publisher: Justitiekanslern

title: Ett förfarande angående avställning av fordon har inte ansetts innefatta en prövning som var avgörande för klagandens civila rättigheter och skyldigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen

org: jk

text: Justitiekanslern avslår KT:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anspråket

text: KT har begärt ersättning av staten för ideell skada med 21 500 kr. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett mål angående avställning av fordon har varit oskäligt lång och att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därmed har åsidosatts.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Regeringsrätten. Av yttrandet och de bifogade handlingarna framgår sammanfattningsvis följande. Frågan i målet var från vilket datum KT:s fordon skulle anses avställt enligt förordningen (

text: ) om vägtrafikregister, den 30 juni eller den 2 juli 2001. KT anförde att han med början den 30 juni 2001 per telefon hade gjort flera försök att avställa fordonet men när detta misslyckats per telefax den 2 juli meddelat Vägverket att fordonet skulle avställas från den 30 juni. Vägverket beslutade den 12 september 2001 att fordonet skulle avställas från den 2 juli 2001 med motiveringen att en fullständig anmälan om avställning hade inkommit till Vägverket först detta datum genom telefaxet. Efter att KT överklagat avslog Länsrätten i Örebro län i dom den 5 februari 2002 hans yrkande att fordonet skulle avställas från den 30 juni. KT:s yrkande att han skull befrias från fordonsskatt för juli 2001 avvisades av länsrätten med hänvisning till att den frågan inte hade prövats genom det överklagade beslutet; den prövningen ankom i stället på Skattemyndigheten i Örebro. Kammarrätten i Jönköping beslutade den 26 mars 2002 att inte meddela prövningstillstånd. KT överklagade till Regeringsrätten. Handläggningstiden i Regeringsrätten var två år och tre månader. Målet låg utan åtgärd i Regeringsrätten under två år och två månader innan Regeringsrätten den 2 juli 2004 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Ärendets sammanlagda handläggningstid var två år och tio månader. Målet var inte av komplex karaktär och KT:s eget handlande bidrog inte till att förlänga handläggningstiden. Enligt Regeringsrätten kan det ifrågasättas om en prövning av vilken dag som ett fordon har ställts av gäller en tvist om civila rättigheter och skyldigheter i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Då frågan kan ha viss betydelse för fordonsägarens rättigheter och skyldigheter i övrigt, t.ex. skyldighet att betala fordonsskatt, ligger det dock nära till hands att förutsätta att så är fallet. Det kan enligt Regeringsrätten dock ifrågasättas om ovissheten om vid vilken tidpunkt fordonet skulle avställas, som endast rörde tre dagar, har kommit att drabba KT i sådan beaktansvärd utsträckning att handläggningstiden kan anses innefatta ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid.

text: KT har yttrat sig över vad Regeringsrätten har anfört. Han har därvid bl.a. begärt att han ska beviljas resning och befrias från fordonsskatt för juli 2001 eftersom han inte brukade fordonet under denna tid då han själv ansåg att fordonet skulle ställas av från den 30 juni.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Det här aktuella förfarandet innefattar inte någon prövning av en anklagelse för brott. I fråga om prövningen civila rättigheter och skyldigheter krävs, för att artikel 6.1 i konventionen ska vara tillämplig på förfarandet, att utgången av förfarandet är avgörande för rättigheter eller skyldigheter som kan anses vara av privat natur. Vid den bedömningen tas inte hänsyn till indirekta eller avlägsna effekter som prövningen kan medföra.

text: KT har i detta fall främst hänvisat till att han blev tvungen att betala fordonsskatt för juli månad 2001 trots att han inte brukade fordonet under denna tid. Frågan om skattskyldigheten har emellertid inte prövats i ärendet om avställning och skattskyldigheten som sådan är dessutom inte att anse som en civil skyldighet Europakonventionens mening. Justitiekanslern bedömer mot denna bakgrund att ärendet angående vid vilken tidpunkt fordonet skulle avställas inte innefattade en prövning som var avgörande för KT:s civila rättigheter eller skyldigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i konventionen. Eftersom artikel 6.1 i konventionen inte har varit tillämplig på förfarandet ska KT:s anspråk avslås.

text: Justitiekanslern är inte behörig att ta ställning till frågor om resning och fordonsskatt. KT:s begäran i dessa delar leder därför inte till någon åtgärd från Justitiekanslerns sida.

type: avgorande


title: Principen om tredjemansskada; fråga om vem som lidit skada när Skatteverket underlåtit att verkställa en dom rörande ett kommanditbolag

text: Justitiekanslern tillerkänner HK ersättning med 2 500 kr och uppdrar åt Skatteverket att se till att beloppet betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Anspråk m.m.

text: HK har i en skrivelse hit, som Justitiekanslern har uppfattat saken, begärt ersättning av staten med ett ospecificerat belopp avseende ränteförlust under hänvisning till felaktig handläggning hos Skatteverket. Till stöd för sitt anspråk har han i huvudsak anfört följande. I en dom den 9 december 2003 från Länsrätten i Kalmar län tillerkändes hans kommanditbolag, Kvarnstugan KB, ersättning för kostnader med 20 000 kr. Denna ersättning betalade Skatteverket inte ut i samband med att domen verkställdes. Det dröjde istället nästan sex år innan ersättningen betalades ut. Skatteverket har trots detta vägrat att betala ränta på beloppet för denna period.

text: Utredningen

text: Efter remiss har Skatteverket avgett ett yttrande över anspråket och i huvudsak anfört följande. Länsrätten i Kalmar län beviljade i dom den 9 december 2003 Kvarnstugan KB (bolaget) ersättning för kostnader med 20 000 kr. Genom ägaren HK överklagade bolaget domen till kammarrätten. Överklagandet återkallades dock och den 16 juli 2004 avskrev kammarrätten målet. Domen vann laga kraft samma dag. Skatteverket betalade dock inte ut kostnadsersättningen till bolaget förrän i juni 2009 efter det att ägaren HK hört av sig till Skatteverket. Själva bolaget avregistrerades den 1 januari 2004 eftersom ingen verksamhet bedrevs.

text: Genom att inte utbetala beloppet i samband med att länsrättens dom vann laga kraft i juli 2004 utan först flera år senare har fel eller försummelse begåtts vid handläggningen. Bolaget har därmed i princip rätt till ersättning för sådan ekonomisk skada som vållats bolaget genom Skatteverkets försummelse. Det har dock inte visats att bolaget lidit någon skada. Bolaget saknar, efter att det har upphört genom avregistrering, rättskapacitet och därmed partshabilitet. Bolaget är inte heller sökande i ärendet utan det är HK.

text: Statens ansvar för ren förmögenhetsskada är föremål för begränsningar utöver de som följer av att en skada ska ha förorsakats genom fel eller försummelse och att skadan ska ha skett vid myndighetsutövning. Bl.a. gäller att det endast är den som den felaktiga myndighetsutövningen riktat sig mot som är berättigad till ersättning för den skada som felet har gett upphov till. Enligt en i svensk rätt vedertagen skadeståndsrättslig princip gäller att en skada som endast indirekt träffar en skadelidande i regel inte är ersättningsgill (s.k. tredjemansskada).

text: Eftersom försummelsen i detta fall avser bolaget och inte HK, och då det inte föreligger sådana särskilda förhållanden som medför att HK kan medges ersättning för sådan ekonomisk skada han kan ha lidit till följd av försummelsen mot bolaget, avstyrker Skatteverket HK:s ersättningsanspråk. Det är inte heller klarlagt i vilken utsträckning HK lidit någon skada. Skatteverket har på de anförda skälen avstyrkt anspråket.

text: HK har fått del av yttrandet och lämnat synpunkter på detta. Han har sammanfattningsvis vidhållit sitt anspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: HK har begärt ersättning för ränta på beloppet 20 000 kr. Enligt Justitiekanslern är omständigheterna i detta ärende inte sådana att

text: räntelagens

text: bestämmelser om avkastningsränta kan tillämpas. Förlust av ränta kan dock ersättas i form av skadestånd enligt skadeståndsrättsliga principer. För att sådant skadestånd skall utgå krävs emellertid att det kan konstateras att det från Skatteverkets sida har förekommit fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Enligt

text: 6 § lagen (1989:479)

text: om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt m.m. gäller att sådan ersättning ska betalas ut så fort ersättningsbeslutet vann laga kraft.

text: Det får för övrigt anses vara en allmän rättsgrundsats att en statlig myndighet har skyldighet att utan dröjsmål verkställa en domstols dom, jfr. JK Beslut 1996 C. 21.

text: Det är klarlagt att utbetalningen av 20 000 kr enligt länsrättens dom inte verkställdes när den vann laga kraft. Anledningen härtill har inte närmare berörts av Skatteverket i dess yttrande. Jag finner inte anledning att närmare fördjupa mig i den frågan. Det får antas att det inträffade beror på ett förbiseende. Skatteverket kan dock inte undgå kritik för sin underlåtenhet. Den försummelse som har förekommit vid myndighetsutövningen innebär att staten ådragit sig skadeståndsskyldighet i och för sig.

text: Som Skatteverket har anfört har dess myndighetsutövning dock riktat sig mot bolaget och inte mot HK. Frågan är därför om det endast är bolaget som kan rikta skadeståndsanspråk mot staten i anledning av den försenade utbetalningen.

text: Det är en grundläggande skadeståndsrättslig princip att endast den mot vilken den felaktiga myndighetsutövningen har riktat sig är berättigad till ersättning för skada. Så kallade tredjemansskador ersätts alltså i princip inte enligt svensk skadeståndsrätt, se t.ex. betänkandet Det allmännas skadeståndsansvar ,

text: SOU 1993:55 s. 57

text: och

text: f. samt Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , s. 108 ff. Från principen görs emellertid vissa undantag. Vid tillkomsten av

text: skadeståndslagen

text: år 1972 ansåg sig lagstiftaren kunna iaktta en utvidgning i rättspraxis av ansvarigheten för tredjemansskada och såg det som en uppgift för domstolarna att ta ställning till dessa frågor med ledning av allmänna grundsatser (

text: prop. 1972:5 s. 160

text: f.).

text: Särskilda omständigheter kan t.ex. i fråga om en tredjemansskada i samband med en sakskada således motivera rätt till ersättning. Även ersättning för ren förmögenhetsskada kan ersättas om den skadelidande haft konkreta och näraliggande intressen knutna till skadan, se

text: NJA 1966 s. 210

text: . Frågan behandlas även av Bertil Bengtsson i Skadestånd vid myndighetsutövning I , där han bl.a. uttalar att när det gäller myndighetsbeslut så bör besvärsrättsreglerna i varje fall kunna grunda en stark presumtion för räckvidden av ersättningsrätten, se s. 363. En skadelidande som har rätt att överklaga ett beslut kan därför ingå i kretsen ersättningsberättigade även om han formellt inte är den person som myndighetsutövningen har riktat sig mot.

text: I ärendet är ostridigt att HK varit ensam komplementär i bolaget och att han haft ensam firmateckningsrätt. Som komplementär har han även svarat fullt ut för kommanditbolagets samtliga skulder. Det är även HK som å bolagets vägnar överklagat det aktuella taxeringsbeslutet vilket senare ledde till att bolaget tillerkändes ersättning för kostnader. Därigenom får det anses utrett att han haft ett näraliggande intresse knutet till bolagets ekonomiska ställning. Av Skatteverkets yttrande kan Justitiekanslern inte heller dra någon annan slutsats än att det är HK som mottagit de 20 000 kr som Skatteverket betalade ut i juni 2009. Eftersom bolaget avregistrerades redan 2004 får det därför anses vara HK som i reell mening lidit skada på grund av den försenade utbetalningen.

text: Mot denna bakgrund finner Justitiekanslern att HK har rätt till ersättning motsvarande ränta på beloppet 20 000 kr under perioden 2004-07-16 till 2009-06-30. Riksbankens reporänta har i genomsnitt under denna period legat på cirka 2,5 procent. Med beaktande av detta bestäms beloppet till 2 500 kr.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av beslut respektive verkställighet gällande säkerhetsåtgärd

text: Justitiekanslern avslår samtliga ersättningsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Bolaget BB bedrev tidigare bemanningsverksamhet som franchisetagare hos bolaget AA. BB ägdes av CC, som också var ställföreträdare för bolaget. Franchiseavtalet sades upp av AA den 1 mars 2017. Därefter startade BB upp en egen verksamhet i Dalarna som konkurrerade med AA:s verksamhet.

text: AA gav den 31 mars 2017 in en ansökan till Falu tingsrätt med rubriken ”Ansökan om interimistiska säkerhetsåtgärder enligt 15 kap. rättegångsbalken samt lag om skydd för företagshemligheter”. I ansökan gjordes det gällande att BB och CC hade angripit AA:s företagshemligheter. Med företagshemligheter avsågs enligt ansökan information och uppgifter över hur AA bedrev sin verksamhet, inklusive uppgifter om prissättning, franchiseavtal, franchisetagare, veteraner, omsättningsnivåer, lönenivåer, marknadsföringsstrategier, marknadsföringsmaterial, affärsutvecklingskoncept, kundregister och företagsorganisation m.m. AA yrkade, såvitt nu är aktuellt, att tingsrätten skulle besluta att samtliga exemplar av företagshemligheterna som innehades av BB och CC skulle omhändertas av Kronofogdemyndigheten med stöd av

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: och

text: 14 § lagen (1990:409)

text: om skydd för företagshemligheter (FHL).

text: Genom ett beslut den 5 april 2017 biföll tingsrätten AA:s ansökan och förordnade att samtliga exemplar av AA:s företagshemligheter som BB och CC innehade på datamedia i någon form samt utskrifter och papperskopior av företagshemligheterna skulle omhändertas av Kronofogdemyndigheten. Beslutet meddelades utan att BB och CC dessförinnan fått tillfälle att yttra sig.

text: Tingsrätten beslutade även interimistiskt att vid vite förbjuda BB och CC att på vissa orter i Dalarna direkt eller indirekt vara involverade i verksamhet som utgjorde konkurrens med AA samt att utnyttja eller röja AA:s företagshemligheter. Tingsrättens vitesförbud är dock inte föremål för de skadeståndsanspråk som prövas genom detta beslut. BB:s och CC:s skadeståndsanspråk med anledning av vitesförbuden har prövats av Justitiekanslern i ett annat ärende (dnr 8388-17-4.3).

text: Kronofogdemyndigheten verkställde tingsrättens beslut om omhändertagande av företagshemligheter vid en förrättning den 7 april 2017 på en adress där såväl BB som bolaget FF hade sina verksamhetslokaler. Vid genomsökning av CC:s arbetsrum påträffade och omhändertog Kronofogdemyndigheten marknadsföringsmaterial och visitkort med AA:s logga. Vid genomsökning av CC:s dator påträffades datafiler som kopierades till en extern hårddisk och därefter raderades från datorn. Vidare omhändertog Kronofogdemyndigheten visst pappersmaterial och några datafiler i en dator som påträffades i BB:s lokaler.

text: Samma dag genomförde Kronofogdemyndigheten en förrättning i CC:s bostad. Under förrättningen genomsöktes en telefon och en surfplatta som tillhörde CC, en telefon och en surfplatta som tillhörde hans sambo DD samt en dator som tillhörde sonen EE. Några handlingar som ansågs utgöra AA:s företagshemligheter påträffades inte.

text: I början av augusti 2017 inkom BB och CC till tingsrätten med en begäran om att tingsrätten skulle förklara att den beslutade säkerhetsåtgärden hade förfallit och underrätta Kronofogdemyndigheten om detta. De framställde även krav direkt till Kronofogdemyndigheten om att den egendom som omhändertagits skulle återlämnas. Som skäl för framställningarna anförde BB och CC att åtgärden enligt

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: skulle återgå eftersom AA inte hade väckt talan i saken inom en månad från tingsrättens beslut den 5 april 2017.

text: Tingsrätten beredde AA tillfälle att yttra sig över BB:s och CC:s begäran. AA motsatte sig en återgång av säkerhetsåtgärden och anförde att talan i saken hade väckts genom att AA den 5 maj 2017 hade påkallat skiljeförfarande. Genom ett beslut den 10 augusti 2017 uttalade tingsrätten att AA genom att ha påkallat skiljeförfarande hade väckt talan i rätt tid och att beslutet om säkerhetsåtgärd därför inte skulle ändras.

text: Tingsrätten beslutade den 14 augusti 2017 att lämna en förnyad begäran från BB och CC utan åtgärd. Tingsrätten hänvisade bl.a. till att det fortfarande fanns möjlighet att överklaga tingsrättens beslut den 10 augusti 2017.

text: Kronofogdemyndigheten avslog den 16 augusti 2017 BB:s och CC:s begäran om att den omhändertagna egendomen skulle återlämnas. Kronofogdemyndigheten anförde att det inte ålåg myndigheten att pröva om AA genom att ha påkallat skiljeförfarandet hade väckt talan avseende den sak som säkerhetsåtgärden avsåg. Kronofogdemyndigheten bedömde vidare att det omhändertagna materialet inte skulle lämnas ut eftersom beslutet om säkerhetsåtgärd inte hade upphävts.

text: Efter överklagande av BB och CC upphävde Svea hovrätt den 4 september 2017 tingsrättens beslut från den 10 augusti 2017. Hovrätten förklarade att säkerhetsåtgärden enligt tingsrättens beslut den 5 april 2017 hade förfallit. I skälen uttalade hovrätten att AA hade haft att väcka talan i saken – dvs. en sådan talan som avses i

text: 14 §

text: FHL – inom en månad från beslutet om säkerhetsåtgärd. Hovrätten konstaterade att en talan enligt

text: 14 §

text: FHL kan föras endast i domstol och att det därmed saknade betydelse att AA hade påkallat ett skiljeförfarande. Eftersom AA inte hade väckt talan inom den tid som anges i

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: innebar det enligt hovrätten att den säkerhetsåtgärd som tingsrätten beslutat om hade förfallit.

text: Kronofogdemyndigheten underrättade den 14 september 2017 BB och CC om att den omhändertagna egendomen kunde avhämtas. Egendomen återlämnades den 4 oktober 2017.

text: Anspråken m.m.

text: Sökandena har begärt att staten ska tillerkänna dem ideellt skadestånd; BB och CC med 250 000 kr vardera, DD med 200 000 kr, EE med 75 000 kr och FF med 100 000 kr. Sökandena har begärt ränta på beloppen. BB och CC har också begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 56 875 kr respektive 45 500 kr.

text: Till stöd för anspråken har sökandena anfört i huvudsak följande.

text: Tingsrättens beslut om säkerhetsåtgärd den 5 april 2017 har varit felaktigt med hänsyn bl.a. till att beslutet omfattat uppgifter som inte kunnat utgöra företagshemligheter enligt FHL, att det inte funnits sannolika skäl för att BB och CC angripit AA:s företagshemligheter, att det inte förelegat fara i dröjsmål, att beslutet inte varit proportionerligt och att en säkerhetsåtgärd av det aktuella slaget överhuvudtaget inte varit möjlig att meddela med stöd av

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: Det har saknats lagstöd även för de verkställighetsåtgärder som Kronofogdemyndigheten har vidtagit. Det har inte varit fråga om ett sådant omhändertagande av vissa föremål eller handlingar innehållande vissa angripna företagshemligheter som kan ske enligt 15 kap. 3 § rättegångsbalken och

text: 14 §

text: FHL till säkerställande av verkställighet av en framtida dom. Kronofogdemyndighetens åtgärder har i stället utgjort regelrätta intrångsundersökningar vid vilka myndigheten har sökt efter bevisning om eventuella angrepp på AA:s företagshemligheter. Inte heller omhändertagandet av bolagshandlingar eller raderandet av datafiler tillhöriga BB och FF har kunnat ske med stöd av

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: och

text: 14 §

text: FHL.

text: Kronofogdemyndigheten har utan lagstöd kvarhållit BB:s och CC:s egendom. Av

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: följer att säkerhetsåtgärden skulle gå åter den 6 maj 2017, eftersom det då hade förflutit en månad från tingsrättens beslut utan att AA väckt talan i saken. Det har ålegat Kronofogdemyndigheten att självständigt bedöma om förutsättningar att kvarhålla egendomen förelåg.

text: Intrången i sökandenas hem respektive verksamhetslokaler har utgjort ingrepp i skyddet för hemfriden enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: och skyddet för privatlivet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Kronofogdemyndighetens omhändertagande av egendom och raderande samt kopierande av datafiler har utgjort kränkningar av sökandenas rätt till egendomsskydd enligt

text: 2 kap. 15 § regeringsformen

text: och artikel 1 i Europakonventionens första tilläggsprotokoll. Kronofogdemyndighetens kvarhållande av egendomen efter den 6 maj 2017 har utgjort ytterligare en kränkning av egendomsskyddet.

text: Falu tingsrätt och Kronofogdemyndigheten har yttrat sig över anspråken.

text: Sökandena har yttrat sig över vad Falu tingsrätt och Kronofogdemyndigheten har anfört.

text: Den rättsliga regleringen

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Dessa regler innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: I praxis finns även exempel på fall där skadeståndsansvar för staten har ansetts uppkomma vid åsidosättanden av regeringsformen i vissa specifika situationer (se

text: NJA 2014 s. 323

text: och 2014 s. 332).

text: Lagen om skydd för företagshemligheter

text: Den 1 juli 2018 trädde en ny lag om företagshemligheter i kraft (lagen [2018:558] om företagshemligheter). Vid den skadeståndsrättsliga prövning som nu ska göras är det emellertid 1990 års lag, som gällde vid tidpunkten för tingsrättens beslut den 5 april 2017, som ska tillämpas.

text: Av

text: 14 § första stycket

text: FHL framgår att om någon har angripit en företagshemlighet kan domstol förordna att en handling eller ett föremål som personen har i sin besittning och som innefattar hemligheten ska överlämnas till den som har utsatts för det rättsstridiga angreppet. Interimistiska beslut kan inte meddelas enligt

text: 14 §

text: FHL. En kärande som har ett anspråk enligt

text: 14 §

text: FHL kan dock yrka att ett beslut om säkerhetsåtgärd ska meddelas enligt reglerna i

text: 15 kap.

text: rättegångsbalken

text: Säkerhetsåtgärder enligt

text: rättegångsbalken

text: Om någon visar sannolika skäl för att han eller hon har ett anspråk mot någon annan, som är eller kan antas bli föremål för rättegång eller prövning i liknande ordning, får domstol förordna om någon lämplig åtgärd för att säkerställa sökandens rätt (

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: ). Som en förutsättning för ett sådant beslut gäller att det skäligen kan befaras att motparten genom att utöva viss verksamhet eller företa eller underlåta viss handling eller på annat sätt hindrar eller försvårar utövandet av sökandens rätt eller väsentligt förringar dess värde.

text: Syftet med en säkerhetsåtgärd är främst att säkerställa den rättsföljd som sökanden gör gällande i sak. Åtgärden ska därför vara konkret kopplad till den rättsföljden. Sökandens materiella anspråk blir följaktligen styrande för vilka säkerhetsåtgärder som kan beslutas. En säkerhetsåtgärd enligt

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: kan således inte utverkas för att säkerställa en processuell rättighet. Åtgärden får alltså inte enbart ha till syfte att säkra bevisning (se

text: NJA 2017 s. 457

text: Om talan i saken inte har väckts när ett beslut om säkerhetsåtgärd beviljas ska sökanden väcka en sådan talan inom en månad från beslutet. Om talan inte väcks inom en månad ska säkerhetsåtgärden omedelbart återgå (

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: Justitiekanslerns bedömning av BB:s och CC:s anspråk

text: Tingsrättens beslut den 5 april 2017

text: Frågan om AA, genom vad som anfördes i ansökan, hade visat sannolika skäl för att bolaget hade ett anspråk enligt

text: 14 §

text: FHL är en bevisfråga. Detsamma gäller frågorna om det skäligen kunde befaras att BB och CC skulle hindra eller försvåra utövningen av AA:s rätt och om det förelåg fara i dröjsmål. I detta sammanhang kan det konstateras att hovrätten i ett beslut den 26 april 2017 (mål Ö 3473-17) har bedömt att det fanns sannolika skäl för att BB och CC bedrev verksamhet i strid med konkurrensklausulerna och att det skäligen kunde befaras att de genom att fortsätta verksamheten skulle hindra utövningen av AA:s rätt. Tingsrättens bedömningar av de aktuella bevisfrågorna kan mot denna bakgrund inte anses oriktiga på ett sätt som kan föranleda skadeståndsansvar för staten.

text: Tingsrätten har i detta fall inte utformat beslutet om säkerhetsåtgärd på så sätt att vissa bestämda fysiska föremål skulle omhändertas. I stället har tingsrätten definierat vad som skulle anses utgöra AA:s företagshemligheter och förordnat att samtliga exemplar av dessa som BB och CC innehade på datamedia eller i form av utskrifter och papperskopior skulle omhändertas. Att beskriva egendomen som säkerhetsåtgärden avser på ett sådant sätt får i och för sig anses godtagbart (jfr

text: NJA 2017 s. 457

text: p. 15).

text: Vilken grad av precision som bör krävas på beskrivningen av egendom som ska omhändertas är ytterst en bedömningsfråga. Detsamma gäller den proportionalitetsavvägning som domstolen måste göra. Det sätt på vilket tingsrätten i sitt beslut preciserat de företagshemligheter som skulle omhändertas framstår inte som oförenligt med den definition av företagshemligheter som framgår av

text: 1 §

text: FHL. Inte heller i övrigt kan beslutets utformning anses ha varit felaktigt i skadeståndsrättslig mening.

text: Justitiekanslern finner sammanfattningsvis att det inte finns någon rätt till skadestånd för CC eller BB med anledning av tingsrättens beslut den 5 april 2017. Beslutet får visserligen anses ha utgjort ett intrång i deras äganderätt samt i deras rättigheter enligt artikel 8 i Europakonventionen respektive

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: . Detta intrång har dock skett i enlighet med lag. Det har även haft ett legitimt syfte och den beslutade åtgärden får anses ha stått i proportion till detta syfte.

text: Kronofogdemyndighetens förrättningar den 7 april 2017

text: Som framgått måste en säkerhetsåtgärd vara konkret kopplad till den rättsföljd som sökanden gör gällande i sak och får inte enbart ha till syfte att säkra bevisning. Detta kan emellertid inte förstås på så sätt att Kronofogdemyndigheten skulle vara förhindrad att vidta eftersökningsåtgärder för att finna den egendom som ska omhändertas. Vilka eftersökningsåtgärder som kan vara aktuella måste avgöras från fall till fall och är beroende av bl.a. vilken egendom som omfattas av domstolens beslut om säkerhetsåtgärd.

text: Kronofogdemyndigheten har haft stöd för att såväl i CC:s bostad och arbetsrum som i BB:s lokaler eftersöka den egendom som skulle omhändertas. Med hänsyn till hur beslutet om säkerhetsåtgärd hade utformats får det antas ha varit nödvändigt för Kronofogdemyndigheten att med hjälp av IT-forensiker söka igenom datorhårddiskar och andra datamedier för att identifiera företagshemligheterna. Utredningen ger inte stöd för bedömningen att Kronofogdemyndigheten agerat felaktigt när man genomsökt BB:s och CC:s egendom efter sådana företagshemligheter som skulle omhändertas.

text: När det sedan gäller frågan om Kronofogdemyndigheten omhändertagit egendom som inte har utgjort företagshemligheter framstår det visserligen som tveksamt om visitkorten med AA:s logga och telefonnummer kunde anses innefatta några sådana företagshemligheter som innebar att det fanns stöd för ett omhändertagande enligt tingsrättens beslut. Åtgärden att omhänderta visitkorten utgör dock inte under några omständigheter en sådan allvarlig kränkning av CC:s eller BB:s äganderätt som kan grunda en rätt till skadestånd. Beträffande övrig egendom visar utredningen inte annat än att det varit fråga om företagshemligheter som omfattats av tingsrättens beslut.

text: Det anförda innebär sammantaget att någon rätt till skadestånd inte finns med anledning av Kronofogdemyndighetens verkställighetsåtgärder den 7 april 2017.

text: Utlämnande av den omhändertagna egendomen

text: Av AA:s ansökan om säkerhetsåtgärd framgick att bolaget ansåg sig ha ett anspråk enligt

text: 14 §

text: FHL. Tingsrättens beslut den 5 april 2017 kan inte förstås på annat sätt än att det var detta anspråk som säkerhetsåtgärden avsåg att säkerställa. AA hade därför att, inom en månad från beslutet, väcka talan enligt

text: 14 §

text: FHL. Det framgår direkt av lagtexten att en sådan talan endast kan föras i domstol. Som hovrätten konstaterat i sitt beslut den 4 september 2017 saknade det alltså betydelse att AA hade påkallat ett skiljeförfarande. Eftersom talan inte hade väckts i rätt tid skulle säkerhetsåtgärden enligt

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: omedelbart återgå.

text: Återgång enligt

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: kräver inte någon åtgärd från domstolens sida, men det förekommer ofta att domstolen meddelar ett särskilt beslut om det. I doktrinen har uttalats att det är både praktiskt och lämpligt att så sker. Skulle sökandens motpart efter utgången av fristen för väckande av talan begära att säkerhetsåtgärden ska förklaras vara förfallen, måste domstolen höra sökanden innan ett beslut meddelas (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [4 juli 2018, Zeteo], kommentaren till

text: 15 kap. 7 §

text: Eftersom något beslut från domstolen inte krävs torde det ofta ankomma på Kronofogdemyndigheten att självständigt ta ställning till om omhändertagen egendom ska återgå enligt

text: 15 kap. 7 § rättegångsbalken

text: . Som framgått finns det emellertid inte något hinder mot att domstolen genom ett formellt beslut prövar frågan. Om så har skett bör, enligt Justitiekanslern, Kronofogdemyndigheten, som är den verkställande myndigheten, inte ha möjlighet att frångå domstolens bedömning.

text: I detta fall har tingsrätten genom sitt beslut den 10 augusti 2017 prövat frågan och kommit fram till att AA väckt talan i rätt tid och att säkerhetsåtgärden därför inte skulle återgå. Under sådana omständigheter kan Kronofogdemyndighetens underlåtenhet att lämna ut egendomen till BB och CC inte grunda skadeståndsansvar för staten på grund av fel eller försummelse.

text: Däremot har tingsrättens beslut att säkerhetsåtgärden skulle bestå varit klart oriktigt på ett sådant sätt att det utgör fel och försummelse enligt skadeståndslagen. Utredningen ger dock inte underlag för bedömningen att det förekommit en allvarlig kränkning genom integritetskränkande brott på sådant sätt som krävs för att ersättning för ideell skada ska ges ut med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Frågan är då om skadestånd för ideell skada kan utgå på någon annan grund.

text: Tingsrättens beslut har utgjort ett intrång i BB:s och CC:s egendomsskydd såsom detta kommer till uttryck i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Vid tidpunkten för beslutet hade AA inte väckt talan i allmän domstol och det saknades därmed förutsättningar att meddela det aktuella beslutet. Tingsrättens beslut har således inte haft stöd i lag. BB:s och CC:s rättigheter enligt Europakonventionen har därigenom överträtts.

text: En konstaterad överträdelse av Europakonventionen medför, som framgått, inte en automatisk rätt till skadestånd. En rättighetsöverträdelse ska i första hand gottgöras genom avhjälpande. Så har i detta fall skett genom att egendomen har återlämnats till BB och CC. Frågan är om rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 i Europakonventionen kräver att BB och CC därutöver gottgörs genom skadestånd för ideell skada. Av betydelse för frågan om det finns en rätt till sådan ersättning är hur allvarlig kränkningen har varit (se

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 57–62, jfr

text: prop. 2017/18:7 s. 64

text: f.). Vid mindre allvarliga ideella skador kan ett erkännande av överträdelsen vara en tillräcklig gottgörelse.

text: Vad BB och CC har anfört tar i huvudsak sikte på tingsrättens beslut om säkerhetsåtgärd den 5 april 2017 och Kronofogdemyndighetens åtgärder vid förrättningarna den 7 april 2017. Vid den bedömning som nu ska göras är det emellertid endast den skada som orsakats dem genom att egendomen kvarhållits oriktigt efter tingsrättens beslut den 10 augusti 2017 som ska beaktas.

text: BB och CC underrättades den 14 september 2017 om att egendomen kunde avhämtas. Det rör sig således om en relativt kort tidsperiod under vilken egendomen kvarhållits oriktigt. Den rättighetskränkning som förekommit har avhjälpts genom att egendomen återlämnats och ett erkännande av överträdelsen kommer till uttryck genom detta beslut. Det finns mot denna bakgrund inte tillräckliga skäl att utge ersättning för ideell skada med hänvisning till Europakonventionen.

text: BB och CC har även åberopat

text: regeringsformen

text: till stöd för sina anspråk. Utgångspunkten i svensk rätt är emellertid att ersättning för ideell skada förutsätter särskilt lagstöd. I svensk rättspraxis har skadeståndsansvar för staten med stöd av

text: regeringsformen

text: hittills bara konstaterats i vissa mycket specifika situationer (se ovan nämnda rättsfall). Till detta kommer den bedömning som nu har gjorts i fråga om skadans omfattning. Mot denna bakgrund kan ersättning för ideell skada inte utgå med stöd av regeringsformen. BB:s och CC:s skadeståndsanspråk ska alltså avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning av DD:s och EE:s anspråk

text: Vid Kronofogdemyndighetens förrättning i CC:s bostad genomsökte myndighetens personal en telefon och en surfplatta som tillhörde DD samt en dator som tillhörde EE.

text: Verkställighet kan som regel ske endast mot den som exekutionstiteln avser. Tingsrättens beslut om säkerhetsåtgärd har riktats enbart mot BB och CC. Kronofogdemyndigheten har alltså inte haft stöd för att omhänderta eller genomsöka egendom som ägdes av någon annan.

text: Det är uppenbart att varje påstående från en tredje man om bättre rätt till viss egendom inte kan utgöra hinder för Kronofogdemyndigheten att verkställa en säkerhetsåtgärd. För det fall myndigheten trots en sådan invändning bedömer att egendomen tillhör den som exekutionstiteln utpekar bör dock myndigheten dokumentera sitt ställningstagande.

text: I protokollet från förrättningen har det endast antecknats att telefonen, surfplattan och datorn tillhörde DD respektive EE. Myndighetens genomsökning av föremålen måste därför anses felaktig eller försumlig i skadeståndslagens mening. Något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut enligt

text: skadeståndslagen

text: har dock inte begåtts.

text: Vid bedömningen om skadestånd för ideell skada kan utgå på annan grund får Kronofogdemyndighetens genomsökning av telefonen, surfplattan och datorn anses ha utgjort ett intrång i DD:s och EE:s rätt till skydd för privatliv enligt artikel 8 i Europakonventionen. Åtgärderna får visserligen anses ha haft stöd i lag i konventionsrättslig mening och har även uppfyllt ett legitimt intresse. Mot bakgrund av vad som antecknats om ägarförhållandena i protokollet från förrättningen kan genomsökningarna av föremålen emellertid inte anses ha varit proportionerliga. DD:s och EE:s rättigheter enligt konventionen har därmed överträtts.

text: Kronofogdemyndigheten har dock, som nämnts, i och för sig haft stöd för att i bostaden söka efter företagshemligheter som CC innehade och som skulle omhändertas enligt tingsrättens beslut. Konventionsöverträdelsen har alltså bestått endast i själva genomsökningen av de föremål som tillhörde DD och EE. Dessa föremål har genomsökts på platsen och har inte omhändertagits av Kronofogdemyndigheten. Av utredningen framgår att genomsökningarna har utförts med hjälp av sökordssökningar och att några träffar inte har erhållits på de sökord som använts. Av detta måste slutsatsen dras att någon integritetskänslig information inte har granskats av de IT-forensiker som myndigheten anlitat.

text: Vid en samlad bedömning utgör ett konstaterande av att en konventionsöverträdelse skett i detta fall en tillräcklig gottgörelse för den överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: som DD och EE utsatts för. Det är inte fråga om en sådan situation där skadestånd med stöd av

text: regeringsformen

text: enligt gällande rätt kan komma i fråga (jfr ovan nämnda rättsfall). DD:s och EE:s skadeståndsanspråk ska alltså avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning av FF:s anspråk

text: Av utredningen framgår att BB och FF vid tidpunkten för Kronofogdemyndighetens förrättning hade sina verksamhetslokaler på samma adress och att CC hade sitt arbetsrum på den våning som disponerades av FF. Det framgår vidare att Kronofogdemyndighetens eftersökningsåtgärder på adressen begränsades till CC:s arbetsrum samt till de lokaler som disponerades av BB.

text: Kronofogdemyndigheten har haft stöd i tingsrättens beslut för att eftersöka företagshemligheter som innehades av BB och CC. Med hänsyn till det sätt på vilket myndigheten avgränsat eftersökningarna är det inte visat att något intrång i FF:s rättigheter enligt Europakonventionen eller

text: regeringsformen

text: har ägt rum. Att förrättningen på adressen medfört ett kortare avbrott i FF:s verksamhet medför inte någon annan bedömning. FF:s skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Avslutande sammanfattning

text: Varken tingsrättens beslut om säkerhetsåtgärd eller Kronofogdemyndighetens verkställighet av beslutet har utgjort en överträdelse av BB:s och CC:s rättigheter enligt Europakonventionen eller regeringsformen. Tingsrättens beslut den 10 augusti 2017 har dock fått till följd att den omhändertagna egendomen kvarhållits utan lagstöd. Detta har inneburit en överträdelse av BB:s och CC:s rätt till egendomsskydd. Sökandena får dock anses gottgjorda genom att egendomen återlämnats och genom att överträdelsen erkänts.

text: Kronofogdemyndighetens genomsökningar av föremål som tillhörde DD och EE har inneburit en överträdelse av deras rätt till privatliv. Med beaktande av det sätt på vilket genomsökningarna utförts får sökandena dock anses gottgjorda genom att överträdelsen erkänts.

text: När det gäller FF:s anspråk är det inte visat att något intrång i bolagets rättigheter enligt Europakonventionen eller

text: regeringsformen

text: har skett.

text: Samtliga skadeståndsanspråk ska således avslås. Vid denna utgång har sökandena inte heller rätt till ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har vägrats på grund av den ersättningssökandes eget beteende

text: Justitiekanslern avslår BR:s begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: BR var berövad friheten som anhållen under tiden den 28 – 31 augusti 2006 på grund av misstanke om försök till dråp. Han häktades den 31 augusti 2006 på grund av misstanke om grov misshandel och försattes på fri fot den 20 oktober samma år. Frikännande dom har meddelats. Domen har vunnit laga kraft.

text: BR har begärt ersättning för lidande med 50 000 kr. Han har vidare, som han får förstås, begärt ersättning för ombudskostnader med 1 286 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Malmö tingsrätts dom den 27 oktober 2006 i mål nr B 6449-06.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: BR har frikänts från ansvar för den häktningsgrundande brottsligheten och är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får anses ha inneburit för honom. I 6 § frihetsberövandelagen föreskrivs emellertid att statens ersättningsskyldighet kan falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall då ske efter en skälighetsbedömning. I vissa fall utgår inte någon ersättning över huvud taget.

text: En situation där det görs undantag från ersättningsrätten gäller det fallet då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller då det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får i sådana situationer dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd (6 § tredje stycket frihetsberövandelagen).

text: I förarbetena till denna bestämmelse anges att anledning till jämkning kan finnas om den skadelidande har handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Som exempel nämns det fallet att ett brott begås av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta. Även den som till sist inte kan bindas vid brottet bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom ett aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar. Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom skall däremot inte behöva drabbas av jämkningsregeln. Om en person av en tillfällighet råkar befinna sig på en brottsplats skall jämkning sålunda normalt inte ske på grund av hans närvaro (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: Med hänsyn till att möjligheten till jämkning kan anses innefatta ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som inte blivit dömd i en rättegång skall betraktas som oskyldig och som en konsekvens härav normalt bör tillerkännas ersättning av det allmänna för ett frihetsberövande, är det påkallat med en restriktiv tillämpning av jämkningsbestämmelsen. Det ankommer vidare på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda (se

text: a. prop. s. 25

text: f. och s. 56).

text: Justitiekanslern prövar med dessa utgångspunkter om ersättningen till BR skall vägras eller sättas ned på grund av hans eget beteende.

text: Av utredningen framgår att BR har varit inblandad i ett tumult i vilket han, med en köttyxa, har tillfogats en sårskada och en benhinneskada på skallen. Han har därefter avlossat ett antal skott med en pistol mot två personer som var närvarande vid tumultet. Personerna träffades med sammantaget fem kulor i benen. Tingsrätten har ogillat åtalet i den del som avser BR eftersom, såvitt får förstås, BR uppgett att han handlade i nödvärn och en sådan invändning inte har kunnat lämnas utan avseende.

text: Enligt Justitiekanslerns mening var det mot bakgrund av vad som har framkommit i ärendet naturligt att misstankar riktades mot BR på ett sådant sätt att det fanns grund för frihetsberövandet. Han får anses genom sitt eget beteende – främst brukandet av skjutvapnet i samband med tumultet – i hög grad ha förorsakat frihetsberövandet. BR:s ersättning skall därför jämkas.

text: Enligt den praxis som Justitiekanslern tillämpar brukar i liknande fall ofta ingen ersättning alls betalas ut (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut 2002-02-27 i ärende 1154-01-41, se www.justitiekanslern.se). Justitiekanslern anser att även detta är ett sådant fall där jämkning bör ske till noll.

text: BR:s begäran om ersättning skall alltså avslås.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av en utmätning för tredje mans fordran

text: Justitiekanslern avslår Bulkdragarna i Sverige AB:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Rättslig bakgrund

text: Genom lagändringar som i huvudsak trädde i kraft den 1 januari 2004 omvandlades institutet företagshypotek till företagsinteckning. Företagsinteckningen hade en annorlunda omfattning och en sämre förmånsrätt än det tidigare hypoteket.

text: En del av reformen innebar sålunda ändringar i

text: förmånsrättslagen (1970:979)

text: (FRL) på så sätt att den särskilda förmånsrätten för ett företagshypotek enligt

text: 5 §

text: FRL upphörde att gälla, medan en företagsinteckning numera i stället omfattas av bestämmelsen om allmän förmånsrätt i

text: 11 §

text: FRL.

text: Ändringarna i FRL trädde i kraft den 1 januari 2004. Förordnandet härom samt övergångsbestämmelserna till ändringarna lyder på följande sätt (se SFS 2003:535).

text: 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

text: 2. I fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser fram till den 1 januari 2005.

text: 3. Vid en konkurs eller en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet tillämpas alltid äldre bestämmelser.

text: 4. Skulle de nya bestämmelserna, om de tillämpades den 1 januari 2004, ha medfört att ett företagshypotek tillsammans med övriga säkerheter inte längre hade utgjort betryggande säkerhet och ställer gäldenären inte inom en månad efter anmodan kompletterande säkerhet som borgenären skäligen kan nöja sig med, får borgenären före den 1 januari 2005 säga upp den fordran för vilken företagshypoteket upplåtits till betalning inom sex månader trots att det avtalats att längre uppsägningstid skall löpa eller att uppsägning inte får ske. Har borgenären före den 1 januari 2005 väckt talan om betalning och anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning, gäller äldre bestämmelser i fråga om förmånsrätt som följer med företagshypotek i en konkurs eller en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som inkommit till domstolen eller kronofogdemyndigheten innan tre månader förflutit från det att domstolen skilt sig från målet genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft.

text: Till följd av att företagsinteckningar skulle gälla med enbart allmän förmånsrätt upphävdes

text: 8 kap. 13 § utsökningsbalken

text: (UB) den 1 januari 2004. Den bestämmelsen rörde tredje mans rätt till betalning ur utmätt egendom och föreskrev att en borgenär, vars fordran är förenad med företagshypotek eller annars med förmånsrätt i utmätt egendom enligt

text: 5 §

text: FRL, har rätt att få betalt ur egendomen om han anmäler sin fordran hos Kronofogdemyndigheten innan egendomen säljs eller, i vissa fall, senast när fördelning ska äga rum. Vilket företräde utmätningssökanden respektive borgenären skulle ha till betalning ur egendomen var enligt bestämmelsen avhängigt i vad mån betalningen till bl.a. borgenären var behövlig för att trygga hans eller hennes rätt.

text: Förordnandet om ikraftträdande samt övergångsbestämmelserna till lagändringen i UB lyder på följande sätt (se SFS 2003:531).

text: 2. I fråga om en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser.

text: 3. I fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser fram till den 1 januari 2005.

text: Faktiska omständigheter

text: Bulkdragarna i Sverige AB (Bulkdragarna) restfördes i december 2004 för obetalda skatter och avgifter.

text: Kronofogdemyndigheten i Jönköping (nedan och numera Kronofogdemyndigheten) utmätte den 1 mars 2005 för skulderna en fordran som Bulkdragarna hade på staten genom Vägverket till ett belopp om 1 538 206 kr. Härav avsåg 646 064 kr statens fordran på Bulkdragarna och 892 142 kr en fordran som Sparbanken Syd (Sparbanken) uppgav sig ha på Bulkdragarna och som enligt banken omfattades av företagshypotek i enlighet med övergångsbestämmelserna till FRL.

text: Vägverket betalade därefter 1 538 206 kr till Kronofogdemyndigheten. Beloppet hänfördes genom ett fördelningsbeslut den 8 mars 2005 till statens fordran med 646 311 kr och till Sparbankens fordran med 888 141 kr, medan överskottet på 3 754 kr balanserades i avvaktan på att fördelningsbeslutet skulle vinna laga kraft.

text: Bulkdragarna överklagade utmätnings- och fördelningsbeslutet i den del som de avsåg Sparbankens uppgivna fordran och yrkade i första hand att denna del av utmätningen skulle upphävas. I andra hand yrkade Bulkdragarna att inga medel skulle redovisas till Sparbanken. Till stöd för överklagandet anförde Bulkdragarna bl.a. att bolaget inte hade någon skuld till Sparbanken samt att Sparbanken i vart fall hade förlorat sin förmånsrätt enligt de tidigare reglerna om företagshypotek vid årsskiftet 2004/2005.

text: Sparbanken och staten bestred ändring.

text: Jönköpings tingsrätt lämnade i ett beslut den 25 oktober 2005 överklagandet utan bifall. I tingsrättens skäl anfördes bl.a. följande.

text: ”Enligt punkten 4 i övergångsreglerna till ändringarna i

text: förmånsrättslagen

text: genom lag 2003:535 gäller äldre bestämmelser i fråga om förmånsrätt som följer med företagshypotek i en utmätning, om borgenären före den 1 januari 2005 väckt talan om betalning och anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning samt beslutet om utmätning grundar sig på ansökan som inkommit till kronofogdemyndigheten innan tre månader förflutit från det att domstolen skilt sig från målet genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft.

text: I ärendet är utrett att Sparbanken före den 1 januari 2005 väckt talan om betalning mot Bulkdragarna och att Sparbanken anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning. Därmed har kronofogdemyndigheten vid utmätningen haft att beakta de äldre bestämmelserna om förmånsrätt som följer med företagshypotek. Det faktum att tvisten, vid tiden för kronofogdemyndighetens beslut, inte avgjorts genom lagakraftägande dom eller beslut påverkar inte kronofogdemyndighetens skyldighet härvidlag. Att Sparbanken, sedan full betalning erhållits, återkallat sin talan utsläcker inte förmånsrätten enligt de äldre bestämmelserna.

text: Enligt den numera upphävda bestämmelsen i

text: 8 kap 13 § första stycket utsökningsbalken

text: har borgenär vars fordran är förenad med företagshypotek i utmätt egendom rätt att få betalning ur egendomen, om han anmäler sin fordran hos kronofogdemyndigheten senast när fördelning skall äga rum. Eventuellt överskott som uppstår sedan utmätningssökanden fått betalt skall således tillkomma inteckningshavaren, om denne anmält sin fordran (jfr

text: prop. 1980/81:8 s. 591

text: ). Bestämmelsen som upphävdes genom lag 2003:531 som trädde i kraft den 1 januari 2004 tar emellertid sikte på förmånsrätt som följer med företagshypotek i en utmätning. Med hänsyn till vad som anförts ovan har kronofogdemyndigheten därmed haft att beakta bestämmelsen vid utmätningen. Sparbanken har anmält sin fordran hos kronofogdemyndigheten innan fördelning ägt rum. Därmed skall eventuellt överskott som uppstått vid indrivning av den utmätta fordran tillkomma Sparbanken. För redovisning av överskott till Sparbanken krävs inte att Sparbanken varit utmätningssökande eller att Sparbanken innehaft giltig exekutionstitel.

text: Det är i ärendet ostridigt att Sparbanken beviljat Bulkdragarna ett lån om 1 450 000 kr. Behörig firmatecknare för Bulkdragarna har den 25 juni 2005 undertecknat ett skuldebrev avseende kreditbeloppet som, med viss avräkning för inlösen av ett äldre lån, betalats ut till ett spärrat konto tillhörande Bulkdragarna. Lånet har tillsammans med beviljad checkkredit sagts upp till omedelbar betalning i enlighet med de allmänna villkoren för krediterna. Som säkerhet för lånen har Sparbanken beviljats företagshypotek i Bulkdragarnas egendom. Bulkdragarna har inte förmått visa att Sparbanken avstått från sin fordran […]. Tingsrätten finner mot bakgrund av tillgängliga bevisuppgifter att fordringens existens och belopp är styrkta på sådant sätt som förutsätts för att utbetalning skall kunna, ske till Sparbanken.

text: […] Mot bakgrund härav, och vad som ovan anförts, skall överklagandet lämnas utan bifall”

text: Bulkdragarna överklagade tingsrättens beslut till Göta hovrätt och yrkade bifall till sin vid tingsrätten förda talan.

text: Sparbanken bestred ändring.

text: Den 20 februari 2006 biföll hovrätten Bulkdragarnas talan och upphävde utmätningen såvitt avsåg det belopp som översteg 646 046 kr. Av hovrättens skäl framgick bl.a. följande.

text: ”Den första frågan i ärendet är om den upphävda bestämmelsen i

text: 8 kap. 13 §

text: UB är tillämplig.

text: I övergångsbestämmelserna till lagen stadgas, såvitt nu är av intresse, i punkten 2 att i fråga om en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. I punkten 3 stadgas att i fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser fram till den 1 januari 2005.

text: I förarbetena (se

text: prop. 2002/03:49, s. 143

text: och

text: ) anges att om en utmätning beslutas efter en ansökan som kommer in till kronofogdemyndigheten före den 1 januari 2004, tillämpas äldre bestämmelser. I dessa fall gäller alltså 8 kap. 13 §. De rättigheter en borgenär med förmånsrätt enligt

text: 5 § förmånsrättslagen

text: har skall således respekteras i enlighet med vad som följer av 8 kap. 13 §. Detta framgår av punkten 2.

text: Punkten 3 skall ses mot bakgrund av övergångsregleringen till lagen om företagsinteckning. I fråga om en företagsinteckning som har beviljats före den 1 januari 2004 gäller äldre bestämmelser fram till den 1 januari 2005. Av övergångsbestämmelserna till lagen om företagsinteckning följer att en sådan företagsinteckning därefter skall behandlas som en företagsinteckning enligt den lagen. De nya bestämmelserna skall den 1 januari 2005 tillämpas på företagsinteckningar beviljade såväl före som efter den 1 januari 2004.

text: Den upphävda bestämmelsen i

text: 8 kap. 13 §

text: UB skall, mot bakgrund av vad som ovan anförts, tillämpas fram till den 1 januari 2005. Eftersom utmätningen beslutades den 1 mars 2005 var bestämmelsen inte tillämplig, oavsett om Sparbanken Syds fordran var förenad med särskild förmånsrätt enligt

text: 5 § förmånsrättslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2004 eller allmän förmånsrätt enligt

text: 11 § samma lag

text: i dess nuvarande lydelse. Utmätningen ska därför endast omfatta ett belopp motsvarande statens fordringar på 646 064 kr per den 1 mars 2005.”

text: Sparbanken överklagade hovrättens beslut men återkallade sitt överklagande, varefter beslutet vann laga kraft.

text: De utmätta medlen överstigande 646 064 kr tillställdes Bulkdragarna i enlighet med hovrättens beslut.

text: Anspråket m.m.

text: Bulkdragarna har begärt skadestånd av staten med 3 000 000 kr. Till stöd för sitt anspråk har de gjort gällande väsentligen följande. Av hovrättens beslut framgår att enbart ett belopp om 646 064 kr borde ha utmätts. Det fanns inte någon gällande lag vid tiden för utmätningen som berättigade Kronofogdemyndigheten att utmäta ett högre belopp. Dessutom var Sparbankens fordran på Bulkdragarna tvistig. Inte ens om

text: 8 kap. 13 §

text: UB hade kunnat tillämpas, torde det ha varit tillåtet att verkställa utmätning för en fordran som inte är ostridig, klar och förfallen eller i vart fall fastställd i en dom. Kronofogdemyndighetens felaktiga utmätning är att betrakta som fel eller försummelse. Eftersom Bulkdragarna var undandraget de utmätta medlen under nästan ett års tid, kunde bolaget inte använda dem i rörelsen och gick därför miste om vinst uppgående till det nu fordrade beloppet.

text: Kronofogdemyndigheten har yttrat sig och anfört väsentligen följande.

text: ”Enligt Göta hovrätt har Kronofogdemyndighetens tolkning av gällande rätt inte varit korrekt. Detta innebär dock inte att Kronofogdemyndigheten genom sin lagtolkning förfarit på ett sätt som är skadeståndsgrundande. Vid rättstillämpning är det endast i undantagsfall så att ett beslut är så oriktigt att man kan tala om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När det gäller bevisvärderings- och rättstillämpningsfrågor krävs det enligt praxis att det är fråga om uppenbara felbedömningar för att staten ska ådra sig skadeståndsskyldighet (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: och

text: NJA 2003 s. 285

text: ). Det kan vidare noteras att frågan inte prövats av Högsta domstolen och att övergångsbestämmelserna ifråga varit synnerligen svårtolkade, jfr även

text: NJA 2006 s. 275

text: Bolaget har även gjort gällande att Sparbanken Syd oavsett frågan om övergångsbestämmelserna inte haft någon verkställbar exekutionstitel. Enligt bestämmelsen i

text: 8 kap. 13 § utsökningsbalken

text: krävdes dock inte någon formell exekutionstitel utan det räckte med ett inskrivet företagshypotek (företagshypoteksbrev) […].

text: Det kan enligt myndighetens uppfattning således inte anses visat att staten genom dåvarande Kronofogdemyndigheten i Jönköping handlat felaktigt eller försumligt. Det föreligger därmed inte någon grund för ersättning enligt 3 kap. 2 § skadestånds-lagen.”

text: Till yttrandet har fogats ett yttrande från E.L. vid Kronofogdemyndighetens Eksjökontor. Av yttrandet framgår bl.a. följande.

text: ”Företagshypoteksinnehavaren Sparbanken Syd hade väckt talan mot Bulkdragarna och gjort anmälan till företagsinteckningsregistret enligt 4 § i övergångsreglerna till ändringarna i

text: förmånsrättslagen

text: genom lag 2003:535.

text: Det framgår inte av lagtexten att utmätningen eller konkursen måste ha beslutats på grund av en ansökan från just den borgenär som väckt talan. I konkursfallet har lagtexten inte tillämpats på det sättet utan förmånsrätten har fått göras gällande även om konkursen beslutats på grund av annan borgenärs ansökan. Med hänsyn till detta gjorde kronofogdemyndigheten bedömningen att förmånsrätten skulle få göras gällande även vid utmätning för annan borgenärs räkning. Detta innebar att de gamla reglerna om företagshypotek skulle tillämpas även vid utmätning för annan borgenärs räkning under den aktuella tidsperioden.

text: Utsökningsbalkens

text: korresponderande regel i

text: 8 kap 13 §

text: hade emellertid ingen motsvarande övergångsbestämmelse. Då dessa regler inte harmonierade, valde kronofogdemyndigheten den principiellt mest betydelsefulla regleringen, d.v.s. den i

text: förmånsrättslagen

text: . Skälet till detta var följande. Vid en utmätning som skett på grund av en ansökan från panthavaren skulle förmånsrätten enligt övergångsbestämmelserna ha respekterats. En av principerna inom obeståndsrätten är också att motverka en kapplöpning mellan borgenärerna eftersom brådstörtade indrivningsåtgärder riskerar att i onödan driva fram ett ekonomiskt sammanbrott. En gäldenär skulle också kunna styra möjligheten för banken att utnyttja förmånsrätten enligt nu aktuell bestämmelse genom att försöka fördröja domstolsprocessen. Med hänsyn till detta framstår det inte som rimligt att lagstiftarens syfte skulle ha varit att förmånsrätten p.g.a. företagshypotek skulle variera i olika utmätningssituationer.

text: För att säkra att förmånsrätten respekterades måste kronofogdemyndigheten således tillämpa den upphävda bestämmelsen i

text: 8 kap 13 § utsökningsbalken

text: , vilken innebar att en företagshypoteksinnehavare har rätt att få utdelning ur den utmätta egendomen om han anmäler sin fordran hos kronofogdemyndigheten innan fördelning sker.

text: Övergångsbestämmelserna till

text: förmånsrättslagen

text: har varit komplicerade att tillämpa. I detta sammanhang vill jag peka på Högsta domstolens beslut i

text: NJA 2006 s 275

text: , där domstolen frångick lagtextens ordalydelse i syfte att säkerställa allmänna exekutionsrättsliga principer.”

text: Bulkdragarna har yttrat sig över vad Kronofogdemyndigheten har anfört.

text: Den 15 mars 2007 försattes Bulkdragarna i konkurs. Konkursen är ännu inte avslutad.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättstillämpningsfrågor

text: Bulkdragarna har i första hand gjort gällande att Kronofogdemyndigheten har ådragit staten skadeståndsskyldighet genom att besluta om utmätning för Sparbankens uppgivna fordran utan erforderligt lagstöd för denna åtgärd. Bolagets påstående får anses innefatta att även tingsrätten gjorde sig skyldig till en skadeståndsgrundande felbedömning, då den inte upphävde utmätningen i den omstridda delen.

text: Det bör inledningsvis framhållas att enbart den omständigheten att hovrätten gjorde en annan bedömning av saken än Kronofogdemyndigheten och tingsrätten inte i sig innebär att staten har blivit skadeståndsskyldig mot Bulkdragarna. För skadeståndsansvar är det inte tillräckligt att en högre instans har kommit fram till en annan bedömning eller ett annat beslut än den myndighet som har svarat för det överklagade avgörandet. Vid rättstillämpning finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter därför att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts för att oaktsamhet ska anses vara för handen (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 285). Detta gäller i den utsträckning ett konstaterat fel inte också innefattar en överträdelse av Europakonventionens regler, se t.ex.

text: NJA 2005 s. 462

text: . Det synes inte vara fallet här.

text: Kronofogdemyndigheten måste alltså tillerkännas ett visst bedömningsutrymme rörande rättstillämpningsfrågor utan att skadeståndsansvar uppkommer för staten. Samtidigt bör det framhållas att Kronofogdemyndighetens exekutiva verksamhet är av sådant slag att det finns anledning att vid skadeståndsbedömningen ställa högre krav på noggrannhet vid myndighetens rättstillämpning än vad som är fallet med andra myndigheter, där kravet på juridisk sakkunskap inte kan ställas lika högt (jfr Bengtsson, Det allmännas ansvar, andra uppl., 1996, s. 66 och 77).

text: Förhållandet mellan

text: 8 kap. 13 §

text: UB och

text: 5 §

text: FRL

text: 8 kap. 13 §

text: UB var, innan den upphävdes, en av de särskilda bestämmelser i UB som rörde tredje mans rätt till betalning ur utmätt egendom. En konsekvens av att tredje män hade denna betalningsrätt var att utmätningar i förekommande fall måste täcka även deras fordran. Bestämmelsen utgjorde därmed en rättfärdigandegrund för att beloppsmässigt utsträcka utmätningen utöver den exekutionstitel som låg till grund för verkställigheten. En tredje man behövde nämligen inte ha en exekutionstitel för att få sin fordran, förenad med företagshypotek enligt

text: 5 §

text: FRL, beaktad vid utmätningen.

text: För det fall den tredje mannen i stället hade haft en exekutionstitel och hade ansökt om utmätning, hade den inbördes rätten mellan de olika utmätningssökandena i enlighet med UB:s regler därom i stället bestämts i enlighet med den ordning som föreskrivs i FRL (se 1 och 2 §§ FRL).

text: 5 §

text: FRL fyllde alltså en funktion vid utmätningar även i den situation då det fanns konkurrande utmätningsfordringar och inte enbart vid en tillämpning av

text: 8 kap. 13 §

text: UB.

text: Övergångsregleringen

text: Lydelsen av övergångsbestämmelserna till upphävandet av

text: 8 kap. 13 §

text: UB medger inte en tillämpning av regeln efter den 1 januari 2005 (tredje punkten), om ansökan om den utmätning som är i fråga inte har gjorts före den 1 januari 2004 (andra punkten). Övergångsbestämmelserna är således inte försedda med någon motsvarighet till fjärde punkten i övergångsreglerna till upphävandet av

text: 5 §

text: FRL, enligt vilken en borgenär genom vissa åtgärder kunde utsträcka tillämpligheten vid utmätning av de äldre reglerna om förmånsrätt för företagshypotek. Inte heller knyter övergångsbestämmelserna till

text: 8 kap. 13 §

text: UB an till den utsträckta tillämplighet av

text: 5 §

text: FRL som kan följa av den nämnda fjärde punkten.

text: Med beaktande av dels att lagändringen såvitt avsåg

text: 8 kap. 13 §

text: UB hade försetts med egna övergångsregler, dels lydelsen av den berörda fjärde punkten, instämmer Justitiekanslern i den bedömning som hovrätten uppenbart gjorde, nämligen att den fjärde punkten reglerar tillämpligheten enbart av bestämmelserna om förmånsrätt och inte även av bestämmelsen i

text: utsökningsbalken

text: Därmed ger alltså övergångsreglerna till respektive lagändring utrymme för den situation som uppstod i det aktuella fallet, dvs. att en exekutionstitel förenad med företagshypotek alltjämt gällde i en utmätning med den förmånsrätt som framgick av

text: 5 §

text: FRL, medan regeln i

text: 8 kap. 13 §

text: UB om möjlighet till betalning för en borgenär med företagshypotek men utan en egen exekutionstitel hade upphävts.

text: Kronofogdemyndighetens bedömning av rättsläget

text: Mot bakgrund av det anförda är den för skadeståndsskyldigheten avgörande frågan om det var uppenbart felaktigt av Kronofogdemyndigheten att tillämpa

text: 8 kap. 13 §

text: UB i en sådan situation då bestämmelsens övergångsregler inte uttryckligen medgav detta men

text: 5 §

text: FRL alltjämt var tillämplig på en borgenärs fordran som var förenad med företagshypotek.

text: Det bör framhållas att reglerna i

text: 8 kap.

text: UB har ansetts i viss utsträckning kunna ges en analog tillämpning. Högsta domstolen anvisade i

text: NJA 1995 s. 478

text: en sådan analog tillämpning av

text: 8 kap. 8 §

text: UB och anförde i samband därmed att karaktären av UB:s regelsystem gjorde att en viss försiktighet måste iakttas innan man ger de utsökningsrättsliga reglerna en vidare innebörd än vad som följer av deras ordalydelse (jfr

text: NJA 1988 s. 567

text: ). Vidare uttalade domstolen beträffande det fall som den då hade att bedöma att en analog tillämpning inte borde hindras, om några väsentliga olägenheter inte uppstod i situationer som i så fall skulle föras under regelns tillämpningsområde.

text: I doktrinen har framhållits att analogier torde vara tillåtna även beträffande reglerna om tredje mans rätt till betalning (dvs. 3 kap. 10 § f.), när omständigheterna motiverar det (jfr Walin m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: , tredje uppl., 1999, s. 315).

text: Av betydelse i sammanhanget är naturligtvis om det var en avsiktlig konsekvens av övergångsregleringen att tillämpligheten av

text: 8 kap. 13 §

text: UB och

text: 5 §

text: FRL inte korresponderade fullt ut. I förarbetena till lagändringarna (

text: prop. 2002/03:49 s. 147

text: ) framgår emellertid enbart att de rättigheter som en borgenär med förmånsrätt enligt

text: 5 §

text: FRL hade skulle respekteras i enlighet med

text: 8 kap. 13 §

text: UB enligt vad som följer av andra punkten i övergångsbestämmelserna till den bestämmelsen. Det får betraktas som oklart om lagstiftarens avsikt verkligen var att

text: 5 §

text: FRL under en övergångsperiod alltjämt skulle komma till användning för att bestämma den inbördes rätten mellan konkurrerande utmätningsfordringar medan däremot en borgenär utan en egen exekutionstitel under samma period inte skulle ha de förmåner som tidigare hade följt av

text: 8 kap. 13 §

text: UB.

text: Vidare måste beaktas de goda skäl för en samtidig tillämplighet av

text: 5 §

text: FRL och

text: 8 kap. 13 §

text: UB som har förts fram av Kronofogdemyndigheten, särskilt de konsekvenser som det skulle innebära att en borgenär har olika förmånsrätter beroende på om han besitter en exekutionstitel eller inte. En ordning där de nämnda bestämmelserna tillämpas samtidigt synes i jämförelse klart mindre betänklig, och det är svårt att se att det skulle medföra några beaktansvärda olägenheter att låta en sådan – sedan tidigare gällande – ordning bestå under den övergångsperiod som

text: 5 §

text: FRL alltjämt kunde tillämpas.

text: I sammanhanget kan man inte heller bortse ifrån att Högsta domstolen rörande en annan aspekt av den nu aktuella övergångsregleringen har gjort en i förhållande till ordalydelsen långtgående tolkning av dess innebörd (enligt minoriteten en tolkning mot ordalydelsen) i syfte att undvika ett resultat som skulle strida mot exekutionsrättsliga principer (

text: NJA 2006 s. 275

text: Under de angivna omständigheterna finner Justitiekanslern att det i vart fall inte kan anses som uppenbart felaktigt av Kronofogdemyndigheten att den gjorde gällande en tillämpning av

text: 8 kap. 13 §

text: UB som sträckte sig utöver den uttryckliga lydelsen av övergångsreglerna till bestämmelsen. En annan sak är att hovrätten synes ha ansett en sådan tillämpning av bestämmelsen utesluten, dock utan att uttryckligen beröra denna problematik.

text: Den tvistiga fordran

text: Bulkdragarna har i andra hand gjort gällande att Sparbankens fordran var tvistig och därför inte hade bort ligga till grund för en tillämpning av

text: 8 kap. 13 §

text: UB. Som tidigare har framhållits behövde emellertid en borgenär inte en exekutionstitel för den fordran som han eller hon gjorde gällande enligt lagrummet. Den omständigheten att fordran var omstridd hindrade således inte att den i sammanhanget kunde ligga till grund för utmätning enligt lagrummet. En sådan tvist hade emellertid fått beaktas inom ramen för fördelningen av de utmätta medlen, se

text: 13 kap. 7 §

text: UB.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern finner mot bakgrund av det anförda att Kronofogdemyndigheten genom den aktuella utmätningen inte har ådragit staten skadeståndsskyldighet. Inte heller kan något sådant skadeståndsansvar anses ha uppkommit med anledning av att tingsrätten inte ändrade Kronofogdemyndighetens beslut. Bulkdragarnas skadeståndsanspråk ska således avslås.


title: Ersättning för bl.a. kränkning har utgått enligt personuppgiftslagen på grund av felaktig behandling av personuppgifter i belastningsregistret. Fråga om ytterligare kränkningsersättning kan utgå med stöd av Europakonventionen.

text: Justitiekanslern tillerkänner JZ ersättning med 26 343 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 3 januari 2009 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att beloppet betalas ut till JZ.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 12 januari 2004 informerades JZ i en skrivelse från dåvarande Registernämnden att man preliminärt hade fattat ett beslut att lämna ut vissa uppgifter om honom till en myndighet som hade begärt att få ta del av dessa. JZ kontaktade Registernämnden och fick då beskedet att uppgifterna avsåg en anteckning i belastningsregistret. Enligt anteckningen hade han dömts av en norsk domstol för försök till grovt rån till nio månaders fängelse. Uppgifterna hade registrerats i belastningsregistret den 9 december 2003. JZ upplyste Registernämnden om att uppgifterna var felaktiga. Han var även i kontakt med Polisen och påtalade felet.

text: I ett beslut den 15 februari 2005 återkallade Länsstyrelsen i Stockholms län ett godkännande av JZ för anställning hos bevakningsföretag med hänvisning till de aktuella uppgifterna i belastningsregistret. Beslutet ledde till att JZ sades upp från en timanställning vid ett bevakningsföretag.

text: Den 22 mars 2005, dvs. drygt 14 månader efter det att JZ hade påtalat att uppgifterna var felaktiga, tog Rikspolisstyrelsen bort anteckningarna ur belastningsregistret. Den 24 mars 2005 upphävde länsrätten sitt beslut att inte godkänna JZ för anställning hos bevakningsföretag, vilket ledde till att han återfick sin anställning.

text: I ett beslut den 27 februari 2007 riktade Riksdagens ombudsmän (JO) allvarlig kritik mot bl.a. Säkerhetspolisen med anledning av att myndigheten inte tidigare än vad som skedde hade vidtagit åtgärder för att få till stånd en rättelse av de felaktiga uppgifterna i belastningsregistret (JO:s dnr 1442-2005). JO konstaterade bl.a. att Säkerhetspolisen enligt egen uppgift redan i maj 2004 kände till att uppgifterna i registret var felaktiga.

text: Anspråket m.m.

text: JZ har hos Justitiekanslern begärt ersättning av staten med 101 343 kr jämte ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: från dagen för delgivning av skadeståndsansökan till dess betalning sker. Av beloppet avser 100 000 kr kränkning och 1 343 kr förmögenhetsskada i form av förlorad arbetsförtjänst.

text: Rikspolisstyrelsen har tillstyrkt att JZ tillerkänns begärd ersättning för förmögenhetsskada. Rikspolisstyrelsen har vidare tillstyrkt att han beviljas ersättning för kränkning med det belopp som Justitiekanslern finner skäligt.

text: JZ har som grund för anspråket anfört att staten har registrerat oriktiga och integritetskränkande personuppgifter om honom i belastningsregistret och att Rikspolisstyrelsen, i egenskap av personuppgiftsansvarig, under en period om i vart fall elva månader underlåtit att radera uppgifterna. JZ har gjort gällande att staten härigenom har handlat i strid med

text: 9 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: . Han har vidare gjort gällande att staten har kränkt hans rätt att betraktas som oskyldig, hans rätt till privatliv och hans rätt till ett effektivt rättsmedel enligt artiklarna 6.2, 8 och 13 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (Europakonventionen). Vad gäller förmögenhetsskadan har JZ anfört att han till följd av den oriktiga registreringen förlorade sin anställning under en månad och därigenom gick miste om inkomster med yrkat belopp.

text: Utredningen

text: JZ har i två skrivelser hit närmare utvecklat omständigheterna i sak. Han har härvid hänfört sig till olika beslut och skrivelser från domstolar och myndigheter i ärendet.

text: Rikspolisstyrelsen har, som det får förstås, vitsordat de av JZ anförda sakomständigheterna. Rikspolisstyrelsen har även instämt i JZ bedömning att han har rätt till ideellt skadestånd på grund av att staten har gjort sig skyldig till överträdelser av de artiklar i Europakonventionen som han har hänvisat till.

text: Ersättning enligt

text: personuppgiftslagen

text: Enligt

text: 1 § lagen (1998:620)

text: om belastningsregister är Rikspolisstyrelsen personuppgiftsansvarig för behandling av personuppgifter i registret. Bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen

text: om rättelse och skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter i belastningsregistret (se

text: 20 §

text: lagen om belastningsregister).

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Skadeståndsansvaret enligt

text: personuppgiftslagen

text: är strikt.

text: De grundläggande kraven på behandling av personuppgifter framgår av

text: 9 § personuppgiftslagen

text: . Ett krav är att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella. Ett annat krav är att alla rimliga åtgärder ska vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga.

text: När det gäller kravet på att en personuppgift ska vara riktig bör avseende fästas vid om uppgiften stämmer överens med de verkliga förhållandena. I princip föreligger inte något registerfel om en registrering är korrekt gjord utifrån det material som ligger till grund för den (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 19 april 2005 i ärendet med dnr

text: ). Typiska registerfel är att en registrering blir fel på grund av ett hanteringsfel eller att ett maskinfel uppstår i samband med registreringen.

text: Uppgiften att JZ var dömd för försök till grovt rån var korrekt utifrån det material som låg till grund för registreringen i belastningsregistret, dvs. den norska domen. Den omständigheten att uppgiften ursprungligen registrerades i belastningsregistret kan därför inte anses ha inneburit att Rikspolisstyrelsen gjorde sig skyldig någon felaktig behandling av personuppgifter. Det bör i detta sammanhang klargöras att svenska staten inte ansvarar för de eventuella fel som norska myndigheter och domstolar begick när en annan person dömdes för brott i JZ:s namn.

text: Av utredningen framgår emellertid att JZ för svenska myndigheter i januari 2004 påtalade att uppgifterna om honom i belastningsregistret inte stämde och att Säkerhetspolisen i vart fall i maj 2004 var medveten om att uppgifterna var felaktiga. Trots detta rättades inte uppgifterna förrän nästan ett år senare.

text: Den omständigheten att anteckningen rörande den norska brottmålsdomen inte togs bort ur registret i nära anslutning till att det var klarlagt att den var felaktig innebär att behandlingen av JZ personuppgifter har skett i strid med de grundläggande kraven på en sådan behandling. JZ har därför rätt till ersättning för den skada och kränkning av den personliga integriteten som han har lidit till följd av den felaktiga behandlingen av personuppgifterna.

text: När det gäller anspråket avseende förlorad arbetsförtjänst får det anses utrett att JZ gick miste om det yrkade beloppet på grund av att de felaktiga uppgifterna inte togs bort innan länsstyrelsen i februari 2005 återkallade godkännandet av honom för anställning hos bevakningsföretag. Anspråket i denna del ska därför bifallas.

text: JZ har även rätt till kränkningsersättning. I denna del gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: En skada av ideell art går inte att värdera i exakta termer eller efter på förhand fastställda beräkningsgrunder. Storleken på en sådan ersättning får i stället bestämmas efter en skälighetsbedömning mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. I detta fall ska särskilt beaktas att det tog exceptionellt lång tid från det att uppgifterna rätteligen borde ha tagits bort ur belastningsregistret till dess att så skedde. Det förhållandet att det rörde sig om uppgifter av mycket känslig art som var direkt felaktiga får också anses ha medfört att JZ led extra mycket. Vidare ska beaktas att registreringen utgjorde ett obefogat ingrepp i hans privat- och familjeliv (jfr artikel 8 i Europakonventionen). Slutligen ska beaktas att den felaktiga behandlingen av personuppgifterna medförde att JZ tillfälligt förlorade sitt arbete. Han utsattes alltså för en sådan negativ påverkan i det dagliga livet som bör påverka ersättningens storlek i höjande riktning (jfr Öman m.fl.,

text: Personuppgiftslagen

text: – En kommentar, tredje uppl., s. 441).

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att kränkningsersättningen i detta fall bör bestämmas till ett väsentligt högre belopp än vad som enligt Justitiekanslerns praxis normalt utgår vid felaktig behandling av uppgifter i misstanke- och belastningsregistren (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut i ärendet med dnr

text: ). Vid en samlad bedömning bestäms kränkningsersättningen till 25 000 kr.

text: JZ ska alltså tillerkännas ersättning med sammanlagt 26 343 kr. Rikspolisstyrelsen ska i egenskap av personuppgiftsansvarig för belastningsregistret ombesörja att beloppet betalas ut.

text: Ersättning med stöd av Europakonventionen

text: Av Högsta domstolens praxis framgår att skadestånd kan utgå, utan eventuella begränsningar av statens ansvar enligt den nationella skadeståndsrätten, i de fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts. I första hand ska dock de nationella bestämmelserna tolkas fördragskonformt i den utsträckning som Europakonventionen kan ge anledning till detta (jfr bl.a.

text: NJA 2007 s. 584

text: Enligt svensk rätt kan kränkningsersättning utgå för registerskador med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: . Vid bestämmandet av ersättningsnivån ska som nämnts en helhetsbedömning göras i det enskilda fallet. Vid denna bedömning ska således sådana sakomständigheter som den skadelidande har åberopat till stöd för att en kränkning av hans eller hennes mänskliga rättigheter har skett vägas in. Om dessa omständigheter har beaktats vid bestämmandet av ersättningen kan den skadelidande därutöver inte tillerkännas en särskild kränkningsersättning med stöd av Europakonventionen.

text: Den omständigheten att uppgiften att JZ hade dömts för brott inte gallrades inom rimligt tid från det att staten genom Säkerhetspolisen förstod att uppgiften var felaktig får anses utgöra en överträdelse av rätten till respekt för privatlivet enligt artikel 8 i Europakonvention (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl., s. 313 f., och Amann v. Switzerland, no. 27798/95, 16 February 2000). Justitiekanslern har dock redan vid bestämmandet av ersättningen enligt

text: personuppgiftslagen

text: beaktat de omständigheter som JZ har åberopat i denna del. Han kan därför inte tillerkännas ytterligare ersättning med stöd av Europakonventionen. Den omständigheten att Rikspolisstyrelsen har tillstyrkt att ersättning kan utgå med stöd av Europakonventionen föranleder inte någon annan bedömning.

text: Justitiekanslern har vid bestämmandet av kränkningsersättningen även tagit hänsyn till de omständigheter som JZ har åberopat till stöd för att staten har agerat i strid med artiklarna 6.2 och 13 i Europakonventionen. Oavsett om staten har gjort sig skyldig till överträdelser av Europakonventionen eller inte i dessa avseenden, kan han därför inte tillerkännas ytterligare kränkningsersättning med hänvisning till dessa omständigheter.

text: Ränta

text: På fordringar som avser skadestånd utgår ränta på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att ett krav på ersättning har framställts (se

text: 4 § tredje stycket räntelagen

text: ). Trettiodagarsfristen räknas från den dag då borgenären avlämnade eller avsände sitt krav (jfr

text: prop. 1975:102 s. 123

text: JZ avsände sitt krav den 4 december 2008. Ränta ska därför utgå från den 3 januari 2009.


title: Skadeståndsanspråk enligt personuppgiftslagen med anledning av bildpublicering på Internet

text: Justitiekanslern avslår EF:s skadeståndsanspråk.

text: Bakgrund

text: EF arbetade i en butik som utsattes för ett rånförsök. Händelseförloppet spelades in av butikens övervakningskamera. Polisen valde att offentliggöra filmen för att få information om händelsen från allmänheten. Filmen lades ut på Polisens hemsida, varefter Västerbottens-Kuriren kopierade den och lade ut den på sin egen hemsida. EF anmälde utlämnandet av filmen till Justitiekanslern. Justitiekanslern beslutade den 14 mars 2007 (dnr

text: ) att inte inleda någon förundersökning i ärendet eftersom utlämnandet av filmen inte sorterade under

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Justitiekanslern valde dock att granska ärendet inom ramen för sin roll som tillsynsmyndighet.

text: I ett beslut den 25 september 2007 uttalade Justitiekanslern bl.a. följande.

text: ”Bedömningen av om någon kan bli utsatt för missaktning till följd av utlämnandet av uppgifter om personliga förhållanden är naturligtvis beroende av vilka slags förhållanden som är i fråga. För EF var självklart rånförsöket som sådant integritetskränkande. Emellertid kan uppgifterna om hennes personliga förhållanden på filmen, där hon förekommer helt kort, inte sägas vara av särskilt ömtåligt slag eller ge anledning till missaktning av henne. Enligt Justitiekanslerns mening saknas anledning att ifrågasätta polismyndighetens bedömning att uppgifterna inte riskerade att utsätta EF för annat obehag än vad som får anses acceptabelt inom den ifrågavarande sekretessbestämmelsens ramar.

text: Justitiekanslern har således i sekretesshänseende inte några invändningar mot att polismyndigheten offentliggjorde övervakningsfilmen i den omfattning som skedde.”

text: Justitiekanslern gick därefter över till att pröva om det vid en ren lämplighetsbedömning kunde anses acceptabelt att lägga ut filmen på hemsidan. I denna del konstaterade Justitiekanslern att man till undvikande av långvarig eller ingående exponering av enskilda i bildmaterial i förekommande fall borde överväga att ”maska av” sådana uppgifter som inte nödvändigtvis behöver komma till allmän kännedom, t.ex. utseendet på målsägande och vittnen. Justitiekanslern konstaterade dock att EF förekom endast helt kort på filmsekvensen. Vid en sammantagen bedömning fann Justitiekanslern inte någon anledning att rikta kritik mot Polisen med anledning av offentliggörandet.

text: Ärendet

text: EF har nu i en skrivelse till Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med 30 000 kr samt ersättning för ombudskostnader med 15 000 kr.

text: EF har i huvudsak anfört följande till stöd för sitt yrkande. Den aktuella filmen lades ut på Internet utan hennes medgivande och utan att Polisen gjorde något försök att skydda hennes identitet. Filmen väckte stor uppmärksamhet och kopierades omgående av Västerbottens-Kuriren men kom också snabbt att spridas till YouTube och Videoboom. På den senare hemsidan presenterades den i kategorin Humor och underhållning. Hon är klart igenkännbar på filmbilderna. Polisen har genom att publicera filmbilderna på Internet utan att vidta åtgärder för att maskera bilderna kränkt henne och bör därför utge skadestånd till henne enligt

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: . Polisen har även brutit mot

text: och

text: 31 §§

text: personuppgiftslagen

text: (PUL).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 §

text: PUL är allt slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet personuppgifter. Till sådan information räknas bl.a. bild- och ljudupptagningar om fysiska personer när man direkt eller indirekt kan sluta sig till vilken individ upptagningen avser. EF får anses identifierbar på ett sådant sätt att filmen innehåller personuppgifter hänförliga till henne.

text: Av

text: 5 §

text: PUL framgår att lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad. Lagen gäller även vid viss manuell behandling av personuppgifter. Enligt

text: 5 a §

text: PUL behöver dock inte ett antal uppräknade bestämmelser i PUL tillämpas när det rör sig om personuppgifter i ett s.k. ostrukturerat material. Avsikten med denna bestämmelse är att behandling av personuppgifter i sådant som inte framstår som något reguljärt personregister eller någon annan form av system, som upprättats för att påtagligt underlätta sökning efter eller sammanställning av just personuppgifter, ska ingå i det undantagna området. Det krävs således att det rör sig om behandling av uppgifter i en personuppgiftsanknuten struktur för att PUL i dess helhet ska vara tillämplig.

text: Det har inte framkommit i ärendet att den film som Polisen lade ut på sin hemsida var del av något i personuppgiftshänseende strukturerat material. De personuppgifter som är aktuella ska därför bedömas enligt

text: 5 a §

text: PUL, vilket innebär att en stor del av PUL:s bestämmelser inte är tillämpliga. Bland annat undantas de av EF åberopade bestämmelserna i 9 och 25 §§ PUL. Polisen har således inte haft skyldighet att följa dessa bestämmelser.

text: Det finns dock regler även för behandlingen av personuppgifter i ett ostrukturerat material. I

text: 5 a § andra stycket

text: PUL återfinns den s.k. missbruksregeln som innebär att behandling av personuppgifter i ett ostrukturerat material inte får utföras om det innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet. En behandling som strider mot missbruksregeln föranleder skadeståndsansvar enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: Bedömningen av vad som utgör en kränkning ska inte ske schablonmässigt utifrån vilka uppgifter som behandlas, utan bedömningen måste också ha sin utgångspunkt i t.ex. vilket sammanhang uppgifterna förekommer, för vilket syfte de behandlas, vilken spridning de har fått samt vad behandlingen kan leda till (se

text: prop. 2005/06:173 s. 59

text: I detta fall har det rört sig om en kort filmsekvens där EF förekommer under en mycket begränsad tid. Uppgifterna om hennes personliga förhållanden i filmen kan, som Justitiekanslern i sitt tidigare beslut har konstaterat, inte sägas vara av särskilt ömtåligt slag. Uppgifterna tycks i och för sig ha fått stor spridning. Emellertid har Polisens behandling av uppgifterna inte skett med något otillbörligt syfte utan för att söka få information om ett brott.

text: Vid en sammantagen bedömning anser jag inte att det är fråga om en sådan kränkning av EF:s personliga integritet som avses i

text: 5 a §

text: PUL. Jag finner inte heller att det på någon annan åberopad grund skulle föreligga skadeståndsskyldighet enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: På grund härav är staten inte skadeståndsskyldig mot EF. Hennes anspråk på ersättning för kränkning ska därför avslås. Vid denna utgång saknas anledning att tillerkänna EF ersättning för ombudskostnaderna i ärendet här.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att en person felaktigt registrerades som avliden i folkbokföringsdatabasen

text: Justitiekanslern tillerkänner NN ersättning med 20 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att betala ut ersättningen till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Skatteverket fick den 11 december 2017 in en flyttanmälan i vilken NN anmälde flytt till Sverige. Hon angav i anmälan att hon var änka och bifogade en dödsattest avseende maken. Av ett misstag registrerade Skatteverket den 14 december 2017 NN som avliden i folkbokföringsdatabasen i stället för maken.

text: Handläggaren uppmärksammade den felaktiga registreringen direkt efter registreringen. Den felaktiga uppgiften togs bort påföljande morgon den 15 december 2017. Samtidigt registrerades NN i folkbokföringen i enlighet med ansökan.

text: Skatteverket skickade den 15 januari 2017 ett brev till NN med upplysning om att hon den 14 december 2017 felaktigt registrerats som avliden och att den felaktiga registreringen rättades påföljande dag. NN informerades vidare om att information om borttagningen av den felaktiga uppgiften skulle nå ut i samhället och till berörda myndigheter den 16 december 2017 respektive den 21 december 2017, beroende på om myndigheterna hade daglig eller veckovis avisering.

text: Anspråket m.m.

text: NN har begärt skadestånd av staten med 50 000 kr. Det yrkade beloppet avser ideell skada med anledning av hon registrerats i folkbokföringen som avliden. Till stöd för sitt anspråk har NN anfört bl.a. följande. Den felaktiga registreringen har orsakat henne mycket besvär. Ett tag kunde hon inte använda sitt bankkonto och blev tvungen att låna pengar från familjen. Hon kunde inte förnya sitt körkort och inte heller hyra bil. Till följd av det inträffade drabbades hon även av hälsobesvär.

text: Skatteverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. Skatteverket har tillstyrkt att NN tillerkänns ersättning med skäligt belopp för lidande och för eventuell förmögenhetsskada på grund av den felaktiga registreringen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: anges att bestämmelserna om skadestånd i den lagen ska tillämpas endast om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet tillämpas bl.a.

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL). PUL har företräde framför

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 9 § första stycket g)

text: PUL ska den personuppgiftsansvarige se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga, och om det är nödvändigt, aktuella.

text: I

text: 48 §

text: PUL anges att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling i strid med PUL har orsakat.

text: Överväganden

text: Justitiekanslern instämmer i Skatteverkets bedömning att den felaktiga registreringen av NN som avliden innebär att staten som utgångspunkt är skadeståndsskyldig gentemot henne enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: Enligt Justitiekanslerns praxis i denna typ av ärenden utges regelmässigt ersättning med belopp som beroende på omständigheterna har varierat mellan 10 000 – 30 000 kr.

text: Det är i detta fall fråga om ett allvarligt fel. När det gäller att i pengar uppskatta den skada och kränkning som det inträffade medfört för NN bör beaktas att den felaktiga registreringen har avsett ett mycket integritetskänsligt område. Registreringen har sannolikt också på det sätt som NN beskrivit medfört avsevärda problem och olägenheter i form av bl.a. svårigheter att använda bankkontot. Med hänsyn till dessa omständigheter och med beaktande av den praxis som har utvecklats här bestämmer Justitiekanslern ersättningen för kränkning till 20 000 kr.