avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Allvarlig kritik mot Sociala myndighetsnämnden i Härryda kommun för att en ung person vårdades vid en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem trots att han inte var omhändertagen på en sådan grund som anges i 3 § LVU

sammanfattning: Sociala myndighetsnämnden i Härryda kommun får allvarlig kritik för att vården av en ung person fortsatte vid en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem trots att förvaltningsrätten hade beslutat att den unga personen skulle vara omhändertagen endast med stöd av 2 § LVU, och inte 3 § LVU.

text: 3 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)

text: Bakgrund

text: Den 23 juni 2015 beslutade ordföranden i Sociala myndighetsnämnden i Härryda kommun att med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, omedelbart omhänderta AA:s son BB, född 2000. Beslutet grundades på att det fanns brister i hemmiljön (

text: 2 §

text: LVU) och BB:s eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: I beslutet om omedelbart omhändertagande angavs att BB skulle placeras vid Nereby ungdomshem, som är ett sådant särskilt ungdomshem som drivs av Statens institutionsstyrelse, SiS. SiS beslutade med stöd av

text: 15 b §

text: LVU att BB skulle vårdas vid en låsbar enhet.

text: Beslutet om omedelbart omhändertagande skickades till Förvaltningsrätten i Göteborg för prövning, dvs. underställdes förvaltningsrätten, som i ett beslut den 1 juli 2015 anförde att det var sannolikt att BB behövde beredas vård på grund av brister i sin hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU). Beslutet om omhändertagande fastställdes därför. Däremot fann förvaltningsrätten att det inte var sannolikt att BB behövde beredas vård på grund av sitt eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Efter att nämnden hade ansökt om att BB skulle beredas vård enligt LVU uppmärksammade rättens ordförande den 7 juli 2015 att BB var placerad på en låsbar enhet trots att han inte var omhändertagen med stöd av

text: 3 §

text: LVU. BB placerades då först tillfälligt hos sin far AA och överfördes nästa dag till en öppen avdelning på SiS ungdomshem Ljungbacken.

text: I en dom den 15 juli 2015 biföll förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård och förordnade att BB skulle beredas vård med stöd av 1 och 2 §§ LVU.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 augusti 2015, klagade BB:s far AA på socialförvaltningen i Härryda kommun. Han var missnöjd med bl.a. att BB utan lagstöd hade varit placerad på en låsbar enhet vid ungdomshemmet Nereby.

text: Utredning m.m.

text: JO hämtade in vissa handlingar, bl.a. journalanteckningar rörande BB, från socialförvaltningen i Härryda kommun och ungdomshemmet Nereby. Vidare lånade JO in Förvaltningsrätten i Göteborgs akt i mål nr 6258-2015.

text: Mot bakgrund av det som kom fram vid granskningen av handlingarna fann JO Lilian Wiklund anledning att anta att en befattningshavare som stod under JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . JO Lilian Wiklund beslutade därför den 5 november 2015 att inleda en förundersökning angående sådant brott och uppdrog åt kammaråklagaren CC att genomföra utredningen.

text: Förhör hölls med socialsekreteraren DD, som vid förhöret delgavs misstanke om tjänstefel. Under förundersökningen hölls även förhör enligt

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: med socialchefen EE, enhetschefen FF och biträdande enhetschefen GG. Samtliga personer som det hölls förhör med var anställda vid socialförvaltningen i Härryda kommun.

text: Vissa ytterligare handlingar hämtades under förundersökningen in från socialförvaltningen och SiS.

text: JO Stefan Holgersson, som efterträtt Lilian Wiklund, fann inte anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför den 24 oktober 2016 att lägga ned den. Han angav då att den fortsätta granskningen av socialnämndens handläggning skulle göras inom ramen för detta tillsynsärende.

text: JO begärde att Sociala myndighetsnämnden i Härryda kommun, mot bakgrund av det som hade kommit fram vid förhören med DD, EE, FF och GG, skulle yttra sig över nämndens ansvar för att BB utan lagstöd hade varit placerad på en låsbar enhet vid ungdomshemmet Nereby under tiden den 1–7 juli 2015.

text: Sociala myndighetsnämnden gav som sitt remissvar in ett yttrande som hade undertecknats av verksamhetschefen HH och enhetschefen JJ vid nämndens förvaltning. I yttrandet anfördes följande (yttrandet återges här utan bilagor):

text: Bakgrund

text: BB är en pojke på nu 16 år. Han och hans familj har varit i kontakt med socialtjänsten under större delen av hans uppväxt och haft stödinsatser. I juni 2015 utmynnade en utredning avseende BB i en ansökan om vård enligt LVU samt ett omedelbart omhändertagande enligt LVU.

text: Socialtjänstens handläggning av aktuellt ärende

text: 2015-06-16 gjorde nämnden en begäran om offentliga biträden åt BB och hans vårdnadshavare till förvaltningsrätten utifrån utgången i pågående utredning. 2015-06-17 slutfördes utredning enligt 11 kapitlet l §

text: socialtjänstlagen

text: som utmynnade i förslag till beslut om att nämnden skulle ansöka om vård enligt

text: och

text: 3 §§

text: LVU för BB. Utredningen signerades av socialsekreterare KK och t.f. enhetschef GG. 2015-06-18 ansökte nämnden om plats åt BB på SiS (Statens institutionsstyrelse). Nämnden ansökte om utredningsplats på öppen avdelning då en sådan placering bedömdes adekvat för BB utifrån hans aktuella vårdbehov. Socialsekreterare lämnade ifrån sig den färdiga utredningen 2015-06-23 för att sociala myndighetsnämnden 2015-06-25 skulle fatta beslut utifrån det förslag som tjänstemännen hade lämnat. 2015-06-23 kommunicerades även utredningen med parterna i ärendet samt de offentliga biträdena. 2015-06-23 beslutade sociala myndighetsnämnden om att omedelbart omhänderta BB med stöd av

text: 6 §

text: LVU utifrån att BB:s pappa stod fast vid att han skulle hålla BB gömd och att BB skulle få bli hämtad med våld om han ska tas ifrån sin pappa. BB:s pappa berättade inte för socialtjänsten eller BB:s mamma var han och BB befann sig. Samma dag sammanställde ansvarig socialsekreterare i ärendet underställan till förvaltningsrätten som dagen därpå (2015-06-24) faxades till förvaltningsrätten. Vad gäller frågan om vart BB skulle placeras i samband med det omedelbara omhändertagandet så undersöktes och övervägdes olika placeringsalternativ. Frågan hanterades av ansvarig socialsekreterare och metodhandledare på enheten. Utifrån att BB redan stod i kö för utredningsplats inom SiS, togs kontakt med SiS, som kunde erbjuda plats för BB på en akutavdelning på ungdomshem Nereby. Denna plats bedömdes av ansvariga socialsekreterare samt metodhandledare lämplig för BB utifrån att nämnden precis gjort bedömningen att BB var i behov av vård enligt

text: och

text: 3 §§

text: LVU. Nereby är också ett ungdomshem inriktat mot yngre ungdomar. 2015-06-23 fattade således sociala myndighetsnämndens ordförande också beslut enligt

text: 11 §

text: LVU om att BB skulle vara placerad på Nereby ungdomshem. Han blev av SiS inskriven på en låsbar akutavdelning. Beslutet enligt

text: 11 §

text: LVU överklagades av BB:s offentliga biträde och överklagan inkom 2015-07-01. Nämndens svar på överklagan skickades till förvaltningsrätten 2015-07-06. 2015-06-24 tog verksamhetschef emot synpunkter från BB:s offentliga biträde vad gäller verkställandet av det omedelbara omhändertagandet. 2015-06-25 fattade sociala myndighetsnämnden beslut om att hos förvaltningsrätten ansöka om vård enligt

text: och

text: 3 §§

text: LVU för BB. Ansökan skickades till förvaltningsrätten samma dag. 2015-06-26 inkommer kallelse till muntlig förhandling i förvaltningsrätten gällande ansökan om vård enligt

text: och

text: 3 §§

text: LVU. Tid för förhandling är 2015-07- 07. 2015-07-01 fastställde Förvaltningsrätten i Göteborg beslutet enligt

text: 6 §

text: LVU och meddelade beslutet via fax, som inkom till sociala myndighetensnämnden kl. 16.43 samma dag d.v.s. efter kommunens stängning. Således togs beslutet emot av tjänstemännen först 2015-07-02. 2015-07-02 läste troligen de två socialsekreterarna som hade haft hand om det omedelbara omhändertagandet samt metodhandledare (arbetsledare) beslutet i sin helhet. Den gemensamma tolkningen var att beslutet enligt

text: 6 §

text: LVU var fastställt, att grunderna för vård enligt

text: 3 §

text: var svaga då förvaltningsrätten skriver ”därför är det inte sannolikt att BB till följd av sitt beteende behöver beredas vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU.” Aktuella tjänstemän uppfattade att frågan skulle komma att avgöras slutligt vid förvaltningsrättens bedömning av ansökan om vård enligt

text: LVU efter muntlig förhandling och vid meddelande av dom. Något övervägande/ställningstagande om det förelåg behov av omgående omplacering gjordes inte då uppfattningen utifrån förvaltningsrättens fastställande var att det fanns lagstöd för fortsatt vård på den låsbara avdelningen åtminstone fram till dess att dom meddelas avseende ansökan om beredande av vård enligt 2 och 3 §§ LVU. 2015-07-02 fick nämnden besked från placeringsansvarig på SiS att BB fått plats för utredning på SiS ungdomshem, Ljungbacken, avdelning Villan, som är en öppen avdelning, från och med 2015-07-08. De socialsekreterare som arbetade i ärendet just då samt metodhandledare konstaterade då att om förvaltningsrätten finner att det inte finns grund för vård enligt

text: 3 §

text: LVU när dom meddelas vad gäller ansökan om vård, kan BB vara placerad på avdelning Villan med fortsatt lagstöd. 2015-07-03 planerades den kommande omplaceringen. 2015-07-06 fattade ordförande i sociala myndighetsnämnden beslut om yttrande till förvaltningsrätten vad gäller akutplaceringen på SiS, Nereby, den låsbara akutavdelningen. 2015-07-07 hölls muntlig förhandling i förvaltningsrätten vad gäller nämndens ansökan om vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Under sittande förhandling inser/förstår domaren att BB är fortsatt placerad på låsbar akutavdelning trots att förvaltningsrätten i sitt beslut gällande

text: 6 §

text: LVU bedömt att det sannolikt inte finns grund för vård enligt

text: 3 §

text: LVU. Omedelbart bestäms det att BB inte ska återvända till den låsbara avdelningen. Nästkommande dag 2015-07-08 finns plats för BB på öppen utredningsavdelningen, enligt planeringen. Fram till dess görs överenskommelse att BB ska vara hos sin pappa. 2015-07-15 meddelade Förvaltningsrätten i Göteborg dom. Förvaltningsrätten beslutade om att BB skulle beredas vård enligt l § andra stycket och 2 § LVU. Förvaltningsrätten bedömde att det inte fanns grund för vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU. När domen meddelades var BB placerad och inskriven på en öppen avdelning. 2015-07-15 meddelar även förvaltningsrätten dom vad gäller det överklagade beslut enligt

text: 11 §

text: LVU, d.v.s. placeringsfrågan. Förvaltningsrätten avslår överklagandet och skriver i sin dom att: ”Förvaltningsrätten har i beslut som avkunnats i samband med muntliga förhandlingen förklarat att BB med omedelbar verkan ska förflyttas från låst och till öppen avdelning vid Nereby ungdomshem, vilket också har skett. Det har i övrigt inte framkommit skäl att ändra nämndens beslut om placering av BB”.

text: Bemötande av klagomål och begånget fel

text: Sociala myndighetsnämnden är av uppfattning att det beslut som förvaltningsrätten meddelande 2015-07-01 är otydligt. Förvaltningsrätten meddelade beslutet utan att tydligt eller särskilt påtala/meddela att socialtjänsten borde uppmärksamma det faktum att det omedelbart saknades grund för vård utifrån socialt nedbrytande beteende, för att på så sätt uppmärksamma nämnden på att den låsbara placeringen av BB omedelbart också behövde upphöra. Inte heller något av de offentliga biträdena kontaktade socialtjänsten och uppmärksammade socialtjänsten på situationen och att en omplacering av BB inte skedde per omgående från socialtjänstens sida. Sociala myndighetensnämnden ställer frågan om hur de offentliga biträdena tolkade förvaltningsrättens beslut i samband med att det meddelades. Om det var uppenbart utifrån förvaltningsrättens beslut att det redan 2016-07-01 saknades lagstöd för placering på §12-hem – låsbar enhet – borde åtminstone något av de offentliga biträdena kontaktat socialtjänsten och påtalat detta innan den muntliga förhandlingen 2016-07-07. Nämnden är av uppfattningen att alla parter, inklusive sociala myndighetsnämnden, först vid sittande förhandling förstod att en misstolkning av förvaltningsrättens beslut kanske hade gjorts och därmed också ett fel sannolikt hade blivit begånget. Omedelbart, vid sittande förhandling, vidtogs åtgärder och BB återvände inte till vård på låsbar enhet.

text: I efterhand konstateras det att tjänstemännen borde efter att ha tagit del av förvaltningsrättens beslut kontaktat ansvarig rådman och försäkrat nämnden om att rätt tolkning av beslutet hade gjorts av nämnden utifrån att beslutet var otydligt.

text: Aktuell situation

text: BB är fortsatt omhändertagen enligt

text: 2 §

text: LVU. Utredningsplaceringen på avdelning Villan slutfördes och därefter omplacerades BB till Broarp HVB 2015-11-09 som är inriktade på ungdomar med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. 2016- 04-27 omplacerades BB till SiS ungdomshem Ljungbacken, avdelning Slussen, som är en öppen behandlingsavdelning inom SiS med anledning av att Broarp sa upp BB på grund av hans beteende. 2016-09-20 fattade sociala myndighetsnämnden beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU utifrån BB:s accelererande utagerande beteende. Vården enligt

text: 2 §

text: LVU bedöms inte längre räcka för att tillgodose BB:s behov utifrån eget BB:s eget beteende. BB:s eget destruktiva beteende har eskalerat. Hans utagerande beteende och icke medverkan i vården bedöms utgöra ett socialt nedbrytande beteende. Kriterierna för fortsatt vård även med stöd av

text: 3 §

text: LVU bedöms vara uppfyllda. 2016-10-28 meddelade Förvaltningsrätten i Göteborg dom och beslutade om att BB även ska beredas vård enligt

text: 3 §

text: LVU. BB är fortsatt placerad på avdelning Slussen. Förvaltningsrättens dom är överklagad.

text: Nämndens egen bedömning av sin handläggning

text: Efter den process som aktuella frågan fört med sig, efter att flertalet tjänstemän har granskat handläggningen i aktuell fråga, är det mer uppenbart att en bristande tolkning gjorts av förvaltningsrättens beslut. I dagsläget är numera mer uppenbart och klart att det fattades grund för fortsatt placering av BB på låsbar enhet från dess att beslutet meddelades. Det var först vid den muntliga förhandlingen 2015-07-07 som nämnden uppmärksammades på att en omplacering till öppen enhet borde ha gjorts. Det var då förvaltningsrätten som uppmärksammade detta. För att nämnden inte ska begå liknande misstag igen har rutiner reviderats. De hjälper tjänstemännen att vara extra uppmärksamma på att det finns lagstöd för placering på låsbar enhet utifrån vilken grund ett omedelbart omhändertagande görs samt hur förvaltningsrätten bedömer grunderna. Det framgår också i den reviderade rutinen att kontakt ska tas med domstolen om beslut eller domar är otydliga. Socialtjänstens sammantagna bedömning är att det är mycket olyckligt att BB varit placerad på låsbar enhet under perioden 2015-07-02 till 2015-07-07. Nämnden finner dock inte att något uppsåtligt fel eller fel på grund av oaktsamhet har begåtts å nämndens vägnar. Nämndens uppfattning är att förvaltningsrättens beslut inte var tillräckligt tydligt och att olika bedömningar kunnat göras utifrån texten i beslutet. Vid eventuell liknande situation i framtiden kommer dock nämnden att agera annorlunda.

text: Nämnden bifogade till remissvaret bl.a. förvaltningens reviderade rutin för omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU.

text: Advokaten LL kom, som ombud för AA, in med ett yttrande över remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Socialnämnden har ett ansvar för att barn och unga får vård och fostran utanför det egna hemmet om deras bästa motiverar det (

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med de unga och deras vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas

text: vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU).

text: Socialnämnden får besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (

text: 6 §

text: LVU). Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande.

text: Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades (

text: 7 §

text: LVU). Rätten ska då pröva beslutet.

text: Vård enligt LVU ska anses påbörjad när den unge på grund av ett beslut om omedelbart omhändertagande eller om vård har placerats utanför sitt eget hem (

text: 10 §

text: LVU). Socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 §

text: LVU).

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (

text: 12 §

text: LVU). Om socialnämnden har beslutat att den unge ska placeras i ett särskilt ungdomshem ska SiS anvisa plats i ett sådant hem. Om den unge vårdas på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU, dvs. den unges eget beteende, får han eller hon hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården ska kunna genomföras (

text: 15 §

text: LVU). SiS kan då besluta om att den unge ska beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården (

text: 15 b §

text: LVU).

text: Det finns inte något formellt hinder mot att den som vårdas med stöd av

text: 2 §

text: LVU placeras vid ett särskilt ungdomshem. Vissa särskilda ungdomshem kan även ta emot ungdomar som vårdas på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Beträffande barn och ungdomar som är placerade vid ett särskilt ungdomshem med stöd av

text: 2 §

text: LVU eller

text: socialtjänstlagen

text: gäller enligt

text: 18 §

text: LVU bestämmelserna i

text: 16 §

text: LVU om förbud mot att vid hemmet inneha viss angiven egendom och

text: 17 §

text: LVU om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. Däremot gäller inte bl.a. bestämmelsen i

text: 15 §

text: LVU om att den unge får hindras att lämna hemmet eller den i

text: 15 b §

text: LVU om vård vid en låsbar enhet.

text: Bedömning

text: Min granskning är inriktad på vad som var orsaken till att BB vårdades vid en låsbar enhet vid ungdomshemmet Nereby under tiden den 1–7 juli 2015.

text: Som jag har redogjort för tidigare ska socialnämnden med utgångspunkt i den unges behov bestämma var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Nämnden kan i vissa fall besluta om att placera den unge vid ett särskilt ungdomshem. Eftersom det finns begränsningar av ungdomshemmets befogenheter om den unge vistas i hemmet på en annan grund än de som anges i

text: 3 §

text: LVU är det viktigt att nämnden informerar ungdomshemmet om vad som är grunden för vården. Av samma anledning måste nämnden meddela ungdomshemmet om grunden för vården ändras under placeringstiden.

text: Socialnämndens handläggning av BB:s ärende Den 1 juli 2015 angav förvaltningsrätten att det underställda beslutet om omedelbart omhändertagande fastställdes. Av förvaltningsrättens motivering framgick tydligt att BB skulle vara omhändertagen på grund av brister i hans hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU). Förvaltningsrätten fann emellertid inte att det fanns skäl för att BB skulle vara omhändertagen på grund av sitt eget beteende (

text: 3 §

text: LVU). Det fanns efter förvaltningsrättens beslut således inte längre förutsättningar för att BB skulle vårdas vid en låsbar enhet. Trots förvaltningsrättens beslut blev BB kvar vid den låsbara enheten fram till den 7 juli 2015 då han omplacerades.

text: Det uppkom en fråga om huruvida någon befattningshavare vid socialförvaltningen hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar.

text: Såvitt framgick av utredningen fanns det inte grund för att anta att befattningshavare vid socialförvaltningen uppsåtligen har åsidosatt de uppgifter som gäller för hans eller hennes uppgifter. Frågan var i stället om någon hade varit oaktsam på sådant sätt att straffrättsligt ansvar måste utkrävas.

text: När det gäller frågan rent allmänt om hur oaktsamhet enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: ska bedömas är utgångspunkten för tjänstefelsansvaret att det av hänsyn till rättssäkerheten bör ställas särskilda krav på noggrannhet och omsorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myndighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt ansvar inte ska komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade normen; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av om en offentlig befattningshavare har handlagt oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang,

text: vägas mot omständigheter som hänför sig till den enskilde personligen, t.ex. hans eller hennes kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han eller hon har handlat under tidspress (se bl.a.

text: NJA 2002 s. 188

text: Förvaltningsrättens beslut kom in till förvaltningen efter kontorstid den 1 juli 2015. Socialnämnden tog således del av beslutet först nästa morgon. Den som vid förvaltningen hade ansvaret för ärendet borde då ha läst beslutet noga och därefter utan dröjsmål ha sett till att ungdomshemmet informerades om att BB inte längre vårdades på en sådan grund som anges i

text: 3 §

text: LVU. Det förhållandet innebar ju att ungdomshemmet inte skulle fortsätta att vårda BB vid en låsbar enhet.

text: Socialnämnden informerade dock inte ungdomshemmet om att grunden för vården av BB hade ändrats. Det gick under förundersökningen inte att få fullständig klarhet i vilka som tog del av förvaltningsrättens beslut, vilket ansvar olika befattningshavare vid förvaltningen hade i BB:s ärende och vilka bedömningar som gjordes med anledning av beslutet. Oklarheterna bidrog till att jag inte fann det möjligt att slå fast att någon enskild tjänsteman skulle åtalas för det inträffade. Jag har alltså inte funnit skäl att väcka åtal mot någon tjänsteman för tjänstefel, men jag vill understryka att det finns anledning att se mycket allvarligt på det inträffade. BB har de facto varit utsatt för ett oriktigt frihetsberövande under tiden den 1–7 juli 2015.

text: Nämnden har i sitt yttrande uppgett att de två socialsekreterare som hade haft hand om det omedelbara omhändertagandet samt metodhandledaren troligen läste förvaltningsrättens beslut i sin helhet den 2 juli 2015. Deras tolkning av beslutet var enligt remissvaret att det, i vart fall till dess att förvaltningsrätten meddelade dom i frågan om vård, fanns lagstöd för fortsatt placering vid en låsbar enhet. Som framgår av det jag har anfört ovan delar jag inte denna uppfattning. Det är viktigt att ansvarig tjänsteman gör en tillräckligt omsorgsfull genomläsning av ett domstolsbeslut för att kunna bedöma vilken betydelse som beslutet kan ha.

text: I remissvaret har nämnden anfört att de interna rutinerna för handläggningen av LVU-ärenden har reviderats för att liknande misstag inte ska göras i framtiden. Det är givetvis önskvärt och lämpligt att förvaltningen har interna skriftliga rutinbeskrivningar med tydliga instruktioner om bl.a. kontroll av inkomna domstolsavgöranden. Inte minst när det gäller ärenden som rör tvångsvård måste det dock kunna krävas att den enskilda handläggaren, och givetvis även hans eller hennes överordnade, har grundläggande kunskaper om den lagstiftning som styr handläggningen så att ärendet hanteras formellt korrekt.

text: När det gäller ärenden som rör tvångsvård krävs att samtliga befattningshavare vid socialnämndens förvaltning tar sitt ansvar för handläggningen och fullgör sina uppgifter med stor noggrannhet. Jag vill även betona vikten av att det vid förvaltningen finns en tydlig ansvarsfördelning vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård.

text: I det här fallet har det funnits brister i både kunskap om tillämpningen av reglerna på området och rutiner vid förvaltningen, vilket fick till följd att BB var frihetsberövad utan lagstöd under flera dagar. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Jag vill även påpeka att det i nämndordförandens beslut om omedelbart omhändertagande den 23 juni 2015 inte angavs om beslutet grundades på sådana omständigheter som anges i 2 eller

text: 3 §

text: LVU. I nämndens underställan till förvaltningsrätten framgick dock att nämnden avsåg att ansöka om vård med stöd av både 2 och 3 §§ LVU. På grund av de rättsverkningar som är knutna till ett beslut om omedelbart omhändertagande bör det av beslutet framgå om detta grundar sig på omständigheter som anges i 2 § och/eller

text: 3 §

text: LVU (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 590). JO har tidigare ifrågasatt om inte

text: 6 §

text: LVU borde förtydligas i detta avseende. Jag kan i denna del rent allmänt hänvisa till de uttalanden som JO har gjort i sitt yttrande över betänkandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård (

text: SOU 2015:71

text: ), JO:s dnr R 107-2015. Avslutande synpunkter Socialnämnden fattar inom ramen för sin verksamhet ofta beslut som är mycket viktiga för de enskilda personer som berörs av besluten. Socialnämndens personal ska ha den kunskap och erfarenhet som de behöver för att fatta rätt beslut och för att handläggningen ska vara rättssäker (se bl.a.

text: 3 kap. 3 § andra stycket

text: SoL). Dessa krav har särskild betydelse vid administrativa frihetsberövanden.

text: Det som har kommit fram i detta ärende visar att flera handläggare vid socialförvaltningen inte verkar ha förstått innebörden av förvaltningsrättens beslut. Det råder också en betydande oklarhet om vem som hade det egentliga ansvaret för att BB:s ärende handlades på ett korrekt sätt. JO har även i tidigare ärenden som har rört handläggningen av ärenden angående tvångsvård noterat att socialnämndens verksamhet bedrivs på ett sådant sätt att de stränga formella kraven på handläggningen av ärenden angående tvångsvård inte alltid uppfylls. Jag kan härvid hänvisa till bl.a. JO 2016/17 s. 536, dnr

text: , JO 2009/10 s. 281, dnr

text: , och JO 2010/11 s. 368, dnr

text: . Det finns enligt min mening skäl att överväga behovet av åtgärder för att förbättra socialförvaltningarnas kunskap om handläggningen av ärenden som rör tvångsvård. Det kan också finnas skäl att skapa tydligare rutiner så att det står klart vem som vid nämndens förvaltning ska ha ansvaret för att t.ex. läsa domstolsbeslut och avgöra vilka eventuella åtgärder som bör vidtas med anledning av beslutet. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen som får ta ställning till om styrelsen kan bidra till förbättringar på de områden som jag har pekat på.

text: Regeringen har nyligen utsett en särskild utredare som ska göra en översyn av

text: socialtjänstlagen

text: och vissa av socialtjänstens uppgifter (S 2017:03). Utredaren ska bl.a. se över och lämna förslag om en kompetens- och kunskapsbaserad

text: socialtjänst. Jag skickar därför en kopia av beslutet till utredningen Översyn av socialtjänsten. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
God man/förvaltare

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden i Lunds kommun för bristande motivering av ett beslut om entledigande av en god man m.m.

org: jo

sammanfattning: Överförmyndarnämnden får kritik för 1. att ett beslut om att entlediga en god man inte var motiverat på det sätt som lagen föreskriver, och 2. att ett föreläggande till den gode mannen var svårbegripligt.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 19 juni 2013 förordnades AA som god man för sin far, BB. Den 10 december 2013 fattade Överförmyndarnämnden i Lunds kommun (överförmyndarnämnden) ett beslut där det stod bl.a. följande:

type: stycke

text: Sammanfattning

text: AA har inkommit med en förteckning där hon tagit upp fastigheten [X] som en av huvudmannens tillgångar. Av förteckningen framgick att huvudmannen ägde hälften av fastigheten vid förordnandedagen. AA har också skickat in en bouppteckning med förrättningsdag den 13 juni 2013, som registrerades hos Skatteverket i augusti 2013. Av denna bouppteckning framgick att huvudmannen var ensam dödsbodelägare i dödsboet efter hustrun CC och att han därför stod att ärva den andra hälften av ovan nämnda fastighet. AA har efter Överförmyndarnämndens begäran inkommit med nya uppgifter avseende ägarförhållandena kring fastigheten [X] där det framgår att AA och hennes syster sedan den 2 september 2013 äger ¼ del vardera av fastigheten. Hon har också skickat in gåvobrev där det framgår att BB har skänkt sin del av fastigheten till AA och hennes syster och att han helt har avstått ifrån tillgångarna efter CC:s dödsbo, till förmån för döttrarna. Av läkarintyget som låg till grund för tingsrättens bedömning och som utfärdades den 19 april 2013 framgick att BB har tilltagande minnesnedsättning initialt av närminne men också senare av fjärrminne. Han saknar helt uppfattning om sin egen ekonomi och har behövt omfattande stöd av närstående för att kunna klara sig i vardagen de senaste åren. Av läkarintyget framgår också att han inte förstår innebörden av godmanskap. Det är därför oklart om BB förstår innebörden av dessa rättshandlingar. Att AA som god man tar emot en gåva ifrån BB som är hennes huvudman innebär också en jävssituation. Gode mannen har fått möjlighet att yttra sig och inkommit med ett skriftligt yttrande. Hon uppger att det var hennes fars och mors vilja att överlåta fastigheten till AA och hennes syster DD. Modern insjuknade i slutet på mars och

text: avled kort därefter. Inga dokument hann skrivas innan dess. BB ska ha uttryckt att han inte vill att fastigheten ska säljas. AA uppger att hon och hennes syster gjorde en överenskommelse med BB i samband med att hans hustru avled. Överenskommelsen innebar att de skulle stå för ¼-del av ägandet vardera och han äga halva fastigheten. Detta för att kunna fullfölja reparationer som var nödvändiga och tidigare avtalade med ett byggföretag. AA har själv sålt sin bostadsrätt och flyttat in i fastigheten. Hon skriver också att hon anser att hon är den som bäst kan ta tillvara på BB:s intressen och om hon entledigas från uppdraget så begär hon att godmanskapet ska upphöra.

text: Överförmyndarnämndens beslut

text: att entlediga AA ifrån uppdraget som god man för BB, så snart en ny kan utses.

text: AA överklagade beslutet och den 28 mars 2014 upphävde Lunds tingsrätt överförmyndarnämndens beslut.

text: Anmälan

text: AA:s anmälan kom in till JO den 12 augusti 2014. I anmälan framförde AA klagomål mot överförmyndarnämnden och anförde bl.a. att överförmyndarnämnden i samband med entledigandet försökte ”måla upp” en bild som inte stämde överens med verkligheten. Vidare gjorde hon gällande att överförmyndarnämnden hade skickat henne en begäran om yttrande som bara innehöll lagtext och som hon därmed inte förstod.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades och granskades handlingar. Vid granskningen framkom att överförmyndarnämnden den 27 mars 2014 hade skickat en begäran om yttrande till AA med bl.a. följande innehåll:

text: Saken; Anmärkning mot förvaltning enligt

text: föräldrabalken

text: 16 kap

text: 5 På grund av överlåtelse av fastighet samt avstående från arv. Lagtext Om överförmyndaren vid granskningen eller annars finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen, skall ställföreträdaren, enligt

text: föräldrabalken

text: 16 kap 5 §

text: , ges tillfälle att yttra sig inom den tid som överförmyndaren bestämmer. Om ett yttrande inte lämnas inom förelagd tid eller om överförmyndaren anser att yttrandet inte är tillfredställande skall anteckning om anmärkningen göras på den granskade handlingen. Överförmyndaren skall även genast pröva om beslut enligt någon bestämmelse i 13 eller

text: 14 kap.

text: behöver meddelas eller om ställföreträdaren bör entledigas eller någon annan åtgärd vidtas. Ställföreträdaren skall underrättas om en sådan anteckning och om vidtagen åtgärd. Innan överförmyndaren tar ställning till om anmärkning skall riktas mot Er förvaltning får Ni tillfälle att yttra Er i saken. Yttrandet skall vara skriftlig och skall ha kommit in till överförmyndaren senast 2014-04-14. Om Ni väljer att inte yttra Er kommer överförmyndaren ändå att fatta beslut i frågan. Överförmyndaren får också upplysningsvis erinra om att en anmärkning kommer att delges den som efter avslutat godmanskap är behörig att ta emot Era redovisningshandlingar och kan då komma att påverka ställningstagandet om eventuell skadeståndstalan.

text: Med anledning av denna begäran om yttrande vände sig AA till överförmyndarnämnden och begärde ett förtydligande. Den 3 april 2014 skickade en tjänsteman ett e-postmeddelande till AA med följande innehåll:

text: Förtydligande ang önskemål om yttrande Överförmyndarnämnden överväger att granska din årsräkning med anmärkning eftersom din far under året gett bort halva sin fastighet i gåva till dig och din syster samt att han har avstått från arv ifrån sin avlidna hustru. Överförmyndarnämndens uppfattning är att du inte har förvaltat din fars tillgångar på ett korrekt sätt då detta förfaringssätt inte är förenligt med

text: föräldrabalkens

text: regler. Du har redan yttrat dig över detta, men överförmyndarnämnden får inte fatta beslut om att anmärka på din förvaltning utan att du ges möjlighet att yttra dig i denna fråga på nytt. Om du vill yttra dig, skriver du till överförmyndarnämnden. Om du inte har något ytterligare att tillägga kan du skriva detta och hänvisa till dina tidigare yttranden.

text: Därefter begärde JO att överförmyndarnämnden skulle lämna upplysningar om handläggningen och ge sin bedömning av den när det gäller 1. hur överförmyndarnämndens beslut den 10 december 2013 förhåller sig till

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om entledigande av god man och

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om myndigheters skyldighet att motivera slutliga beslut 2. hur överförmyndarnämnden hade utformat sitt föreläggande och sitt förtydligande av granskningen av AA:s årsräkning.

text: Den 4 november 2014 beslutade överförmyndarnämnden att skicka ett yttrande till JO med bl.a. följande innehåll:

text: Orsaken till att Överförmyndarnämnden entledigade AA från uppdraget var att det kom till Överförmyndarnämndens kännedom att BB avstått från sitt arv samt gett hälften av sin fastighet i gåva till AA och hennes syster DD. Handlingarna var underskrivna av huvudmannen själv men av läkarintyget som låg till grund för anordnandet av godmanskap och som utfärdades den 19 april 2013 framgick att BB hade tilltagande minnesnedsättning initialt av närminne men också senare av fjärrminne. Han saknade helt uppfattning om sin egen ekonomi och hade behövt omfattande stöd av närstående för att kunna klara sig i vardagen de senaste åren. Av läkarintyget framgick också att han inte förstod innebörden av godmanskap. Överförmyndarnämnden bedömde därför att det var oklart om BB förstått innebörden av rättshandlingarna. Det bedömdes inte lämpligt att AA låtit BB underteckna handlingarna med hänsyn till hans tillstånd. Att AA som god man tog emot en gåva ifrån BB som var hennes huvudman innebar också en jävssituation. AA bedömdes med hänsyn till detta som olämplig att vara god man till BB. Enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: skall ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Överförmyndarnämnden borde med hänsyn till detta ha motiverat beslutet om att entlediga AA. Överförmyndarnämnden har sett över sina handläggningsrutiner och kommer i framtiden att se till att inte motiveringar till besluten utelämnas. Av

text: 16 kap. 5 § föräldrabalken

text: framgår att om överförmyndaren vid granskningen eller annars finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen, skall ställföreträdaren ges tillfälle att yttra sig inom den tid som överförmyndaren bestämmer. Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: skall myndigheten sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Den gode mannens roll är att bevaka huvudmannens intresse och förvalta hans egendom. Med hänsyn till att tillgångar skrevs över på AA och

text: hennes syster under 2013 fann överförmyndarnämnden anledning att rikta anmärkning mot hur AA förvaltat BB:s tillgångar. Hon bereddes därför tillfälle att yttra sig. Överförmyndarnämnden har i efterhand uppmärksammat att föreläggandet om yttrande inför anmärkning borde ha formulerats på ett tydligare sätt. Överförmyndarnämnden kommer fortsättningsvis att se över formuleringen av sådana förelägganden. AA hörde av sig till Överförmyndar-nämnden per epost och Överförmyndarnämnden har i ett svar per e-post förtydligat vad hon ska yttra sig över. AA har därefter vid personligt sammanträffande med handläggaren av ärendet beviljats anstånd att inkomma med yttrande till den 14 juni 2014. Det är olyckligt om AA inte anser sig ha fått tillräckligt klargörande besked om vad hon ska yttra sig över. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Entledigande av en god man m.m. Av

text: 11 kap. 20 § föräldrabalken

text: , FB, framgår att en god man som gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet av sitt uppdrag – och som på grund av detta är olämplig för uppdraget – ska entledigas. Den gode mannen ska också entledigas om han eller hon av någon annan orsak inte längre är lämplig att inneha sitt uppdrag. Beslutet om entledigande fattas av överförmyndaren, och normalt fattas två beslut samtidigt: dels ett beslut om att entlediga den gode mannen, dels ett beslut om att förordna en ny god man. Om ett slutligt beslut om entledigande inte kan ges omedelbart, anges i paragrafens andra stycke att överförmyndaren får besluta att den gode mannen ska skiljas från sitt uppdrag för tiden till dess ärendet avgörs, om dröjsmålet skulle medföra fara för den som godmanskapet avser (ett s.k. interimistiskt beslut).

text: I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, står det att varje ärende där någon enskild person är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Myndigheten ska sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Även på andra sätt ska myndigheten underlätta för den enskilde att ha med myndigheten att göra.

text: Enligt

text: 20 §

text: FL ska ett beslut där en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis i vissa situationer, bl.a. om beslutet inte går någon part emot, om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen eller om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen.

text: Kravet på att en myndighet ska motivera sina beslut har som syfte att garantera att ärendena prövas på ett omsorgsfullt, sakligt och enhetligt sätt. Att myndigheten motiverar sina beslut innebär även att det är lättare för parter och andra att förstå besluten, kontrollera att besluten är riktiga och bedöma om det kan löna sig att överklaga besluten (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje uppl., 2010, s. 231). Motiveringsplikten innebär att en myndighet i sina beslut är skyldig att redovisa ”hjärtpunkterna” i skälen. Även

text: om man inte kan begära att en förvaltningsmyndighets beslut ska efterlikna domstolarnas domar, måste besluten göra det begripligt för parterna vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär (se Hellners och Malmqvist, a.a., s. 237).

text: Överförmyndarens granskning av en god mans förvaltning

text: Enligt

text: 16 kap. 3 § första stycket

text: FB ska överförmyndaren granska gode mäns verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar samt andra handlingar och uppgifter angående förvaltningen som har lämnats in. Av 5 § första stycket i samma kapitel framgår att om överförmyndaren vid granskningen eller på annat sätt finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen, ska den gode mannen ges tillfälle att yttra sig. I paragrafens andra stycke anges bl.a. att om den gode mannen inte yttrar sig i tid ska en anteckning om anmärkningen göras på den granskade handlingen.

text: Syftet med att låta den gode mannen yttra sig är att han eller hon ska ges möjlighet att ge sin syn på saken och komma in med eventuella kompletteringar. Yttrandet fyller därmed en viktig funktion i att reda ut eventuella missförstånd och oklarheter så att överförmyndaren inte riktar anmärkningar mot förvaltningen på felaktiga grunder.

text: Bedömning

text: Överförmyndarnämndens beslut den 10 december 2013

text: Enligt

text: 20 §

text: FL har överförmyndarnämnden haft en skyldighet att i beslutet ange de skäl som har bestämt utgången. Det betyder att beslutet skulle ha innehållit ett besked om att nämnden ansåg att AA inte var lämplig för sitt uppdrag och varför nämnden gjorde den bedömningen. Detta går emellertid inte att utläsa av nämndens beslut och beslutet är därför inte motiverat på det sätt som föreskrivs i

text: 20 §

text: FL.

text: Utformningen av överförmyndarnämndens föreläggande

text: Den begäran om yttrande som överförmyndarnämnden skickade till AA är otydligt formulerad. Som AA har angett i sin anmälan till JO innehöll föreläggandet i stort sett enbart lagtext. De rubriker som har angetts på föreläggandet kan ge viss ledning i fråga om vad som gjorde att överförmyndarnämnden övervägde en anmärkning. Detta har emellertid inte varit tillräckligt. Föreläggandet är svårbegripligt och stämmer alltså inte med regleringen i

text: 7 §

text: FL.

text: Sammanfattning

text: Det jag har redovisat ovan innebär att jag har noterat brister såväl i motiveringen av överförmyndarnämndens beslut som i utformningen av föreläggandet till AA. Överförmyndarnämnden förtjänar kritik för detta.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Länsstyrelsen i Skåne län utövar tillsyn över Överförmyndarnämnden i Lunds kommun. Ett exemplar av detta beslut ska därför skickas till länsstyrelsen. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassan har fortsatt att betala ut sjukpenning till den försäkrade trots att hon meddelat att hon återgått i arbete. Även fråga om kommunicering av ett inkommet läkarintyg

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 september 2006, klagade AA på att försäkringskontoret hade fortsatt att betala ut sjukpenning till henne trots att hon hade meddelat att hon hade återgått i arbete.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter inhämtades från försäkringskontoret. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över vad AA hade framfört.

text: I ett remissvar den 21 december 2006 anförde Försäkringskassan, genom länsdirektören BB, följande.

text: I anmälan anför AA följande. Hon har varit sjukskriven sedan sommaren 2005 med läkarintyg t.o.m. den 30 juni 2006. Den 4 september 2006 fick hon en felaktig utbetalning av sjukpenning för perioden den 1 juli–20 augusti 2006. Hon kontaktade då olika personer på försäkringskontoret och blev lovad att några fler utbetalningar inte skulle ske och att ärende om återbetalning av den felaktigt utbetalda sjukpenningen skulle handläggas så snabbt som möjligt. Trots detta fick hon därefter ytterligare en felaktig utbetalning av sjukpenning för perioden den 21 augusti– 20 september 2006. Hon anser det anmärkningsvärt att sjukpenning kunnat utbetalas felaktigt för 82 dagar utan att det finns något medicinskt underlag. Länskontoret vill anföra följande. Inledningsvis kan konstateras att AA:s uppgifter om att utbetalningar av sjukpenning gjorts för den aktuella perioden utan att hon själv företett något medicinskt underlag. Vid långa sjukfall görs en s.k. ettårsbedömning då man tar ställning till om sjukpenning skall bytas ut mot sjukersättning. I samband härmed infordrade handläggaren CC i detta ärende medicinskt utlåtande från AA:s behandlande läkare, överläkaren DD på onkologiska kliniken vid Universitetssjukhuset i Linköping. Utlåtandet, daterat den 6 mars 2006, bedömdes av CC styrka varaktig hel arbetsoförmåga, varför ärendet den 11 april 2006 lämnades till handläggaren EE som den 4maj 2006 vidarebefordrade ärendet till den grupp på kontoret som ombesörjer upprättande av underlag för föredragning i socialförsäkringsnämnden av sjukersättningsärenden. Inmatning gjordes också i utbetalningssystemet Puman för fortsatt automatisk utbetalning av sjukpenning. CC har uppgett att hon inte minns

text: om det var hon som gjorde inmatningen i samband med att hon gjorde sin bedömning. Utlåtandet kommunicerades inte med AA. På grund av stor arbetsanhopning skedde inte någon föredragning i socialförsäkringsnämnden innan AA den 4 september 2006 kontaktade försäkringskontoret per telefon och meddelade att hon börjat arbeta den 1 juli 2006. Hon pratade vid telefonsamtalet med EE som underrättade handläggaren av sjukpenningärendet, FF. FF avslutade samma dag ärendet i ärendehanteringssystemet, ÄHS. Genom ett förbiseende stoppade hon inte sjukpenningutbetalningen i Puman, varför ytterligare en felaktig utbetalning skedde. Det finns således flera olyckliga omständigheter som orsakat de felaktiga utbetalningarna. Om kommunicering skett av läkarutlåtandet hade AA haft möjlighet att upplysa om att hon börjat arbeta och utbetalningen hade då kunnat stoppas. Den andra anledningen är arbetsbelastningen som gjort att upprättande och kommunicering av underlag till socialförsäkringsnämndens prövning inte hunnits med. Avgörande för att utbetalning för perioden den 21 augusti–20 september gjorts är att utbetalningen i Puman inte stoppades vid sjukfallsärendets avslutande den 4 september 2006. Detta berodde som angetts på ett förbiseende. Försäkringskassan beklagar givetvis den olägenhet handläggningen förorsakat AA och kommer att informera berörd personal om det inträffade. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 2 § andra stycket förordningen (1982:366)

text: om utbetalning av dagersättningar från Försäkringskassan framgår att bl.a. sjukpenning betalas ut högst var fjortonde dag om inte ersättningsperioden tar slut dessförinnan.

text: I pågående sjukärenden föranleds utbetalningar av sjukpenning av att den försäkrade ger in läkarintyg om arbetsoförmåga under en viss begränsad tid. Om det efter utgången av denna tid inte kommer in något nytt intyg bör Försäkringskassan normalt kunna utgå från att den försäkrade inte gör anspråk på ytterligare sjukpenning. I längre sjukärenden torde det emellertid inte vara helt ovanligt att Försäkringskassan på eget initiativ begär in läkarutlåtanden. Detta kan t.ex., som i detta fall, ske där fråga uppkommit om utbyte av sjukpenning mot sjukersättning (se 16 kap. 1 § lagen [1962:381] om allmän försäkring). Om det i sådant ärende kommer in ett utlåtande som styrker nedsättning av arbetsförmågan, utan att den försäkrade har gjort anspråk på fortsatt ersättning, bör Försäkringskassan ta kontakt med den försäkrade för att få klarhet om detta. Jag kan här tillägga att en kommuniceringsskyldighet i sådana situationer också följer av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser (

text: 17 §§

text: ). Försäkringskassans rutiner måste naturligtvis även i övrigt vara utformade på sådant sätt att utbetalningar inte sker i andra fall än där den försäkrade har begärt det.

text: Försäkringskassan förtjänar kritik såväl för den bristande kommuniceringen av läkarutlåtandet som för att man inte med anledning av AA:s samtal vidtog åtgärder för att stoppa ytterligare utbetalning.


title: Handläggningen av en begäran om utfående av allmänna handlingar som inte förvarades hos myndigheten m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO kritiserade AA befattningshavare vid Polismyndigheten i Skåne, Åklagarmyndigheten i Malmö och Länsstyrelsen i Skåne län. Hans klagomål gällde bl.a. att befattningshavarna skulle ha förfarit brottsligt och skyddat kriminell verksamhet inom sina respektive organisationer. AA ifrågasatte bl.a. vissa befattningshavares handläggning av ärenden där han begärt att få handlingar utlämnade till sig.

text: Utredning

text: Genomgång av handlingar De handlingar som AA bifogat sin anmälan granskades. Vid granskningen kunde konstateras att AA den 3 januari 1998 hade begärt att Polismyndigheten i Skåne skulle införskaffa och utlämna en viss bestämd handling. Polismyndigheten svarade AA den 8 januari 1998 att myndigheten inte hade för avsikt att införskaffa handlingen och att ärendet var slutbehandlat för polismyndighetens del. Den 19 januari 1998 skrev AA på nytt till polismyndigheten och konstaterade att han saknade besvärshänvisning i beslutet av den 8 januari 1998. Han återkom den 1 februari 1998 och efterfrågade även då bl.a. en besvärshänvisning. Den 24 februari 1998 beslutade polismyndigheten att inte ta upp ärendet igen. I beslutet konstaterades bl.a. följande. Enligt

text: 32 § förvaltningslagen (1986:223)

text: gäller bestämmelserna i 8–30 §§ inte i polisens brottsbekämpande verksamhet. Vår skrivelse av den 8 januari 1998 är således inte överklagbar enligt

text: förvaltningslagens

text: regler. Polismyndigheten har tidigare tagit ställning vad avser skyldighet att lämna ut kopia av den rapport som utarbetats av den holländska polisen den 14 juli 1992. Detta framgår av vårt beslut den 26 mars 1997. Ärendet har efter Ert överklagande behandlats slutligt i dömande instans. Besvärshänvisning enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen (1989:100)

text: i beslutet var rätt. I annat fall hade ärendet inte prövats i sak av kammarrätten utan överlämnats till rätt instans.

text: Det åligger inte polismyndigheten att på grund av myndighetsutövning eller på annan grund införskaffa handlingen, vilket även kammarrätten konstaterat i sitt beslut. Någon besvärshänvisning lämnades därför inte i vår skrivelse av den 8 januari 1998. Om Ni trots att ärendet är slutligt avgjort, vill överklaga beslutet kan Ni göra detta jämlikt

text: 8 kap. 1 § polisförordningen (1984:730)

text: . Enligt denna paragraf får polismyndighetens beslut överklagas hos länsstyrelsen om inte något annat är särskilt föreskrivet. Den 7 juli 1998 beställde AA från Åklagarmyndigheten i Malmö kopior av de dokument som omnämndes under punkten 10 i en rättshjälpsframställning från den 21 juli 1992. Den 15 juli 1998 svarade kammaråklagaren BB att han efter genomgång av akten i ärendet inte kunnat konstatera vilka handlingar som avsågs med de under punkten 10 uppgivna ”Övriga dokument i ärendet”. AA återkom den 19 juli 1998 i ärendet och anförde bl.a. att han önskade besked om det över huvud taget fanns några handlingar i den aktuella akten som kunde motsvara vad som åsyftats under den aktuella punkten 10. Om så skulle vara fallet önskade han en kopia av dessa dokument. Om så inte var fallet önskade han ett skriftligt besked om detta. Chefsåklagaren CC besvarade den 21 juli 1998 AA:s brev genom att konstatera att BB redan hade besvarat de frågor som AA hade ställt genom att ett svar tillställdes AA den 15 juli 1998. AA återkom den 28 juli 1998 med en förnyad begäran om att få kopior av samma handlingar som begärts i tidigare framställningar eller ett skriftligt besked att handlingarna inte fanns hos myndigheten. CC besvarade AA:s skrift genom att konstatera att den inte föranledde annat än att han hänvisade till sitt svar den 21 juli 1998.

text: Yttrande från polismyndigheten Från polismyndigheten begärdes upplysningar om hur bestämmelserna i

text: 15 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: hade beaktats när befattningshavare vid Polismyndigheten i Skåne den 24 februari 1998 besvarat AA:s begäran att erhålla vissa handlingar. Myndigheten skulle också yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kom fram.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren DD) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats vissa handlingar, bl.a. Kammarrättens i Göteborg dom den 11 april 1997 i mål nr 2021-1997. Remissvaret hade följande lydelse.

text: Bakgrund

text: AA begärde via telefax den 15 mars 1997, i egenskap av ombud för EE, att polisområde Lund skulle återskapa en handling som han påstod tidigare funnits i akten hos polismyndigheten. I telefax daterat den 18 mars 1997 begärde han att polismyndigheten skulle införskaffa handlingen som fanns hos Interpol. Beredskapsnotarien FF fick vid förfrågan hos Interpol information om att rapporten inte funnits hos dem förrän AA under hösten 1996 begärde att få ta del av handlingen. Interpol rekvirerade rapporten från sambandskontoret i Haag den 1 november 1996 och fann därefter att den inte kunde lämnas ut p.g.a. bestämmelserna i

text: 7 kap. 17 § sekretesslagen

text: . Polisområde Lund, som aldrig haft handlingen, beslöt den 26 mars 1997 att avslå AA:s framställning. Anledningen till avslaget var att handlingen aldrig funnits hos polisområdet och att polisområdet inte fann anledning att införskaffa handlingen, eftersom utredningen som denna hänförde sig till för länge sedan avslutats. Beslutet överklagades till Kammarrätten i Göteborg som i dom den 11 april 1997 konstaterade att reglerna om utlämnande av allmän handling inte

text: var tillämpliga, eftersom handlingen aldrig funnits i Lund samt att det inte ålegat polismyndigheten att på grundval av myndighetsutövning eller på annan grund införskaffa handlingen. Regeringsrätten beslöt den 3 juli 1997 att inte meddela prövningstillstånd. Den 3 januari 1998 begärde AA via telefax återigen att polisområdet skulle införskaffa kopia av rapporten under påstående att den avsiktligt utelämnats från sammanställningen av förundersökningsmaterialet och med hänvisning till att felaktig besvärshänvisning angivits i beslutet. Polisområdet ansåg i sitt svar till AA den 8 januari 1998 att ärendet var slutbehandlat, varför det inte fanns anledning att vidta någon ytterligare åtgärd. Den 19 januari 1998 inkom telefax från AA med påpekande att det saknades besvärshänvisning i polisområdets svar till honom. Den 1 februari 1998 inkom nytt telefax där AA ansåg att polisområdet enligt

text: förvaltningslagen

text: var skyldigt att lämna besvärshänvisning på varje beslut. Han ville också veta vilken bestämmelse i lag som medförde att beslutet den 26 mars 1997 innehöll besvärshänvisning till kammarrätten. Polisområdets svar till AA den 8 januari 1998 var inte utformat som ett beslut utan avsåg att upplysa om att polisområdet ansåg ärendet slutbehandlat. Eftersom polisområdet därefter kom till uppfattningen att det inte kunde uteslutas att besvärshänvisning bort lämnas utformades svaret till AA den 24 februari 1998 som ett beslut med besvärshänvisning till länsstyrelsen enligt

text: polisförordningen

text: Beaktandet av

text: 15 kap.

text: i

text: sekretesslagen

text: Polisområdet angav i sitt beslut den 26 mars 1997 att beslutet kunde överklagas till kammarrätten. Reglerna i

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: beaktades då. Detta beslut har prövats slutligt. Eftersom ingenting nytt tillförts ärendet kunde polisområdet inte finna skäl att återigen ta upp det till prövning enligt

text: 15 kap.

text: sekretesslagen

text: . Särskilt som handlingen aldrig funnits i Lund. På grund av ovan angivna tvekan huruvida beslutet att inte ta upp ärendet på nytt var överklagbart lämnades därför i beslutet den 24 februari 1998 besvärshänvisning till länsstyrelsen enligt

text: 8 kap. 1 § polisförordningen

text: . Upplysningsvis kan nämnas att AA överklagat också detta beslut både till länsstyrelsen, som den 2 april 1998 avslog överklagandet, och till regeringen, som den 25 juni 1998 avslog överklagandet.

text: Sammanfattning

text: Polismyndigheten kan inte finna att polisområdet handlagt ärendet felaktigt samt instämmer i bedömningen att skäl inte fanns att införskaffa den begärda handlingen.

text: Yttrande från åklagarmyndigheten Från åklagarmyndigheten begärdes upplysningar om hur bestämmelserna i

text: 15 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: hade beaktats när befattningshavare vid Åklagarmyndigheten i Malmö besvarat AA:s framställningar av den 7, 19 och 28 juli 1998 att erhålla vissa handlingar. Myndigheten skulle också yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kom fram.

text: Åklagarmyndigheten (överåklagaren GG) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats yttranden som myndigheten inhämtat från chefsåklagaren CC och kammaråklagaren BB.

text: BB

text: Jag handlade bakomliggande brottmål i hovrätten och hade då och även sedan hovrättens dom vunnit laga kraft åtskilliga kontakter med AA Jag fick därför i uppdrag av Dig att besvara hans skrivelse den 7 juli 1998. Jag kunde efter genomgång av brottmålsakten konstatera, att det inte gick att fastställa vilka handlingar

text: som omfattades av punkten 10 i den av AA åberopade skrivelsen. Jag meddelade honom detta skriftligen. Jag antar att Justitieombudsmannen undrar varför jag inte underrättade AA om att han kunde begära, att frågan om utlämnande hänsköts till myndigheten (

text: 15 kap 6 § 2 st. sekretesslagen

text: ). Detta beror på att det inte var fråga om att vägra lämna ut handlingar utan närmast en upplysning om att det inte kunde fastställas vilka handlingar framställningen avsåg; om så kunnat ske, hade jag lämnat ut dem till AA. Jag vill tillägga att AA vid ett flertal tillfällen fått ta del av samtligt material i akten.

text: CC

text: Kå BB handlade det aktuella brottmålet i hovrätten och var härigenom och genom att han med anledning av åtskilliga kontakter tagna av AA efter handläggningen i hovrätten haft att aktualisera målet på nytt flera gånger mycket väl förtrogen med detta. Därför bad jag BB söka ta fram aktuella handlingar och expediera dessa till AA Det visade sig, att det inte gick att klara ut vilka handlingar som AA avsåg med sin framställning, vilket denne skriftligen upplystes om av BB. Då AA till 1:a åklagarkammaren i Malmö inkom med sina den 19 och den 28 juli 1998 dagtecknade skrifter bedömde jag saken så, att eftersom det inte gick att förstå vad AA ville ha för handlingar det heller inte fanns något att fatta ett formellt beslut om. Därav utformningen av mina den 21 och den 28 juli 1998 dagtecknade svar till AA – I övrigt får jag hänvisa till ett yttrande till mig av BB den 22 mars 1999 i det nu aktuella ärendet.

text: GG

text: Som framgår av yttrandena har varken BB eller CC kunnat klara ut vilka handlingar, som omfattades av p. 10 i den av AA åberopade skrivelsen daterad den 21 juli 1992. Det bör i sammanhanget noteras att deras undersökning av saken har skett under juli 1998, således lång tid efter den aktuella skrivelsen. AA har underrättats om förhållandet av såväl BB som CC. Enligt min mening kan det mot denna bakgrund inte anses att åklagarna i strid mot gällande bestämmelser vägrat att lämna ut begärda handlingar. Någon sekretessprövning har inte skett från deras sida.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: I ett beslut den 21 mars 2000 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF).

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart som möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Kan handlingen inte tillhandahållas utan att sådan del därav som inte får lämnas ut röjs, skall den i övriga delar göras tillgänglig för sökanden i avskrift eller kopia.

text: Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: En begäran om att få ta del av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på honom

text: att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, i flertalet fall hos kammarrätt. Att ett överklagbart beslut skall förses med en anvisning om hur det kan överklagas följer av

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: Bedömning

text: Den fråga som är föremål för bedömning i detta ärende gäller handläggningen av AA:s framställningar till Polismyndigheten i Skåne och Åklagarmyndigheten i Malmö om utfående av handlingar.

text: Som har sagts i det föregående skall en begäran att få ta del av en allmän handling göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Av utredningen framgår att AA:s framställning till Polismyndigheten i Skåne avsåg en handling som aldrig hade funnits hos myndigheten. AA hade redan vid ett tidigare tillfälle begärt att myndigheten skulle lämna ut den aktuella handlingen till honom, och myndigheten hade med anledning härav fattat ett formligt avslagsbeslut med fullföljdshänvisning till Kammarrätten i Göteborg. Sedan AA hade överklagat avslagsbeslutet, konstaterade kammarrätten att handlingen inte var tillgänglig för polismyndigheten och att reglerna om allmänna handlingar därför inte var tillämpliga. Kammarrätten fann vidare att det inte heller hade ålegat polismyndigheten att på grundval av myndighetsutövning eller på annan grund införskaffa handlingen. Regeringsrätten beslutade sedan att inte meddela prövningstillstånd med anledning av AA:s överklagande av kammarrättens dom.

text: Jag finner mot den angivna bakgrunden inte anledning att göra något uttalande med anledning av polismyndighetens handläggning av AA:s nya framställning om utfående av handlingen.

text: AA:s framställning hos Åklagarmyndigheten i Malmö avsåg utfående av de handlingar som i en rättshjälpsframställning åsyftades med beteckningen ”Övriga dokument i ärendet”. Enligt min mening hade han därigenom tillräckligt tydligt angett vilka handlingar han önskade. Åklagarmyndigheten har emellertid anfört att de åklagare som handlade AA:s framställning inte hade lyckats klara ut vilka handlingar som åsyftades med denna. Det kan därför inte med säkerhet sägas om handlingarna fanns hos åklagarmyndigheten eller ej. I ett sådant fall skall framställningen enligt min mening prövas enligt föreskrifterna i

text: . Den som har gjort framställningen bereds härigenom möjlighet att, genom ett överklagande av ett avslagsbeslut, inhämta en domstols besked i frågan om myndigheten har vidtagit de åtgärder i syfte att identifiera handlingarna som kan krävas (jfr Bohlin, Allmänna handlingar s. 244 f.). AA borde således ha underrättats om att han, när han inte fick del av de begärda handlingarna, hade rätt till ett formligt myndighetsbeslut i saken jämte en fullföljdshänvisning.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Uppsala län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uppsala, för långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden inte har fyllt 18 år

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 19 oktober 2005, framförde AA kritik mot bl.a. Polismyndigheten i Uppsala län med anledning av handläggningen av ett ärende i vilket han hade varit misstänkt för sexuellt utnyttjande av underårig.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K4484-05 och i Åklagarmyndighetens, åklagarkammaren i Uppsala ärende 501A-3526-04 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från dåvarande polisassistenten BB.

text: Av de inhämtade handlingarna och de muntliga upplysningarna framgick bl.a. följande. Den 17 februari 2005 framkom, under utredning i ett annat ärende, uppgifter som föranledde BB att samma dag upprätta en anmälan om sexuellt utnyttjande av underårig (

text: 6 kap. 4 § brottsbalken

text: i dess dåvarande lydelse). I anmälan hänvisade BB till en promemoria. Denna kom emellertid inte att skrivas förrän den 24 februari, dvs. en vecka efter det att hänvisningen gjordes. Den 18 februari antecknades AA som skäligen misstänkt för brottet och samma dag beslutade polismyndigheten att förundersökning skulle inledas. Ärendet kom in till åklagarkammaren den 21 februari och ärendet övertogs av vice chefsåklagaren CC. Hon lämnade i mars vissa utredningsdirektiv. Den 31 mars och den 4 augusti hölls förhör med målsägandens mor och den 8 september med målsägandens syster. Förhör med målsäganden, som då var nio år gammal, hölls den 30 september 2005. Samma dag beslutade CC att lägga ned förundersökningen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet. Polismyndigheten (tf. länspolismästaren DD) anförde i huvudsak följande. AA har i sin anmälan uppgett att han känner sig mycket kränkt och har ett antal frågor som han vill ha svar på angående detta ärende, bl.a. angående rapporteringsskyldigheten och handläggningstidens längd.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Rapporteringsskyldigheten Enligt

text: 9 § polislagen (1984:387)

text: skall en polisman, när denna får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal, snarast lämna rapport om detta till sin förman. Det väsentliga, enligt polismyndighetens bedömning, är att en rapport upprättas och att denna sedan blir föremål för överväganden. BB rapporterade det misstänkta brottet så snart hon fick kännedom om det. Hon har uppfyllt den ålagda rapporteringsskyldigheten.

text: Förundersökningens inledande Förundersökning har i detta fall inletts och grunden för denna finns i anmälan som BB gjorde. I anmälan, daterad den 17 februari 2005, nämns en PM som skall ligga till grund för beslutsunderlaget. Denna PM är daterad den 24 februari 2005. Förundersökning skall inledas så snart det finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats enligt

text: 23 kap. 1 § 1 st rättegångsbalken (1942:740)

text: . Det skall föreligga misstanke om ett konkret brott, men det behöver inte finnas någon känd gärningsman och beviskravet är lågt ställt. Enligt den förundersökningsledare som beslutade om att inleda förundersökning var PM:n inte nödvändig på grund av anmälan i övrigt och det faktum att denna uppkommit som ett led i en annan förundersökning. Polismyndigheten har uppmärksammat denna uppfattning och kommer vid nästa utbildning för förundersökningsledare att inskärpa behovet av att det för beslutsfattare finns ett fullständigt underlag vid beslutstillfället. I detta fall anser polismyndigheten dock i sak inte att det skett någon skada eftersom det underlag som fanns tillgängligt hos polismyndigheten tveklöst varit tillräckligt för att inleda förundersökning. Det kan också påpekas att enligt polismyndighetens delegationsbestämmelser hade kriminalinspektör BB haft möjlighet att själv inleda förundersökning.

text: Målsäganden är under 18 år Enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: skall förundersökning bedrivas särskilt skyndsamt om målsägande är under 18 år och brottet riktas mot bl.a. målsägandens hälsa. Det skall också vara föreskrivet sex månaders fängelse i straffskalan. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan skall vara fattat inom tre månader från det att en skäligen misstänkt för brottet finns. Denna tidsfrist får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Från det att misstankarna uppdagades har flera förhör hållits. Utredningen har komplicerats av att den nödvändigtvis behövts samordnas med en annan utredning med samma misstänkta gärningsman. Utredningarna har behövt ske parallellt och ibland växelvis. Dessutom har arbetsbelastningen varit mycket hög och BB har varit sjukskriven 50 %. Vidare har också roteln genomgått chefsbyte. Detta har nu åtgärdats genom att en ny chef är utsedd, enheten har tillförts ny personal och speciella barnutredare håller på att utbildas. De problem som ledde till att utredningen försenades torde därmed vara avhjälpta.

text: Anmälan enligt

text: socialtjänstlagen

text: BB har upplyst AA om att en anmälan skickats till de sociala myndigheterna i kommunen. Enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: bör var och en som får kännedom om något som innebär att man kan anta att socialnämnden behöver ingripa till skydd för barnet, anmäla detta. En anmälan har helt korrekt gjorts i detta fall av polismyndigheten till socialnämnden i enlighet med vad som bör göras enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Angående rutiner hos kommunen för bevarandet av sådana blanketter kan kommunen svara för.

text: Utlämnande av handlingar Det framgår inte klart och tydligt av polismyndighetens utredning om AA begärt ut några handlingar från brottsutredningen. Enligt BB har samtalen som förts mellan henne och AA varit av mer allmän karaktär. Det är således inte klarlagt om några handlingar begärts ut i ärendet. Man bör dock ha som rutin att alltid fråga om en person vill ha ut handlingar i de fall man är osäker. En sådan begäran skall också genomgå sekretessprövning innan utlämnande kan ske.

text: Sammanfattande slutsatser

text: Polismyndigheten i Uppsala län anser att kriminalinspektör BB har uppfyllt den rapporteringsskyldighet som hon ålagts enligt

text: polislagen

text: . Polismyndigheten har också, genom BB, helt korrekt gjort en anmälan om misstanke om barnets missförhållande till socialnämnden. Vad gäller utlämnande av handlingar anser polismyndigheten att den handlat korrekt då det inte tydligt framgått att AA ville ta del av förundersökningen. Om tveksamheter uppstår bör man dock alltid fråga personen om denne vill att handlingarna skall utlämnas. Det faktum att utredningen har tagit längre tid än vad som är föreskrivet är beklagligt. Orsaken till detta torde dock främst ligga i de komplicerade förhållandena i utredningen och den höga arbetsbelastningen på enheten. Enheten har numera tillförts ny personal.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet. Myndigheten skulle därvid särskilt ange anledningen till att den i

text: FUK föreskrivna tidsfristen hade överskridits och vilka åtgärder som åklagaren vidtagit för att påskynda handläggningen.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren EE) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar av chefsåklagaren FF och CC.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: Anmälan upprättades den 18 februari 2005 och inkom till åklagarkammaren den 21 februari 2005. Jag gav muntliga direktiv till utredaren den 11 mars 2005. Dessförinnan hade jag varit i kontakt med henne för att få den promemoria som det hänvisades till i anmälan. Jag gav vidare direktiv till polisen den 24 och 29 mars 2005 samt den 10 maj 2005. Jag hade även kontinuerligt informella kontakter med utredaren. Att förhöret med målsäganden inte hölls vid en tidigare tidpunkt beror delvis på att den misstänkte redan stod under åtal för misshandel riktad mot samma målsägande. Den delen av målet hade då redan varit uppe i tingsrätten och överklagats till hovrätten. Avsikten var att avvakta med förhöret med målsäganden till dess huvudförhandlingen i hovrätten hållits. Förhandlingen blev emellertid uppskjuten och för att inte ytterligare fördröja utredningen beslutade jag att förhöret ändå skulle hållas. Samtidigt med denna utredning bedrevs förundersökning mot samma misstänkta gärningsman för brott mot annan målsägande. Handläggningen fördröjdes alltså dels av det mål som var aktuellt i domstol, dels av den utredning som samtidigt bedrevs mot den misstänkte samt dels även av att utredaren delvis var sjukskriven.

text: FF

text: Enligt min uppfattning har det, med hänsyn till vad som framkommit, funnits särskilda omständigheter som motiverat och givit skäl för att överskrida den gällande tidsfristen.

text: EE anförde, efter en inledningsvis lämnad redogörelse för den rättsliga regleringen, bl.a. följande.

text: Den i ärendet aktuella anmälan upprättades den 17 februari 2005 av polisassistent BB. Som brott anges sexuellt utnyttjande av underårig och som brottstidpunkt anges tisdagen den 1 juni 2004 (oklart varifrån denna tidpunkt emanerar). GG 8 år anges som målsägande och som misstänkt anges AA. I anmälan antecknas att det under utredning i annat ärende framkommit att AA kan misstänkas för att förgripa sig sexuellt på sin dotter GG 8 år. I anmälan hänvisas till ett PM. Nämnda PM är daterat den 24 februari 2005 och upprättat av polisassistent BB. Det skall tilläggas att polismyndigheten genom inspektör HH den 18 februari 2005 beslutat att inleda förundersökning. De uppgifter som därvid funnits tillgängliga torde vara de uppgifter som antecknats i anmälan. Anmälan inkom den 21 februari 2005 till åklagarkammaren. Av diarieblad framgår att promemorian inkom den 14 mars 2005. Den 31 mars 2005 och den 4 augusti 2005 hölls förhör med mamman JJ. Den 8 september 2005 hölls ett vittnesförhör med KK, syster till GG. Förhören har enligt Åklagarmyndighetens bedömning inte förändrat bevisläget eller styrkan i misstanken mot AA. Den 30 september 2005 hölls förhör med målsäganden GG. I polisens akt finns antecknat ”Förhör hölls med GG 050930. GG sa inget om det som JJ (mamma) nämnt i sitt förhör. På grund av det har förhöret inte skrivits ut. DVD finns i arkivet”. Något förhör med AA skedde inte. Åklagaren beslutade den 30 september 2005 att lägga ned förundersökningen. Den i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: angivna tidsfristen börjar löpa från den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Uttrycket ”skäligen kan misstänkas” innebär större krav på misstankens styrka än som innefattas i ”kan misstänkas för brottet”. Den som kan misstänkas för brottet får exempelvis tas i förvar enligt

text: 23 kap. 9 § rättegångsbalken

text: men kan inte anhållas eller häktas. För det krävs att misstanken förstärkts så att i vart fall skälig misstanke uppnåtts. Samma krav på misstankens styrka föreligger exempelvis även vid beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt

text: 27 kap. 20 § rättegångsbalken

text: . De konkreta uppgifter om vad som skulle ha skett i brottsligt hänseende är de uppgifter som finns upptagna i promemorian. Uppgifterna bygger på vad BB påstår sig ha hört av GG och som BB i sin tur skall ha återgivit till mamma JJ. Enligt Åklagarmyndighetens bedömning var uppgifterna tillräckliga för att på sätt som skett en förundersökning skulle inledas. Vidare är det så att pappan AA är den som kan misstänkas för brottet. Åklagarmyndigheten menar dock att det är tveksamt om misstanken mot AA uppnått graden skälig misstanke. Den i 2 a § nämnda tids-fristen har därvidlag inte börjat löpa. Däremot kan möjligen ifrågasättas om inte ett förhör med GG, mot bakgrund av det särskilda skyndsamhetskrav som föreskrivs i 2 a §, borde ha kunnat komma till stånd tidigare än vad som nu skett.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne de

text: direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket FUK). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han eller hon får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: När det, som i förevarande fall, är fråga om en förundersökning i vilken måls-äganden är under 18 år ställs det i 2 a § FUK upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Av utredningen framgår att AA, efter beslut av polismyndigheten, antecknades som skäligen misstänkt den 18 februari 2005 för sexuellt utnyttjande av underårig. Åklagarmyndigheten har emellertid i sitt yttrande anfört att den anser det vara tveksamt om misstanken mot AA då hade uppnått graden skälig misstanke och att tidsfristen i 2 a § FUK därför inte hade börjat löpa.

text: Med anledning av vad Åklagarmyndigheten anfört i denna del vill jag framhålla att om en åklagare inte instämmer i polisens bedömning att en person är att betrakta som skäligen misstänkt bör åklagaren givetvis omgående avföra personen som skäligen misstänkt i utredningen. I annat fall fortsätter naturligtvis den lagstadgade tidsfristen att löpa. Att i efterhand göra en annan bedömning av misstankegraden för att tidsfristen inte skall anses ha börjat löpa är i princip inte godtagbart. Det bör tilläggas att frågan om någon är skäligen misstänkt eller inte är en bedömningsfråga i vilken man kan ha olika uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig.

text: Såvitt kommit fram i ärendet avfördes inte AA som skäligen misstänkt för det aktuella brottet. AA var alltså från den 18 februari 2005 att betrakta som skäligen misstänkt för ett brott mot en underårig målsägande för vilket det är föreskrivet mer än sex månaders fängelse. Beslut i åtalsfrågan skulle därför enligt huvudregeln i 2 a § FUK ha fattats senast den 18 maj 2005.

text: Ett sådant beslut kom emellertid att dröja ända till den 30 september 2005 då förundersökningen avslutades genom ett nedläggningsbeslut. Den föreskrivna tremånadersfristen överskreds alltså med mer än fyra månader. Såväl polismyndigheten som CC har förklarat detta med dels att ärendet samordnades med ett annat ärende med samma misstänkta gärningsman, dels att utredaren var halvtidssjukskriven. CC har vidare angett att hennes avsikt var att avvakta med förhöret med målsäganden till dess en huvudförhandling i hovrätten med samma målsägande och gärningsman hade hållits. FF har anfört att p.g.a. det nyss anförda fanns det skäl att överskrida tidsfristen.

text: Det särskilda skyndsamhetskravet och den tidsfrist för att fatta beslut i åtalsfrågan som gäller enligt 2 a § FUK har sitt ursprung i ett förslag från Kommittén mot barnmisshandel som i sitt delbetänkande Barnmisshandel (

text: SOU 2000:42

text: ) föreslog att det skulle införas en sådan bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: . Den efterföljande beredningen i Justitiedepartementet ledde emellertid till att regeln i stället togs in i

text: förundersökningskungörelsen

text: . I det nämnda betänkandet redovisades skälen för att införa tidsfristen, och som exempel på när denna fick överskridas anfördes att utredningen är omfattande eller att många barnförhör behöver hållas; särskilt när mindre barn skall förhöras kan det ta lång tid och krävas många förhör innan barnet känner sig tillräckligt tryggt för att börja berätta. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl för att överskrida tidsfristen (se s. 85 f. och s. 91).

text: Jag kan för min del instämma i vad Kommittén mot barnmisshandel anfört i fråga om möjligheterna att överskrida tremånadersfristen. Undantag från en i författning given föreskrift om att ett ärende av visst slag skall handläggas inom viss tid bör principiellt endast kunna göras av skäl som är hänförliga till omständigheterna i det enskilda ärendet. Det innebär att t.ex. organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida den tid inom vilken förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat. Däremot kan det förhållandet att ett ärende bör handläggas gemensamt med ett eller flera andra ärenden utgöra skäl att överskrida tremånadersfristen. Jag vill också betona att i de fall som en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ett ärende måste man ställa särskilt höga krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida.

text: I det nu aktuella ärendet hölls det första förhöret, med målsägandens mor, omkring en och en halv månad efter det att anmälan upprättades. Ytterligare fyra månader senare förhördes modern igen. Därefter, sedan ännu en dryg månad förflutit, förhördes målsägandens syster och slutligen, mer än sju månader efter det att anmälan upprättades, förhördes målsäganden.

text: Jag är i och för sig väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl är ansträngd och att man måste prioritera vissa ärenden framför andra. Det är emellertid likväl uppenbart att – oavsett om det fanns skäl att överskrida tremånadersfristen eller inte – handläggningen av detta ärende inte uppfyller det krav på särskild skyndsamhet som föreskrivs i

text: förundersökningskungörelsen

text: . Jag har för egen del svårt att se att det fanns anledning att avvakta med att förhöra målsäganden till dess den av CC nämnda huvudförhandlingen i hovrätten hade ägt rum och finner det därför särskilt anmärkningsvärt att det kom att dröja mer än sju månader innan förhöret hölls.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten och CC förtjänar kritik för handläggningen av ärendet.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.