avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Bistånd
Funktionsnedsättning
God man/förvaltare

title: Fråga om socialnämndens handläggning av ett ärende angående bistånd när den enskilde var psykiskt funktionshindrad och inte ville ha kontakt med socialtjänsten

text: AA är född år 1961 och bor sedan hösten 1994 hemma hos sin far, BB, och sin styvmor. Enligt uppgift från AA:s anhöriga var han psykiskt sjuk och bidrog därför inte till sin försörjning vilket ledde till att familjens ekonomi var ansträngd. Sedan anhöriga kontaktat socialnämnden bidrog den till AA:s försörjning från den 18 oktober 1996 till årsskiftet 1997/98.

text: Den 12 januari 1998 upplyste socialnämnden BB om att ärendet hade avslutats eftersom AA inte hade kommit till socialförvaltningen på utsatt tid. AA hade skriftligen undanbett sig all kontakt med socialförvaltningen. Sedan anhöriga på nytt kontaktat socialförvaltningen beviljades AA försörjningsstöd under ytterligare två månader. Efter det att anhöriga till AA ifrågasatt bl. a. varför det ekonomiska biståndet hade upphört meddelade socialnämnden i juni 1998 BB per brev att den för närvarande inte kunde göra mer i ärendet och att AA måste göra en ansökan om socialbidrag för att det skulle kunna utbetalas. Socialnämndens beslut att inte längre betala ut bistånd överklagades av BB till länsrätten.

text: I en anmälan till JO klagade CC, som är son till BB, på Socialnämnden i Kristianstads kommun. Klagomålen avsåg att nämnden under lång tid underlåtit att vidarebefordra överklagandet till länsrätten, att överklagandet inte hade diarieförts och att nämnden upphört att betala ut bidrag till BB utan att något skriftligt besked med motivering hade givits.

text: Anmälan remitterades till Socialnämnden i Kristianstads kommun för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade ett yttrande upprättat av enhetschefen DD vid socialförvaltningen som sitt remissvar. I yttrandet anfördes följande.

text: Hösten 1996 ansökte anhöriga till AA om ekonomiskt stöd till försörjning med anledning av att AA, som lider av psykisk sjukdom, sedan några år tillbaka bodde i föräldrahemmet och saknade inkomst. Hembesök gjordes 961016 och då handläggaren sammanträffade med AA:s fader och dennes hustru, som hittills försörjt sonen. Hon uppfattade fadern BB, trots att ingen formell fullmakt förelåg, som ombud för AA.

text: Handläggaren gjorde bedömningen att det förelåg ett hjälpbehov och beviljade AA ekonomiskt bistånd första gången 961018, vilket utbetalades till fadern, då han skötte AA:s ekonomiska angelägenheter. Socialförvaltningen gjorde också bedömningen att han, under de omständigheter som rådde, gjorde det på ett för AA bra sätt. Handläggaren var dock helt klar över att den grundläggande orsaken till den uppkomna situationen, var AA:s psykiska sjukdom. Han skulle troligen kunna få någon form av ersättning genom försäkringskassan och socialbidraget sågs som en lösning att hjälpa till i ett övergångsskede. För att få till stånd en kontakt med psykiatrisk sjukvård/försäkringskassa och på sikt få igång en ersättning från försäkringskassan grundad på sjukdomen, var också handläggaren i kontakt med läkare på vårdcentralen. Efter ett tag visade det sig att denne misslyckades att etablera någon kontakt med AA. Utbetalningarna av socialbidrag pågick i obruten följd t o m årsskiftet 97/98. Förhoppningen från socialförvaltningens sida var att någon närstående under tiden skulle nå bättre framgång än myndighetspersoner, att motivera AA till att söka hjälp både ekonomiskt och i form av sjukvård. I samband med ett handläggarebyte på socialförvaltningen i januari 1998, skulle en uppföljning av ärendet göras och AA kallades till ett möte. Han kom ej till mötet, varför ärendet avslutades i brist på beslutsunderlag. Detta meddelades fadern BB per telefon den 980112. I efterskott har emellertid bistånd utgått också för perioden 980116- -0315. Detta för att försöka koppla in en ny resurs som socialförvaltningen förfogar över och som arbetar med psykiskt sjuka. Även detta misslyckades.

text: BEMÖTANDE AV DE PUNKTER CC BEGÄRT NÄRMARE GRANSKNING AV ANG. SOCIALNÄMNDENS I KRISTIANSTADS KOMMUNS AGERANDE

text: Vägran att vidareförmedla BB:s överklagan till Länsrätten i Skåne län. Överklagan inkom 980716. Enligt praxis tittade socialnämnden ännu en gång över ärendet för att ompröva beslutet och om möjligt ändra det i en för den sökande positiv riktning. Bl.a. träffade vi BB för att diskutera att han genom en fullmakt från sonen formellt skulle kunna bli ombud för honom. Efter en tid meddelade BB oss att försöket att få AA att skriva på en fullmakt misslyckats. Beslutet om avslag kvarstod alltså, men genom ett beklagligt misstag skickades sedan överklagan ej vidare till länsrätten. Detta gjordes först 990104, efter det att CC varit i kontakt med socialförvaltningen.

text: Underlåta att informera BB om att socialnämnden ej skickade överklagan vidare till länsrätten. Se föregående redogörelse!

text: • Inte diarieföra en överklagan med hänvisning till att denna berör en personakt. Handlingar som hör till enskilds personakt behöver inte registreras, vilket framgår av

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: • Sluta betala ut ett bidrag såsom skedde vid årsskiftet 97/98 utan att avge ett skriftligt besked med motivering. BB meddelades per telefon, således muntligt, den 980112, att biståndet avslutades. Socialnämnden ansåg sig sakna beslutsunderlag för vidare utbetalningar, eftersom våra försök att komma i kontakt med AA misslyckats. BB uttryckte vid detta tillfälle inte önskemål om att erhålla beslutet i skriftlig form (FvL § 21). Socialnämnden i Kristianstads kommun beklagar således misstaget, att ej inom rimlig handläggningstid vidarebefordra besvärsskrivelsen till Länsrätten i Skåne län. I övrigt anser vi oss ha följt gällande lagstiftning.

text: CC yttrade sig över remissvaret.

text: Föredraganden inhämtade kompletterande upplysningar från 1:e socialsekreteraren EE vid socialförvaltningen i Kristianstads kommun. JO tog del av

text: socialförvaltningens akter rörande FF och BB för tiden fram till den 20 december 1999 och Länsrättens i Skåne län beslut den 10 februari 1999 i mål nr 55-99E.

text: I ett beslut den 14 november 2000 anförde JO André följande.

text: Handläggningen av biståndsärendet m.m.

text: Enligt

text: 6 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: , SoL, har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (annat bistånd) på de villkor som anges i 6 b–6 f §§ SoL. Som framgår av bestämmelsen har den enskilde i första hand ansvaret för sin försörjning. Detta innebär t.ex. att om han saknar arbete för att kunna försörja sig, skall han i princip stå till arbetsmarknadens förfogande och aktivt försöka få ett arbete för att ha rätt till bistånd. Undantag från kravet att den enskilde skall söka arbete för att på så sätt kunna försörja sig och sin familj gäller bl.a. om den enskilde på grund av sjukdom inte kan arbeta.

text: Som regel utges bistånd efter det att den enskilde själv har vänt sig till nämnden för att söka om sådan hjälp. Det förekommer även att en utomstående vänder sig till nämnden för att göra den uppmärksam på att någon kan vara i behov av bistånd. I ett sådant fall har nämnden ofta anledning att kontakta den som eventuellt behöver insatser från socialtjänsten för att klarlägga saken. Om den enskilde därvid avvisar nämndens erbjudande om hjälp är nämnden i princip förhindrad att vidta någon ytterligare åtgärd. Jag bortser härvid från fall då det kan föreligga skäl för tvångsåtgärder enligt t.ex. lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Jag vill i sammanhanget erinra om det särskilda ansvar som socialnämnden har för personer med psykiska funktionshinder enligt

text: och

text: 21 a §§

text: SoL. I nämndens ansvar enligt de reglerna ligger bl.a. att genom uppsökande verksamhet motivera en enskild som behöver hjälp att ta emot sådan.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet här finns det skäl att anta att AA hade ett sådant psykiskt funktionshinder att han inte kunde försörja sig genom eget arbete. Han hade därför i princip rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning. Nämnden hade också under en längre tid utgett ekonomiskt bistånd avseende AA:s försörjning. Ersättningen hade betalats ut till AA:s far BB. Det synes föreligga olika uppfattningar om vem som hade beviljats biståndet, BB eller AA Nämnden har anfört att BB ansetts vara ombud för AA men att det varit AA som beviljats biståndet.

text: Utredningen ger vid handen att det förhåller sig så som nämnden beskrivit i sitt yttrande. Däremot har jag förståelse för att BB har kunnat uppfatta situationen på så sätt som han beskrivit. Det kan i efterhand ifrågasättas om förvaltningen måhända borde ha lämnat tydligare information till BB om att det varit AA som beviljats biståndet men att biståndet av andra skäl betalades ut till BB. Omständigheterna är dock inte sådana att det förefaller möjligt att nu i detalj utreda vilka diskussioner som fördes mellan BB och handläggaren när AA beviljades biståndet första gången eller om frågan diskuterades senare under ärendets handläggning.

text: I samband med att handläggningen övertogs av en annan handläggare vid socialförvaltningen uppkom fråga om AA:s rätt till fortsatt bistånd. AA medverkade dock inte vid utredningen och ärendet avslutades. BB underrättades i efterhand om detta. Någon diskussion med BB fördes dock inte inför nämndens ställningstagande. Detta framstår naturligtvis som märkligt med hänsyn till att nämnden under en längre tid ansett att BB varit ombud för AA. Om nämnden funnit att BB inte längre kunde godkännas som ombud för AA, borde han i god tid ha underrättats härom så att han kunnat vidta olika åtgärder för att kunna bistå sin son vid dennes kontakt med socialförvaltningen.

text: När AA vägrade medverka vid utredningen och inte heller sökte om bistånd uppstod en inte helt okomplicerad situation. Det framstår som ostridigt att AA inte kunde erhålla arbete och därför inte kunde bidra till sin försörjning men att han vägrade söka bistånd. Det kan naturligtvis diskuteras om AA borde få sin försörjning ordnad på annat sätt än genom bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: , t.ex. genom någon förmån enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring. Eftersom AA vägrade att diskutera den saken med socialförvaltningen var det dock, åtminstone för tillfället, inte någon framkomlig väg. Resultatet blev att AA ställdes utan hjälp från socialtjänsten. Mot bakgrund av kommunens yttersta ansvar för att de som vistas i kommunen får den hjälp och det stöd de behöver var den situationen naturligtvis inte tillfredsställande. Enligt vad jag nyss anfört kan jag dock inte finna att socialnämnden kan anses ha handlat formellt fel när nämnden underlät att fortsätta utge bistånd till AA eftersom denne tillbakavisade nämndens erbjudande om bistånd.

text: Med hänsyn till AA:s agerande vill jag erinra om bestämmelsen i

text: 42 § andra stycket socialtjänstförordningen (1981:750)

text: där det sägs bl.a. att nämnden till överförmyndaren skall anmäla om nämnden finner att god man eller förvaltare enligt

text: föräldrabalken

text: bör förordnas för någon. Enligt en från förvaltningen inhämtad uppgift har man haft kontakt med överförmyndaren i ärendet. Någon dokumentation av de kontakterna finns inte i akten och det är därför oklart vilka uppgifter som lämnades till överförmyndaren. Avsaknaden av dokumentation i denna del är en uppenbar brist i ärendet. Det är inte möjligt för mig att på grundval av utredningen uttala mig om huruvida det fanns skäl att förordna god man för AA. Omständigheterna var dock sådana att mycket talar för att en formell anmälan till överförmyndaren borde ha gjorts.

text: Utredningen ger vid handen att nämnden inte hade några kontakter med AA sedan biståndsärendet hade avslutats. Jag har ovan pekat på det ansvar som socialnämnden har för personer med psykiska funktionshinder. Även med beaktande av AA:s negativa inställning gentemot socialtjänsten anser jag att socialnämnden brustit i sin skyldighet enligt SoL att bedriva uppsökande verksamhet. Nämnden borde enligt min mening ha tillsett att en kontinuerlig kontakt upprätthölls med AA och att erforderliga insatser vidtogs i syfte att motivera AA att ta emot stöd och hjälp.

text: BB överklagade nämndens beslut att inte längre betala ut bistånd till länsrätten. Jag behandlar nämndens hantering av överklagandeskriften nedan. I sitt beslut den 10

text: februari 1999 i mål nr 55-99E avvisade länsrätten överklagandet och anförde bl.a. följande. Socialnämndens beslut att inte längre betala ut bistånd till AA har inte föregåtts av någon ansökan om bistånd. Beslutet innebär däremot en information om vad som förutsätts för att en fråga om fortsatt bistånd skall kunna prövas. Socialnämndens beslut är inte av den art att det kan överklagas enligt

text: 73 § socialtjänstlagen

text: Utgången i länsrätten bör inte ha kommit som någon överraskning för nämnden. Jag vill därför ifrågasätta om inte nämnden måhända borde ha anmodat BB att själv ansöka om bistånd för de kostnader han hade för AA. Om nämnden ansett att sådant bistånd inte kunnat utgå hade nämnden haft att avslå ansökan. Jag vill här inte uttala mig om huruvida ansökan borde ha avslagits eller bifallits. Om nämnden hade avslagit ansökan om försörjningsstöd hade dock BB fått möjligheten att få frågan om sin rätt till bistånd prövad av domstol.

text: Socialnämndens handläggning av överklagandeskriften

text: Nämndens prövning i formellt hänseende av ett överklagande skall endast avse om det har kommit in i rätt tid. Övriga frågor, som t.ex. ett besluts överklagbarhet, ankommer det på länsrätten att pröva. Nämnden har alltså haft att hantera överklagandet i sedvanlig ordning.

text: Den tid som det tog innan överklagandeskriften överlämnades till länsrätten var uppenbarligen alltför lång. Nämnden kan därför inte undgå kritik i denna del.

text: Diarieföring av överklagandeskrift

text: För en allmän handling gäller enligt

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL, att den skall registreras om den innehåller uppgift som omfattas av sekretess. Regeringen får emellertid, om särskilda skäl föreligger, föreskriva undantag från registreringsplikten i fråga om handlingar av visst slag som förekommer i betydande omfattning. Ett sådant förordnande finns för socialnämnderna. I

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: föreskrivs sålunda med stöd av

text: 15 kap. 1 §

text: SekrL bl.a. att socialnämnderna är befriade från registreringsskyldigheten beträffande handlingar som hör till enskildas personakter. En överklagandeskrift rörande ett enskilt ärende är en sådan handling.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot ordföranden i Utbildningsnämnden i Laholms kommun för att ha agerat i strid med kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen

org: jo

sammanfattning: När en person kontaktade ordföranden i en utbildningsnämnd angående vissa skolfrågor skrev personen, som arbetade på en mäklarbyrå, från sin tjänstemejl. Med anledning av dessa kontakter ringde ordföranden upp personens chef. Under telefonsamtalet framförde ordföranden synpunkter på att personen använde sin tjänstemejl. Enligt chefsJO ankommer det inte på en företrädare för det allmänna att ha synpunkter på vilken mejladress en enskild använder i sin kommunikation. Dessutom – vilket är mer allvarligt – saknas det skäl för en företrädare för det allmänna att i en situation som den aktuella ta kontakt med den enskildes arbetsgivare. Detta gäller särskilt när syftet är att få arbetsgivaren att vidta åtgärder mot den enskilde. Ordförandens sätt att hantera den uppkomna situationen utgör ett klart avsteg från kravet på saklighet. ChefsJO är därför mycket kritisk till ordförandens agerande. I ärendet har även förekommit uppgifter om att ordföranden också ska ha ifrågasatt att personen har begärt ut vissa handlingar. Även om dessa uppgifter inte har kunnat beläggas vill chefsJO framhålla att det är mycket allvarligt om det ens finns en risk för att det kan uppfattas som att en företrädare för det allmänna söker inskränka den enskildes grundlagsfästa rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot ordföranden i Utbildningsnämnden i Laholms kommun (BB). AA gjorde bl.a. gällande att han hade utsatts för otillbörliga påtryckningar och anförde i huvudsak följande. Med anledning av att hans sons skola skulle läggas ned framförde AA per e- post vissa synpunkter och frågor till BB Han mottog aldrig något svar. Däremot ringde BB till chefen på den fastighetsförmedling där AA arbetar. I telefonsamtalet ifrågasatte BB dels lämpligheten i att AA hade mejlat från sin tjänstemejl, dels att AA hade begärt ut information i ärendet.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde att Utbildningsnämnden i Laholms kommun skulle yttra sig över vissa delar av anmälan. Yttrandet skulle särskilt beröra frågan om hur

text: ordförandens kontakter med anmälarens chef förhållit sig till kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF).

text: Utbildningsnämnden redogjorde för synpunkterna från ordföranden enligt följande.

text: När förslag om avveckling av skolorna blev offentligt hade AA och jag … telefonkontakt. AA framförde sina synpunkter gällande förslag om avveckling av skolorna samt hade frågor i ärendet. AA hade även skickat flertalet e-post till mig där han använt sina kontaktuppgifter i arbetet. Jag är sedan många år privatkund i Länsförsäkringar Halland och har träffat AA flera gånger i samband med att jag har anlitat Länsförsäkringar Fastighetsförmedling. Jag upplever att vi har en god affärsrelation. Utifrån den situation som nu uppstod var jag mån om att den goda affärsrelationen med AA och Länsförsäkringar Halland skulle fortgå. Av omtanke till AA sa jag att jag inte har något emot att han engagerar sig i frågan om avveckling av skolor men att jag gärna vill ge honom rådet att inte använda sina kontaktuppgifter i arbetet. Efter vårt samtal fortsatte AA att använda sina kontaktuppgifter i arbetet. Jag kontaktade då AA:s chef. Jag informerade om att jag hade haft kontakt med AA, där jag rekommenderat honom att inte använda företagets kontaktuppgifter i sin kommunikation med kommunen angående frågor och synpunkter om avveckling av skolor.

text: Avslutningsvis redovisade nämnden följande bedömning.

text: Det är inte ovanligt att utbildningsnämnden blir kontaktad av vårdnadshavare där kontaktuppgifter i arbetet används. Oftast är det uppenbart att personen agerar som vårdnadshavare men det finns också utrymme för oklarheter och missförstånd. Det aktuella ärendet rör avveckling av två grundskolor i kommunen vilket är en fråga som väcker många känslor, både hos kommuninvånare, politiker och medarbetare i kommunen. AA skickade e-post till flertalet medarbetare och politiker inom kommunens förvaltningar och många reagerade på att han använde företagets kontaktuppgifter. Några medarbetare är kund i banken och andra har använt sig av företagets mäklartjänst. Laholms kommun är en liten kommun vilket innebär att det inte är ovanligt att personer agerar i olika roller beroende på situation och sammanhang. Tydliggörande av roller kan underlätta för båda parter i syfte att minska risk för jäv och oegentligheter. Utbildningsnämnden anser att ordförande visar på en medvetenhet om behovet av att upprätthålla en distans mellan den affärsrelationen som finns mellan honom, AA och Länsförsäkringar Halland samt den nya relation som nu uppstod i ärendet om skolavveckling där AA agerar som vårdnadshavare. När AA:s agerande inte upphör och ordförande tar kontakt med hans chef, anser utbildningsnämnden att ordförande agerande bidrar till att eventuella jävssituationer och misstro till beslutsprocessen kan undvikas. Det finns inget som tyder på att ordförande har agerat osakligt för att påverka den pågående politiska processen i det aktuella ärendet. Snarare har hans agerande syftat till att bevara förtroendet för den offentliga förvaltningen utan påverkan av affärsrelationen med AA och LF Halland.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 9 §

text: RF följer att företrädare för det allmänna i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: Kravet på saklighet innebär att myndigheter har en skyldighet att bemöta dem som vänder sig till myndigheten på ett korrekt sätt och att en myndighetsperson ska hålla sig till den sakfråga som myndigheten ska avgöra visavi den enskilde. Ett gott bemötande är viktigt både för att den enskilde har rätt till det och för att förtroendet för den offentliga förvaltningen ska kunna upprätthållas. Det grundlagsstadgade kravet på saklighet innebär att en myndighetsperson inte bara ska uttrycka sig och uppträda korrekt utan också neutralt och professionellt. (Se t.ex. JO 2022/23 s. 536, dnr

text: Objektivitetsprincipen återfinns även i

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , som ett uttryck för en av grunderna för en god förvaltning.

text: Bedömning

text: Jag har begränsat min granskning till de kontakter ordföranden påstås ha haft med anmälarens chef och huruvida dessa är förenliga med saklighetskravet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. I denna fråga gör jag följande överväganden.

text: Av BB:s egna uppgifter framgår att han ringde AA:s chef med anledning av AA:s kontakter med BB angående vissa skolfrågor. Jag kan inte uppfatta BB på något annat sätt än att detta samtal syftade till att chefen skulle vidta åtgärder mot AA Ett sådant agerande är inte förenligt med saklighetskravet.

text: För det första ankommer det inte på en företrädare för det allmänna att ha synpunkter på vilken mejladress en enskild använder i sin kommunikation. För det andra – vilket är mer allvarligt – saknas det skäl för en företrädare för det allmänna att i en situation som den aktuella ta kontakt med den enskildes arbetsgivare. Detta gäller särskilt när syftet är att få arbetsgivaren att vidta åtgärder mot den enskilde. BB:s sätt att hantera den uppkomna situationen utgör alltså ett klart avsteg från de ramar han har haft att förhålla sig till som ordförande i en kommunal nämnd. Jag är därför mycket kritisk till BB:s agerande i denna del.

text: Utbildningsnämnden har framhållit att BB tog kontakt med AA:s chef för att undvika misstankar om jäv och en sammanblandning av roller. För egen del har jag svårt att förstå hur det – genom att AA använde en mejladress kopplad till en mäklarbyrå – ens fanns en risk för att det skulle uppstå en sådan situation i det här fallet. En sådan argumentation skulle vara mer förståelig om situationen var den omvända, dvs. att det förelåg oklarheter kring vilken roll en företrädare för det allmänna agerade i egenskap av, eller möjligen om den enskilde gav sken av att tala för t.ex. en annan myndighet. Det som har anförts av BB och nämnden föranleder därför inte någon annan bedömning än den ovan redovisade.

text: AA har även gjort gällande att BB under telefonsamtalet med AA:s chef ska ha ifrågasatt varför AA överhuvudtaget ville begära ut information i ärendet. Jag kan konstatera att såväl utbildningsnämnden som BB har valt att inte kommentera denna uppgift. Det ter sig också främmande att tänka sig att BB

text: skulle ha gjort sig besväret att ringa AA:s chef enbart för att påtala det, enligt hans förmenande, olämpliga i den av AA använda mejladressen. Mot detta ska ställas att det från AA:s sida är fråga om andrahandsuppgifter som därför måste bedömas med viss försiktighet. Jag har mot denna bakgrund inte tillräcklig grund för att uttala kritik också i denna del. Jag vill dock framhålla att offentlighetsprincipen är grundläggande för vårt demokratiska statsskick. Det är därför mycket allvarligt om det ens finns en risk för att det kan uppfattas som att en företrädare för det allmänna söker inskränka den enskildes grundlagsfästa rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Med den delvis allvarliga kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Information
Långsam handläggning
Muntlig handläggning/ förhandling

title: Anmälan mot Ångermanlands tingsrätt

text: AA har i en anmälan, som kom in till JO den 1 juni 2004, framfört klagomål mot Ångermanlands tingsrätts handläggning av tvistemålen T 1058-03 och T 1060-03, vilka handläggs gemensamt. Han är missnöjd med att ingen åtgärd vidtogs i målen från det att en tredskodom återvanns i maj 2003 till dess att en muntlig förberedelse hölls i april 2004. Han har vidare anfört att han två gånger har begärt att tingsrätten skulle översända protokollet från den muntliga förberedelsen men att tingsrätten varken översänt detta eller lämnat något besked i frågan.

text: Dagboksbladen och vissa handlingar i målen samt tingsrättens dagboksblad och tredskodom i målet T 70-02 har infordrats och granskats. Av handlingarna framgår följande. I mål T 70-02 meddelade tingsrätten, den 5 maj 2003, tredskodom sedan svarandena i målet hade uteblivit från en muntlig förberedelse. Svarandena ansökte om återvinning den 21 maj 2003 (målen T 1058-03 och T 1060-03). Tingsrätten översände för kännedom återvinningsansökan till kärandens ombud och därefter vidtogs inga handläggningsåtgärder förrän i mars 2004 då målen sattes ut till muntlig förberedelse, att hållas den 13 april 2004. Sedan muntlig förberedelse hållits begärde kärandens ombud, AA, den 4 maj och den 11 maj, att få kopia av tingsrättens protokoll från den muntliga förberedelsen. Protokollet översändes den 3 juni.

text: Muntliga upplysningar har inhämtats från rådmannen BB. En kopia av den tjänsteanteckning som upprättats fogas till detta beslut.

text: I ett beslut den 19 mars 2004 (JO:s dnr 4077-2003) uttalade jag kritik mot Ångermanlands tingsrätts handläggning av ett tvistemål. Kritiken avsåg i huvudsak att handläggningen av målet hade tagit för lång tid men jag konstaterade även att tingsrätten i det målet inte hade besvarat en skriftlig förfrågan från en part om målets fortsatta handläggning. Jag var i ärendet kritisk bl.a. mot att tingsrätten, under tiden maj 2003 till januari 2004, inte hade vidtagit några handläggningsåtgärder i syfte att föra målet framåt. Målet handlades under den tiden på samma rotel som de nu aktuella målen handläggs.

text: Även i det här ärendet är det fråga om mål i vilka några handläggningsåtgärder inte har vidtagits under relativt lång tid och tidsperioden sammanfaller i stort sett med

text: den i det tidigare ärendet. Det är fråga om mål som efter ansökan om återvinning skulle ha satts ut till muntlig förberedelse. BB har, liksom tingsrättens lagman CC gjorde i sitt remissvar i det ovan nämnda ärendet, hänvisat till att arbetssituationen varit ansträngd. Av CC:s remissvar framgår även att vissa åtgärder har vidtagits för att förbättra situationen när det gäller tingsrättens handläggningstider.

text: Även med beaktande av att arbetsbelastningen varit stor anser jag att den tid som gick innan målen sattes ut till muntlig förberedelse är alltför lång för att vara godtagbar och BB kan inte undgå kritik för detta. Vidare anser jag att det hade varit lämpligt att AA, med anledning av hans förfrågan om protokollet från den muntliga förberedelsen, per telefon eller på annat sätt, hade upplysts om att protokollet ännu inte hade färdigställts. Någon ytterligare åtgärd från min sida är emellertid inte påkallad.

text: Ärendet avslutas. – – –

text: Tjänsteanteckning

text: Vid telefonsamtal den 11 juni 2004 upplyser rådmannen BB, Ångermanlands tingsrätt, bl.a. följande.

text: Han handlägger bl.a. ett stort antal tvistemål på den rotel som han ansvarar för. Handläggningstiden i mål T 1058/03 m.fl. är i förhållande till andra tvistemål på roteln inte anmärkningsvärt lång. Såvitt han minns sattes målet ut med viss förtur framför andra tvistemål eftersom käranden, genom advokaten AA, uttryckt önskemål om att målet skulle sättas ut så snart som möjligt. Under hösten 2003 var arbetsbelastningen stor och på grund av andra mål fanns det inte utrymme att få målet utsatt till muntlig förberedelse. Under våren har han hållit ett stort antal muntliga förberedelser i olika mål och detta ledde till att flera protokoll kom att bli liggande en tid sedan notarien hade skrivit dessa. Arbetssituationen var mycket ansträngd och det kom att dröja innan han fick tillfälle att justera protokollen. Advokaten AA begärde skriftligen att få protokollet från den muntliga förberedelsen som hölls den 13 april 2004 översänt men eftersom protokollet inte var färdigställt skickades detta först senare. Han svarade inte på AA:s begäran men översände protokollet sedan detta justerats i början av juni.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot två rådmän vid Eksjö tingsrätt för utformningen av domskälen i mål om vårdnad om barn m.m.

sammanfattning: Vid JO:s inspektion av Eksjö tingsrätt den 5–7 april 2016 uppmärksammades sju tvistemålsdomar som gällde vårdnad om barn m.m. I dessa domar hade rätten angett att underlaget för prövningen var handlingarna eller akterna i målen och vad som i övrigt hade framkommit vid huvudförhandlingarna. I JO:s beslut får de två rådmän som var ansvariga för domarna kritik för att utformningen av domskälen är missvisande i förhållande till den s.k. omedelbarhetsprincipen i 17 kap. 2 § rättegångsbalken, eftersom domarna ger intryck av att rätten grundade domarna på mer än vad som hade förekommit vid huvudförhandlingarna.

text: Initiativet

text: Under min inspektion av Eksjö tingsrätt den 5–7 april 2016 uppmärksammades sju tvistemålsdomar som gällde vårdnad om barn m.m. I dessa domar hade domstolen på olika sätt angett att underlaget för rättens prövning var handlingarna eller akten i målet och vad som i övrigt framkommit vid huvudförhandlingen i målet.

text: Jag beslutade att utreda tingsrättens handläggning av målen i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Dagboksbladen, anteckningarna från huvudförhandlingarna och domarna i tvistemålen samt en dom och ett slutligt beslut från Göta hovrätt tillfördes JO:s akt.

text: Av handlingarna framgick att samtliga mål hade avgjorts efter huvudförhandling i tingsrätten. I fem av målen var rådmannen AA rättens ordförande, och i två av målen var rådmannen BB rättens ordförande.

text: Eksjö tingsrätt uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över hur handläggningen av målen förhöll sig till regleringen i

text: 17 kap. 2 § rättegångsbalken

text: , RB. Tingsrätten skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) lämnade följande remissvar tillsammans med två yttranden från rådmännen AA och BB:

text: Enlig 17 kap. 2 § l st. l meningen RB ska domen, om huvudförhandling har hållits, grundas på vad som förekommit vid huvudförhandlingen. Denna bestämmelse är tillämplig även i familjemål som avgörs efter huvudförhandling. I mål om vårdnad, boende och umgänge ska barnens bästa vara avgörande för alla beslut. Rätten ska se till att dessa frågor blir tillbörligt utredda och får självmant hämta in bevisning och på annat sätt berika processmaterialet. För att sådant material ska få utgöra underlag för tingsrättens dom i mål där huvudförhandling har hållits, måste det emellertid ha lagts fram för parterna och rätten i dess helhet vid huvudförhandlingen genom föredragning eller genom hänvisning till handlingarna, alternativt genom komplettering av utredningen på lämpligt sätt med stöd av

text: 43 kap. 14 §

text: RB. Vilken rättsuppfattning i dessa frågor de lagfarna domare har som deltagit i rätten i de ifrågavarande målen framgår av deras respektive yttrande. Inget konkret har framkommit som tyder på att någon av de domar som meddelats grundar sig på processmaterial som inte har lagts fram för rätten och parterna vid huvudförhandlingen på något av de i

text: rättegångsbalken

text: föreskrivna tillvägagångssätten. De formuleringar i tingsrättens domar som JO har berört i sin begäran om upplysningar och yttrande är emellertid mindre väl valda, eftersom de ger intryck av att så skulle kunna vara fallet.

text: Rådmannen AA uppgav följande:

text: Enligt

text: 17 kap. 2 §

text: RB ska dom i mål som avgörs efter huvudförhandling grundas på vad som förekommit under huvudförhandlingen. Barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge,

text: 6 kap. 2 a § föräldrabalken

text: , FB. Detta innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa, jfr

text: prop. 1997/98:7 s. 103

text: ff. Barnets bästa har således företräde framför bl.a. parternas intressen. Trots detta har den person vars intressen ska vinna företräde, nämligen barnet, egentligen inget inflytande över vad som händer under huvudförhandlingen. Det måste därför vara domstolens uppgift att bevaka barnets intressen, och domstolen har därmed också en utredningsskyldighet i dessa mål enligt

text: 6 kap. 19 §

text: FB. För att domstolen på ett korrekt sätt ska kunna tillvarata barnets intressen krävs, enligt min mening, att underlaget för rättens prövning inte inskränker sig till vad parterna anfört och åberopat under huvudförhandlingen, med större eller mindre processuell skicklighet, utan hela det material som finns i akten bör omfattas av tingsrättens prövning, precis som i de fall där målet avgörs på handlingarna. Mot bakgrund av ovan nämnda utredningsskyldighet har rätten möjlighet att under huvudförhandlingen ta upp den bevisning som rätten finner lämplig. Om bevisningen är skriftlig kan detta ske genom hänvisning till handlingarna enligt

text: 43 kap. 8 §

text: RB. Det är rättens ledamöter som avgör hur och när de ska ta del av detta material (jfr Kommentar till

text: rättegångsbalken

text: , sid. 43:19) och detta kan således ske under överläggningen. Regelmässigt brukar jag inledningsvis vid huvudförhandlingarna kortfattat gå igenom vad som hänt i målet och de interimistiska beslut som kan ha fattats. Jag har dock inte tydligt klargjort för parterna att hela akten, utom kallelser och liknande handlingar som inte innehåller information i sak, ska utgöra processmaterial enligt ovan nämnda bestämmelser, vilket jag borde ha gjort. Eftersom inget av det som finns i akten torde ha varit okänt för någon av parterna tror jag dock inte att denna brist i praktiken har medfört någon rättsförlust för någon. Jag kan härvid konstatera att av de fem domar som JO begärt mitt yttrande över, har endast en överklagats, och hovrätten fastställde i detta mål tingsrättens dom. Oavsett vilket kommer jag dock fortsättningsvis inför parterna

text: att vara helt tydlig vad gäller vilka handlingar som genom hänvisning enligt

text: 43 kap. 8 §

text: RB ska utgöra processmaterial. Rådmannen BB uppgav följande:

text: Bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB medför en del problem och svårigheter vid handläggningen av familjemål, eftersom bestämmelsen ska tillämpas tillsammans med principen om barnets bästa (den allt överordnade principen i mål av detta slag) och officialprincipen. Det är inte ovanligt i familjemål, att en part uppträder utan juridiskt skolat ombud och barnet har inte alltid någon egentlig företrädare. Det är svårt att finna skäl för att rätten, vid en huvudförhandling, ska behöva sitta och pricka av i en checklista, i syfte att inte riskera att bryta mot bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB. Bestämmelsen är dessutom inte tillämplig vid den, för barnet, nog så viktiga prövningen av ett interimistiskt yrkande (se

text: 17 kap. 2 § 2 st.

text: RB, jfr.

text: 17 kap. 12 §

text: RB), vilket redan det visar att bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB saknar bärkraft i familjemål. Vad som nu sagts är dock närmast synpunkter de lege ferenda. För att undvika problem som beskrivits ovan, säger jag regelmässigt till parterna, vid inledningen av en huvudförhandling (i familjemål), att allt material i sak i akten, av rätten betraktas som processmaterial och anses föredraget (nämnden har i förväg fått relevant material i skrift eller muntligen). Parterna upplyses om att de endast behöver peka på vad de anser särskilt viktigt i det skriftliga underlaget. Jag använder mig alltså av officialprincipen och undviker på så sätt att viktig information som kan ha betydelse för barnets bästa, glöms bort under huvudförhandlingen (av parter eller av rätten).

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 6 kap. 19 § första stycket föräldrabalken

text: , FB, ska rätten se till att frågor om vårdnad m.m. blir tillbörligt utredda. Sådana mål är indispositiva, dvs. det är inte tillåtet för parterna att träffa förlikning. Till skillnad från vad som gäller i dispositiva tvistemål, där förlikning är tillåten, har rätten vissa möjligheter att grunda domen på andra omständigheter än dem som parterna har åberopat (

text: 17 kap. 3 § andra meningen

text: RB). Rätten kan också ha möjlighet att skaffa fram bevisning som parterna inte själva har åberopat (

text: 35 kap. 6 § andra meningen

text: RB).

text: Denna friare ställning för rätten när det gäller att berika processmaterialet motsvaras emellertid inte av några förenklingar i sättet att förbereda och avgöra målet. Det är i princip samma regler som gäller oberoende av om målet är dispositivt eller indispositivt. Ett vårdnadsmål ska alltså precis som andra tvistemål förberedas enligt reglerna i

text: 42 kap.

text: RB innan det kan avgöras. Viktigt är förstås, vid sidan av att klargöra vilka yrkanden och invändningar som parterna har, att reda ut vilka omständigheter som parterna åberopar. Under förberedelsen ska rätten vidare klarlägga vilka bevis som ska läggas fram och vad som ska styrkas med varje bevis. Huvudregeln enligt

text: 35 kap. 6 §

text: RB är att det är parterna som ansvarar för bevisningen, men rätten har som nämnts viss möjlighet att själv föra in bevisning i målet. En rätt utövad materiell processledning utesluter många gånger behovet av att rätten agerar självmant i fråga om inhämtande av bevisning (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , oktober 2016, Zeteo, kommentaren till 35:6). Om rätten skulle överväga att självmant föra in bevisning i målet ska den saken självfallet tas upp med parterna under

text: förberedelsen. Under förberedelsen ska rätten också ta ställning till om viss bevisning inte får åberopas (se t.ex.

text: 35 kap. 14 §

text: RB).

text: När förberedelsen är avslutad ska det stå klart vad som yrkas samt vilka omständigheter som åberopas och vilka bevis som ska läggas fram. Enligt huvudregeln i

text: 42 kap. 18 §

text: RB ska tvistemål avgöras efter huvudförhandling. Och enligt

text: 17 kap. 2 § första stycket första meningen

text: RB ska domen i målet grundas på vad som har förekommit vid huvudförhandlingen. Det är en reglering som skiljer sig från vad som enligt

text: 17 kap. 2 § andra stycket

text: RB gäller när ett mål enligt RB avgörs utan huvudförhandling samt från

text: 30 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: och

text: 27 § första stycket lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden. Enligt dessa bestämmelser ska rättens avgörande grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt förekommit i målet respektive ärendet. Man brukar säga att

text: RB ger uttryck för den s.k. omedelbarhetsprincipen. Den innebär att sådant processmaterial som inte har åberopats eller införts vid huvudförhandlingen men som ändå finns tillgängligt för rätten, t.ex. från förberedelsen, inte får ligga till grund för rättens avgörande (Fitger m.fl., a.a., kommentaren till 17:2).

text: Omedelbarhetsprincipen är, i enlighet med uttalanden i RB:s förarbeten, uppmjukad när det gäller vissa mer omfattande dokument som inte alltid behöver läsas upp i sin helhet för att få beaktas av rätten. Dessutom finns numera möjlighet att presentera yrkanden, sakframställning och bevisning genom hänvisning till handlingar i målet om rätten finner det lämpligt (43 kap. 7 § fjärde stycket och 8 § tredje stycket RB). Frågan om hänvisningar ska tillåtas bör normalt diskuteras under förberedelsen (

text: prop. 2004/05:131 s. 245

text: f.). När rätten håller huvudförhandling får det inte råda någon tvekan om vad parterna yrkar eller vilka omständigheter de åberopar och vilka bevis som ska läggas fram. Det bör också vara klarlagt om skriftliga bevis ska föredras eller om de ska läggas fram genom hänvisning.

text: Bedömning

text: AA och BB förklarar i sina yttranden till JO att hänsynen till barnens bästa i vårdnadsmålen bör påverka rättens handläggning av målen. Det är riktigt, och i föregående avsnitt har jag redovisat några processuella regler som är speciella för indispositiva mål, exempelvis vårdnadsmål, och som ger rätten möjlighet att självmant berika processmaterialet på ett sätt som inte är möjligt i dispositiva mål. Men i övrigt gäller i princip samma rättegångsregler för indispositiva mål som för andra mål.

text: Rätten ska alltså förbereda målet så att parterna när huvudförhandlingen hålls vet vad som yrkas, vilka omständigheter som åberopas och vilka bevis som ska läggas fram. Parterna ska dessutom veta att rätten kommer att grunda sitt avgörande på det som har förekommit vid förhandlingen. Dessa regler har inte tillkommit av en slump utan på grund av att lagstiftaren har ansett att det är ett

text: sätt att handlägga målen som tillgodoser kraven på rättssäkerhet genom att ge varje part möjlighet att förbereda sin argumentation och att ta fram egen utredning. Naturligtvis är en domare skyldig att följa reglerna även när han eller hon handlägger ett vårdnadsmål. Det hindrar självfallet inte att domaren också uppfyller sin skyldighet att se till att målet blir tillbörligt utrett enligt

text: 6 kap. 19 § första stycket

text: FB.

text: Det som står i de sju granskade domarna om att underlaget för rättens prövning var handlingarna eller akten i målet och vad som i övrigt hade framkommit vid huvudförhandlingen beskriver inte ett lagligt sätt att handlägga målen. Formuleringen ger intryck av att rätten efter huvudförhandlingen fritt kommer att botanisera i akten för att få underlag till domen. Sådana är alltså inte reglerna.

text: Tingsrätten har i sitt svar till JO skrivit att inget konkret har kommit fram som tyder på att någon av de domar som meddelades grundar sig på processmaterial som inte lagts fram för rätten och parterna vid huvudförhandlingen. Visserligen har varken AA eller BB yttrat sig i denna fråga, men jag finner inte skäl att göra någon annan bedömning än tingsrätten. Jag nöjer mig därför med att kritisera AA och BB för de missvisande formuleringarna i domarna.

text: Avslutningsvis vill jag föra fram att jag är bekymrad över innehållet i AA:s och BB:s yttranden till JO. Tingsrätten skriver i sitt yttrande att det framgår av deras yttranden vilken rättsuppfattning AA och BB har. Och trots att både AA och BB rimligen måste ha funderat över förfarandereglerna med anledning av JO:s remiss förefaller båda anse att allt material i akten ska vara processmaterial och att det är en godtagbar ordning att inleda huvudförhandlingen med att upplysa parterna om det. Ett sådant förfaringssätt stämmer emellertid inte med lagen.

text: Det är under målets förberedelse som det ska klarläggas vilken bevisning parterna åberopar, om rätten ska utnyttja möjligheten att självmant inhämta bevisning, om skriftlig bevisning ska läggas fram genom föredragning eller hänvisning och om det finns skäl att avvisa bevisning. Det är varken en laglig eller rättssäker ordning att hoppa över detta led i handläggningen och slentrianmässigt hänvisa till akten.

text: Jag förutsätter att AA och BB i fortsättningen följer RB:s regler vid handläggningen av tvistemål, även när det gäller indispositiva sådana.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kalmar, för hanteringen av en begäran om omprövning av vissa beslut

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 31 mars 2017 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, huvudkontoret och anstalten Kalmar. Han anförde i huvudsak följande:

text: Han var tidigare placerad i anstalten Kalmar. Den 30 januari 2017 begärde han omprövning av ett antal beslut som anstalten fattat avseende misskötsamhet. Anstalten bedömde att hans ansökningar om omprövning inte var aktuella och samtliga ingivna dokument skickades till förrådet. Han blev tvungen att inkomma med nya ansökningar om omprövning den 10 februari 2017. Han har fortfarande inte fått någon respons gällande ärendena.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet begärdes in och granskades. Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I remissvaret anförde Kriminalvården, Region Öst, genom regionchefen BB, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården, Region Öst, har inhämtat uppgifter om sakförhållandena från anstalten Kalmar genom anstaltschef CC. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. När det gäller hantering av omprövningsärenden har anstalten en rutin för hur dessa ärenden hanteras. Anstalten prövar först om den intagnes begäran om omprövning inkommit i rätt tid och om det finns skäl att ändra meddelat beslut. Om anstalten inte ändrar sitt beslut, på det sätt den intagne önskar, översänds ärendet till den nivå som enligt arbetsordningen ska fatta omprövningsbeslutet. När det gäller varning enligt 12 kap. fängelselagen översänds ärendet, enligt arbetsordningen, till sektionen för allmän klientjuridiks regionalt placerade kriminalvårdsjurister för vidare handläggning. Påståendet om att anstalten skulle ha bedömt att AA:s begäran om omprövningar inte var aktuella för omprövning och att dessa skulle ha skickats till AA:s förråd tillbakavisas. Av AA:s anmälan till JO framgår det inte vilka misskötsamhetsärenden AA avser då han endast anger ”misskötsamheterna”. Av en daganteckning i kriminalvårdsregistret, daterad den 30 januari 2017, går det att utläsa att AA den

text: 30 januari 2017 inkommit med en stor mängd handskrivna dokument, kopior av beslut samt hemställan till anstalten Kalmar. Det framgår att samtliga dokument inkomststämplats av anstalten. Av anteckningen framgår vidare att AA bad att anstalten skulle kopiera och sortera dokumenten efter hans bifogade önskemål. Då anstalten ansåg att AA inte klart gav uttryck för vad han avsåg med de dokument han lämnat in och att det inte var tydligt vilket dokument som hörde till vilket ärende lämnades dokumenten, efter kopiering, åter till AA för att han själv skulle få sortera iordning dem inför att hans begäran om omprövning skulle skickas vidare av anstalten. Anledningen till att man, i det aktuella fallet, valde detta förfarande var att AA lämnat in ett så omfattande material och att det inte var tydligt vilka beslut AA begärde omprövning av och vilka av AA:s skrivelser som skulle tillhöra vilket ärende. Anstaltens avsikt var att AA själv skulle sortera upp handlingarna för att på så sätt undvika att fel dokument skulle hamna i fel ärende. Kort efter att handlingarna lämnats tillbaka till AA förflyttades han från anstalten Kalmar till anstalten Hall. Förflyttningen skedde den 3 februari 2017. Av kriminalvårdsregistret, daganteckningar, går det därefter att utläsa att AA den 8 februari 2017 inkommit med skrivelser till anstalten Hall där han begär omprövning av ett antal varningar som han tilldelats i anstalten Kalmar. Det framgår vidare att anstalten Hall enligt AA:s, önskemål, skickade hans skrivelser vidare till Kriminalvårdens huvudkontor. Av Kriminalvårdsregistret (daganteckningar) framgår att skrivelserna därefter passerat Region Öst som i sin tur skickat skrivelserna till anstalten Kalmar för rättidsprövning och omprövning. Vid en närmre kontroll av de misskötsamheter som AA rapporterats för, under sin vistelse i anstalten Kalmar, vilket är elva stycken under tidsperioden 2016- 12-07 till 2017-01-21 framgår det att tre redogörelser inte föranlett någon åtgärd då de inte ansetts vara styrkta. Tre ärenden avseende misskötsamhet har bedömts vara styrkta men inte föranlett något vidare åtgärd än att AA påminns om sina skyldigheter att följa gällande regelverk och personals anvisningar. Fem redogörelser avseende misstänkt misskötsamhet har lett till varningar jml 12 kap. 1 § FäL. Samtliga fem varningar har omprövats av Kriminalvården, sektionen för allmän klientjuridik (HK/SAK). Det framgår att en rättidsprövning och omprövning gjorts av anstalten Kalmar den 4 april 2017 av dessa fem ärenden och att ärendena samma datum skickats med post från anstalten Kalmar och inkommit för omprövning till sektionen för allmän klientjuridik (HK/SAK) den 7 april 2017. Även de tre misskötsamhetsärenden som bedömts som styrkta men inte medfört någon annan åtgärd än att AA påmints om sina skyldigheter att följa de villkor och föreskrifter med vilka verkställigheten är förenad har inkommit till sektionen för allmän klientjuridik (HK/SAK) för omprövning. En rättidsprövning och omprövning har gjorts av anstalten Kalmar den 4 april 2017 och ärendena inkom till sektionen för allmän klientjuridik (HK/SAK) den 7 april 2017.

text: Kriminalvårdens, Region Östs, bedömning

text: Av

text: 7 § i förvaltningslagen

text: framgår att ett ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det är således inte förenligt med fängelselagens krav på skyndsam handläggning att ärenden blir liggande utan åtgärd. I förevarande fall har det av utredningen i ärendet klarlagts att AA den 30 januari 2017 inkommit med en stor mängd handskrivna dokument, kopior av beslut samt hemställan till anstalten Kalmar. Det framgår att AA:s avsikt var att begära omprövning av beslut som anstalten fattat men att han ville att anstalten skulle kopiera och sortera materialet enligt hans önskemål. Anstalten har beskrivit att man har en rutin för hur omprövningsärenden vanligtvis hanteras och man tillbakavisar AA:s påstående om att hans begäran om omprövningar skulle ha skickats till hans förråd. Det framgår att anstalten i det aktuella fallet, med hänvisning till att AA lämnat in ett så omfattande material där det inte var tydligt vilka beslut han avsåg att klaga på och vilka skrivelser som skulle höra till vilket ärende, valde att efter kopiering lämna materialet åter till AA Detta i syfte att AA själv skulle sortera

text: iordning handlingarna inför att hans begäran om omprövning skulle skickas vidare av anstalten. I det fall en intagen inkommer med en begäran om omprövning som är oklar ska Kriminalvården givetvis försöka utreda vad den intagne avser med sin skrivelse. I det aktuella fallet valde anstalten att AA själv skulle få sortera upp sina handlingar för att det skulle bli tydligt vilka skrivelser som skulle tillhöra vilket ärende. Ett annat möjlig hantering hade varit att personal tillsammans med AA, på plats den 30 januari 2017, gått igenom det material AA lämnat in för att tydliggöra vad han avsåg med materialet och vilka ärenden han begärde omprövning av. Det framgår att AA inte inkom med någon begäran om omprövning till anstalten Kalmar innan han förflyttades till anstalten Hall den 3 februari 2017. Det framgår dock att AA den 8 februari 2017 inkommit med skrivelser till anstalten Hall där han begär omprövning ett antal varningar som han tilldelats i anstalten Kalmar och att dessa skrivelser skickades vidare, efter att ha passerat Kriminalvårdens huvudkontor och regionkontor, till anstalten Kalmar för rättidsprövning och omprövning. Det har i efterhand inte varit möjligt att närmre utreda vilket datum AA:s skrivelser skickades vidare från Kriminalvårdens huvudkontor respektive regionkontor men vanligtvis skickas dessa handlingar vidare samma dag som de inkommit. Av utredningen i ärendet framgår vidare att anstalten Kalmar först den 4 april 2017 rättidsprövat och omprövat åtta ärenden avseende misstänkt misskötsamhet och att dessa ärenden inkommit till sektionen för allmän klientjuridik (HK/SAK) för omprövning den 7 april 2017. Det har inte i efterhand inte gått att klarlägga varför det dröjt ända till den 4 april 2017 innan anstalten Kalmar rättidsprövat och omprövat AA:s begäran om omprövningar. Givetvis ska detta ske skyndsamt och en begäran omprövning ska omgående översändas till HK/SAK för vidare handläggning. Kriminalvården, Region Öst, har återkopplat det inträffade till anstalten Kalmar som i sin tur kommer att se över hanteringen av omprövningsärenden för att undvika att något liknande inträffar igen.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: En intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning (12 kap. 1 § fängelselagen [2010:610]. Frågor om varning ska avgöras skyndsamt (12 kap. 3 § fängelselagen).

text: Ett beslut får inte överklagas innan det har omprövats av Kriminalvården (14 kap. 2 § fängelselagen). En begäran om omprövning ska vara skriftlig och ha kommit in till Kriminalvården inom tre veckor från den dag då den klagande fick del av beslutet (14 kap. 3 § fängelselagen). Kriminalvården prövar om skrivelsen med begäran om omprövning har kommit in i rätt tid.

text: En myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde (

text: 4 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (

text: 7 § förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 30 januari 2017 kom in med en stor mängd dokument till anstalten Kalmar med avsikt att bl.a. begära omprövning av vissa beslut om misskötsamhet som anstalten fattat. Kriminalvården har tillbakavisat AA:s uppgift om att handlingarna skulle ha skickats till hans förråd och har i stället uppgett att anstalten lämnat tillbaka materialet till AA för att han själv skulle sortera handlingarna innan dessa kunde skickas vidare av anstalten. Uppgift står alltså mot uppgift i den delen. Jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat.

text: Jag vill inledningsvis påminna Kriminalvården om att för det fall det råder osäkerhet om vilket beslut en begäran om omprövning avser ska den intagne naturligtvis tillfrågas om den saken (se t.ex. JO:s beslut den 9 april 2010, dnr

text: ). Att vara frihetsberövad är vidare förenat med särskilda svårigheter. Enligt min mening bör Kriminalvården därför ha en generös hållning när det gäller vilken service och hjälp som ska lämnas till intagna. Det gäller i synnerhet när det framgår att den intagnes avsikt, som i det här fallet, är att ta tillvara sin rätt att få riktigheten av meddelade beslut prövad i högre instans. Jag anser därför att en lämplig hantering i det här fallet skulle ha varit att tillsammans med AA gå igenom materialet för att utreda vilka ärenden han begärde omprövning av, och vilka handlingar som tillhörde vilket ärende.

text: När det gäller anstaltens hantering av AA:s andra skrivelse med begäran om omprövningar har utredningen visat att det har dröjt nästan två månader innan anstalten har hanterat denna. Handläggning av en begäran om omprövning av beslut ska givetvis ske skyndsamt. Anstaltens bristande hantering har lett till att AA:s rätt att få sin sak prövad i högre instans har fördröjts väsentligt.

text: Jag är sammantaget kritisk till anstaltens hantering av AA:s ansökningar om omprövning.

text: Ärendet avslutas.

text: Elisabeth Rynning

text: Agnes Morin


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring

title: En leverantör, som inte hade deltagit i upphandlingen men som innan tilldelningsbeslutet meddelades hade begärt att få ta del av beslutet, skulle ha fått upplysning om beslutet i samband med att det meddelades

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade Olsen Engineering A/S på Vägverket med anledning av handläggningen av ett upphandlingsärende. Bolaget framförde bl.a. följande. Vägverket hade genomfört en upphandling rörande automatiserad trafiksäkerhetskontroll. Under handläggningen av ärendet skrev bolagets juridiska ombud den 20 april 2005 till verket och begärde att få del av tilldelningsbeslutet så snart ett beslut om vinnande anbudstagare i upphandlingen hade fattats. I en svarsskrivelse den 22 april 2005 uppgav verket att tilldelningsbeslut ännu inte förelåg och att myndigheten inte kunde utlova omedelbart meddelande om beslutet. Verket hänvisade bolaget att återkomma med en sådan begäran. I en skrivelse till verket den 2 maj 2005 vidhöll bolagets juridiska ombud den tidigare begäran och uppgav bl.a. att enligt bestämmelserna om offentlig upphandling kan en leverantör begära att få upplysning om tilldelningsbeslutet när som helst under upphandlingen och upplysningarna skall lämnas genast. Vägverket tillställde bolagets juridiska ombud upplysning om tilldelningsbeslutet med e-post först den 9 maj 2005 kl. 13.14. Av beslutet framgick att verket redan den 29 april 2005 hade lämnat upplysning om tilldelningsbeslutet till vinnande anbudsgivare. Den tiodagarsfrist som gäller för prövning av en begäran om överprövning av upphandlingen skulle således löpa ut den 10 maj 2005. Bolaget kunde emellertid den 9 maj 2005 till länsrätten per telefax lämna in en ansökan om överprövning av upphandlingen.

text: I anmälan hävdade bolaget att Vägverket medvetet hade dröjt med att expediera bolagets begäran om utfående av tilldelningsbeslutet för att omöjliggöra eller försvåra en ansökan om överprövning av upphandlingen.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Vägverket, generaldirektören AA, i ett yttrande den 29 augusti 2005 följande.

text: Olsens anmälan avser påstående om att Vägverket hemlighållit information om tilldelningsbeslut i upphandling av automatisk trafiksäkerhetskontroll, s.k. ATKmätstation. Olsen tillskrev Vägverket den 20 april 2005 och begärde att få tilldelningsbeslutet i upphandlingen skickat till sig så snart sådant beslut fattats. Olsen inkom inte med något anbud och är därför att anse som en leverantör enligt

text: 1 kap. 28 § andra stycket lagen (1992:1528)

text: om offentlig upphandling (LOU). Enligt bestämmelsen har leverantör som inte lämnat anbud möjlighet att på begäran utfå upplysningar om tilldelningsbeslutet. Upplysningarna skall lämnas genast eller så snart det är möjligt. I förarbetena till bestämmelsen anges att en begäran om att utfå upplysningarna ”får framställas när som helst, dvs. även efter det att upphandlingen har avslutats. Den upphandlande enheten skall dock genast eller så snart det är möjligt, sedan en sådan begäran framställts, lämna upplysningar om tilldelningsbeslutet till leverantören. Det innebär att enheten i princip skall lämna upplysningarna omgående, förutsatt att det är möjligt med hänsyn till arbetets behöriga gång” (

text: prop. 2001/02:142 s. 96

text: ). Vid tiden för Olsens brev av den 20 april var handlingen som Olsen ville ha inte upprättad av Vägverket. Vägverket meddelade Olsen den 22 april att bolaget kunde återkomma med en begäran att få tilldelningsbeslutet, när sådant förelåg. Vägverket meddelade anbudsgivaren den 29 april att anbudet antagits. Eftersom det endast inkom ett anbud i upphandlingen gäller inte upplysningsskyldigheten som följer av

text: 1 kap. 28 § första stycket

text: LOU. Efter att upphandlingskontrakt tecknats har länsrätt inte möjlighet att överpröva en upphandling. För att ge eventuella missnöjda leverantörer möjlighet att klaga på beslutet valde Vägverket att avvakta tio dagar med att teckna kontrakt, i enlighet med 7 kap. 1 § tredje stycket, trots att den föreskrivna tidsfristen endast gäller om det finns andra anbudsgivare än den som tilldelats upphandlingskontraktet (jfr

text: prop. 2001/02:142 s. 102

text: ). Kontrakt avsågs tecknas den 10 juni. Ett brev från Olsen kom ansvarig handläggare för upphandlingen till handa på förmiddagen den 9 maj. Handläggaren tolkade brevet som en begäran att utfå upplysningar om tilldelningsbeslutet och skickade beslutet direkt per e-post, samt meddelade Olsens ombud per telefon att handlingen skickats. Olsen hade därmed eftermiddagen på sig att inge en ansökan om överprövning till länsrätten och utverka ett eventuellt interimistiskt beslut om att stoppa upphandlingen. Något beslut meddelades dock inte Vägverket förrän nästa dag, efter att upphandlingskontrakt tecknats. Länsrätten hade då inte längre möjlighet att överpröva upphandlingen. Brevet från Olsen är stämplat som inkommet till Vägverket den 3 maj, vilket föranlett Vägverket att undersöka skälen till att handläggaren fick del av brevet först den 9 maj 2005. Förklaringen är att Vägverkets arkiv- och registratursektion var på utbildning den 3 och 4 maj (den 4 maj till kl. 12.00). En vikarierande registrator fanns på plats under den tiden. Det blev emellertid förseningar med att diarieföra posten. När de ordinarie registratorerna var åter den 4 maj kl. 12.00 fanns post att registrera för både den 3 och 4 maj. Olyckligtvis inträffade ett dödsfall inom familjen hos den registrator som i normalfallet handhar upphandlingssektionens post och registratorn måste lämna arbetet. Posten som inkommit till upphandlingssektionen blev därför genomgången sist och kunde inte registreras förrän den 6 maj (den 5 maj var helgdag). Då den 6 maj var en dag mellan en helgdag och en lördag (klämdag) var handläggarna på upphandlingssektionen lediga och brevet kom inte till handläggaren förrän måndagen den 9 maj. Detta är naturligtvis beklagligt och Vägverket ser för närvarande över rutinerna vid genomgång av inkommen post. Vad som kan tilläggas i övrigt är att Vägverkets handlande inte har varit ägnat att försöka hemlighålla uppgifter i upphandlingen. Vägverkets sena expediering av upplysningarna om tilldelningsbeslutet har dock inte varit avgörande för Olsens

text: möjligheter att få upphandlingen överprövad. Olsens synpunkter på upphandlingen hänför sig till de krav som Vägverket ställt i förfrågningsunderlaget, dvs. förhållanden som varit tillgängliga för Olsen och möjliga att överpröva i ett långt tidigare skede i upphandlingen. Vägverket inser emellertid att Olsens begäran om att få tilldelningsbeslutet borde ha handlagts tidigare med anledning av bolagets första begäran. Bolaget kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. följande. Bolagets begäran om att få ta del av tilldelningsbeslutet skulle ses mot bakgrund av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om rätten att ta del av allmänna handlingar. Den begärda handlingen var en allmän handling och ett skyndsamhetskrav gäller för handläggningen av framställningar om handlingsutlämnande.

text: I beslut den 9 juni 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 1 kap. 28 § lagen (1992:1528)

text: om offentlig upphandling (LOU) framgår att när beslut om leverantör och anbud har fattats skall den upphandlande enheten lämna upplysningar till varje anbudssökande eller anbudsgivare om beslutet och skälen för det. Enligt andra stycket i paragrafen skall sådana upplysningar lämnas genast eller så snart det är möjligt till den leverantör som begär det.

text: I

text: 7 kap.

text: LOU finns föreskrifter om överprövning av offentlig upphandling. Av 1 § framgår att en leverantör som anser att han lidit eller kan komma att lida skada enligt 2 § får i en framställning till allmän förvaltningsdomstol ansöka om att upphandlingen skall göras om eller att den får avslutas först sedan rättelse gjorts. Vid annan upphandling än direktupphandling får en ansökan om överprövning inte prövas efter den tidpunkt då ett upphandlingskontrakt föreligger. Den får dock prövas till dess att tio dagar gått från det att den upphandlande enheten lämnat upplysningar som avses i 1 kap. 28 § första stycket, eller rätten, om den har fattat ett interimistiskt beslut, upphävt det beslutet.

text: I förarbetena till

text: 1 kap. 28 § andra stycket

text: LOU anfördes bl.a. följande (

text: prop. 2001/02:142 s. 96

text: f.).

text: I andra stycket har införts en skyldighet för en upphandlande enhet att till varje leverantör som begär det lämna upplysningar om vem eller vilka som tilldelats upphandlingskontraktet och skälen för det. Uppgiftsskyldigheten i andra stycket avser även potentiella leverantörer som visserligen inte är anbudssökande eller anbudsgivare men som ändå har rätt att ansöka om överprövning eller väcka talan om skadestånd enligt bestämmelserna i 7 kap. Även en anbudssökande eller en anbudsgivare har rätt att med stöd av denna bestämmelse på begäran få upplysningar om tilldelningsbeslutet i exempelvis en situation där en upphandlande enhet inte lämnat dessa upplysningar på eget initiativ enligt första stycket. Begäran får framställas när som helst, dvs. även efter det att upphandlingen har avslutats. Den upphandlande enheten skall dock genast eller så snart det är möjligt, sedan en sådan begäran framställts, lämna upplysningar om tilldelningsbeslutet till leverantören. Det innebär att enheten i princip skall lämna upplysningarna omgående, förutsatt att det är möjligt med hänsyn till arbetets behöriga gång. – – –

text: Uppgifter om tilldelningsbeslut får lämnas ut om det kan ske utan skada för det allmänna eller enskild. En sekretessprövning skall således göras i enlighet med bestämmelserna i 6 kap. 2 § första stycket första meningen och 8 kap. 10 § första stycket första meningen sekretesslagen eller enligt vad som föreskrivs i en annan tillämplig sekretessbestämmelse. Bolaget har till grund för sina klagomål anfört att Vägverket vid handläggningen av bolagets skrivelse den 20 april 2005 redan på grund av föreskrifterna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: varit skyldigt att översända tilldelningsbeslutet. Verket har anfört att när skrivelsen kom in till myndigheten var den begärda handlingen, tilldelningsbeslutet, ännu inte upprättad.

text: Av

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift skall tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt.

text: Av

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att en handling är allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. En avgörande förutsättning för att tillämpa bestämmelserna om utfående av allmänna handlingar är att handlingen förvaras hos myndigheten när sökanden begär att få ta del av den (se Bohlin, Offentlighetsprincipen, 6 u. 2001, s. 42). Härav följer att bestämmelserna om handlingsutlämnande inte medförde någon skyldighet för verket att på grund av bolagets skrivelse den 20 april 2005 lämna ut tilldelningsbeslutet sedan handlingen hade upprättats.

text: Som framgått av det anförda har dock enligt

text: 1 kap. 28 § andra stycket

text: LOU en leverantör som begär det rätt att få upplysningar om tilldelningsbeslutet. Vägverket skulle i enlighet med denna bestämmelse ha handlagt bolagets begäran i skrivelsen den 20 april 2005 och i anslutning till att tilldelningsbeslutet meddelades den 29 april 2005 ha lämnat upplysningar om beslutet till bolaget. Av remissyttrandet framgår att myndigheten numera är medveten om detta.

text: Utredningen visar också att bolagets skrivelse den 2 maj 2005 inte heller handlades på ett tillfredsställande sätt. Skrivelsen kom in till verket den 3 maj 2005, men de begärda uppgifterna översändes till bolaget först den 9 maj 2005. Verket dröjde också något för länge med att diarieföra skrivelsen (jfr 15 kap. 1 § sekretesslagen).

text: Jag är kritisk till Vägverkets handläggning i de nu berörda hänseendena och noterar att myndigheten har uppgett att den inlett en översyn av sina rutiner.

text: Vad som har kommit fram i övrigt föranleder inte något uttalande av mig.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Omprövning Överklagande

title: En kommunal nämnd har, i stället för att överlämna ett överklagande till överinstansen, inom ramen för ett omprövningsförfarande kompletterat utredningen i ärendet. Kritik mot nämnden för långsam handläggning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om bostadsanpassningsbidrag. Hon uppgav bl.a. följande. Hennes mor, BB, hade ansökt hos nämnden om bostadsanpassningsbidrag för en trapphiss. Nämnden beslutade att avslå hennes ansökan. AA lämnade personligen in ett överklagande av beslutet till kommunen. När hon flera månader senare undersökte vad som hade hänt i ärendet framkom att kommunen ännu inte hade överlämnat överklagandet till länsrätten.

text: AA framförde i sin anmälan också andra klagomål rörande ärendet om bostadsanpassningsbidrag.

text: Utredning

text: Stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig angående vad AA hade framfört om handläggningen av överklagandet.

text: Nämnden beslutade att som sitt yttrande åberopa ett vid stadsbyggnadskontoret upprättat tjänsteutlåtande, vari anfördes bl.a. följande.

text: BB ansökte 2003-09-25, hos stadsbyggnadskontoret (handläggande förvaltning av bostadsanpassningsbidrag, handläggare CC), om bostadsanpassningsbidrag för en trapphiss… En ansökan om bostadsanpassningsbidrag skall åtföljas av ett intyg av arbetsterapeut, läkare eller annan sakkunnig som utvisar att de åtgärder bidraget söks för är nödvändiga med hänsyn till funktionshindret. I samband med kommunens (Västra innerstaden stadsdelsförvaltning) arbetsterapeuts prövning och bedömning på plats önskades en observation av seende sökandens rörelseförmåga att gå i trappor. Sökanden och sökandens dotter nekar att medverka i en sådan bedömning. Med hänsyn härtill kunde arbetsterapeuten ej intyga behovet av sökt anpassningsåtgärd, … Med ovanstående motivering avslogs ärendet 2003-10-22. Beslutet, som togs i delegation av stadsbyggnadsnämnden och åtföljdes av besvärshänvisning, delgavs sökanden via brev med mottagningsbevis.

text: BB överklagade stadsbyggnadsnämndens beslut. Överklagandet, ställt till länsrätten i Skåne län, inkom till stadsbyggnadskontoret 2003-11-17 (inom föreskriven tid). Vid stadsbyggnadskontorets genomgång av överklagandet konstaterades, med avseende på nya fakta, att kommunens beslut om avslag borde omprövas. Vidare bedömdes att en prövning av överklagandet hos länsrätten skulle innebära en avsevärd, icke önskvärd tidsspillan. Med avseende på ovanstående beslutade kontoret om omprövning av ärendet enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Överklagandet överlämnades sålunda ej till länsrätten (

text: 25 § förvaltningslagen

text: ). Kontakt togs med kommunens arbetsterapeut på stadsdelsförvaltningen om en ny prövning och bedömning på plats. Kommunens arbetsterapeut kontaktade, under december 2003, sökanden för bestämmande av ny tid för prövning och bedömning på plats. Sökanden och sökandens dotter meddelade att man inte vill ha någon ny prövning på plats utan vill att länsrätten prövar det inlämnade överklagandet. Arbetsterapeuten meddelade i sin tur sökandens önskemål till stadsbyggnadskontoret. Detta meddelande har dock aldrig registrerats på ärenderegistrets händelselista. Då sökanden ej hört något ifrån länsrätten kontrollerade densamme anledningen varvid det uppdagades att överklagandet aldrig överlämnats till länsrätten. Sökandens dotter tog då kontakt med stadsbyggnadskontorets handläggare CC varvid ärendet åter aktualiserades och kommunens arbetsterapeut återigen kopplades in. Kontakt upprättades, 2004-04-28, mellan sökandens dotter och kommunens arbetsterapeut och sjukgymnast för ny prövning och bedömning på plats. Tidpunkten för den nya prövningen bestämdes till 2004-05-04. Vid tidpunkten för den nya prövningen var arbetsterapeuten sjuk varvid det beslutades om nytt datum 2004-05-07. Efter prövning och bedömning 2004-05-07 utfärdade kommunens arbetsterapeut 2004-05-11 nytt intyg där behovet av bl.a. trapphiss intygas, …. Intyg från fastighetsägaren om medgivande till anpassningsåtgärderna inkom till stadsdelsförvaltningen 2004-05-18. Den förnyade ansökan om bostadsanpassningsbidrag, med intygen från arbetsterapeuten och fastighetsägaren som bilagor, inkom till stadsbyggnadskontoret 2004-05-24. Beslut om bostadsanpassningsbidrag togs i delegation av stadsbyggnadsnämnden 2004-06-01. Under handläggningens gång kontaktade stadsbyggnadskontoret … AB för prisuppgift avseende installation av trapphiss. Offert inkom till kontoret 2004-05-24. Montage av trapphissen beställdes samma dag som beslutet togs (2004-06-01). Orderbekräftelse inkom … 2004-06-07 och under vecka 25 monterades trapphissen.

text: Den tidsutdräkt som förevarit mellan december 2003, då sökandens dotter meddelade önskemålet om prövning av överklagandet hos länsrätten, och april 2004, då ärendet åter aktualiserades, är naturligtvis olycklig. Stadsbyggnadskontoret har i sin handläggning missat sökandens önskemål om att få ärendet prövat hos länsrätten och i tron att handläggningen av ärendet fortgick, genom kontakter mellan sökanden och kommunens arbetsterapeut, ej heller bevakat ärendet. Under år 2003 handlades 2 949 ärenden om bostadsanpassningsbidrag. Personalstyrkan, på tre heltidsanställda, har sedan arbetsuppgifterna tillfördes stadsbyggnadskontoret år 1992 varit konstant. Då ärendemängden under de senaste åren ökat drastiskt har arbetssituationen inom enheten varit mycket pressande. Vidare har, under år 2003, enheten drabbats av en långtidssjukskrivning med vikarie som följd. Under december månad 2003 följde en pensionsavgång samt ett upphörande av en projektanställning. Under december genomfördes tillika en omflyttning av enhetens personal inom stadsbyggnadskontorets lokaler. Med avseende på de senare årens ökade ärendeantal gjordes under 2003 en organisationsöversyn av enheten Bostadsanpassningsbidrag. Som en följd av denna

text: beslutades under hösten att tillföra enheten ytterligare resurser och under våren 2004 har enheten således utökats med två handläggare. Kontoret frånhänder sig inte på något sätt ansvaret för de brister i handläggningen som uppstått i det aktuella ärendet och beklagar därför den olägenhet detta medfört för BB. Den ovan redovisade arbetssituationen har dock varit en bidragande orsak till den uppkomna situationen. Kontoret vill dock framhålla att när väl den uppkomna situationen uppdagades genomfördes anpassningen mycket skyndsamt. AA lämnades tillfälle att kommentera remissyttrandet, men hördes inte av.

text: I beslut den 4 november 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att nämnden genom ett beslut den 22 oktober 2003 avslog BB:s ansökan om bostadsanpassningsbidrag till en trapphiss. Som skäl för beslutet angavs att bl.a. BB inte hade medverkat i utredningen och att arbetsterapeuten därför inte kunde intyga behovet av bostadsanpassningsåtgärder. När BB:s överklagande av beslutet kom in den 17 november 2003 gjorde stadsbyggnadskontoret bedömningen att beslutet med hänsyn till nya uppgifter som kommit fram borde omprövas enligt

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Förvaltningen ansåg att en prövning av överklagandet i länsrätten skulle innebära en avsevärd, icke önskvärd tidsspillan och överlämnade därför inte överklagandet till länsrätten.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Syftet med bestämmelserna om omprövning är i första hand att felaktiga beslut skall ändras så snabbt, enkelt och billigt som möjligt. Ett överklagande får dock inte bli liggande hos myndigheten i avvaktan på omprövning, och skyldigheten att ompröva gäller normalt inte när det krävs ytterligare utredning i ärendet. (Se

text: prop. 1985/86:80 s. 76

text: och

text: En beslutsmyndighet har utanför tillämpningsområdet för

text: 27 § förvaltningslagen

text: befogenhet att på sedvanerättslig grund ompröva sina beslut. Omprövningsmöjligheten bör dock användas med viss försiktighet. Befogenheten att ompröva beslut bör tillämpas så att den inte ger underlag för uppfattningen att myndigheterna undertrycker ett överklagande. Om en klagande har lämnat nya uppgifter som – om de är riktiga – skall föranleda omprövning har det emellertid ansetts ligga i linje med lagstiftarens avsikter att beslutsmyndigheten behåller ett överklagande en kort tid för att kontrollera om uppgifterna är riktiga. (Se

text: a. prop. s. 42

text: och Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 328 f.).

text: Vad som har kommit fram om handläggningen i detta fall föranleder följande uttalanden.

text: Av vad som angavs som skäl för nämndens avslagsbeslut den 22 oktober 2003 framgår att utredningen i ärendet uppenbarligen inte var tillräcklig för att nämnden eller länsrätten skulle kunna ta ställning till BB:s behov av bostadsanpassningsåtgärder. Jag har därför förståelse för nämndens vilja att i den uppkomna situationen inom ramen för ett omprövningsförfarande komplettera utredningen i ärendet. Avsikten var tydligen att detta skulle vara till fördel för BB Handläggningen, som borde ha skett med stor skyndsamhet, var dock redan inledningsvis alltför långsam. Först någon gång i december 2003 togs ny kontakt med BB. I anslutning därtill meddelade hon att hon önskade att omprövningsförfarandet skulle avbrytas och ärendet överlämnas till länsrätten. Detta föranledde på grund av förbiseende inte ens några överväganden av förvaltningen. Till följd av fortsatt bristfällig bevakning av ärendet vidtogs inte några handläggningsåtgärder alls förrän i slutet av april 2004. Förvaltningen tog då ny kontakt med BB och utredningen kunde sedan kompletteras. Nytt beslut i ärendet, genom vilket BB beviljades bostadsanpassningsbidrag, fattades först den 1 juni 2004. Vad nämnden har anfört om arbetssituationen på den aktuella enheten ursäktar inte bristerna i handläggningen. Jag är mycket kritisk till det inträffade. Jag noterar att nämnden har tillfört enheten ytterligare resurser.

text: Vad som har kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förundersökning
Åtal

title: Kritik mot en åklagare för brister i en förundersökning och för utformningen av ett beslut om att lägga ned ett åtal

sammanfattning: En automatisk trafiksäkerhetskontroll genomfördes. Ett fordon som framförts i för hög hastighet var en leasingbil med ett aktiebolag som ger ut tidningen Kristianstadsbladet som leasingtagare. Efter en jämförelse mellan passbilder på bolagets styrelseledamöter och bilden från fartkameran, delgavs en styrelseledamot misstanke om brott. Den misstänkte angav inte uttryckligen om han förnekade eller erkände brott, men hans skriftliga svar kunde knappast tolkas på annat sätt än att han förnekade brott. Något förhör hölls inte med den misstänkte. Det hade inte heller framkommit något som gav stöd för antagandet att han haft tillgång till det aktuella fordonet. Åklagaren ansåg likväl att underlaget var tillräckligt för att väcka åtal. En tid därefter trädde en vid Kristianstadsbladet anställd fotograf fram med bild och namn i tidningen och uppgav att det var han som hade fört fordonet. Åklagaren lade då ned åtalet med motiveringen att det inte längre förelåg tillräckliga skäl för åtalet mot den misstänkte. Jag är kritisk såväl mot att det inte vidtogs ytterligare utredningsåtgärder i förundersökningen innan beslut i åtalsfrågan fattades som mot att åklagaren inte i sitt nedläggningsbeslut angav att det framkommit att den tidigare misstänkte var oskyldig.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren BB, åklagarkammaren i Kristianstad med anledning av hur denne hade handlagt en förundersökning om hastighetsöverträdelse. Enligt AA fattades bl.a. beslut om att väcka åtal mot honom på ett bristfälligt underlag. Åtalet lades sedermera ned och AA var också missnöjd med den motivering som BB angav till stöd för sitt beslut att lägga ned förundersökningen.

text: Utredningen

text: Handlingar i Kristianstads tingsrätts mål B 2523-08 begärdes in och granskades. Av inhämtade handlingar och AA:s anmälan framgick bl.a. följande.

text: AA är styrelseledamot i bolaget Skånemedia AB, som bl.a. ger ut tidningen Kristianstadsbladet. Den 1 oktober 2008 underrättades han om att han, efter att en automatisk trafiksäkerhetskontroll hade genomförts, var skäligen misstänkt för en hastighetsöverträdelse. AA tog reda på att det aktuella fordonet var en leasingbil med Skånemedia AB som leasingtagare. Efter diverse kontakter mellan honom och

text: utredaren hos polisen framkom att passbilderna på bolagets styrelseledamöter jämförts med den bild som tagits av fartkameran och att polisen därvid bedömt att AA skulle anses som skäligen misstänkt. Han besvarade underrättelsen på följande sätt. ”Förundersökningen är i stort behov av komplettering; och den vill jag få del av. Därefter begär jag absolut prövning av åklagare.” Den 28 oktober fick han del av ett förundersökningsprotokoll och underrättades samtidigt om att förundersökningen var slutförd. AA begärde att förundersökningen skulle kompletteras genom förhör med den administrative direktören och att denne då, om det inte redan skett, skulle tillfrågas om AA kunde vara bilens förare. Den 26 november fick han del av en förhörsutskrift från ett förhör med den administrative direktören. Av utskriften framgick att det i koncernen fanns en intern överenskommelse om att aldrig uppge eller identifiera någon förare som blivit föremål för utredning angående fortkörning eftersom detta kunde strida mot det s.k. källskyddet. Efter förnyad kontakt med den utredande polisen fick han beskedet att ärendet var överlämnat till åklagarkammaren i Kristianstad.

text: Den 3 december beslutade BB att väcka åtal mot AA för hastighetsöverträdelse. Något förhör med AA hade inte hållits. Ärendet uppmärksammades i Kristianstadsbladet och bl.a. framkom att tidningens chefredaktör uppgett att han visste att styrelseledamöterna aldrig använde tidningens bilar. Den 20 december framträdde en vid tidningen anställd fotograf med namn och bild i tidningen och uppgav att det var han som hade kört den aktuella bilen. Den 7 januari 2009 upprättade BB en skrivelse till tingsrätten i vilken han angav att åtalet lades ned eftersom ”brott ej längre kan styrkas”. Han hemställde att tingsrätten skulle skriva av målet. AA motsatte sig detta och begärde dels att åklagaren skulle justera sin nedläggningsgrund på så sätt att det skulle framgå att han var oskyldig, dels att tingsrätten skulle meddela frikännande dom. En sådan dom meddelades den 18 februari 2009.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framfördes i anmälan.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren DD (här uteslutna) och BB.

text: BB anförde bl.a. att åtal inte hade väckts om AA förnekat att han fört fordonet och att utformningen av beslutet att lägga ned åtalet var helt korrekt och i överensstämmelse med gällande åklagarpraxis.

text: Efter att ha redovisat bakgrunden till ärendet och den rättsliga regleringen gjorde CC följande bedömning.

text: Förundersökningen

text: Förundersökningar om hastighetsöverträdelser och andra trafikförseelser är typiskt sett sådana utredningar som leds av polisen. I de allra flesta fall handläggs dessa ärenden av åklagare först i samband med bedömningen om åtal ska väckas. Åklagaren ska då främst pröva om bevisningen är tillräckligt stark för att brott ska kunna styrkas. Bedömer åklagaren därvid att det föreligger s.k. tillräckliga skäl för att väcka åtal har han eller hon en skyldighet att besluta därom förutsatt att det inte finns skäl för bl.a. åtalsunderlåtelse eller att utfärda strafföreläggande.

text: Uppmärksammar åklagaren att polisens utredning innehåller brister ska dessa åtgärdas om det kan leda till att åtal senare väcks. Är det i stället så att åklagaren bedömer att vidare åtgärder inte kommer att leda utredningen framåt ska han eller hon besluta att inte väcka åtal på det befintliga underlaget. Den nu aktuella förundersökningen har letts av polisen. Ärendet synes ha handlagts i enlighet med Åklagarmyndighetens riktlinjer (RättsPM 2005:4) liksom de föreskrifter och allmänna råd som Rikspolisstyrelsen utfärdat om polismyndighetens befattning med automatisk trafiksäkerhetskontroll (FAP 331-9). De vidtagna utredningsåtgärderna är också sådana som normalt ansetts vara ett tillräckligt utredningsunderlag och överensstämmer även med de krav som domstolarna brukar ställa vid sin prövning i denna typ av ärenden (jmf. avgörande den 13 juni 2005 hovrätten från övre Norrland i mål B 33-05 kommenterat i RättsPM 2005:4). Det kan även vara av intresse att nämna att JO, vid sin granskning av ett ärende som avsåg polisens handläggning av ett ärende om hastighetsöverträdelse där automatisk trafiksäkerhetskontroll använts, tagit del av de rutiner, föreskrifter och allmänna råd som utarbetats till stöd för verksamheten (dnr 1204-2007).

text: Kompletterande åtgärder

text: Det framgår av handlingarna att åklagaren BB, då han övertog den slutförda förundersökningen, uppmärksammade att AA i samband med slutdelgivning begärt att förhör skulle hållas med den administrativa chefen för företaget. Åklagaren BB återupptog därför förundersökningen genom att ge direktiv till polisen om att hålla det begärda förhöret. Polisen höll förhör enligt direktiven och redovisade vad som framkommit. Av uppgifter i såväl AA:s anmälan till JO som åklagaren BB:s yttrande framgår att AA fått del av det kompletterande förhöret. Det kan därmed konstateras att den komplettering som AA begärt genomförts och att han slutdelgivits förundersökningen. Det kan dock noteras att det i åklagarakten saknas uppgift som visar att AA underrättats även om det kompletterande förhöret. AA har i sin anmälan påtalat att åklagaren borde ha vidtagit utredningsåtgärder utöver den som begärdes i samband med att utredningen slutdelgavs honom. AA anser därvid att Kristianstadspolisen borde ha utrett vem som förde bilen med utgångspunkt från fotounderlaget, att förhör med AA och med chefredaktören för företaget borde hållits samt att kompletterande förhör borde ha hållits med den administrativa chefen. Av handlingarna framgår inte att AA tidigare begärt att dessa åtgärder skulle vidtas. Enligt uppgifterna i hans JO-anmälan skulle emellertid denna framställan ha skickats till polisen den 3 december 2009 vilket var samma dag som åtal väcktes och fem dagar efter att det kompletterande förhöret inkom till åklagarkammaren. Någon sådan handling finns dock inte i akten. Sammanfattningsvis är min bedömning den att ärendet var färdigt för beslut i åtalsfrågan när åtal väcktes den 3 december 2008.

text: Åtalsbeslutet

text: Huruvida det finns tillräckliga skäl för åtal är en bedömningsfråga som man kan ha olika uppfattningar om. Som nämnts väckte åklagaren BB åtal mot AA för hastighetsöverträdelse den 3 december 2008. Förutom omständigheten att AA var styrelseledamot i det företag som ägde bilen och att han inte angett någon klar inställning till brottsmisstanken måste beslutet ha grundats på en jämförelse mellan bilden på föraren och en körkortsbild på AA. Enligt min uppfattning har åklagaren BB haft fog för att väcka åtal mot AA på det underlag som förelåg.

text: Beslutet att lägga ned åtalet

text: Efter åtalsbeslutet trädde en annan person fram och erkände att det var han som gjort sig skyldig till hastighetsöverträdelsen. Även en bild på den personen har publicerats i lokalpressen. Mot bakgrund av dessa uppgifter beslutade åklagaren BB att lägga ned åtalet. Jag har inte någon anledning att ifrågasätta den bedömningen. BB har motiverat sitt beslut med att det inte längre föreligger tillräckliga skäl för åtal mot den misstänkte. Jag kan konstatera att åklagaren AA således har använt sig av det

text: beslutsskäl som Åklagarmyndigheten tillhandahåller som stöd för beslutsfattande men inte kompletterat skälet med en närmare motivering. Det kan i detta sammanhang noteras att myndigheten inte tillhandahåller avskrivningsgrunden ”misstänkt oskyldig” i sitt system. Åklagaren har i hemställan till tingsrätten om att målet skulle avskrivas använde det mer vardagliga begreppet ”brott kan ej styrkas” och inte det formella uttryckssättet som använts i beslutet om att lägga ned åtalet. Det är visserligen lämpligt att i sådana skrivelser uttrycka sig formellt men jag kan inte se att åklagaren formulerat sig på ett otydligt sätt som riskerat att missuppfattas. Det kan vidare noteras att åklagarens beslut att lägga ned åtalet inte medför någon skyldighet för honom eller henne att upplysa rätten eller den tilltalade om att frikännande dom kan meddelas utan att saken prövas materiellt.

text: Övrigt

text: AA har under förundersökningen inte angett någon inställning till brottsmisstanken eller fört fram några omständigheter av betydelse för åklagarens prövning av åtalsfrågan. Detta är förvånande särskilt med tanke på att AA under många år arbetat som åklagare. Åklagaren BB har uppgett att han inte skulle ha väckt åtal för det fall AA hade förnekat att han gjort sig skyldig till hastighetsöverträdelsen. Det är därför också beklagligt att AA inte lämnade mer uppgifter under förundersökningen eftersom det skulle ha lett till att åtal inte väcktes mot honom. AA yttrade sig.

text: Bedömning

text: Förundersökningen och åtalsbeslutet Enligt

text: 23 kap. 2 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB, ska det under förundersökningen utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal mot honom eller henne. Att en åklagare, om tillräckliga skäl föreligger, är skyldig att väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal framgår av

text: 20 kap. 6 §

text: RB. Det brukar anses att bevisningen måste vara tillräckligt stark för att åklagaren på objektiva grunder ska kunna förvänta sig en fällande dom.

text: I det aktuella fallet hade förundersökning inletts efter det att en s.k. fartkamera vid en automatisk trafiksäkerhetskontroll registrerat att ett fordon framförts i för hög hastighet. Under förundersökningen framkom att fordonet var en leasingbil och att leasingtagare var ett bolag vid namn Skånemedia AB. Av utredningen hade vidare framgått vilka som vid aktuell tidpunkt var styrelseledamöter i bolaget och att passbilden på en av styrelseledamöterna, AA, uppvisade vissa likheter med den bild som tagits av fartkameran. Från företrädare för det aktuella bolaget hade inhämtats att bolaget av principiella skäl inte lämnade ut namnet på förare som fastnat i fartkontroller. AA, som skriftligen delgetts misstanke om brott, hade inte uttryckligen angett om han förnekade eller erkände gärningen. Han hade dock skriftligen uppgett att han ansåg att utredningen hade vissa brister.

text: Åklagaren, BB, ansåg att det ovanstående var tillräckligt för att fatta beslut i åtalsfrågan och gjorde bedömningen att den åberopade bevisningen var tillräckligt stark för att han på objektiva grunder skulle kunna förvänta sig en fällande dom. Åklagarmyndigheten har delat denna uppfattning.

text: BB och för den delen även polisen synes ha utgått från att det berörda bolagets styrelseledamöter hade tillgång till det aktuella fordonet. Vad den uppfattningen

text: grundat sig på är oklart, men förundersökningen innehåller i vart fall inte någon utredning till styrkande av det antagandet. Inte heller synes någon företrädare för bolaget ha tillfrågats om vilka som faktiskt hade tillgång till bilen. Med hänsyn till att bolagets administrative direktör i ett förhör hade hänvisat till det s.k. källskyddet borde det dock enligt min uppfattning ha legat nära till hands att dra slutsatsen att t.ex. reportrar och fotografer hade tillgång till bilarna, medan den informationen inte kan anses ha talat för att styrelseledamöterna hade det.

text: Utöver uppgiften om att AA var styrelseledamot i bolaget har det i förundersökningen funnits en passbild på honom som jämförts med den bild som tagits av fartkameran. Jag kan konstatera att AA på passbilden inte är helt olik den som framför fordonet, men vill också betona att det, inte minst med tanke på att delar av förarens huvud skyms av ett solskydd, med all sannolikhet finns ett stort antal människor vars utseende påminner om personen på bilden.

text: Även om AA valde att inte uttryckligen förneka det brott han delgavs misstanke om, kan hans agerande under förundersökningen, närmast hans framställningar om att förundersökningen borde kompletteras, enligt min uppfattning inte gärna tolkas på annat sätt än att han förnekade gärningen. På vilken grund han förnekade får dock anses oklart.

text: Huruvida den utredning som finns tillgänglig i en förundersökning är tillräcklig för att fatta beslut i åtalsfrågan eller inte är en bedömningsfråga. I sådana frågor finns normalt utrymme för olika bedömningar utan att någon av dem kan sägas vara felaktig. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört anser jag emellertid att den tillgängliga utredningen i det aktuella fallet inte var tillräcklig för att ett välgrundat beslut i åtalsfrågan skulle kunna fattas och att förundersökningen således behövde kompletteras. En tänkbar utredningsåtgärd skulle därvid ha varit att genom förhör med den administrative direktören eller annan försöka klargöra vilka personalkategorier som hade tillgång till fordonet och om även styrelseledamöter kunde använda bilen. En sådan fråga borde rimligen ha kunnat besvaras även med beaktande av källskyddet. Om det hade visat sig att styrelseledamöter hade tillgång till fordonet borde det också uttryckligen ha ställts en fråga om AA:s möjlighet att använda bilen.

text: Om misstankarna mot AA hade kvarstått även efter ett sådant kompletterande förhör, borde åklagaren enligt min uppfattning ha gett direktiv om förhör med AA i syfte att klargöra på vilken grund han förnekade brott. Det kan i detta sammanhang också påpekas att en förutsättning för att rätten enligt

text: 46 kap. 15 a §

text: RB ska kunna avgöra ett mål i den tilltalades utevaro är att saken kan utredas tillfredsställande. I detta ligger givetvis att den tilltalades inställning till brottspåståendet är klar.

text: Jag är således kritisk till att BB inte gav direktiv om ytterligare kompletteringar av förundersökningen. Vid den bedömningen anser jag självfallet också, till skillnad från Åklagarmyndigheten, att det befintliga utredningsmaterialet inte var tillräckligt för att BB på objektiva grunder skulle kunna förvänta sig en fällande dom. Jag vill slutligen i denna del också nämna att i det hovrättsavgörande (Hovrätten för Övre Norrland, mål B 33-05) som Åklagarmyndigheten hänvisat till

text: var den tilltalade registrerad ägare av det aktuella fordonet och förnekade inte heller att det i och för sig var hans bil. Vidare framgår av hovrättens domskäl att likheterna mellan den tilltalade och mannen på fotografiet från hastighetskontrollen var påtagliga. Det finns således väsentliga skillnader mellan det material som hovrätten hade att bedöma i det avgörandet och det material som skulle bedömas i detta fall. Nedläggningsbeslutet Sedan en annan person, anställd vid Kristianstadsbladet, trätt fram med namn och bild i nämnda tidning och uppgett att det var han som körde det aktuella fordonet, beslutade BB den 7 januari 2009 att lägga ned åtalet med motiveringen ”Det föreligger inte längre tillräckliga skäl för åtalet mot den misstänkte”. Av någon anledning synes han emellertid inte ha skickat det beslutet till vare sig tingsrätten eller AA. I stället gav han in en handling till tingsrätten i vilken han angav ”Rubricerade åtal nedläggs härmed eftersom brott ej längre kan styrkas”. Han hemställde vidare om att tingsrätten skulle skriva av målet från vidare handläggning. Sedan AA yttrat sig och bl.a. begärt frikännande dom, meddelade tingsrätten en sådan dom den 18 februari 2009.

text: Åklagarmyndigheten har upplyst att myndigheten inte tillhandahåller avskrivningsgrunden ”Misstänkt oskyldig” i sitt system, och har även angett att den inte anser att BB:s i sin skrivelse till tingsrätten formulerat sig på ett otydligt sätt som riskerat att missuppfattas.

text: Ett beslut om att ett åtal läggs ned med motiveringen att det inte längre föreligger tillräckliga skäl för åtalet mot den misstänkte eller om att en förundersökning läggs ned med motiveringen att brott inte längre kan styrkas, kan enligt min uppfattning uppfattas som att åklagaren eller polisen i och för sig anser att det alltjämt finns en del som talar för att den misstänkte faktiskt begått brottet, men att bevisningen för att så är fallet inte är tillräckligt stark. För den tidigare misstänkte kan det därför, av naturliga skäl, vara av stor betydelse vilken nedläggningsgrund som används. I ett fall som det aktuella, dvs. där det står klart att den som tidigare varit misstänkt inte har begått brottet, bör det förhållandet också framgå av beslutet eller beslutsmotiveringen. Jag noterar vidare att Åklagarmyndighetens system inte heller utgör något hinder mot att komplettera fattade beslut med en närmare motivering.

text: Jag är således även kritisk till hur BB motiverade sitt nedläggningsbeslut.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.