avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Preskription

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av två förundersökningar m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av två förundersökningar om urkundsförfalskning respektive egenmäktigt förfarande.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades i de aktuella ärendena (K244200-2006 och K244893- 2006). Det framkom därvid att polisanmälningarna hade gjorts i september 2006 och avsåg gärningar som påstods ha begåtts samma år. Såvitt framgick av polisens handlingar hade båda förundersökningarna lagts ned på grund av preskription i november 2008.

text: Polismyndigheten anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) framförde i ett remissvar följande.

text: Bakgrund

text: I anmälan till JO framför anmälaren klagomål om passivitet beträffande polismyndighetens handläggning av två polisanmälningar (K244200-2006 och K244893-2006). Den 28 september 2006 gjorde anmälaren en polisanmälan rörande urkundsförfalskning (K244200-2006). Förundersökning inleddes den 4 oktober 2006 och en polisiär förundersökningsledare utsågs. Den 5 oktober lottades ärendet in på Söderorts åklagarkammare och kammaråklagare CC utsågs till förundersökningsledare. Ärendet återgick dock till polismyndigheten, Söderorts polismästardistrikt, familjevåldsgruppen, den 24 oktober 2006 och förundersökningsledare och handläggare utsågs. Ytterligare ett byte av handläggare sker innan ärendet den 29 november 2006 överförs till Bedrägerirotel Syd. Till förundersökningsledare utses kriminalinspektör DD. Den 29 september 2006 gjorde anmälaren en polisanmälan rörande egenmäktigt förfarande (K244893-2006). Ärendet handläggs i likhet med vad som redovisats beträffande K244200-2006 fram till den 29 november 2006 på familjevåldsgruppen

text: vid Söderorts polismästardistrikt, då anmälan registreras på Bedrägerirotel Syd. Till förundersökningsledare utses kriminalinspektör DD. Bedrägerirotel Syd sammanför de båda anmälningarna i polismyndighetens datasystem (DUR Två). Den 21 december 2006 läggs ärendena genom beslut av förundersökningsledaren DD i balans. Ärendena återupptas för handläggning den 22 augusti 2008, då kriminalinspektör EE utses till handläggare. Förundersökningsledare är kriminal-inspektör FF. Förhör hålls med målsäganden den 11 september 2008 och den 1 oktober 2008. Förhör med ett vittne hålls den 17 september 2008. Den 9 oktober 2008 lottas ärendena återigen in till åklagare då den misstänkte under förhöret begärde offentlig försvarare. Den 14 november 2008 lade kammaråklagare CC ned förundersökningarna med motiveringen att brotten var preskriberade.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelserna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och förundersökningskungörelsen (1947:948, FuK). Förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, om det inte är uppenbart att brottet inte går att utreda (

text: 23 kap. 1 §

text: RB). En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet och ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara (1 a § FuK). Finns ej längre anledning till förundersökningens fullföljande ska den läggas ner (

text: 23 kap 4 § 2 st.

text: RB). Enligt

text: 8 kap. 8 § brottsbalken

text: (BrB) ska den som, i annat fall än i särskilt i detta kapitel omförmäles, olovligen tager och brukar eller eljest tillgriper något, dömas för egenmäktig förfarande till böter eller fängelse i sex månader. Enligt

text: 14 kap. 1 §

text: BrB ska den som genom att skriva annan, verklig eller diktad, persons namn eller genom att falskeligen förskaffa sig annans underskrift eller annorledes framställer falsk urkund eller falskeligen ändrar eller utfyller äkta urkund dömas, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för urkundsförfalskning till fängelse i högst två år. Enligt 35 kap. 1 § 1 st. 1 - 2 p. BrB må påföljd ej ådömas med mindre den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom två år, om det svåraste straffet som kan följa på brottet inte överstiger fängelse i över ett år respektive fem år, om det svåraste straffet som kan följa på brottet är högre men icke över fängelse i två år.

text: Södertörns polismästardistrikt Polismästardistriktet beklagar den uppkomna situationen. Ärendena har handlagts på Bedrägerirotel Syd, en gemensam rotel som handlägger ärenden som rör brott mot 9 och 10 kapitlet

text: brottsbalken

text: (BrB) som har brottsforum i Söderort, Södertörn, Nacka eller Södertälje polismästardistrikt enligt en särskild ärendefördelningsplan. Inflödet av ärenden till roteln är stort, vilket gör att en stor del av rotelns personal arbetar med att bereda ärenden. Med beredning av ärenden avses t.ex. att göra vissa initiala utredningsåtgärder i syfte att hitta en skäligen misstänkt för brottet eller komplettera anmälan med uppgifter som gör att förundersökningsledare får ett bättre underlag att fatta korrekta beslut i förundersökningsfrågan. Roteln arbetar både med nya ärenden och äldre balanslagda ärenden men ärendemängden kräver ständiga prioriteringsbeslut. Att anmälningarna blev liggande i balans i cirka 19 månader innan handläggare utsågs beror på hög arbetsbelastning.

text: Den fortsatta handläggningen av K244200-06 Vid den genomgång av ärendena som skett med anledning av JO:s remiss framkom att det fanns anledning att ifrågasätta åklagarens beslut att lägga ner förundersökningen beträffande det anmälda brottet urkundsförfalskning. Polis-

text: myndigheten tog kontakt med Åklagarmyndigheten som meddelade att en ny åklagare, kammaråklagare GG, övertog ansvaret för handläggningen av förundersökningen rörande urkundsförfalskning i samband med att begäran om förordnande av offentlig försvarare inkom i oktober 2008. Advokat HH förordnades enligt Åklagarmyndigheten för detta uppdrag. Ledningen av för-undersökningen har enligt uppgift i Åklagarmyndighetens administrativa system sedan åter den 21 januari 2009 överlämnats till polismyndigheten. Bedrägerirotel Syd uppger att de saknat kännedom om Åklagarmyndighetens beslut om att förundersökningen i K244200-2006 återgått till polismyndigheten. Enligt Bedrägerirotel Syds uppfattning var ärendet avslutat genom nedläggningsbeslut av åklagare. Så snart roteln nu uppmärksammats på frågan har arbetet med förundersökningen i K244200-2006 återupptagits. Bedrägerirotel Syd uppger att de inte kan redogöra för hur denna situation kunnat uppstå annat än att bristerna i kommunikation mellan polis och åklagare kan bero på de it-system som används av parterna. Polismyndigheten har redovisat de båda ärendena i ett (1) lottningsprotokoll som skickades in till Åklagarmyndigheten i samband med begäran om offentlig försvarare. Beslut om nedläggning har sedan genom användande av Åklagarmyndighetens it-system fattats beträffande ett av de anmälda brotten. De båda systemen kommunicerar endast om förundersökningen är öppen i polisens DurTvå-system men eftersom förundersökningarna överlämnats till åklagare för beslut var förundersökningarna låsta. Det sannolika är sedan att missförstånd uppstått vid tolkning av det beslut om nedläggning som fattades beträffande det egenmäktiga förfarandet och nedläggningsbeslutet kom även att omfatta urkundsförfalskningsbrottet, då ärendena som nämnts ovan med ett över- respektive ett underärende redovisats i ett (1) protokoll till Åklagarmyndigheten.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Förundersökningen i K244200-2006 har återupptagits hos polismyndigheten. Myndigheten beklagar det inträffade men kan inte finna någon annan förklaring till varför ärendet registrerats som nedlagt av åklagare i polismyndighetens it-system än bristande överensstämmelser mellan polis och åklagares it-system och missförstånd vid senare tolkning av beslut. Myndigheten har, såvitt myndigheten kan utröna, inte erhållit något beslut från Åklagarmyndigheten beträffande återgång av ledning av förundersökning beträffande urkundsförfalskning till polismyndigheten. Myndigheten beklagar att förundersökningarna kom att ligga i balans under lång tid utan att några utredningsåtgärder vidtogs men kan inte rikta anmärkning mot handläggningen vid Bedrägerirotel Syd efter ansökan om förordnande av offentlig försvarare lämnats in till Åklagarmyndigheten, då Bedrägerirotel Syd agerat mot bakgrund av de uppgifter som fanns tillgängliga i befintliga it-system, dvs. att åklagaren beslutat att lägga ner förundersökningarna. Förundersökningen beträffande urkundsförfalskning har som angivits ovan återupptagits och den fortsatta handläggningen kommer att ske vid Bedrägerirotel Syd. Polismyndigheten beklagar att tillräckliga åtgärder inte har vidtagits för att säkerställa att lagföring av det anmälda brottet egenmäktigt förfarande kunde ske inom föreskriven tid. Även om anmälan inkom närmare åtta månader efter brottet enligt anmälan ska ha begåtts, vilket avsevärt förkortar den tid myndigheten har till sitt förfogande för utredningsåtgärder vid denna typ av brott, är det otillfredsställande att det aktuella brottet kom att preskriberas mot bakgrund av att ärendet innehöll uppgifter som var utredningsbara. Myndigheten ser ytterst allvarligt på att preskription kom att inträda innan brottet kunde prövas av domstol. JO genomförde en inspektion av handläggningen av bedrägeriärenden vid polismyndigheten, Södertörns polismästardistrikt, Bedrägerirotel Syd, den 12-14 maj 2009. JO har med anledning av nämnda inspektion anmodat myndigheten att yttra sig över vad som framkom vid inspektionen och bl.a. lämna upplysningar om orsaken till att ett mycket stort antal bedrägeriärenden vid Bedrägerirotel Syd har legat lång tid utan att några åtgärder vidtagits i dem och redovisa vilka åtgärder myndigheten kommer att vidta för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna och för att avarbeta ärendebalanserna (dnr 2576-2009). Myndighetens svar

text: till JO ska lämnas den 17 juni 2009. Inom myndigheten pågår arbete för att ta fram uppgifter och upplysningar med anledning av JO:s anmodan. Avslutningsvis vill polismyndigheten återigen framhålla att det är beklagligt att preskription kom att inträda för det anmälda brottet egenmäktigt förfarande inträdde innan lagföring kunde ske. Med hänvisning till ovan nämnda anmodan som JO ställt till myndigheten kommer bl.a. en närmare redogörelse för omständigheterna kring handläggningen av ärenden vid Bedrägerirotel Syd och de åtgärder som vidtas inom myndigheten för att åtgärda uppkomna och uppmärksammade problem inom utredningsverksamheten närmare att utvecklas i den skrivelse som kommer att ges in i JO:s ärende dnr 2576-2009. Därefter infordrades vissa handlingar från Åklagarmyndigheten, Södertörns åklagarkammare i Stockholm.

text: Muntliga upplysningar inhämtades även från kammaråklagaren GG, som upplyste bl.a. följande. I januari 2009 beslutade han att förundersökningen om urkundsförfalskning åter skulle överlämnas till polisen. Det är kansliet som ombesörjer expedieringen av ett sådant beslut. Såvitt framgår av diariebladet fick kammaren inte några indikationer på att beslutet inte nådde fram till polisen. Han har således utgått från att det kommit polisen tillhanda.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Kompletterande handlingar infordrades från polismyndigheten av vilka bl.a. framgick att förundersökningen om urkundsförfalskning återupptogs i juni 2009 och att utredningen alltjämt pågår.

text: Bedömning

text: Av de inledningsvis infordrade handlingarna från polismyndigheten syntes framgå att både förundersökningen om egenmäktigt förfarande och om urkundsförfalskning lagts ned av åklagare den 14 november 2008 på grund av preskription. Nedläggningsbeslutet beträffande urkundsförfalskning, som enligt polisanmälan skulle ha begåtts år 2006, föreföll därför vara felaktigt eftersom brottet har två års fängelse i straffskalan och därför preskriberas först efter fem år (14 kap. 1 § jämförd med 35 kap. 1 § första stycket 1 och 2 punkterna

text: brottsbalken

text: Under JO:s vidare utredning i ärendet har dock kommit fram att åklagare de facto inte lagt ned förundersökningen om urkundsförfalskning i november 2008 utan i stället i januari 2009 beslutat att förundersökningsledningen skulle återgå till polisen. Polismyndigheten har inte kunnat finna någon annan förklaring till varför ärendet registrerats som nedlagt av åklagare i polisens IT-system än bristande överensstämmelse mellan polisens och åklagares IT-system och missförstånd vid tolkningen av nedläggningsbeslutet i förundersökningen om egenmäktigt förfarande. Enligt polismyndigheten fick myndigheten inte heller del av åklagarens beslut om återgång av förundersökningsledningen.

text: Det har således inte helt kunnat klarläggas varför polisen under tiden november 2008 - juni 2009 betraktat förundersökningen rörande urkundsförfalskning som nedlagd. Mycket tyder på att polisen felaktigt tolkat beslutet i november 2008 att lägga ned förundersökningen rörande egenmäktigt förfarande så att det även avsett misstanken om urkundsförfalskning. Det tycks vidare vara så, att eftersom båda

text: ärendena därför registrerats som avslutade hos polisen kunde åklagarens beslut i januari 2009 om att låta ledningen av förundersökningen rörande urkundsförfalskning återgå till polisen inte registreras i polisens IT-system. Att ett åklagarbeslut riktat till polisen inte nådde sin adressat borde rimligen på något sätt ha uppmärksammats. Det är ovisst om det berott på brister hos IT-systemen eller på den s.k. mänskliga faktorn att så inte skedde.

text: Jag finner inte tillräcklig anledning att genom vidare utredningsåtgärder försöka klarlägga orsakerna till det inträffade. Jag nöjer mig med att i stället konstatera att den felaktiga ärendehanteringen nu, i samband med JO:s remiss, har upptäckts och att förundersökningen om urkundsförfalskning har återupptagits.

text: När det gäller handläggningstiden i de båda förundersökningarna har kommit fram att de under cirka 20 månader legat i balans utan att några utredningsåtgärder vidtagits i dem. Under den tiden kom det anmälda egenmäktiga förfarandet att preskriberas.

text: Jag har under senare år vid flera tillfällen kritiserat polismyndigheten för långsam handläggning av bl.a. bedrägeriärenden. JO genomförde därför, som polismyndigheten nämnt, i maj 2009 en inspektion av handläggningen av bedrägeriärendena vid Södertörns polismästardistrikt, bedrägerirotel Syd (JO:s dnr 2576-2009). Jag räknar med att i början av nästa år ha slutfört denna mera genomgripande granskning av myndighetens handläggning av bedrägeriärenden.

text: Södertörns polismästardistrikt har, beträffande den utdragna handläggningstiden i de nu båda aktuella förundersökningarna, beklagat den uppkomna situationen och uppgett att den beror på hög arbetsbelastning. Jag är, som sagt, väl medveten om att arbetsbelastningen är hög vid polismyndigheten – inte minst vid bedrägerirotel Syd. Det är emellertid oacceptabelt att ärenden ligger i balans under så lång tid som nu varit fallet utan att några åtgärder vidtas i dem. I likhet med polismyndigheten ser jag också allvarligt på att preskription kom att inträda i förundersökningen om egenmäktigt förfarande. Jag utgår slutligen från att polismyndigheten nu handlägger ärendet om urkundsförfalskning så skyndsamt som möjligt.

text: Sammanfattningsvis förtjänar polismyndigheten allvarlig kritik för handläggningen av de båda ärendena.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden inte har fyllt 18 år

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 11 mars 2004, framförde AA kritik bl.a. mot Polismyndigheten i Skåne med anledning av att handläggningen av en polisanmälan om barnmisshandel som gjordes den 16 juli 2003 ännu inte var avslutad.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens och i Åklagarmyndighetens i Malmö, åklagarkammaren i Kristianstad, ärenden infordrades. Av dessa framkom bl.a. följande. Den 22 juli 2003 kom en anmälan om misshandel av ett barn, fött 1991, in till polismyndigheten från socialförvaltningen i Hässleholms kommun. Enligt polisanmälan hade barnet berättat bl.a. att hon var rädd för sin pappa och att hon blir slagen och inlåst hemma. Pappan hade också sagt att han skulle döda henne. Den 30 juli 2003 inledde polismyndigheten förundersökning och samma dag antecknades en person som skäligen misstänkt i det s.k. RAR-systemet. Förundersökningen övertogs därefter av kammaråklagaren BB, åklagarkammaren i Kristianstad. Den 11 november 2003 hölls ett videobandsförhör med målsäganden och i december 2003 hölls två vittnesförhör.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten (länspolismästaren CC) anförde följande.

text: Upplysningar

text: Ärendet handläggs vid brottsroteln, enheten för familjerelaterat våld, i Polisområde Nordöstra Skåne. Ärendet är initierat av socialförvaltningen i Hässleholms kommun, som den 22 juli 2003 anmälde en misstanke om barnmisshandel i en familj i Tyringe, Hässleholms kommun. Det framgår av skrivelsen att det berörda barnet har omhändertagits för tillfällig placering i fosterhem. Anmälan blev upprättad i RARsystemet den 29 juli 2003. Förundersökning inleddes påföljande dag efter beslut av polismyndigheten. Som målsägande angavs DD och som misstänkt hennes far EE. Förundersökningsledare är sedan den 25 augusti 2003 kammaråklagaren

text: BB, åklagarkammaren i Kristianstad. Kriminalinspektören FF har sedan den 22 augusti 2003 fungerat som handläggande utredningsman. FF och hennes medarbetare var till mitten av september 2003 upptagna av en mycket omfattande utredning rörande misstänkta våldtäkter. Omedelbart därefter fick enheten ta sig an ett ärende med två frihetsberövade misstänkta, varav den ene inte fyllt 18 år. Utredningsarbetet rörande DD påbörjades i praktiken i början av oktober 2003. För att bedöma handläggningen av ärendet har polismyndigheten med anledning av JO:s utredning haft kontakt med förundersökningsledaren. Denne bedömer ärendet som mycket komplicerat. Det bör framhållas att såväl åklagare som polis sedan oktober 2003 har arbetat aktivt med ärendet. Polismyndigheten vill i det sammanhanget hänvisa till det underlag i form av en ärendehistorik som JO redan har inhämtat i ärendet. Det bör också nämnas att det den 9 februari 2004 upprättades en anmälan även beträffande DD:s yngre syster som alltså även hon är målsägande. Även systern är omhändertagen för tillfällig fosterhemsplacering. De två anmälningarna handläggs givetvis gemensamt.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Förundersökningen skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: bedrivas särskilt skyndsamt om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och inom tre månader från den tidpunkt någon är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Förhör med någon som är under 18 år bör enligt

text: 18 § förundersökningskungörelsen

text: Yttrande

text: Den aktuella typen av ärenden fordrar erfarenhetsmässigt, av andra skäl än resursmässiga, en relativt lång handläggningstid. Aktörerna är många och handläggning i form av förhör med barn bör enligt

text: förundersökningskungörelsen

text: ske med användande av särskilt kompetent personal. Den tidsgräns som följer av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: har inte kunnat uppfyllas. Den längre utredningstiden kan enligt polismyndigheten dock, i enlighet med bestämmelserna i

text: förundersökningskungörelsen

text: , motiveras med utredningens beskaffenhet. Det förhållandet att även DD:s yngre syster numer är målsägande i ärendet gör naturligtvis handläggningen än mer komplicerad. Det bör därtill framhållas att förundersökningen inte leds av polismyndigheten. I det aktuella fallet har utredningsåtgärder vidtagits i enlighet med förundersökningsledarens direktiv. Enligt dennes uppfattning har polismyndigheten genomfört utredningsåtgärderna på ett tillfredsställande sätt med hänsyn till omständigheterna, och han har själv ingen kritik att anföra mot polismyndighetens handläggning. För en närmare bedömning av de vidare åtgärder som skall vidtas i ärendet och när eventuellt beslut i åtalsfrågan kan fattas får hänvisas till förundersökningsledaren.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Malmö för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet och därvid skulle särskilt anges av

text: vilken anledning tidsfristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: (1947:948, FUK) överskridits.

text: Åklagarmyndigheten (vice överåklagaren GG) kom in med ett yttrande jämte upplysningar från kammaråklagaren BB och yttrande från chefsåklagaren HH (här utelämnade). Åklagarmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: Av handlingarna framgår att anmälan avseende misstänkt barnmisshandel upprättades av polisen den 29 juli 2003 och att kammaråklagaren BB inträdde som förundersökningsledare den 11 september 2003. Av polisens handläggningsanteckningar synes vidare framgå att förundersökningsåtgärder i praktiken aktivt inleddes under senare delen av oktober 2004. I början av november 2003 ansökte åklagaren vid domstol om förordnande av särskild företrädare för målsäganden, varom beslut inkom den 10 november 2003. Målsäganden hördes den 10 november 2003 i ett omfattande videoförhör. Under slutet av november bestämdes tidpunkt för förhör med två vittnen, vilka förhör därefter ägde rum den 5 och 8 december. Nya anmälningar avseende den misstänkte med såväl samma som annan målsägande inkom den 13 januari resp. den 10 februari 2004. Därefter har vad gäller anmälan – – – hållits ytterligare förhör med ytterligare fyra vittnen den 22 april, 6 maj och 13 maj 2004. I de senare tillkommande anmälningarna har såvitt handlingarna utvisar målsägandeförhör hållits den 22 april 2004, ett vittnesförhör samma dag samt ett den 13 maj 2004. Ärendet har hittills inte avslutats med beslut.

text: Yttrande

text: Inledningsvis kan noteras att den misstänkte angivits som skäligen misstänkt i den av polisen upprättade anmälan liksom i åklagarkammarens diarium. De föreliggande handlingarna ger dock anledning till en reflexion om skälig misstanke förelegat mot den utpekade gärningsmannen då åklagaren inträdde som förundersökningsledare eller om tidpunkten möjligen varit en annan. Det förhållandet att den misstänkte inte delgivits misstanke eller hörts skulle kunna tyda på att förundersökningsledaren inte ansett att skälig misstanke förelåg och de lämnade upplysningarna avseende utredningsläget i februari 2004 skulle kunna tala i samma riktning. Då anmodan till åklagarmyndigheten om yttrande emellertid uttryckligen anger att fristen överskridits utgår jag från denna bedömning. Som framgår såväl av brottmålsakten som av BB:s upplysningar är det aktuella ärendet av svårbedömd beskaffenhet även med beaktande av att utredningar om misshandel av barn generellt ofta innefattar svårigheter av skilda slag. Det är åklagarmyndighetens uppfattning att tre huvudsakliga faktorer medverkat till den tidsutdräkt som nu sätts i fråga mot bakgrunden av reglerna i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Som framgår av Polismyndighetens i Skåne yttrande 2004-05-03 har kompetent utredningspersonal med hänsyn till andra högprioriterade uppgifter inte kunnat ställas till förfogande förrän i oktober 2003. Detta bekräftas av polisens handläggningsanteckningar av vilka framgår att det aktiva arbetet i utredningen kunnat ta sin början i slutet av oktober. Det första förhöret har kommit till stånd den 10 november 2003. Av BB:s upplysningar framgår vidare att betydande svårigheter förelåg i utredningen genom att barnets anhöriga ställt sig negativa till utredningen. Den språk- och kulturmiljö i vilken det misstänkta brottet skett torde ha medfört ytterligare svårigheter att bedriva en snabb utredning.

text: Slutligen har det förhållandet att flera nya anmälningar tillkommit för förundersökningsledaren medfört att den ursprungliga utredningen kommit i ett nytt ljus, som han själv uttalat, ”man kan något tillspetsat säga, att utredningen fick börja om från början”.

text: Den i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: angivna tidsfristen får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Det förhållandet att kvalificerad utredningspersonal inte omedelbart kunnat ställas till förfogande torde i normalfallet inte ensamt utgöra ett förhållande som kan godtas som skäl för överskridande av tidsfristen, även om det ofta kan bidra till att så sker. Utredningssituationen har emellertid, som angivits ovan, varit påtagligt komplicerad och bevismässigt svårbedömd, dels i viss mån på grund av svårigheterna att nå en objektiv och rättvisande bild av vad som kan ha skett, dels därefter på grund av de nya anmälningarna. Förundersökningsledaren har redan dessförinnan kunnat välja – dock sannolikt inte utan att ådra sig kritik från anmälaren – att lägga ned förundersökningen i den första delen, men har i stället valt att fortsätta förundersökningen i dess helhet.

text: Sammanfattande synpunkter

text: Myndigheten delar BB:s i dennes yttrande redovisade uppfattning att ansvarsfrågan i ärendet är synnerligen svårbedömd. Förundersökningsledarens arbete har enligt honom själv – vilket myndigheten saknar varje skäl att ifrågasätta – motiverats av hans ambition att uttömma alla rimliga möjligheter att få utredningen till en sådan punkt att ett objektivt riktigt beslut kunnat grundas. Med de förhållanden som föreligger anser myndigheten att utredningens beskaffenhet men främst andra särskilda omständigheter ger utrymme för ett överskridande av tidsfristen. Jag vill slutligen särskilt framhålla att när det gäller misstanke om brott mot barn det – särskilt vid inhämtande och värdering av bevisning – bör finnas utrymme för olika bedömningar från en förundersökningsledares sida. I det föreliggande fallet är det således myndighetens uppfattning att förhållandena varit sådana att de särskilt angivna undantagen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: kan anses vara för handen.

text: I ett beslut den 26 november 2004 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Ett beslut att inleda en förundersökning skall fattas av polismyndighet eller åklagare. Har förundersökningen inletts av polismyndighet och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av förundersökningen avseende brottet övertas av åklagare, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagare skall också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl (

text: 23 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: I Rikspolisstyrelsens allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål, det s.k. fördelningscirkuläret (FAP 403-5), nämns som ett exempel på sådana särskilda omständigheter som gör det motiverat att åklagaren leder förundersökningen att det är fråga om ett brott där barn skall höras under förundersökningen. Med hänvisning till de allmänna råden har Åklagarmyndigheten i Malmö och Polismyndigheten i Skåne träffat en lokal överenskommelse avseende ledning av förundersökning i brottmål. Av denna följer bl.a. att polismyndigheten i de i FAP 403-5 särskilt angivna fallen snarast bör överlämna ärendet till åklagare.

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: När det, som i förevarande fall, är fråga om en förundersökning i vilken målsäganden är under 18 år ställs det i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: (1947:948, FUK) upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Bestämmelsen ger således utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. I fråga om när ett sådant överskridande får ske kan sägas följande. Regeln i 2 a § FUK kom till efter ett ursprungligt förslag från Kommittén mot barnmisshandel som i sitt delbetänkande Barnmisshandel (

text: SOU 2000:42

text: ) föreslog att det skulle införas en sådan bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: . Den efterföljande beredningen i Justitiedepartementet ledde emellertid till att regeln i stället togs in i

text: förundersökningskungörelsen

text: . I det nämnda betänkandet redovisades skälen för att införa tidsfristen, och som exempel på när denna fick överskridas anfördes att utredningen är omfattande eller att många barnförhör behöver hållas; särskilt när mindre barn skall förhöras kan det ta lång tid och krävas många förhör innan barnet känner sig tillräckligt tryggt för att börja berätta. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl för att överskrida tidsfristen (se s. 85 f. och s. 91).

text: Jag kan för min del instämma i vad Kommittén mot barnmisshandel anfört i fråga om möjligheterna att överskrida tremånadersfristen. Undantag från en i författning given föreskrift om att ett ärende av visst slag skall handläggas inom viss tid bör principiellt endast kunna göras av skäl som är hänförliga till omständigheterna i det enskilda ärendet. Det innebär att t.ex. organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida den tid inom vilken förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat.

text: Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara.

text: I det nu aktuella fallet inledde polismyndigheten förundersökning om misshandel den 30 juli 2003 och samma dag antecknades en person som skäligen misstänkt. Målsäganden var vid denna tidpunkt 12 år. Enligt polismyndigheten inträdde kammaråklagaren BB som förundersökningsledare den 25 augusti 2003; av polismyndighetens register framgår att ärendet överfördes till åklagare den 22 augusti 2003 och att BB övertog förundersökningen tre dagar senare.

text: Åklagarmyndigheten har emellertid uppgett att så skedde först den 11 september 2003 men såvitt framgår av myndighetens diarieblad lottades ärendet på åklagare redan den 22 augusti 2003. BB har under utredningen hos JO beretts tillfälle att undersöka hur det rätteligen förhåller sig i denna fråga men han har inte lyckats sprida något ytterligare ljus över saken; hans uppfattning är dock att den 11 september 2003 är den dag då anmälan inkomststämplades hos åklagarkammaren. Det är givetvis otillfredsställande att det i efterhand förekommer så skilda uppgifter i frågan. Det mesta talar dock enligt min uppfattning för att BB inträdde som förundersökningsledare redan i slutet av augusti 2003. Polismyndigheten borde i vart fall – i enlighet med vad som sägs i fördelningscirkuläret och den därtill anknytande lokala överenskommelsen – omedelbart ha överlämnat ärendet till åklagaren.

text: Förundersökningar om barnmisshandel skall, som framgått, bedrivas särskilt skyndsamt. Utredningsarbetet i ärendet inleddes emellertid i praktiken inte förrän i oktober 2003 och det första förhöret hölls först den 11 november 2003, dvs. nästan tre och en halv månad efter det att en person antecknades som skäligen misstänkt för brottet. Förundersökningen var ännu i maj 2004 inte avslutad.

text: Som förklaring till den långa handläggningstiden har polismyndigheten hänvisat till att ärendet varit mycket komplicerat och att denna typ av ärenden erfarenhetsmässigt fordrar, av andra skäl än resursmässiga, en relativt lång handläggningstid. Polismyndigheten har därvid bl.a. framhållit att enligt 18 § FUK förhör med barn bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Enligt myndighetens remissvar var handläggaren, kriminalinspektören FF, som tilldelades ärendet den 22 augusti 2003, fram till i mitten av september 2003 upptagen av en annan utredning. Vidare har framhållits att ärendet blivit mer komplicerat sedan det i februari 2004 upprättats en anmälan beträffande målsägandens yngre syster och att dessa ärenden nu handläggs gemensamt. Enligt polismyndigheten kan den längre handläggningstiden således motiveras med hänsyn till utredningens beskaffenhet.

text: Åklagarmyndigheten har å sin sida angett att utredningssituationen varit påtagligt komplicerad och bevismässigt svårbedömd och att det av den anledningen funnits skäl att överskrida tidsgränsen på tre månader.

text: Mot bakgrund av att åklagarmyndigheten i sitt yttrande också behandlat frågan om huruvida den utpekade gärningsmannen verkligen var att anse som skäligen misstänkt då åklagaren inträdde som förundersökningsledare, vill jag endast framhålla att för det fall åklagaren ansåg att så inte var fallet borde han givetvis ha sett till att personen avfördes som skäligen misstänkt i utredningen.

text: Under senare år har JO i ett stort antal ärenden haft anledning att kritisera både polis och åklagare för långsam handläggning av brottsutredningar. Jag är därför väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl är ansträngd och att man måste prioritera vissa ärenden framför andra. Som sagts ovan innebär emellertid det förhållandet att det vid ett visst tillfälle råder brist på

text: utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde inte att tidsfristen får överskridas. Jag kan däremot ha förståelse för att fristen överskrids om utredningssituationen är mycket komplicerad och svårbedömd samt om ärendet bör handläggas gemensamt med andra senare inkomna ärenden. Det är emellertid enligt min mening helt oacceptabelt att det dröjde drygt två månader innan utredningen i praktiken påbörjades och nästan tre och en halv månad innan det första förhöret hölls. Inte heller därefter synes utredningen ha bedrivits med erforderlig skyndsamhet. Jag vill också betona att i de fall som en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ett ärende måste man ställa särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Både polismyndigheten och BB förtjänar alltså kritik för handläggningen av ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Mari Andersson

nyckelord:
Beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
Dokumentation
Postgranskning
Restriktioner

title: Uttalanden om frågor kring beslutsfattande hos Åklagarmyndigheten vid granskning av en frihetsberövad persons brevförsändelser

sammanfattning: En person som var häktad med restriktioner, innefattande bl.a. inskränkningar i rätten att sända och ta emot försändelser, förde i en anmälan till JO fram klagomål om handläggningen av hans brev. Av handlingar som JO hämtade in från Åklagarmyndigheten framgick att en beredningsjurist vid åklagarkammaren hade undertecknat besluten om huruvida brevförsändelserna fick avsändas. Detta gällde även i de fall den häktade hade nekats att skicka breven. En åklagare får i och för sig uppdra åt en anställd vid myndigheten att verkställa s.k. brevgranskning men det är endast åklagaren som får besluta om att en försändelse inte får avsändas. Den ansvariga åklagaren har i JO:s utredning uppgett att beredningsjuristen, i de fall brevförsändelserna hölls kvar, hade stämt av frågan med henne. JO har inte funnit anledning att ifrågasätta den uppgiften. Dock framhåller JO vikten av att dokumentationen i ett ärende avspeglar hur beslutsfattandet i realiteten har gått till och att det inte får råda någon tvekan om vem som har fattat ett beslut. Detta gäller särskilt i ett fall där den enskildes grundläggande fri- och rättigheter är föremål för inskränkning. JO är kritisk till att åklagaren inte säkerställde att dokumentationen uppfyllde dessa krav.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 september 2025 förde AA fram klagomål mot Åklagarmyndigheten och en åklagare vid Åklagarkammaren i Örebro. AA, som vid tidpunkten var häktad, uttryckte missnöje bl.a. över att han inte fick skicka brev till sin flickvän trots att åklagaren hade godkänt flickvännen som brevkontakt och att det inte stod något i breven som kunde påverka brottsutredningen.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar från Åklagarmyndigheten. Av handlingarna, som kom in till JO i mitten av oktober 2025, framgick att en beredningsjurist hade undertecknat besluten om huruvida AA:s brevförsändelser fick avsändas. Detta gällde även i de fall AA nekats att skicka breven.

text: Därefter begärde JO att Åklagarmyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig över det som fördes fram i anmälan gällande åklagarens prövning av brevförsändelser. Yttrandet skulle särskilt riktas in på frågan om vem som formellt hade beslutat om att brevförsändelserna inte skulle få avsändas och möjligheten för en åklagare att delegera en sådan fråga.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren BB) yttrade sig till JO den 27 januari 2026, efter att upplysningar hämtats in från kammaråklagaren CC och kammarchefen DD. Av yttrandet framgår bl.a. följande.

text: AA häktades den 9 augusti 2025 såsom på sannolika skäl misstänkt för stöld och häleri. Som häktningsskäl angavs bl.a. att det fanns risk för att han genom att undanröja bevis eller på något annat sätt skulle försvåra sakens utredning (s.k. kollusionsfara). Tingsrätten medgav åklagaren tillstånd att meddela AA restriktioner. Restriktionerna avsåg bl.a. inskränkningar i rätten att sända och ta emot försändelser. I tiden därefter beslutade tingsrätten vid flera tillfällen om förlängd tid för åtals väckande och åklagaren medgavs fortsatt tillstånd att meddela AA samma restriktioner.

text: Av en tjänsteanteckning, daterad den 13 oktober 2025, framgår att kammaråklagaren CC den 5 augusti 2025 beslutat att delegera handläggningen av restriktionspost i ärendet till en beredningsjurist vid åklagarkammaren. Vidare framgår, av ett delegationsbeslut fattat av kammarchefen den 5 maj 2025, att beredningsjuristen har rätt att på åklagares uppdrag bevaka och handlägga restriktionspost.

text: Den 3 september 2025 skickade Kriminalvården en framställan till åklagarkammaren om prövning av fyra brevförsändelser från AA. Dagen därpå beslutades att breven inte fick avsändas. Beslutet undertecknades av beredningsjuristen.

text: En dryg vecka senare skickade Kriminalvården ytterligare en framställan till åklagarkammaren om prövning av två brevförsändelser från AA. Den 17 september 2025 beslutades att ett av breven inte fick avsändas. Även det beslutet undertecknades av beredningsjuristen.

text: Åklagarmyndigheten redogjorde för upplysningar från kammaråklagaren CC. enligt i huvudsak följande. Hon har delegerat granskningen av brevförsändelser i ärendet till beredningsjuristen. Beredningsjuristen har informerats om ärendets innehåll och karaktär samt specifika ämnen och personer som denne ska vara uppmärksam på vid granskningen. Överenskommelsen var att beredningsjuristen skulle föra en dialog med henne vid tveksamheter eller när bedömningen gjordes att ett brev skulle stoppas. Vid de tillfällen som brev har stoppats har beredningsjuristen stämt av det med henne, även om det är beredningsjuristen som har skrivit under beslutet.

text: Vidare redogjorde Åklagarmyndigheten för upplysningar från kammarchefen DD enligt bl.a. följande. Åklagarkammaren i Örebro har numera en egen rutin för hantering av delegation av restriktionspost. Tidigare följde kammaren en rutin som Åklagarkammaren i Karlstad tagit fram. Den är dock i stort sett likalydande med kammarens nuvarande rutin, som har diskuterats och påmints om på kammaren.

text: Åklagarmyndigheten bifogade till yttrandet ett utdrag ur den lokala föreskriften om restriktionspost vid Åklagarkammaren i Örebro, som DD hänförde sig till i sina lämnade upplysningar. Av föreskriften framgår bl.a. följande.

text: I häktade ärenden med restriktioner har åklagaren möjlighet att delegera genomläsning och handläggning av restriktionsposten till beredningsjurist. En tjänsteanteckning om att delegation finns av genomläsning och handläggning ska göras i det enskilda ärendet. Vidare ska notering om vem som har delegation framgå av Ärendeanteckning i Cåbra [Åklagarväsendets ärendehanteringssystem för brottmål, JO:s anm.]. Åklagaren ska därutöver lämna instruktion till beredningsjuristen gällande delegationen. Beredningsjuristen fattar själv beslut och skriver under med eget namn och tjänstetitel samt anger ”Enligt uppdrag av åklagare NN”.

text: Åklagarmyndigheten redogjorde vidare för relevant rättslig reglering. I samband med det upplyste myndigheten om att riksåklagaren i december 2023 beslutat att kammarchefer får utse anställda på kammaren att vara behöriga att verkställa s.k. brevgranskning enligt häkteslagen. Vidare upplystes om att detta även framgår av myndighetens arbetsordning.

text: Därefter redovisade Åklagarmyndigheten följande bedömning.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att AA var häktad på grund av kollusionsfara och att åklagaren hade beviljats tillstånd att meddela restriktioner avseende rätten att sända och ta emot försändelser. Det fanns därmed lagliga förutsättningar att granska och kvarhålla AA:s försändelser. Kammarchefens beslut att delegera handläggning av restriktionspost till beredningsjuristen har haft stöd i häktesförordningen och Åklagarmyndighetens arbetsordning och åklagaren har lämnat i uppdrag till beredningsjuristen att handlägga restriktionsposten i ärendet. Eftersom det endast är åklagare som får besluta om att kvarhålla brevförsändelser har delegationen och uppdraget dock inte kunnat omfatta sådana beslut. Besluten den 3 [rätteligen 4, JO:s anm.] respektive 17 september om att AA:s brevförsändelser inte fick avsändas har undertecknats i eget namn av beredningsjuristen. Även om det av åklagarens upplysningar framgår att besluten har stämts av med henne ger beslutens utformning vid handen att de är fattade av beredningsjuristen vilket inte är tillåtet. Åklagaren borde för det fall hon vid avstämningen ansåg att breven skulle hållas kvar ha skrivit under beslutet själv eller sett till att beslutet utformades så att det klart framgick att det var hon som var beslutsfattare. Jag kan konstatera att åklagarkammarens rutin i sin utformning kan leda till missförstånd i frågan om vad delegationen kan omfatta då den inte tydliggör att beslut om kvarhållande enbart får fattas av åklagaren. Frågan om delegation av brevgranskning kommer att uppmärksammas inom myndigheten.

text: Rättslig reglering

text: Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse (se

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: ). Av

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: följer också att var och en har rätt till respekt för bl.a. sin korrespondens. Skyddet får dock – under vissa närmare angivna förutsättningar – begränsas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: samt

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: I

text: 24 kap. 5 a § första stycket rättegångsbalken

text: föreskrivs bl.a. att om rätten beslutar att häkta någon ska den samtidigt på begäran av åklagaren pröva om och i så fall på vilket sätt den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Tillstånd till sådana restriktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning.

text: I häkteslagen finns allmänna bestämmelser om vilka inskränkningar som kan göras när en intagen har restriktioner, bl.a. i rätten att sända och ta emot försändelser och i vilka fall en sådan försändelse får granskas (se 3 kap. 6–8 §§ samt 6 kap. 1 § och 2 § 7 häkteslagen).

text: Om en brevförsändelse ska granskas sänds försändelsen till åklagaren, som bestämmer om den kan vidaresändas (se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2022, version 5, JUNO, s. 932). Åklagaren får även uppdra åt en anställd vid bl.a. Åklagarmyndigheten att verkställa brevgranskningen (se 25 § häktesförordningen). Det är dock endast åklagaren som får besluta om att en försändelse ska hållas kvar (se Lindberg, a.a., s. 933 med däri angiven hänvisning).

text: Bedömning

text: Min granskning har omfattat hur beslutsfattandet avseende de nekade brevförsändelserna har gått till. Jag kommer alltså inte att uttala mig om de restriktioner som AA meddelades eller bedömningen att breven inte fick avsändas.

text: Som redovisats i det föregående är ett beslut om att en försändelse inte får avsändas förbehållet åklagaren. I det aktuella fallet har besluten om att neka avsändande av försändelserna undertecknats av en beredningsjurist. Av dokumentationen kan inte utläsas annat än att besluten också har fattats av denne. Kammaråklagaren CC har emellertid i de upplysningar som lämnats inför yttrandet till JO uppgett att beredningsjuristen i dessa fall har stämt av frågan med henne. Det finns ingen anledning för mig att ifrågasätta den uppgiften, även om den närmare innebörden av nämnda avstämning inte framstår som helt klar. Jag vill dock framhålla att det naturligtvis är centralt att dokumentationen i ett ärende avspeglar hur beslutsfattandet i realiteten har gått till och att det inte får råda någon tvekan om vem som har fattat ett beslut. Detta gäller särskilt i ett fall där den enskildes grundläggande fri- och rättigheter är

text: föremål för inskränkning. Jag är sammantaget kritisk till att CC inte säkerställde att dokumentationen uppfyllde dessa krav.

text: Med anledning av att CC upprättade tjänsteanteckningen om den lämnade delegationen först efter det att JO begärt att få del av handlingar i ärendet vill jag vidare understryka vikten av att även sådant framgår av dokumentationen.

text: Eftersom Åklagarmyndigheten inom ramen för sin utredning inte har hämtat in upplysningar från den beredningsjurist som var utsedd att utföra brevgranskningen vill jag därutöver påminna om myndigheters skyldighet att biträda JO vid en utredning så att det finns ett fullgott beslutsunderlag (se JO 2024 s. 449, dnr 5614-2023).

text: Avslutningsvis ser jag positivt på att Åklagarmyndigheten kommer att uppmärksamma frågan om delegation av brevgranskning inom myndigheten.

text: Vad AA i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Mari Andersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, anstalten Färingsö, för att ha hanterat pepparsprejer på ett bristfälligt sätt

sammanfattning: I november 2014 hittade personalen i Kriminalvården, anstalten Färingsö, en pepparsprej (OC-sprej) i en förvaringsbox från ett skåp som tidigare hade använts för förvaring av sprejerna. När sprejen hittades hade förvaringsboxen under en längre tid varit placerad olåst i ett utrymme som de intagna på anstaltens mottagningsavdelning hade tillgång till. Eftersom anstalten inte kunde utesluta att det fanns ytterligare pepparsprejer på avdelningen placerades de intagna i avskildhet under tiden anstalten säkerställde att så inte var fallet. ChefsJO ser allvarligt på att anstaltens bristfälliga hantering av pepparsprejerna resulterade dels i att anstalten inte hade kontroll över dem, dels att bristerna fick långtgående konsekvenser för ett antal intagna. Genom att en pepparsprej under lång tid funnits i ett utrymme som de intagna har tillgång till har det dessutom, enligt chefsJO, funnits en risk för att den skulle ha kunnat hamna i orätta händer. Såväl personal som intagna har därmed utsatts för fara. Kriminalvården, anstalten Färingsö, får allvarlig kritik för detta. Beslutet innehåller även uttalanden om tillämpningen av 6 kap. 5 § fängelselagen.

text: Bakgrund

text: I samband med Opcat-enhetens inspektion av Kriminalvården, anstalten Färingsö, den 3–4 februari 2015 begärde enheten in en sammanställning över anstaltens beslut om placering av intagna i avskildhet under bl.a. 2014.

text: Inledande utredningsåtgärder

text: Efter att inspektionen hade avslutats granskades sammanställningen av avskildhetsbesluten. Det uppmärksammades då att anstalten den 4 november 2014 kl. 17.10, med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: , hade placerat tolv intagna på anstaltens mottagningsavdelning i avskildhet. Avskildhetsplaceringarna hävdes den 6 november 2014 kl. 15.30, och pågick alltså i nästan två dygn. Som skäl för avskildhetsplaceringarna hade anstalten angett ”otillåtet föremål”.

text: Anstaltens avskildhetsbeslut m.m. Med anledning av vad som framkom av sammanställningen begärde JO in aktuella avskildhetsbeslut. Samtliga beslut hade samma utformning enligt följande:

text: BESLUT [Den intagna] ska från 2014-11-04 kl 17.10 vara placerad i avskildhet jml.

text: 6 kap. 5 § Fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. BAKGRUND Anstalten Färingsö bedömer att otillåtna föremål kan vara i omlopp på mottagningsavdelningen. SKÄL FÖR BESLUTET Av 6 kap. 5 § FäL framgår att intagna tillfälligt får hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Anstalten Färingsö gör följande bedömning Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen finner anstalten att det är nödvändigt att [den intagna] hålls tillfälligt avskild för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Den 6 november 2014 fattade anstalten beslut om att häva avskildheten. Besluten var utformade enligt följande:

text: Avskildhet jml 6 kap 5 § FäL upphävs 2014-11-06 kl 15.30 och [den intagna] återgår till mottagningsavdelningen. Det föreligger inga skäl till fortsatt avskildhet.

text: Begäran om kompletterande uppgifter JO begärde även in vissa muntliga uppgifter från kriminalvårdsinspektören AA. I samtalet med henne framkom att det ”otillåtna föremål” som omnämns i besluten är en OC-sprejburk . När de intagna placerades i avskildhet var det oklart om en i personalen hade kvitterat ut burken eller inte. Personen var bortrest i Peru, och det tog två dagar att få tag på honom och få beskedet att han inte hade kvitterat ut burken. I samband med avskildhetsplaceringarna genomsöktes de intagnas bostadsrum, men de informerades inte om vad som eftersöktes. När avskildhetsbesluten hävdes fick de intagna reda på att det inte längre fanns någon misstanke om att det skulle finnas ett otillåtet föremål på avdelningen.

text: Anstaltens instruktion för pepparsprej I samband med inspektionen begärde Opcat-enheten även in anstaltens instruktion för OC-sprej. I denna anges bl.a. följande:

text: Förteckning av OC-burkar

text: Samtliga OC-burkar skall förtecknas. Av förteckningen skall framgå OCnummer samt om den är personbunden eller finns i lagret. Ansvarig för förteckningen är kriminalvårdsinspektör för säkerhet. Ansvarig för utkvittering samt återkvittering vid avslutad tjänstgöring av personlig OC-burk är vakthavande befäl Färingsö. OC-kvittens förvaras i där för avsedd pärm på vakthavandekontoret. Vakthavande befäl ansvarar för kassation av utgångna och använda OC-burkar. Kassationsprotokoll skall upprättas och undertecknas av två tjänstemän. Vakthavande befäl ansvarar för att skriftligen

text: Förkortning av Oleoresin Capsicum och benämns i det följande även som pepparsprej.

text: meddela kriminalvårdsinspektör säkerhet vid utkvittens, återkvittens av OCburkar samt vid kassation. – – –

text: Inventering

text: Inventering av OC-burkar sker dagligen. Inventering ska utföras av larmchefen i direkt anslutning till att inlåsningen är klar och innan kvällspersonalen har gått hem. Inventeringslistan skall undertecknas av den tjänsteman som utfört inventeringen. Om en OC-burk saknas ska den eftersökas. Om OC-burken inte går att spåra ska Vakthavande befäl underrättas (icke kontorstid: Vakthavande Hall) och ISAP upprättas. – – –

text: Initiativ

text: Med anledning av vad som hade framkommit beslutade jag den 25 februari 2015 att – inom ramen för ett särskilt initiativärende – granska anstalten Färingsös beslut om avskildhetsplacering.

text: Fortsatta utredningsåtgärder

text: Kriminalvården förelades att yttra sig över vad som hade framkommit i utredningen. I yttrandet skulle myndigheten  ge en redogörelse för den situation som gav upphov till avskildhetsplaceringarna och därmed vad som gjorde att anstalten bedömde att det kunde finnas ett otillåtet föremål på den aktuella avdelningen (av redogörelsen skulle det framgå bl.a. vid vilken tidpunkt anstalten uppmärksammade att en OC-sprej kunde vara på avvägar, och om det vidtogs några åtgärder innan de intagna placerades i avskildhet)  redovisa vilka överväganden som anstalten gjorde i samband med avskildhetsplaceringarna och vilka åtgärder som enligt anstalten var nödvändiga att vidta innan avskildheten kunde hävas  ange vilka möjligheter som de intagna gavs till utomhusvistelse i samband med avskildhetsplaceringen.

text: Vidare skulle myndigheten ge sin syn på  om anstaltens beslut om avskildhetsplacering var förenliga med innehållet i

text: 1 kap. 6 § andra stycket

text: och

text: 6 kap. 5 §

text: fängelselagen

text:  utformningen av anstaltens beslut, och det förhållandet att de intagna inte informerades om omständigheterna kring eftersökandet  om anstalten har brustit i sina rutiner och om det, med beaktande av innehållet i 1 kap. 6 § andra stycket, varit proportionerligt att i den aktuella situationen placera de intagna i avskildhet.

text: Kriminalvårdens remissvar

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen BB, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Färingsö. Information har vidare inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system KLAS och KVR. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: Den aktuella situationen På försommaren 2014 köpte anstalten Färingsö in ett nytt skåp för förvaring av OC-spray. När det nya skåpet var på plats mailade samordnare CC samtlig berörd personal och uppmanade dem att låsa in sin OC-spray i det nya skåpet, bekräfta per mail när det var klart, och lägga sina nycklar till det gamla skåpet i ett signerat kuvert på hennes skrivbord. Det skåp som tidigare hade använts för förvaring av OC-spray (ett stort plåtskåp som inrymde flera mindre plåtskåp för OC-spray), monterades ned någon gång i slutet av sommaren. Det stora skåpet hade serviceteknikern DD för avsikt att bygga om, så han flyttade det till ett rum med tillgång till verktyg. De små plåtskåpen lämnade han dock på en bänk i en tvättstuga som är belägen precis utanför hans arbetsrum. De intagna på anstaltens mottagningsavdelning har tillgång till denna tvättstuga. Ca kl. 12.30 tisdagen den 4 november 2014 upptäckte DD en OC-spray i ett av de små olåsta plåtskåpen som var placerade på en bänk i tvättstugan. Anstalten började genast utreda hur många OC-spray som var utkvitterade totalt och vilken enskild personal som kvitterat ut den burk som hittats. Det gick i det läget inte att fastställa vem som kvitterat ut den OC-spray som påträffats och gällande viss personal var man osäker på huruvida en OC-spray hade kvitterats ut eller inte. Med anledning av detta befarades att en eller flera OC-spray kunde vara i omlopp på anstalten. Anstaltsledningen bedömde då att det var nödvändigt att placera de 12 intagna som var placerade på avdelningen i avskildhet, och de intagna avskildes kl. 17.10. En större visitationsinsats genomfördes på berörda delar av anstalten i syfte att säkerställa att inte någon ytterligare OC-spray var i omlopp. Anstalten försökte samtidigt få bekräftat huruvida en person i personalgruppen hade kvitterat ut en OC-spray eller inte. Först två dagar efter det initiala avskiljandet, dvs. torsdagen den 6 november, lyckades anstalten komma i kontakt med den i personalgruppen på vars OC-kvittens man fortfarande varit osäker. Den berörda tjänstemannen hade inte kvitterat ut någon OC-spray och anstalten kunde därmed konstatera att det inte saknades någon ytterligare OC-spray. Avskildhetsbesluten hävdes under eftermiddagen den 6 november. För att kunna genomföra de omfattande visitationsinsatserna som krävdes och kunna tillse att de intagna erhöll bl.a. daglig utomhusvistelse tog anstalten Färingsö hjälp av personal från anstalten Svartsjö. Det fanns vidare möjlighet att genomföra promenad på två ställen samtidigt, vilket medförde att alla de intagna under tiden i avskildhet dagligen gavs möjlighet till en timmes utomhusvistelse.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår följande. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 6 kap. 5 § FäL framgår följande. Intagna får tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Av 6 kap. 8 § 1 st FäL framgår följande. Under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § denna lag eller enligt

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild under längre tid än fyra dygn. Av 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2009:7

text: ) om användning av pepparspray (OC-spray) i Kriminalvården, FARK OC, i lydelsen gällande fram till den 12 januari 2015, framgick följande. Pepparsprayburkar ska förvaras var för sig på något av följande sätt: – I ett låst skåp i en lokal som är bemannad dygnet runt. Skåpet ska stå under ständig uppsyn av personalen som bemannar lokalen. – I ett kameraövervakat låst skåp i en annan säker lokal. Bilderna från kameraövervakningen ska stå under ständig uppsyn av personal, och bildmaterialet ska sparas i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet. – I ett låst innerfack i ett låst säkerhetsskåp eller ett lika säkert förvaringsutrymme som är placerat i en annan säker lokal. Förutom chefen för verksamhetsstället eller en tjänsteman som denne har utsett, får enbart den tjänsteman som förvarar sin pepparspray där ha tillgång till det skåp eller innerfack som avses i första stycket.

text: Pepparspray får inte förvaras utanför verksamhetsstället om inte annat följer av 5 §. Av 2 § FARK OC, i lydelsen gällande från och med den 12 januari 2015, framgår följande. Pepparsprayburkar ska förvaras var för sig på något av följande sätt: – I ett låst skåp i en lokal som är bemannad dygnet runt. Skåpet ska stå under ständig uppsyn av personalen som bemannar lokalen. – I ett kameraövervakat låst skåp i en annan säker lokal. Bilderna från kameraövervakningen ska stå under ständig uppsyn av personal, och bildmaterialet ska sparas i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet. – I ett låst innerfack i ett låst säkerhetsskåp eller ett lika säkert förvaringsutrymme som är placerat i en annan säker lokal. Förutom chefen för verksamhetsstället eller en tjänsteman som denne har utsett, får enbart den tjänsteman som förvarar sin pepparspray där ha tillgång till det skåp eller innerfack som avses i första stycket. Det ska ske en daglig inventering av de pepparsprayburkar som tilldelats tjänstemän. Resultatet av genomförd inventering ska dokumenteras. Av anstalten Färingsös lokala instruktion för OC (pepparspray), upprättad 2013- 06-25, som var gällande vid det aktuella tillfället (versionsnr 2013-1) framgick bl.a. följande. Sprayen förvaras utanför tjänstgöringstid i personliga säkerhetsskåp i vapenskåp hos vakthavande befäl. Nycklar till personligt skåp utkvitteras hos vakthavande befäl för vilken bärare själv ansvarar. Nyckel till vapenskåp förvaras i nyckelskåpet./…/Vakthavande befäl eller kriminalvårdsinspektören för säkerhet skall förteckna de tjänstemän som har godkänts för användande av OC och som har tilldelats OC samt när sprayen skall bytas ut och när den kasserats.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vid den nu aktuella händelsen hittades en burk OC-spray i ett utrymme intagna hade tillgång till och de initiala utredningsinsatserna kunde inte fastställa vem i personalen som hade kvitterat ut den. Vid en genomgång uppstod också osäkerhet kring huruvida viss personal hade kvitterat ut en OC-spray eller inte. Det befarades därför att en eller flera OC-spray kunde finnas i omlopp på anstalten. OC-spray omfattas av

text: vapenlagen

text: och om intagna fick tillgång till OC-spray skulle det givetvis kunna skapa allvarliga ordnings- och säkerhetsstörningar.

text: Mot bakgrund av detta placerades de tolv intagna som vistades på den avdelning som hade tillgång till utrymmet där OC-sprayen hittades i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § FäL. Anstalten arbetade med att bekräfta huruvida viss personal kvitterat ut OC-spray eller inte och visitationsinsatser genomfördes för att eftersöka eventuella OC-spray i omlopp. När anstalten slutligen lyckats komma i kontakt med den personal vars kvittens av OC-spray man var osäker på och därmed kunde konstatera att någon ytterligare OC-spray inte saknades hävdes avskildhetsbesluten. Avskildheten kom att vara i knappt två dygn och de intagna gavs möjlighet till en timmes utomhusvistelse per dag under tiden i avskildhet. När det gäller avskildhetssituationer kan ibland flera bestämmelser vara möjliga att tillämpa. I det nu aktuella fallet avskildes de intagna med stöd av 6 kap. 5 § 2 3 FäL. Det kan diskuteras om 6 kap. 8 § FäL hade varit tillämplig. Ett otillåtet innehav av OC-spray är självklart något som skulle leda till en varning enl. 12 kap. 1 § FäL och visitationsinsatser (utredning) planerades och genomfördes. Av förarbetena till 6 kap. 5 § FäL framgår bl.a. att bestämmelsen kan tillämpas exempelvis om otillåtna föremål hamnar i omlopp och att det inte finns något krav på att en intagen som hålls avskild ska kunna knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet att avskilja de intagna från varandra. Det framgår vidare att avskildheten aldrig får bestå längre än vad som är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen, normalt inte mer än några timmar eller något dygn. Av förarbetena till 6 kap. 8 § FäL framgår bl.a. att bestämmelsen är tänkt att tillämpas under en utredning av allvarlig misskötsamhet och att det normalt avses en situation där det finns en risk för att den intagne undanröjer bevis eller på annat sätt förvårar sakens utredning om han eller hon inte hålls avskild. Det fanns i det aktuella fallet ingen konkret misstanke om att någon intagen skulle ha tillskansat sig OC-spray, utan det kunde lika gärna ha handlat om att OC-spray förlagts i utrymmen som de intagna har tillgång till. Några rapporter om misstänkt misskötsamhet hade inte upprättats och anstalten gjorde bedömningen att det inte fanns tillräckliga starka misstankar om att någon eller flera intagna hade kommit över OC-spray för ett avskiljande enligt 6 kap. 8 § FäL. Anstalten beslöt att hålla de intagna avskilda enligt 6 kap. 5 § FäL då det, som nämnts ovan, givetvis skulle kunna skapa allvarliga ordnings- och säkerhetsstörningar om intagna fick tillgång till OC-spray. Skälen för avskildhet bedömdes bestå så länge det inte var säkerställt att intagna inte hade tillgång till någon OC-spray. Det står klart att anstalten brustit i sin faktiska hantering av OC-spray. I den incidentutredning som gjordes med anledning av händelsen bedömdes den ha allvarlighetsgrad 2, vilket innebär en händelse som allvarligt påverkar Kriminalvårdens verksamhet, personalens och klienternas säkerhet och trygghet samt allmänhetens förtroende för verksamheten. Att detta kunde inträffa är givetvis inte acceptabelt. Gällande bedömningen av huruvida det var proportionerligt att placera de intagna i avskildhet kan följande sägas. Placering i avskildhet är en mycket ingripande åtgärd men anstalten bedömde att den stod i rimlig proportion till syftet med åt-

text: Nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Under utredning av frågor enl. 12 kap. 1 § FäL om det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras.

text: Prop. 2009/10:135 s. 138

text: Prop. 2009/10:135 s. 141

text: gärden. Vidare bedömde anstaltsledningen att visitationsinsatserna skulle kunna försvåras om de intagna informerades om exakt vilket otillåtet föremål som eftersöktes. Efter att visitationsinsatserna i bostadsrum och övriga utrymmen på den aktuella avdelningen var avslutade kvarstod fortfarande osäkerhet avseende huruvida viss personal hade kvitterat ut OC-spray eller inte. Personen ifråga befann sig utomlands och anstalten försökte komma i kontakt med denne för att få bekräftat hur det förhöll sig. På anstalten rådde olika uppfattning om hur troligt det var att det saknades en OC-spray, men det fanns en risk att ett så pass farligt föremål som OC-spray fanns i omlopp, vilket skulle kunna leda till väldigt allvarliga konsekvenser. Mot bakgrund av det bedömdes det nödvändigt och proportionerligt att hålla de intagna avskilda för att upprätthålla ordningen och säkerheten oaktat orsak till att OC-spray kunde ha förkommit. I detta övervägande togs också hänsyn till det faktum att man i vissa fall kan genomföra väldigt grundliga visitationer och ändå inte hitta alla föremål som inte ska finnas i omlopp. Bedömningen avseende proportionaliteten i avskildhetsplaceringarna efter visitationsinsatsernas genomförande hade med stor sannolikhet blivit en annan om det hade varit exempelvis en mobiltelefon som misstänkts kunna vara i omlopp. Kriminalvården är av uppfattningen att det var förenligt med kravet på proportionalitet att placera de intagna i avskildhet under tiden visitationerna genomfördes. Det kan emellertid ifrågasättas om det var proportionerligt att de intagna, efter att visitationerna var genomförda, var placerade i avskildhet medan anstalten fortsatte sitt arbete med att försöka bekräfta om en personal kvitterat ut OCspray eller inte. Det här är dock inga enkla bedömningar, och mot bakgrund av att visitationer inte är en garanti för att alla otillåtna föremål hittas och de allvarliga konsekvenser som kunnat uppstå i det aktuella fallet har Kriminalvården förståelse för anstaltens bedömning. Såvitt avser avskildhetsbeslutens utformning kan konstateras att formuleringen möjligen inte är helt tydlig på så vis att det inte framgår att det var ett farligt föremål som kunde vara i omlopp på avdelningen och att det därför var nödvändigt med en placering i avskildhet för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Kriminalvården ser inget att invända mot gällande anstaltens bedömning att i det aktuella skedet inte informera de intagna om exakt vilket otillåtet föremål som eftersöktes. Avslutningsvis kan sägas att Kriminalvården, som nämnts ovan, sedan denna händelse inträffade har föreskrivit om daglig inventering av OC-spray och att resultatet av inventeringen ska dokumenteras. Anstalten Färingsö har också efter händelsen reviderat sin lokala instruktion för OC-spray, och bl.a. kompletterat den med instruktion kring den dagliga inventeringen av dessa, vilken genomförs med hjälp av en inventerings-mall för att säkerställa att alla OC-sprayer finns redovisade.

text: Bedömning

text: I ärendet aktualiseras bl.a. frågan om anstaltens hantering av pepparsprejer. Jag finner skäl att inledningsvis ge min syn på vad som framkommit i utredningen i denna fråga, för att därefter övergå till frågan om placeringen av ett antal intagna i avskildhet.

text: Se 2 § FARK OC.

text: Anstaltens hantering av pepparsprejer Kriminalvårdens användning och förvaring av pepparsprejer är noggrant reglerad , och skälet till det är att sådana sprejer utgör ett skjutvapen i

text: vapenlagens

text: mening. Om Kriminalvården anser att det finns så tungt vägande säkerhetsskäl som motiverar att hela eller delar av personalstyrkan på en anstalt ska vara utrustad med pepparsprej, måste myndigheten samtidigt säkerställa att det finns rutiner och kunskap som gör att anstalten har kontroll över sprejburkarna. Det innebär bl.a. att det ska vara möjligt att utan svårigheter vid varje tidpunkt fastställa hur många pepparsprejer som ett visst verksamhetsställe har ansvar för, och vem i personalen som är utrustad med en sådan.

text: Utredningen visar att anstalten under sommaren 2014 installerade ett nytt förvaringsskåp för pepparsprejer. Personalen fick på eget ansvar se till att sprejerna flyttades över till det nya skåpet, och skulle därefter meddela anstaltens samordnare. Först ett halvår senare uppmärksammades att det fortfarande fanns en sprejburk kvar i en förvaringsbox från det gamla skåpet. Förvaringsboxen hade då varit placerad olåst i flera månader i en lokal som de intagna på anstaltens mottagningsavdelning hade tillgång till. Det hela är – precis som Kriminalvården har konstaterat – oacceptabelt.

text: Situationen hade kunnat undvikas om den samordnare som ansvarade för flytten kontrollerat att det gamla skåpet var tomt innan det flyttades. Med hänsyn till att det var fråga om hantering av vapen framstår detta som en högst rimlig åtgärd. Någon sådan kontroll utfördes inte. Till detta kommer att anstalten hade sådana brister i sin dokumentation av kvitteringen av sprejerna att det inte var möjligt att fastställa om ytterligare enheter saknades.

text: Av remissvaret framgår inte på vilket sätt dokumentationen brast, och därmed vad det var som skapade denna osäkerhet. Som jag nämnde inledningsvis är en grundläggande förutsättning för att en anstalt ska kunna hantera pepparsprejer på ett säkert sätt att anstalten har kunskap om hur många enheter som den ansvarar för. Vidare måste det finnas en tydlig förteckning över hur många pepparsprejer som är utkvitterade vid varje tidpunkt. Om anstalten haft kontroll över dessa båda faktorer, hade det varit tämligen enkelt att genom en kontrollräkning ta reda på om ytterligare sprejburkar saknades.

text: Se Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om användning av pepparspray (OC-spray) i Kriminalvården och Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: RPSFS 2005:9

text: ) om Polisens och andra statliga myndigheters förvaring och transport av skjutvapen och ammunition. Se

text: 1 kap. 3 § e vapenlagen (1996:67)

text: Någon sådan enkel summering var inte möjlig att genomföra, och därmed kunde det inte uteslutas att ytterligare sprejburkar var på drift i anstalten. Det i sin tur ledde till att samtliga intagna på mottagningsavdelningen placerades i avskildhet. Jag anser att det är allvarligt att den bristfälliga hanteringen resulterade dels i att anstalten inte hade kontroll över pepparsprejerna, dels att den fick långtgående konsekvenser för ett antal intagna.

text: Beslutet att placera intagna i avskildhet Som stöd för beslutet att placera de intagna på mottagningsavdelningen i avskildhet åberopade anstalten

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: . Som Kriminalvården har framhållit krävs det inte att varje intagen som placeras i avskildhet med stöd av lagrummet kan knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Det ska jämföras med

text: 6 kap. 8 § fängelselagen

text: enligt vilken en anstalt kan placera en intagen i avskildhet för att utreda en misstänkt misskötsamhet. Jag har tidigare uttalat att för att den bestämmelsen ska vara tillämplig krävs bl.a. att den intagne som placeras i avskildhet kan knytas till den eller de omständigheter som anstalten avser att utreda.

text: Den bestämmelse som anstalten åberopade ger alltså möjlighet för en anstalt att placera intagna i avskildhet utan att de har gjort sig skyldiga till någon oegentlighet. Bestämmelsens relativt fria ramar ställer stora krav på den som väljer att tillämpa den, och detta förhållande har vidare bl.a. stor betydelse för bedömningen av hur länge åtgärden kan anses som proportionerlig. Det säger sig självt att tiden under vilken en avskildhetsplacering kan anses proportionerlig är betydligt mer begränsad i en situation där den avskilde inte är misstänkt för någon misskötsamhet, jämfört med en situation där det finns sådana misstankar. I motiven till bestämmelsen har det understrukits genom uttalandet att en avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: aldrig får pågå längre än vad som är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen, normalt inte mer än några timmar eller något dygn.

text: I motiven har det vidare angetts att bestämmelsen kan komma till användning i situationer där t.ex. ett larm har utlösts, elektriciteten är ur funktion, otillåtna föremål hamnat i omlopp eller intagna deltar i kollektiv arbetsvägran. Som Kriminalvården har framhållit kunde anstalten inte utesluta att det fanns ytterligare pepparsprejer på avdelningen. Eftersom det är fråga om ett farligt föremål har jag förståelse för att anstalten ansåg det nödvändigt att genomföra en visitation på avdelningen, och jag har ingen invändning mot att de intagna placerades i avskildhet i samband med det.

text: Se JO 2014/15 s. 281, dnr

text: och

text: . Se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: . Se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: Efter att visitationen hade genomförts bedömde anstalten att det var nödvändigt att de intagna var fortsatt placerade i avskildhet i avvaktan på att anstalten sökte kontakt med en kriminalvårdare som befann sig på utlandssemester. Som jag nämnde tidigare har lagstiftarens avsikt varit att en avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: bara ska bestå tillfälligt. Riktmärket är att en sådan avskildhet i normalfallet inte ska pågå mer än några timmar. För att det ska vara proportionerligt att låta avskildheten pågå längre än så krävs därmed tungt vägande skäl. Kriminalvården har lämnat en redogörelse för den avvägning som anstalten gjorde vid bedömningen att en fortsatt avskildhetsplacering var proportionerlig. I denna del vill jag framhålla följande:

text: En viktig faktor vid bedömningen av om en fortsatt avskildhetsplacering var proportionerlig var det förhållandet att anstalten eftersökte ett farligt föremål. Samtidigt fanns det bara misstankar om att ett sådant föremål kunde finnas på avdelningen, och dessa bekräftades inte vid den grundliga visitation som anstalten genomförde. Till detta kommer förhållandet att den sprejburk som hade påträffats på avdelningen hade legat där under en längre tid, och det saknades anledning att befara att det var något annat än slarv i samband med bytet av förvaringsskåpet som hade gett upphov till situationen.

text: Mot den bakgrunden framstår det, enligt min mening, inte som proportionerligt att låta avskildheten bestå i avvaktan på att anstalten sökte kontakt med den kriminalvårdare som befann sig på semester. Av betydelse är att det inte fanns någon säker prognos för när anstalten förväntades få kontakt med vårdaren. Under de angivna förhållandena kunde avskildheten lika gärna ha pågått ytterligare ett antal dagar.

text: Utformningen av avskildhetsbesluten Jag har vid flera tillfällen under senare tid påtalat vikten av att Kriminalvården utformar sina beslut på ett sådant sätt att det blir begripligt för den intagne varför myndigheten vidtar den ena eller andra åtgärden. Skyldigheten att motivera ett beslut innebär att myndigheten måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär.

text: Anstalten har i de egentliga skälen för beslutet (under rubriken Anstalten Färingsö gör följande bedömning) endast upprepat innehållet i det åberopade

text: Se

text: 20 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: i vilket det anges att ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende enligt huvudregeln ska innehålla de skäl som har bestämt utgången. Se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje uppl., 2010, s. 237.

text: lagrummet. Jag kan ha förståelse för att anstalten på grund av säkerhetsskäl i detalj inte kunde redogöra för den uppkomna situationen och exakt ange vad det var för föremål som eftersöktes. Emellertid är det ett rimligt krav att anstalten åtminstone med några rader skulle ha förklarat varför man gjorde bedömningen att förutsättningarna i det åberopade lagrummet var uppfyllda. Genom att inte göra det har anstalten gjort det svårare för de intagna att begära omprövning av beslutet och på så sätt ta till vara sin rätt. Möjligheten till utevistelse Enligt

text: 4 kap. 1 § fängelselagen

text: ska en intagen ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Jag har i ett antal beslut uttalat att bestämmelsen endast ger Kriminalvården rätt att neka intagna utomhusvistelse på grund av förhållanden som ligger utom myndighetens kontroll. Skälet till det är att daglig utomhusvistelse är en grundläggande rättighet som bara bör kunna begränsas i absoluta undantagsfall. Av den anledningen är det viktigt att en anstalt i samband med avskildhetsplaceringar aktivt vidtar åtgärder – exempelvis genom att kalla in extrapersonal – för att kunna erbjuda de intagna den utomhusvistelse de har rätt till så snart som möjligt efter att de har placerats i avskildhet. Jag noterar att anstalten har hanterat denna fråga på ett bra sätt, och genom att kalla in personal från anstalten Svartsjö har de intagna som placerats i avskildhet kunnat erbjudas daglig utomhusvistelse. Sammanfattning Utredningen visar att anstalten Färingsö på ett allvarligt sätt har brustit i hanteringen av pepparsprejerna. Bristerna har inneburit bl.a. att en pepparsprej under lång tid inte har förvarats på ett korrekt sätt. Genom att den funnits i ett utrymme som de intagna haft tillgång till har det funnits en risk för att den skulle kunna hamna i orätta händer. Såväl personal som intagna har utsatts för fara, och Kriminalvården, anstalten Färingsö, förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: Kriminalvården har efter händelsen justerat sina föreskrifter om pepparsprejer. Även anstalten har ändrat i den lokala instruktionen. Dessa justeringar är enligt min mening ändamålsenliga, och rätt tillämpade säkerställer de att anstalten har den kontroll på pepparsprejerna som kan krävas.

text: Ärendet avslutas.

text: Se exempel JO 2014/15 s. 281, dnr

text: och

text: och beslut den 22 april 2015 i dnr 1924-2014.