title: Inspektion hos Tullverket, Övre Norrlandsregionen

text: Allmänt

text: Regionkontoret för tullregionen Övre Norrland ligger i Haparanda. För närvarande tjänstgör 43 personer där. Sedan år 2002 är verksamheten för Nedre och Övre Norrlandsregionerna samordnad. Chefen för de båda regionerna finns i Sundsvall. En ny organisation för Tullverket har beslutats. Den nuvarande uppdelningen i regioner kommer att upphöra och ersättas med kompetenscentra i Stockholm, Göteborg, Malmö och Sundsvall. För Övre Norrlandsregionens del medför de beslutade förändringarna att vissa av de uppgifter som regionkontoret har i dag kommer att försvinna. Verksamheten kommer i fortsättningen huvudsakligen att bestå i brottsbekämpning, punktskattekontroll samt inre- och yttre gränskontroll. Personalstyrkan vid regionkontoret kommer under våren att minskas med mer än hälften.

text: Vid inspektionen närvarade från Justitiekanslerns sida byråchefen DK, hovrättsassessorn SN och expeditionsförmannen JS. Inspektionen påbörjades den 17 mars kl. 13.00 och avslutades den 18 mars kl. 15.00.

text: Samtal med PM och PB

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med chefen för gränsskyddsenheten PM och chefen för tullkriminalenheten PB. De ombads att ge en bild av hur verksamheten vid regionkontoret fungerar i stort, att kommentera ärendebalanserna och arbetsförhållandena där samt att peka på eventuella problem i myndighetens verksamhet.

text: De redogjorde inledningsvis för hur den pågående organisationsförändringen har påverkat och antas komma att påverka arbetsförhållandena och verksamheten vid regionkontoret.

text: De berättade vidare att en prioriterad uppgift är spaning mot och bekämpning av narkotikasmuggling och annan grov organiserad brottslighet. I allt större utsträckning består verksamheten också i punktskattekontroll enligt lagen (

text: ) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Kontrollen är framför allt inriktad på införsel av finsk rödmärkt olja som i betydande omfattning transporteras från Finland till Sverige. Tullregionen har omhändertagit stora mängder rödmärkt olja som påträffats vid kontroll enligt punktskattelagen. För närvarande förvarar regionen 150 000 liter sådan olja till stora kostnader för myndigheten.

text: Beträffande tullkriminalenhetens verksamhet berättade PB i huvudsak följande. Till sin hjälp har han en utredare i Haparanda, en utredare i Umeå samt två utredare och en handläggare i Sundsvall. I princip fullgör han dock de flesta arbetsuppgifterna i Haparanda själv. Det innebär att han i praktiken är registrator, utredare, förundersökningsledare och åklagare i ärendena. På grund härav tvingas han ibland prioritera på det sättet att ärenden som rör mindre allvarliga brott läggs åt sidan.

text: Det övervägande antalet ärenden rör finsk rödmärkt olja. Men det förekommer också en hel del smugglingsärenden i vilka postbeslag har gjorts men där mottagaren är bosatt inom tullregionen. Sådana ärenden lämnas över till regionen för utredning. Utredningen av dessa ärenden leder sällan till resultat. Den på försändelsen uppgivne mottagaren - om den över huvud taget är möjlig att identifiera - säger sig oftast sakna kännedom om försändelsen.

text: De ärenden som leder till lagföring avslutas vanligtvis med ett strafföreläggande. Större ärenden lämnas över till en allmän åklagare. För egen del lägger han själv ned förundersökningen i de ärenden där t.ex. brott inte kan styrkas.

text: PM berättade bl.a. följande. Regionkontoret är numera bemannat endast kl. 8-16. Därutöver finns en kontrollgrupp som tjänstgör inom hela regionen. Resurserna för brottsbekämpning minskar för varje år. Tullregionen har ett gränstullsamarbete med den finska tullen, framför allt när det gäller spaningsverksamheten.

text: Den förestående omorganisationen har påverkat stämningen bland de anställda inom regionen negativt. De planerade nedskärningarna och förändringen av verksamheten har medfört förstämning och många känner sig helt uppgivna.

text: Ett annat problem är att man inom tullregionen upplever att lagen (

text: ) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska gemenskapen inte tillämpas på ett enhetligt sätt inom landet. Vid den Övre Norrlandsregionen tillämpas den s.k. befogenhetslagen strikt och kontroller med stöd av lagen utförs relativt sällan. Enligt regionens uppfattning förekommer det emellertid att vissa tullregioner i princip kontrollerar "samtliga" fordon som reser in i landet. Det förhållandet att tillämpningen av lagen tycks skilja sig åt har inom regionen medfört en viss osäkerhet i fråga om vilken befogenhet tullen egentligen har att utföra kontroller.

text: Granskning av handlingar m.m.

text: Inspektionen fortsatte med att JK:s medarbetare gick igenom 1) akterna i de 30 äldsta ännu inte avslutade ärendena, 2) samtliga akter i ärenden där handläggningen inletts under september-oktober 2003 inklusive de ärenden hos tullkriminalenheten i vilka anmälningarna hade skrivits av. Vidare granskades listorna över öppna ärenden hos regionen som fanns antecknade i Tullverkets centrala register och i tullmålsjournalen. Vid den granskningen uppmärksammades att några ärenden alltjämt var registrerade som öppna trots att handläggningen hade avslutats. I övrigt gav granskningen i den delen inte anledning till någon erinran.

text: Vid genomgången av akterna iakttogs bl.a. följande.

text: I en handfull ärenden som efter postbeslag på bl.a. Arlanda flygplats hade lämnats över till tullregionen för handläggning hade åtalspreskription redan inträtt utan att förundersökningarna hade avslutats. I vissa ärenden var preskription nära förestående utan att några ytterligare utredningsåtgärder synes vara aktuella.

text: Vid ett samtal med PB tillfrågades han om handläggningen av de aktuella ärendena. Han hänvisade till vad han tidigare hade berättat om arbetssituationen och uppgav därutöver bl.a. följande. I de flesta ärenden avseende postbeslag som lämnas över till regionen är det svårt att styrka att något brott har begåtts. I många fall läggs sådana förundersökningar ned utan att några ytterligare åtgärder vidtas. I regionen brukar man ändå hålla förhör i samtliga ärenden där den uppgivne mottagaren av försändelsen kan identifieras. Oftast hörs den berörde personen upplysningsvis per telefon. Men det förekommer också att personen i fråga kallas till ett förhör, framför allt om det rör sig om en ung person. Ärendena handläggs inte på det sättet att preskription medvetet inväntas. På grund av bristande resurser och en stor arbetsbörda hinner man inom regionen inte alltid med att t.ex. lägga ned en förundersökning i de fall då det framgår av utredningen att så bör ske. Andra arbetsuppgifter måste i stället prioriteras. Emellanåt tas ett "samlat grepp" beträffande de ärenden som skall avslutas. En anledning till att ett ärende inte har avslutats kan också vara att det som har tagits i beslag ännu inte har hunnit förverkas; ärendena står nämligen öppna tills så har skett.

text: JK inspekterade också lokalerna för förvaring av beslagtagen alkohol respektive rödmärkt olja.

text: Avslutande samtal och uppföljning

text: Inspektionen avslutades med en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts med PM och PB.

text: JK (byråchefen DK) framhöll att inspektionen hade gett ett gott intryck av läget inom tullregionen och arbetsinsatserna där. Trots de svårigheter och särpräglade förhållanden som för närvarande uppges råda där till följd av tidigare och stundande omorganisation fanns det ingen balans av ärenden att tala om vid myndigheten. Det rådde god ordning i akterna och granskningen av dessa gav i allt väsentligt inte upphov till några frågetecken.

text: Undantag härifrån utgjordes dock i viss mån av de ovan nämnda ärendena rörande postbeslag av försändelser, där preskription antingen hade inträtt eller var nära förestående. Det kunde också noteras att vissa ärenden inte hade avregistrerats trots att de var avslutade.

text: Inspektionen gav sammanfattningsvis stöd för uppfattningen att Tullregionen Övre Norrland var välfungerande och väl skött och att några påtagliga brister att tala om inte var för handen.

text: JK:s medarbetare uttryckte sin uppskattning över det vänliga mottagande som de hade fått under inspektionen varpå denna avslutades kl. 15.00.


publisher: Justitiekanslern

title: Remissyttrande över betänkandet Datalagring – brottsbekämpning och integritet (SOU 2017:75)

org: jk

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

type: stycke

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att det med anledning av vissa avgöranden från EU-domstolens, främst den s.k. Tele 2-domen, är nödvändigt att reformera de svenska reglerna om datalagring. Den nämnda domen innehåller svar på frågor som en svensk domstol ställt för att kunna avgöra ett enskilt fall. En bredare analys måste nu göras av lagstiftaren och regler tas fram som både håller sig inom de gränser som EU-domstolen anses ha ställt upp, och i övrigt uppfyller berättigade krav på rättssäkerhet, integritetsskydd och effektivitet i brottsbekämpningen. Som brukligt på det aktuella området måste olika intressen och rättigheter värderas och balanseras mot varandra. Den uppgift som utredningen har ställts inför är inte enkel.

text: Utredningens förslag medför att mindre data kommer att lagras. Förslaget innebär också att skillnad vid lagring i högre grad än tidigare kommer att göras mellan olika typer av kommunikationssätt och olika uppgifter. Uppgifter hänförliga till vissa sätt – som telefonsamtal mellan fasta telefoner – ska t.ex. helt undantas. Lagringstiden ska också skiljas åt beträffande kommunikationssätt och uppgifter som alltjämt ska omfattas. Däremot föreslås inte sådan s.k. riktad lagring som EU-domstolen resonerat kring i sina skäl.

text: EU-domstolens förhandsavgörande svarar på frågor som ställts i en process rörande tillämpningen av de nuvarande svenska datalagringsreglerna. Det ligger i sakens natur att avgörandet inte innehåller någon uttömmande beskrivning av hur unionsrättsligt godtagbara regler om datalagring kan utformas. Med andra ord är det inte något nytt EU-direktiv som EU-domstolen skissat på. Utredningen har beskrivit vissa problem med riktad lagring som medfört att den lösningen valts bort. Denna beskrivning kan visserligen framstå som logiskt övertygande men är allmänt hållen och relativt kortfattad. Beskrivningen får antas ha utgångspunkt i den kännedom som utredningen under sitt arbete vunnit om praktiska förhållanden på området – nationellt och kanske också internationellt – även om det inte redovisas närmare hur detta empiriska underlag sett ut eller hur det påverkat utredningens slutsatser. Det kan finnas skäl att i den vidare beredningen av lagstiftningsärendet belysa frågan ytterligare.

text: Justitiekanslern finner inte skäl att ifrågasätta att en tillämpning av utredningens förslag, jämfört med dagens regler om lagring, kommer att leda till att det samlade integritetsintrånget till följd av datalagring blir mindre. En sådan effekt har även den kraftiga utvecklingen av alternativa kommunikationstjänster som utredningen beskriver haft.

text: Utifrån det underlag som utredningen har presenterat angående behov och nytta av datalagring vid brottsbekämpning, finns inte heller skäl att ifrågasätta att förslaget skulle minska möjligheterna att förebygga, förhindra och utreda brott. Justitiekanslern kan mot den bakgrunden ha viss förståelse för de invändningar mot förslagets närmare utformning som experter i utredningen från främst Säkerhetspolisen har lagt fram. Utifrån de utgångspunkter som Justitiekanslern främst ska beakta finns det dock inte skäl att lämna några synpunkter i detta avseende.

text: Justitiekanslern finner inte från ett mer allmänt perspektiv skäl att invända mot de avvägningar mellan olika intressen eller de tekniska lösningar som utredningen föreslagit. Under förutsättning att utredningens iakttagelser kring riktad lagring är riktiga, torde enligt Justitiekanslerns bedömning en sådan modell för lagring som utredningen har föreslagit kunna antas leva upp till de EU-rättsliga krav som framgår av främst Tele 2-domen.

text: Med de inledningsvis nämnda utgångspunkterna har Justitiekanslern i övrigt inte några synpunkter på förslagen.

type: avgorande


title: Anmälan om brister i en brottsutredning - principer för Justitiekanslerns granskning

text: Justitiekanslern vidtar inte några ytterligare åtgärder i ärendet.

text: Anmälan

type: rubrik

text: KL och CPM har i skrivelser till Justitiekanslern anmält dels en åklagare, dels polismyndigheten på grund av påstådda brister i en brottsutredning rörande KL:s inblandning i ett mord i Kalamark i Piteå kommun i april 2004. De har i sina skrivelser närmare redogjort för de brister som de anser har förekommit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt sin instruktion (15 § andra stycket) skall Justitiekanslern pröva ett klagomål endast om frågans beskaffenhet ger Justitiekanslern anledning att ta upp saken till prövning. Det innebär att Justitiekanslern – utom vissa särskilda frågor – normalt bara prövar klagomål när det finns anledning att anta att det har förekommit allvarliga brister i rättssäkerheten eller systemfel av något slag.

text: Utifrån den angivna utgångspunkten granskar Justitiekanslern ibland anmälningar om brister i brottsutredningar. Det gäller t.ex. när anmälningen avser påståenden om allvarliga rättssäkerhetsbrister, exempelvis om det hävdas att åklagaren inte på ett tillfredsställande sätt har iakttagit sin s.k. objektivitetsplikt. I den mån bristerna tycks ha haft endast liten betydelse granskas de dock normalt inte. Detsamma gäller när det framstår som klart att en granskning inte kommer att leda någonstans, liksom när bristerna upptäcktes eller hade bort upptäckas av försvararen och hade kunnat åtgärdas efter ett påpekande från denne.

text: En särskild omständighet att beakta när det gäller granskning av brottsutredningar är att Justitiekanslern inte bör, annat än i särskilda undantagsfall, inlåta sig på en prövning som i praktiken kan bli till en granskning av hållbarheten i domstolarnas domar. När brottsutredningen har utmynnat i en lagakraftägande fällande dom avstår därför Justitiekanslern regelmässigt från att granska sådana omständigheter som domstolarna har beaktat vid sin prövning av skuldfrågan i målet.

text: Justitiekanslern granskar normalt inte heller en brottsutredning innan den har lagts ned eller en lagakraftägande dom föreligger.

text: Slutligen medför prioriteringsbehov att Justitiekanslern ibland avstår helt eller delvis från en granskning som i och för sig hade varit motiverad utifrån ovannämnda utgångspunkter.

text: Mot den angivna bakgrunden har Justitiekanslern, efter en genomgång av anmälningarna och domarna i ärendet, beslutat att den aktuella brottsutredningen inte skall föranleda någon närmare granskning.


title: Klagomål mot polismyndigheten med anledning av att besökare filmats i samband med en häktningsförhandling

text: Justitiekanslern vidtar inte någon ytterligare åtgärd i ärendet men gör vissa uttalanden med anledning av att Polismyndigheten har filmat besökare vid en häktningsförhandling.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har tagit emot en anmälan om att Polismyndigheten har filmat besökare i samband med en häktningsförhandling vid Västmanlands tingsrätt den 1 november 2017.

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Polismyndigheten, som också har hämtat in upplysningar från polisområde Västmanland. Av yttrandet har bl.a. följande omständigheter kommit fram om händelsen.

text: Den 1 november 2017 hölls en häktningsförhandling vid Västmanlands tingsrätt med anledning av att en person misstänktes för försök till mord. Vid denna tidpunkt bedrevs spaningsarbete inom ramen för förundersökningen. En spanare filmade besökare från ett rum i den byggnad där tingsrätten har sina lokaler. Filmningen skedde från ett rum som inte utgjorde ett allmänt utrymme. Kameran, som var handburen, var riktad mot det allmänna utrymmet innanför tingsrättens entré. Det finns inget som tyder på att det skulle ha filmats in i rättssalen under pågående förhandling. Syftet med åtgärden var att i förlängningen kunna identifiera personer som kunde kopplas till den misstänkte gärningsmannen och som kunde komma att bli aktuella i utredningen. Det fördes inga register över dessa uppgifter. Berörda befattningshavare bedömde att den aktuella spaningsinsatsen var proportionerlig med tanke på ärendets allvarliga karaktär.

text: Polismyndigheten har i en sammanfattande bedömning av ärendet bl.a. ansett att spaningsåtgärden framstår som försvarlig med hänsyn till tjänsteåtgärdens syfte och övriga omständigheter samt att både personuppgiftsbehandlingen och användningen av handburen kamera som spaningsmetod har skett i enlighet med gällande rätt.

text: Anmälaren har fått del av Polismyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: (RF) är var och en mot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Bestämmelsen omfattar endast sådana intrång som på grund av åtgärdens intensitet eller omfattning eller av hänsyn till uppgifternas integritetskänsliga natur eller andra omständigheter innebär ett betydande ingrepp i den enskildes privata sfär (se

text: prop. 2009/10:80 s. 250

text: ). Av

text: 2 kap. 20 §

text: RF följer att skyddet kan begränsas genom lag.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privatliv. En myndighet får endast inskränka denna rättighet med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till bl.a. den allmänna säkerheten eller till förebyggande av oordning eller brott. Rätten till respekt för privatlivet enligt artikel 8 innefattar en principiell rätt till självbestämmande i fråga om information om privata förhållanden och en rätt att bli lämnad i fred (se

text: prop. 2012/13:69 s. 11

text: ). Denna rätt inbegriper även ett skydd mot att bli fotograferad. Skyddet omfattar personer när de utövar aktiviteter som hör till det privata livet, oavsett var dessa aktiviteter utspelar sig. Bestämmelsen innebär primärt att staten ska avhålla sig från ingrepp i den skyddade rättigheten.

text: Av

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: (RB) följer att den som är anhållen eller häktad får fotograferas eller videofilmas. Även andra personer kan under en förundersökning bli föremål för sådana åtgärder under förutsättning att dessa behövs för utredning av ett brott som kan följas av fängelse. Ytterligare bestämmelser om detta finns i förordningen (

text: ) om fingeravtryck m.m. Fotografering som sker med stöd av

text: 28 kap. 14 §

text: RB ska ske öppet och med den berördes vetskap. (Se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1999/2000 s. 91 och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan, s. 681.)

text: I övrigt saknas det uttrycklig lagreglering av polisens användning av s.k. handmanövrerade kameror, oavsett om den sker dolt eller öppet. Sådan fotografering och filmning måste dock vara förenlig med de allmänna bestämmelserna om polisens uppgifter i

text: 2 § polislagen (1984:387)

text: , vilka bl.a. är att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal.

text: Åtgärden måste vidare ske på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter (

text: 8 § polislagen

text: ). Om tvång måste användas, ska det ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. Ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i

text: 2 kap.

text: RF får inte grundas enbart på denna bestämmelse. Behovs- och proportionalitetsprinciperna i fråga om polisens verksamhet gäller oavsett om en åtgärd har författningsstöd eller inte (jfr

text: prop. 2012/13:69 s. 31

text: Den personuppgiftsbehandling som användandet av handmanövrerade kameror kan ge upphov till måste vara förenlig med gällande rätt. Polisens behandling av personuppgifter vid brottsbekämpande verksamhet regleras i

text: polisdatalagen (2010:361)

text: . Av

text: 2 kap. 7 § andra punkten

text: polisdatalagen framgår att personuppgifter får behandlas om det behövs för att utreda och beivra brott.

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: RF och

text: 5 kap. 1 § första stycket

text: RB fastslås den grundläggande principen att förhandling vid domstol ska vara offentlig. Offentlighetsprincipen innebär bl.a. rätt för var och en att vara åhörare vid domstolsförhandlingar utan att behöva uppge sitt namn eller underkasta sig identitetskontroll (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 1976/77 s. 27). I bl.a. 5 kap. 2 och 9 §§ RB lagen (

text: ) om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar regleras vissa inskränkningar i rätten att delta vid förhandling.

text: Bedömningen i detta fall

text: Inledningsvis kan det konstateras att det är vanligt att de brottsbekämpande myndigheterna använder sig av filmning med handmanövrerad kamera i en spaningsoperation, oavsett om det sker i förundersökning eller i underrättelseverksamhet (se

text: SOU 2010:103 s. 258

text: Filmningen i nu aktuellt fall skedde med anledning av att det pågick en förundersökning rörande försök till mord. Utredningen ger emellertid inte stöd för att det har varit fråga om en sådan filmning som kan ske med stöd av

text: 28 kap. 14 §

text: RB och förordningen om fingeravtryck m.m. Dessa bestämmelser har således inte varit tillämpliga i det här fallet.

text: Frågan är då om filmningen har skett på ett sätt som är förenlig med gällande rätt.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har konstaterat att det i princip ligger inom ramen för polisens allmänna befogenheter att ta bilder på människor som befinner sig på allmänna platser (se t.ex. JO:s beslut den 12 mars 2013 med dnr 341-2012). För att fotografera en enskild med tvång eller annars mot hans eller hennes vilja måste polisen dock ha uttryckligt stöd i lag. (Se bl.a. JO:s beslut den 18 februari 2016 med dnr 6755-2014 och JK:s beslut den 23 april 2001 med dnr

text: .) Enligt Justitiekanslern följer detta av att en skyldighet för den enskilde att underkasta sig en tvångsvis fotografering är ett sådant ingrepp i hans eller hennes personliga förhållande som enligt den då gällande

text: 8 kap. 3 §

text: RF (numera

text: 8 kap. 2 §

text: RF) kräver stöd i lag.

text: Justitiekanslern har inom ramen för sin frivilliga skadereglering nyligen funnit att en polismyndighets beslut att utan samtycke fotografera en enskild i samband med tvångsmedelsanvändning har utgjort en inskränkning i dennes rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: (JK:s beslut den 11 juli 2018 med dnr 12188-17-4.3). I beslutet konstaterades att det saknades lagstöd för åtgärden och att den enskildes rätt till privatliv enligt artikel 8 hade åsidosatts.

text: Den aktuella filmningen skedde med anledning av att det pågick en förundersökning som rörde ett allvarligt brott. Filmningen ägde rum på allmän plats och på visst avstånd. Det finns inget som tyder på att den var särskilt långvarig. Filmningen verkar vidare ha skett någorlunda synligt och har inte ägt rum i samband med något ingripande eller under tvång. Det har inte heller i övrigt kommit fram något som tyder på att åtgärden har inneburit ett betydande ingrepp i någon enskilds privata sfär. Det finns vidare inget som tyder på att personuppgiftsbehandlingen har skett i strid med gällande rätt.

text: Vid en samlad bedömning anser Justitiekanslern att Polismyndigheten har gjort en rimlig avvägning mellan det brottsutredande syftet och den enskildes skydd mot att bli filmad. Åtgärden får anses ha varit proportionerlig till det intresse den var avsedd att tillgodose och har inte begränsat någon grundlagsskyddad rättighet eller varit oförenlig med Europakonventionen.

text: Mot den bakgrunden saknas skäl för Justitiekanslern att ha några synpunkter på hur Polismyndigheten genomfört filmningen. Det anonymitetsskydd som gäller för den som vill besöka en domstol ger anledning att särskilt understryka vikten av att det görs noggranna överväganden om lämpligheten av att filma i en domstols lokaler, så att rätten till anonymitet inte blir illusorisk.

text: Ärendet avslutas med de uttalanden som nu har gjorts.


title: Inspektion av Göteborgs åklagarkammare den 21 och 22 november 2017

text: 1. Sammanfattning

text: Göteborgs åklagarkammare är en i huvudsak mycket väl fungerande kammare. Justitiekanslerns granskning, som skett i enlighet med avgränsningarna i avsnitt 3.1–3.2, har visat att åklagarkammarens handläggning av ärenden är rättssäker och i allt väsentligt effektiv.

text: Den löpande verksamheten vid åklagarkammaren fungerar mycket väl. Handläggningstiden har dock blivit onödigt lång i ett antal ärenden. Orsaken verkar i de flesta fall vara polisens bristande resurser eller att den misstänkte har avvikit. Åklagarkammaren kan dock inte undgå kritik för långsam handläggning av två förundersökningar. Justitiekanslern konstaterar samtidigt att åklagarkammaren har vidtagit adekvata åtgärder för att försöka korta ner handläggningstiderna.

text: Den granskning som skett av åtalsunderlåtelser visar i allt väsentligt på en mycket väl fungerande handläggning hos åklagarkammaren.

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att kammaren handlägger barnärenden på ett rättssäkert och i huvudsak effektivt sätt. Samtidigt har det i ett antal pågående ärenden kunnat konstateras att fristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948; FUK) har överskridits. Med undantag för de äldre öppna ärenden som det särskilt refereras till i beslutet kan dock berörda åklagare inte lastas för att förundersökningarna i vissa ärenden hade dragit ut på tiden.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Under hösten 2017 beslutade Justitiekanslern att inspektera Göteborgs åklagarkammare. Inspektionen hade inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern. Åklagarkammaren underrättades om inspektionen den 2 november 2017. Kammaren tillskrevs följande vecka om inspektionens inriktning och vissa önskemål som Justitiekanslern hade när det gällde underlaget för inspektionen (se avsnitt 3.2).

text: Justitiekanslern inspekterade åklagarkammaren den 21–22 november 2017. Inspektionen påbörjades den 21 november kl. 09.00 och avslutades påföljande dag kl. 15.00. Från Justitiekanslern deltog byråchefen Anna Erman, föredragandena David Löfgren, Elena Landberg, Jaennice Fährlin, Linda Åkerblom, Lisa Nilheim och Mikael Ruotsi, beredningsjuristen Eleni Stavropoulou samt notarien Philip Mielnicki. Vidare var justitiekanslern Anna Skarhed närvarande under det inledande mötet den 21 november.

text: Åklagarkammaren har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats i beslutet.

text: 3. Inspektionens genomförande

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen var huvudsakligen inriktad på tre områden; långsam handläggning av förundersökningar, ärenden om brott mot barn som aktualiserar de tidsfrister som framgår av 2 a § FUK och åtalsunderlåtelser med stöd av

text: 20 kap. 7 § rättegångsbalken

text: (RB).

text: Vad gäller den allmänna granskningen av kammarens handläggningstider var inspektionen inriktad på frågan om det förekommer onödigt långa handläggningstider och om åklagarna är aktiva för att skynda på polisens utredningsåtgärder när förundersökningen drar ut på tiden. (Se Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd [

text: ÅFS 2007:5

text: ] om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar, de s.k. rotelvårdsföreskrifterna.) I det sammanhanget bör också lyftas fram en brottsanklagad persons grundläggande rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Rättigheten aktualiseras redan från den tidpunkten när den enskilde är så pass påverkad av en brottsutredning att han eller hon får anses vara anklagad för ett brott. (Se vidare t.ex. Åklagarmyndighetens RättsPM 2012:5,

text: Artikel 6 i Europakonventionen

text: - Rätten till en rättvis rättegång ur ett praktiskt åklagarperspektiv.)

text: Vid den allmänna granskningen av handläggningstiderna gjordes även en kontroll av om det förekommit att det misstänkta brottet kommit att preskriberas innan förundersökningen avslutats.

text: När det kommer till brott mot barn var inspektionen främst inriktad på frågan om den särskilda fristen enligt 2 a § FUK iakttagits och även om barnförhör hållits på ett tidigt stadium av förundersökningen. Vidare har det gjorts en viss kontroll av hur särskild företrädare och målsägandebiträde utses.

text: Beträffande handläggningen av åtalsunderlåtelser har granskningen varit särskilt inriktad på om förutsättningar för att meddela åtalsunderlåtelse funnits.

text: 3.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Under besöket på kammaren fanns, efter begäran från Justitiekanslern, akterna i följande ärenden tillgängliga för granskning.

text: Justitiekanslern har granskat det stora flertalet av de beställda akterna.

text: 3.3 Inledande möte där kammarchefen presenterade verksamheten

text: Det inledande mötet hölls med kammarchefen, chefsåklagaren Mats Eriksson. Närvarade gjorde även vice chefsåklagarna/vice kammarcheferna Per-Erik Rinsell och Bengt-Olof Berggren, chefsadministratören Christl Holm samt vice chefsadministratören Charlott Persson. Vid mötet redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen. Mats Eriksson beskrev sedan åklagarkammarens verksamhet. Vissa kompletterande frågor ställdes till Mats Eriksson under själva inspektionen. Hans redogörelse sammanfattas nedan.

text: 3.3.1 Åklagarkammarens organisation och handläggning av ärenden

text: Kammaren har totalt ca 80 medarbetare. Kammarchefen beslutar om fördelning av arbetsuppgifterna mellan sig och ställföreträdande kammarchef, samt planerar, leder och fördelar arbetet i övrigt. Vid kammaren finns en ledningsgrupp som består av kammarchefen, de två vice chefsåklagarna, chefsadministratören och två vice chefsadministratörer.

text: Kammaren är indelad i två avdelningar (avdelning 1 och 2). Varje avdelning leds av en vice chefsåklagare och är indelad i team. Vid avdelning 1 finns ett allmänt team och ett särskilt team. Vid avdelning 2 finns ett barn- och ungdomsteam, ett mängdbrottsteam och ett relationsvåldsteam.

text: Det allmänna teamet handlägger alla ärenden som inte fördelas på andra team och består av 14–17 medarbetare. Teamet är även specialiserat på tvångsmedel. Flera av de yngre åklagarna inleder sin tjänstgöring här. Teamet har tre sessionsåklagare som enbart ägnar sig åt domstolsförhandlingar.

text: Det särskilda teamet hanterar ärenden om grov organiserad brottslighet och består av sex medarbetare. Flera medarbetare är inte sällan upptagna med mycket stora ärenden.

text: Barn- och ungdomsteamet hanterar ärenden som rör barn och ungdomar upp till 21 år (även brott som sker i nära relationer) och består av ca tolv medarbetare. Teamet har ganska hög personalomsättning eftersom det upplevs som särskilt tungt att arbeta med dessa ärenden under en längre period.

text: Mängdbrottsteamet hanterar alla polisledda förundersökningar. Det består av fem medarbetare, som får hjälp av beredningsjurister och åklagarassistenter. Ungefär 17 procent av teamets ärenden lämnas tillbaka till polisen på grund av att utredningarna uppvisar bristande kvalitet. Kammaren ser detta som ett särskilt problem.

text: Relationsvåldsteamet består av nio medarbetare. Teamet möts av vissa problem med utredningsarbetet på grund av polisens resursbrister. Stundtals handlägger en medarbetare uppemot 90 ärenden.

text: Den administrativa enheten (ca 17 medarbetare) bistår åklagarna med administrativt stöd, service, lottning och beredning.

text: Vad gäller kammarens samverkan med andra myndigheter och aktörer lyftes särskilt fram följande.

text: Högre kvalitet uppnås i den brottsutredande verksamheten om det finns en samverkanspartner på plats. Det finns ett nära samarbete med den lokala områdeschefen för polisen. Polisområdet stämmer nästan överens med kammarens åklagarområde. Vid kammaren finns kontaktåklagare för polisområdets olika ärendetyper, t.ex. brott i nära relationer och grov brottslighet. Vid sidan av polisområdet finns även ett samarbete som sträcker sig över polisregionerna. För att åklagarkamrarna ska kunna uppnå en enhetlig tillämpning finns möjlighet att lyfta frågor till regionalt utvecklingsforum. I takt med att bedrägeribrotten ökat, har kammaren inlett ett samarbete som dessutom sträcker sig över regionerna.

text: För de fem lokalpolisområdena finns två kontaktåklagare till stöd för lokalpolisen och tillgängliga för utbildningsinsatser till poliser. Samverkan på ungdomssidan fungerade tidigare väl men avstannade i samband med polisens omorganisation. Det finns dock en mycket god samverkan med polisen avseende brott i nära relationer. Vidare finns god samverkan med tingsrättens lagman. Ett visst samarbete sker även med advokatkåren.

text: 3.3.2 Inkomna ärenden och balanser

text: Enligt kammarchefen ligger åklagarkammaren bra till i fråga om balanser jämfört med de mål som uppställts för riket i stort. Antalet inkomna ärenden till kammaren har minskat under de senaste åren och beräknas inte att öka under år 2017 (prognosen är 28 555 ärenden för i år). Detta är ett resultat av att de polisledda förundersökningarna ökar, medan de åklagarledda förundersökningarna minskar.

text: När det kommer till kammarens genomströmningstider noterades särskilt följande, att jämföra med målen som uppställs i Åklagarmyndighetens Verksamhetsplan 2017 (målsättningen inom parentes).

text: Kammarens genomsnittliga genomströmningstid från anmälan till beslut uppgick i oktober 2017 till 87 dagar (115 dagar). Det är en ökning med fyra dagar jämfört med samma månad 2016. Tiden räknad från färdigställt förundersökningsprotokoll till beslut uppgick samma månad till 13 dagar (30 dagar). Motsvarande genomströmningstid i de polisledda förundersökningarna uppgick till 13 dagar (20 dagar).

text: Ärenden enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare hade i oktober 2017 en genomströmningstid räknat från anmälan till beslut på 77 dagar (90 dagar). Tiden räknad från färdigställt förundersökningsprotokoll till beslut uppgick samma månad till 12 dagar (12 dagar).

text: Ärendena om brott mot barn, som handläggs enligt fristen i 2 a § FUK, hade i juli 2017 en genomströmningstid på 74 dagar räknat från anmälan till beslut (90 dagar). Tiden räknad från färdigställt förundersökningsprotokoll till beslut var 12 dagar (20 dagar).

text: Kammarchefen lyfte särskilt fram kammarens egna riktlinjer som syftar till att skynda på förundersökningarna och undvika långa handläggningstider. Riktlinjerna avser att införliva de s.k. rotelvårdsföreskrifterna (se ovan) och Åklagarmyndighetens strategi mot långsam handläggning (från februari 2014) i kammarens löpande arbete. I det ena dokumentet föreskrivs rutiner för hanteringen av påminnelser till polisen om fortsatta utredningsåtgärder (se Kammarchefens riktlinjer om påminnelser och påminnelserotel, nr 3/2017). Enligt denna ordning ansvarar den lottade åklagaren för ärendet till och med den tredje påminnelsen. Därefter tar kammarchefen över ansvaret för förundersökningen på kammarens påminnelserotel. Där bevakas ärendet vidare och påminnelser kan tas upp på en högre nivå inom polisen. Om polisen vidtar en förundersökningsåtgärd i tiden efter att den tredje påminnelsen har skickats, ska ärendet lottas tillbaka till den handläggande åklagaren. I det andra dokumentet föreskrivs periodiska genomgångar av olika ärendetyper samt rotel- och registervård (se Kammarchefens riktlinjer om åtgärder till undvikande av långsam handläggning samt om rotel- och registervård, nr 3/2015).

text: I övrigt noterade kammarchefen att antalet ärenden om bedrägeribrott under senare tid ökat markant, vilket utgör en utmaning som sträcker sig över regiongränserna. Som en särskild utmaning för kammaren identifierade kammarchefen bristerna i kvaliteten i de polisledda förundersökningarna. Att barn- och ungdomsärenden numera handläggs på respektive lokalpolisområde har ökat handläggningstiden i dessa ärenden. I övrigt är kammaren angelägen om att tidsfristerna för barnförhör ska följas, men det sker inte alltid. Hos kammaren finns alltid en åklagare tillgänglig för barnförhör under ordinarie arbetstid.

text: 3.3.3 Arbetsbelastning och personalfrågor

text: Kammarchefen upplever inte några problem med att rekrytera personal till kammaren. Under vissa perioder uppstår undantagsvis vakanser när åklagare vill fortsätta karriären i t.ex. domstol. En allmän utmaning för kammaren i detta avseende hänger samman med att det tar lång tid (ca 7–9 år) att meritera sig till specialiståklagare. En viss personalomsättning finns även bland den administrativa personalen. Kammaren har rekryterat en del administratörer som gått den s.k. paralegal-utbildningen.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande mötet övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden i enlighet med vad som framgår av avsnitt 3.1–3.2. Justitiekanslern gjorde då de iakttagelser som finns antecknade i detta avsnitt. Under inspektionens genomförande ställdes även vissa kompletterande frågor till kammarchefen Mats Eriksson. Vid det avslutande samtalet redogjorde Justitiekanslern i stora drag för sina iakttagelser.

text: 4.2 Granskning av handläggningstiderna av förundersökningar

text: Justitiekanslern granskade akter i de 40 äldsta öppna ärendena vid åklagarkammaren som inte rörde ekonomisk brottslighet och i de 40 senast avslutade ärendena där förundersökningen varit åklagarledd och brottsmisstankar lagts ned på grund av att preskription har inträtt.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned. Då förundersökningen avslutas ska beslut meddelas om åtal ska väckas (

text: 23 kap. 20 §

text: RB).

text: Av 1 a § andra stycket FUK framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder i utredningen behövliga direktiv för arbetet. När förundersökningen leds av en åklagare får han eller hon anlita biträde av Polismyndigheten för att genomföra förundersökningen och uppdra åt en polisman att vidta åtgärder som hör till förundersökningen om det är lämpligt (se

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB). Åklagaren styr då arbetet genom direktiv till polisen.

text: Av 2 § rotelvårdsföreskrifterna framgår att åklagaren vid behov ska följa upp ett ärende genom att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt med tillräcklig skyndsamhet. Åklagaren får inte dröja med att vidta sådana åtgärder längre tid än tre månader från det att utredningsåtgärder senast vidtogs eller åklagaren genom direktiv, påminnelser eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt. Om de åtgärder som åklagaren har vidtagit inte har lett till att förundersökningen har drivits framåt med tillräcklig skyndsamhet ska åklagaren enligt 4 § underrätta kammarchefen om detta. En underrättelse till åklagarkammarens chef bör lämnas om åklagaren under en längre tid genom påminnelser och på andra sätt vid tre tillfällen har försökt att driva utredningen framåt utan resultat eller om förundersökningen inte alls eller endast i obetydlig omfattning har drivits framåt under en tid av åtta månader (se de allmänna råden till rotelvårdsföreskrifterna). Åklagaren ska i brottmålsdiariet dokumentera att kammarchefen har underrättats.

text: När chefen för kammaren har mottagit en sådan underrättelse ska han eller hon vidta de åtgärder som är lämpliga (se 5 § rotelvårdsföreskrifterna). Chefen ska dokumentera sitt ställningstagande med anledning av sådana underrättelser och de åtgärder som vidtas. Vilka åtgärder som bör vidtas kan variera. Normalt bör dock kammarchefen genom kontakter med högre befattningshavare inom polisen verka för att förundersökningen drivs framåt med tillräcklig skyndsamhet.

text: Kammarchefen har även ett eget ansvar för att skaffa sig kunskap om bl.a. förekomsten av äldre ärenden och behovet av att vidta åtgärder på enskilda rotlar (se bl.a. JK:s beslut den 26 september 2012 i dnr

text: och JO:s beslut den 26 april 2013 i dnr 3019-2012). Justitiekanslerns iakttagelser

text: I huvuddelen av de granskade ärendena fanns det inte något att anmärka i fråga om åklagarnas åtgärder för att driva utredningarna framåt. I ett antal ärenden konstaterades dock att handläggningstiden – mot bakgrund av vad utredningen gällde – hade varit onödigt lång. Det berodde i flera fall på att det hade tagit lång tid innan polisen vidtog utredningsåtgärder i enlighet med åklagarnas direktiv eller på att den misstänkte hade avvikit. I några fall kunde dock åklagaren anses ha bidragit till att handläggningen drog ut på tiden.

text: När en förundersökning inte drivs framåt med den skyndsamhet som krävs är detta olyckligt utifrån flera aspekter. Justitiekanslern vill i detta avseende återigen peka på att dröjsmål under förundersökningen kan bidra till att de krav som ställs i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: inte upprätthålls.

text: Som framgår ovan fanns det flera ärenden med problem som var att hänföra till omständigheter hos polisen. I ett ärende som gällde trolöshet mot huvudman, grovt brott alternativt grov förskingring ( AM-47991-11 ) delgavs en person misstanke om brott i juni 2011. Fram till april 2016 skickades sammanlagt 16 påminnelser från åklagare, varav två till chef för utredningsenheten och två till chefen för Storgöteborg. Ett antal direktiv lämnades, men innehållet var i flera fall sådant att man ville att tidigare lämnade direktiv skulle genomföras i sin helhet. Efter att vissa utredningsåtgärder vidtogs under 2016 skickades ytterligare tre påminnelser och i november 2017 väntade åklagare fortfarande på utkast till förundersökningsprotokoll. I detta ärende är det tydligt att polisen inte har vidtagit utredningsåtgärder i enlighet med åklagarens direktiv. Även om det också funnits perioder av inaktivitet i handläggningen hos åklagare, så har rotelvårdsföreskrifterna till allra största del följts. De direktiv som har utfärdats i ärendet är mycket tydliga och konkreta, med stegvisa åtgärder samt antaglig fortsatt inriktning framöver (se även AM-143630-13 ).

text: Det är primärt förundersökningsledaren som har ansvaret för att skyndsamhetskravet iakttas i utredningen. Med detta sagt vill Justitiekanslern även uttrycka förståelse för att det kan upplevas som mindre meningsfullt att som åklagare utfärda påminnelse efter påminnelse utan att direktiven efterföljs av polisen i rimlig tid. I de fall som polisen uttryckligen meddelat att ett visst ärende inte prioriteras är detta särskilt påtagligt. Även i sådana situationer har åklagare emellertid krav på sig att fortsatt följa rotelvårdsföreskrifterna. I ärendet ovan har så skett genom regelbundna påminnelser, vilket medfört att ärendet vid ett flertal tillfällen lyfts till ledningsnivå för diskussion myndigheterna emellan. Det finns dock exempel på att sådana besked från polisen istället har medfört anmärkningsvärt lång inaktivitet från åklagare. I ett ärende (se AM-95118-12) har, såvitt framgår av tillgängligt material, beskedet följts av närmare två års inaktivitet från åklagarens sida i fråga om att driva förundersökningen framåt. En sådan lång period av passivitet är inte acceptabel, och åklagarkammaren kan inte undgå kritik för detta.

text: I vissa av de granskade ärendena framgick att handläggningen hos åklagarkammaren har avstannat och att åklagarna inte har följt rotelvårdsföreskrifterna. I dessa fall har direktiv och påminnelser inte utfärdats i tillräcklig omfattning (se t.ex. AM-169007-12 och AM-42879-14 , se även AM-143630-13 , där bara ett par åtgärder har vidtagits sedan maj 2016). Det kunde också konstateras att åklagarens skyldighet att i vissa fall underrätta kammarchefen inte har följts fullt ut.

text: I ett ärende ( AM-90543-13 ) som gällde trolöshet mot huvudman kom en anmälan in i april 2013. Inledningsvis lämnade åklagaren skriftliga direktiv och påminde om dem i januari 2014. Kompletterande direktiv gavs i november 2014 och mars 2015. Påminnelser om de ursprungliga direktiven skickades ut i samband med direktiven i november 2014. En påminnelse med kopia till gruppchefen hos polisen skickades i november 2015. Den senaste åtgärden i ärendet är en minnesanteckning från augusti 2016. Av den framgår att åklagarens revisor har gått igenom ärendet och att hon i september samma år har redovisat framarbetat arbetsmaterial till åklagaren. I tiden därefter har, såvitt framgår av akten, ingen åtgärd vidtagits. Det kan enligt Justitiekanslern inte anses godtagbart att det har gått så pass lång tid mellan handläggningsåtgärderna och att någon åtgärd nu inte har vidtagits av åklagaren på mer än ett år. Detta gäller särskilt med beaktande av den preskriptionstid som gäller för brottet i fråga. Åklagarkammaren kan sammantaget inte undgå kritik för att handläggningen av detta ärende har dragit ut alltför långt på tiden.

text: Vad gäller de ärenden där den misstänkte har avvikit fanns i princip alltid någon form av internationell anknytning. Det är då naturligt att den misstänkte är svår att nå. I de flesta ärenden har det således funnits en godtagbar förklaring till den långa handläggningstiden. Vid granskningen av dessa ärenden uppmärksammades dock något enstaka fall av mycket grov brottslighet mot person där handläggningen under flera perioder syntes ha stått helt stilla. Orsaken till detta verkar ha varit en kombination av resursbrist hos polisen, att åklagaren inte har följt rotelvårdsföreskrifterna fullt ut och att det har funnits behov av internationella kontakter i ärendet. I ärendet AM-96213-11 har ett fåtal formella påminnelser skickats, varav en ställdes till chefen för utredningssektionen hos polisen. Dessförinnan hade förundersökningen under långa tidsperioder endast obetydligt drivits framåt. Mot den bakgrunden borde berörd åklagare ha underrättat kammarchefen om ärendet – och på så sätt lyft ärendet till ledningsnivå – på ett tidigare stadium. Detta gäller trots att det fanns en regelbunden kontakt från polisen, där utredaren informerade om att han hade en arbetssituation som uteslöt utredningsarbete i aktuellt ärende. Justitiekanslern vill i detta avseende också framhålla att det beträffande den här typen av grov brottslighet bör vara särskilt angeläget att utredningen tilldelas de resurser som krävs.

text: I de ärenden där den misstänkte var anhållen eller häktad i sin frånvaro noterades att åklagaren i flera fall underlåtit att kontinuerligt ompröva besluten och inte heller i någon större utsträckning efterfrågat information från polisen vilka åtgärder som har vidtagits för att verkställa dessa (se t.ex. AM-96213-11 och AM-111893-07 ). Ofta har uppföljning skett enbart då tingsrätten har ställt frågor om ärendets handläggning. Efter det att kammarchefen införde riktlinjer för kvartalsvisa genomgångar av rotelinnehavare har emellertid en förbättring i dessa avseenden kunnat konstateras (se bl.a. AM-175603-13 ). Inte minst när det avser tvångsmedel, men även i övrigt, ser Justitiekanslern mycket positivt på de åtgärder som kammarchefen har vidtagit för att påskynda handläggningen och förbättra rutinerna.

text: Ett flertal av de äldsta öppna ärendena vid åklagarkammaren avsåg utfärdade strafförelägganden för lindrig brottslighet där åtal sedan väckts (se t.ex. AM-74793-14 , AM-195957-12 och AM-6050-14 ). Efter att tingsrätten utan framgång försökt delge den misstänkte har åklagaren förelagts att, vid avvisningsäventyr, lämna nya adressuppgifter. Tingsrätten har därefter avvisat åtalet med stöd av

text: 45 kap. 8 §

text: RB. Dessa ärenden finns kvar hos åklagarkammaren. Det finns även likartade mål i tingsrätten som inte har avvisats (se t.ex. AM-191556-13 ). Då de aktuella fallen främst rör brottslighet med två års preskriptionstid kan noteras att flertalet av dessa borde vara preskriberade. För att minska risken att någon kommer att åtalas eller dömas för ett preskriberat brott, samt kvarstå i misstankeregister avseende ett brott som är preskriberat, är det enligt Justitiekanslern ändamålsenligt att ett förnyat övervägande görs i samband med ett avvisningsbeslut. Bevakning i ärendena bör ske och i samband med preskription kan då beslut om att inte väcka åtal respektive beslut om att lägga ned åtal fattas.

text: I de ärenden som rörde brottsmisstankar som har lagts ned på grund av att preskription har inträtt fanns i huvudsak inget att anmärka. I några ärenden (se AM-9868-17 , AM-109684-17 och AM-81928-17 ) kunde emellertid konstateras att vissa brottsmisstankar efter vidtagna utredningsåtgärder har kommit att ändras såvitt avser rubricering och/eller brottstidpunkt. Detta framgick dock inte av själva beslutet att lägga ned förundersökningen. Skälet för att lägga ned förundersökningen på grund av att brottet har preskriberats är då svårt att förena med preskriptionsfristen för misstänkt brott. Det kan till exempel handla om misstanke om grov fridskränkning under åren 2016–2017 där nedläggningsbeslutet motiveras av preskription. I dessa fall är det lämpligt att åklagaren dokumenterar att brottsmisstankarna har förändrats. I vart fall bör de omständigheter som medför att brottet bedöms vara preskriberat framgå av skälen för beslutet.

text: 4.3 Granskning av ärenden som kommit in till åklagarkammaren i november 2016

text: I denna del granskades omkring 25 ärenden som kommit in till åklagarkammaren under november 2016 och där åtal ännu inte hade väckts eller ärendet hade avslutats genom avskrivning. Syftet med granskningen var bl.a. att få en övergripande bild av hur den löpande verksamheten hos åklagarkammaren fungerar.

text: Granskningen visade att åklagarkammaren överlag handlägger sina ärenden snabbt och rättssäkert. I de flesta ärenden hade åklagaren fört tydliga tjänsteanteckningar över de kontakter som han eller hon hade haft med polisen, även när dessa inte hade skett genom formella direktiv. Dokumentationen i ärendena var överlag mycket god.

text: Åklagarnas direktiv till polisen var i de flesta fall både utförliga och tydliga. I de fall där polisen inte hade vidtagit de utredningsåtgärder som framgår av direktiven hade åklagarna i regel påmint polisen i enlighet med rotelvårdsföreskrifterna samt kammarchefens riktlinjer om påminnelser och påminnelserotel.

text: Det finns exempel på att rutinerna med påminnelser har fungerat, på så sätt att ärendet har prioriterats hos polisen sedan ärendet lyfts till ledningsnivå. Tyvärr finns även exempel på att åklagarnas påminnelser inte har föranlett någon aktivitet hos polisen. Granskningen visar att det senare främst gäller ärenden som handläggs av polisens bedrägerirotel, men att även ärenden som avser våld mot person och sexualbrott i viss utsträckning har blivit liggande hos polisen.

text: Det finns ett mindre antal ärenden där åklagarna inte har följt de rutiner för påminnelser som beslutats centralt och lokalt. I något fall kan det även ifrågasättas om åklagaren borde ha utövat ett mer aktivt förundersökningsledarskap, trots att påminnelserutinerna i allt väsentligt hade följts.

text: Sammanfattningsvis var det samlade intrycket av granskningen i denna del att den löpande verksamheten vid åklagarkammaren verkar fungera mycket väl.

text: 4.4 Granskning av beslut om åtalsunderlåtelse

text: Justitiekanslern granskade de 80 senaste avslutade ärendena i vilka åklagaren fattat beslut om åtalsunderlåtelse med stöd av

text: 20 kap. 7 §

text: RB. Justitiekanslern har framförallt granskat om gärningen varit erkänd eller om skuldfrågan på annat sätt har varit klarlagd. I de fall detta varit möjligt har granskningen även omfattat om förutsättningarna för att besluta om åtalsunderlåtelse i övrigt har varit uppfyllda.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: De grundläggande bestämmelserna om åtal finns i

text: 20 kap.

text: RB. Av 6 § framgår att åklagare, om inte annat är föreskrivet, ska väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Åklagaren har alltså i princip en absolut åtalsplikt. Åtalsplikten är dock försedd med flera undantag. Åklagarna har i stor utsträckning anförtrotts en lämplighetsprövning av åtalsfrågan genom bestämmelserna om särskild åtalsprövning och åtalsunderlåtelse.

text: Av 7 § första stycket framgår att åklagare får besluta att underlåta åtal för brott (åtalsunderlåtelse) under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts

text: Enligt 7 § andra stycket får åtalsunderlåtelse vidare beslutas om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks.

text: Ett beslut att meddela åtalsunderlåtelse innebär ett konstaterande av beslutande åklagare att den misstänkte har gjort sig skyldig till det aktuella brottet. Beslutet registreras i belastningsregistret. Ett beslut om åtalsunderlåtelse förutsätter därför att skuldfrågan är klarlagd. För att så ska anses vara fallet krävs i regel att gärningen är erkänd. Detta är emellertid inget absolut krav. Även om ett formellt erkännande inte finns kan det undantagsvis finnas utrymme för åtalsunderlåtelse. Det kan t.ex. vara fallet när den misstänkta personen inte lämnat ett formellt erkännande eller har invänt mot hur gärningen rubricerats, men samtidigt lämnat en berättelse som utan tvekan innebär att han eller hon gjort sig skyldig till visst brott. Det måste dock alltid stå helt klart för åklagaren att den misstänkta personen har begått brottet. Någon osäkerhet om hur detta rättsligt är att bedöma får heller inte förekomma.

text: Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer till vägledning för åklagarnas tillämpning av reglerna i RB om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse (RåR 2008:2).

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Den granskning som skett visar i allt väsentligt på en mycket väl fungerande handläggning hos åklagarkammaren.

text: Följande noteringar gjordes emellertid beträffande två ärenden där det enligt Justitiekanslern är tveksamt om det funnits förutsättningar att besluta om åtalsunderlåtelse.

text: I ett ärende meddelades åtalsunderlåtelse efter att ett strafföreläggande kommit i retur med en notering om att den misstänkte var ”konstaterad utrest” ( AM-28275-17 ). Åtalsunderlåtelsen motiverades med att brottet endast skulle föranleda böter. Det fanns visserligen från början förutsättningar för att meddela åtalsunderlåtelse i målet. Ett beslut om att utfärda ett strafföreläggande innebär emellertid oftast i förlängningen att åtal ska väckas om den misstänkta personen inte godkänner föreläggandet. När ett strafföreläggande utfärdats är huvudprincipen att en fråga om ansvar för brottet inte får tas upp på nytt förrän den angivna tiden för godkännande gått ut (

text: 48 kap. 3 §

text: RB). Strafförelägganden kan dock återkallas om det kommer fram nya omständigheter som uppenbarligen, om de varit kända vid utfärdandet, skulle medfört en annan bedömning. Det kan ifrågasättas om den omständigheten att en person är utrest och därför svår att få tag på bör tillmätas någon betydelse för frågan om åtalsunderlåtelse ska meddelas eller inte.

text: I ett annat ärende, som avsåg ofredande mot en före detta sambo, meddelades åtalsunderlåtelse ( AM-12152-17 ). Beslutet om åtalsunderlåtelse motiverades med att brottet endast skulle föranleda böter. Ofredandet bestod i att ett hundratal SMS med ett otrevligt och hotfullt innehåll hade skickats till målsäganden under en längre tidsperiod. Det finns visserligen förutsättningar att meddela åtalsunderlåtelse i mer bagatellartade fall av ofredande, men det bör inte ske i de fall gärningen präglas av en kränkning mot en enskild (se RåR 2008:2 s. 29). Med hänsyn till att det var fråga om ett stort antal SMS med hotfulla inslag under en längre period mot en enskild kan det diskuteras om det var lämpligt att meddela åtalsunderlåtelse i ärendet. 4.5 Granskning av ärenden om brott mot barn

text: Justitiekanslern granskade akter i 40 av de senast avslutade och i 40 av de äldsta öppna ärendena om brott mot barn som aktualiserar tillämpningen av 2 a § FUK.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: Av 2 a § FUK framgår att en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år ska bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Beslut i åtalsfrågan ska fattas så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Enligt allmänna råd till rotelvårdsföreskrifterna krävs särskild aktivitet i ärenden som rör bl. a. unga brottsoffer och där det finns risk för att bevisning går förlorad.

text: Ett riktvärde enligt Åklagarmyndighetens handbok Handläggning av ärenden gällande övergrepp mot barn är att det första förhöret med målsäganden ska hållas inom två veckor från det att åklagaren beslutat att inleda förundersökning eller att överta förundersökningsledarskapet från polisen. Fristen bör inte överskridas annat än i undantagsfall och då det finns särskilda skäl.

text: Av arbetsbeskrivningen för kammarens barn- och ungdomsteam framgår att ärenden där målsäganden är under 18 år prioriteras framför alla andra ärenden på kammaren som inte innefattar frihetsberövanden. Det innebär för teamets del bl.a. att genomströmningstiden från inkommet förundersökningsprotokoll till beslut i åtalsfrågan ska vara kort, att åklagarna ska vara aktiva förundersökningsledare och snabbt ge tydliga och klara direktiv i sina förundersökningar samt samarbeta med andra myndigheter för att uppnå fristerna.

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att kammarens handläggning av barnärenden är rättssäker och i huvudsak effektiv. Det finns dock anledning att föra fram följande synpunkter.

text: I de granskade avslutade ärendena har tidsfristen om beslut i åtalsfrågan enligt 2 a § FUK iakttagits i de flesta fall. I de ärenden där fristen inte hållits har fristen oftast endast överskridits med någon vecka. I de ärenden där ärendets beskaffenhet medfört att fristen inte kunnat hållas har åklagaren – när det varit påkallat – vidtagit åtgärder i form av bl.a. direktiv och påminnelser för att driva utredningen framåt.

text: Majoriteten av de granskade pågående ärendena är inte uppseendeväckande gamla. Samtidigt har det i ett antal ärenden kunnat konstateras att fristen enligt 2 a § FUK har överskridits med flera månader, utan att det av diariet framgår att det har varit motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. I ett ärende har åklagaren dröjt längre tid än tre månader med att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt. Det har varit fråga om flera månaders inaktivitet hos åklagaren efter att förundersökningen har redovisats från polisen till åklagaren och där det inte varit möjligt att se varför så har skett (se AM-110466-16 ). I några ärenden har polisen hört av sig till åklagaren med anledning av utebliven återkoppling och efterfrågat direktiv m.m. (se t. ex. AM-41140-16 och AM-57102-17 ).

text: Följande noteringar gjordes beträffande ett av de ärenden där handläggningen kunde ifrågasättas ( AM-57102-17 ). En anmälan om misshandel kom in till åklagarkammaren den 27 april 2017. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen och vissa utredningsåtgärder – bl.a. förhör med barnet och den misstänkte – vidtogs. Brottsmisstanken rubricerades vidare om till grov fridskränkning. Den 14 juni 2017 skickade polisen bl.a. en utredningshandling till åklagaren. Polisen återkom den 15 augusti 2017 och anförde att någon återkoppling inte hade skett efter det att utredningen hade skickats för beslut till åklagaren. Vidare kontaktade den offentliga försvararen åklagarkammaren och önskade få besked om vad som hände i utredningen samt vem som var förundersökningsledare i ärendet. Den 28 augusti 2017 gjordes en anteckning i diariet att åklagartjänst var bytt. Av diariet framgår att utredningsåtgärder vidtogs under september månad och att polisen skickade bl.a. en utredningshandling till åklagaren den 19 september 2017. Efter detta datum framgår inte av diariet att några ytterligare åtgärder har vidtagits. Det går dock att utläsa att tingsrätten har hört av sig och önskat få ett besked om när åtal kan förväntas i målet. Åklagaren har svarat att ett beslut i åtalsfrågan kan förväntas innan årsskiftet. Av det underlag som funnits tillgängligt vid inspektionen framgår inte att förundersökningen bedrivits med den skyndsamhet som krävs i denna typ av ärenden.

text: I ett annat ärende ( AM-166892-16 ) uppstod skälig misstanke om grov fridskränkning i början av januari 2017. Utredningen redovisades från polisen i augusti samma år och i oktober beslutade åklagaren att förundersökning skulle kompletteras avseende misstanke om hot mot tjänsteman som uppstod i september. Mot bakgrund av det skyndsamhetskrav som ställs på en utredning om brott mot barn kan det ifrågasättas om intresset av att hantera de samlade brottsmisstankarna i ett sammanhang i det läget vägde över, särskilt med beaktande av att det tillkommande brottet har riktat sig mot en vuxen utomstående person.

text: Åklagarmyndighetens riktvärde beträffande barnförhör – att ett sådant ska hållas inom två veckor efter att förundersökning inletts – har i förhållandevis många fall inte följts. I de flesta ärenden har det inte handlat om mer än någon veckas dröjsmål. Det har dock funnits fall där ett första barnförhör hållits flera månader efter att ärendet har kommit in till kammaren. Barnförhör under förundersökning är ofta den huvudsakliga bevisningen i barnärenden. För att undvika att barnets uppgifter påverkas och med hänsyn till barnets bästa (behov av rehabilitering m.m.) är det viktigt att barnförhör hålls så snart som möjligt. Vid samtal med kammarledningen har det framkommit att åklagarkammaren är medveten om problemet. Det är positivt att kammaren har vidtagit åtgärder för att förkorta handläggningstiderna, bl.a. genom att se till att det varje vecka ska finnas en åklagare tillgänglig för samråd och som också blir den som påföljande vecka ska delta i barnförhör.

text: 5. Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med kammarens personal – inklusive kammarchefen Mats Eriksson – redogjorde Justitiekanslern kortfattat för sina iakttagelser enligt avsnitt 4. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett mycket vänligt bemötande från kammarens personal under inspektionen.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av att beslagtaget gods har lämnats ut till en annan än den som beslaget verkställdes hos

text: Justitiekanslern avslår Bridema AS begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Ekobrottsmyndigheten, Östra avdelningen, beslutade den 4 juli 2000 att fastställa ett beslag avseende fem kollin adresserade till DXN Svenska AB (DXN) från Bridema A/S (Bridema). Beslaget hade verkställts den 3 juli hos transportföretaget UPS. Grunden för beslaget var misstanke om oredlighet mot borgenärer i DXN. DXN hade försatts i konkurs redan innan Bridema fick beställningen av de aktuella varorna. I en tjänsteanteckning den 14 juli 2000 noterade en åklagare hos Ekobrottsmyndigheten att UPS inte gjorde anspråk på de beslagtagna varorna och inte hade något att invända mot att de lämnades ut till förvaltaren i DXN:s konkurs. Beslaget hävdes den 18 juli 2000. I samband därmed förordnades att det beslagtagna godset skulle lämnas ut till konkursförvaltaren.

text: Anspråket m.m.

text: Bridema har hos Ekobrottsmyndigheten begärt skadestånd av staten med ett belopp motsvarande 347 184 DKK jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 5 april 2002 tills betalning sker. Bolaget har till stöd för sitt anspråk anfört att Ekobrottsmyndigheten har lämnat ut det beslagtagna godset till fel mottagare. Enligt bolaget skulle godset rätteligen ha lämnats tillbaka till UPS där det togs i beslag. Bolaget menar därför att staten är skyldig att ersätta den skada som bolaget har orsakats genom att man inte fått betalt för varorna. Vidare har Bridema lagt myndigheten till last att den lämnade felaktiga uppgifter till konkursförvaltaren om skulden till Bridema.

text: Ekobrottsmyndigheten har lämnat över Bridemas skadeståndsanspråk till Justitiekanslern för prövning. På Justitiekanslerns begäran har Ekobrottsmyndigheten därefter avgett ett yttrande. Ekobrottsmyndigheten har avstyrkt Bridemas skadeståndsanspråk.

text: Bridema har fått del av yttrandet och inkommit med vissa ytterligare synpunkter. Bridema har därvid anfört bl.a. följande. Ekobrottsmyndigheten förklarade felaktigt att godset var betalat i förskott när förvaltaren i DXN:s konkurs aktivt uppmanades att avhämta det. Förvaltaren förlitade sig på myndighetens uppgift och mottog därmed godset utan att beakta boets skyldigheter avseende obetalt gods enligt

text: 63 § köplagen

text: . Om det inte varit säkerställt att betalning erlagts skulle förvaltaren inte ha tagit emot godset för försäljning utan att först kontakta Bridema. Det aktuella lagrummet ålägger ett konkursbo betalningsskyldighet för egendom som tagits emot och sålts vidare efter ett konkursutbrott. Ekobrottsmyndighetens felaktiga uppgift om att leveransen var förskottsbetald medförde att förvaltaren, omedveten om denna boets förpliktelse, lämnade Bridemas massafordran obeaktad vid avvecklingen av boet. Myndighetens vårdslösa påstående om förskottsbetalning har varit direkt anledning till den skada som Bridema orsakats genom förlusten av leveransen. Hade godset lämnats ut till UPS med upplysning om att konkursboet inte hade beställt varorna skulle godset ha lämnats tillbaka till Bridema. - Det var inte heller någon behörig representant för DXN som hade beställt godset utan en okänd bedragare. Detta kände Ekobrottsmyndigheten till. Med korrekt information hade förvaltaren normalt kunnat inse att konkursboet saknade rätt till godset, vilket medfört att Bridemas skada inte skulle ha uppkommit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Frågan är då om Ekobrottsmyndigheten har gjort sig skyldig till något skadeståndsgrundande fel genom att lämna ut godset till förvaltaren i DXN:s konkurs eller genom att lämna felaktiga uppgifter i frågan om varorna var betalda.

text: Bestämmelser om hävande av beslag finns i

text: 27 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB). Några uttryckliga regler om till vem beslagtagen egendom skall lämnas när ett beslag hävs finns inte i RB. Det anses emellertid att det ursprungliga besittningsförhållandet skall återställas när ett beslag hävs. Den beslagtagna egendomen skall således återställas till den från vilken den tagits utan att det görs någon prövning av någon annans eventuella rätt till egendomen (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 27:21). Skulle den från vilken egendomen tagits i beslag vara försatt i konkurs ligger det närmast till hands att den lämnas till konkursförvaltaren med underrättelse om detta till gäldenären (jfr JK-beslut 1996, C. 9). Om den till vilken egendomen skall återställas uttrycker önskemål om eller samtycker till att det förfars på annat sätt med egendomen finns det i normala fall anledning att respektera hans eller hennes inställning. Detta kan närmast ses som en serviceåtgärd (se

text: SOU 1995:47 s. 448

text: I detta fall har godset tagits i beslag hos UPS. Normalt skulle alltså godset ha återställts till UPS. UPS hade tagit emot godset från Bridema för befordran till DXN och var således ansvarig för att det levererades dit.

text: UPS gjorde emellertid inte anspråk på att de beslagtagna varorna skulle levereras till UPS och hade inte något att invända mot att de lämnades ut till förvaltaren i DXN:s konkurs. För Ekobrottsmyndigheten var detta det mest närliggande med hänsyn till att varorna var adresserade till DXN och att detta bolag var försatt i konkurs. Att lämna varorna till konkursförvaltaren måste sålunda anses ha varit fullt försvarligt. Någon plikt för myndigheten att därvid se till att de rättigheter Bridema hade enligt

text: 63 § köplagen

text: blev bevakade fanns inte; det måste anses ha varit Bridemas eget ansvar att bevaka dessa rättigheter.

text: Med hänsyn till det anförda har Ekobrottsmyndigheten inte gjort sig skyldig till fel eller försummelse genom att lämna ut godset till förvaltaren. Och myndigheten kan inte anses ha haft något ansvar för att förvaltaren var rätt informerad i frågan om betalning skett till Bridema eller inte.

text: Staten kan sålunda inte anses skadeståndsskyldig mot Bridema och jag av-slår därför Bridemas begäran om ersättning.


title: Tryckfrihetsförordningen har inte ansetts tillämplig på en annonsbilaga till en dagstidning

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av anmälan.

text: Handlingarna i ärendet lämnas tillbaka till 4:e åklagarkammaren i Stockholm för de åtgärder som kan vara erforderliga där.

text: Ärendet

text: 4:e åklagarkammaren i Stockholm har till Justitiekanslern lämnat över en anmälan om brott mot

text: 54 § lotterilagen

text: för bedömning av om en annonsbilaga faller under

text: tryckfrihetsförordningens

text: tillämpningsområde.

text: Anmälan avser en annonsbilaga i form av en tidning med titeln Internet: Spelarnas hemmaplan som utgjorde en bilaga till tidningen Dagens Industri vid några tillfällen i december 2002 och januari 2003.

text: Justitiekanslern har tagit del av den bilaga som fogades till Dagens Industri i januari 2003.

text: Överst på varje sida i annonsbilagan finns texten ANNONS - HELA DENNA TIDNING ÄR EN ANNONS FRÅN SPELOMBUDSMANNEN.COM - ANNONS. Bilagan omfattar 16 sidor och innehåller bl.a. olika artiklar som presenterar ett flertal spelbolag som är verksamma på internet. I artiklarna lämnas positiv information och positiva omdömen om de aktuella bolagen och deras verksamhet samt om de spelformer de erbjuder. Bl.a. anges vilka spelmöjligheter som finns hos de olika bolagen och i vissa fall berörs bolagens odds. Varje artikel avslutas med att det aktuella bolagets webbadress anges. Vidare innehåller bilagan artiklar om bl.a. oddssättning och om den svenska spelmarknaden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tryckfriheten sådan den garanteras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har till syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Missbruk av tryckfriheten får inte föranleda ingripanden eller straff i andra fall än som framgår av förordningen. Den är således exklusivt tillämplig i fråga om missbruk av den yttrandefrihet som sker genom meddelanden i tryckt skrift. Vid ingripanden på grund av tryckfrihetsbrott är Justitiekanslern ensam behörig åklagare.

text: TF avser emellertid inte att reglera sådant användande av det tryckta ordet som inte har något med yttrandefriheten att göra. Ett ingripande mot reklamåtgärder i tryckt skrift kan ske utanför

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler i de fall då åtgärderna är av utpräglat kommersiell natur, dvs. om de har vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (se t.ex.

text: NJA 1975 s. 589

text: och 1999 s. 749). I ett sådant fall kan åtgärder av olika slag vidtas med stöd av allmän lag. Förundersökning med anledning av misstanke om brott inleds då av allmän åklagare.

text: Avgörande för om TF är tillämplig i detta fall - vilket alltså skulle utesluta en tillämpning av

text: lotterilagen

text: - är således om den aktuella annonsbilagan kan anses vara av utpräglat kommersiell natur.

text: Artiklarna om de aktuella spelföretagen har enligt min mening en sådan utformning och ett sådant innehåll att de inte gärna kan betraktas som annat än marknadsföring av de berörda företagen och deras tjänster. Det intrycket förstärks ytterligare av att företagens webbadresser anges i slutet av artiklarna. Annonsbilagan innehåller visserligen uppgifter vilka sedda för sig är att betrakta som redaktionellt material och därmed skyddat av TF. Detta förhållande kan emellertid inte utan vidare medföra att bilagan i sin helhet skulle vara att betrakta som redaktionellt material och därför inte skulle kunna anses ha rent kommersiella förhållanden till föremål. Som Högsta domstolen har framhållit i rättsfallet

text: NJA 2001 s. 319

text: kan ju reklam alltid tillföras sådana uppgifter.

text: Vid en helhetsbedömning av annonsbilagan gör jag bedömningen att det är fråga om en framställning av utpräglat kommersiell natur. Den faller således utanför TF:s tillämpningsområde. Det finns därför inget tryckfrihetsrättsligt hinder mot att pröva anmälan enligt

text: lotterilagens

text: bestämmelser.

text: Handlingarna i ärendet lämnas tillbaka till åklagarkammaren för de åtgärder som kan vara erforderliga där.

text: Ärendet avslutas.


title: Remissyttrande över delbetänkandet (SOU 2004:114) Vissa tryck- och yttrandefrihetsrättsliga frågor

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern har en annan uppfattning än beredningen när det gäller frågan i vilken utsträckning grundlagarna hindrar internationellt rättsligt bistånd inom det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Justitiekanslern har dock inte något att erinra mot att möjligheterna att lämna sådant bistånd ökas på det sätt som har föreslagits.

text: Justitiekanslern instämmer i beredningens uppfattning att det saknas skäl att utmönstra något brott ur den s.k. brottskatalogen.

text: Justitiekanslern tillstyrker beredningens förslag i fråga om såväl ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som framställts utomlands som s.k. webbsändningar.

text: Justitiekanslern anser – till skillnad från beredningen – att det bör införas en möjlighet för Högsta domstolen att på begäran av part eller domstol besluta att förena sådana mål som är anhängiga vid olika domstolar till gemensam handläggning vid en domstol.

text: Justitiekanslern instämmer i beredningens slutsatser att det inte bör införas några processrättsliga bestämmelser i syfte att underlätta handläggningen av ärenden som rör print on demand-försäljning av tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter. Svårigheten att avgöra om YGL är tillämplig i dessa ärenden bör dock beaktas i det fortsatta arbetet med frågan om en mer teknikoberoende grundlagsreglering av yttrandefriheten.

text: Justitiekanslern delar beredningens uppfattning om gällande rätt i fråga om ny spridning av en teknisk upptagning genom offentlig visning eller uppspelning. Justitiekanslern anser dock att den nuvarande ordningen har uppenbara brister. Det finns därför skäl att överväga om inte vissa principer i grundlagsskyddet bör ändras.

text: Justitiekanslern ansluter sig till beredningens överväganden och slutsatser rörande förbudet mot transportvägran i

text: 6 kap. 4 §

text: TF och

text: 3 kap. 10 §

text: YGL.

text: Internationellt rättsligt bistånd

text: Beredningen uttalar att lämnande av internationellt rättsligt bistånd måste anses otillåtet enligt grundlagarna i de fall det begärda biståndet kan anses vara ett led i ett ingripande mot missbruk av den tryck- eller yttrandefrihet som grundlagarna skyddar, om ingripandet strider mot någon regel i grundlagarna som kan anses gälla för yttrandet samt att därvid även åtgärder mot t.ex. målsägande och vittnen som kan anses utgöra led i ett ingripande mot gärningsmannen är otillåtna.

text: Den bestämmelse i TF som enligt beredningen hindrar sådan rättslig hjälp är 1 kap. 3 §:

text: ”För missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri må ej någon i annan ordning eller i annat fall än denna förordning bestämmer kunna tilltalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet eller skriften konfiskeras eller läggas under beslag.”

text: Denna bestämmelse slår fast TF:s ställning som exklusiv straff- och processlag för missbruk av tryckfriheten och har i praxis även ansetts hindra att negativa åtgärder över huvud taget vidtas mot någon som inte lyder under TF:s ansvarsregler, t.ex. en artikelförfattare eller en meddelare. När beredningen nu hävdar att bestämmelsen skall anses innebära att t.ex. ett vittne inte får förhöras på begäran av en främmande stat med ett annat ansvarssystem, utgör detta enligt min mening en påtagligt extensiv tolkning. Den kan visserligen ganska väl försvaras av ändamålsskäl; den svenske lagstiftaren vill ju inte att en författare till exempelvis en tidskriftsartikel skall kunna dömas för brottsliga uttryck i artikeln om svensk rätt är tillämplig på den. Men något direkt stöd i lagtexten har tolkningen uppenbarligen inte. Och eftersom det önskade stödet finns i den lag som reglerar den rättsliga hjälpen – i form av en s.k. ordre public-klausul – måste det anses olämpligt att i onödan tänja grundlagens bokstav så långt som beredningen vill göra. Att förklara en sådan tolkning för den utländske avtalsmotparten är knappast lätt. Däremot torde denne förstå ett resonemang som grundar sig på en bestämmelse om ordre public som han har accepterat som en del i avtalet.

text: Jag menar alltså att beredningen på den här punkten går alltför långt – och dessutom i onödan – i sin önskan att utsträcka grundlagens tillämplighet.

text: Det kan hävdas att detta inte är någon särskilt viktig fråga; resultatet blir normalt ändå detsamma. Men den är trots allt inte oviktig för synen på – och respekten för – Sveriges förhållningssätt till sina internationella åtaganden. Den motpartsstat som accepterar en ordre public-klausul i ett avtal med Sverige bör kunna förlita sig på att en svensk vägran att tillämpa avtalet baseras på en sådan nyanserad bedömning som en ordre public-klausul förutsätter. Det är just för fall som detta – dvs. då en tillämpning av ett internationellt avtal kommer i konflikt med ett lands grundlag eller grundläggande rättsprinciper i övrigt – som ordre public-klausuler är avsedda.

text: Jag anser sammanfattningsvis att den ifrågavarande bestämmelsen i TF – och motsvarande bestämmelse i YGL, nämligen 1 kap. 4 § – inte kan anses ha det innehållet att den förbjuder svenska myndigheter att lämna internationell rättslig hjälp. En begäran om sådan hjälp på området för TF och YGL bör i stället bedömas enligt bestämmelsen om ordre public i 2 kap. 14 § lagen om internationell rättslig hjälp. Vid en sådan bedömning torde en begäran om att en misstänkt person skall höras så gott som alltid få anses komma i konflikt med ”svenska allmänna rättsprinciper” i fall då personen skall gå fri enligt de svenska grundlagarna. Detsamma torde i regel gälla en begäran om att ett vittne eller en målsägande skall höras. Undantag kan möjligen göras i exempelvis fall då den misstänkte och hans advokat biträder den främmande statens begäran om rättslig hjälp i Sverige; den misstänkte kan ju ha goda skäl av t.ex. praktisk art att önska att förhör får äga rum här. Man kan fråga sig om ett sådant undantag är möjligt med beredningens tolkning.

text: En alternativ möjlighet för att man skall slippa den påtagligt extensiva lagtolkning som beredningen förordar kan kanske vara att göra ett tillägg i de ifrågavarande grundlagsbestämmelserna för att tydliggöra att även åtgärder som är ett led i ett ingripande är förbjudna.

text: Om beredningens uppfattning i fråga om innebörden av gällande rätt godtas krävs det för att möjligheterna till internationellt rättsligt bistånd skall kunna ökas att det införs – som beredningen också har föreslagit – särskilda bestämmelser i grundlagen. Detta framstår i sig som motiverat. De föreslagna bestämmelserna – och inte minst de motivuttalanden som görs i anslutning till ordet får – illustrerar emellertid ytterligare vilka svårigheter beredningens lagtolkning medför som en följd av att internationell rättslig hjälp så gott som alltid är en frukt av en bindande internationell överenskommelse. Denna aspekt på saken tycks beredningen inte ha övervägt.

text: Svårigheterna kan illustreras med följande exempel. Sverige har ingått en överenskommelse med Land A om internationell rättslig hjälp och myndigheterna i det landet begär att en person skall höras av svensk polis som vittne i ett tryckfrihetsmål avseende förtal.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: är tillämplig och frågan om den rättsliga hjälpen prövas därför enligt den nya

text: 14 kap. 4 §

text: . Här torde rättsligt bistånd få lämnas för beivrande av det aktuella brottet. Enligt förarbetena skall dock den svenska myndigheten pröva om landet A:s processordning är godtagbar, och den måste i varje fall uppfylla Europakonventionens krav (se s. 334 i betänkandet). Det innebär att svensk lag uppställer en förutsättning för den rättsliga hjälpen som måste ha varit så gott som omöjlig att förutse för Land A:s företrädare när överenskommelsen förhandlades fram. Att Sverige över huvud taget var berett att ingå överenskommelsen med Land A torde ha byggt på att vi fann oss kunna godta landets processordning, och det måste i detta läge te sig egendomligt för Land A:s myndigheter om vi i efterhand vägrar den begärda hjälpen med hänvisning till att landets processordning i just det aktuella målet inte är godtagbar.

text: Det är knappast acceptabelt i en internationell avtalsrelation att en av avtalsparterna tyst förbehåller sig en rätt att vägra hjälpen med hänvisning till förnyade överväganden om motpartens rättsordning eller i övrigt outsagt förbehåller sig en rätt att ensidigt avgöra – vid sidan av en normal ordre public-bedömning – om hjälp skall lämnas. Här krävs därför, enligt Justitiekanslerns mening, förnyade överväganden i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Justitiekanslern vill påpeka att beredningen på ett ställe uttrycker sig på ett sätt som antyder att man i fråga om den nya bestämmelsen om rättslig hjälp tänker på fel sorters fall. Bestämmelsen skall ju gälla för vissa situationer där grundlagarna är tillämpliga och därför ger ett skydd. Den skall naturligtvis inte gälla för sådana fall då grundlagarna inte är tillämpliga, exempelvis vid förtal i en utländsk tidning utan att fallet har någon annan anknytning till Sverige än att ett vittne råkar befinna sig här. Var gränserna för den geografiska tillämpligheten går klargörs i det mycket förtjänstfulla avsnittet på s. 141 f. i betänkandet. Beredningen säger också tydligt det ganska självklara – men i vissa diskussioner som föregick beredningens arbete ändå ifrågasatta – att grundlagarna inte ger något skydd i situationer där de inte på något sätt är tillämpliga. Ändå sägs det på s. 160 att den nya regeln åstadkommer att internationellt rättsligt bistånd kan lämnas när det relevanta brottet är ”utländskt” men i det konkreta fallet motsvarar en gärning som faller under de i regeln angivna svenska lagrummen.

text: För att inga oklarheter skall uppstå om den nya bestämmelsens tillämpningsområde kan det vara angeläget att det klargörs i propositionen – även om det är självklart – att den bara skall tillämpas på sådana fall som skyddas av grundlagarna.

text: Om jag bortser från mina principiella invändningar anser jag att beredningens förslag – i fråga om i vilken utsträckning rättsligt bistånd bör kunna lämnas – innebär att möjligheterna ökas på ett rimligt sätt.

text: Översyn av brottskatalogen

text: Jag instämmer i beredningens uppfattning att det saknas skäl att nu utmönstra något brott ur den s.k. brottskatalogen.

text: Ursprungsuppgifter för tekniska upptagningar som har framställts utomlands

text: Jag tillstyrker att förändringen genomförs. Den föreslagna regeln kommer förhoppningsvis att vara till hjälp i Justitiekanslerns arbete med att bekämpa yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar. Jag menar i och för sig att den EG-rättsliga redovisningen – i fråga om vilka handelshinder som är tillåtna – är väl kortfattad. Vad som där har framkommit har dock inte gett mig anledning att ifrågasätta att beredningens slutsats är riktig.

text: Gemensam handläggning av tryck- och yttrandefrihetsmål

text: Som framgår av betänkandet (s. 260) har jag tidigare framfört att jag anser att en bestämmelse som möjliggör för Högsta domstolen att besluta om gemensam handläggning av tryck- och yttrandefrihetsmål bör införas.

text: Beredningen har ansett att vissa omständigheter talar mot att införa en sådan bestämmelse. Av nedanstående skäl delar jag inte denna uppfattning.

text: Det förhållandet att behovet av bestämmelsen inte framstår som särskilt stort utgör enligt min mening inte skäl att avstå från att införa bestämmelsen. Jag har dessutom svårt att se att införandet av en kumulationsbestämmelse skulle innebära att forumreglerna på området blir mer komplicerade att tillämpa.

text: En kumulationsbestämmelse torde vidare i första hand bli aktuell att tillämpa i fall där intresset av en lokal bedömning är litet, t.ex. när en artikel som har sitt ursprung från en nyhetsbyrå publiceras i ett stort antal tidningar. De principiella betänkligheter som beredningen hänvisar till väger därför förhållandevis lätt. Vid tillämpning av en fakultativ bestämmelse finns det dessutom utrymme för att i det enskilda fallet beakta om övervägande skäl talar för en lokal bedömning vid skilda domstolar.

text: Som beredningen anfört torde en kumulationsregel inte leda till några påtagliga processekonomiska vinster vare sig för det allmänna eller för ”svarandesidan”. En enskild som vill föra talan mot flera ansvariga har numera också möjlighet att väcka talan vid samma domstol. Enligt min mening kan det dock ifrågasättas om en enskild som anser sig förtalad genom en uppgift som har publicerats i ett stort antal tidningar skall ha en ovillkorlig exklusiv rätt att avgöra om målet skall prövas vid en eller flera domstolar.

text: Sammantaget förordar jag alltså att en kumulationsregel införs.

text: Vissa tillämpningsproblem

text: Print on demand-framställning av tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter

text: Som beredningen har konstaterat framgår det av bl.a. förarbetsuttalanden att det inte är endast den styrkta spridningen som är avgörande för frågan om grundlagsskydd föreligger.

text: I praktiken är det dock – enligt vad Justitiekanslern har erfarit vid ett flertal förundersökningar och rättegångar – vanligt förekommande att de inblandade inte medverkar till utredningen och att det inte finns någon skriftlig dokumentation som visar vilken spridning som har skett av en viss upptagning. I dessa fall måste prövningen ske utifrån de objektivt konstaterbara förhållandena.

text: I

text: NJA 2002 s. 583

text: fanns det vissa omständigheter som talade för att ett betydligt större antal exemplar hade spritts än de som hade tagits i beslag. Dessa omständigheter var bl.a. följande. Verksamheten omsatte hundratusentals kronor per år. På det egna tryckeriet hade det under flera års tid framställts kataloger i tusentals exemplar. I kundregistret återfanns vidare ca 8 400 namn. Man hade slutligen seriekopplat sju videobandspelare, vilket innebar att det fanns beredskap för att framställa sex kopior vid ett och samma tillfälle.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning är det troligt att de i målet aktuella filmerna hade spritts i hundratals exemplar. Den enda omständigheten som Högsta domstolen lade till grund för sin prövning av frågan om YGL var tillämplig var emellertid hur många exemplar som hade påträffats. Lokutionen ”vad som kan antas om spridningen” i

text: 1 kap. 10 § andra stycket

text: YGL innebär alltså inte heller någon bevislättnad i fråga om antalet spridda exemplar. Vad som sagts ovan innebär också att en tilltalad, för det fall allmän åklagare skulle ha väckt åtal för brottsbalksbrottet hets mot folkgrupp efter Högsta domstolens dom, förmodligen hade kunnat visa att

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: var tillämplig på filmerna, något som Justitiekanslern alltså inte förmått visa vid den tidigare prövningen. Det betyder att det hade förelegat rättegångshinder igen.

text: I Justitiekanslerns praktiska verksamhet är det därför – till följd av Högsta domstolens avgöranden – i princip endast den styrkta spridningen som är av intresse vid prövning av om grundlagen är tillämplig. Jag kan här nämna att svårbedömda frågor om YGL:s tillämplighet har dykt upp i ett flertal fall efter Högsta domstolens avgöranden. En förundersökning har efter en förhållandevis lång tid och ganska omfattande utredningsarbete lagts ned eftersom det inte framgått av utredningen att YGL var tillämplig. Det kan även nämnas att allmän åklagare i detta fall inte inledde förundersökning bl.a. med hänvisning till att det kunde sättas i fråga om spridningskravet för brottsbalksbrottet hets mot folkgrupp var uppfyllt (jfr

text: NJA 1999 s. 702

text: Högsta domstolens avgöranden under år 2002 (

text: NJA 2002 s. 281

text: och 583) har inte heller inneburit att rättsläget har klarlagts i någon större utsträckning. Många frågor kvarstår när det gäller upplagebegreppet vid print on demand-försäljning. Hur många exemplar måste t.ex. ha spritts om försäljningen skett under två, tre eller sex månader? Hur långt uppehåll kan förekomma inom samma upplaga? När blir det en ny upplaga respektive att bedöma som efterproduktion?

text: Behovet av en förändring kvarstår alltså om det skall bli möjligt att effektivt bekämpa främst hets mot folkgrupp vid print on demand-framställning. Jag instämmer emellertid i beredningens slutsatser att de processrättsliga alternativ som behandlas i betänkandet inte bör genomföras. Jag anser därför att beredningen i sitt fortsatta arbete med frågan om ett mer teknikoberoende grundlagsskydd för yttrandefriheten noga bör överväga om inte grundlagsskyddet för tekniska upptagningar bör avgränsas på ett annat sätt.

text: Ny spridning av en teknisk upptagning genom offentlig visning eller uppspelning

text: Som beredningen har anfört är det enligt nuvarande ordning straffritt att sprida ett preskriberat exemplar av en teknisk upptagning genom offentlig visning eller uppspelning. Detta innebär t.ex. att det kan vara straffritt att på en storbildsskärm på offentlig plats – i syfte att uttrycka grov missaktning mot en viss folkgrupp – spela upp en film som innehåller ett förhärligande av ett folkmord. Enligt min uppfattning är inte denna ordning rimlig. Det kan förutses att en situation som den angivna, när den inträffar, kommer att föranleda inte minst riksdagsledamöter att tala om en ”lucka i lagen”. Jag vill därför tydligt varna för att ta lätt på problemet.

text: Jag ifrågasätter alltså om beredningens slutsats – att det ”naturligtvis” inte finns skäl att frångå grundläggande principer i grundlagsskyddet – är riktig. I sammanhanget kan nämnas att det torde vara få rättsordningar utanför Sverige där en sådan spridning som nu sagts är straffri.

text: En annan viktig aspekt är att den som anordnar en offentlig visning eller uppspelning helt kan sakna kännedom om huruvida grundlagen är tillämplig på det aktuella exemplaret samt – om så är fallet – huruvida preskription har inträtt. Avgörande för bedömningen om en person som spelar upp en teknisk upptagning utan ursprungsuppgifter begår brott kan som framgått ovan vara om fler eller färre än tio exemplar har sålts inom en månad. Det ligger i sakens natur att denna fråga är synnerligen svår att utreda i efterhand. Det kan ju dessutom ha gått många år sedan upptagningen köptes. Personen i fråga kan alltså inte själv – och inte heller Justitiekanslern eller allmän åklagare – avgöra om gärningen är brottslig eller straffri. Det måste rimligen uppfattas som en mycket stor brist i lagen, en brist som inte gärna bör lämnas utan åtgärd.

text: Om en person spelar upp en teknisk upptagning för allmänheten som en annan person har framställt för eget bruk torde dessutom – åtminstone i vissa situationer – inte någon person kunna göras ansvarig över huvud taget (jfr Axberger, Tryckfrihetens gränser s. 105 f.).

text: Jag vill tillägga att rättsläget enligt min mening dessutom är oklart när det gäller grundlagens räckvidd på uppspelning av tekniska upptagningar som inte tidigare har spritts till allmänheten. Vilka närmare krav bör ställas för att en uppspelning skall innebära att upptagningen sprids till allmänheten? Även om den frågan ännu inte har ställts på sin spets i något ärende hos Justitiekanslern kan man – mot bakgrund bl.a. av den ökande förekomsten av nerladdning av musik och filmer från Internet – förutse att det även på detta område kommer att uppstå svåra gränsdragningsproblem i rättstillämpningen

text: Även mot bakgrund av de problem som följer av utformningen av grundlagsskyddet för offentlig visning eller uppspelning bör beredningen i det fortsatta arbetet noggrant behandla konsekvenserna av bl.a. att grundlagsskyddet är knutet till vissa medier och inte till spridningssätt. I detta sammanhang kan det även finnas skäl för beredningen att behandla frågan om spridning av tryckta skrifter genom ”uppvisning”, dvs. i första hand klistermärken, plakat och T-shirts.

text: Förbudet mot transportvägran i

text: 6 kap. 4 §

text: TF och

text: 3 kap. 10 §

text: YGL

text: Jag ansluter mig till beredningens överväganden och slutsatser rörande förbudet mot transportvägran i

text: 6 kap. 4 §

text: TF och

text: 3 kap. 10 §

text: YGL.

text: Regeln om webbsändningar i

text: 1 kap. 6 §

text: YGL

text: Förslaget innebär att ett tidigare förbiseende rättas till. Jag tillstyrker att så sker.