title: Anspråk på skadestånd med hänvisning till bl.a. påstående om en felaktig åtgärd att avanmäla en arbetssökande från Arbetsförmedlingen

text: Justitiekanslern avslår SA:s anspråk på skadestånd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: SA tog kontakt med Arbetsförmedlingen per telefon den 31 maj 2005 och meddelade att hon var förhindrad att ta arbete en tid framåt på grund av sjukdom. Hon berättade att hon hade stukat foten och blev uppmanad att sjukskriva sig hos Försäkringskassan av handläggaren vid Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen registrerade i samband med detta och i enlighet med 11 § Arbetsmarknadsstyrelsens administrativa föreskrifter (

text: AMSFS 2005:4

text: ) om handläggning av arbetsförmedlingsärenden henne i sökandekategori 14, "Arbetssökande med förhinder". Med "Arbetssökande med förhinder" avses "Arbetssökande som är förhindrad att aktivt söka arbete och/eller omgående tillträda på arbetsmarknaden förekommande arbete".

text: SA sjukskrev sig från den 31 maj 2005. Försäkringskassan beslutade senare att hon inte var berättigad till sjukpenning från och med detta datum med motiveringen att hennes arbetsförmåga inte var nedsatt i förhållande till ett normalt på arbetsmarknaden förekommande arbete. Hon begärde omprövning av beslutet men Försäkringskassan vidhöll sin tidigare bedömning. Hon överklagade därefter beslutet till länsrätten, som avslog överklagandet. Hon överklagade länsrättens dom till kammarrätten, som inte meddelade prövningstillstånd.

text: En överenskommelse träffades också mellan Arbetsförmedlingen och SA om att hon, när hon åter kunde ta arbete, skulle meddela Arbetsförmedlingen detta per telefon. Den registrering som nyss har omtalats innebär att en elektronisk signal om avanmälan görs till arbetslöshetskassan. Arbetsförmedlingen meddelar därigenom kassan att sökanden enligt Arbetsförmedlingens bedömning inte längre är anmäld i den ordning som gäller enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter (

text: IAFFS 2005:7

text: ) om anmälan hos den offentliga arbetsförmedlingen för rätt till ekonomiskt stöd vid arbetslöshet.

text: I samband med att en person som uppbär arbetslöshetsersättning avanmäls hos sin arbetslöshetskassa skickas ett brev till personen om att avanmälan sker. Brevet skickas automatiskt genom att en datafil sänds till posten, som vidaresänder brevet utskrivet på papper till adressaten. Av brevet framgår att avanmälan medför att personen inte längre får arbetslöshetsersättning.

text: SA kontaktade inte Arbetsförmedlingen med anledning av brevet. Enligt överenskommelse ändrade Arbetsförmedlingen därefter den 23 juni 2005, samma dag som SA meddelade att hon var frisk och åter kunde ta ett arbete, registreringen till "Arbetslös" (dvs. "Arbetssökande utan arbete som aktivt söker och omgående kan tillträda på arbetsmarknaden förekommande arbete, och som inte deltar i arbetsmarknadspolitiskt program") samt ersättningsanmälde henne till arbetslöshetskassan.

text: Anspråk

text: SA har begärt ersättning med 7 650 kr jämte ränta. Beloppet motsvarar den förlust av arbetslöshetsersättning hon har åsamkats genom Arbetsförmedlingens åtgärd att avanmäla henne. Avanmälan kom att bestå under tiden den 31 maj – 22 juni 2005, dvs. i 17 dagar. Hon skulle under denna tid ha erhållit 450 kr i dagpenning från arbetslöshetskassan, (17 x 450 = 7 650 kr).

text: Till stöd för sitt anspråk har SA åberopat huvudsakligen följande. En avanmälan från Arbetsförmedlingens sida är att anse som en åtgärd vid myndighetsutövning. Åtgärden att avanmäla henne var felaktig. Arbetsförmedlingen har vidare underlåtit att informera henne om konsekvenserna av avanmälan. Både åtgärden att avanmäla henne och underlåtenheten att informera henne på nämnda vis har orsakat henne skada genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: På Justitiekanslerns begäran har Arbetsförmedlingen yttrat sig.

text: Arbetsförmedlingens yttrande m.m.

text: SA har avanmälts automatiskt hos sin arbetslöshetskassa i enlighet med gällande bestämmelser. Hon har således inte avaktualiserats från Arbetsförmedlingen, vilket har gjorts gällande av LO-TCO Rättsskydd AB. Eftersom SA automatiskt har avanmälts hos arbetslöshetskassan har det inte blivit aktuellt för Arbetsförmedlingen att underrätta arbetslöshetskassan och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen enligt 16 § förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten.

text: En avanmälan från Arbetsförmedlingen utgör inte någon myndighetsutövning utan är endast en administrativ åtgärd. Den signal som skickas till arbetslöshetskassan vid avanmälan leder i och för sig enligt arbetslöshetskassornas system till att utbetalning av ersättning spärras. En avanmälan är emellertid endast en signal om att arbetslöshetskassan ska göra en självständig bedömning av om den arbetssökande kan anses vara berättigad till ersättning och den binder inte kassan till att fatta ett visst beslut. Det är alltid arbetslöshetskassan som beslutar om ersättning. Om den sökande gör anspråk på ersättning hos arbetslöshetskassan för den aktuella tidsperioden ska kassan därför utreda rätten till ersättning.

text: Arbetsförmedlingen bedömer mot bakgrund av vad som har anförts ovan att gällande bestämmelser har följts och att något fel inte har begåtts i ärendet. Arbetsförmedlingen konstaterar även att handläggningen inte har skett "vid myndighetsutövning" vilket är en förutsättning för skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: SA har genom sitt ombud lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: följer att staten ska ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Därvid ska särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades.

text: Enligt 11 § Arbetsmarknadsstyrelsens administrativa föreskrifter (

text: AMSFS 2007:20

text: ) om handläggning av arbetsförmedlingsärenden ska Arbetsförmedlingen notera en kod för sökandekategori för inskrivna sökande. Koden ska vid varje tidpunkt motsvara den sökandes faktiska situation i fråga om sysselsättning och möjligheter att söka och ta arbete.

text: Av 15 § samma föreskrifter framgår att avanmälan innebär att Arbetsförmedlingen meddelar arbetslöshetskassan att en sökande inte längre är anmäld i den ordning som har bestämts i Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter (

text: IAFFS 2005:7

text: Vidare framgår att avanmälan ska göras bl.a. om en sökande har registrerats i någon annan sökandekategori än 11, 21, 22 eller 23 och att en sådan avanmälan görs automatiskt genom Arbetsförmedlingens Informationssystem (AIS).

text: I 18 § anges att, när en sökande som är avanmäld till arbetslöshetskassan åter anmäler sig på Arbetsförmedlingen ska denna enligt

text: 16 § förordningen (2000:628)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten samma dag informera arbetslöshetskassan om detta (ersättningsanmälan).

text: I 19 § anges bl.a. följande. Arbetsförmedlingen ska enligt

text: 16 § förordningen (2000:628)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten underrätta arbetslöshetskassan och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) om en arbetssökande som får eller begär ersättning från en arbetslöshetskassa i övrigt inte bedöms uppfylla de allmänna villkoren för rätt till ersättning enligt 9 § 1, 2, 4 eller 5 lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring.

text: Av 23 § framgår att Arbetsförmedlingen inte ska lämna någon underrättelse till arbetslöshetskassan om det står klart att den sökande vid den tidpunkt då den händelse, som skulle kunna läggas till grund för en underrättelse, inte var berättigad till arbetslöshetsersättning, t.ex. genom att vara avanmäld eller ha annan sökandekategorikod än 11, 21, 22 eller 23.

text: I 27 § anges att med avaktualisering avses att en sökande registreras som inte längre arbetssökande vid Arbetsförmedlingen.

text: Av 28 § framgår bl.a. att Arbetsförmedlingen ska avaktualisera en arbetssökande som anmäler att han eller hon inte längre önskar få del av Arbetsförmedlingens service. Vidare framgår att om Arbetsförmedlingen finner att det i andra fall kan finnas skäl att avaktualisera en arbetssökande ska Arbetsförmedlingen, innan en avaktualisering sker, med hjälp av AIS skicka en skriftlig förfrågan till den arbetssökande för att få besked om han eller hon önskar kvarstå som aktuell arbetssökande vid Arbetsförmedlingen.

text: Ifrågasatt felaktig avanmälan

text: Som Arbetsförmedlingen har framhållit har SA avanmälts automatiskt hos sin arbetslöshetskassa i enlighet med gällande bestämmelser.

text: Frågan är först om Arbetsförmedlingens åtgärd att i sin handläggning avanmäla en arbetssökande hos arbetslöshetskassan ska anses ske ”vid myndighetsutövning”.

text: Justitiekanslern har vid prövningen av liknande ärenden tidigare intagit ståndpunkten att Arbetsförmedlingens åtgärd att avanmäla eller avaktualisera en arbetssökande inte utgör en åtgärd ”vid myndighetsutövning” i

text: skadeståndslagens

text: mening (se t.ex. beslut av Justitiekanslern den 15 september 1999 i ärende nr

text: och den 14 maj 2007 i ärende nr

text: I de nämnda fallen fann Justitiekanslern att Arbetsförmedlingen inte hade handlagt något ärende som innefattade någon mot den arbetssökande riktad myndighetsutövning. I stället var det fråga om att erbjuda sådan service som innefattas i Arbetsförmedlingens verksamhet med råd och annat stöd till den arbetssökande. En hänvisning gjordes därvid till

text: prop. 1972:5 s. 499

text: f. samt Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, s. 69 f. och 299 f. Den arbetssökande kunde således inte grunda något skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att Arbetsförmedlingen hade avanmält eller avaktualiserat vederbörande som arbetssökande.

text: Justitiekanslern har funnit anledning att på nytt överväga frågan. Det som talar emot Justitiekanslerns tidigare ståndpunkt är bl.a. följande.

text: Avanmälan från Arbetsförmedlingens sida är en åtgärd som Arbetsförmedlingen ensidigt förfogar över och avser den arbetssökandes ärende hos Arbetsförmedlingen. Avanmälan får som direkt konsekvens att den arbetssökande går miste om arbetslöshetsersättning med omedelbar verkan. Även om arbetslöshetskassan ska göra en självständig prövning är åtgärden att avanmäla den arbetssökande av betydelse för dennes rätt till ersättning.

text: IAF:s uppfattning i frågan tycks vara att en avanmälan ska anses ha karaktären av ett beslut som kan överklagas till förvaltningsdomstol, eftersom ett sådant beslut är en viktig principfråga som rör den arbetssökandes rättssäkerhet i kontakten med Arbetsförmedlingen, se IAF:s rapport 2008:7 Arbetsförmedlingens tillämpning av regelverket kring avanmälan till arbetslöshetskassan, s. 9 f.

text: Detta synsätt utvecklas närmare i IAF:s rapport 2006:15 Avanmälan av arbetslöshetsersättningstagare vid arbetsförmedlingen - en förstudie. I sammanfattningen anförs bl.a. följande.

text: I fråga om Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) nya föreskrifter som behandlar avanmälan har Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) under denna för-studie uppmärksammat att AMS använder begreppet invändning för att beskriva vad IAF betraktar som en begäran om omprövning från en enskild arbetssökande som blivit avanmäld.

text: IAF konstaterar att begreppet invändning inte förekommer i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . I

text: förvaltningslagen

text: förekommer däremot ett flertal bestämmelser beträffande besvärsinstitut vilket ger möjligheten att erhålla en ny prövning i sak av ett ärende. När AMS i sina föreskrifter avviker från

text: förvaltningslagens

text: terminologi leder detta till att frånvaron av en besvärshänvisning i samband med en avanmälan enligt ordalydelsen inte uppenbart strider mot

text: förvaltningslagen

text: och de rättsgrundsatser denna lag bygger på. Metoder för handläggningen av en invändning kan därmed också avvika från

text: förvaltningslagens

text: syften och motiv.

text: Rätten att överklaga ett förvaltningsbeslut är en central del av det system av rättssäkerhetsgarantier som utformats till skydd för medborgarna. Redan mot den bakgrunden menar IAF att det kan vara berättigat att förvaltningsbeslut som innefattar eller tangerar myndighetsutövning är överklagbara.

text: Vad gäller den praktiska hanteringen av avanmälan har IAF för närvarande endast tagit del av ett fåtal beslut av AMS juridiska enhet gällande överklagade avanmälningar från arbetsförmedlingen. IAF har ändå valt att redovisa myndighetens synpunkter.

text: AMS har i dessa beslut avvisat inkomna överklaganden utan prövning i sak. Motiveringen till avvisningsbesluten är att en arbetsförmedlings avanmälan av en arbetssökande enligt AMS inte utgör ett överklagbart beslut utan endast utgör ett exempel på ett faktiskt handlande. IAF uppfattar detta som att AMS betraktar en avanmälan som resultatet av ett administrativt beslut som enligt

text: förvaltningslagen

text: inte kan överklagas.

text: I motsats till den ståndpunkt AMS därmed intagit menar IAF att starka skäl föreligger att betrakta arbetsförmedlingens avanmälan av arbetssökande som myndighetsutövning. Inte minst eftersom i förarbetena till

text: förvaltningslagen

text: myndighetsutövning beskrivs på ett sätt som väl motsvarar arbetsförmedlingens avanmälningsåtgärder.”

text: Vid den arbetssökandes kontakter med Arbetsförmedlingen sker en fortlöpande bedömning av dennes ersättningsanspråk i och med att Arbetsförmedlingen prövar grundvillkoret, vari anmälningsskyldigheten vid Arbetsförmedlingen ingår. Detta förfarande utgör en väsentlig del av Arbetsförmedlingens kontrollfunktion.

text: Enligt den arbetsfördelning mellan Arbetsförmedlingen och en arbetslöshetskassa som kontrollfunktionen förutsätter meddelar Arbetsförmedlingen endast sina iakttagelser till arbetslöshetskassan för beslut. Rättsläget synes inte helt entydigt, men enligt Kammarrätten i Stockholms dom i mål nr 3338-2001 meddelad den 19 maj 2003 följer att en arbetslöshetskassa har att göra en självständig bedömning huruvida en arbetssökande uppfyller villkoren för arbetslöshetsersättning. Detta betyder att i den ordning en avanmälan hanteras vidtar Arbetsförmedlingen en för den enskilde klart ingripande åtgärd, men överlåter sedan ärendet för beslut till ett annat organ – arbetslöshetskassan.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har i ett fall som rörde avanmälan från Arbetsförmedlingen och som också aktualiserade frågor som rör ansvarsfördelningen mellan Arbetsförmedlingen och arbetslöshetskassor uttalat att han ansåg det självklart att arbetslöshetskassorna, som genom lagstiftning har ålagts myndighetsutövning, i sitt beslutsfattande i ersättningsfrågor självständigt ska granska den eller de frågor som är aktuella samt redogöra för denna granskning och den slutsats som kassan kommer fram till, se JO:s beslut den 20 december 2002, dnr

text: . JO uttalade sig däremot inte om Arbetsförmedlingens åtgärd att avanmäla en arbetssökande utgör myndighetsutövning.

text: I ett annat fall uttalade sig JO inte heller i frågan om avanmälan eller avaktualisering utgjorde myndighetsutövning. Däremot innefattade Arbetsförmedlingens beslut i samma ärende att i samband med de nämnda åtgärderna överlämna den arbetssökandes ärende till de sociala myndigheterna på grund av drogmissbruk enligt JO:s mening myndighetsutövning, se JO:s beslut den 30 juni 2003, dnr

text: Sammanfattningsvis talar enligt Justitiekanslerns uppfattning det mesta för att IAF:s ståndpunkt är riktig, alltså att Arbetsförmedlingens åtgärd att avanmäla en arbetssökande är att betrakta som en åtgärd ”vid myndighetsutövning”. Justitiekanslern utgår fortsättningsvis från att så är fallet.

text: Emellertid ansluter sig Justitiekanslern till Arbetsförmedlingens bedömning att avanmälan i SA:s fall har skett i enlighet med gällande bestämmelser och att något fel inte har förekommit när det gäller själva avanmälan. Någon skadeståndsskyldighet har därför under alla omständigheter inte inträtt.

text: Ifrågasatt felaktig information

text: Det har även gjorts gällande att Arbetsförmedlingen har underlåtit att informera SA om konsekvenserna av avanmälan i den aktuella situationen.

text: Justitiekanslern gör i denna del följande bedömning.

text: När SA meddelade Arbetsförmedlingen att hon var sjuk fick hon informationen att hon skulle sjukanmäla sig hos Försäkringskassan. Kassan avslog därefter hennes begäran om sjukpenning. Beslutet stod sig i länsrätten, och kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd vilket innebar att länsrättens dom stod fast. Hon fick därvid ingen information av Arbetsförmedlingen om eventuella konsekvenser av avanmälan. Underlåtenheten att lämna information om de för SA viktiga uppgifterna om den eventuella konsekvensen av sjukskrivning – nämligen att det skulle kunna finnas en risk för att Försäkringskassan avslog hennes begäran om sjukpenning – kan i och för sig antas ha vilselett SA. Den information hon fick om sjukskrivning var dock som sådan korrekt.

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning kan Arbetsförmedlingens måhända något bristfälliga information inte anses ha omfattat något sådant fel eller någon sådan försummelse som är skadeståndsgrundande enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: . Det medför att något skadeståndsansvar inte har inträtt på den grunden heller.

text: Sammanfattningsvis har någon skadeståndskyldighet inte uppstått för staten. SA:s ersättningsanspråk ska alltså avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Migrationsverkets handläggning av en ansökan om arbetstillstånd

org: jk

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: AA (sökanden) ansökte den 18 november 2015 hos Migrationsverket om uppehållstillstånd (UAT) på grund av arbete. Handläggningen av ansökan påbörjades i mitten av april 2016. Migrationsverket begärde vissa kompletteringar. Ansökan kompletterades i mitten av maj och verket beviljade tidsbegränsat UAT den 26 maj 2015.

text: Sökanden ansökte den 24 november 2017 om förlängning av UAT. Det tidigare uppehålls- och arbetstillståndet löpte ut den 13 december 2017. Sökanden lämnade Sverige den 9 februari 2018 och ansökte den 28 februari 2018 vid Sveriges ambassad i Teheran om visering för att kunna återvända till Sverige. Ambassaden beslutade den 14 mars 2018 att avslå ansökan. Med anledning av sökandens begäran om omprövning beviljade ambassaden visering den 3 maj 2018. Sökanden återvände till Sverige den 12 maj 2018.

text: Migrationsverket påbörjade handläggningen av sökandens ansökan om förlängning av UAT den 10 april 2018. Även denna gång begärde verket vissa kompletteringar. Kompletteringarna inkom den 2 maj 2018. Migrationsverket beslutade den 29 maj 2018 att bevilja sökanden permanent uppehållstillstånd.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten utan att ange något ersättningsbelopp. Till stöd för sitt anspråk har han anfört bl.a. följande.

text: Migrationsverket har vid handläggningen av hans ansökningar brutit mot både nationell rätt och EU-rätt eftersom handläggningen båda gångerna har överskridit fyra månader. Det tog mer än fyra månader innan han fick en handläggare. Den långa handläggningstiden gjorde honom stressad och påverkade negativt hans hälsa. Till följd av den utdragna handläggningen blev han kvar utomlands utan att kunna återvända till Sverige. Han hade inte tillgång till sin egendom, trots att han var bosatt i Stockholm.

text: Utredningen

text: Migrationsverket har avstyrkt att sökanden beviljas skadestånd samt anfört bl.a. följande.

text: Dröjsmål i behandlingen av ärendet

text: Handläggningstiden i ärenden om uppehållstillstånd för arbete är reglerad i 4 kap.

text: 21 b § utlänningsförordningen (2006:97)

text: . Ärendet ska avgöras inom fyra månader. Men om det finns särskilda skäl eller om ansökan behöver kompletteras får tiden förlängas. Sökanden ska i så fall underrättas om förlängningen.

text: Migrationsverket lämnar på sin hemsida information om hur lång tid det tagit för personer med liknande ansökningar att få beslut. Det är dock inget löfte om att beslut kommer att tas inom den tiden. Informationen uppdateras kontinuerligt. Varje ansökan tilldelas när den kommer in till Migrationsverket en handläggare som är ansvarig för ärendet och som den sökande eller annan person kan kontakta vid behov.

text: I båda de aktuella ärendena översteg handläggningstiden sex månader, vilket är drygt två månader längre än den i

text: utlänningsförordningen

text: angivna tiden på fyra månader. Men av regleringen i

text: utlänningsförordningen

text: framgår också att om ansökan behöver kompletteras får tiden förlängas. I båda fallen har ansökan om uppehållstillstånd på grund av arbete behövt kompletteras, vilket innebär att den i förordningen angivna tiden på fyra månader får överskridas.

text: Oaktsamhetsbedömningen

text: Vidare hanterades den ansökan som inkom den 18 november 2015 under en period där Migrationsverket var hårt ansatt med anledning av flyktingkrisen: under framför allt 2014 och 2015, men även 2016 (jfr med Justitiekanslerns två beslut den 19 maj 2017, dnr

text: och

text: Migrationsverket konstaterar också att det inte finns något hinder för en person att under ansökningstiden lämna Sverige. Men om det nya uppehålls-och arbetstillståndet inte är klart riskerar han eller hon att inte kunna återvända. Att [sökanden], som då var i avsaknad av gällande uppehållstillstånd, den 9 februari 2018 reste från Sverige är därmed inte något som Migrationsverket kan lastas för. I sammanhanget kan även nämnas att Sveriges ambassad i Teheran den 3 maj 2018 beviljade honom en visering för att kunna återvända.

text: Handläggningstiden på drygt sex månader i de två aktuella ärendena om uppehållstillstånd på grund av arbete, eller Migrationsverkets handläggning i övrigt, innebär inte heller att Migrationsverket kan anses ha förfarit oaktsamt.

text: Skadan ska styrkas

text: För att ersättning ska betalas ut krävs också att det inträffade orsakat en skada för den enskilde. Det är den person som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt [sökanden] har hans hälsa skadats och han blev också under en period kvar utomlands, utan att kunna återvända till Sverige och sin egendom här. Han har dock inte framfört några mer konkreta omständigheter hänförliga till sakskada, personskada eller ren förmögenhetsskada, Därmed är det inte heller styrkt att någon sådan skada föreligger; varken med anledning av handläggningstiden i de två aktuella ärendena om uppehållstillstånd på grund av arbete eller med hänsyn till att han under en tid blev kvar utomlands.

text: [Sökanden] har inte styrkt att han åsamkats någon ersättningsgill skada som uppkommit av handläggningstiden på drygt sex månader eller att han under en period, i avsaknad av giltigt uppehållstillstånd, blev kvar utomlands. Fråga är dock även om det är möjligt att ersätta en ideell skada.

text: Europakonventionen

text: En ideell skada kan ersättas om en person utsatts för en allvarlig kränkning genom ett integritetskränkande brott eller vid fysiskt och psykiskt lidande i samband med en personskada, varom här inte är fråga, eller när staten överträtt de rättigheter som följer av Europakonventionen.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har en person, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter, en rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Konventionen innehåller dock ingen bestämmelse som förpliktar en stat att medge utlänningar inresa till eller vistelse på dess territorium. Det står varje stat fritt att själv reglera villkoren för att utlänningar ska få vistas i landet. Förfaranden som gäller uppehållstillstånd, viseringar och andra utlänningsrättsliga frågor anses falla utanför tillämpningsområdet för artikel 6.1 (jfr Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5:e upplagan, 2015, s. 171 och 415).

text: En utländsk medborgares rätt att ansöka om ett arbetstillstånd kan dock omfattas av artikel 6.1, både för arbetsgivaren och för den anställda, även om arbetstagaren enligt nationell lag inte har någon rätt att ansöka, förutsatt att det handlar enbart om

text: ett processuellt hinder som inte påverkar rättens innehåll (

text: Jurisic and Collegium Mehrerau mot Österrike

text: , nr 62539/00, p. 54-62, 27 juli 2006). Omständigheterna i det nu aktuella ersättningsärendet avser dock en ansökan om uppehållstillstånd på grund av arbete, vilket inte är att jämställa med en ansökan om arbetstillstånd. Rätten att ansöka om uppehållstillstånd för arbete är inte en civil rättighet i konventionens mening. Artikel 6.1 är därmed inte tillämplig. Inte heller är artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen, som innehåller rättssäkerhetsgarantier vid utvisning, tillämplig.

text: Det innebär att någon skadeståndsskyldighet för att staten överträtt Europakonventionen inte kan bli aktuell.

text: Sökanden har beretts tillfälle att yttra sig över vad Migrationsverket har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets handläggning av och beslut i ärenden avseende uppehållstillstånd är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Oacceptabelt dröjsmål vid handläggningen av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. För att det ska röra sig om ett oacceptabelt dröjsmål krävs att handläggningstiden klart överstigit vad som kan anses vara en normal handläggningstid för ärenden av aktuellt slag eller att en i lag föreskriven tidsfrist har överskridits. I de fall där det inte finns en föreskriven tidsfrist krävs som huvudregel att det har förekommit längre perioder när hanteringen, utan att den skadelidande kan lastas för det, har präglats av inaktivitet.

text: Skadestånd kan också ges ut om Europakonventionen har överträtts, i den utsträckning det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. (Jfr bl.a. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: och numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Staten kan även bli skadeståndsskyldig på unionsrättslig grund. Enligt den så kallade Francovich-doktrinen kan skadeståndsskyldighet uppstå för staten vid överträdelser av unionsrätten under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Ger artikel 5.2 i direktivet om ansökningsförfarandet enskilda sådana rättigheter som kan grunda ett skadeståndsansvar för staten?

text: Sökanden har gjort gällande att Migrationsverket vid handläggningen av hans ärenden har överskridit fyramånadersfristen i

text: 4 kap. 21 b § utlänningsförordningen

text: och därigenom ådragit staten skadeståndsskyldighet gentemot honom.

text: Genom

text: 4 kap. 21 b § utlänningsförordningen

text: implementerades bestämmelsen i

text: artikel 5.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/98/EU av den 13 december 2011

text: om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium och om en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat (direktivet om ansökningsförfarandet). Målsättningen med införande av EU:s gemensamma bestämmelser om ett enda ansökningsförfarande som leder till ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd tillstånd har varit att skapa ett effektivt och genomförbart förfarande som är öppet och rättvist, så att de berörda personerna ges adekvat rättssäkerhet (skälen 3 och 5 i ingressen till direktivet). Direktivet innehåller inte några bestämmelser om skadestånd.

text: Artikel 5.2

text: har följande lydelse.

text: Den behöriga myndigheten ska fatta beslut om den fullständiga ansökan så snart som möjligt, och under alla omständigheter senast fyra månader från den dag då ansökan gavs in.

text: Den tidsfrist som anges i första stycket får i undantagsfall förlängas, om prövningen av ansökan är komplicerad.

text: Om inget beslut har fattats när tidsfristen i denna punkt löper ut, ska konsekvenserna fastställas i nationell rätt.

text: I

text: prop. 2013/14:153

text: Genomförande av direktivet om ansökningsförfarandet för vissa uppehålls- och arbetstillstånd (s. 24 ff.) hänvisade regeringen i fråga om följder vid överskridande av handläggningsfristen i

text: artikel 5.2

text: till den bedömning som gjorts med anledning av genomförandet av Rådets direktiv

text: av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening, det s.k. familjeåterföreningsdirektivet (

text: prop. 2005/06:72

text: Genomförande av EG-direktivet om rätt till familjeåterförening samt vissa frågor om handläggning och DNA-analys vid familjeåterförening s. 57–59).

text: Målsättningen med EU:s gemensamma bestämmelser om familjeåterförening har varit att inrätta ett effektivt och genomförbart system med förfaranderegler för prövning av ansökan om familjeåterförening och för familjemedlemmars inresa och vistelse, tillåta insyn och ge de berörda personerna adekvat rättssäkerhet (skäl 13 i ingressen till direktivet). Familjeåterföreningsdirektivet innehåller inte heller några bestämmelser om skadestånd.

text: Artikel 5.4 i familjeåterföreningsdirektivet har följande lydelse.

text: Så snart som möjligt och under alla omständigheter senast nio månader efter det att ansökan har lämnats in, skall medlemsstatens behöriga myndigheter skriftligen underrätta den person som har lämnat in ansökan om beslutet.

text: Om prövningen av ansökan är av komplicerad natur, får tidsfristen i första stycket i undantagsfall förlängas.

text: Ett beslut om avslag skall motiveras. Samtliga följder av att ett beslut inte har fattats när tidsfristen i första stycket löper ut skall regleras i den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning.

text: Artikel 5.4

text: införlivades i svensk rätt genom bestämmelsen i

text: 4 kap. 21 § utlänningsförordningen

text: . I denna bestämmelse föreskrivs att ett ärende om uppehållstillstånd på grund av anknytning, om det inte finns särskilda skäl, ska avgöras senast inom nio månader från det att ansökan lämnades in.

text: I

text: prop. 2005/06:72

text: (s. 57–59) övervägdes behovet av att särskilt reglera följderna av att ett beslut inte hade fattats inom den frist som anges i

text: artikel 5.4

text: . Regeringen bedömde att det inte var nödvändigt att införa någon författningsreglerad sanktionsmöjlighet för det fall niomånadersfristen inte iakttas. Ställningstagandet baserades dels med beaktande av den befintliga tillsynsverksamheten hos Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO), dels möjligheten att med stöd av

text: skadeståndslagen

text: rikta skadeståndsanspråk mot staten. Regeringen tog bl.a. fasta på att JO:s granskning kan utmynna i ett kritiskt uttalande, en anmälan om disciplinärt förfarande mot en enskild tjänsteman eller åtal för tjänstefel (

text: prop. 2005/06:72 s. 57

text: Regeringen har även i fråga om införlivandet av

text: artikel 5.2 i direktivet

text: om ansökningsförfarandet gjort bedömningen att den tillsynsverksamhet som åligger Justitiekanslern och JO tillgodoser de krav som direktivet ställer i fråga om följder vid överskridande av handläggningsfristen (

text: prop. 2013/14:153, s. 25

text: Målsättningen med de aktuella direktiven har alltså varit att skapa ett effektivt och genomförbart förfarande som är öppet och rättvist, så att de berörda personerna ges adekvat rättssäkerhet. Avfattningen av

text: artikel 5.2 i direktivet

text: om ansökningsförfarandet och artikel 5.4 i familjeåterföreningsdirektivet uppvisar dessutom stora likheter. Båda bestämmelserna är tvingande, vilket innebär att medlemsstaterna är skyldiga att pröva ansökningar inom föreskrivna frister. Regeringen har i fråga om följder av såväl handläggningsfristen i

text: artikel 5.2 i direktivet

text: om ansökningsförfarandet som handläggningsfristen i artikel 5.4 i familjeåterföreningsdirektivet gjort bedömningen att den tillsynsverksamhet som åligger Justitiekanslern och JO tillgodoser de krav som de aktuella direktiven ställer i fråga om följder vid överskridande av handläggningsfristen. Varken familjeåterföreningsdirektivet eller direktivet om ansökningsförfarandet innehåller några bestämmelser om skadestånd.

text: Justitiekanslern anser mot denna bakgrund att handläggningsfristerna i

text: artikel 5.2 i direktivet

text: om ansökningsförfarandet och i artikel 5.4 i familjeåterföreningsdirektivet, vid bedömningen av om det rör sig om en unionsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, bör bedömas på samma sätt.

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 25 april 2019 (dnr 191-18-4.3) ifrågasatt om bestämmelsen om handläggningstidsfrist artikel 5.4 i familjeåterföreningsdirektivet är en unionsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda. Vad som har framkommit i det aktuella ärendet ger inte anledning att anlägga en annan syn i fråga om handläggningsfristen i

text: artikel 5.2 i direktivet

text: om ansökningsförfarandet.

text: Är överträdelsen tillräckligt klar (allvarlig)?

text: Av utredningen har framkommit följande i fråga om sökandens ansökan om UAT. Ansökan inkom till Migrationsverket den 18 november 2015. Handläggningen påbörjades i mitten av april 2016. Ansökan var inte fullständig och Migrationsverket begärde att den skulle kompletteras. Kompletteringen skedde i mitten av maj och verket beviljade tidsbegränsat UAT den 26 maj 2015. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick till sex månader och åtta dagar. Ärendet var, såvitt framgår av den tillgängliga utredningen, inte av komplicerad karaktär.

text: Migrationsverket påbörjade handläggningen inom fyramånadersfristen. Om sökandens ansökan från början varit fullständig skulle ett beslut med stor sannolikhet ha kunnat fattas inom tidsfristen i

text: 4 kap. 21 b § utlänningsförordningen

text: . Ansökan fick dock kompletteras, vilket föranledde att fyramånadersfristen överskreds.

text: Fyramånadersfristen gäller enbart om en fullständig ansökan har lämnats in, vilket inte varit fallet med sökandens ansökan. Med hänsyn till det kan någon överträdelse av den aktuella unionsrättsliga regeln inte anses ha skett.

text: Vad gäller sökandens ansökan om förlängning av UAT, har följande framkommit.

text: Sökandens ansökan om förlängning av UAT inkom den 24 november 2017. Migrationsverket påbörjade handläggningen av ansökan den 10 april 2018. Ansökan var inte fullständig och Migrationsverket begärde även denna gång att den skulle kompletteras. Kompletteringen inkom den 2 maj 2018 och verket beviljade sökanden permanent uppehållstillstånd den 29 maj 2018. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick till sex månader och fem dagar. Inte heller detta ärende kan anses ha varit av komplicerad karaktär.

text: Migrationsverket påbörjade handläggningen av ansökan om förlängning av UAT ca två veckor efter att fyramånaderstidsfristen löpt ut. Om ansökan hade varit fullständig hade ett beslut i ärendet med stor sannolikhet ha kunnat fattas i anslutning till att kompletteringen inkommit. Ansökan fick dock kompletteras, vilket föranledde att handläggningen ytterligare drog ut på tiden.

text: Det som kan läggas Migrationsverket till last är att verket påbörjade handläggningen av ansökan om förlängning av UAT ca två veckor efter att fyramånadersfristen löpt ut. En sådan förhållandevis obetydlig försening kan, objektivt sett, inte anses som en allvarlig överträdelse av den aktuella tidsfristen för att den kan föranleda skadeståndsskyldighet för staten.

text: Det kan även tilläggas att sökanden inte har visat att han har lidit någon skada.

text: Sökanden är sammanfattningsvis inte berättigad till skadestånd på unionsrättslig grund.

text: Skadeståndslagen

text: Migrationsverket har visserligen vid handläggningen av sökandens ansökan om förlängning av UAT överskridit fyramånadersfristen i

text: 4 kap. 21 b § utlänningsförordningen

text: eftersom handläggningen av ärendet påbörjades ca två veckor efter att tidsfristen löpt ut. Enligt Justitiekanslern bedömning kan denna förhållandevis obetydliga försening inte betecknas som ett sådant oacceptabelt dröjsmål som kan föranleda skadeståndsskyldighet för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Skadeståndsskyldighet för staten föreligger således inte heller på denna grund.

text: Utredningen i ärendet ger inte vid handen att sökanden vid Migrationsverkets handläggning har utsatts för något integritetskränkande brott. Det har inte heller förekommit någon överträdelse av Europakonventionen som skulle medföra skadeståndsskyldigheten för staten.

text: Sökandens begäran om ersättning ska därför avslås.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att ett körkort har återkallats – påstående om överträdelse av Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår CW:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Enligt ett godkänt föreläggande om ordningsbot hade CW den 22 mars 2013 inte iakttagit väjningsplikt. Enligt polismyndighetens anteckningar i ärendet körde CW vid tillfället ut i en korsning utan att uppmärksamma ett fordon som kom från höger och som då körde in i sidan på CW:s bil.

text: Den 13 augusti 2013 beslutade Transportstyrelsen att återkalla CW:s körkort och bestämde spärrtiden till två månader. Transportstyrelsen angav som skäl för beslutet att CW hade gjort sig skyldig till att inte iaktta väjningsplikt, att överträdelsen inte kunde anses som ringa och att varning framstod som en otillräcklig åtgärd.

text: CW överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Linköping som i en dom den 13 september 2013 avslog överklagandet. CW överklagade domen till Kammarrätten i Jönköping, som i en dom den 2 oktober 2013 med ändring av Transportstyrelsens beslut och förvaltningsrättens dom meddelade henne varning. Kammarrätten konstaterade att den överträdelse som CW hade gjort sig skyldig till inte kunde anses som ringa och att det därmed förelåg grund för återkallelse av hennes körkort. Enligt kammarrätten förelåg dock sådana särskilda skäl att det var tillräckligt att varning meddelades i stället för att körkortet återkallades.

text: Anspråk m.m.

text: CW har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med 20 000 kr. Hon har till stöd för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Kammarrätten fann att det var fel att dra in körkortet i stället för att bara meddela en varning. Förfarandet med bötfällning och ett fem månader senare indraget körkort måste anses som rättsvidrigt. Om hon vid tillfället när boten utfärdades hade fått information om att ytterligare straff kunde komma ifråga hade hon inte så lättvindigt tagit på sig skulden för olyckan. Den begärda ersättningen avser ersättning för psykiskt lidande, förlorad arbetsförtjänst och kostnader som hon har haft med anledning av att hennes körkort var indraget.

text: Justitiekanslern har tagit del av förvaltningsrättens och kammarrättens domar samt Transportstyrelsens akt i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande, ett s.k. culpaansvar. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv och att det vid den bedömningen är av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 1210

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Det åtagande som då åsyftas är skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller, annorlunda uttryckt, direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det också på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Regler om körkortsingripande finns i

text: 5 kap

text: körkortslagen (1998:488)

text: , KKL.

text: Av 5 kap. 1 § andra stycket KKL framgår att ett körkortsingripande med anledning av brottslig gärning ska, när det gäller frågan om brott föreligger, grunda sig på exempelvis en lagakraftvunnen dom eller ett godkänt strafföreläggande.

text: Enligt 5 kap. 3 § 4 KKL ska ett körkort återkallas om föraren vid förande av motordrivet fordon brutit mot någon regel som är väsentlig från trafiksäkerhetssynpunkt, under förutsättning att överträdelsen inte kan anses som ringa.

text: Vid en sådan körkortsåterkallelse ska, enligt 5 kap. 6 § KKL, en tid bestämmas inom vilken ett nytt körkort inte får utfärdas (spärrtid). Spärrtiden ska vara lägst en månad och högst tre år.

text: I stället för att körkortet återkallas ska körkorthavaren varnas i sådana fall som avses i 5 kap. 3 § 2–6 om varning av särskilda skäl anses vara en tillräcklig åtgärd (se 5 kap. 9 § KKL).

text: Enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen får ingen lagföras eller straffas på nytt i en brottsmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan har blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat.

text: Bedömningen i detta fall

text: Den omständigheten att olika instanser gör olika bedömningar behöver inte medföra att en viss bedömning ska anses vara felaktig eller försumlig på ett sådant sätt som kan grunda skadeståndsskyldighet. Den bedömning som gjordes av Transportstyrelsen och förvaltningsrätten – att det fanns skäl för att återkalla CW:s körkort – kan inte anses vara uppenbart oriktig på ett sådant sätt som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: CW har emellertid, som det får förstås, även gjort gällande att det förelåg hinder mot att återkalla hennes körkort på grund av den aktuella trafikförseelsen eftersom hon redan hade straffats för samma trafikförseelse genom det godkända föreläggandet om ordningsbot.

text: Frågan om det finns skäl att frångå ordningen med återkallelse av körkort på grund av en tidigare meddelad brottmålsdom med hänvisning till dubbelbestraffningsförbudet i

text: artikel 4.1 Europakonventionen

text: s sjunde tilläggsprotokoll har prövats i såväl svensk rättspraxis som genom avgöranden i Europadomstolen, senast i två domar från Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) meddelade den 11 december 2014 i mål

text: och 1833-14.

text: I de nämnda avgörandena konstaterade Högsta förvaltningsdomstolen att en återkallelse av körkort på grund av brott i och för sig är att anse som ett straff i den mening som avses i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet. Enligt domstolen fick det dock, bl.a. mot bakgrund av Europadomstolens avgöranden (Nykänen v. Finland respektiveLucky Dev v. Sweden, Applications no. 11828/11 och 7356/10) anses klarlagt att förfarandet vid körkortsåterkallelse som grundas på en fällande dom – eller ett motsvarande avgörande – avseende trafikbrott inte är att se som ett nytt straffrättsligt förfarande. Ordningen skiljer sig alltså från systemet med skattetillägg och straff för skattebrott för samma oriktiga uppgifter och står inte i strid med förbudet mot dubbelbestraffning i artikel 4.1 i tilläggsprotokollet (s. 4 resp. s. 5 i HFD:s avgöranden).

text: CW:s körkort återkallades med anledning av ett godkänt föreläggande om ordningsbot avseende att hon inte hade iakttagit väjningsplikt. Vid prövningen av om förbudet mot dubbelbestraffning har överträtts får ett sådant föreläggande anses likställigt med en fällande dom. Mot bakgrund av vad Högsta förvaltningsdomstolen uttalat i de nämnda avgörandena kan föreläggandet inte anses utgöra något hinder för återkallelsen av CW:s körkort eftersom återkallelsen inte är att se som ett nytt straffrättsligt förfarande. Beslutet om återkallelse av CW:s körkort har alltså inte inneburit någon överträdelse av artikel 4.1. i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Någon skadeståndsskyldighet för staten har därför inte uppkommit heller på denna grund.

text: CW:s begäran om ersättning ska alltså avslås. Vid denna bedömning saknar Justitiekanslern skäl att närmare gå in på frågan om CW har styrkt att hon har lidit skada i angiven omfattning.


title: Inspektion av åklagarkammaren i Karlstad den 21 och 22 november 2018

text: Åklagarkammaren i Karlstad är en i huvudsak mycket väl fungerande kammare. Justitiekanslerns granskning, som skett i enlighet med avgränsningarna i avsnitt 3.1–3.2, har visat att kammarens handläggning av ärenden är rättssäker och i allt väsentligt effektiv. Handläggningstiden har emellertid blivit onödigt lång i ett antal ärenden. Orsaken verkar i de flesta fall inte vara hänförlig till kammarens hantering. I några enstaka fall får dock åklagaren anses ha bidragit till att handläggningen dragit ut på tiden. Justitiekanslern konstaterar samtidigt att åklagarkammaren aktivt har arbetat med att försöka korta ner handläggningstiderna.

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att kammaren handlägger barnärenden på ett rättssäkert och i huvudsak effektivt sätt. Detsamma kan sägas om kammarens beslagshantering. Det har dock i ett antal barnärenden kunnat konstateras att fristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948; FUK) – dvs. att beslut ska fattas i åtalsfrågan senast tre månader från det att det finns någon skäligen misstänkt för brottet – har överskridits utan att det har framkommit skäl för det. Vidare får kammaren kritik i ett ärende där beslagsförbudet avseende närstående i

text: rättegångsbalken

text: (RB) har överträtts. I övrigt har i några ärenden noterats vissa brister, bl.a. i fråga om fastställande av beslag.

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Under hösten 2018 beslutade Justitiekanslern att inspektera åklagarkammaren i Karlstad. Inspektionen hade inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern. Åklagarkammaren underrättades om inspektionen den 25 oktober 2018. Kammaren tillskrevs följande dag om inspektionens inriktning och med begäran om underlag (se avsnitt 3.1 och 3.2).

text: Justitiekanslern inspekterade åklagarkammaren den 21–22 november 2018. Inspektionen påbörjades den 21 november kl. 09.00 och avslutades påföljande dag kl. 15.30.

text: Åklagarkammaren har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats.

text: 3.1 Syfte och inriktning

text: Inspektionen var huvudsakligen inriktad på tre områden: långsam handläggning av förundersökningar, ärenden om brott mot barn som aktualiserar de tidsfrister som framgår av 2 a § FUK samt ärenden med beslag och förverkanden.

text: Vad gäller den allmänna granskningen av kammarens handläggningstider var inspektionen inriktad på frågan om det förekommer onödigt långa handläggningstider och om åklagarna är aktiva för att skynda på polisens utredningsåtgärder när förundersökningen drar ut på tiden. (Se Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd [

text: ÅFS 2007:5

text: ] om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar, de s.k. rotelvårdsföreskrifterna.) I det sammanhanget bör också lyftas fram en brottsanklagad persons grundläggande rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Rättigheten aktualiseras redan från den tidpunkten när den enskilde är så pass påverkad av en brottsutredning att han eller hon får anses vara anklagad för ett brott. (Se vidare t.ex. Åklagarmyndighetens RättsPM 2012:5,

text: Artikel 6 i Europakonventionen

text: – Rätten till en rättvis rättegång ur ett praktiskt åklagarperspektiv.)

text: När det kommer till brott mot barn var inspektionen främst inriktad på frågan om den särskilda fristen enligt 2 a § FUK iakttagits och även om barnförhör hållits på ett tidigt stadium av förundersökningen. Vidare gjordes en viss kontroll av handläggningen i fråga om särskild företrädare för barn och målsägandebiträde.

text: Beträffande beslagsärendena var granskningen särskilt inriktad på om det fanns grund för beslag, om beslag fastställts i rätt tid, om nödvändiga underrättelser skett, om beslag hävts med en tydlig anvisning om verkställandet samt om eventuella beslagsförbud iakttagits.

text: 3.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Justitiekanslern tog inför och under besöket på åklagarkammaren del av styrdokument, statistik och andra allmänna dokument. Under besöket fanns, efter begäran från Justitiekanslern, akter tillgängliga för granskning enligt följande.

text: Beträffande den sista punkten hade Justitiekanslern beställt de 30 senast avslutade förundersökningarna. Det skulle i 15 av dem även finnas beslut av åklagare om förverkande. Kammaren fick emellertid problem med att identifiera ärenden enligt beställningen i tillräckligt god tid för att polisen skulle hinna ta fram sitt arkiverade utredningsmaterial före inspektionen. Kammaren hade tagit fram akter med totalt 21 nedlagda förundersökningar med beslag. Av dessa fick två läggas åt sidan eftersom polisen inte hade hunnit leverera sitt material och någon granskning därmed inte var möjlig.

text: Justitiekanslern har granskat samtliga akter och såvitt avser beslag nästan alla förundersökningar som ingick i dem.

text: 4.1 Inledande möte m.m.

text: Det inledande mötet hölls med kammarchefen. Närvarade gjorde även vice chefsåklagaren, chefsadministratören och vice chefsadministratören.

text: Vid mötet redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen. Kammarchefen beskrev sedan åklagarkammarens verksamhet. Hans redogörelse sammanfattas nedan (se avsnitt 4.2–4.5).

text: Under inspektionen ställdes även vissa kompletterande frågor till kammarchefen, chefsadministratören och vice chefsadministratören. Vidare hölls ett kortare möte med två kammaråklagare. De berättade närmare om kammarens arbetsrutiner och arbetet med bl.a. barnärenden, inklusive samarbetet med Barnahus (där bl.a. barnförhör hålls och samråd med socialtjänsten sker).

text: 4.2 Åklagarkammarens organisation och handläggning av ärenden

text: Åklagarkammaren har totalt ca 30 medarbetare (varav 21 åklagare). Vid kammaren finns en ledningsgrupp som består av kammarchefen, vice chefsåklagaren/kammarchefen, chefsadministratören och vice chefsadministratören. Kammarchefen beslutar om fördelning av arbetsuppgifterna mellan sig och vice kammarchefen. Den administrativa enheten består av nio medarbetare, varav en IT-samordnare. Kansliet leds av chefsadministratören och, i hennes frånvaro, av vice chefsadministratören.

text: Kammarchefen planerar, leder och fördelar arbetet. Kammarchefen har det övergripande ansvaret för budget, ekonomi, personal, säkerhetsfrågor och arbetsmiljö samt ansvarar för uppföljning av arbetet och för att verksamhetsmålen uppnås. Kammarchefen ansvarar också för övriga frågor som berör hela kammaren, men kan delegera uppgifter till annan enligt vad som framgår av Åklagarmyndighetens arbetsordning.

text: Kammaren är organiserad i rotlar, team och ett kansli. Ärendena fördelas med utgångspunkt från specialisering, teamtillhörighet och inriktning. Vidare ska hänsyn tas till förvärvad erfarenhet, tjänstgöringsgrad och arbetssituation. Åklagarnas behov av utveckling ska vägas in och en jämn arbetsbelastning eftersträvas. Fyra till fem åklagare ingår i gruppen brott mot barn. Dessa åklagare handlägger även ärenden om brott i nära relation. Två till tre åklagare ingår i gruppen ungdomsbrott och tre till fyra åklagare i gruppen bedrägeribrott. Utifrån befintliga resurser och ärenden är åklagarna specialiserade på bl.a. relationsvåld, bedrägerier och narkotikabrott.

text: Åklagarledda förundersökningar med frihetsberövade och kontaktförbud fördelas av kammarchefen eller vice kammarchefen. Övriga åklagarledda förundersökningar fördelas av chefsadministratören eller vice chefsadministratören efter instruktioner från kammarchefen och vice kammarchefen.

text: Vad gäller kammarens samverkan med andra myndigheter och aktörer lyftes särskilt fram följande.

text: Kammaren har ett gott samtalsklimat med områdespolisen i Värmland, även om det finns en del samverkansproblem. Kammaren deltar i flera mötesgrupper var sjätte månad och diskuterar då bl.a. säkerhetsfrågor. I en grupp deltar kammaren tillsammans med Kriminalvården och advokater. Samarbetet med Värmlands tingsrätt har fungerat bra och kammaren har regelbundet möten med lagmannen där tillsammans med områdespolischefen. På senare tid har det dock funnits en del bekymmer som beror på stor personalomsättning hos tingsrättens administration och domarbrist. En dag i veckan arbetar en polisman på kammaren. Den typen av utbyte bidrar till en större förståelse för hur Polis- respektive Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem fungerar och hur man arbetar på de olika myndigheterna.

text: Möten med andra kammare inom åklagarområdet hålls regelbundet för att se över resurstillgång, arbetsbelastning och ärendebalanser. På det sättet kan kamrarna bistå varandra för att kunna hantera tillfälliga arbetstoppar eller ökad ärendetillströmning.

text: Beträffande själva ärendehanteringen finns några problem som särskilt bör påpekas.

text: För närvarande finns de största problemen i fråga om barnärenden, men även ungdomsärenden (dvs. ärenden där målsäganden respektive den misstänkte är under 18 år). Antalet anmälningar avseende unga målsägande har minskat, samtidigt som ärendena har tenderat att bli gamla hos kammaren. Det beror till stor del på att den utredningsgrupp inom polisen som hanterar barnärenden har för få barnförhörsledare, bara två till tre personer i dagsläget. Resursbristen har resulterat i att få av dessa ärenden har drivits framåt under hösten. En ytterligare orsak till att ärendena blir gamla är att det kan vara svårt att veta hur man ska agera när det inte går att få tag på den misstänkte eller målsäganden. Kammaren har därför skapat en arbetsgrupp för att se över rutinerna för hanteringen av dessa ärenden, inklusive samarbetet med Barnahus.

text: Beslagsfrågorna är svårhanterade på ett övergripande plan. I flera ärenden har beslagen inte hanterats fullt ut och på ett korrekt sätt. Det finns i dagsläget ingen möjlighet att direktkoppla beslagsprotokollen när polisen skickar över brottsmisstankar till Åklagarmyndigheten. I polisledda förundersökningar lägger kammarens administratörer in beslagsprotokollen manuellt i myndighetens ärendehanteringssystem (Cåbra) när förundersökningsprotokollen kommer in till kammaren. När förundersökningen är åklagarledd är det däremot upp till åklagaren själv att se till att beslagen löpande läggs in i Cåbra manuellt, vilket upplevs som en brist. Det krävs bättre och mer kompatibla ärendehanteringssystem hos polis och åklagare för att underlätta hanteringen av beslag. För att säkerställa att åklagaren uppmärksammar att det inkommit ett beslagsprotokoll i en pågående förundersökning har kammaren numera infört en rutin enligt vilken polisen ska skicka beslagsprotokollet via e-post till kammarens registrator. På så sätt fångas beslagen lättare upp även i de pågående förundersökningarna och registreras i Cåbra.

text: 4.3 Inkomna ärenden och balanser

text: Antalet inkomna ärenden totalt sett har under de senaste åren uppgått till omkring 4 000 per år (ca 11 000–12 000 brottsmisstankar), men minskat något under senare tid. Kammaren har pågående åklagarledda förundersökningar i drygt 500 ärenden, vilket är en stor ökning jämfört med i våras. Kammaren uppfyller inte de nationella målen i alla hänseenden, främst beträffande barn- och ungdomsärenden. Statistiken avser genomströmningstider per oktober månad 2018 och ett år bakåt.

text: På grund av den nämnda resursbristen hos polisen har flera utredningar om brott mot barn inte drivits framåt i den utsträckning som krävs för att fristen i 2 a § FUK ska kunna hållas. Tiden från redovisning av förundersökningsprotokollet till beslut i åtalsfrågan är i dagsläget något längre jämfört med de nationella målen (26 mot 20 dagar). Målen uppfylls däremot i fråga om tiden från det att anmälan inkom till kammaren och till dess att beslut fattades i åtalsfrågan (84 dagar, nationellt mål 90 dagar). Kammaren räknar dock med att handläggningstiderna framöver kommer att öka i dessa ärenden. I ungdomsärendena var genomströmningstiden 136 dagar från anmälan till beslut (nationellt mål 80 dagar), medan tiden från redovisning till beslut var 15 dagar (nationellt mål 17 dagar).

text: I åklagarledda förundersökningar var tiden från anmälan till beslut längre (132 dagar, nationellt mål 115 dagar), medan tiden från redovisning av förundersökningsprotokoll till beslut i princip uppfyller målen (30 dagar, nationellt mål 29 dagar). Detsamma gäller de polisledda förundersökningarna (26 dagar från anmälan till beslut, nationellt mål 20 dagar).

text: De gamla ärendena har under flera års tid varit för många till antalet. I somras beslutades därför om en plan för att avverka de 18 äldsta ärendena per den sista november i år. Den strategin har varit framgångsrik och i dagsläget finns bara tre av dessa ärenden kvar. Att ärendena blir gamla beror inte på att de rör en särskild brottstyp, utan främst på att många misstänkta är inblandade, att den misstänkte har avvikit eller att det finns många beslag. För att ytterligare komma till rätta med genomströmningstiden infördes nya rutiner för rotelvård i april i år (Områdeschefens beslut 2018:1 – Områdesgemensamma rutiner för rotelvård).

text: 4.4 Arbetsbelastning och personalfrågor

text: Kammaren har under de senaste åren brottats med vakanser i form av långtidssjukskrivningar främst bland åklagarna. I nuläget finns dock full bemanning på åklagarsidan. Under de senaste fyra åren har kammaren anställt sju nya åklagare, vilket har varit en utmaning. Kammaren har under en tid varit tungt belastad, men kan i dagsläget arbeta mer proaktivt, på ett sätt som inte var möjligt tidigare, för att bl.a. hantera ärendena med frister. Ledningsgruppen diskuterar regelbundet arbetsmiljöfrågor.

text: 4.5 Övrigt

text: Vid det inledande samtalet framförde Kammarchefen att kammaren haft stora problem med att ta fram det material som begärts av Justitiekanslern. Det har varit både tidskrävande och svårt att hitta de ärenden som efterfrågats. Dessutom har kammaren i sin tur behövt beställa en stor del av materialet från polisen, som haft svårt att hinna leverera i tid. Kammaren arbetar helt digitalt och den administrativa personalen har varit tvungen att ta fram en stor mängd dokument under kort tid. Kammaren har fått hjälp av statistikavdelningen för att få fram det efterfrågade materialet. Trots det har det varit nödvändigt att gå igenom ärendena manuellt i fråga om beslag och förverkande. Under tiden har personal hos andra kammare fått bistå för att göra det möjligt att klara av den löpande verksamheten.

text: 5.1 Granskning av handläggningstiderna i förundersökningar

text: Justitiekanslern granskade akter i de 30 äldsta öppna ärendena som inte rörde förmögenhetsbrott och där förundersökningen varit åklagarledd.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned. Då förundersökningen avslutas ska beslut meddelas om åtal ska väckas (

text: 23 kap. 20 §

text: RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet (se 1 a § andra stycket FUK). Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder i utredningen behövliga direktiv för arbetet. När förundersökningen leds av en åklagare får han eller hon anlita biträde av Polismyndigheten för att genomföra förundersökningen och uppdra åt en polisman att vidta åtgärder som hör till förundersökningen om det är lämpligt (se

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB). Åklagaren styr då arbetet genom direktiv till polisen.

text: Åklagaren ska vid behov följa upp ett ärende genom att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt med tillräcklig skyndsamhet (se 2 § rotelvårdsföreskrifterna). Åklagaren får inte dröja med att vidta sådana åtgärder längre tid än tre månader från det att utredningsåtgärder senast vidtogs eller åklagaren

text: genom direktiv, påminnelser eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt. Om de åtgärder som åklagaren har vidtagit inte har lett till att förundersökningen har drivits framåt med tillräcklig skyndsamhet ska åklagaren enligt 4 § underrätta kammarchefen om detta. En underrättelse bör lämnas om åklagaren under en längre tid genom påminnelser och på andra sätt vid tre tillfällen har försökt att driva utredningen framåt utan resultat eller om förundersökningen inte alls eller endast i obetydlig omfattning har drivits framåt under en tid av åtta månader (se de allmänna råden till rotelvårdsföreskrifterna). Åklagaren ska i diariet dokumentera att kammarchefen har underrättats.

text: När chefen för kammaren har mottagit en sådan underrättelse ska han eller hon vidta de åtgärder som är lämpliga (se 5 § rotelvårdsföreskrifterna). Chefen ska dokumentera sitt ställningstagande med anledning av sådana underrättelser och de åtgärder som vidtas. Vilka åtgärder som bör vidtas kan variera. Normalt bör dock kammarchefen genom kontakter med högre befattningshavare inom polisen verka för att förundersökningen drivs framåt med tillräcklig skyndsamhet.

text: Kammarchefen har även ett eget ansvar för att skaffa sig kunskap om bl.a. förekomsten av äldre ärenden och behovet av att vidta åtgärder på enskilda rotlar (se bl.a. JK:s beslut den 26 september 2012 i dnr

text: och JO:s beslut den 26 april 2013 i dnr 3019-2012).

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Den övervägande delen av de granskade ärendena är från 2017, resterande del är något äldre än så. I huvuddelen av ärendena fanns det inte något att anmärka i fråga om åklagarnas åtgärder för att driva utredningarna framåt. I ett antal ärenden konstaterades dock att handläggningstiden – mot bakgrund av vad utredningen gällde – hade varit onödigt lång. Det berodde i flera fall på att det hade tagit lång tid innan polisen vidtog utredningsåtgärder i enlighet med åklagarnas direktiv (se t.ex. AM-14572-16, AM-48641-17 och AM-54926-17).

text: Det fanns även fall där handläggningstiden varit lång på grund av att den misstänkte varit svår att nå eller där ärendet haft internationell anknytning (se t.ex. AM-23221-17 och AM-90590-17). I några enstaka fall kunde dock åklagaren anses ha bidragit till att handläggningen dragit ut på tiden.

text: När en förundersökning inte drivs framåt med den skyndsamhet som krävs är detta olyckligt utifrån flera aspekter. Justitiekanslern vill i detta avseende återigen peka på att dröjsmål under förundersökningen kan bidra till att de krav som ställs i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: inte upprätthålls.

text: Som framgår ovan fanns det ett antal ärenden med problem som var att hänföra till omständigheter hos polisen. Åklagarkammaren har dock i dessa fall överlag varit aktiv med att driva förundersökningarna framåt.

text: Det kan konstateras att kammaren i merparten av ärendena varit aktiv med direktiv och påminnelser gentemot polisen på ett sådant sätt att kraven i rotelvårdsföreskrifterna uppfylls. Vidare har de direktiv och påminnelser som åklagarna utfärdat varit klara och tydliga (se bl.a. AM-64200-17). I de fall när kammarchefen har skickat en påminnelse så har detta överlag lett till att relevanta utredningsåtgärder vidtagits hos polisen. De nya rutinerna för rotelvård (Områdeschefens beslut 2018:1) innefattar bl.a. att kammarledningen ska se till att rotelvården schemaläggs på visst angivet sätt. Detta bör ha en positiv inverkan på handläggningstiderna.

text: I vissa av de granskade ärendena framgick att handläggningen hos åklagarkammaren hade avstannat och att åklagarna inte följt rotelvårdsföreskrifterna. I dessa fall hade direktiv och påminnelser inte utfärdats i tillräcklig omfattning (se t.ex. AM-54570-17 och AM-95630-16). Det kunde också i något enstaka fall konstateras att åklagarens skyldighet att underrätta kammarchefen inte hade följts fullt ut.

text: I ett av de granskade ärendena hörde polisen av sig till åklagaren med anledning av utebliven återkoppling och efterfrågade direktiv m.m. (AM-14911-17). I ärendet, som inledningsvis avsåg misstanke om grov fridskränkning och sedermera misshandel, gav åklagaren skriftliga direktiv och vissa utredningsåtgärder vidtogs av polisen. I mars 2017 inkom utredningshandlingar från polisen. I juli skickade polisen över sina daganteckningar samt korrespondens till åklagarkammaren och begärde direktiv alternativt beslut. Polisen angav att de varken fått svar, direktiv eller beslut från förundersökningsledaren. Av daganteckningarna framgick att polisen vid ett flertal tillfällen hade efterfrågat direktiv alternativt beslut från åklagaren i ärendet.

text: I samma ärende gav åklagaren i september 2017 direktiv om att samtliga handlingar i ärendet skulle skickas över. Därefter lämnade åklagaren ett flertal skriftliga direktiv och polisen vidtog ett antal utredningsåtgärder. Den senaste utredningshandlingen inkom till åklagarkammaren i mars 2018. Tingsrätten har därefter vid två tillfällen hört av sig och önskat få ett besked om när åtal kan förväntas i målet. Såvitt framgår av dagboksbladet har inga åtgärder vidtagits med anledning av den inkomna utredningshandlingen respektive tingsrättens förfrågningar. Vid en genomgång av ärendet kan det konstateras att åklagaren inte har drivit förundersökningen framåt med den skyndsamhet som krävs. Justitiekanslern vill också i detta sammanhang framhålla vikten av att samtliga åtgärder som vidtas i ett ärende dokumenteras på ett korrekt sätt.

text: Vid granskningen uppmärksammades även enstaka fall där handläggningen hos åklagarkammaren har avstannat helt. I ett ärende som gällde olovlig befattning med smuggelgods (AM-160417-16) noterades flera perioder med inaktivitet. Den senaste utredningshandlingen inkom till kammaren i mars 2018. Därefter har, såvitt framgår av diariet, inga åtgärder vidtagits. Åklagaren borde ha varit mer aktiv med att driva förundersökningen framåt.

text: I ärendet AM-114924-15 har inga utredningsåtgärder vidtagits sedan drygt ett år tillbaka. Orsaken till detta verkar vara att åklagaren inväntar ett besked från Enheten för brottmålsärenden och internationellt rättsligt samarbete vid Justitiedepartementet angående innehållet i utländsk rätt. Med hänsyn till att förfrågan skedde för över ett år sedan borde åklagaren hört av sig till departementet för att efterfråga ett eventuellt besked i frågan och inte förhållit sig passiv på det sätt som skett.

text: I ett ärende där den misstänkte var frihetsberövad i sin frånvaro noterades att åklagaren under drygt ett års tid underlåtit att ompröva beslutet (se AM-163645-16). Justitiekanslern vill med anledning av detta framhålla att det är angeläget att omprövning sker kontinuerligt och att detta dokumenteras på ett tydligt sätt. Det bör här även nämnas att åklagarkammaren inte har några särskilda riktlinjer i detta avseende.

text: 5.2 Granskning av ärenden om brott mot barn

text: Justitiekanslern granskade akter i 30 av de senast avslutade och i 30 av de äldsta öppna ärendena om brott mot barn som aktualiserar tillämpningen av 2 a § FUK.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: En förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte har fyllt 18 år ska bedrivas särskilt skyndsamt om brottet riktas mot liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader (se 2 a § FUK). Beslut i åtalsfrågan ska fattas så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter, t.ex. att förundersökningen är mycket omfattande eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör däremot inte skäl för att överskrida tidsfristen (se JO 2005/06 s. 99).

text: Särskild aktivitet krävs i ärenden som rör bl.a. unga brottsoffer och där det finns risk för att bevisning går förlorad (se allmänna råd till rotelvårdsföreskrifterna). Ett riktvärde enligt Åklagarmyndighetens handbok (Handläggning av ärenden gällande övergrepp mot barn) är att det första förhöret med målsäganden ska hållas inom två veckor från det att åklagaren har beslutat att inleda förundersökning eller att överta förundersökningen från polisen. Fristen bör inte överskridas annat än i undantagsfall och då det finns särskilda skäl.

text: Ett målsägandebiträde kan i vissa fall enligt

text: 1 § lagen (1988:609)

text: om målsägandebiträde förordnas för den som är omyndig. Målsäganden ska enligt 13 a § FUK så snart som möjligt under förundersökningen underrättas om möjligheten att få ett målsägandebiträde. I fall då en vårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhållande till är den som misstänks för brott mot barnet kan barnet i stället få en särskild företrädare enligt

text: 1 § lagen (1999:997)

text: om särskild företrädare för barn.

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att kammarens handläggning av barnärenden är rättssäker och i huvudsak effektiv. Det finns dock anledning att föra fram följande synpunkter.

text: Åklagarmyndighetens riktvärde beträffande barnförhör har i flera fall inte uppnåtts. Främst har det rört sig om kortare dröjsmål. I ett fåtal fall har dock ett första barnförhör hållits först ett par månader efter att förundersökning har inletts (se t.ex. AM-70787-18 och AM-89137-18). Barnförhör under förundersökningen är ofta den huvudsakliga bevisningen i denna typ av ärenden. För att undvika att barnets uppgifter påverkas och med hänsyn till barnets bästa är det viktigt att förhör hålls så snart som möjligt. Vid samtal med kammarledningen har det framkommit att kammaren är medveten om problemet och att en översyn av rutinerna vid Barnahus har inletts. Målsättningen är att bl.a. förbättra samrådsmötena med inblandade aktörer och på det sättet korta ner tiden för att hålla barnförhör. I sammanhanget ska dock framhållas att det i ett antal av de granskade fallen har hållits barnförhör inom en vecka. Ibland har det då också av dokumentationen framgått att samrådsmöte har genomförts (se t.ex. AM-76128-18, AM-53763-18 och AM-90030-18).

text: Det bör betonas att det i huvuddelen av de granskade ärendena inte fanns något att anmärka i fråga om åklagarnas åtgärder för att driva utredningarna framåt. I ett antal ärenden konstaterades dock att utredningen inte bedrivits med tillräcklig skyndsamhet. Majoriteten av dessa ärenden var inte påtagligt gamla. Samtidigt har fristen enligt 2 a § FUK i vissa ärenden överskridits med flera månader och i några fall betydligt mer än så, utan att det av diariet klart framgår att det har funnits skäl för det (se t.ex. AM-103702-17 och AM-12278-18).

text: Tidsutdräkten berodde i flera fall på att det har tagit tid innan polisen vidtog utredningsåtgärder i enlighet med åklagarnas direktiv, vilket bekräftar den påtalade resursbristen hos polisen (se t.ex. AM-92825-18). I några fall kunde även åklagaren anses ha bidragit till att handläggningen drog ut på tiden (se t.ex. AM-70787-18). I två ärenden var det fråga om ett par månaders inaktivitet hos åklagaren efter att förundersökningen hade redovisats från polisen, utan att det framstår som motiverat (AM-24728-18 och AM-1431-18). I en del ärenden har också handläggningen under sommaren i princip stått stilla (se t.ex. AM-40216-18 och AM-72599-18). Åklagarna borde i nämnda fall ha varit mer aktiva för att bedriva och slutföra utredningarna skyndsamt.

text: I ett fall har det tagit orimligt lång tid för beslut om åtals väckande (AM-156299-17). En anmälan avseende sexuellt ofredande kom in i februari 2017. Ärendet utreddes av polis fram till december samma år då handlingarna inkom till åklagarkammaren. Samma månad beslutade åklagare att komplettera förundersökningen med uppgift om enskilt anspråk. Samtidigt överlämnades förundersökningsledningen till polisen eftersom ärendet bedömdes vara av enkel beskaffenhet. I september 2018 redovisade polisen förundersökningen till åklagare och samma dag beslutades att väcka åtal. Det måste i detta fall anses ha varit mindre lämpligt att efter så pass lång tid lämna tillbaka ärendet till polisen för en begränsad komplettering. Detta gäller särskilt då fristen redan hade överskridits. Det kan vidare noteras att beslutet följdes av en lång period av inaktivitet från polisens sida.

text: Följande noteringar gjordes beträffande ett ytterligare ärende där handläggningen kunde ifrågasättas (AM-28812-17). Skälig misstanke om misshandel och olaga hot uppstod i ett barnärende i mitten av mars 2018. Brottsmisstankarna hanterades i samma ärende som redan pågående misstankar riktade mot vuxna personer. Avseende merparten av brottsmisstankarna hade åklagaren redan hunnit väcka åtal. Av förundersökningsprotokollet att döma genomfördes samtliga förhör i barnärendet redan i mars. Den enda utredningsåtgärd som vidtogs därefter var att målsäganden i augusti tillfrågades om han hade något ersättningsanspråk. Åklagaren beslutade att väcka åtal den 12 september 2018. Tremånadersfristen hade då överskridits med flera månader. Enbart utifrån barnärendets beskaffenhet har det enligt Justitiekanslern inte funnits tillräckliga skäl att överskrida fristen. Om intresset av att hantera brottsmisstankarna i ett sammanhang vägde över, borde åklagaren ha varit mer aktiv och tydlig kring fristen som löpte för att se till att utredningen i dess helhet kunde slutföras på ett tidigare stadium.

text: Som framkommit ovan har handläggningen fungerat mycket väl i många ärenden (se t.ex. AM-55302-18, AM-97633-18, AM-71151-18 och AM-53962-18). Åklagarna har vidtagit åtgärder i form av detaljerade direktiv och regelbundna påminnelser för att driva utredningen framåt. I vissa fall har också erinrats särskilt om att tidsfristen var överskriden eller löpte risk att överskridas. Utförliga tjänsteanteckningar har i en del ärenden förts löpande, vilket visat på en god kommunikation med utredarna. Dokumentationen i ärendena var överlag god. Det var förhållandevis lätt att utläsa när skälig misstanke uppstått i de granskade ärendena.

text: Avslutningsvis kan konstateras att handläggningen av frågan om målsägandebiträde och särskild företrädare har varit fullt godtagbar.

text: 5.3 Granskning av ärenden med beslag och förverkanden

text: Justitiekanslern granskade de 30 senast avslutade åklagarledda förundersökningarna om brott mot 3 kap., 8–9 kap. (ej bedrägerier) eller

text: 12 kap.

text: BrB som lett till åtal eller strafföreläggande och i vilka det har förekommit beslag. Vidare granskades de 19 senast avslutade åklagarledda och nedlagda förundersökningarna om ovan nämnda brottstyper i vilka det har förekommit beslag. Av dessa hade det i tre förundersökningar även förekommit beslut av åklagare om förverkande.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får enligt

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB tas i beslag. Detsamma gäller föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om utvidgat förverkande.

text: Ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och en närstående som avses i

text: 36 kap. 3 §

text: RB får inte tas i beslag annat än vid en förundersökning om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år eller vissa andra i paragrafen uppräknade brott (se

text: 27 kap. 2 § andra stycket

text: RB).

text: Om beslag verkställs av någon annan än undersökningsledaren eller åklagaren och han eller hon inte har fattat beslagsbeslutet, ska beslaget skyndsamt anmälas till den personen, som omedelbart ska pröva om beslaget ska bestå (se

text: 27 kap. 4 § tredje stycket

text: RB).

text: Huvudregeln vid hävande av beslag är att föremålet ska utlämnas till den som beslaget har gjorts hos (se

text: 27 kap. 8 a §

text: RB). Om någon framställt ett anspråk på beslagtaget föremål eller yrkat att en viss åtgärd ska vidtas med föremålet, utan att något beslut om förtida utlämnande till målsäganden enligt

text: 27 kap. 4 a §

text: RB fattats, får beslaget hävas först tre veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har sänts till den som har framställt anspråket, såvida inte den personen medgett att beslaget kan hävas. I ett sådant fall ska beslaget hävas omedelbart. (Se

text: 27 kap. 8 § tredje stycket

text: RB.)

text: Enligt

text: 27 kap. 11 §

text: RB ska den som beslaget sker från, om personen inte var närvarande vid beslaget, utan dröjsmål underrättas om det och om vad som har skett med det beslagtagna godset.

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att åklagarkammarens hantering av beslag är rättssäker och väl fungerande. Således har det i samtliga granskade ärenden funnits en rimlig grund för beslagen och i besluten att häva beslag har genomgående getts tydliga anvisningar för polisens verkställighet av beslutet. Det finns dock anledning att föra fram följande synpunkter.

text: I ett antal av de granskade ärendena har det inte framgått av de handlingar som funnits tillgängliga vid granskningen (vilka i en del ärenden dock inte omfattat det s.k. sidomaterialet) att den från vilken beslaget gjorts har fått tillfälle att i förhör eller på annat sätt ange sin inställning till beslaget. I vissa av dessa ärenden kan det möjligen anses ha framgått indirekt av andra uppgifter – främst i förhör – vad inställningen till beslaget varit. I några ärenden där så inte varit fallet har dock beslaget hävts till annan anspråkstagare som visat sannolika skäl. Någon underrättelse har i de ärendena inte skickats, trots att det framstår som oklart om den från vilken beslaget gjorts haft något anspråk på föremålet.

text: I flera ärenden har kunnat noteras att lång tid – i något fall ett halvår – gått mellan polisens beslagsbeslut och åklagarens beslut om fastställande av beslaget. I de flesta av dessa ärenden går det inte att utläsa om tidsutdräkten berott på att polisen dröjt med sin anmälan av beslaget till åklagaren eller om åklagaren efter anmälan dröjt med sin prövning. I två ärenden har det dock framgått av Cåbras dagboksblad jämfört med utskrivna (gallrade) utredningshandlingar att en handling som innehöll beslagsprotokollet med angiven status ”ej fastställd” inkommit till Cåbra ett visst datum. Det kunde då konstateras att åklagaren i det ena ärendet (AM-54307-18) först tre månader senare prövat om beslaget skulle fastställas och i det andra ärendet (AM-32720-18) tre veckor senare. Att fastställandet dröjt så länge innebär att

text: rättegångsbalkens

text: krav att åklagaren efter anmälan av beslaget ”omedelbart” ska pröva om det ska fastställas inte varit uppfyllt. (Se också Åklagarmyndighetens beslagshandbok, s. 21, som förordar att åklagaren ska pröva beslag som inte är omfattande samma dag som åklagaren fått del av beslagsprotokollet.)

text: En slutsats som kan dras är att om polisen inte anmäler beslaget på tydligare vis än genom att beslagsprotokollet skickas över elektroniskt till Cåbra, ibland inbäddat i en utredningshandling som även innehåller annat material, finns risk för att åklagaren inte tillräckligt snabbt uppmärksammar förekomsten av ett nyinkommet icke fastställt beslag. Justitiekanslern ser därför positivt på att kammaren i detta avseende infört en ny rutin i förhållande till polisen (se avsnitt 4.2).

text: Vid granskningen har även noterats att det i flera ärenden (t.ex. AM-31368-18 och AM-97240-18) inte framgår av Cåbra att åklagare fastställt ett beslag. Av utredningshandlingarna har framgått att beslaget gjordes av polisen i ett skede när förundersökningen varit åklagarledd och i beslagsprotokollet har som status angetts ”fastställd”. Tänkbart är att åklagaren fastställt beslaget t.ex. per telefon i ett sådant fall, men beslutet har alltså inte efterhandsregistrerats i Cåbra.

text: När det gäller bristerna ifråga om fastställande av beslag kan anmärkas att liknande problem noterades vid den beslagsgranskning som Utvecklingscentrum Malmö genomförde under 2013 (se Åklagarmyndighetens tillsynsrapport 2013:5).

text: I ett av ärendena (AM-12589-17) har några beslag – som varit öppna under den tid när förundersökningen varit åklagarledd – aldrig registrerats i Cåbras tvångsmedelsdel. Det har vid granskningen därmed inte kunnat utläsas när och av vem beslagen hävts. Att beslagen i och för sig är hävda framgår genom att beslagsprotokollen i ärendets förundersökningsprotokoll anger status ”utlämnad”.

text: Samma ärende aktualiserar även beslagsförbudet avseende närstående. En man misstänktes för bl.a. olaga hot och ofredande via sms mot sin tidigare sambo som han hade ett gemensamt barn med. Under förundersökningen togs den misstänktes mobiltelefon i beslag och tömdes på sitt innehåll, bl.a. bestående i ett stort antal sms-meddelanden som hade skickats från den misstänkte till målsäganden. Meddelandena togs in i förundersökningsprotokollet och åberopades av åklagaren som skriftlig bevisning i samband med att åtal väcktes.

text: Trots att relationen mellan den misstänkte och målsäganden var avslutad måste förekomsten av ett gemensamt barn anses medföra att de varit att bedöma som närstående (se

text: NJA 2007 s. 874

text: ). Elektroniskt lagrad information är i det här avseendet likställd med information i en skriftlig handling (se

text: NJA 2015 s. 631

text: ). Det har därmed förelegat ett beslagsförbud avseende meddelanden mellan den misstänkte och målsäganden, såvida inte den från vilken beslaget gjorts samtyckt till att beslagförbudets skydd upphävdes. Det framgår inte av handlingarna att den misstänkte gett något sådant samtycke såvitt gäller hans mobiltelefon eller innehållet i den.

text: Om beslaget av mobiltelefonen i sig har varit riktigt beror på om det vid beslaget skäligen kunnat antas att mobiltelefonen vid sidan av eventuella närståendemeddelanden skulle visa sig innehålla även annat material av betydelse för utredningen, dvs. material som inte omfattades av något beslagsförbud. (Se i denna del

text: JO 2009/10 s. 80

text: och 2011/12 s. 141, JK:s beslut 2007-12-19, dnr 6372-07 och 6373-07, jfr beslagshandboken, s. 11, som föreskriver att en mobiltelefon inte ska tas i beslag från den misstänkte utan den personens samtycke när förundersökningen gäller brott mot närstående och beslaget ska säkerställa bevisningen.) Även om så varit fallet i det aktuella ärendet borde dock närståendemeddelandena ha gallrats ur utredningsmaterialet, istället för att läggas in i förundersökningsprotokollet och åberopas som bevisning mot den misstänkte. Justitiekanslern finner därför att beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 § andra stycket

text: RB har överträtts i ärendet och att åklagarkammaren förtjänar kritik för det.

text: Granskningen av förverkande har som framgått endast omfattat tre förundersökningar. Det har inte funnits något att anmärka på i dessa. Antalet ärenden är dock för få för att några generella iakttagelser ska kunna göras beträffande kammarens hantering av förverkandefrågor.

text: 6 Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med kammarens personal – inklusive kammarchefen – redogjorde Justitiekanslern kortfattat för sina iakttagelser enligt avsnitt 5. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett vänligt bemötande från kammarens personal under inspektionen.


title: Innehållet i en artikel i Aftonbladet har inte ansetts utgöra hets mot folkgrupp

text: Förundersökning inleds inte.

text: Ärendet

text: Tidningen Aftonbladet innehöll den 19 oktober 2009 en debattartikel av JÅ, partiledare för Sverigedemokraterna, med rubriken ”Muslimerna är vårt största utländska hot”. Samma artikel har publicerats på Aftonbladets hemsida www.aftonbladet.se.

text: Justitiekanslern har fått in flera anmälningar mot nämnda artikel med begäran om att Justitiekanslern ska granska om den innehåller något som kan strida mot tryck- eller yttrandefriheten, t.ex. hets mot folkgrupp.

text: Justitiekanslern har tagit del av artikeln.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i fråga om tryck- och yttrandefrihetsbrott. Detta innebär att i de fall där

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) är tillämplig på innehållet i en tryckt skrift eller i andra medier som omfattas av grundlagarna, ankommer det på Justitiekanslern som ensam åklagare att ta ställning till en anmälan om deras innehåll.

text: TF är tillämplig på den tryckta versionen av tidningen Aftonbladet och YGL är tillämplig på nätupplagan. Jag är därför behörig åklagare beträffande båda publiceringarna.

text: För innehållet i en tidning eller en av YGL omfattad hemsida svarar som huvudregel den ansvarige utgivaren. En journalist eller annan som författar en artikel är däremot i princip inte ansvarig för vad som skrivs i artikeln.

text: Det tryck- och yttrandefrihetsbrott som skulle kunna komma i fråga här är hets mot folkgrupp. Detta brott innefattar att någon hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: Den genom TF och YGL grundlagsfästa principen om yttrandefrihet utgör en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. Syftet med lagstiftningen om hets mot folkgrupp har inte varit att motverka kritik av folkgrupper eller av skilda företeelser knutna till grupperna. Begreppet missaktning måste därför tolkas med viss försiktighet, vilket bl.a. innebär att inte alla förnedrande eller nedsättande yttranden är att bedöma som hets mot folkgrupp. Att det finns olika åsikter i samhället om det befogade i ett kritiskt yttrande är en omständighet som saknar betydelse för frågan om yttrandet är straffbart. Även för sådana yttranden som av en bred allmänhet uppfattas som stötande eller direkt missvisande finns det ett vidsträckt utrymme (jfr Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s. 16:36 f., och Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 209 f.).

text: Bedömningen av om ett yttrande eller något annat meddelande utgör straffbart hets mot folkgrupp ska göras med tillämpning av de principer och bedömningar som Europadomstolen har utvecklat i sin praxis (jfr

text: NJA 2007 s. 805

text: I och II). Det innebär bl.a. att ett yttrande inte kan anses brottsligt om detta skulle innebära ett oproportionerligt intrång i yttrandefriheten.

text: Utöver meddelandets innehåll ska särskilt beaktas vem det riktar sig till, dess syfte samt i vilket sammanhang det sprids. Yttrandefriheten är i princip starkare när ett meddelande har spritts i ett grundlagsskyddat medium än annars. Och yttrandefriheten är särskilt stark när det gäller politiska yttranden och debatt i frågor av allmänt intresse.

text: Med dessa utgångspunkter, och med beaktande av det särskilda skydd som den anmälda skriften och hemsidan har enligt TF respektive YGL, anser jag att innehållet i artikeln inte utgör hets mot folkgrupp. Artikeln kan inte heller anses innefatta något annat tryckfrihetsbrott.

text: Någon förundersökning ska därför inte inledas.