title: Fråga om staten är skadeståndsskyldig med hänvisning till upplysningar som en länsstyrelse påstås ha lämnat i ett ärende rörande nedsättning av hyresbelopp hos länstyrelsen

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår makarna H:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Makarna H bodde tillsammans i en lägenhet i fastigheten Stockholm Rönnen 8 på Karlavägen i Stockholm. År 1996 köpte Ytterholmen Invest AB (Ytterholmen) fastigheten. Sedan en tvist hade uppstått om äganderätten till aktierna i Ytterholmens moderbolag blev det oklart vem som hade rätt att företräda bolaget. Under hösten 1999 skickades flera brev till hyresgästerna med motstridiga uppgifter om vem som företrädde hyresvärden och på vilket sätt hyran skulle betalas. I vissa av breven rekommenderades hyresgästerna att sätta in hyran på ett ombuds klientmedelskonto. I andra brev rekommenderades att hyran skulle sättas ned hos länsstyrelsen.

text: Makarna H satte från och med oktober 1999 till och med april 2002 ned hyran för sin lägenhet hos Länsstyrelsen i Stockholms län enligt lagen (

text: ) om nedsättning av pengar hos myndighet (depositionslagen). I juni 2002 lät makarna H utbetala de hos länsstyrelsen innestående medlen till Ytterholmen. Därefter betalades hyrorna direkt till Ytterholmen.

text: Ytterholmen sade i mars 2000 upp hyresavtalet med makarna H. På uppsägningen följde en tvist om förlängning av hyresavtalet. Ytterholmen hänsköt förlängningstvisten till Hyresnämnden i Stockholm. I nämndens beslut den 18 juni 2002 bifölls Ytterholmens yrkande om att hyresavtalet skulle upphöra. Av skälen framgår att hyresnämnden ansåg att förutsättningar för nedsättning enligt depositionslagen inte hade förelegat, vilket enligt nämnden innebar att makarna H inbetalningar till länsstyrelsen inte var att anse som hyresinbetalningar gjorda i rätt tid (se Hyresnämndens i Stockholm beslut den 18 juni 2002 i ärende nr 13553-99).

text: Hyresnämndens beslut överklagades till Svea hovrätt som i ett beslut den 18 mars 2004 lämnade makarna H talan om att hyresavtalet inte skulle upphöra utan bifall och bl.a. förpliktade dem att avflytta från lägenheten (se Svea hovrätts beslut den 18 mars 2004 i mål nr ÖH 7111-02).

text: Anspråket m.m.

text: Makarna H har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 1 127 213 kr 50 öre. Av beloppet avser 102 213 kr 50 öre rättegångskostnaderna i förlängningstvisten, 25 000 kr flyttkostnader och 1 000 000 kr skillnaden mellan den för all framtid utgående hyran för den aktuella lägenheten och den beräknade kostnaden för motsvarande bostadsrättslägenhet i samma eller likartat område. Makarna H har förbehållit sig rätten att återkomma med ytterligare anspråk.

text: Länsstyrelsen har avstyrkt anspråket.

text: Utredningen

text: Makarna H har till stöd för anspråket anfört bl.a. följande.

text: Justitiekanslern har i ett tidigare beslut, daterat den 5 juli 2006 (dnr

text: ), tillerkänt GB skadestånd av staten. Omständigheterna i det ärendet och föreliggande ärende är i stort identiska.

text: Vid telefonsamtal med handläggare vid länsstyrelsen i september/oktober 1999 upplyste JH om innehållet i de brev som han hade fått från olika påstådda företrädare för Ytterholmen och frågade vad han borde göra. Han fick (i likhet med GB) svaret att de inte var den första i den här situationen, men att han om han deponerade hyran hos länsstyrelsen ansågs ha betalat hyran. Han fick också anvisningar om hur blanketten skulle fyllas i och instruktion om hur inbetalning skulle gå till.

text: Sedan makarna H hade fått en uppsägning från Ytterholmen med hänvisning till att de inte hade betalat hyran ringde JH – i likhet med GB – åter till länsstyrelsen och undrade vad han skulle göra. Han fick motsvarande svar (som GB) att de ju betalade hyran så de behövde inte vara oroliga. De kunde ju inte betala hyran en gång till och pengarna fanns hos länsstyrelsen för den som har rätt till dem.

text: Sedan Makarna H hade skrivit till Ytterholmen och lämnat ett sådant besked återkom företaget med ett nytt uppsägningsbrev. Vid ytterligare ett telefonsamtal med länsstyrelsen fick makarna H samma besked som tidigare. Sedan ett tredje uppsägningsbrev hade anlänt konsulterade makarna H en advokat och lydde dennes råd att låta utbetala de deponerade medlen till Ytterholmen samt därefter betala hyran direkt till hyresvärden.

text: Makarna H granne GB, med vilken makarna H hade omfattande samråd i frågan om hyresbetalningarna, efterfrågade detta besked skriftligen och fick i januari 2004 ett brev med följande innehåll.

text: ”Ni har i ovanstående ärende nedsatt pengar enligt lag (

text: ) om nedsättning av pengar hos myndighet. Länsstyrelsen har mottagit nedsatt belopp på den grunden att oklarhet råder om vem som är behörig företrädare för borgenären. Ni har förbehållit Er rätten att återta nedsatt belopp. Ni har gjort 31 st nedsättningar i detta ärende som samtliga mottagits, godtagits och bekräftats genom beslut av Länsstyrelsen. På Er begäran har Länsstyrelsen den 15 juli 2002 betalat ut hela det nedsatta beloppet till borgenären. Ärendet har härefter avslutats.

text: Samtliga beslut som Länsstyrelsen fattat i nu aktuellt ärende har vunnit laga kraft, dvs. inte något av dessa beslut har överklagats. Genom att sätta ned de ifrågavarande beloppen hos Länsstyrelsen har Ni, i enlighet med 1 § andra stycket ovan nämnda lag, fullgjort Er betalning till borgenären.”

text: GB delgav makarna H detta brev.

text: Makarna H har på inrådan av och med försäkran från länsstyrelsen om att de har gjort rätt deponerat hyran för sin lägenhet enligt 1927 års lag. Länsstyrelsen har vid upprepade tillfällen direkt och indirekt via GB försett makarna H med information som mot bakgrund av Svea hovrätts beslut den 18 mars 2004 har varit felaktig och vilseledande. Makarna H anser sig därför vara berättigade till skadestånd av staten för de kostnader de har haft för ombudsarvode och flyttkostnader samt ersättning för förlorad hyresrätt till följd av tvisten i hyresnämnden och, sedan nämndens beslut har överklagats, i Svea hovrätt.

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande hit sagt bl.a. följande.

text: Under den aktuella perioden var det ett flertal hyresgäster i fastigheten Rönnen 8 på Karlavägen som ansökte om att nedsätta hyra på grund av oklarheter i fråga om hyresvärden. Enligt uppgift till länsstyrelsen fick samtliga hyresgäster i fastigheten brev med motsägelsefulla budskap. I ett brev upprättat den 23 september 1999 uppmanade AB, som sade sig representera ägarna till hyresvärden Ytterholmen Invest AB, hyresgästerna att deponera hyran hos länsstyrelsen. Till nyss nämnda skrivelse bifogades ansökningshandlingar som kunde användas för att deponera/nedsätta hyran. Hyresgästerna fick även ett brev från JS, som påstod att han var ombud för Ytterholmen Invest AB, och han uppmanade hyresgästerna att betala in hyran på hans klientmedelskonto. Länsstyrelsen fick med anledning av skrivelserna ett flertal samtal från hyresgästerna i den aktuella fastigheten. Paret H bifogade skrivelserna från B och S till sin ansökan om nedsättning.

text: Som grund för sitt skadeståndsyrkande hänvisar paret H till muntlig information som de påstår sig ha fått av länsstyrelsen i månadsskiftet september/oktober år 1999. Vem de har talat med är okänt för länsstyrelsen. Vid länsstyrelsens undersökning av ärendet har det framkommit att ingen av länsstyrelsens personal känner igen att de lämnat den påstådda informationen varför myndigheten i detta yttrande till del hänvisar till den praxis som tillämpas vid kontakter med allmänheten vid förfrågningar om nedsättning av pengar enligt lag (

text: ) om nedsättning av pengar hos myndighet samt till vad som övrigt framkommit i ärendet.

text: Länsstyrelsen informerar alltid allmänheten att myndighetens prövning endast är av formell karaktär och att myndigheten inte har behörighet att göra en materiell prövning. I paret H fall skulle länsstyrelsen endast ha uppgivit att för det fall sökanden i sin ansökan påstår att det föreligger ovisshet om vem som är rätt borgenär så kan länsstyrelsen fatta beslut om att ta emot pengarna/hyran.

text: Av Svea hovrätts dom (ÖH 7111-02), sid 6, framgår att när paret H ansökte om att få nedsätta pengar hos länsstyrelsen uppgav H att de ansåg att det förelåg ovisshet om vem som var rätt borgenär. I sin ansökan uppgav H även att det förelåg ovisshet om vem som var rätt företrädare för Ytterholmen. Av Svea hovrätts dom framgår vidare att paret H i sina egenskaper av styrelseledamot och styrelsesuppleant i bostadsrättsföreningen haft kännedom om att föreningen inte tillträtt fastigheten och att de därför inte har haft rätt att deponera hyra på den grunden att de inte visste vem av föreningen och Ytterholmen som var rätt borgenär.

text: Den omständigheten att länsstyrelsen svarar på frågor hur man fyller i länsstyrelsens ansökningsblanketter utgör naturligtvis ingen utfästelse, av något slag, utan kan endast ses som ett utslag av länsstyrelsens allmänna serviceskyldighet gentemot medborgarna.

text: I den skrivelse som makarna H hänvisar till och som sänts från Länsstyrelsen till deras granne uppges bland annat följande. "Genom att sätta ned de ifrågavarande beloppen hos Länsstyrelsen har Ni, i enlighet med 1 § andra stycket ovan nämnda lag, fullgjort Er betalning till borgenären." Detta avser rätteligen 1 § första stycket nämnda lagrum. Innebörden av denna bestämmelse innebär dock inte att gäldenären fritas från sin skyldighet att själv göra en bedömning av om det är materiellt riktigt eller inte att nedsätta pengar hos länsstyrelsen. Länsstyrelsen finner inte att det kan anses framgå av denna skrivelse att länsstyrelsen tagit över den materiella prövningen av om det är riktigt att deponera hyran eller ej. Länsstyrelsen har endast uttalat sig om de formella bestämmelser som anges i 1927 års lag och informerat om vad som står i aktuellt lagrum.

text: Den 29 januari 2002 överprövade Stockholms tingsrätt länsstyrelsens beslut att godkänna deponering av de hyresbelopp som makarna H ansökt om att få nedsätta. Tingsrätten fastslog i domen att länsstyrelsens beslut var korrekt. Domen har vunnit laga kraft.

text: Länsstyrelsen bestrider att myndigheten har inrått paret H att nedsätta pengar hos myndigheten. Länsstyrelsen är neutral vid en tvist mellan angivna gäldenärer och borgenärer i ett nedsättningsärende och råder aldrig någon part att nedsätta pengar hos myndigheten. Länsstyrelsen är naturligtvis medveten om att en nedsättning enligt 1927 års lag inte är fri från risker och med hänsyn till denna kunskap lämnar myndigheten aldrig några garantier i samband med telefonförfrågningar. Med hänsyn till det nyss nämnda bestrider länsstyrelsen även att myndigheten har lämnat några som helst försäkringar i samband med paret H nedsättningar. Vid förfrågan informerar länsstyrelsen om de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att länsstyrelsen ska kunna besluta om nedsättning av pengar, men detta är naturligtvis inte vare sig en inrådan eller försäkran om att ett nedsättningsförfarande är det lämpliga förfarandet i ett enskilt fall. Beslut att ansöka om nedsättning av pengar hos myndighet måste alltid göras av sökanden/a.

text: I protokollet från Hyresnämnden i Stockholm den 4 juni 2002, sid 3, uppges att makarna H ombud DS anfört följande: "Skälet till att makarna H började deponera hyran i oktober 1999 var att JS rekommenderade dem att göra så samt att samma rekommendationer kom från Ytterholmens dåvarande vd AB." DS har inte anfört att det är pga. länsstyrelsens rekommendationer som makarna H har börjat deponera hyran. Länsstyrelsen finner det därför märkligt att paret H nu, sex år senare, påstår inför Justitiekanslern att det är länsstyrelsen som rekommenderat dem att ansöka om nedsättning av hyran.

text: Makarna H och länsstyrelsen har kommit in med kompletterande synpunkter i ärendet.

text: Makarna H och länsstyrelsen har gett in och åberopat vissa handlingar. Justitiekanslern har bland annat tagit del av hyresnämndens och hovrättens beslut i förlängningstvisten mellan Ytterholmen och makarna H. Justitiekanslern har även tagit del av Stockholms tingsrätts dom i ett mål mellan Ytterholmen och bland andra makarna H angående avhysning m.m. (Stockholms tingsrätts dom den 2 april 2004 i mål nr T 15701-99 m.fl.).

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt 1 § depositionslagen kan en gäldenär under vissa förutsättningar fullgöra sin betalningsskyldighet mot en borgenär genom att sätta ned betalningen hos länsstyrelsen. Den som på detta vis vill sätta ned pengar ska enligt 2 § samma lag till länsstyrelsen uppge det förhållande på vilket han eller hon grundar sitt anspråk att fullgöra betalningen genom nedsättning. Avsikten är inte att länsstyrelsen ska pröva om de materiella förutsättningarna för nedsättning föreligger. Prövningen, som är av formell karaktär, ska i stället ske på grundval av sökandens uppgifter och länsstyrelsen ska inte i vidare mån bedöma om sökanden har fog för sin uppfattning att nedsättningsreglerna är tillämpliga (jfr

text: NJA 1974 s. 385

text: Enbart den omständigheten att nedsättningen har godtagits av länsstyrelsen innebär således inte att gäldenären har fullgjort sin betalningsskyldighet gentemot borgenären. Vid tvist mellan borgenären och gäldenären är det slutligen allmän domstol som får pröva om de materiella förutsättningarna för nedsättning har förelegat och om gäldenären har betalat med befriande verkan.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Vidare framgår av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: att staten ska ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplys- ningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: För att skadestånd ska utgå krävs – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen (eller underlåtenheten) och skadan. Det ankommer på den skadelidande att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda. Enligt allmänna skadeståndsrättliga principer åligger det även den skadelidande att i görligaste mån begränsa sin skada.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vissa utgångspunkter för Justitiekanslerns prövning

text: Som makarna H får förstås gör de gällande att länsstyrelsen gjorde sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel genom att man lämnade felaktiga upplysningar till dem om vilka rättsverkningar som nedsättning av hyresbelopp enligt depositionslagen har när nedsättningen görs på den grunden att det är oklart vem som äger rätt att företräda hyresvärden.

text: Som det får förstås anser även makarna H att länsstyrelsen gjorde sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel när man beslutade att bifalla deras ansökan om deposition.

text: De upplysningar som makarna H säger sig ha fått från länsstyrelsen kan sammanfattningsvis sägas innebära att de upprepade gånger fick beskedet att de genom att deponera hyran hade fullgjort sin betalningsskyldighet mot hyresvärden. Upplysningarna sägs ha lämnats dels i nära anslutning till att de i oktober 1999 började deponera hyresbeloppen hos länsstyrelsen, dels vid ett antal tillfällen under den tid som nedsättningarna pågick.

text: Om ett tydligt besked lämnas med anledning av ett pågående ärende hos en myndighet – eller inför ett nära förestående ärende – anses beskedet ha lämnatsvid myndighetsutövning, om ärendet som sådant innefattar myndighetsutövning. Beträffande sådana upplysningar är därför

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: tillämplig (jfr

text: NJA 1985 s. 696

text: I och II).

text: En länsstyrelses beslut att bifalla eller avvisa en ansökan om nedsättning av pengar enligt depositionslagen kan få rättsverkningar för både gäldenären och borgenären. Ett sådant beslut får också överklagas enligt 9 a § depositionslagen. Länsstyrelsens beslut får därmed anses innefatta myndighetsutövning (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut den 24 juni 2008 i ärendet med dnr

text: De upplysningar som makarna H säger sig ha fått från länsstyrelsen har haft en faktisk och tidsmässig nära anknytning till ärendet rörande nedsättning av pengar enligt depositionslagen. Upplysningarna ska därför anses ha lämnats vid myndighetsutövning.

text: Det sagda innebär att makarna H anspråk i den del som det grundar sig på de upplysningar som de har fått från länsstyrelsen ska prövas enligt bestämmelsen om fel eller försummelse vid myndighetsutövning i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , och inte enligt bestämmelsen om informationsskada i

text: 3 kap. 3 § samma lag

text: Har länsstyrelsen gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel genom be slu tet att ta emot de nedsatta beloppen ?

text: Utrymmet för statens skadeståndsansvar med anledning av myndigheters och domstolars tillämpning av rättsregler är begränsat. Vid rättstillämpning finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter därför att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: och

text: NJA 2003 s. 285

text: ). Detta gäller i den utsträckning ett konstaterat fel inte också innefattar en överträdelse av Europakonventionens regler (se t.ex.

text: NJA 2005 s. 462

text: Som nämnts är länsstyrelsens prövning av en begäran om nedsättning av pengar enligt depositionslagen av formell karaktär. Det har inte framkommit någon omständighet som talar för att länsstyrelsen gjorde sig skyldig till en felaktig bedömning när man beslutade att godkänna makarna H ansökan om nedsättning av pengar. Den omständigheten att besluten att ta emot pengarna stod sig vid en överprövning i tingsrätten talar i stället för att bedömningen var riktig (se Stockholms tingsrätts beslut den 29 januari 2002 i ärende nr Ä 12455-01). Under alla förhållanden kan länsstyrelsens beslut inte anses ha innefattat någon sådan uppenbart oriktig rättstillämpning som utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Någon skadeståndsskyldighet för staten har därför inte uppkommit på denna grund.

text: Är staten skadeståndsskyldig med anledning av de upplysningar som län s styrelsen har lämnat?

text: Fråga uppkommer då om staten är skadeståndsskyldig med anledning av de upplysningar som länsstyrelsen har lämnat till makarna H. För att så ska anses vara fallet krävs att länsstyrelsen har gjort sig skyldig till fel eller försummelse när man lämnade upplysningarna. Vidare krävs att makarna H har styrkt att de har lidit den skada som de begär ersättning för och att det föreligger adekvat orsakssamband mellan det skadeståndsgrundande felet och den uppkomna skadan.

text: Vilka upplysningar har länsstyrelsen lämnat?

text: Justitiekanslern har tillämpat en lättnad i beviskravet i ett ärende som rörde ett liknande anspråk från en annan hyresgäst i samma fastighet som makarna H bodde i. I det aktuella ärendet konstaterade Justitiekanslern att sökandens version av händelseförloppet i sådan grad var sannolik att han hade presterat den bevisning som kunde krävas (Justitiekanslerns beslut den 5 juli 2006 i ärendet med dnr

text: ). Det ter sig motiverat att i detta ärende tillämpa samma beviskrav.

text: Länsstyrelsen har, som det får förstås, inte vitsordat att man har lämnat några upplysningar till makarna H innan de gav in sin ansökan om nedsättning enligt depositionslagen. Frågan är då om makarna H har gjort sannolikt att länsstyrelsen har lämnat sådana upplysningar.

text: De uppgifter som makarna H säger sig ha fått från länsstyrelsen motsvarar i stort sett de uppgifter som deras granne sade sig ha fått. Vidare överensstämmer uppgifterna i huvudsak med innehållet i den underrättelse som skickades från länsstyrelsen till grannen i januari 2004. Makarna H får därför anses ha gjort sannolikt att länsstyrelsen lämnade muntliga uppgifter till dem i vissa frågor rörande nedsättning av hyror.

text: När det sedan gäller frågan vilka konkreta upplysningar som länsstyrelsen har lämnat till makarna H gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Makarna H säger sig ha tagit de första kontakterna med länsstyrelsen under hösten 1999. Anspråket lämnades in till Justitiekanslern drygt åtta år senare. När det har gått så lång tid från det att en muntlig upplysning har lämnats till dess att ett anspråk har väckts säger det sig självt att det är mycket svårt att exakt utreda hur orden föll när informationen lämnades.

text: Med hänsyn till att de uppgifter som makarna H säger sig ha fått från länsstyrelsen i stort sett överensstämmer med innehållet i det brev som länsstyrelsen skickade till deras granne i januari 2004, bör därför den fortsatta prövningen göras med den utgångspunkten att länsstyrelsen har lämnat muntliga uppgifter som motsvarar innehållet i brevet. Det bör dock betonas att prövningen inte ska ske med utgångspunkt i hur makarna H tolkade den information som länsstyrelsen lämnade. Bedömningen ska i stället ske utifrån hur uppgifterna objektivt sett borde ha uppfattats.

text: Justitiekanslern konstaterar alltså att länsstyrelsen får anses ha informerat makarna H om att de – på det sätt som framgår av den skriftliga underrättelsen till grannen – genom att sätta ned de ifrågavarande beloppen hos länsstyrelsen hade fullgjort betalningen till borgenären, dvs. hyresvärden.

text: Har länsstyrelsen gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel genom att lämna uppgifterna?

text: För att upplysningar och övrig information som en myndighet lämnar till en person ska kunna föranleda skadeståndsskyldighet för staten krävs i princip att informationen objektivt sett inte är korrekt. Vidare krävs att myndigheten har gjort sig skyldig till fel eller försummelse genom att lämna informationen på det sätt som har skett.

text: När de upplysningar som en myndighet lämnar grundas på en bedömning av rättsläget beträffande en viss fråga, bör det vidare krävas att den bedömning som myndigheten har gjort är uppenbart oriktig. Ofullständiga uppgifter och allmänna rekommendationer som är omdömeslösa, men inte direkt felaktiga, anses inte kunna grunda skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: (jfr Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: – En kommentar, tredje uppl., s. 110 f.). Detsamma bör gälla när, som i detta fall, anspråket ska prövas enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: De upplysningar som länsstyrelsen har lämnat till makarna H motsvarar enligt Justitiekanslerns mening i princip innehållet i 1 § depositionslagen som paragrafen har tolkats av Högsta domstolen i rättsfallet

text: NJA 1942 s. 382

text: . De uppgifter som länsstyrelsen har lämnat kan emellertid inte – vilket makarna H synes hävda – anses ha innefattat en ovillkorlig försäkran om att en domstol vid en prövning av saken skulle anse att betalning av hyran hade skett med befriande verkan genom deponeringarna. Det framstår för övrigt som osannolikt att en länsstyrelse skulle lämna en sådan försäkran.

text: Det ska i detta sammanhang även beaktas att makarna H inte har ifrågasatt länsstyrelsens uppgift att de var ledamot respektive suppleant i styrelsen för den bostadsrättsförening som vid den aktuella tidpunkten hade en tvist med Ytterholmen angående äganderätten till fastigheten. Med hänsyn till de kunskaper som de därmed får anses ha haft om de interna tvisterna i Ytterholmen, får man utgå från att de var införstådda med att det fanns en inte obetydlig risk för att hyresvärden skulle driva saken vidare till domstol. De måste också ha förstått att utgången av en sådan tvist inte kunde anses vara given.

text: Det bör vidare framhållas att Stockholms tingsrätt i målet angående avhysning m.m. kom fram till att makarna H – och de övriga hyresgäster som var part i målet – hade ägt rätt att fullgöra hyresbetalningarna genom nedsättning hos länsstyrelsen och att det därför inte förelåg någon grund för avhysning. Tingsrätten uttalade i domen bl.a. att ”det framstår som självklart att hyresgästerna inte betalade hyran till Ytterholmen utan började deponera dessa hos länsstyrelsen.”

text: Det bör även nämnas att Svea hovrätt i förlängningstvisten mellan Ytterholmen och makarna H konstaterade att det i rättspraxis har tillskapats en rätt att i visst fall deponera betalning på den grunden att flera företrädare för ett bolag har gjort anspråk på betalningen. Hovrätten ansåg dock att förhållandena i makarna H fall inte hade varit sådana att osäkerheten beträffande vem som hade rätt att företräda Ytterholmen borde medföra rätt till deponering. Hovrätten fäste härvid avseende bl.a. vid att det inte ens hade påståtts att någon annan företrädare för Ytterholmen än en viss namngiven person hade krävt makarna H på hyra och att deponeringarna hade pågått under alltför lång tid för att kunna tolereras.

text: Enligt Justitiekanslerns mening har således de upplysningar som länsstyrelsen har lämnat till makarna H haft stöd i den tolkning av depositionslagen som har gjorts i rättspraxis och som sedermera gjordes i de domstolstvister som ägde rum mellan Ytterholmen och makarna H. Upplysningarna kan därför inte anses ha varit direkt felaktiga i skadeståndsrättsligt hänseende. Under alla förhållanden kan länsstyrelsen inte anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening genom att lämna uppgifterna till makarna H på det sätt som skedde.

text: Den omständigheten att Svea hovrätt i förlängningsmålet gjorde bedömningen att makarna H förfarande att deponera hyresbetalningarna hade varit grundlöst föranleder inte någon annan bedömning. Av hovrättens beslutsskäl får dessutom anses framgå att nedsättningen av hyresbeloppen hade kunnat accepteras om förhållandena hade varit annorlunda samt att makarna H eget agerande hade en inte helt obetydlig betydelse för utgången i målet.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att länsstyrelsen inte har gjort sig skyldig till något skadeståndsgrundande fel mot makarna H. Det bör klargöras att bedömningen hade blivit densamma om anspråket hade prövats enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Adekvat orsakssamband

text: Med hänsyn till att staten inte har gjort sig skyldig till något skadeståndsgrundande fel saknas det anledning att ta ställning till om makarna H har styrkt att det har lidit någon skada och om det föreligger adekvat orsakssamband.

text: När det gäller frågan om adekvat orsakssamband vill Justitiekanslern dock peka på den omständigheten att makarna H vid förlängningstvisten i hyresnämnden som skäl för att de deponerade hyran angav att jur. kand. JS och Ytterholmens dåvarande VD, AB, rekommenderade dem att göra så. Om länsstyrelsens upplysningar hade varit avgörande för begäran om att få sätta ned hyresbeloppen, borde makarna H rimligtvis också ha nämnt detta vid sammanträdet i hyresnämnden. Man får således utgå från att de hade deponerat hyresbeloppen även om länsstyrelsen inte hade lämnat den information som man gjorde.

text: Det bör i detta sammanhang även nämnas att hyresnämnden i sitt beslut anförde att det fanns starka skäl att tro att makarna H hade använt depositionen som en ”stridsåtgärd” mot Ytterholmen med anledning av den tvist om bättre rätt till fast egendom som då pågick mellan bostadsrättsföreningen och Ytterholmen. Denna omständighet talar också för att makarna H under alla förhållanden hade deponerat hyresbeloppen.

text: Det är även i övrigt tveksamt om det kan anses ha legat i farans riktning att de uppgifter som länsstyrelsen lämnade skulle kunna leda till de förmögenhetsskador som makarna H har begärt ersättning för.

text: På grund av det anförda kan makarna H inte anses ha styrkt att det föreligger adekvat orsakssamband mellan de upplysningar som de fick från länsstyrelsen och den eventuella skada som de har lidit.

text: Avslutande synpunkter

text: Jag är medveten om att Justitiekanslern tidigare har gjort delvis andra bedömningar än vad jag har gjort i detta ärende med anledning av ett anspråk från makarna H granne (se Justitiekanslerns beslut den 5 juli och 14 november 2006 i ärendet med dnr

text: ). Jag vill därför klargöra att jag inte anser mig bunden av de bedömningar som Justitiekanslern har gjort i det tidigare ärendet.

text: Det bör även påpekas att utredningen i detta ärende i vissa avseenden skiljer sig från utredningen i det tidigare ärendet. En avgörande skillnad mellan ärendena är att det i detta ärende är utrett att makarna H i samband med förlängningstvisten vid hyresnämnden uppgav andra skäl för att de satte ned hyresbeloppen än de upplysningar som de hade fått från länsstyrelsen.

text: Även om jag hade ansett mig bunden av de bedömningar som Justitiekanslern har gjort i ärendet rörande makarna H granne, hade jag därför avslagit anspråket på den grunden att det inte kan anses föreligga adekvat orsakssamband mellan de uppgifter som länsstyrelsen har lämnat till makarna H och den skada som de säger sig ha lidit.


publisher: Justitiekanslern

title: Remissvar EU på hemmaplan

org: jk

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: Utredningens uppdrag har varit att utreda möjligheterna att inom ramen för EU:s nuvarande regelverk och arbetssätt främja insyn, delaktighet och inflytande för aktörer i Sverige när det gäller frågor som beslutas inom EU. Utredaren gör sammanfattningsvis bedömningen att det svenska politiska systemet, trots dryga 20 års EU-medlemskap, inte har förändrats på ett sätt som fullt ut möjliggör för medborgaren att tillvarata existerande kanaler i Sverige, att det offentliga samtalet inte heller bidrar till att synliggöra politiken på europeisk nivå. samt att en stor del av det som ofta kallas EU:s demokratiska underskott i realiteten är ett svenskt demokratiskt underskott.

type: stycke

text: Justitiekanslern delar i allt väsentligt utredningens analys och bedömning och tillstyrker utredningens förslag till åtgärder med följande kommentarer.

text: Justitiekanslerns kontakt med EU-frågor

text: Justitiekanslern kommer i kontakt med frågor som gäller EU:s regelverk och rättsakter på olika sätt. Myndigheten besvarar årligen ett mycket stort antal remisser där det inte sällan förekommer olika EU-frågor. Inom ramen för Justitiekanslerns skadereglering prövar myndigheten bl.a. anspråk som avser skadestånd på grund av överträdelser av unionsrätten. Även i rena tillsynsärenden där det inte blir aktuellt att besluta om skadestånd förekommer det att Justitiekanslern får ta ställning till frågor som gäller t.ex. handläggningstider som framgår av unionsrätten. I olika ärenden hos Justitiekanslern åberopas även EU-stadgan. Justitiekanslern har vidare sedan Sverige blev medlem i EU och särskilt under de senaste tio åren uppträtt som ombud i ett stort antal rättegångar där anspråk framställt mot staten grundat på EU-regler. Det har bl.a. handlat om krav grundade på brister i implementeringen av olika rättsakter eller om myndigheters tillämpning av EU-regler. Myndighetens medarbetare besvarar kontinuerligt ett stort antal frågor från allmänheten som ibland även berör unionsrätten.

text: Bättre kunskap om EU

text: Justitiekanslern delar utredningens uppfattning att det finns ett generellt behov av ökad kunskap och tillstyrker utredningens förslag när det gäller kunskapshöjande åtgärder för elever, lärare, skolledare, journalister, förtroendevalda och tjänstemän i kommuner/landsting/regioner.

text: Enligt Justitiekanslern finns det även behov av mera kunskapshöjande åtgärder som riktar sig till förtroendevalda och tjänstemän i statens tjänst. Riksdagens ledamöter är en grupp som genom sitt arbete i utskott och i EU-nämnden har stor påverkansmöjlighet när det gäller den nationella EU-politiken. De nationella parlamentens roll inom EU-systemet har förstärkts på senare år. För att kunna utnyttja de möjligheter som finns för nationella parlament att påverka slutresultatet av förhandlingarna inom EU finns det behov av att riksdagens ledamöter utvecklar sina kunskaper om EU på ett sådant sätt att de i realiteten också kan påverka regeringens hållning i olika frågor på ett rimligt sätt. Det är mot den bakgrunden glädjande att riksdagen beslutat tillsätta en utredning med uppgift att överväga hur man där bör utveckla arbetet med EU-relaterade frågor. En ökad insikt om hur EU fungerar och inte minst hur unionsrätten utvecklas bör leda till att Sverige i ännu högra grad kan påverka förhandlingsresultatet i frågor där Sverige har särskilda intressen men också till att beslutsfattarna bättre kan förklara och ta ansvar för de ståndpunkter som Sverige hävdat inom ramen för olika förhandlingar. Detta skulle förhoppningsvis kunna minska gapet mellan det nationella arbetet och EU-arbetet. Situationer där Sverige lagt ned sin röst eller röstat nej skulle kunna tydliggöras bättre och på så sätt öka kunskapen om både svenska ståndpunkter i förhandlingen och vad resultatet faktiskt blev.

text: Utredningens förslag om att införa skolval även när det gäller valet till Europaparlamentet bör också kunna bidra till att öka kunskaperna hos alla ungdomar och därmed förhoppningsvis även bidra till att på sikt få upp valdeltagandet i de ordinarie Europaparlamentsvalen.

text: Bättre insyn, delaktighet, inflytande och information

text: Att få in ”svenska” ståndpunkter i ett tidigt skede av lagstiftningsprocessen inom EU bör kunna vara en viktig del av arbetet med att synliggöra och förankra EU på hemmaplan. Utredningens förslag om en utökad och förbättrad ordning för att inhämta remissvar inför en förhandling eller t.o.m. för att lämna synpunkter på ett utkast till lagstiftning från kommissionen bör kunna bidra till detta. Att på olika sätt öka samrådet mellan myndigheterna och regeringskansliet är viktigt.

text: Ett sätt för regeringskansliet att förbättra arbetet i förhållande till riksdagen skulle kunna vara att utveckla arbetet med faktapromemorior. Det har dock visat sig vara svårt för tjänstemännen och politikerna inom regeringskansliet att hinna få in tillräckligt många remissvar inför att i rätt tid lämna in en faktapromemoria till riksdagen. Detta är en fråga som kan undersökas närmare också inom ramen för riksdagens översyn av EU-arbetet där.

text: Såsom det har diskuterats inom utredningen kan ett annat sätt att effektivisera inhämtande av upplysningar från samhällets alla aktörer vara att utveckla och formalisera regeringskansliets arbete med detta liksom att se till att mer information läggs ut på webplatser som regeringskansliet och myndigheterna ansvarar för genom att införa ändrade regler i myndighetsförordningen och i instruktionen för regeringskansliet. Ett annat förslag är att det inrättas en arbetsgrupp inom regeringskansliet som ska ta ett särskilt ansvar för att utforma riktlinjer, säkerställa genomförande och uppföljning. Det redan finns redan idag ett EU-kansli på statsrådsberedningen men detta skulle säkert med fördel kunna förstärkas. Inom regeringskansliet finns en både djup och bred kompetens bland tjänstemännen som, om den kunde samordnas och utnyttjas bättre, skulle kunna öka effektiviteten i regeringens EU-arbete. Det kan också finnas skäl att överväga om EU-arbetet bör formaliseras ännu mera för att nå önskat resultat. En sådan formalisering skulle kunna bidra till att beredningen kvalitetssäkras och att alla ärenden blir tillräckligt genomlysta. Det torde emellertid vara regeringskansliet/regeringen som bäst kan bedöma om och i så fall vilka åtgärder som bör vidtas.

text: Att få medborgarna att känna delaktighet i EU-arbetet är kanske den allra viktigast uppgiften. Många av de rättigheter och förmåner som alla svenskar idag får del av idag är resultatet av ett mångårigt arbete inom EU. Att som medlemmar i EU kunna resa, studera, köpa varor/tjänster/bostäder, ha rätt till sjukvård och kunna välja var vi ska pensionera oss är något de flesta idag tar för givet. Att medlemstaterna i EU har ett nära samarbete på miljöområdet och när det gäller att bekämpa gränsöverskridande brottslighet i form av människohandel m.m. framstår också för många som en självklarhet. Vi behöver förbättra kunskaperna om historien bakom EU och både vad som har gjorts och vad som är på gång behöver tydliggöras – på hemmaplan. Det är samtidigt viktigt att informationen och debatten är öppen och även redovisar frågor där det finns olika uppfattningar och där det kan finnas skäl att vara kritisk, t.ex. när Sverige har hamnat i minoritet och blivit nedröstad.

text: Justitiekanslern tillstyrker utredningens förslag att omfattningen av riksdagens EU-upplysningstjänst bör återställas till 2012 års nivå. Justitiekanslern ställer sig också positiv till det arbete som utförs av Svenska institutet för europapolitiska studier (Sieps) och tillstyrker även utredningens förslag rörande den myndigheten.

text: Avslutningsvis vill Justitiekanslern betona vikten av ett kontinuerligt och omfattande erfarenhetsutbyte mellan EU och Sverige. De svenskar som har arbetat inom institutionerna i EU har särskilda erfarenheter som behöver tas om hand bättre än hittills. De bör dels få möjlighet att upprätthålla sina kunskaper men också ges förutsättningar att dela med sig av sina erfarenheter och sin kunskap. Staten som arbetsgivare bör även utveckla former för att konkret uppmuntra och vägleda fler medarbetare som kan utvecklas och bidra genom att arbeta inom EU:s institutioner. Ett vidgat erfarenhetsutbyte genom ”svenskar i EU” är ett konkret sätt att åstadkomma bättre kunskaper, bättre insyn, delaktighet, inflytande och information när det gäller EU-frågor.

type: avgorande


title: Remissyttrande över betänkandet (SOU 2003:102) En öppen domarrekrytering

text: 1. Sammanfattning

text: Under förutsättning att även andra nödvändiga åtgärder vidtas instämmer Justitiekanslern i uppfattningen att den särskilda domarutbildningen bör avskaffas och ersättas av en öppen domarrekrytering.

text: Justitiekanslern tillstyrker i huvudsak att det förändrade rekryteringssystemet utformas i enlighet med förslaget.

text: Justitiekanslern avstyrker att notarieutbildningen förkortas ytterligare.

text: Justitiekanslern har vissa invändningar mot beredningens förslag om den framtida beredningsorganisationen. Även i vissa andra frågor har Justitiekanslern synpunkter.

text: 2. Allmänt om domarrekryteringen i framtiden

text: Utgångspunkten för utredningsarbetet är att det finns ett behov av en förändrad domarrekrytering. Jag instämmer i att det finns ett sådant förändringsbehov. I någon mån kan detta behov tillskrivas ett minskat intresse för ordinarie domartjänster utanför storstadsregionerna. Denna trend torde dock delvis bero på de stora förändringar som pågår i den yttre domstolsorganisationen, vilket leder till en osäkerhet om hur tjänstgöringen kommer att gestalta sig. I viss mån synes dessutom problemet med att rekrytera skickliga personer till vissa geografiska områden inte endast gälla domaryrket. Det förefaller snarare vara utslag av ett mer generellt problem på arbetsmarknaden.

text: Jag är sålunda tveksam till utredarens uppfattning att domarbanan i sig skulle vara orsaken till nedgången i antalet sökande till ordinarie domartjänster. Jag anser emellertid att de andra skälen för att ändra rekryteringen väger tungt. Först och främst anser jag att det är en stor brist med den nuvarande ordningen att i praktiken välja ut de som skall bli domare 15-20 år innan en anställning kommer att bli aktuell och 30-35 år innan yrkesbanan avslutas. Det beror dels på att det är svårt att så tidigt urskilja vilka som har verklig och långsiktig talang för domaryrket, dels på att man lätt tappar sugen om inte en karriär som startar så tidigt i livet ger den förväntade utvecklingen och stimulansen. Dessutom finns det mycket som talar för att den dömande verksamheten i större utsträckning än i dag anförtros åt ordinarie domare. Även om fiskalers och assessorers dömande i stor utsträckning håller mycket hög klass har det enligt min uppfattning ett stort symbolvärde - som även torde vara av betydelse för allmänhetens förtroende för domstolarna - att domarna är ordinarie.

text: Jag vill samtidigt peka på att en öppen domarrekrytering - med avskaffande av domarutbildningen - enligt min bedömning inte i sig är tillräckligt för att förbättra rekryteringen av domare. Det är nämligen inte möjligt att förlita sig på att det utan vidare blir de skickligaste - och för domaryrket även i övrigt mest lämpade - åklagarna, advokaterna, myndighetsjuristerna m.fl. som kommer att söka domarbefattningar. Det krävs därför, som utredaren har föreslagit, att en rad andra åtgärder också vidtas för att förändringen skall kunna få de avsedda effekterna. Jag vill här särskilt framhålla vikten av att domaryrket får en högre attraktionskraft. Det finns vidare ett behov av en vitaliserad kontinuerlig diskussion om domaryrket och domaransvaret samt en bättre och effektivare personalpolitik.

text: Under förutsättning att kraftfulla åtgärder vidtas för att höja domaryrkets attraktionskraft delar jag uppfattningen att den särskilda domarutbildningen bör avskaffas och ersättas av en helt öppen domarrekrytering. Jag vill tillägga att det som sagts ovan om att höja attraktionskraften självfallet gäller även för det fall domarutbildningen skulle behållas. Sådana åtgärder är under alla förhållanden angelägna och skulle - även med ett bibehållande av domarutbildningen - främja rekryteringen till domaryrket av jurister med annan yrkesbakgrund.

text: 3. Domarlöner

text: Jag anser att en fungerande öppen domarrekrytering kommer att förutsätta högre domarlöner än i dag. Den föreslagna ordningen - där en individuell ingångslön fastställs av Domarnämnden - förefaller lämplig. Formerna för en individuell lönebildning även under anställningstiden bör också övervägas ytterligare.

text: Däremot instämmer jag inte i utredarens bedömning att en lönereform i sig medför att posten vice ordförande eventuellt kan avskaffas. Tvärtom anser jag att denna post är ett exempel på en bra befordrad anställning utan chefsansvar. Dessutom är jag tveksam till om det skulle innebära en ökad flexibilitet när det gäller ordförandekapaciteten. Om en sits består av endast hovrättsråd respektive kammarrättsråd styrs nämligen ordföranderollen i dag av ledamöternas tjänstgöringstid. Det är alltså inte möjligt att utan lagändring välja vem av ledamöterna som skall vara ordförande.

text: 4. Rekryteringsförfarandet

text: Betänkandet innehåller förslag om ett mer förfinat rekryteringsförfarande. Vid beredningen måste det också på ett helt annat sätt än i dag fästas avgörande vikt vid sökandens förmåga att fungera som domare. De personliga egenskaperna kommer därför att behöva tillmätas allt större betydelse. Vid den slutliga helhetsbedömningen är föräldraskap en bland många erfarenheter som bör vägas in. Däremot känns det främmande att - som utredaren föreslagit - jämställa föräldraskap med yrkeserfarenhet vid meritvärderingen.

text: Utredarens förslag att tillskapa ett nytt beredningsorgan, den s.k. Domarnämnden, framstår som välgrundat. Jag tillstyrker att en sådan nämnd inrättas och jag har inte heller något att invända mot den föreslagna sammansättningen. Mot bakgrund av att ledamöterna föreslås vara mycket aktiva - vilket innebär att arbetet kommer att vara förhållandevis arbetskrävande - ställer jag mig tveksam till om den föreslagna mandattiden inte är väl lång. Möjligen vore det bättre att korta ned mandattiden till exempelvis tre år, vilket inte borde behöva leda till att kontinuiteten blir lidande. Jag vill tillägga att inrättande av Domarnämnden enligt min mening bör ske relativt snart oberoende av om och när de övriga förslagen genomförs.

text: Jag delar utredarens uppfattning att Domarnämnden normalt inte bör lämna mer än ett förslag per anställning. En ytterligare rangordning skulle kunna verka avskräckande vid en öppen rekrytering. Dessutom är det olämpligt med tanke på framtida anställningsärenden att i onödan rangordna sökande som inte anställs. Jag instämmer vidare i att det inte bör vara möjligt att överklaga nämndens beslut i tillsättningsärenden samt att offentlighet skall gälla för förfarandet.

text: Jag tillstyrker att en sekretessregel införs avseende uppgifter som hänför sig till en psykologisk undersökning i ett anställningsärende och att det uppställs ett omvänt skaderekvisit på det sätt som utredaren har föreslagit.

text: 5. Beredningsorganisationen

text: Utredaren föreslår att beredningsorganisationen - vid sidan av domstolssekreterare och notarier - består av tillsvidareanställda beredningsjurister i hovrätter, kammarrätter, tingsrätter och länsrätter. Beredningsjuristerna föreslås benämnas fiskaler.

text: Jag ställer mig tveksam till om ett system med enbart fast anställda beredningsjurister i hovrätterna och kammarrätterna skulle falla väl ut på längre sikt. Det vore visserligen värdefullt med en ökad stabilitet och kontinuitet i beredningsorganisationen. En ganska god genomströmning torde dock enligt min bedömning ha andra fördelar som sannolikt väger tyngre. För att tjänstgöringen skall vara attraktiv krävs det först och främst att det med viss regelbundenhet blir tjänster lediga så att jurister som är intresserade av tjänstgöring i domstol räknar med detta som ett möjligt alternativ. Det finns vidare en inte obetydlig risk att "fel personer" kommer att stanna som beredningsjurister under alltför lång tid, vilket dels kommer att vara effektivitetshämmande, dels hindrar andra intresserade jurister att få pröva tjänstgöringen.

text: Dessutom är det min uppfattning att utredaren något överskattar de effektivitetsvinster som en fast beredningsorganisation skulle medföra. Dagens fiskaler torde i stor utsträckning kompensera sin bristande rutin med ett betydande engagemang och en stor arbetsinsats. Om tjänstgöringen inte längre betygsätts kan man vidare tänka sig att hela tjänstgöringen förläggs till en avdelning med möjlighet även till viss specialisering. En föredragande som inte känner pressen av att vara under prövning torde dessutom efter en kortare tid än som är fallet i dag kunna tillgodogöra sig en effektiv och ändamålsenlig föredragningsteknik.

text: Jag anser därför att det bör övervägas om inte hovrätterna och kammarrätterna skall ges möjlighet att anställa beredningsjurister (fiskaler) med tidsbegränsade förordnanden. En sådan ordning förefaller särskilt angelägen om domarbanan avskaffas med så kort varsel som har föreslagits. I annat fall kommer överrätterna att behöva rekrytera ett stort antal fast anställda fiskaler under en kort tidsperiod. Dessa personer torde i princip uteslutande komma att rekryteras ur en förhållandevis liten grupp jurister som nyligen har fullgjort sin notarieutbildning, vilket i sig skulle vara olyckligt av skäl som har nämnts ovan.

text: När det gäller beredningsjuristerna i tingsrätterna och länsrätterna anser jag att dessa inte bör kallas fiskaler, som utredaren har förordat. Det har redan blivit relativt vanligt att underrätterna anställer gamla notarier som beredningsjurister och denna titel bör kunna användas även fortsättningsvis. Att nu ändra titulaturen till fiskal - vilket i dessa domstolar förknippas med en yngre domare - vore enligt min uppfattning inte bara förvillande utan också onödigt. Däremot har jag inte något att erinra mot att föredragandena-beredningsjuristerna i hovrätten även fortsättningsvis kallas fiskaler.

text: När det slutligen gäller föredragandebehoven i de högsta domstolarna anser jag att det är en tilltalande lösning att ordinarie domare beviljas tjänstledighet för att under ett par års tid tjänstgöra som föredragande. Detta skulle innebära en betydande kvalitetshöjning. Det torde även för vissa domare kunna vara ett stimulerande avbrott efter ett antal års tjänstgöring och dessutom fungera som en vidareutbildning av hög kvalitet. Det borde även vara möjligt att attrahera advokater och andra specialister på särskilda rättsområden till en sådan tidsbegränsad tjänstgöring. Det är självfallet en förutsättning att en rimlig lönenivå möjliggörs.

text: 6. Utbildning av ordinarie domare

text: En öppen domarrekrytering förutsätter en satsning på individuell utbildning av nyutnämnda domare. Förslaget förefaller i dessa delar väl avvägt.

text: Jag vill dock framhålla att ambitiösa utbildningssatsningar leder till ett arbetskraftsbortfall för berörda domstolar. Med tanke på den tid som rekrytering och utbildning kan förväntas ta kommer det övergångsvis att uppstå vakanser vid så gott som samtliga domaranställningar. Det är därför angeläget att domstolarna vid behov tillförs medel för att kunna anlita förstärkningskrafter under utbildningstiden.

text: 7. Notarieutbildningen

text: Utredaren föreslår att notarieutbildningen förkortas till ett år och sex månader. Syftet med förändringen är att man därigenom skulle kunna erbjuda ytterligare 100 jurister notarieutbildning varje år.

text: Det är positivt om fler jurister kan erbjudas notarieutbildning. Ett motstående intresse är dock domstolarnas behov av kvalificerad beredningshjälp. En förkortad notarieutbildning kommer sannolikt att leda till att notarierna under en förhållandevis kort tid kommer att kunna användas till mer kvalificerade beredningsuppgifter. Först efter ca ett års tjänstgöring torde många notarier har tillgodogjort sig tillräckligt stora kunskaper och erfarenheter för att kunna fullgöra sådana uppgifter. Det rimmar därför mindre väl med ambitionen att renodla domarrollen att förkorta notarieutbildningen. Detta gäller även om fasta beredningsjurister också anställs. Särskilt problematiskt blir det med de notarier som, till följd av s.k. kombinationsanställningar eller annan tillgodoräknad tjänstgöring, endast skulle komma att tjänstgöra vid domstol i ett år.

text: Det är vidare en viktig uppgift för de ordinarie domarna att handleda notarierna. Med ett större flöde av nya notarier skulle handledningsarbetet kunna bli väl tidskrävande och även uppfattas som mindre stimulerande för domarna. Konkurrensen om notarieplatserna och den gedigna utbildning som en notarie får av två års tjänstgöring bidrar vidare enligt min bedömning till notarieutbildningens attraktionskraft och till dess meritvärde. En förkortad utbildning - i kombination med avskaffandet av domarbanan - skulle kunna leda till att många skickliga unga jurister avstår från notarietjänstgöring.

text: Sammanfattningsvis avstyrker jag därför att notarieutbildningen förkortas på det sätt som har föreslagits.

text: 8. Domstolarnas behov av domare för förstärknings- och vikariatsändamål

text: Som utredaren har konstaterat torde förutsättningarna att hantera frånvaro och tillfälliga arbetsanhopningar komma att förbättras genom den förändring av domstolsorganisationen som nu pågår. Större domstolar blir av naturliga skäl ofta mindre sårbara. Behov av extra domarresurser kommer dock ofrånkomligen att uppkomma med jämna mellanrum även framöver. På senare år har till exempel antalet tidskrävande s.k. eko-brottmål ökat och låser emellanåt domarresurser under lång tid. I dessa mål kan det dessutom många gånger vara lämpligt med en utökad sammansättning vid tingsrätten, dvs. med två ordinarie domare, vilket kan medföra en orimlig arbetsbelastning på övriga domare vid en tingsrätt med exempelvis 10-15 domare.

text: Frivilligt samarbete mellan domstolar är självfallet ofta en utmärkt lösning framför allt vid tillfälliga förstärkningsbehov. Det är dock angeläget att det inte tas för givet att domare enbart av idealitet skall ställa upp vid andra domstolar, i varje fall om en sådan tjänstgöring leder till en arbetsbelastning utöver den normala. Det krävs i så fall att det finns andra incitament, t.ex. ekonomiska.

text: Jag anser att förslaget att anställa ordinarie domare med fullmakt i en regions samtliga domstolar är en tilltalande lösning. Jag förordar att sådana domartjänster inrättas.

text: 9. Jämställdhet

text: I betänkandet anför utredaren att han ur ett jämställdhetsperspektiv ser "enbart fördelar med att rekryteringen till domaryrket inte grundas på en domarbana av dagens snitt" (s. 414). För egen del ställer jag mig mycket tveksam till om domarbanans avskaffande i sig kommer att innebära några fördelar i ett jämställdhetsperspektiv. Det finns t.o.m. en viss risk att förändringen i stället får motsatt effekt. Det är därför angeläget att rekryteringsförfarandet inriktas på att nå en i varje fall någorlunda jämn balans mellan kvinnor och män som domare.

text: 10. Konsekvenser av förslagen

text: När det gäller ekonomiska konsekvenser anser utredaren att bortfallet av fiskaler i den dömande verksamheten inte kommer att innebära kostnadsökningar för domstolsväsendet som helhet och att det endast kan bli fråga om en smärre kostnadsökning när det gäller att ersätta tf. assessorer i hovrätterna och kammarrätterna. Bedömningen motiveras med bl.a. att ordinarie domare i normalfallet förväntas avgöra betydligt fler mål och ärenden än fiskaler och att inte heller tf. assessorer utför domargöromål i samma omfattning som de ordinarie domarna. Dessutom görs bedömningen att en ökad effektivitet i beredningsarbetet tillsammans med andra möjligheter att renodla domarnas uppgifter kommer att medföra att vissa domarresurser frigörs.

text: För egen del tror jag att denna ekonomiska bedömning kan vara väl optimistisk. Först och främst delar jag inte uppfattningen att skillnaden i arbetskapacitet mellan ordinarie och icke ordinarie domare är så stor som det görs gällande. Särskilt i hovrätterna och kammarrätterna - där tf. assessorer dessutom i stor utsträckning saknar föredragandestöd - tror jag att skillnaden är ganska liten. Även om måltilldelningen för tf. assessorer är reducerad innebär sammansättningsreglerna att de ofta får delta i huvudförhandlingar och föredragningar i nästintill lika stor utsträckning som de ordinarie ledamöterna.

text: I varje fall med det nu gällande processrättsliga regelverket är beredningsuppgifterna betydligt mindre omfattande i hovrätterna än i tingsrätterna. Det är vidare svårt att i förväg bedöma hur den förestående prövningstillståndsreformen avseende tvistemål i hovrätterna kommer att påverka arbetet.

text: Mot denna bakgrund är jag tveksam till om det finns samma möjligheter till rationaliseringsvinster i hovrätterna som i tingsrätterna. En mer effektiv beredningsorganisation ändrar inte det förhållandet att ledamöternas arbetstid i stor utsträckning används till att medverka vid huvudförhandlingar och föredragningar.

text: Jag bedömer sammanfattningsvis att det torde krävas att flertalet av tf. assessorerna ersätts med ordinarie domare, vilket kommer att leda till vissa merkostnader.

text: En annan merkostnad som är svår att uppskatta men som bör finnas i åtanke ligger i pensionskostnaderna för de privat verksamma jurister som övergår till statlig verksamhet.

text: Jag är tveksam till den föreslagna kostnadsfinansieringen, en höjning av ansökningsavgifterna. Frågan bör i varje fall övervägas ytterligare.

text: 11. Genomförandefrågor

text: Självfallet måste - som utredaren också har föreslagit - de som redan har antagits till domarutbildningen få slutföra den. En övergångsperiod är dessutom nödvändig för att domstolarna successivt skall kunna anpassa sin organisation till den nya ordningen.

text: En nackdel med ett snabbt genomförande av förslagen är att det - vid sidan om de krav som de stundande stora pensionsavgångarna ställer - kommer att behöva rekryteras ett förhållandevis stort antal ordinarie domare på kort tid för att ersätta framför allt tf. assessorerna i hovrätterna och kammarrätterna. Det finns en risk att det blir svårt att få tillräckligt många kvalificerade sökande till ett stort antal anställningar under några år efter genomförandet.

text: Möjligen talar det som sagts nu för en mer försiktig, successiv, avveckling av domarbanan.


title: Justitiekanslerns remissyttrande över departementspromemorian Domstolsdatalag (Ds 2013:10)

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig i ärendet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs har skett med utgångspunkt i de intressen som Justitiekanslern främst har att beakta, här i första hand integritetssynpunkter.

text: Den centrala utgångspunkten för utredningens arbete har varit att skapa en reglering som främjar en effektiv och rättssäker verksamhet inom rättsväsendet och samtidigt ger ett starkt skydd för den personliga integriteten. Mot detta finns inget att invända. Däremot konstateras att promemorians förslag inte alltigenom grundas på en fördjupad behovs- och konsekvensanalys.

text: Justitiekanslern vill särskilt framhålla ett par synpunkter i följande frågor.

text: Tillgången till personuppgifter (avsnitt 11.2)

text: Förslaget till 8 § domstolsdatalagen innehåller en tvingande regel om att tillgången till personuppgifter ska begränsas till vad varje anställd behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Syftet med den föreslagna regeln, att begränsa tillgången till uppgifter som behandlas automatiserat efter den enskilde anställdes faktiska behov, är vällovligt.

text: Frågan är dock om det är praktiskt genomförbart att genom tekniska lösningar begränsa åtkomsten till personuppgifter så som avses enligt bestämmelsen. Utredningen anför också på s. 90 att frågan om en viss åtgärd får vidtas eller inte i många fall ”måste bedömas av användaren i det enskilda fallet”. En ordning som innebär att bedömningen av om en åtgärd ska anses vara tillåten eller förbjuden i praktiken överlämnas till den enskilde användaren stämmer dåligt med bestämmelsens utformning och kan medföra risk för missbruk (jfr. diskussionen om sjukhusjournaler).

text: Sökning (avsnitt 13.2)

text: Utredningens förslag om sökning med hjälp av integritetskänsliga sökbegrepp (känsliga personuppgifter) i 14 och 15 §§ domstolsdatalagen innebär långtgående utvidgningar i förhållande till nu gällande sökbegränsningar i domstolarnas databaser.

text: Domstolarna har ett behov av att effektivt kunna ta fram relevant information. Det kan dock ifrågasättas om det inte finns – eller skulle kunna finnas – alternativa sätt att tillgodose domstolarnas behov som skulle innebära mer begränsade risker i integritetshänseende. Utredningen konstaterar att det saknas sådana möjligheter (se s. 107 ff) utan att närmare ange varför det inte skulle vara möjligt att ta fram alternativa lösningar, såsom exempelvis att utveckla och anpassa Domstolsverkets webbsida Vägledande avgöranden för att tillgodose domstolarnas behov.

text: För att säkerställa att de integritetskänsliga sökbegreppen används restriktivt föreslås en särskild begränsning, utöver de allmänna begränsningarna för personuppgiftsbehandling enligt den föreslagna domstolsdatalagen, som innebär att sökning får ske ”endast om det är absolut nödvändigt för handläggning av mål och ärenden”. Det överlämnas därmed till den anställde att i varje enskilt fall göra en prövning av om sökningen är motiverad utifrån verksamhetsbehoven. Utredningen anför på s. 110 att det är ”domaren i det enskilda fallet som får avgöra om en sökning får ske”. Uttalandet får uppfattas som att avsikten är att användningen av de integritetskänsliga sökbegreppen ska förbehållas personalkategorin domare. De föreslagna bestämmelsernas ordalydelse ger emellertid inte stöd för en sådan tolkning. Det framstår istället som om den aktuella sökmöjligheten ska vara tillgänglig för alla anställda inom samtliga personalkategorier vid en domstol (fiskaler, beredningsjurister, föredragande, notarier, domstolssekreterare m.fl.), förutsatt att sökningen är ”absolut nödvändigt för handläggning av mål och ärenden”, låt vara att regeringen enligt 17 § föreslås få möjlighet att meddela föreskrifter om begränsning av möjligheterna att söka. Härtill kommer att om även utredningens förslag om direktåtkomst genomförs kommer sökning med hjälp av integritetskänsliga sökbegrepp att bli möjlig domstolar emellan (jfr 20 § domstolsdatalagen och s. 131 f). Detta skulle medföra att en vid och förhållandevis okontrollerad krets av anställda kommer att få tillgång till känsliga personuppgifter.

text: De föreslagna bestämmelserna i 14 och 15 §§ ställer höga krav på de anställdas omdöme och erfarenhet. De kommer, om förslaget genomförs, troligen också att ge upphov till inte obetydliga bedömnings-, avvägnings- och praktiska tillämpningssvårigheter, inte minst på grund av den sökmöjlighet som föreslås införas domstolar emellan genom den föreslagna regeln om direktåtkomst. Utredningen innehåller inte heller någon närmare analys av hur omfattande den föreslagna sökbehörigheten ska vara, hur användarnas aktiviteter ska följas upp eller vilka kontrollåtgärder som är tänkta att vidtas för att säkerställa att enskildas integritetsintressen skyddas.

text: För att förtydliga att regeringen kan meddela föreskrifter om behörighets- och säkerhetsfrågor som begränsar sökmöjligheterna bör detta, i likhet med den föreslagna bestämmelsen i 21 § domstolsdatalagen, uttryckligen anges i 17 § domstolsdatalagen.

text: Utlämnande på medium för automatiserad behandling, 19 § (avsnitt 14.2)

text: I den föreslagna 19 § domstolsdatalagen ges möjlighet att i förordnings- eller föreskriftsform utvidga det utlämnande av personuppgifter på medium för automatiserad behandling som följer av 18 §. Det bör närmare analyseras och utredas om inte en sådan utvidgning i stället bör ske genom lag (jfr

text: 2 kap. 6 § andra stycket

text: och

text: 20 § första stycket 2

text: regeringsformen

text: Direktåtkomst (avsnitt 14.3)

text: Ett elektroniskt informationsflöde domstolar emellan respektive mellan domstolar och parter enligt utredningens förslag i 20 § domstolsdatalagen om direktåtkomst till domstolarnas registeruppgifter innebär att mottagarna kommer att kunna ta del av, söka och sammanställa känsliga personuppgifter i elektronisk form. Detta kommer bl.a. att leda till att åtkomna uppgifter sprids snabbare till en vid krets av mottagare. En snabb informationsåtkomst är också ett centralt syfte med förslaget.

text: Direktåtkomst innebär emellertid också, som utredningen konstaterar, att den som är personuppgiftsansvarig för registret eller databasen – i detta fall respektive domstol – förlorar kontrollen över vilka uppgifter mottagaren vid ett visst söktillfälle tar del av. Domstolens ansvar för uppgifterna riskerar därmed att bli otydligare och bedömningar gällande tillåtligheten att behandla uppgifterna kan bli svårare att genomföra. Om flera system använder samma personuppgifter är det viktigt att det finns ett tydligt ansvar för att uppgifterna är riktiga och att personuppgifterna behandlas på ett korrekt sätt i alla led. Utredningen innehåller inte någon analys eller några konkreta åtgärdsförslag i dessa hänseenden.

text: När uppgifter lämnas ut genom direktåtkomst kan det av tekniska skäl inte göras en sekretessprövning av uppgifter i ett enskilt mål innan dessa lämnas ut. Som utredningen också konstaterar, finns sedan flera år en bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen som innebär att sekretess som gäller hos en myndighet kan överföras till en annan myndighet som har direktåtkomst (se

text: 11 kap. 4 §

text: OSL). Någon motsvarande bestämmelse rörande direktåtkomst för enskilda finns inte och kan inte heller finnas.

text: En förutsättning för direktåtkomst för enskilda bör därför vara att åtkomsten endast avser uppgifter för vilka det inte gäller sekretess i förhållande till mottagaren. I utredningen redovisas emellertid inte några överväganden om hur domstolarna ska hantera sekretesskyddade personuppgifter i förhållande till parter och deras ombud som föreslås få direktåtkomst till uppgifter i de egna målen. Inte heller analyseras förslaget ur ett sekretessperspektiv.

text: I avsaknad av närmare analys av de här skisserade frågeställningarna kan Justitiekanslern inte tillstyrka förslagen i dessa delar.