avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

nyckelord:
Drogtest
Grundläggande fri- och rättigheter
Umgänge

title: Kritik mot Socialnämnden i Bollnäs kommun för att nämnden utan lagstöd beslutat om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU innefattande krav på drogtest

sammanfattning: En socialnämnd beslutade om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU och angav som ett särskilt villkor för att föräldrarna skulle få umgänge att de skulle lämna drogtest i samband med umgängestillfället. JO har i beslutet prövat om det finns lagliga möjligheter att ställa upp ett sådant villkor. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp (RF 2 kap. 6 §). Skyddet får enligt vissa förutsättningar begränsas genom lag. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden eller om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion. Det villkor om drogtest som socialnämnden beslutade om kan enligt JO:s mening inte betraktas som något annat än ett beslut som innebär tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp. Det finns inte i LVU eller annan lagstiftning någon bestämmelse som ger socialnämnden rätt att i ett sådant här fall kräva ett drogtest. Socialnämnden kritiseras för att ha meddelat ett beslut som saknar laglig grund.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot socialtjänsten i Bollnäs kommun angående flera brister i handläggningen av ett ärende rörande hans son som vårdas med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Han anförde bl.a. att handläggarna ställer krav på drogtest inför varje umgänge med sonen.

text: Utredning

text: JO hämtade in journalanteckningar från individ- och familjeomsorgen i Bollnäs kommun.

text: Därefter begärde JO att Socialnämnden i Bollnäs kommun skulle yttra sig över det som anfördes i anmälan om krav på drogtest inför umgänge. Nämnden har som sitt remissvar hänvisat till ett yttrande från enhetschefen vid individ- och familjeomsorgen. I yttrandet anfördes följande:

text: Nämndens synpunkter i de delar anmälan avser

text: Barnavårdsärendet gäller en snart 9-årig pojke, BB, som aktualiserades hos nämnden första gången 060912. Nämnden beslutade 110128 att omedelbart omhänderta BB med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Förvaltningsrätten (FR) beslutar i april 2011 att bifalla nämndens ansökan om LVU. Av FR:s dom framgår bl.a. att föräldrarna, AA och CC, brustit i omsorgen om pojken då de hade ett pågående alkoholmissbruk. Omsorgsbristerna kunde relateras till alkohol, psykisk instabilitet, bråk och aggressivitet. Kammarrätten gjorde efter föräldrarnas överklagande inte någon annan bedömning än FR. Därefter har föräldrarna begärt omprövning av LVU-vården både under 2012, 2013 och 2014. Den första begäran återtogs. Den andra begäran behandlades både i FR och Kammarrätt (KR) vilka båda ansåg att inga förändringar i hemmiljön skett. Den tredje begäran har behandlats i FR som i dom 141031 avslagit föräldrarnas överklagan av nämndens beslut om fortsatt vård enligt LVU. Kammarrätten har i dom 150302 beslutat avslå föräldrarnas överklagan av FR:s dom. Nämnden har under hela placeringstiden hävdat att föräldrarna ej uppnått stabil nykterhet bl.a. genom att de ej genomgått någon behandling och genom deras bristande insikt kring sin beroendeproblematik. Ingen av föräldrarna anser att de har en beroendeproblematik överhuvudtaget. Domstolarna har gjort samma bedömning som nämnden. Under placeringstiden har BB haft olika former av umgänge med sina föräldrar, alltifrån att vistas hemma hos föräldrarna till mer restriktivt umgänge utanför hemmet med kontaktperson närvarande. Umgänget har utformats och begränsats mer och mer utifrån BB:s negativa reaktioner som direkt kunnat kopplas till de olika umgängesformerna och i vilken mån BB varit skyddslös, främst i förhållande till sin pappa och den negativa påverkan han utsatt BB för. Under första delen av placeringstiden gjorde föräldrarna utandningsprov inför umgänge i överenskommelse med nämnden. Under jul-/nyårshelg 2012/2013 vistades BB hemma hos föräldrarna för umgänge. En anmälan inkom 130101 från BB:s halvsyster om att BB:s föräldrar drack kraftigt under pågående umgänge. Socialjouren gör hembesök och föräldrarna går med på att göra utandningsprov. Hembesöket skedde kl 10.45. BB blåste 1,2 promille och AA blåste 0,59 promille. Umgänget avbröts. Efter umgänget uppvisade BB ett påtagligt dåligt mående med mardrömmar, ängslan, oro och otrygghet. Nämnden och föräldrarna kom efter denna händelse överens om att tätare alkotester skulle lämnas i form av urinprov två gånger/vecka. Detta pågick fram till 131220 och samtliga tester var negativa. Trots att föräldrarna visade negativa prov och var nyktra vid umgänge uppvisade BB ett alltmer dåligt mående efter de helger han varit på umgänge hos sina föräldrar. Då det över tid visat sig att föräldrarna ingriper i vården på ett obehörigt sätt och att BB far mer och mer illa av det så beslutar nämnden om umgängesbegränsning i mars 2013. Begränsningen innebär att BB ska vara på umgänge hos sina föräldrar en helg var fjärde vecka och att telefonsamtal ska ske två gånger per vecka på bestämda dagar och tider. Nämndens beslut överklagas och FR avslår överklagan 130830. Trots begränsningen i umgänget fortsätter BB att uppvisa ett dåligt mående som kan relateras till umgänget. Det visar sig att föräldrarna fortsätter att gripa in i vården på ett obehörigt sätt och att de inte respekterar det beslut om begränsning som fattats. Nämnden fattar 131009 nytt beslut om umgängesbegränsning som innebär att umgänge ska ske med mamma CC en eftermiddag/månad under tre timmar och likadant för pappa. Umgänget ska ske på tid och plats som nämnden anser lämplig och ske i närvaro av kontaktperson samt att telefonkontakt mellan föräldrarna och BB inte ska förekomma. Föräldrarna överklagar inte beslutet. Efter det nya beslutet 131009 avböjer föräldrarna umgänge. De accepterar inte planeringen och kräver att om de ska ha umgänge ska det ske tillsammans och i

text: deras hemmiljö. De anser att denna form av umgänge skadar Johannes mer än inget umgänge alls. Inget umgänge alls sker under tiden 130920-140826. Efter denna begränsning och då BB inte har något umgänge med sina föräldrar uppvisar BB en positiv förändring både vad gäller hälsa och utveckling. Då föräldrarna avböjt att ha umgänge ser nämnden heller ingen anledning till att fortsatta urinprov behöver tas då syftet med dessa var att trygga BB under umgänge med sina föräldrar. Föräldrarna begär under våren 2014 en omprövning av umgängesbegränsningen. Det inkommer också under våren två anonyma anmälningar om att föräldrarna dricker. Information inkommer även från BB:s halvsyster om att BB:s föräldrar dricker. Föräldrarna förnekar detta bestämt och menar att alla uppgifter är osanna. Nämnden har dock ingen anledning att ifrågasätta BB:s halvsysters uppgifter då hennes tidigare lämnade uppgifter om att BB:s föräldrar dricker, visat sig stämma. Nämnden har till och från under placeringstiden fått indikationer på att föräldrarna druckit. Vid få enstaka tillfällen har detta även kunnat konstateras. Nämnden bedömer återfallsrisken för föräldrarna vara hög. Utifrån den oro BB:s tidigare uppvisat inför umgänge med sina föräldrar, de negativa reaktionerna efter och den rädsla han kunnat uttrycka i förhållande till sin pappa anser nämnden det oerhört viktigt att han på alla möjliga sätt ska tryggas i umgänget med sina föräldrar. Efter utredning om omprövning av umgängesbegränsning fattar nämnden 140604 beslut om att umgänget mellan BB och hans föräldrar ska begränsas till ett tillfälle/månad under tre timmar tillsammans med kontaktperson på tid och plats som nämnden anser lämplig. Vidare ska ingen telefonkontakt ske och föräldrarna ska lämna drogtest samma dag som umgänge planeras. Föräldrarna har ej överklagat beslutet. De två första inplanerade umgängena efter beslutet kommer inte till stånd då AA bl.a. ifrågasätter kravet på drogtest och avstår umgänge. Första umgänget sker 140826. Därefter har ytterligare fem umgängen skett. Fyra av sex umgängestillfällen har falllit väl ut men vid två har BB uppvisat negativa reaktioner.

text: Bedömning

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta brukar socialförvaltningen komma överens med föräldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas. En sådan överenskommelse ska dokumenteras.

text: Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse kan umgänget behöva regleras genom ett beslut (

text: 14 §

text: LVU). Socialnämnden har en möjlighet att, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Ett sådant beslut om reglering av umgänget kan överklagas hos förvaltningsrätten (

text: 41 § första stycket 3

text: LVU). Socialnämnden får inte utan starka skäl besluta om inskränkningar i umgänget mellan ett barn och barnets föräldrar och bestämmelsen om umgängesbegränsning ska tillämpas restriktivt (

text: prop. 1989/90:28 s. 74

text: Ett beslut om umgängesbegränsning ska vara tydligt. Det ska framgå av beslutet på vilket sätt umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller för viss tid. Vidare ska skälen för beslutet framgå.

text: Socialnämndens arbetsutskott i Bollnäs kommun meddelade följande beslut i fråga om begränsning av umgänge den 4 juni 2014: Umgängesbegränsningen innebär: - att umgänge mellan föräldrarna sker ett tillfälle/månad under tre timmar tillsammans med kontaktperson på tid och plats som socialtjänsten anser lämplig […] - att föräldrarna inte har telefonkontakt med BB. Föräldrarna ska lämna drogtest […] samma dag som umgänge planeras. Umgängesbegränsningen skall gälla omgående och övervägas var tredje månad. Frågan i ärendet är om det finns lagliga möjligheter att som ett särskilt villkor uppställa ett krav på att föräldrarna ska lämna drogtest i samband med umgängestillfället.

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , RF, är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Skyddet får under vissa förutsättningar begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Bestämmelsen innehåller inte någon uppräkning eller exemplifiering av vilka åtgärder som är att betrakta som kroppsliga ingrepp. Till uttrycket kroppsligt ingrepp hänförs, förutom direkt våld mot människokroppen, läkarundersökningar, mindre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning, t.ex. utandningsprov eller liknande alkoholtest. Även tagande av urinprov är ett sådant ingrepp som faller in under grundlagsbestämmelsen (se t.ex. JO 2011/12 s. 471, dnr 6823- 2009 och 2196-2010).

text: Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller endast om ingreppet är att anse som påtvingat. I sådant fall krävs alltså lagstöd för att ingreppet ska få vidtas. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan också vara påtvingat om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion. Regeln bör tolkas så att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare uppträder på ett sätt som får till följd att den enskilde med fog uppfattar sig vara tvingad att underkasta sig ingreppet. Det kan vara fråga om underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (se bl.a. JO 2010/11 s. 509, dnr

text: I det nu aktuella ärendet har socialnämndens arbetsutskott som ett villkor i beslutet om umgängesbegränsning föreskrivit att föräldrarna ska underkasta sig drogtest. Det framgår inte vilken form av test som avses. Jag utgår dock från att det innefattar ett sådant ingrepp som omfattas av bestämmelsen i

text: regeringsformen

text: . Det kan enligt min mening inte betraktas som något annat än ett beslut som innebär tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp som en förutsättning för att ett umgänge med barnet ska komma till stånd. Ett sådant

text: beslut kan endast fattas om åtgärden har stöd i lag. Det finns varken i LVU eller annan lagstiftning någon bestämmelse som ger socialnämnden rätt att i ett sådant här fall kräva ett drogtest. Bestämmelsen i

text: 14 §

text: LVU om umgängesbegränsning tar sikte på själva umgänget och hur det kan begränsas, t.ex. umgängets omfattning, umgänge per telefon eller umgänge i närvaro av någon annan person. Jag anser alltså att socialnämndens beslut saknar laglig grund.

text: Den omständigheten att en socialnämnd inte kan besluta att en förälder ska lämna drogtest innebär naturligtvis inte att ett barn som vårdas med stöd av LVU ska behöva vistas i missbruksmiljöer eller umgås med föräldrar eller andra anhöriga som är påverkade. En förutsättning för att en förälder eller annan vårdnadshavare ska få umgås med ett barn är att vederbörande är nykter eller drogfri. Om kontroll av drogfrihet anses nödvändig för att umgänge ska kunna ske, kan konsekvensen av ett bristande samtycke bli att något umgänge inte ska fastställas. Uppkommer det misstankar om att en förälder eller anhörig är påverkad i samband med ett beslutat umgänge har den som ska lämna över barnet till umgänget eller den som övervakar umgänget ett ansvar och en skyldighet att omedelbart avbryta umgänget.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av beslutet till Socialstyrelsen och Inspektionen för vård och omsorg.

text: Vad AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dom/domskäl

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en rådman vid Blekinge tingsrätt för bristfällig utformning av domskälen i en brottmålsdom

org: jo

sammanfattning: Tingsrätten har formulerat sina domskäl så knapphändigt att det inte går att bedöma om domslutet är riktigt. Tingsrättens ordförande får kritik.

text: Initiativet

type: rubrik

text: JO genomförde den 11–13 november 2014 en inspektion vid Blekinge tingsrätt och uppmärksammade då domen i mål B 174-14. Fråga uppkom om domskälen hade utformats i överensstämmelse med bestämmelsen i

text: 30 kap. 5 § första stycket 5 rättegångsbalken

text: , RB. Jag beslutade att utreda frågan om tingsrättens motivering av domen i ett särskilt ärende.

type: stycke

text: Utredning

text: Ett dagboksblad och domen i tingsrättens mål begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: I målet var tre tilltalade åtalade för att ha rånat en person i dennes bostad och för människorov genom att föra målsäganden i bil från Kallinge till Ronneby. Två av dem var dessutom åtalade för misshandel. Av domen framgick att samtliga tilltalade förnekade att de hade gjort sig skyldiga till rån och människorov. De två som även var åtalade för misshandel erkände vissa delar av gärningen. I sina domskäl redovisade tingsrätten att förhör hade hållits med målsäganden, de tilltalade och två vittnen. Vidare framgick att viss skriftlig bevisning hade åberopats och att en ljudupptagning hade spelats upp. När det gällde åtalen för rån, människorov och misshandel skrev tingsrätten följande skäl i sin dom:

text: [Målsägandens] uppgifter om händelseförloppet framstår som mycket osäkra. Utredningen i övrigt är inte sådan att åtalen för rån och människorov trots detta kan anses styrkta. Dessa åtal bör ogillas. Genom [två tilltalades] erkännanden och vad utredningen i övrigt ger vid handen är emellertid tillförlitligen styrkt att de gemensamt och i samförstånd vid en parkering i Ronneby misshandlat [målsäganden] genom att utdela slag som träffade överkroppen och utdela åtminstone en spark som träffade på ena knäet samt att misshandeln medfört smärta. [De två tilltalade] ska för detta dömas för misshandel, som inte kan bedömas som ringa.

text: I en remiss uppmanade JO tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över frågan om domskälens utformning.

text: Tingsrätten (lagmannen AA) lämnade in ett yttrande tillsammans med upplysningar från rådmannen BB.

text: BB upplyste om följande:

text: Genom domen den 21 maj 2014 frikändes de tre tilltalade från åtal för människorov och rån. En av de tilltalade frikändes även från ett åtal för narkotikabrott, ringa brott. Samma person dömdes för narkotikabrott, ringa brott, rattfylleri och olovlig körning, grovt brott, till fängelse en månad. De båda övriga tilltalade dömdes för misshandel gentemot målsäganden. En av de sistnämnda tilltalade dömdes till skyddstillsyn med särskild föreskrift, medan den andra tilltalade dessutom dömdes för vapenbrott, ringa brott, och ådömdes påföljden skyddstillsyn. Målsägandens skadeståndsyrkanden gentemot de båda som dömdes för misshandel bifölls delvis. Målsägandens skadeståndsyrkande mot den tredje tilltalade ogillades. Fråga har uppkommit om domskälen utformats i överensstämmelse med bestämmelsen i

text: . Enligt min mening finns det fog för uppfattningen att domskälen är kortfattade. Möjligen kan en hård arbetsbelastning ursäkta detta. Jag beklagar om jag i något avseende har brustit och är i så fall beredd att ta till mig kritik. AA uppgav följande:

text: I domskälen ska anges hur domstolen värderat bevismaterialet så att det klart framgår vilka bevis som enskilt eller tillsammans lagts till grund för avgörandet och varför så har skett. Jag delar den uppfattning som rådmannen BB har gett uttryck för att domskälen är kortfattade. Jag anser att de är så summariska att det inte klart framgår hur tingsrätten har resonerat och vad tingsrätten har grundat si na slutsatser på.

text: Bedömning

text: Att domstolarna noggrant redovisar skälen för sina domslut är viktigt ur bl.a. rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för rättskipningen. Att domstolarna ska motivera sina avgöranden följer också av Europakonventionens krav på en rättvis rättegång (se

text: SOU 2001:103, s. 275

text: f. och de hänvisningar till praxis som görs där).

text: I

text: 30 kap. 5 § första stycket

text: RB finns bestämmelser om vad en brottmålsdom ska innehålla. Enligt bestämmelsens femte punkt ska domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet anges i domen. Med domskälen avses de skäl som bestämt utgången i målet såväl i bevisfrågan som i rättsfrågan. Rätten måste alltså redovisa hur den har värderat den bevisning som parterna åberopat och upplysa parterna om varför man ansett att en viss omständighet är styrkt eller inte. Vad parter och vittnen har uppgett behöver normalt inte redovisas ordagrant eftersom en alltför utförlig redogörelse för vad som kommit fram under bevisupptagningen snarast riskerar att onödigt tynga domen. Inte heller behöver den skriftliga bevisningen normalt redovisas i detalj. Däremot måste domskälen självfallet vara utformade så att det är möjligt att förstå vad

text: tingsrätten grundar sina slutsatser på. I domskälen bör rätten under alla förhållanden redovisa hur den har bearbetat bevismaterialet. Detta innebär att det ska framgå av domskälen vilka bevis som enskilt eller tillsammans har styrkt en viss ifrågasatt händelse.

text: Hur utförlig en domsmotivering bör vara beror naturligtvis på omständigheterna i det enskilda målet (jfr

text: 30 kap. 6 §

text: RB om möjligheten att i vissa fall utfärda dom i förenklad form). Det är särskilt viktigt att rätten utförligt redovisar sin bevisvärdering i brottmål när åtalet ogillats eller den tilltalade fällts mot sitt nekande (se t.ex. JO 1999/2000 s. 55, dnr

text: ). Det gör det möjligt för parterna och andra att kontrollera hur domstolen har resonerat och underlättar för domaren att själv kontrollera riktigheten av sina tankegångar. En utförlig motivering underlättar också för den förlorande parten att bedöma om det lönar sig att överklaga och för den högre instansen att bedöma domens riktighet.

text: I det nu aktuella målet ogillade tingsrätten bl.a. ett åtal för rån och människorov. I domen redovisade tingsrätten de tilltalades inställning till åtalet och vilken bevisning som hade åberopats av parterna. Tingsrätten redovisade dock inte något om vad förhörspersonerna hade uppgett vid huvudförhandlingen och inte heller vad som hade kommit fram genom den skriftliga bevisningen. Tingsrätten skrev bara att målsägandens uppgifter framstod som mycket osäkra och att utredningen i övrigt inte var sådan att åtalen i dessa delar trots detta var styrkta. När det gäller påståendena om rån framgår det alltså inte om utredningen visade att de tilltalade befunnit sig i målsägandens lägenhet och i så fall vad som inträffade där. När det gäller påståendena om människorov framgår det inte om de tilltalade enligt vad utredningen visade hade färdats med målsäganden i bil till Ronneby eller vad som visats beträffande händelseförloppet under resan.

text: Det går enligt min mening inte att utifrån den skrivna domen bedöma om tingsrättens domslut i den här delen är riktigt. Domskälen uppfyller helt enkelt inte kraven i

text: 30 kap. 5 § första stycket 5

text: RB.

text: BB var ordförande vid huvudförhandlingen, och han är ansvarig för utformningen av domen. Han ska därför kritiseras för den bristfälliga utformningen av domskälen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om en socialnämnds möjlighet att bistå en dansk social myndighet med uppgifter rörande ett barn som var tvångsomhändertaget i Danmark men som vistades i Sverige

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen i Åstorps kommun. Klagomålen avsåg sammanfattningsvis att förvaltningen, efter kontakt från polisen och på uppdrag av Rødovre kommune i Danmark, vidtog åtgärder för att utreda hennes dotters (BB) förhållanden, utan behörighet och utan att det fanns skäl till det. AA framförde även klagomål mot bl.a. kränkande behandling, uteblivna svar på skriftliga frågor, bristande dokumentation och vägran att låta henne få ta del av personakten och handlingarna i den.

text: Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från 1:e socialsekreteraren CC vid socialförvaltningen i Åstorps kommun.

text: Därefter anmodades Socialnämnden i Åstorps kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan.

text: Under remisstiden inkom en kompletterande skrivelse från AA. Skrivelsen översändes till nämnden för att beaktas vid besvarandet av remissen.

text: Socialnämndens arbetsutskott antog en tjänstemannaskrivelse, upprättad av 1:e socialsekreteraren CC, som sitt eget remissvar. I skrivelsen anfördes följande (hänvisningar till bilagor har här utelämnats).

text: Sammanfattning av mina kontakter med AA och Rödovre kommune:

text: I början av sept 00 ringde polisen Ängelholm till socialkontoret i Åstorp och bad om assistans vid hämtning av en 11-årig flicka, omhändertagen av danska myndigheter. Dansk polis hade hänvänt sig till svensk polis. Polisen föreslog hämtning på dagtid. Jag tog reda på att flickan fanns i kommunen och hade börjat skolan i Nyvång. Jag ringde tillbaka till polisen och framförde min åsikt, att det var olämpligt, ur barnets synpunkt, att främmande personer skulle verkställa hämtning. Jag rådde polisen att kontakta ansvarig kommun i Danmark. 000915 får vi begäran från Rödovre kommune att undersöka förhållandena kring den omhändertagna flickan BB:s skolgång, för att Rödovre därefter skulle ta ställning om BB skulle hämtas eller om beslutet om omhändertagande skulle hävas. Jag tillskriver modern AA om Rödovre kommunes begäran och erbjuder henne tid för besök på socialkontoret. 000925 träffar jag och kollegan DD modern, som

text: uppger att dottern BB mår bra och trivs i skolan i Nyvång. Modern medger på min förfrågan ett hembesök. 001003 träffar vi BB och modern i hemmet. BB berättar lite om skolan. Modern uttrycker sin ilska över danska myndigheters agerande och hävdar att de handlar juridiskt felaktigt. Efter telefonsamtal med skolans rektor meddelar jag per telefon Rödovre kommune att BB har en fungerande skolgång. Vi bedömer att det ej finns anledning från Åstorps socialtjänst sida att öppna någon utredning angående BB:s förhållanden. Rödovre kommune önskar dock ett möte med skolpersonal och jag sammankallar rektorn för Nyvångsskola, moderns juridiska ombud (AA hade avsagt sig närvaro) och representanter från Rödovre kommune 001024. Tyvärr ger Rödovre kommune återbud med kort varsel. 001107 kommer mötet till stånd på socialkontoret i Åstorp. Handläggarna från Rödovre kommune får information av rektorn om BB:s skolsituation. Handläggarna ber mig att brevledes sammanfatta min kontakt med dem och deras ärende. 010105 erhåller vi för kännedom från Rödovre kommune kopia av brev till modern AA, om att de beslutat häva omhändertagandet av dottern BB.

text: Svar på frågor i JO-anmälningen:

text: Samtliga frågor som AA enligt JO-anmälan ställt till mig, har hon fått svar på muntligen. Då vi ej har något ärende har vi ej heller något aktmaterial att ha insyn i. Vi har sparat kopior på brevväxling samt kopia från Rödovre kommunes omhändertagandebeslut från 000731. Allt detta kommer att malas efter JO:s granskning. Vi har utgått från att företrädarna för Rödovre kommune handlar enligt danska lagstiftningen. Vi har på den danska kommunens begäran, varit dem behjälplig i kontakten med BB:s skola och hem. Vi har bedömt att det ej finns skäl att öppna ärende i Åstorps kommun. Jag har sammanlagt träffat AA 1 ½ timme vid två tillfällen, samt skrivit brev (som hon lämnat Er kopior på). Jag har erhållit ett flertal långa, indignerande och för mig kränkande brev, delvis obegripliga undertecknade av AA. Anklagelserna om rasism och danskhat smärtar mig och är helt grundlösa. Socialchef EE har även fått kopior av ovannämnda brev. Socialchefen har svarat AA.

text: AA yttrade sig över remissvaret. I samband därmed utvidgade hon klagomålen mot socialförvaltningen i Åstorps kommun. Såsom det får förstås framförde hon även synpunkter på polisen (Polismyndigheten i Skåne län, närpolisområde Ängelholm) angående handläggningen av en fråga om ”aktinsyn”.

text: I ett beslut den 25 mars 2002 anförde JO André följande.

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag i kraft (

text: ). I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: var gällande. Jag har emellertid valt att i beslutet hänvisa till den nya

text: socialtjänstlagen

text: , som – i de avseenden som här behandlas – inte har inneburit någon förändring i sakligt hänseende.

text: Socialförvaltningens agerande när polisen bad om assistans

text: De nordiska länderna har sedan den 1 januari 1971 i huvudsak överensstämmande lagstiftning såvitt avser utlämning för verkställighet av beslut om vård eller

text: behandling från ett nordiskt land till ett annat. I lagen (

text: ) om utlämning till Danmark, Finland, Island eller Norge för verkställighet av beslut om vård eller behandling anges i vilka fall utlämnande från Sverige får ske till annat nordiskt land av den som enligt beslut av myndighet i det landet skall vara omhändertagen för vård eller behandling. Till utlämningslagen ansluter kungörelsen (

text: ) om utlämning till eller från Danmark, Finland, Island eller Norge för verkställighet av beslut om vård eller behandling. Enligt lagstiftningen gäller följande.

text: En framställning om utlämnande skall göras av polismyndigheten i det land där beslutet om vård eller behandling har fattats. När det gäller en person som vistas i Sverige skall en sådan framställning göras hos polismyndigheten i den ort där den som begärs utlämnad uppehåller sig, eller, om uppehållsorten är okänd, till Rikspolisstyrelsen. Om polismyndigheten finner att villkoren för utlämning är uppfyllda och att utlämning inte bör vägras av något annat skäl, får polismyndigheten meddela beslut om utlämning. För det fall polismyndigheten inte förordnar om utlämning, skall handlingarna skyndsamt sändas till vederbörande länsrätt som beslutar i ärendet. Verkställighet av beslut om utlämning ankommer på polismyndigheten i den ort där den som beslutet rör uppehåller sig.

text: Lagstiftningen utgår från att man i de nordiska länderna respekterar varandras vårdlagar på berörda områden. Utlämningsförfarandet har därför närmast utformats som en slags handräckning, varvid den beslutande myndigheten i huvudsak skall begränsa sin prövning till att konstatera att vissa formella förutsättningar är för handen. Någon överprövning av om det andra landets beslut om omhändertagande är sakligt motiverat bör därför i princip inte komma i fråga. Det finns dock ett begränsat utrymme för att beakta omständigheter som talar för att det utländska beslutet ändå inte bör leda till utlämning. I förarbetena till lagstiftningen (

text: prop. 1970:30 s. 36

text: ) förutsätts att polismyndigheten vid en begäran om utlämning samråder med de svenska myndigheter som har ansvaret för motsvarande beslut här i landet, främst när det gäller utlämning av någon som har ett framträdande vårdbehov.

text: Av utredningen framgår att polismyndigheten kontaktade socialförvaltningen i Åstorps kommun och bad om assistans vid hämtning av en 11-årig flicka (BB) som var omhändertagen av danska myndigheter. BB var vid den tidpunkten, genom beslut av Rødovre kommune den 31 juli 2000, placerad på Børnepensionen Ågården utan samtycke. Socialförvaltningen gjorde den bedömningen att det var bättre för BB om för barnet kända personer medverkade vid verkställigheten. Socialförvaltningens bedömning och agerande under detta skede föranleder inte någon kritik från min sida.

text: Socialförvaltningens fortsatta agerande i saken

text: Den 15 september 2000 erhöll socialförvaltningen i Åstorps kommun en begäran från Rødovre kommune om att ”ivärksätte en undersögelse av forholdene omkring BB, således at vi på det mere konkret og kvalificeret grundlag kan tage stillning til om BB skal bringes tillbake til Ågården”.

text: Enligt remissvaret vidtog socialförvaltningen därefter följande åtgärder. 1:e socialsekreteraren CC tillskrev AA om Rødovre kommunes begäran och erbjöd henne en tid på socialkontoret. Den 25 september 2000 träffade CC och en annan tjänsteman AA som, enligt remissvaret, uppgav att BB mådde bra och trivdes i skolan. Efter AA:s medgivande träffade tjänstemännen BB och AA vid ett hembesök. 1:e socialsekreteraren CC inhämtade per telefon upplysningar från den skola där BB fullgjorde sin skolgång. Vidare avhölls ett möte på socialkontoret med skolans rektor, representanter från Rødovre kommune och ett ombud för AA.

text: Socialnämnden har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: där det stadgas att socialnämnden skall verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Vidare har socialnämnden, enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , skyldighet att utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Enligt

text: 11 kap. 2 § första stycket socialtjänstlagen

text: får socialnämnden, när det gäller en utredning om socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. En sådan s.k. barnavårdsutredning kan bedrivas utan samtycke från vårdnadshavaren men skall så långt det är möjligt ske i samråd med denne.

text: Av handlingarna hos JO framgår det att BB folkbokfördes i Åstorps kommun den 7 augusti 2000. Hon var alltså folkbokförd i kommunen när Rødovre kommune kontaktade socialförvaltningen. På grund av de uppgifter som socialförvaltningen erhöll från Rødovre kommune uppkom frågor rörande behovet av insatser från socialnämndens sida beträffande BB. Nämnden var därför skyldig att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Genom de olika åtgärder som socialförvaltningen vidtog får anses att en sådan utredning rent faktiskt inleddes. Inom ramen för den utredningen hade socialförvaltningen möjlighet att vidta erforderliga utredningsåtgärder utan AA:s tillåtelse. Det råder viss oklarhet om hur socialförvaltningen vid den aktuella tiden och socialnämnden i efterhand har bedömt på vilken grund de olika åtgärderna vidtogs. Jag nöjer mig i detta sammanhang med att framhålla att nämnden borde ha fattat ett formellt beslut om att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: och att åtgärderna borde ha vidtagits inom ramen för en sådan utredning. Vad som har framkommit under handläggningen borde i följd härav även ha dokumenterats (se

text: 11 kap. 5 § socialtjänstlagen

text: ). För bristerna i dessa hänseenden kan nämnden inte undgå kritik.

text: Socialförvaltningens redovisning till Rødovre kommune

text: I en skrivelse till Rødovre kommune den 5 december 2000 lämnade 1:e socialsekreteraren CC, efter begäran, en skriftlig sammanfattning av hennes kontakter i saken. Som jag uppfattar det har sammanfattningen lämnats efter att socialförvaltningen kom fram till att det inte var aktuellt att påbörja en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Åtgärden kan därför inte anses ha skett inom ramen för den barnavårdsutredning som jag ovan har funnit rent faktiskt vidtogs.

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller inom socialtjänsten som huvudregel sekretess för uppgift om enskilds förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Av

text: 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen

text: följer att sekretessen även gäller i förhållande till utländska myndigheter.

text: I förevarande fall var det klarlagt för socialförvaltningen i Åstorps kommun att AA inte ville att något samarbete skulle ske med de sociala myndigheterna i Danmark. Det förelåg alltså sekretess enligt huvudregeln i

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: gentemot de sociala myndigheterna i Rødovre kommune. En sekretessbelagd uppgift får emellertid, enligt

text: , lämnas till en utländsk myndighet om uppgiften i motsvarande fall får lämnas till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten.

text: Enligt 14 kap. 2 § sista stycket

text: sekretesslagen

text: hindrar inte sekretess enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: att uppgift som enskild, som inte fyllt 18 år, eller närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten till annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Denna bestämmelse ger möjlighet för bl.a. två socialnämnder i olika kommuner att samarbeta och lämna uppgifter till varandra i fall där det annars skulle föreligga sekretess mellan dem. Med hänsyn till socialnämndens särskilda ansvar för barn och unga, finner jag att den aktuella bestämmelsen kan tillämpas för att möjliggöra ett samarbete mellan en svensk socialnämnd och de sociala myndigheterna i en dansk kommun i sådana frågor som anges i lagrummet. I förevarande fall pågick det en utredning i Rødovre kommune rörande frågan om tidigare beslutad tvångsvård skulle fortsätta eller upphöra. Enligt min bedömning hade CC – i enlighet med

text: 1 kap. 3 § tredje stycket

text: och

text: 14 kap. 2 §

text: sista stycket

text: sekretesslagen

text: – möjlighet att redovisa de i sammanfattningen angivna uppgifterna till de sociala myndigheterna i Rødovre kommune för att användas i den danska utredningen inför beslut i frågan om omhändertagandet skulle bestå eller upphöra. Vad som har förekommit i denna del föranleder därför inte någon kritik från min sida.

text: Insyn i personakten

text: Av utredningen framgår följande. I en skrivelse till chefen för individ- och familjeomsorgen EE, daterad den 15 oktober 2000, begärde AA att få ”aktinsyn”. Begäran om ”aktinsyn” upprepades i en skrivelse till EE, daterad den 25 oktober 2000. Såsom jag förstår remissvaret har 1:e socialsekreteraren CC svarat på bl.a. denna begäran muntligen. I remissvaret har anförts att socialnämnden inte hade något ärende och att det därför inte fanns något aktmaterial att ha insyn i.

text: Som jag har anfört i ett tidigare avsnitt borde socialförvaltningens åtgärder ha vidtagits inom ramen för en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . I följd härav borde handläggningen ha dokumenterats. Mot bakgrund av att socialförvaltningen synes ha vidtagit åtgärderna utan att inleda en utredning, saknas det anledning för mig att ifrågasätta förvaltningens besked om att det inte

text: fanns något ärende eller någon akt hos nämnden. Enligt min mening borde emellertid socialförvaltningen ha behandlat begäran om ”aktinsyn” i enlighet med bestämmelserna om allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . När det gäller tillämpningen av bestämmelserna är utlänning, enligt

text: 14 kap. 5 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: , likställd med svensk medborgare.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: skall en allmän handling som får lämnas ut, på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § sekretesslagen

text: underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. I sammanhanget kan nämnas att en myndighet inte kan vägra tillmötesgå en begäran om att få ta del av allmän handling på grund av att sökanden själv har gett in handlingen eller att sökanden sedan tidigare har en kopia av handlingen. Däremot föreligger det givetvis inte något hinder mot att myndigheten kontaktar sökanden för att efterhöra om begäran kvarstår trots att den avser sådana handlingar.

text: För att en handling skall vara allmän erfordras att den förvaras hos en myndighet och att den är att anse som inkommen till myndigheten eller upprättad hos myndigheten. Enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: anses en handling vara inkommen då den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Regler om när en handling anses upprättad finns i

text: 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: . En handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats, dvs. sänts i väg till någon utanför myndigheten. Hos en myndighet finns det emellertid många handlingar som aldrig expedieras. Sådana handlingar anses upprättade när det ärende de hör till har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när handlingen har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. Från denna huvudregel finns det flera undantag som jag inte finner skäl att gå närmare in på här.

text: Av utredningen framgår det att vissa av de handlingar som fanns hos socialnämnden rörande saken var av den karaktären att de utgjorde allmänna handlingar. Som jag redan har nämnt borde socialnämnden ha prövat AA:s begäran i enlighet med det regelsystem som jag har redogjort för.

text: Övriga frågor

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.