title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att en länsstyrelse dröjt alltför länge med att överlämna överklagande till överinstans

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Miljökontoret i Mjölby kommun genomförde den 8 november 2007 ett kontrollbesök på Vårbacka Nöt & Vilt AB:s (bolaget) gård. Länsstyrelsen i Östergötlands län (länsstyrelsen) beslutade den 26 november 2007 att för stödåret 2007 dra av fem procent från de av bolagets stöd som berördes av en konstaterad tvärvillkorsavvikelse (tvärvillkorsavdrag). Som skäl för beslutet angav länsstyrelsen att samtliga utegångsdjur vid kommunens besök den 8 november 2007 inte hade tillgång till ligghall. Bolaget överklagade beslutet den 4 december 2007.

text: På grund av tvärvillkorsavdraget fattade länsstyrelsen den 11 februari 2008 beslut om återkrav av stöd som redan hade betalats ut till bolaget för stödåret 2007. Bolaget överklagade beslutet om återkrav samma månad.

text: Länsstyrelsen överlämnade överklagandet av återkravsbeslutet till Jordbruksverket den 2 oktober 2012. Den 26 september 2013 avslog Jordbruksverket överklagandet (Jordbruksverkets ärende Jnr 3159-2012). Bolaget överklagade Jordbruksverkets beslut den 15 oktober 2013 och Jordbruksverket överlämnade överklagandet till Förvaltningsrätten i Linköping den 18 oktober 2013.

text: Den 6 december 2013 överlämnade länsstyrelsen bolagets överklagande av beslutet om tvärvillkorsavdrag till Jordbruksverket. Jordbruksverket lämnade vidare överklagandet till förvaltningsrätten med upplysning om att frågan hade prövats av Jordbruksverket i ärendet med Jnr 3159-2012.

text: Förvaltningsrätten beslutade den 8 juni 2015 att upphäva Jordbruksverkets beslut i ärende Jnr 3159-2012 och återförvisade målet för en ny prövning där även överklagandet av tvärvillkorsavdraget skulle prövas. Jordbruksverket avslog den 30 november 2015 bolagets överklagande av länsstyrelsens två beslut (Jordbruksverkets ärenden Jnr 3159-2012 och 1840-2013). Bolaget överklagade besluten till förvaltningsrätten.

text: Förvaltningsrätten meddelade en dom den 21 december 2016 (mål nr 8663-15) och biföll bolagets överklagande samt upphävde Jordbruksverkets och länsstyrelsens beslut om tvärvillkorsavdrag samt återkrav för stödåret 2007. Förvaltningsrätten bedömde att länsstyrelsen som grundat sitt beslut på nationella föreskrifter inte haft fog för besluten om tvärvillkorsavdrag och återkrav. Förvaltningsrätten ansåg att bestämmelserna i Rådets direktiv 98/58 EG skulle ha tillämpats i fråga om tvärvillkorsavvikelse hade förelegat under stödåret 2007 avseende bolagets djurhållning. Stöden betalades ut till bolaget den 17 februari 2017 med 15 377 kr och den 18 augusti 2017 med 15 519 kr.

text: Den 6 november 2014 vände sig bolaget till Justitiekanslern med en begäran om ersättning med 100 000 kr med anledning av den långsamma handläggningen hos framför allt länsstyrelsen. Justitiekanslern avböjde den 2 januari 2015 att reglera bolagets begäran med hänvisning till att ärendet fortfarande var under prövning i domstol och att frågan om skadestånd därmed var för tidigt väckt.

text: Begäran

text: Bolaget har nu på nytt vänt sig till Justitiekanslern och begärt skadestånd av staten med sammanlagt 96 632 kr. Av beloppet avser 50 000 kr ideell skada till följd av den långsamma handläggningen av ärendet, 23 632 kr räntekostnader under åren 2008 – 2017, 3 500 kr eget arbete och 19 500 kr ombudskostnader uppkomna efter det att förvaltningsrätten återförvisade målet till Jordbruksverket den 8 juni 2015. Vidare har bolaget begärt ränta på beloppen från trettio dagar efter den 6 november 2014, dvs. då kraven först framställdes till Justitiekanslern.

text: Bolaget har begärt ersättning för ombudskostnader med anledning av ärendet hos Justitiekanslern med totalt 54 550 kr, motsvarande 27,625 timmars arbete.

text: Bolaget har som grund för sin talan anfört i huvudsak följande.

text: Länsstyrelsens felaktiga beslut om avdrag på bolagets EU-stöd för 2007 innebar att bolaget fick sammanlagt 30 896 kr mindre i stöd. Bolaget var till följd av avdraget tvunget att utnyttja en checkkredit för att hantera likviditeten i bolaget. Krediträntan var under åren 2008 – 2011 i snitt 7,8 procent och under åren 2012 – 2017 10,45 procent. Sammantaget innebar det en kostnad om 23 632 kr vilket utgör det yrkade beloppet i den delen.

text: Som grund för det ideella skadeståndet åberopar bolaget den långsamma handläggningen av processen avseende avdrag och återkrav av bolagets EU-stöd. Handläggningen har inneburit fel och försummelse enligt

text: skadeståndslagens

text: regler och ett åsidosättande av bolagets rättigheter enligt Europakonventionen. Bolaget menar att hänsyn bör tas till bl.a. att den totala handläggningstiden uppgått till närmare tio år och att det dröjt mer än sex år innan länsstyrelsen överlämnade bolagets överklagande av avdragsbeslutet till Jordbruksverket. Hänsyn bör även tas till att Vårbacka Nöt & Vilt AB är ett enmansbolag och att avdraget har haft mycket stor betydelse för bolagets ekonomi.

text: Myndigheterna har agerat felaktigt och försumligt genom att inte handlägga bolagets överklaganden i rätt ordning och därigenom fördröjt handläggningen ytterligare.

text: Utredningen i ärendet

text: Länsstyrelsen har yttrat sig över anspråket och uppgett bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen medger att man inte uppfyllt de krav om skyndsam hantering som finns från det att överklagande av länsstyrelsens beslut lämnades in tills ärendet lämnades över till överprövande instans.

text: Det förhållandet att länsstyrelsen inte lämnat vidare överklagandeskrivelsen till överprövande instans inom den tid som kan anses rimlig, är beklagligt. Länsstyrelsen anser emellertid inte att den långa handläggningstiden, i detta fall, utgör sådant fel eller sådan försummelse som kan utgöra grund för skadestånd.

text: För att åtgärda bristerna när det gäller hanteringen av överklaganden har de interna rutinerna förändrats. Ändringarna säkerställer att inkomna överklaganden hanteras i tid.

text: Jordbruksverket har också yttrat sig över anspråket och uppgett bl.a. följande.

text: Handläggningstiden för ärendet Jnr 3159-2012 var knappt ett år. I ärendet har handläggningen fördröjts dels på grund av att Jordbruksverket behövt begära in kompletterande material från länsstyrelsen för att kunna utreda ärendet, dels på grund av att bolaget självt fördröjt handläggningen genom att vid upprepade tillfällen begära anstånd med att komma in med synpunkter. Handläggningstiden för ärendet Jnr 1840-2013 var sex månader. Jordbruksverket har handlagt ärendet så skyndsamt som möjligt utifrån de förutsättningar som fanns.

text: Jordbruksverket anser inte att det föreligger skadeståndsskyldighet för staten.

text: Bolaget har fått ta del av länsstyrelsens och Jordbruksverkets yttranden och har därefter inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänt

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Länsstyrelsens, Jordbruksverkets och förvaltningsrättens handläggning av och beslut i frågor om EU-stöd är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Långsam handläggning

text: Långsam handläggning kan i vissa fall utgöra skadeståndsgrundande fel och försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vidare har var och en – vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott – rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen.

text: Frågan om rätten till en rättvis rättegång inom skälig tid har överträtts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas eller myndigheternas handläggning av ärendet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Justitiekanslern har inom ramen för statens frivilliga skadereglering, med beaktande av Europadomstolens avgörande i målet Martin Denev mot Sverige (no. 25419/94) och praxis från de svenska högsta instanserna stannat för att en inaktivitetsperiod på två år kan föranleda slutsatsen att det har förekommit en överträdelse av artikel 6.1. (Se t.ex.

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2005 s. 726

text: och

text: RÅ 2006 ref. 43

text: samt Justitiekanslerns beslut den 15 april 2008 i ärendena med dnr

text: , 7913-07-40 och 7914-07-40.) Det är alltså tydligt att varje period av inaktivitet inte innebär att det har skett en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid, utan det måste röra sig om längre sådana perioder.

text: Föreligger skadeståndsansvar för staten?

text: Justitiekanslern kan inledningsvis konstatera att den totala handläggningstiden från det att länsstyrelsen fattade beslut om tvärvillkorsavdrag till det att stödet betalades ut uppgår till närmare tio år. Det har dröjt mer än sex år innan länsstyrelsen lämnade över bolagets överklagande av beslutet om tvärvillkorsavdrag till Jordbruksverket. Det har dröjt över fyra och ett halvt år innan länsstyrelsen lämnade över överklagandet av återkravsbeslutet till Jordbruksverket.

text: Enligt

text: 23 § förvaltningslagen

text: (1986:223; den 1 juli 2018 trädde en ny förvaltningslag i kraft) ska en skrivelse med överklagande ges in till den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet. När skrivelsen kommit in bör myndigheten först överväga om beslutet ska omprövas enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Denna prövning får emellertid inte medföra att ärendets handläggning onödigt fördröjs. Om beslutet inte ändras på det sätt klaganden begär ska myndigheten pröva om skrivelsen med överklagande har kommit in i rätt tid, 24 § förvaltningslagen. Har den kommit in för sent ska överklagandet enligt huvudregeln avvisas. Annars ska den, tillsammans med övriga handlingar i ärendet, överlämnas till överinstansen,

text: 25 § förvaltningslagen

text: . Riksdagens ombudsmän (JO) har uttalat att som huvudregel gäller att överlämnandet bör ske inom en vecka från det att överklagandet kommit in till beslutsmyndigheten (se bl.a. JO:s beslut den 15 november 2004; dnr 4998-2003).

text: Länsstyrelsens handläggning har inte levt upp till kraven enligt förvaltningslagens bestämmelser. Inaktivitetsperioderna om sex respektive fyra och ett halvt år innan länsstyrelsen lämnade över överklagandena till Jordbruksverket är anmärkningsvärt långa. Det har inte framkommit något som tyder på att bolaget orsakat dröjsmålet.

text: Jordbruksverkets handläggning har inte innehållit samma inaktivitetsperioder och kan inte i sig anses utgöra fel eller försummelse eller ett åsidosättande av bolagets rätt till en rättegång inom skälig tid. Inte heller förvaltningsrättens handläggning innefattar någon längre period av inaktivitet och har inte heller pågått under så lång tid att den i sig skulle kunna vara skadeståndsgrundande för staten.

text: Det står däremot klart att den sammantagna handläggningstiden har varit alltför lång, särskilt med beaktande av de långa inaktivitetsperioderna innan bolagets överklaganden överlämnades till Jordbruksverket. Staten måste därmed anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse i skadeståndslagens mening. Den utdragna handläggningstiden får även ses som en överträdelse av bolagets rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Har bolaget orsakats ersättningsgilla skador?

text: Kostnader för checkkredit

text: Bolaget har anfört att det varit tvunget att utnyttja en checkkredit för att hantera likviditeten i bolaget när länsstyrelsen beslutade om tvärvillkorsavdrag och återkrav för stödåret 2007. Bolaget har begärt ersättning med 23 632 kr, vilket enligt bolaget motsvarar kostnaden för den sammanlagda krediträntan under åren 2008 – 2017.

text: Det är bolaget som ska styrka skadan och visa att det finns ett klart orsakssamband mellan skadan och myndighetens agerande. Bolaget har emellertid inte gett in någon utredning som styrker den uppgivna skadan. Bolagets begäran ska redan därför avslås i denna del.

text: Justitiekanslern vill tillägga att det kan ifrågasättas om räntekostnaden i dess helhet är en kostnad för bolaget eftersom den torde vara avdragsgill. Justitiekanslern har vidare inte övervägt om bolaget kan anses ha försökt att begränsa sin skada i denna del.

text: Ideell skada

text: Som nämnts medför den långa handläggningstiden att det föreligger ett skadeståndsansvar för staten. Omständigheterna är inte sådana att det föreligger rätt till kränkningsersättning med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: När det gäller ersättning för ideell skada till följd av åsidosättandet av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: , har bolaget enligt artikel 13 i konventionen rätt till ett effektivt nationellt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelsen. Det har inte funnits möjlighet att inom ramen för den aktuella processen kompensera bolaget för överträdelsen och det är i detta fall inte tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett. Bolaget har därför rätt till ekonomisk kompensation.

text: Vid bedömningen av skadeståndets storlek ska vikt framförallt läggas vid hur långt det oacceptabla dröjsmålet har varit (se

text: NJA 2012 s. 111

text: I-II). I det nu aktuella ärendet är den totala handläggningstiden mycket lång och dröjsmålen i vart fall fyra och ett halvt respektive sex år. Det är som nämnts ovan en anmärkningsvärt lång tid. Överträdelsen kan dock inte i övrigt anses ha varit betydande för bolaget i den bemärkelsen att den på ett avgörande sätt inverkat på bolaget verksamhet. Vid en samlad bedömning av omständigheterna och med beaktande av Högsta domstolens praxis finner Justitiekanslern att bolagets ersättning för ideell skada bör bestämmas till 40 000 kr. Ersättningsskyldigheten bör åläggas länsstyrelsen.

text: Ombudskostnader m.m. i förvaltningsprocessen

text: Bolaget har begärt ersättning för egna kostnader med 3 500 kr och ombudskostnader med 19 500 kr motsvarande arbete som utförts efter det att förvaltningsrätten återförvisade målet till Jordbruksverket för ny prövning.

text: Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer utgår ersättning för eget arbete endast om den skadelidande kan visa att han eller hon har drabbats av särskilda utgifter, t.ex. ökade lönekostnader, en faktisk inkomstförlust eller någon motsvarande ekonomisk skada med anledning av det arbete som har lagts ned (jfr

text: NJA 1983 s. 209

text: och

text: NJA 1989 s. 251

text: samt Justitiekanslerns beslut i ärendena med dnr

text: och

text: ). Bolaget har inte visat att några särskilda kostnader uppkommit med anledning av det egna arbete som lagts ned på ärendet. Det finns därmed inte förutsättningar att bifalla bolagets begäran om ersättning för eget arbete.

text: Vad gäller frågan om bolagets ombudskostnader är huvudregeln inom förvaltningsprocessrätten att den enskilde själv får bära kostnaderna för processen. Ersättning för ombudskostnader kan emellertid ibland ersättas i form av skadestånd, t.ex. kostnader som den enskilde har haft för att komma till sin rätt i en tvist med en statlig myndighet.

text: Justitiekanslern konstaterar att det är uppenbart att bolaget har drabbats av ökade ombudskostnader med anledning av den bristande handläggningen. Justitiekanslern konstaterar att en del av den tid som ombudet begärt ersättning för avser kontakter med bolagets revisor. Staten kan inte anses vara ersättningsskyldig avseende den kostnaden. Det övriga arbete som redovisas av ombudet kan till viss del antas vara orsakat av myndigheternas bristande handläggning. Justitiekanslern är beredd att inom ramen för statens frivilliga skadereglering utge ersättning med skäliga 10 000 kr. Ersättningsskyldigheten bör även i denna del åläggas länsstyrelsen.

text: Ränta

text: Bolaget har begärt ränta från trettio dagar efter den 6 november 2014, dvs. då kraven först framställdes till Justitiekanslern. Justitiekanslern noterar att bolaget vid den tidpunkten enbart begärde ersättning för ideell skada med hänsyn till den långsamma handläggningen.

text: Ränta ska enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1976:635)

text: betalas på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att borgenären har framställt krav på ersättning och lagt fram utredning som med hänsyn till omständigheterna skäligen kan begäras av honom. En skadeståndsfordran anses normalt förfallen i och med att krav har framställts och behövlig utredning lagts fram (

text: prop. 1975:102 s. 124

text: ff.). Som ett minimikrav på den utredning som borgenären ska prestera måste därvid gälla att den gör det möjligt för den som kravet riktar sig mot – i detta fall staten – att bedöma både om förutsättningarna för skadeståndsansvar är uppfyllda och om den som begär skadestånd har lidit någon skada.

text: En allmän princip enligt Europadomstolens praxis är att frågan om en överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har förekommit ska prövas mot bakgrund av rättegången i dess helhet, dvs. normalt efter rättegångens slut. Därmed är det i de flesta fall först efter rättegångens slut som det finns möjlighet att fastställa om staten är skadeståndsskyldig. Det är normalt först då den skadelidande kan lägga fram tillräcklig utredning för att fordran ska kunna anses vara förfallen.

text: I den nu aktuella ansökan som gavs in den 28 augusti 2017 har bolaget lagt fram utredning som visar hur lång den totala handläggningstiden har varit. Justitiekanslern kan dock konstatera att huvuddelen av handläggningen och i synnerhet den långa perioden av inaktivitet förelåg redan när bolaget inledningsvis framställde sitt krav. Justitiekanslern är mot den bakgrunden beredd att godta bolagets begäran om ränta i den del begäran avser den ideella ersättningen. På resterande belopp ska ränta utgå från den 27 september 2017 vilket var den dag som inföll 30 dagar efter det att bolaget framställde övriga skadeståndskrav.

text: Ombudskostnader hos Justitiekanslern

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och för utredning i ett ärende i den utsträckning kostnaderna inte ska betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen

text: . Det finns inte någon ovillkorlig rätt att få ersättning för ombudskostnader. Kostnaderna ska ha varit skäligen påkallade för att ta tillvara den enskildes rätt.

text: Bolaget har begärt totalt 54 550 kr i ersättning för sina ombudskostnader med anledning av ärendet hos Justitiekanslern. Med hänsyn till ärendets art, omfattning och utgång kan det inte anses ha varit påkallat med det omfattande arbete som bolaget begärt ersättning för. Ersättningen begränsas till 24 000 kr vilket motsvarar ca tolv timmars arbete.

text: Tillsyn

text: Som redogjorts för ovan så bör ett överklagande som huvudregel lämnas vidare till överinstansen inom en vecka från det att överklagandet kommit in till beslutsmyndigheten. Beslutsmyndigheten har dessutom haft det allmänna skyndsamhetskravet i

text: 7 § förvaltningslagen

text: att förhålla sig till. Sedan den 1 juli 2018 har reglerna om effektiv ärendehantering och handläggningstider hos myndigheterna skärpts ytterligare i och med att den nya

text: förvaltningslagen

text: trädde i kraft.

text: Justitiekanslern har i samband med de årliga granskningarna av samtliga länsstyrelsers ärendeförteckningar uppmärksammat att det i några län funnits exempel på när överklaganden har blivit liggande på länsstyrelsen i väntan på omprövning (JK:s dnr 397-17-2.8.m.fl och 201-16-24 m.fl.). Justitiekanslern har uttalat att det är mycket allvarligt för rättssäkerheten i förvaltningen om överklaganden blir liggande och att detta är något som i förlängningen kan undergräva tilltron till förvaltningens objektivitet. Justitiekanslern har vidare uttalat att beslutsmyndigheten bara är skyldig att ompröva sitt beslut om det kan konstateras att beslutet är uppenbart oriktigt och att omprövningen kan ske snabbt och enkelt. Vid överklaganden räcker det i allmänhet att myndigheten läser igenom klagandens skrivelse och det överklagade beslutet. Bara om denna genomläsning visar att utgången sannolikt bör vara en annan behöver myndigheten i allmänhet granska ärendet närmare. I alla andra fall ska överklagandet lämnas vidare direkt efter en bedömning av om överklagandet kommit in i rätt tid.

text: Länsstyrelsen har inte lämnat någon förklaring till varför handläggningen i det aktuella ärendet har dragit ut på tiden. Det är inte acceptabelt att ett ärende handläggs på ett så inaktivt sätt och länsstyrelsen förtjänar kritik för sin bristfälliga handläggning. Länsstyrelsen har uppgett att nya rutiner har införts för att säkerställa att överklaganden hanteras i rätt tid. Justitiekanslern ser positivt på länsstyrelsens ambition att förhindra liknande situationer och kommer att följa upp frågan i samband med den årliga granskningen av länsstyrelsernas ärendeförteckningar.


publisher: Justitiekanslern

title: Uppdrag åt Centrala studiestödsnämnden att handlägga vissa anspråk på skadestånd av staten

org: jk

text: Justitiekanslern uppdrar med stöd av

text: 10 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten åt Centrala studiestödsnämnden (CSN) att handlägga anspråk som riktas eller har riktats mot CSN på grund av sådana faktiska skador som avses i 5 § i förordningen.

type: stycke

text: Delegationsbeslutet gäller tills vidare.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (nedan handläggningsförordningen) innehåller regler om vilken myndighet som på statens vägnar ska handlägga sådana anspråk. Reglerna innebär i korthet att Justitiekanslern, i fråga om anspråk som grundas på bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om fel eller försummelse vid myndighetsutövning, handlägger anspråk till följd av s.k. beslutsskador (

text: 3 §

text: ), medan anspråk på grund av s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars område en skada har inträffat (

text: 5 §

text: ). Om det inte finns någon central förvaltningsmyndighet för en viss verksamhet, handläggs anspråk på ersättning av Justitiekanslern.

text: CSN var enligt sin tidigare instruktion central förvaltningsmyndighet för studiesociala frågor, se

text: 1 § förordningen (1996:502)

text: med instruktion för Centrala studiestödsnämnden (CSN). Den 1 januari 2008 trädde

text: myndighetsförordningen (2007:515)

text: i kraft. En rad myndigheter, däribland CSN, fick i samband med detta nya instruktioner. CSN:s nya instruktion (förordningen [2007:1071] med instruktion för Centrala studiestödsnämnden) innehåller inte någon bestämmelse som anger att CSN alltjämt ska betraktas som en central förvaltningsmyndighet.

text: Justitiekanslern har under hand haft kontakt med CSN och underrättat nämnden om Justitiekanslerns överväganden angående den fortsatta handläggningen av s.k. faktiska skador. Vidare har Justitiekanslern haft kontakt med Justitiedepartementet som har angett bl.a. följande. Bedömningen av om en myndighet är en ”central förvaltningsmyndighet” eller inte kan inte göras enbart utifrån om begreppet används i myndighetens instruktion. Vad som är av betydelse är myndighetens organisatoriska funktion. Utbildningsdepartementet har upplyst att regeringen inte avsett att genom CSN:s nya instruktion ta bort CSN:s möjlighet att även fortsättningsvis handlägga skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: CSN har under lång tid varit behörig att handlägga s.k. faktiska skador. Det finns ingen saklig motivering till att CSN inte även fortsättningsvis ska vara behörig att fullgöra sådana uppgifter på skaderegleringens område.

text: Det är viktigt att det inte finns någon oklarhet i behörighetsfrågan, för det fall CSN inte skulle anses vara en central förvaltningsmyndighet i handläggningsförordningens mening bör CSN därför genom ett delegationsbeslut av Justitiekanslern med stöd av 10 § handläggningsförordningen anförtros att reglera de anspråk på skadestånd som riktas eller har riktats mot CSN och som avser s.k. faktiska skador enligt 5 § i förordningen.

type: avgorande


title: Förundersökning inledd angående olaga hot på blogg

text: Förundersökning inleds rörande yttrandefrihetsbrottet olaga hot.

text: Ärendet

text: Polismyndigheten i Västerbottens län har hit överlämnat en anmälan om olaga hot på Norra Västerbottens hockeyblogg, http://blogg.norran.se/adamblogg/

text: Av anmälan framgår bl.a. att det anmälda yttrandet har bestått i att målsäganden skulle bära skyddsväst om han visade sig ute samt se till att ha ryggen fri. Målsäganden har uppgett att han tycker att det känns obehagligt och att han känner oro för sitt liv och sin hälsa.

text: Justitiekanslern har vid sin prövning haft tillgång till startsidan och delar av innehållet i bloggen, dock inte det aktuella meddelandet. Under hand har Justitiekanslern fått uppgift om att den aktuella bloggen är en undersida till www.norran.se , som är tidningen Norra Västerbottens internetversion av tidningen, att det inte är möjligt för utomstående att ändra i innehållet där och att de inlägg som användarna önskar införda på bloggen först granskas av redaktionen.

text: Enligt en uppgift som har inhämtats från Radio- och TV-verket är AS ansvarig utgivare för webbplatsen www.norran.se.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrott. En förutsättning för att Justitiekanslern ska vara behörig att ingripa med allmänt åtal är att den fråga som saken gäller omfattas av regleringen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Anmälningar som faller utanför det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området är det upp till allmän åklagare att handlägga.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: YGL är grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpliga också bl.a. när en redaktion för en tryckt periodisk skrift med hjälp av elektromagnetiska vågor på begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling, allt under förutsättning att innehållet kan ändras endast av den som driver verksamheten.

text: Bakom den i detta ärende anmälda bloggen på Internet står tidningen Norra Västerbotten. Innehållet på bloggen kan inte ändras av den som besöker bloggen. På grund härav torde den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL vara tillämplig på sändningen. Det ankommer då på Justitiekanslern att ta ställning till dess innehåll.

text: Yttrandefrihetsbrottet olaga hot innefattar att någon hotar annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom (

text: 5 kap. 1 §

text: YGL,

text: 7 kap. 4 § 16

text: TF och

text: 4 kap. 5 § brottsbalken

text: Bestämmelser om ansvaret för yttrandefrihetsbrott återfinns i

text: 6 kap.

text: YGL. Enligt 1 § i kapitlet ligger ansvaret för sådana brott i ett radioprogram eller en teknisk upptagning i första hand på utgivaren.

text: Uppgifterna i det inlägg som uppges ha förekommit på bloggen ger Justitiekanslern anledning att anta att yttrandefrihetsbrottet olaga hot kan ha begåtts. Förundersökning ska inledas på grund av vad som nu har sagts.

text: Justitiekanslern uppdrar åt chefsåklagaren AÖ vid Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Umeå, eller den hon sätter i sitt ställe att ombesörja att förundersökningen verkställs och att därefter redovisa resultatet hit.

text: Vid handläggningen måste beaktas den åtalspreskription om sex månader som gäller enligt

text: 7 kap. 1 § andra stycket

text: YGL.


title: Remissyttrande - För barnets bästa? Utredningen om tvångsåtgärder mot barn i psykiatrisk tvångsvård (SOU 2017:111)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Allmänna synpunkter

text: I sitt remissyttrande över betänkandet Barnkonventionen blir svensk lag (

text: SOU 2016:19

text: ) har Justitiekanslern framhållit att det kommer att krävas ett fortsatt transformeringsarbete för att precisera och konkretisera de rättigheter som följer av barnkonventionen i nationella författningar. Justitiekanslern ställer sig emellertid tveksam till utredningens förslag om ett antal nya bestämmelser i tvångslagstiftningen som reglerar bl.a. barns rätt att få information och att få uttrycka sina åsikter. I flera delar innebär förslaget en dubbelreglering inom den nationella lagstiftning som är tillämplig vid psykiatrisk tvångsvård. Det rör sig också i stor utsträckning om rättigheter som tillkommer även vuxna patienter, vilket emellertid inte framgår av de föreslagna bestämmelsernas lydelse.

text: Justitiekanslern är också tveksam till utformningen av bestämmelserna som reglerar användandet av tvångsåtgärder mot barn. Enligt Justitiekanslern är det rimligt att så långt som möjligt eftersträva ett enhetligt regelverk som är tillämpligt vid tvångsvård av såväl vuxna som barn. Justitiekanslern ifrågasätter inte att det finns ett behov av ett förstärkt skydd för barn inom tvångslagstiftningen. Ett sådant parallellt regelverk för barn som föreslås i betänkandet innebär dock att lagstiftningen på området blir mindre tydlig och överskådlig.

text: Ett särskilt utvecklings- och kontrollorgan för psykiatrisk tvångsvård av barn

text: Justitiekanslern avstyrker förslaget. I flera tidigare remissvar har Justitiekanslern ifrågasatt den utveckling som kunnat iakttas under senare år och som resulterat i en stor mängd nya tillsynsmyndigheter med uppdrag kopplade till specifika myndigheter. Gränsdragningen mellan den föreslagna nämndens och IVO:s respektive Socialstyrelsens uppdrag riskerar enligt Justitiekanslerns mening att bli otydlig. De skäl som anförs i betänkandet är inte heller sådana att de motiverar inrättandet av ett nytt tillsynsorgan vid sidan av IVO. För det fall det bedöms föreligga ett behov s.k. frekvenstillsyn på området bör det enligt Justitiekanslerns mening åläggas IVO att utföra sådan. Även övriga uppgifter som nämnden föreslås få, såsom informationsspridning och kartläggning, kan lämpligen åläggas IVO respektive Socialstyrelsen i den mån uppgifterna inte redan omfattas av deras uppdrag.

text: Hänvisning till 7 och

text: 8 kap.

text: PL

text: Justitiekanslern avstyrker förslaget. I

text: 1 §

text: LPT anges redan att föreskrifterna i HSL och PL gäller all psykiatrisk vård. Det föreslås att en motsvarande bestämmelse ska införas genom ett tillägg till

text: 1 §

text: LRV. En särskild hänvisning till 7 och

text: 8 kap.

text: PL fyller därmed inte någon funktion.

text: Rätt att få information och att få uttrycka åsikter

text: Justitiekanslern avstyrker förslaget. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns redan i HSL och PL och de bestämmelser som utredningen föreslår synes därför inte fylla någon funktion. För att säkerställa att principen om barnets bästa får genomslag i praktiken är det i stället angeläget att personalen inom den psykiatriska tvångsvården har god kunskap om den befintliga lagstiftning som är tillämplig på området.

text: För det fall regler om rätt att få information och att få uttrycka åsikter ändå tas in i LPT bör det framgå att det är fråga om rättigheter som tillkommer alla patienter.

text: Fasthållning och vård i enskildhet

text: Justitiekanslern avstyrker förslagen i deras nuvarande utformning. Som framhållits ovan anser Justitiekanslern att regleringen i LPT så långt som möjligt bör vara enhetlig för alla patienter. Någon åtskillnad mellan barn och vuxna bör inte göras när det gäller definitionerna av vad som utgör tvångsåtgärder. En annan sak är att barn är en särskilt utsatt grupp och att det därför kan finnas anledning att ställa upp strängare rekvisit för att det aktuella tvångsmedlet ska få användas mot ett barn.

text: Vidare konstaterar Justitiekanslern att utredningen inte närmare berör hur bestämmelsen om fasthållning av barn som föreslås i

text: 19 a § första stycket

text: LPT påverkar tillämpligheten av

text: 18 § samma lag

text: . Som Justitiekanslern uppfattar förslaget är dock den nya bestämmelsen avsedd att, i fråga om barn, utgöra en inskränkning av de möjligheter som personalen idag har att hålla fast patienter med stöd av

text: 18 §

text: LPT. Till skillnad från

text: 18 §

text: LPT ger den föreslagna bestämmelsen i

text: 19 a § första stycket

text: LPT inte personalen rätt att hålla fast en patient som t.ex. vill avvika från vårdinrättningen eller som begår skadegörelse. En sådan rätt torde personalen visserligen i många fall ändå ha enligt allmänna regler om ansvarsfrihet i

text: brottsbalken

text: . Avsikten vid införandet av nuvarande

text: 18 §

text: LPT var dock att förtydliga vilka åtgärder som personalen får vidta. Den i betänkandet föreslagna bestämmelsen om fasthållning riskerar enligt Justitiekanslern att verka i motsatt riktning och skapa osäkerhet om i vilka situationer personalen får använda fysiskt tvång.

text: Justitiekanslern har i övrigt inte några synpunkter på förslagen.


title: Remissvar; ytterligare åtgärder mot penningtvätt m.m. (bl.a. ang. sanktionsavgifter mot advokater)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter och intressen som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern har inte närmare granskat förslagens lagtekniska utformning.

text: Med uttrycket

text: penningtvättslagen

text: avses i det följande den föreslagna lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism.

text: Sanktionsavgifter mot advokat och biträdande jurist på advokatbyrå

text: Jag delar utredningens bedömning att det bör vara en myndighet som beslutar om sådana sanktionsavgifter som föreslås kunna påföras advokater som agerar i strid med

text: penningtvättslagen

text: (s. 402).

text: Med hänvisning till Justitiekanslerns roll inom ramen för nuvarande regel-system drar utredningen slutsatsen att det knappast finns utrymme för att någon annan myndighet än Justitiekanslern skulle kunna anförtros uppgiften att besluta om sanktionsavgifter. Jag delar inte den bedömningen.

text: Justitiekanslerns tillsynsuppgift över advokatväsendet syftar till att tillgodose allmänna intressen och bereda samhället ett visst inflytande över den disciplinära delen av Sveriges advokatsamfunds (Advokatsamfundet) verksamhet; en verksamhet som i princip är av privaträttslig natur men med vissa offentligrättsliga inslag (jfr

text: SOU 1999:31, s. 65

text: ). Tillsynen utövas genom att Justitiekanslern får del av alla beslut i disciplinärenden från Advokatsamfundet och har möjlighet att inom viss tid klaga på besluten. Tillsynen ska dock i första hand utövas av samfundet självt.

text: Enligt den praxis som utvecklats i fråga om denna tillsyn överklagar Justitiekanslern beslut från Advokatsamfundets styrelse eller disciplinnämnd endast i vissa särskilda fall. Det krävs således att beslutet avser en viktig principiell fråga och att starka skäl talar för att en annan bedömning ska göras än den som har kommit till uttryck i beslutet. Beträffande beslut om disciplinpåföljd har Justitiekanslern fört talan mot sådana beslut endast när det bedömts att en strängare reaktion än den som valts utan tvekan har varit påkallad ur allmän synpunkt. Att gå vidare med ett yrkande om att ett beslut om att ålägga den lägsta påföljden, erinran, bör ändras till varning har inte utan speciella skäl ansetts befogat (se bl.a. justitiekansler Olof Alsén i TSA 1962 s. 145 f. och justitiekansler Bengt Lännergren i TSA 1971 s. 477 f. samt

text: SOU 1999:31 s. 113

text: f.).

text: Den nu föreslagna uppgiften att besluta om sanktionsavgifter mot advokater skiljer sig från den tillsyn över samfundets disciplinverksamhet som idag åligger Justitiekanslern. Den är också helt främmande sett till Justitiekanslerns övriga ärendetyper och passar inte in i myndighetens verksamhet. Till skillnad från flertalet tillsynsmyndigheter som har uppgifter på området kommer Justitiekanslern normalt sett inte i kontakt med frågor som gäller penningtvätt. Nuvarande ordning innebär visserligen att frågan om en advokat har uppfyllt sina skyldigheter enligt penningtvättsregelverket kan aktualiseras inom ramen för ett disciplinärt förfarande mot en advokat i och med den möjlighet till överklagande som Justitiekanslern har. Såvitt känt har något sådant ärende dock inte förekommit här sedan lagen (

text: ) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism trädde i kraft. Tillsynen över den ordinära disciplinverksamheten skiljer sig dessutom uppenbart helt från uppgiften att besluta om sanktionsavgifter mot enskilda advokater.

text: Mot den bakgrunden avstyrker jag utredningens förslag att Justitiekanslern ska vara den myndighet som beslutar om att påföra advokater sanktionsavgifter.

text: Eftersom det inte finns någon myndighet som utövar den direkta tillsynen över advokater, och det inte heller torde vara aktuellt att ändra den hittills gällande ordningen, finns det inte något självklart val när det gäller vilken myndighet som bör anförtros uppgiften. För att frågan ska få en tillräcklig genomlysning, bör den ses i ett större perspektiv.

text: Disciplinära ingripanden kan riktas mot advokater, men däremot inte mot advokatbolag eller biträdande jurister. I linje med detta har utredningen föreslagit att sanktionsavgifter ska kunna påföras endast advokater. Utredningen anser dock att frågan om tillsyn och, i förlängningen, möjligheterna att rikta disciplinära åtgärder mot advokatbolag och biträdande jurister på advokatbyråer bör göras till föremål för en övergripande översyn i särskild ordning (s. 386 och 401). Om en sådan översyn skulle leda till en reglering som innebär att även advokatbolag och biträdande jurister kan påföras sanktionsavgifter, bör det rimligen vara samma myndighet som beslutar om sanktionsavgifter i dessa fall. Det kan därför finnas skäl att i den fortsatta beredningen överväga vilken myndighet som skulle ha de bästa förutsättningarna att utföra ett sådant bredare uppdrag. Med hänsyn till den centrala roll som Finansinspektionen har på området för åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism framstår den myndigheten, såvitt Justitiekanslern idag kan bedöma, som den bäst lämpade för uppgiften.

text: Den ordning som utredningen har föreslagit innebär, enkelt uttryckt, att frågan om sanktionsavgifter införlivas i det befintliga disciplinära tillsynssystemet för advokater. Enligt Justitiekanslern är det är ett allvarligt problem att beslut om sådana sanktionsavgifter inte passar in i det systemet.

text: Advokatsamfundet har, med stöd av

text: 8 kap. 7 § rättegångsbalken

text: (RB), möjlighet att under vissa förutsättningar utesluta en advokat ur samfundet eller att meddela en advokat en varning, det senare även i kombination med en straffavgift (högst 50 000 kr). I mindre allvarliga fall kan advokaten i stället få en erinran. I stället för att tilldela en erinran får disciplinnämnden göra ett uttalande om att advokatens åtgärd är felaktig eller olämplig, om ett sådant uttalande bedöms tillräckligt. Systemet är sedan lång tid etablerat och väl inarbetat, och det kan konstateras att påföljdskatalogen i disciplinären-den redan har en stor spännvid, även om den högsta straffavgiften är högst begränsad i förhållande till de nya sanktionsavgifterna. Enligt den ordning som utredningen nu föreslår utökas katalogen ytterligare just på det område som gäller penningtvätt. Det leder till att systemet blir svårare att överblicka och tillämpa. Det gäller inte minst den del av förslaget som innebär att en överträdelse av

text: penningtvättslagen

text: kan föranleda en sanktion i form av både straffavgift inom ramen för redan nu gällande ordning och/eller en sanktionsavgift enligt de föreslagna nya bestämmelserna i RB. Jag delar de synpunkter som experten Johan Sangborn i ett särskilt yttrande har fört fram om att det finns frågetecken kring hur den dubbla prövning som är inbyggd i förslaget ska tillämpas och särskilt hur frågan om en sanktionsavgift (som beslutas av en myndighet och tillfaller staten) ska bedömas i förhållande till en straffavgift (som beslutas av Advokatsamfundets disciplinnämnd och tillfaller samfundet). Enligt Justitiekanslerns bedömning borde en särreglering på området för penningtvätt vara mera ändamålsenlig.

text: I ljuset av nu gällande påföljdskatalog i disciplinärenden är det dessutom svårt att förstå i vilka situationer det skulle kunna bli aktuellt att ålägga en sanktionsavgift när disciplinnämnden beslutat att meddela en erinran. I detta sammanhang är det värt att notera att det, enligt den föreslagna

text: 9 kap. 10 § penningtvättslagen

text: , krävs att en överträdelse enligt lagen inte är ringa för att tillsynsmyndigheten ska få ingripa mot en verksamhetsutövare genom beslut om sanktionsavgift. Någon motsvarande begränsning finns inte i de föreslagna bestämmelserna i RB som reglerar förutsättningarna för att besluta om sanktionsavgift mot advokater.

text: Förslaget väcker betänkligheter även ur ett rättssäkerhetsperspektiv och ur ett större systematiskt perspektiv

text: Enligt utredningens förslag kommer frågan om sanktionsavgifter mot advokater inte att kunna prövas i mer än en domstolsinstans; Högsta domstolen. Det är en ordning som skiljer sig från vad som gäller för övriga verksamhetsutövare beträffande vilka

text: penningtvättslagen

text: är tillämplig. Normalt sett hanteras frågor om sanktionsavgifter inom ramen för den förvaltningsrättsliga processen med den möjlighet till prövning i tre instanser som där föreskrivs. Med maximala sanktionsavgifter i den storleksordning som direktivet kräver (det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser eller ett belopp som motsvarar en miljon euro) talar starka rättssäkerhetsskäl för att advokater bör beredas möjlighet till domstolsprövning i samma form och utsträckning som andra verksamhetsutövare. Det betyder att frågan om sanktionsavgifter mot advokater bör handläggas på så sätt att besluten kan underställas förvaltningsdomstolarnas prövning. Med en sådan ordning skulle risken för att det utvecklas olika praxis på området av Högsta domstolen respektive Högsta förvaltningsdomstolen också undvikas. Ärendetypen är även typiskt sett sådan att den lämpar sig bäst för prövning i förvaltningsrätt.

text: Det är inte givet hur ett sådant förvaltningsrättsligt förfarande förhåller sig till Advokatsamfundets disciplinära förfarande. Frågan om förbudet mot dubbel lagföring och straff (ne bis in idem) behöver därför övervägas inom ramen för den fortsatta beredningen. (Jfr bl.a. det särskilda yttrandet av experten Jenny Lundberg, Revisorsnämnden, under rubriken Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, med där angivna hänvisningar).

text: Ytterligare om förbudet mot dubbel lagföring

text: Utredningen konstaterar att frågan om ne bis in idem kan uppkomma i vissa undantagsfall, men att det inte är påkallat att införa några särskilda regler för att motverka risker för att någon ska bli föremål för dubbla förfaranden (s. 434).

text: Av tillgänglig rättspraxis och Justitiekanslerns egen erfarenhet står det klart att detta är en fråga som kan vara svår att bedöma. Utredningens förslag innebär att administrativa sanktioner införs på ett stort antal områden där det, enligt förslaget, kommer att vara flera olika tillsynsmyndigheter som kan besluta om sanktioner. Även om problematiken med dubbelbestraffning endast torde finnas i vissa undantagsfall, kommer det att ställas höga krav på tillsynsmyndigheterna. Det gäller att rättsligt kvalificera om det är en situation där principen om ne bis in idem kan aktualiseras. Detta förutsätter bl.a. att berörda myndigheter har tillräcklig information för att kunna konstatera att ett parallellt rättsligt förfarande pågår eller har pågått. Det kan också finnas oklarheter när det gäller vilket eller vilka av flera möjliga förfaranden som ska tillämpas i en viss situation, något som understryker vikten av att det finns en enhetlig praxis på området.

text: Frågan om ne bis in idem ska, när EU-rätten tillämpas, bedömas i förhållande till EU-stadgan. Det bör då även beaktas att det kan finnas skillnader när det gäller frågan om ne bis in idem vid tillämpningen av EU-stadgan respektive konventionen. Den praxis som utvecklats i Sverige kring förbudet mot parallella förfarande (europakonventionen enligt svensk lag) gäller just konventionen. Hur den frågan skulle bedömas i förhållande till EU-stadgan är ännu inte prövat. Till detta kommer att

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: innebär att förbudet mot dubbla straff för samma brott inte endast gäller i fråga om en viss stats behörighet utan gäller även situationer som omfattar flera medlemstaters behörighet (se EU-domstolens dom i

text: ). Detta kan komma att ställa krav på att tillsynsmyndigheter har en internationell överblick. Denna fråga bör övervägas närmare under det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Rätten att inte belasta sig själv

text: Justitiekanslern delar Johan Sangborns uppfattning att det kan ifrågasättas om oanmälda tillsynsbesök av Advokatsamfundet hos advokater, utifrån samfundets roll och uppgifter, är ändamålsenliga och lämpliga och skulle medföra ökad effektivitet i fråga om advokaters efterlevnad av

text: penningtvättslagen

text: (s. 682). Avsaknaden av faktiska möjligheter att säkra information utan berörd advokats medverkan medför att det kan vara svårt att leva upp till direktivets krav på sanktioner och åtgärder utan att komma i konflikt med principen om rätten att inte belasta sig själv.

text: Övrigt

text: Utöver de nu anförda mera principiella invändningarna mot förslaget vill Justitiekanslern påpeka följande.

text: Enligt den föreslagna

text: 9 kap. 15 § penningtvättslagen

text: ska i förmildrande riktning beaktas vissa omständigheter som t.ex. har underlättat tillsyns-myndighetens utredning. Detta är omständigheter som, enligt hänvisning i den föreslagna

text: 8 kap. 7 a §

text: RB, ska beaktas också vid bedömningen av om en advokat ska åläggas att utge en sanktionsavgift och vid bestämmande av avgiftens storlek. Det är oklart om ”tillsynsmyndigheten” i detta sammanhang avser Advokatsamfundet, som rätteligen inte är en myndighet, eller vilken tillsynsmyndighet som annars avses.

text: Artikel 60 i direktivet kräver att tillsynsmyndigheterna – under där angivna förutsättningar – ska offentliggöra vissa beslut om sanktioner. Enligt 9 kap. 14 § i den föreslagna

text: penningtvättslagen

text: får tillsynsmyndigheten på sin webbplats tillhandahålla beslut om sanktioner och åtgärder som beslutas enligt det kapitlet. Liknande bestämmelser föreslås även i de rörelselagar som är tillämpliga på området. Bestämmelsernas ordalydelse ger därmed intryck av att de är fakultativa och endast innebär att tillsynsmyndigheterna ges möjlighet att publicera besluten på sin webbplats. Att det även föreslås bestämmelser som exemplifierar omständigheter som ska beaktas bl.a. vid övervägande om beslut ska tillhandahållas på webbplatsen förändrar inte bilden av att de nu föreslagna bestämmelserna inte fullt ut uppfyller direktivets krav.

text: I avsnittet 13.6 om tystnadsplikt anför utredningen att en överträdelse som försvårar möjligheterna att utreda ett misstänkt brott inte kan utgöra grund för skadestånd (s. 307). Enligt Justitiekanslern är detta inte självklart utan måste i det enskilda fallet bedömas utifrån allmänna skadeståndsrättsliga principer.


title: Skadeståndsanspråk i anledning av överträdelse av gemenskapsrätten vid Centrala studiestödsnämndens handläggning av en ansökan om studiehjälp

text: Justitiekanslern tillerkänner Daniel J skadestånd med 6 750 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Centrala studiestödsnämnden att ombesörja att den beslutade ersättningen utbetalas till Daniel J.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Daniel J, född år 1976, ansökte den 14 november 1994 om studiehjälp för studier vid Lycée Gay Lussac i Limoges, Frankrike. Studierna avsåg gymnasium andra årskursen under tiden september 1994 - juni 1995. I beslut den 19 januari 1995 avslog Centrala studiestödsnämnden (CSN) hans ansökan. Som skäl för beslutet angav CSN sammanfattningsvis att studiehjälp inte beviljas för studier vid high-school/gymnasium utomlands.

text: Daniel J begärde, under hänvisning till förordning

text: (EEG) nr 1408/71

text: , omprövning av beslutet. I beslut den 10 april 1995 fann CSN att det inte förelåg skäl att bevilja Daniel J studiehjälp för de gymnasiala studierna utomlands.

text: I januari 1997 begärde Daniel J på nytt att CSN skulle ändra sitt avslagsbeslut. I sin ansökan hänvisade han till att CSN ändrat sin praxis och att studiehjälp numera beviljas för gymnasiestudier utomlands. CSN avslog i beslut den 25 februari 1997 hans begäran och anförde bl.a. att den omständigheten att CSN våren 1996 ändrade sin tillämpning med hänsyn till EG-rätten inte innebar att studiehjälp kunde beviljas retroaktivt för studier före läsåret 1995/96.

text: Anspråket m.m.

text: Daniel J:s föräldrar, Elisabeth och Kjell-Åke J, har i en skrivelse till Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med 6 750 kr motsvarande studiehjälp under nio månader (750 kr x 9). De har därvid angett att CSN i strid med de rättsregler som infördes i och med ikraftträdandet av EES-avtalet och det därpå följande medlemskapet i EU avslagit sonens ansökan om studiehjälp.

text: CSN har inkommit med yttrande.

text: Elisabeth och Kjell-Åke J har lämnat synpunkter på vad CSN har anfört.

text: Gällande bestämmelser m.m.

text: Studiehjälp, som är en form av studiestöd, lämnas enligt

text: 3 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349)

text: till studerande vid de läroanstalter och utbildningar som bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen utser. Studiehjälpen består av studiebidrag, extra tillägg och inackorderingstillägg. För studier utom riket får studiehjälp beviljas svensk medborgare om studierna inte med lika stor fördel kan bedrivas vid svensk läroanstalt (

text: 3 kap. 22 § studiestödslagen

text: ). Vidare krävs att studierna motsvarar eller är jämförbara med studier vid svensk läroanstalt eller utbildning vid vilken de studerande kan få studiestöd. Beträffande kravet på att studierna inte med lika stor fördel skall kunna bedrivas vid en svensk läroanstalt får regeringen dock meddela undantag. Ett sådant undantag har meddelats i

text: 3 kap. 23 § studiestödsförordningen (1973:418)

text: för studier vid läroanstalter eller utbildningar under statlig tillsyn i Norden beträffande utbildning omfattande minst tre månaders heltidsstudier. Om det finns särskilda skäl får studiehjälp dock beviljas även om utbildningen är kortare än tre månader. Enligt 23 a § i samma kapitel krävs för att studiehjälp skall beviljas för studier utom Norden att studierna omfattar minst tre månaders heltidsundervisning samt att den studerande har varit folkbokförd i Sverige under de senaste två åren. För att erhålla studiehjälp för studier utom Norden gäller dock även de i

text: 3 kap. 22 § studiestödslagen

text: angivna kraven att den studerande är svensk medborgare, att studierna motsvarar eller är jämförbara med studier vid svensk läroanstalt eller utbildning för vilken de studerande kan få studiestöd samt att studierna inte med lika stor fördel kan bedrivas vid svensk läroanstalt. Närmare bestämmelser om studiehjälp för studier utom riket meddelas av Centrala studiestödsnämnden (

text: 3 kap. 23 b § studiestödsförordningen

text: Förordningen

text: (EEG) nr 1408/71

text: har till ändamål att samordna medlemsstaternas lagstiftningar om social trygghet för att skydda anställda och egenföretagare som byter arbets- eller vistelseort inom unionen. Den personkrets som berörs av förordningen utgörs av anställda och egenföretagare som är medborgare i en medlemsstat och som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater samt deras familjemedlemmar och efterlevande. Förordningen gäller lagstiftningen rörande social trygghet såsom bl.a. familjeförmåner. Med familjeförmåner avses enligt förordningen alla vård- och kontantförmåner som är avsedda att täcka en familjs utgifter.

text: I artikel 3 i förordningen 1408/71 slås likställdhetsprincipen fast. Enligt den artikeln har personer för vilka förordningen gäller som är bosatta i en medlemsstat samma rättigheter och skyldigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare. I EG-domstolens rättspraxis har begreppet likställdhet getts en vid tolkning som innefattar inte endast direkt diskriminering på grund av medborgarskap utan även indirekt diskriminering eller diskriminering enligt kriterier som inte formellt har med medborgarskapet att göra men som träffar andra medlemsstaters medborgare på ett särskilt sätt. Som exempel kan nämnas

text: mål 41/84

text: Pinna, REG 1986 I, där EG-domstolen ansåg att en särskild beräkningsgrund för franska familjeförmåner för barn bosatta utanför Frankrike - oavsett om förmånstagaren var fransk medborgare eller inte - utgjorde diskriminering eftersom det var vanligare att icke franska medborgares barn är bosatta utanför Frankrike än att franska medborgares barn är det. Likställdhetsprincipen anses också innebära ett förbud mot att diskriminera ett lands egna medborgare i förhållande till medborgare i andra länder.

text: I artikel 73 i förordningen 1408/71 anges att en anställd som omfattas av lagstiftning i en annan stat än Frankrike skall för sina familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat ha rätt till de familjeförmåner som utges enligt lagstiftningen i den förra staten som om de vore bosatta i den staten. Detta innebär t.ex. att förmånerna utges enligt lagstiftningen i den stat där den anställde eller egenföretagaren är verksam även om dennes barn eller någon annan familjemedlem bor i en annan medlemsstat. Det har inte heller någon självständig betydelse om det är den anställde själv eller en familjemedlem som reser från det ursprungliga bosättningslandet till ett annat medlemsland.

text: Regeringen har i en särskild förklaring den 30 mars 1994 angett att studiehjälpen såvitt avser studiebidraget samt det extra tillägget tillhör gruppen familjeförmåner enligt förordningen. Motsvarande förklaring har även avgetts den 10 april 1997.

text: Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, EES-avtalet, träffades den 2 maj 1992 mellan å ena sidan Sverige och övriga EFTA-länder samt å andra sidan EG och dess medlemsstater. Genom avtalet skapades en i allt väsentlig gemensam marknad där personer, varor, tjänster och kapital kunde röra sig fritt. EES-avtalet trädde i kraft den 1 januari 1994 .

text: I artikel 7 i EES-avtalet anges att rättsakter som det hänvisas till eller som ingår i bilagorna till avtalet eller i beslut av gemensamma EES-kommittén skall vara bindande för de avtalsslutande parterna samt utgöra en del av, eller införlivas med deras interna rättsordning. Därvid anges att en rättsakt som motsvarar en EEG-förordning skall som sådan införlivas med de avtalsslutande parternas interna rättsordning.

text: Bilaga VI till EES-avtalet anger den sekundärlagstiftning som gäller inom EG på den sociala trygghetens område. I bilagan refereras bl.a. till förordningen 1408/71.

text: Artikel 6 i EES-avtalet anger att utan att föregripa en framtida utveckling av rättspraxis skall bestämmelserna i avtalet, i den mån de är identiska med motsvarande bestämmelser i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen och i Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen samt med rättsakter som antagits med tillämpning av dessa två fördrag, vid genomförande och tillämpning tolkas i enlighet med relevanta avgöranden av Europeiska gemenskapernas domstol som meddelats före dagen för undertecknandet av avtalet. Detta innebär att en EES-regel som materiellt har sin motsvarighet i EG-rätten skall ges det innehåll som denna regel har fått genom EG-domstolens praxis.

text: Genom lagen (

text: ) om ett europeiskt samarbetsområde (EES), EES-lagen, föreskrevs att bl.a. huvuddelen av artiklarna i EES-avtalet, däribland

text: artikel 6

text: , skulle gälla som lag här i landet. Vidare föreskrevs (

text: 5 §

text: ) att föreskrifterna i den lagen eller annan lag som meddelats till uppfyllande av Sveriges förpliktelser enligt EES-avtalet skulle tillämpas utan hinder av vad som annars föreskrivs i lag. Motsvarande skulle gälla också i förhållandet mellan föreskrifter i annan författning än lag. Detta innebar att om två nationella föreskrifter stod i konflikt med varandra och en av dem har EES-ursprung skulle den senare ta över. Lagen upphävdes den 1 januari 1995 då Sverige blev medlem i EU.

text: Den 1 januari 1994 trädde lagen (

text: ) om samordning av systemen för social trygghet när personer flyttar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) i kraft. Enligt

text: 1 § 1

text: i den lagen skulle

text: rådets förordning (EEG) nr 1408/71

text: gälla som svensk lag. Lagen upphävdes den 1 januari 1995.

text: EG-domstolen har i ett flertal domar lagt fast att en medlemsstat kan bli skadeståndsskyldig gentemot enskilda om staten åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten (se t.ex. domarna Francovich, Brasserie du Pêcheur och Factortame samt Dillenkofer m.fl.). Enligt domstolens praxis gäller som förutsättning för skadestånd att den rättsregel som överträtts är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, att statens överträdelse är tillräckligt allvarlig samt att det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som åsamkats de drabbade. Bedömningen av huruvida en överträdelse är tillräckligt allvarlig skall enligt EG-domstolens uttalanden göras av de nationella organen med beaktande av bl.a. hur tydlig och exakt den överträdda regeln är, det mått av handlingsfrihet som lämnats medlemsstaten vid implementeringen, den avsiktliga eller oavsiktliga karaktären av överträdelsen eller skadan samt huruvida en felaktig rättstillämpning varit ursäktlig eller ej. Hänsyn kan också tas till den omständigheten att en av en gemskapsinstitution intagen ståndpunkt har kunnat bidra till bl.a. upprätthållandet av bestämmelser eller nationell praxis som strider mot gemskapsrätten.

text: Enligt reglerna i

text: skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar (

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det skadeståndsanspråk som har framställts avser utebliven studiehjälp under tiden september 1994 - juni 1995. Detta innebär att anspråket avser förhållanden som förelåg såväl under EES-avtalets tid som efter Sveriges anslutning till EU. Jag har valt att först behandla Daniel J:s anspråk såvitt det avser studiehjälp under EES-avtalets tid.

text: Klart är att Daniel J inte erhöll någon studiehjälp för sina studier i Frankrike under hösten 1994. Skälet till detta synes ha varit att CSN ansett att de svenska studiestödsbestämmelserna inte gav honom någon rätt till sådant bidrag. Vid denna tid var emellertid Sverige bunden av EES-avtalet och Sverige hade med anledning därav införlivat bl.a. förordningen 1408/71 med svensk rätt. Enligt lagvalsregeln i 5 § EES-lagen skulle reglerna i en sådan författning, om de stod i konflikt med annan svensk lagstiftning som inte hade sin grund i EES-avtalet, ha företräde. Fråga är då om det förelåg någon konflikt mellan förordning 1408/71 och de svenska studiestödsregleringen och för det fall en sådan konflikt förelåg, huruvida Daniel J hade rätt till studiehjälp med stöd av förordningen.

text: Som nämnts skall enligt artikel 73 i förordningen 1408/71 en anställd som är bosatt i en medlemsstat för sina familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat ha rätt till de förmåner som utges enligt lagstiftningen i den förra staten som om de vore bosatta i den staten. Förmånerna utges således enligt lagstiftningen i den stat där den anställde är verksam även om dennes barn eller någon annan familjemedlem bor i en annan medlemsstat. Det har inte heller - i motsats till vad CSN har anfört - någon betydelse om det är den anställde eller en familjemedlem som reser till ett annat medlemsland.

text: Av det nu sagda följer att eftersom Daniel J:s föräldrar vid denna tidpunkt var bosatta och arbetade i Sverige, de enligt förordningen var berättigade till sådana familjeförmåner - bl.a. studiehjälp - som utgavs enligt den svenska lagstiftningen. Att studiehjälpen utgavs till någon annan än den anställde har därvid ingen betydelse.

text: De svenska studiestödsbestämmelserna anger som förutsättning för att studiehjälp skall beviljas för studier utanför Norden att studierna inte med lika stor fördel kan bedrivas vid svensk läroanstalt. Vidare krävs att studierna omfattar minst tre månaders heltidsstudier samt att den studerande varit folkbokförd i Sverige under de senaste tre åren. Härtill kommer också ett krav på svenskt medborgarskap samt att studierna motsvarar eller är jämförbara med studier vid svensk läroanstalt eller utbildning vid vilka de studerande kan få studiestöd.

text: De nu angivna bestämmelsernas förhållande till förordning 1408/71 har behandlats av utredningen om socialförsäkringen och EG i betänkandet (

text: SOU 1993:115

text: ) Social trygghet och EES. I betänkandet lämnas en redogörelse för förutsättningarna för att erhålla studiehjälp enligt den svenska studiestödslagstiftningen varefter utredningen uttalar bl.a. följande (s. 543).

text: Nu nämnda inskränkningar i rätten till studiehjälp vid studier utomlands kommer inte att kunna upprätthållas i förhållande till personer som enligt förordning 1408/71 skall vara omfattade av svensk lagstiftning. En anställd eller egen företagare som är förvärvsverksam i Sverige och således omfattad av svensk lagstiftning kommer att vara berättigad till studiebidrag (och extra tillägg) för sina i annat EES-land bosatta barn. Det har därvid ingen betydelse om barnet och den ena föräldern stannar kvar i det andra EES-landet när den andra föräldern börjar arbeta i Sverige eller om familjen först följer med den anställde eller egenföretagaren till Sverige och senare (under tiden då den andra föräldern fortfarande arbetar i Sverige) återvänder och bosätter sig i det tidigare hemlandet. Även i det fall att barnet flyttar till ett annat EES-land tillsammans med en av föräldrarna när den andra föräldern arbetar i Sverige föreligger rätt till studiebidrag från Sverige för barnet. Detsamma gäller om endast barnet flyttar till ett annat EES-land medan resten av familjen stannar kvar i Sverige. Enligt vår uppfattning föreligger även rätt till studiebidrag för studier i ett annat EES-land i den situationen att båda föräldrarna och barnet är svenska medborgare och föräldrarna är bosatta och arbetar i Sverige men barnet bor i ett EES-land och bedriver studier där. Om vår uppfattning om tolkningen av reglerna i förordning 1408/71 i detta fall är riktig, innebär det att förordningen ger en även för i övrigt interna svenska förhållanden ökad rätt till studiehjälp för studier utomlands.

text: Förordning 1408/71 kommer i de situationer som beskrivits ovan att ge rätt till studiebidrag (och extra tillägg) trots de inskränkningar som finns i de nationella författningarna om studiehjälp. Förordning 1408/71 kommer alltså i dessa situationer att ta över de svenska nationella bestämmelserna och gälla i stället för dessa.

text: De krav som den svenska studiestödslagsstiftningen ställer för att erhålla studiehjälp innebär att det inte finns någon större valfrihet när det gäller frågan i vilket land som studier kan bedrivas. Om studierna med lika stor fördel kan bedrivas i Sverige får nämligen den studerande inte studiehjälp för de studier denne bedriver utanför Norden. Detta måste anses försvåra möjligheten för t.ex. svenska medborgare att bedriva studier utomlands. Vidare uppställer lagstiftningen bl.a. ett krav på svenskt medborgarskap för att erhålla studiehjälp för studier utanför Norden. Detta innebär t.ex. att om en medborgare i ett EG-land flyttar till Sverige för att arbeta här, dennes barn kan tvingas studera i Sverige för att erhålla studiehjälp från Sverige.

text: Mot bakgrund av vad som angetts i det nämnda betänkandet och med beaktande av EG-domstolens praxis på området måste de svenska bestämmelserna om studiehjälp anses stå i strid med den likabehandlingsprincip som kommer till uttryck i förordning 1408/71 och som även är en av de grundläggande principerna i Romfördraget. Att bestämmelserna är diskriminerande vinner också stöd av CSN:s uttalande att de nationella bestämmelserna synes vara till nackdel för svenska medborgare. CSN:s ändrade praxis ger också stöd för denna slutsats. Detta innebär att det föreligger en konflikt mellan den inhemska rätten och förordningen 1408/71.

text: Som framgår av vad utredningen har anfört i betänkandet, och vars uppfattning jag delar, medför en tillämpning av förordningen att rätt till studiehjälp har förelegat i den situation som nu är föremål för min bedömning. Daniel J var alltså berättigad till studiehjälp för sina studier i Frankrike under hösten 1994. Frågan är då om Daniel J på grund härav är berättigad till skadestånd av staten.

text: Jag har i ett antal beslut - och även i inlagor till domstolar - som min mening uttalat att skadeståndsskyldighet för staten i enlighet med de principer som har lagts fast av EG-domstolen inte kan föreligga för förhållanden som hänför sig till tid då Sverige var bunden av EES-avtalet. Att CSN meddelade sina beslut efter Sveriges anslutning till EU ändrar inte min bedömning. Något skadestånd på denna grund kan därför inte utgå till Daniel J.

text: Frågan är då om skadestånd kan utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid bedömningen av skadeståndsfrågan konstaterar jag att CSN i enlighet med EES-lagen hade skyldighet att tillämpa förordning 1408/71 framför de svenska bestämmelserna om det förelåg en regelkonflikt. Eftersom en sådan konflikt förelåg och CSN ändå tillämpade de svenska studiestödsbestämmelserna får myndigheten anses ha förfarit felaktigt på ett sätt som innebär att skadeståndsskyldighet därigenom uppkommit för staten.

text: Vad sedan gäller CSN:s åtgärd att inte bevilja Daniel J studiehjälp för år 1995 vill jag påpeka att efter Sveriges anslutning till EU utgör en förordning som utfärdats av EG:s institutioner en del av vår interna rättsordning och skall tillämpas oavsett vad som föreskrivs i våra nationella författningar. EG-rätten skall också ha företräde framför nationella regler. I enlighet med vad som anförts ovan får förordningen 1408/71 anses innebära att Daniel J var berättigad till studiehjälp för sina studier i Frankrike. Genom att inte med tillämpning av förordningen tillerkänna honom studiehjälp för studierna där under vårterminen 1995 har CSN enligt min mening åsidosatt sina förpliktelser enligt gemenskapsrätten på ett sådant sätt att staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot honom.

text: Staten är alltså skadeståndsskyldig gentemot Daniel J och han bör tillerkännas skadestånd med ett belopp som motsvarar vad han har gått miste om i studiehjälp. Något skäl att ifrågasätta det därvid yrkade beloppet har jag inte funnit. Han bör därför tillerkännas skadestånd med 6 750 kr.

text: Ärendet är härmed avslutat.


title: Skadeståndsanspråk med hänvisning till Kronofogdemyndighetens handläggning av en ansökan om betalningsföreläggande

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 1 000 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Ett bolag gav i juni 2016 in en ansökan om betalningsföreläggande till Kronofogdemyndigheten.

text: Kronofogdemyndigheten fick in ett hinderbevis enligt vilket svaranden inte hade delgivits föreläggandet. Kronofogdemyndigheten erbjöd därför bolaget att själv ombesörja delgivningen. Bolaget antog erbjudandet den 27 juli 2016. Samma dag inkom ett delgivningskvitto underskrivet av svaranden till Kronofogdemyndigheten. Bolaget underrättades inte om delgivningen. Ett utslag meddelades mot svaranden den 10 augusti 2016. Utslaget mottogs av bolaget den 12 augusti 2016. Svaranden delgavs föreläggandet genom bolaget den 13 augusti 2016.

text: Anspråket m.m.

text: Bolaget har begärt skadestånd av staten med 1 000 kr. Bolaget har åberopat att Kronofogdemyndigheten har orsakat bolaget en delgivningskostnad som bolaget inte kunnat få ersatt av svaranden.

text: Kronofogdemyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och avstyrkt att skadestånd ska beviljas.

text: Bolaget har fått del av Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av ärenden gällande betalningsföreläggande är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Upplysningar ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Myndigheten har alltså att göra en allmän lämplighetsbedömning från fall till fall av hur långt serviceskyldigheten sträcker sig.

text: I det nu aktuella fallet har Kronofogdemyndigheten, trots att bolaget antagit myndighetens erbjudande om att själv ombesörja delgivning, meddelat utslag utan att upplysa bolaget om att svaranden blivit delgiven föreläggandet. Det måste ha stått klart för Kronofogdemyndigheten att uppgiften om att svaranden blivit delgiven var av väsentlig betydelse för bolaget. Med hänsyn till de krav som bör kunna ställas på Kronofogdemyndigheten i en situation som den aktuella får underlåtenheten att upplysa bolaget om delgivningen anses innefatta en sådan brist i serviceskyldigheten som är skadeståndsgrundande för staten.

text: Till följd av Kronofogdemyndighetens försummelse får det godtas att bolaget har orsakats en delgivningskostnad. Denna kostnad har inte ersatts i målet om betalningsföreläggande. Det finns inte skäl att ifrågasätta den uppgivna kostnaden. Ersättning ska därför utgå till bolaget med begärda 1 000 kr.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till en polisinsats mot en motorcykelklubb

text: Justitiekanslern tillerkänner var och en av SH, TH, AH, MR, BPN och KN ersättning med 1 000 kr. Ersättningen ska utges av Justitiekanslern.

text: Justitiekanslern avslår PJ, JK, CL, JM, CN, OP, JP, JR, AT, MY, SZ och HZ:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Natten mot den 11 december 2011 pågick en fest i motorcykelklubben Punisher MC:s lokaler utanför Helsingborg. Kl. 01.57 ankom en första polispatrull till platsen efter att polisens ledningscentral hade mottagit två telefonsamtal från personer som uppgav att de befann sig på festen och av olika skäl kände sig hotade. De personer som vistades utanför lokalen kroppsvisiterades med stöd av

text: 19 § polislagen

text: . I samband därmed uppträdde en av festdeltagarna enligt polisen våldsamt och hotfullt och sprayades med pepparspray (OC). Kl. 02.30 fattades ett beslut om husrannsakan enligt

text: 21 § polislagen

text: – dvs. för att eftersöka person som det fanns anledning anta var oförmögen att tillkalla hjälp – och kl. 03.15 gick polisen in i klubblokalen.

text: I samband med husrannsakan greps en festdeltagare för våld mot tjänsteman (kl. 03.17-03.20) och två omhändertogs enligt

text: 13 § polislagen

text: . Vid omhändertagandena var dessa våldsamma och OC-spray användes för att bemästra situationen. Förundersökning inleddes också om hot mot tjänsteman begånget kl. 03.00-03.05 och våld eller försök till våld mot tjänsteman begånget kl. 03.17, i båda fall av okända gärningsmän. För att hantera ordningen och säkerheten samt för att säkerställa de pågående förundersökningarna beslutade polisen att festdeltagarna skulle tas ut en och en från lokalen. Festdeltagarna sattes på marken. Beslut fattades om kroppsvisitation enligt

text: 19 § polislagen

text: och att deltagarna skulle fotograferas för att senare kunna identifieras och ingå i de inledda förundersökningarna.

text: De två som hade omhändertagits enligt

text: 13 § polislagen

text: frigavs sedermera. Strax därefter angrep en av de frigivna festdeltagarna en polisman och blev gripen misstänkt för försök till våld mot tjänsteman och våldsamt motstånd. Kl. 04.15 upphörde insatsen och de som satt på marken fick åter gå in i lokalen. Handfängsel ska enligt polisen ha använts vid tre tillfällen under insatsen, dels vid gripandet av den man som misstänktes för våld mot tjänsteman, dels vid två tillfällen gentemot den man som först omhändertogs och sedermera greps misstänkt för försök till våld mot tjänsteman m.m.

text: Polisens insats har, efter anmälan från motorcykelklubben, varit föremål för Riksdagens ombudsmäns (JO:s) granskning. I JO:s beslut den 29 maj 2013 (dnr 586-2012) angavs följande under rubriken Bedömning.

text: Genom utredningen har anledningen till att polisen kom till platsen och därefter genomförde husrannsakan klarlagts. Det finns inte anledning att ifrågasätta eller på annat sätt kommentera de överväganden och åtgärder som polisen vidtog i de avseendena.

text: När det gäller händelseförloppet i stort kan konstateras att det som anförts i anmälan med bilagor i stor utsträckning skiljer sig åt från vad som anges i de från polismyndigheten inhämtade handlingarna och som redovisats i myndighetens yttrande. Det råder ingen tvekan om att polisen brukade våld och vidtog tvångsåtgärder under insatsen men i betydande grad står ord mot ord vad gäller omfattningen av och intensiteten i de vidtagna åtgärderna. Ytterligare utredning kan inte förväntas bringa mer klarhet i saken och de skäl som polismyndigheten har anfört till stöd för nämnda åtgärder får godtas.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande angett att festdeltagarna kvarhölls med stöd av reglerna om förhör inom ramen för de förundersökningar som inletts, varvid det bedömdes att var och en av de berörda festdeltagarna hade uppgifter att lämna. Även åtgärden att fotografera var och en av festdeltagarna har förklarats med hänvisning till de inledda förundersökningarna.

text: Mot den bakgrunden förtjänar följande att påpekas.

text: Ingen av festdeltagarna som blev kvar utanför klubbhuset i samband med att den första polispatrullen kom till platsen kl. 01.57 synes ha blivit föremål för omhändertagande eller gripande. Såvitt framkommit kvarhölls dock dessa personer under hela insatsen, vilken enligt polismyndigheten upphörde kl. 04.15. Förundersökningen rörande hot mot tjänsteman inleddes tidigast kl. 03.00 och de övriga förundersökningarna bör ha inletts någon gång efter kl. 03.17 respektive 03.55. Polismyndigheten har således inte presenterat några skäl för kvarhållandet av de ifrågavarande personerna under insatsens första timme. De skäl som rent allmänt har anförts till stöd för kvarhållandet av festdeltagarna kan knappast gälla dessa personer. Slutsatsen blir därför att kvarhållandet av de personer som hela tiden befann sig utanför klubbhuset saknade rättslig grund. Detsamma gäller åtgärden att fotografera dessa då den omöjligen kan ha erfordrats för vinnande av utredning om brott.

text: När det gäller övriga festdeltagare får däremot de omständigheter som polismyndigheten anfört till stöd för såväl kvarhållande som fotografering godtas. I förhållande till de ifrågavarande brottsmisstankarna – och även med beaktande av de säkerhetsaspekter som polismyndigheten pekat på – framstår det dock som oproportionerligt att mitt i vinternatten låta de presumtiva förhörspersonerna sitta på bar mark under en så lång tidsrymd som i förevarande fall.

text: Av utredningen framgår att polisen bl.a. använde OC-spray. Vidare anges det i myndighetens yttrande att två personer omhändertogs med stöd av

text: 13 § polislagen

text: . Med undantag för några kortfattade noteringar om omhändertagande av RL i förundersökningsprotokollet har någon särskild dokumentation avseende dessa åtgärder inte redovisats till JO, trots att kopior av alla handlingar rörande insatsen har begärts in.

text: Beträffande handfängsel har polismyndigheten i sitt yttrande, med hänvisning till ”redovisade protokoll”, angett att fängsel användes på två personer. Viss dokumentation rörande handfängsel synes således ha upprättats men den har inte getts in till JO.

text: Av de skriftliga redogörelser som bifogades anmälan hit framgår att en tredje person, SH, belades med handfängsel. SH har anfört att han var handfängslad under hela den tid han var placerad på marken. Påståendet har inte kommenterats av polismyndigheten.

text: Sammantaget finns det god grund för slutsatsen att vålds- och tvångsåtgärder inte har dokumenterats eller att den dokumentation som förekommit har varit bristfällig. Sådana brister medför regelmässigt att en efterhandskontroll av åtgärderna försvåras eller omöjliggörs vilket allmänt sett innefattar en risk för rättssäkerheten.

text: För de dokumentationsbrister som nu påpekats samt med erinran om vad ovan sagts om avsaknaden av rättsligt stöd för vissa åtgärder och om den olämpliga behandlingen av presumtiva förhörspersoner förtjänar polismyndigheten kritik.

text: Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till vidare kommentarer från min sida.

text: Anspråket m.m.

text: Sökandena har därefter hos dåvarande Rikspolisstyrelsen begärt skadestånd av staten för kränkning med anledning av polisens ingripande mot dem enligt följande.

text: - SH (befann sig utomhus och belades med handfängsel), 50 000 kr

text: - TH (befann sig utomhus och sprayades med pepparspray), 55 000 kr

text: - AH (befann sig utomhus), 45 000 kr

text: - PJ (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - JK (befann sig inomhus och belades med handfängsel), 40 000 kr

text: - CL (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - JM (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - CN (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - OP (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - JP (befann sig inomhus och blev sprayad med pepparspray), 45 000 kr

text: - JR (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - MR (befann sig utomhus), 45 000 kr

text: - BPN(befann sig utomhus), 45 000 kr

text: - KN (befann sig utomhus), 45 000 kr

text: - AT (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - MY (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - SZ (befann sig inomhus), 35 000 kr

text: - HZ (befann sig inomhus och sprayades med pepparspray), 45 000 kr.

text: Utöver ersättning för kränkning har samtliga sökande begärt ersättning med 5 000 kr vardera för sveda och värk för tvånget att ligga och/eller sitta på den kalla marken. TH, JP och HZ har därutöver begärt ersättning med ytterligare 10 000 kr vardera för sveda och värk för att de sprayats med pepparspray. Anspråken har i dessa delar angetts grunda sig på i första hand vållande enligt

text: skadeståndslagen

text: , i andra hand på bestämmelsen i

text: 8 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Till stöd för anspråken har sökandena hänvisat till JO:s omnämnda beslut.

text: Utredningen hos Justitiekanslern

text: Rikspolisstyrelsen (numera Polismyndigheten) har med ett eget yttrande lämnat över anspråken hit. I yttrandet har polisen avstyrkt anspråken.

text: Sökandena har yttrat sig över vad polisen anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. De nämnda begränsningarna har dock inte ansetts kunna upprätthållas fullt ut i sådana fall då ett fel eller en försummelse innefattar en överträdelse av Europakonventionen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: framgår att

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: I frihetsberövandelagen finns särskilda bestämmelser om ersättning från staten vid frihetsberövanden samt för skador orsakade av våld i vissa fall.

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som varit berövad friheten utan att ha rätt till ersättning enligt 2-4 §§ rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: En förutsättning för rätt till ersättning enligt bestämmelsen är att det har varit fråga om ett frihetsberövande. Med det menas i korthet ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller annat relativt starkt begränsat område (se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: och

text: ). Av Justitiekanslerns praxis framgår att t.ex. medtagande ochhämtning till förhör normalt inte är att anse som frihetsberövanden i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Endast om det i samband med hämtningen har varit fråga om en fysisk inlåsning eller motsvarande rör det sig om ett sådant frihetsberövande som avses i nämnda paragraf.

text: För att rätt till ersättning ska föreligga enligt 5 § frihetsberövandelagen krävs vidare att det ska stå klart att beslutet med hänsyn till de omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om omständigheterna varit kända vid beslutstillfället. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig. Som utgångspunkt får den skadelidande anses ha bevisbördan för de omständigheter som gör att åtgärden ska anses oriktig (

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Den som åsamkas personskada genom våld som utövas med stöd av bl.a.

text: 10 § polislagen (1984:387)

text: har vidare rätt till ersättning enligt 8 § frihetsberövandelagen, om han eller hon inte har betett sig på ett sådant sätt att det har varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom.

text: Justitiekanslerns ställningstaganden här

text: Justitiekanslern instämmer i den kritik som JO har riktat mot dåvarande Polismyndigheten i Skåne samt i JO:s bedömning att kvarhållandet av de personer som hela tiden befann sig utanför klubbhuset saknade rättslig grund.

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning får samtliga sökande i samband med att de kvarhölls på platsen anses ha varit frihetsberövade i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen.

text: För SH, TH, AH, MR, BPN och KN, som hela tiden befann sig utanför klubbhuset, har som JO konstaterat kvarhållandet av dem saknat rättslig grund. Frihetsberövandet av dem har därmed vilat på felaktiga grunder och varit oriktigt. Dessa sex personer är således berättigade till ersättning för lidande enligt 5 § frihetsberövandelagen.

text: Vid bestämmande av ersättningsnivån ska, utöver frihetsberövandenas längd även beaktas de förhållanden under vilka sökandena kvarhölls. Ersättning för lidande bör sammantaget utgå till var och en av SH, TH, AH, MR, BPN och KN med skäliga 1 000 kr.

text: När det gäller övriga sökande kan det inte anses stå klart att polisens kvarhållande av dem vilade på felaktiga grunder och var oriktigt. Någon ersättning med stöd av 5 § frihetsberövandelagen ska således inte utgå till dem.

text: Samtliga sökande har därutöver begärt ersättning för personskada (sveda och värk) för tvånget att ligga och/eller sitta på den kalla marken under den tid som de kvarhölls. TH, JP och HZ har också begärt ersättning för personskada (sveda och värk) för att de sprayades med OC-spray. Justitiekanslern gör i dessa delar följande överväganden.

text: Utredningen ger enligt Justitiekanslerns uppfattning inte stöd för att polisens åtgärder i samband med ingripandet i någon del har innefattat några sådana uppenbart oriktiga bedömningar som krävs för skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: . Någon ersättning kan således inte utgå med stöd av denna lag.

text: När det gäller tvånget att ligga och/eller sitta på den kalla marken har det inte framkommit att polisen skulle ha använt något sådant våld som förutsätts för att ersättning ska kunna utgå enligt 8 § frihetsberövandelagen. Utredningen får vidare anses ge stöd för slutsatsen att TH, JP och HZ i samband med ingripandena mot dem betedde sig på ett sådant sätt att det var påkallat att använda OC-spray mot dem. De kan därför inte heller med anledning härav tillerkännas ersättning för sveda och värk enligt 8 § frihetsberövandelagen.

text: Det saknas vid denna bedömning anledning att gå in på om sökandena styrkt att de har drabbats av någon sådan medicinskt påvisbar personskada som kan berättiga till ersättning för sveda och värk.

text: Sammantaget innebär det ovanstående att SH, TH, AH, MR, BPN och KN vardera ska tillerkännas ersättning med 1 000 kr. Övrigas anspråk ska i sin helhet avslås.