nyckelord:
Anstalt
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Frihetsberövande
Information
Partsinsyn

title: Om handläggningen av varningsärenden inom Kriminalvården

sammanfattning: JO har genomfört en inspektionsserie för att närmare granska handläggningen av varningsärenden vid tre anstalter i säkerhetsklass 1 och 2. Inför varje besök granskades ett flertal sådana beslut och på plats tog JO:s medarbetare del av bl.a. skriftliga rutiner samt höll samtal med såväl intagna som personal. I det här beslutet gör JO sina uttalanden med anledning av det som kom fram. JO konstaterar att det är vanligt att endast en kriminalvårdare skriver rapport över en misstänkt misskötsamhet även om flera i personalen har varit på plats vid händelsen. Enligt JO är det bekymmersamt att en redogörelse på det här sättet kan bli en sammanblandning av olika iakttagelser utan att det framgår. I förlängningen kan det försvåra möjligheterna för den berörde intagne att ta tillvara sin rätt. I några fall hade den personal som skrivit rapporten dessutom varit med vid det efterföljande förhöret. Enligt JO är det ägnat att inverka på den intagnes förtroende för processen och Kriminalvården. De beslut som gicks igenom innehöll i regel korrekta bestämmelser och anvisningar om hur beslutet kunde överklagas. Utredningen ger emellertid JO skäl att påminna om motiveringsskyldigheten, dvs. att det i beslut om varning tydligt ska framgå vilka uppgifter som medför att en misskötsamhet anses utredd och att den intagnes invändningar ska bemötas. JO noterar att anstalterna i allt väsentligt handlägger de aktuella ärendena i enlighet med fängelselagens skyndsamhetskrav, vilket hon särskilt framhåller. I beslutet lyfter hon också fram goda exempel hos de enskilda anstalterna.

text: Bakgrund

text: Varningar och styrkta misskötsamheter kan få betydelse i flera avseenden för en intagen, t.ex. genom att påverka möjligheten till permission men ytterst som underlag för ett beslut om att skjuta upp tidpunkten för villkorlig frigivning. Inte minst mot den bakgrunden är det angeläget att handläggningen av sådana ärenden genomsyras av saklighet och opartiskhet samt i övrigt uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav. JO har tidigare uttalat sig i frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker hantering av ärenden om varning enligt

text: fängelselagen (2010:610)

text: Jag har nu genomfört en begränsad inspektionsserie för att närmare granska handläggningen av varningsärenden vid tre anstalter i säkerhetsklass 1 och 2.

text: I detta syfte har anstalterna Norrtälje, Nyköping och Österåker inspekterats. Protokoll med redogörelser för gjorda iakttagelser och inhämtade uppgifter från respektive verksamhetsställe har skickats till de enskilda anstalterna och Kriminalvården samt har publicerats på JO:s webbplats (dnr 9177-2023, 493-2024 och 1701-2024). Även om undersökningen har avsett enbart några verksamhetsställen har jag kunnat se vissa återkommande frågor och utmaningar. I det här beslutet gör jag uttalanden med anledning av detta. En del av JO:s tidigare beslut om varningsärenden tas också upp i det följande. Det kan anmärkas att det finns förhållanden som har kommit fram under inspektionerna som jag inte nu kommenterar. Sådana omständigheter kan ändå vara av intresse och få betydelse i min tillsyn av Kriminalvården.

text: Inför varje inspektion granskades handlingar i 30–50 av den aktuella anstaltens varningsärenden fördelade huvudsakligen över augusti, september och oktober 2023. Inspektionsteamen tog också del av bl.a. skriftlig information som intagna får om misskötsamheter och varningar på respektive verksamhetsställe samt lokala skriftliga beskrivningar av arbetsrutinerna. Upplysningar om den ytterligare utredning som hämtats in framgår av respektive protokoll.

text: Under inspektionerna talade mina medarbetare med flera intagna om deras erfarenheter. Vidare samtalade de med personal som deltar i handläggningen av varningsärenden och tittade på rum där det hålls förhör med intagna.

text: Efter varje inspektion hölls ett avslutande möte med anstaltsledningen, som fick möjlighet att kommentera de centrala iakttagelser som gjorts i samband med inspektionen.

text: JO:s uttalanden

text: Information i samband med intagningen Den skriftliga information som de intagna ska få i samband med att de skrivs in i anstalten skiljer sig åt. Många intagna tyckte att de hade fått ofullständig information om vilka regler som gäller för verkställigheten. En del av dem visste inte hur de skulle gå till väga för att få veta mer, och flera sade att de hade fått vända sig till medintagna med frågor. Ett generellt intryck är att det inte finns tillräckligt med översättningar av informationen till andra språk.

text: Jag vill påminna om att en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i en anstalt, ska informeras om bl.a. sina rättigheter och skyldigheter samt det regelverk som i övrigt gäller för verkställigheten. Det rör bl.a. sanktionsmöjligheter vid misskötsamhet, bestämmelserna om uppskjuten villkorlig frigivning och skyldigheten att medverka vid drogkontroll, se

text: 2 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: samt 1 kap. 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse, FARK Fängelse.

text: Av

text: fängelseförordningen

text: framgår vidare att informationen ska lämnas på ett språk som den intagne förstår, och enligt föreskrifterna ska det ske företrädesvis skriftligen. Informationen kan också lämnas genom skyltning eller i digitalt

text: format. Det är självklart att intagna som inte behärskar svenska ska få upplysningar och förklaringar på ett språk som de förstår. Om det finns ett centralt framtaget informationsmaterial om de relevanta reglerna, som är gemensamma för alla verksamhetsställen, bör Kriminalvården uppmärksamma anstalterna på det. I annat fall anser jag att det finns skäl för myndigheten att ta fram ett sådant material inklusive översättningar till i vart fall de mest vanligen förekommande andra språken än svenska. Skyndsamhetskravet Frågor om varning ska avgöras skyndsamt. Det anges i

text: 12 kap. 3 § fängelselagen

text: Handläggningstiderna i de granskade ärendena var med några undantag korta och majoriteten av den personal som mina medarbetare talade med var införstådd med skyndsamhetskravet. Det är tillfredställande. Jag återkommer i det följande till vissa frågor om dröjsmål med förhör och med underrättelse av beslut.

text: Redogörelser om misstänkt misskötsamhet

text: Upprättandet av redogörelser

text: En redogörelse (rapport) om en misstänkt misskötsamhet ska innehålla en utförlig och saklig beskrivning av det inträffade. Kriminalvårdens handbok om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ), nedan handboken, ger en god beskrivning av vad som bör framgå.

text: I regel hade de granskade redogörelserna upprättats samma dag som de aktuella händelserna. Det är positivt eftersom minnesbilderna bör vara som bäst då. I samband med inspektionen av anstalten Nyköping framgick det att personalen där får beordrad övertid för att hinna skriva rapporter, vilket förstås kan bidra till en effektiv handläggning.

text: Vid alla verksamhetsställen framkom det att det ofta bara är en ur personalen som upprättar redogörelsen även om flera har närvarat vid en händelse. De övriga anges i rapporten som närvarande. Jag noterar emellertid att det i anstalten Nyköpings skriftliga rutiner står att personalen oberoende av varandra ska skriva varsin redogörelse. De flesta av kriminalvårdarna beskrev att de ”pratar ihop sig” inför rapportskrivningen och skriver tillsammans eller att den som ansvarar för att skriva ner iakttagelserna låter kollegorna läsa rapporten innan den upprättas för att kunna dra ifrån eller lägga till uppgifter. I åtminstone anstalten Österåker förekommer det att personal som inte håller med om det som beskrivs i en rapport lämnar sina uppgifter muntligen till en klienthandläggare, som sedan får bedöma om informationen ska föras in i utredningen eller inte.

text: Anstaltsledningarna var medvetna om hur rapporterna upprättas och hade olika uppfattningar om saken.

text: Min inspektionsserie visar därmed att en redogörelse inte sällan är en sammanblandning av olika personers iakttagelser utan att det framgår. Det är bekymmersamt från rättssäkerhetssynpunkt och kan i förlängningen försvåra möjligheterna för den berörde intagne att ta tillvara sin rätt. Jag ser en risk att tillvägagångssättet medför att personalen påverkar varandra angående vad som ska stå i en rapport, och att minnesbilder medvetet eller omedvetet förändras. Enligt min mening bör det inte förekomma att personalen jämkar samman sina iakttagelser vid rapportskrivningen. Den sammantagna bedömningen av underlaget ska göras av klienthandläggaren eller motsvarande och därefter av beslutsfattaren, som prövar om en påstådd misskötsamhet är utredd. Det är således viktigt att det görs tydligt för personalen att de kan och får ha olika minnesbilder eller uppfattningar om en händelse, och att det finns en medvetenhet om risken för påverkan. Med hänsyn till det grundläggande kravet på objektivitet bör det självfallet framgå av utredningen om t.ex. en tjänsteman inte håller med om beskrivningen i rapporten (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen

text: [2017:900]). Det framstår som naturligt att den anställda i sådana fall upprättar en egen redogörelse. Vidare anser jag att det alltid bör kunna utläsas av en redogörelse vem som har gjort iakttagelser (jfr

text: 27 § förvaltningslagen

text: På samtliga verksamhetsställen innehöll rapporterna i princip aldrig några uppgifter om att andra intagna än den som var föremål för misstänkt misskötsamhet hade närvarat vid en händelse. Enligt min mening bör det i varje enskilt fall åtminstone övervägas om en sådan anteckning ska göras, bl.a. för att handläggaren ska kunna bedöma om det finns skäl att höra en medintagen.

text: Otydliga redogörelser

text: Vid alla tre anstalterna förekom flera exempel på otydliga redogörelser. Några har beskrivits i inspektionsprotokollen. I ett av de granskade ärendena hade en intagen som delade cell varnats för innehav av ett otillåtet föremål, men det framgick inte av utredningen var i cellen föremålet hade hittats. Det är givetvis viktigt att den omständigheten antecknas i redogörelsen eftersom detta har betydelse för den intagnes möjligheter att bemöta påståendena.

text: Jag vill påminna om att JO tidigare har uttalat att en redogörelse ofta är av central betydelse för den fortsatta utredningen och att det utifrån

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet är viktigt att noggrannhet iakttas vid upprättandet av sådana redogörelser (se t.ex. JO 2019/20 s. 226, dnr

text: , och mitt beslut den 9 december 2020, dnr 7671-2019). I sammanhanget kan det också nämnas att jag för närvarande utreder ett klagomål där en anstalt i ett varningsärende bedömde att en intagen som delade cell ansvarade personligen för allt som fanns i den (dnr 9478-2023). Det beslutet kommer att ges i närtid.

text: Vad som rapporteras

text: Efter inspektionsserien står det klart för mig att man inte bara mellan utan t.o.m. inom anstalterna bedömer likartade ageranden hos intagna på olika sätt. Samma

text: handling eller uppträdande kan alltså bli föremål för rapport vid ett tillfälle men inte vid ett annat. En uppfattning som återkom hos både intagna och personal var att nyanställda tenderar att rapportera i för stor utsträckning, i stället för att ha en dialog med den berörde intagne.

text: Jag har förståelse för att det i viss mån kan skilja mellan olika verksamhetsställen vad som rapporteras och att det kan bero på omständigheterna om en rapport ska upprättas liksom att det kan vara svårt för en kriminalvårdare att avgöra. För stora olikheter kan dock inverka på förutsebarheten och skapa en osäkerhet hos intagna. Många av de intagna som mina medarbetare talade med gav uttryck för just det här. Vid en av inspektionerna framkom t.ex. uppgifter om att en intagen hade rapporterats för att endast ha påpekat att det var mögel i duscharna. Med anledning av detta vill jag understryka att intagna självfallet har rätt att framföra sin uppfattning om förhållandena i en anstalt och att uttrycka andra synpunkter.

text: Det framkom att personalen i de inspekterade anstalterna är närvarande på avdelningarna i varierande utsträckning, och man hade olika syn på om den omständigheten har betydelse för benägenheten att rapportera. Kriminalvården har i årsredovisningen för 2023 uppmärksammat liknande frågor.

text: Förhör

text: Genomförandet

text: Förhören hölls ofta redan inom någon dag efter händelserna, vilket ligger mycket väl i linje med skyndsamhetskravet. I vissa fall hade det dock dröjt, som längst knappt två veckor i anstalten Norrtälje. Det är inte godtagbart. Jag vill lyfta fram anstalten Nyköping som ett gott exempel där vakthavande befäl schemalägger vilka ur personalen som ska genomföra förhör och där, som nämnts, personalen kan få övertid för att skriva rapporter. Detta är ägnat att bidra till korta handläggningstider. Enligt uppgift är det även i anstalten Österåker på förhand bestämt vem som ska hålla förhör.

text: En annan sak är att de intagna som begär det bör få viss tid att förbereda sig inför förhör. När tidpunkten för det bestäms måste anstalten givetvis beakta det allmänna skyndsamhetskravet, som enligt

text: fängelselagen

text: gäller för frågor om varning.

text: Förhören i anstalterna Nyköping och Österåker hålls ofta i samtalsrum eller på klienthandläggarnas kontor. I anstalten Norrtälje genomförs de normalt i ett vaktrum med en större glasruta mot avdelningen, vilket innebär att medintagna kan iaktta den som förhörs. Som jag ser på saken bör ett förhör hållas under lugna och trygga former och valet av förhörsplatsen kan därvid ha betydelse.

text: I några fall hade den personal som skrivit rapporten dessutom varit med vid det efterföljande förhöret. Jag påminner därför om mina uttalanden om att en anställd som har upprättat en rapport inte bör medverka vid förhöret, se JO 2022/23 s. 198, dnr

text: , där jag utvecklar min ståndpunkt. Ett sådant

text: deltagande är enligt min mening ägnat att inverka på den intagnes förtroende för processen och Kriminalvården.

text: Vid handlingsgranskningen när det gäller anstalterna Nyköping och Österåker fanns exempel på förhör där det uppstått en argumentation mellan förhörsledaren och den intagne. Det var inte heller ovanligt att förhörsledaren förmanade den intagne genom att uttala t.ex. att han hade agerat fel. En del intagna upplevde att personalen inte hade lyssnat på dem vid förhören medan andra var av motsatt uppfattning.

text: Enligt Kriminalvårdens handbok på området syftar förhöret bl.a. till att kunna avgöra om den intagne har misskött sig samt ge honom eller henne möjlighet både att lämna sin version av händelseförloppet och att påtala brister eller felaktigheter i utredningen. En annan viktig del sägs vara att avgöra om det finns andra att förhöra som kan lämna upplysningar.

text: Jag har samma uppfattning som anges i handboken, dvs. att en förhörsledare inte bör inlåta sig i diskussion om händelsen med den intagne. Om det görs finns en risk att den intagne kan uppfatta att förhörsledaren inte är saklig och opartisk. Detsamma gäller naturligtvis om förhörsledaren genom olika typer av förmaningar ger uttryck för att det redan är utrett att den intagne har begått den misstänkta misskötsamheten. Anstalten Österåkers skriftliga rutiner för att genomföra förhör utgör i detta avseende ett gott exempel; där sägs explicit t.ex. att förhörsledaren ska ställa öppna frågor och följdfrågor.

text: Ombud

text: Den som är part i ett ärende får som ombud eller biträde anlita någon som är lämplig för uppdraget. Den som anlitar ombud ska dock medverka personligen om myndigheten begär det. Bestämmelsen i

text: 14 § första stycket förvaltningslagen

text: reglerar detta.

text: Det kom fram vid inspektionerna att intagna som önskar företrädas av ombud vid förhöret i regel får en vecka på sig att ordna det. Om det önskade ombudet är en advokat får den intagne alltid möjlighet att ringa till honom eller henne. Enligt uppgift är det relativt ovanligt att advokater närvarar vid förhör men om de gör det brukar det vara via telefon.

text: Det är tillfredställande att hanteringen i detta avseende sker i enlighet med

text: förvaltningslagen

text: . Upplysningsvis kan det nämnas att jag nyligen har gjort vissa allmänna uttalanden om intagnas kontakter med advokater i rättsliga angelägenheter, se JO 2023 s. 175, dnr 3036-2022.

text: Tolk

text: Under inspektionerna kom det fram att anstaltspersonal i många fall agerar tolk vid förhör när det behövs. Vidare framgick att det sällan dokumenteras när tolkning har skett.

text: Enligt

text: 13 § första stycket förvaltningslagen

text: ska en myndighet använda tolk och se till att översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska.

text: Jag har tidigare uttalat att ett ärende om varning enligt

text: fängelselagen

text: normalt måste anses vara av stor betydelse för den enskilde och kritiserat en anstalt som inte hade anlitat en utomstående tolk till ett förhör. Det finns skäl att påminna om detta. Från rättssäkerhetssynpunkt är det viktigt att tolkens neutralitet i ett sådant här ärende inte kan ifrågasättas. Jag anser också att det bör dokumenteras att en tolk har använts. Det är då lämpligt att ange vem som har tolkat, vad det är för slags tolk, på vilket sätt denne närvarat och vilket språk det har varit fråga om. (Se tidigare nämnda JO 2022/23 s. 198, jfr JO 2007/08 s. 416, dnr

text: Förhörsprotokollet

text: Vid de inspekterade verksamhetsställena får de intagna ta del av förhörsprotokollet och möjlighet att lämna synpunkter på det som har antecknats. Det varierar dock mellan anstalterna hur lång tid de intagna får för detta. I anstalterna Norrtälje och Nyköping ska de som regel få tre dagar på sig. Handlingsgranskningen visade emellertid att kortare tidsfrister hade tillämpats, och i många fall hade fristerna inte dokumenterats. I anstalten Österåker får de intagna vanligen endast lämna synpunkterna i anslutning till förhöret, om de vill få betänketid bestäms i varje enskilt fall hur lång yttrandefristen ska vara. I något fall hade beslut fattats samma dag som den intagne fick del av förhörsanteckningarna.

text: I handboken anges följande:

text: I en förhörssituation kan den intagne av olika skäl känna sig pressad att svara på frågor eller uttrycka sig på ett sätt som inte överensstämmer med eller ger en delvis felaktig bild av den aktuella händelsen. Det kan också vara så att den intagne missförståtts i något avseende. Innan beslut meddelas i ärendet ska den intagne få ta del av förhörsprotokollet och ges möjlighet att lämna synpunkter på vad som redovisats i förhörsprotokollet. Tiden för att inkomma med synpunkter kan variera beroende på ärendets svårighetsgrad och detaljrikedom, men i normalfallet bör några dagar ges om ärendet inte är brådskande. Tiden ska om möjligt inte understiga ett dygn. Den tid som den intagne får för att inkomma med synpunkter ska dokumenteras i ärendet. Jag ansluter mig till detta och vill tillägga att det är rimligt att de intagna får viss tid för eftertanke. Enligt min mening bör de också få tydlig information om när ett ärende kommer att anses vara klart för avgörande.

text: Intagna som inte är placerade i en dubbelbelagd cell kan få en kopia av förhörsanteckningarna i samband med inlåsningen för den s.k. dygnsvilan. De som delar cell får i stället ta del av materialet i t.ex. ett samtalsrum. Det är angeläget att dubbelbeläggning inte innebär att dessa intagna får sämre möjligheter att ta

text: till vara sin rätt, t.ex. genom att de får alltför kort tid för att ta del av och lämna synpunkter på förhörsanteckningar eller annan utredning.

text: Kommunikation av övrig utredning En myndighet ska enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: som utgångspunkt underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet, om det inte är uppenbart obehövligt. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Utrymmet för att avstå från kommunikation är snävt. Det förutsätter nämligen att behovet av kommunikation – sett objektivt ur den enskildes perspektiv – är mindre framträdande eller helt saknas. Det måste således stå klart för myndigheten att åtgärden att underrätta och ge parten tillfälle att yttra sig är uppenbart obehövlig i den meningen att han eller hon inte kan tillföra något i det aktuella ärendet. Parten ska ges skäligt rådrum för sina överväganden. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 311

text: Generellt framgick det att den intagne sällan får ta del av utredning som tillförs ett ärende efter förhöret med honom. Jag vill därför uppmärksamma anstalterna och Kriminalvården på att utgångspunkten alltså är att kommunikation ska ske och att utrymmet för att underlåta det är begränsat.

text: Om ett ärende innehåller utredning som omfattas av sekretess i förhållande till den intagne följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: att myndigheten på annat sätt ska lämna honom eller henne upplysning om vad materialet innehåller, i den utsträckning det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. För att avstå från kommunikation krävs enligt bestämmelsen att det med hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs.

text: Vid handlingsgranskningen beträffande anstalterna Nyköping och Österåker påträffades ärenden där sekretessbelagda uppgifter förekom i utredningen gentemot den enskilde. I ett fall om våld och hot mot en medintagen i anstalten Nyköping innehöll varken redogörelsen, förhöret eller beslutet någon närmare information om vad det påstådda agerandet hade bestått i. Personalen berättade att rapporten i en sådan situation ofta blir kortfattad och förhöret allmänt hållet.

text: Det är självklart att uppgifter i en utredning kan omfattas av sekretess. Den intagne bör dock alltid kunna få en viss beskrivning av omständigheterna och en upplysning om vad materialet innehåller, i enlighet med den nyss redovisade regleringen. Det är viktigt att anstalten noga överväger vilka upplysningar som kan lämnas utan att sekretessbelagda uppgifter röjs och att det inte slentrianmässigt bara hänvisas till att sekretess råder.

text: Utlämnande av handlingar Det förekommer att anstaltspersonal inom ramen för ett varningsärende kontrollerar en övervakningsfilm och att en inspelning tillförs utredningen i ärendet, samt att intagna begär att få ta del av filmen.

text: Under en av inspektionerna förklarade personal att anstalten inte tillåter intagna att se övervakningsfilmer och att det beskedet skulle lämnas till en intagen som bad om att få titta på en inspelning. Med anledning av detta vill jag framhålla att en intagens begäran om att få ta del av en övervakningsfilm formellt sett utgör en begäran om partsinsyn, om inspelningen har tillförts utredningen i ärendet. I annat fall är det fråga om en framställning om att få ta del av en allmän handling. Under alla förhållanden ska saken hanteras skyndsamt. (Se

text: 9 § förvaltningslagen

text: samt

text: 2 kap.

text: och

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Se även t.ex. JO 1999/00 s. 332, dnr

text: , och JO 2003/04 s. 389, dnr

text: För det fall anstalten inte fullt ut kan tillmötesgå en begäran om utlämnande av en allmän handling ska den enskilde informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att det ska kunna överklagas (se

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: ). JO har återkommande påpekat att den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran (se bl.a. JO 2015/16 s. 628, dnr

text: Vidare har JO uttalat att Kriminalvården bör inta en generös inställning till att spara en övervakningsfilm på begäran av en intagen eftersom den kan vara ett viktigt bevismedel i en situation där motstridiga uppgifter har lämnats och där ord står mot ord. Frågan blir särskilt angelägen vid allvarliga anklagelser om våld och hot, där en varning kan få betydelse vid bedömningen av om villkorlig frigivning ska skjutas upp. (Se

text: JO 2019/20 s. 226

text: .) Att en inspelning sparas är också en förutsättning för att det ska vara meningsfullt att överklaga anstaltens avslag av den intagnes framställning om att få ta del av den. Beslut om varning

text: Motivering

text: Endast om det är uppenbart obehövligt kan en myndighet avstå från att motivera ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt. Huvudregeln är således att ett sådant beslut ska innehålla en klargörande motivering. Och den ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats samt vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Allt detta framgår av

text: 32 § första stycket förvaltningslagen

text: . Kriminalvårdens handbok anknyter till det här och anger därtill att det är viktigt att i varningsbeslutet vara tydlig med vilka uppgifter som styrker misskötsamheten samt bemöta den intagnes invändningar.

text: De beslut som ingått i min granskning innehöll i regel korrekta lagrums- och överklagandehänvisningar. De intagnas invändningar bemöttes dock sällan i de

text: egentliga beslutsskälen med mer än att anstalten konstaterade att deras uppgifter inte förändrade eller påverkade bedömningen.

text: En kort motivering av det nyss nämnda slaget kan vara tillräcklig om den intagnes invändning helt saknar relevans. Har invändningen däremot substans bör det framgå något om varför invändningen inte förändrar eller påverkar bedömningen. Jag inser visserligen att de nu aktuella ärendena kan vara av vitt skilda slag och att de kan förekomma i relativt stor utsträckning på ett verksamhetsställe. Det är emellertid angeläget att motiveringsskyldigheten inte förbises; det eller de skäl som redovisas kan vara avgörande för att den intagne ska förstå hur anstalten har resonerat och för att ta ställning till om det är meningsfullt att begära omprövning. Enligt min mening kan detta också ha betydelse för de intagnas förtroende för myndigheten och uppfattningen om personalens saklighet och opartiskhet. Det kan i sammanhanget noteras att några intagna som mina medarbetare talade med upplevde att deras ärenden inte hade prövats objektivt och att många menade att det är lönlöst att begära omprövning.

text: Prövningen

text: Vid prövningen av misstänkta misskötsamheter tillmättes ibland tidigare agerande av likartat slag avgörande betydelse. Jag noterar att det sägs i myndighetens handbok, när det gäller t.ex. otillåtet innehav, att det faktum att den intagne tidigare gjort sig skyldig till liknande överträdelser kan beaktas för att styrka en misstanke om otillåtet innehav. Enligt handboken ska det dock göras en sammantagen bedömning av omständigheterna i det enskilda ärendet.

text: Visserligen kan ett upprepat specifikt agerande eller tillvägagångssätt tala för att en intagen på nytt misskött sig på samma sätt, såsom om en intagen förklarat att han eller hon vägrar att gå till en viss sysselsättning. Jag vill emellertid påminna om att prövningen ska vara individuell utifrån omständigheterna i varje fall, vilket alltså också handboken ger uttryck för.

text: Klassificeringen av en misskötsamhet

text: Utformningen av Kriminalvårdens ärendehanteringssystem medför att den tjänsteman som upprättar en redogörelse måste välja ”typ av misskötsamhet” i en rullista av alternativ, t.ex. våld eller hot mot tjänsteman eller skadegörelse. Anstalten kan inte ändra klassificeringen så snart förhör i ärendet har hållits. Valet återges automatiskt i beslutet, i beskrivningen vad det handlar om under rubriken Typ av misskötsamhet och datum för misskötsamheten.

text: Vissa kriminalvårdare tyckte att det ibland är svårt att veta vilket alternativ som ska väljas, och mina medarbetare förstod att de intagna kan reagera på att klassificeringen inte överensstämmer med vad de varnas för. Personalen förklarade att de i beslutsskälen brukar ange tydligt vad varningen avser om en felaktig benämning har valts vid upprättandet av redogörelsen. Ledningen i anstalten Norrtälje berättade att det pågår ett arbete vid huvudkontoret för att komma till rätta med detta. Jag avstår därför från att uttala mig i saken men vill

text: här nämna att jag tidigare har haft invändningar mot den standardiserade beteckningen ”våld eller hot mot tjänsteman”, bl.a. då jag anser att den kan vara missvisande (se JO 2022/23 s. 198).

text: Underrättelse

text: Enligt

text: 33 § första stycket förvaltningslagen

text: ska en myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Det är mycket tillfredsställande att de intagna normalt underrättades om besluten kort tid efter att de hade meddelats. I några fall hade det dock dröjt, som längst 11 och 14 dagar i anstalten Österåker. Sådana dröjsmål är inte acceptabla, i synnerhet som personalen inte kunde lämna någon förklaring till dem. Avslutande kommentarer Inspektionerna visar att anstalterna i allt väsentligt handlägger de aktuella ärendena i enlighet med

text: fängelselagens

text: skyndsamhetskrav. Jag har även lyft fram några goda exempel hos de enskilda anstalterna. Det förekommer emellertid vissa områden där jag menar att hanteringen behöver förbättras, det gäller särskilt rapportskrivningen och förhören. Det fanns genomgående en medvetenhet om brister och i en del samtal tog personalen upp att denna verksamhet borde få större plats under grundutbildningen.

text: Som jag tidigare har varit inne på är varningsärenden en vanligt förekommande ärendetyp på Kriminalvårdens verksamhetsställen samtidigt som andra ärenden och angelägna uppgifter också tar tid i anspråk i den dagliga verksamheten. Likväl är det centralt att processen genomsyras av saklighet och opartiskhet samt i övrigt uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav. Kriminalvården och de enskilda anstaltsledningarna måste ge anställda den utbildning och de förutsättningar i övrigt som krävs för att de ska kunna utföra uppdraget på ett korrekt sätt. Det gäller såväl den personal som upprättar rapporter som handläggare och beslutsfattare. I den mån lokala rutiner eller checklistor på området kan bidra till tydlighet och ökad rättssäkerhet bör sådant material tas fram. Jag vill i sammanhanget avslutningsvis uppmärksamma att anstalten Nyköping har ett informativt internt material om själva handläggningen av varningsärenden och att det i anstalten Österåker finns ett rättsvårdsutskott som har till uppgift att bidra till kunskapsöverföring. Jag ser mycket positivt på detta.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Allmänna handlingar
Avsaknad av lagstöd
Diarieföring
Dokumentation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Polismyndigheten har lämnat biträde till Skatteverket vid ett kontrollbesök enligt skatteförfarandelagen utan att det funnits stöd i författning för det

org: jo

sammanfattning: Polismyndigheten lämnade på begäran av Skatteverket biträde (s.k. handräckning) vid ett kontrollbesök enligt skatteförfarandelagen. JO konstaterar att det inte fanns nödvändigt stöd i författning för handräckningen. Polismyndigheten kritiseras för att biträdet ändå lämnades och för vissa andra brister vid hanteringen av begäran samt för brister i dokumentationen av utlänningskontroller som gjordes i samband med kontrollbesöket.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO den 7 februari 2020 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten och Skatteverket. Han klagade bl.a. på hur polisen agerat i samband med att de biträdde Skatteverket vid en kontroll av hans företag. I anmälan uppgav han att Skatteverkets besök avsåg en kontroll av företagets kassaregister, och i samband med det begärde några personer i polisuniform av oklara skäl att företagets personal skulle legitimera sig. Skatteverkets personal genomförde vissa kontroller. När de ville titta i en byrålåda som var skild från kassautrustningen nekade personalen dem detta. Personalen uppgav att det var chefens privata låda och att denne var på väg samt skulle vara framme inom några minuter. Företrädarna för Skatteverket brydde sig inte om den informationen och till slut slet en person i polisuniform upp lådan utan att personalen hade gett sitt tillstånd till detta.

type: stycke

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig och ange vilka åtgärder som myndigheten hade vidtagit i samband med det aktuella kontrollbesöket. Yttrandet skulle särskilt innehålla en redogörelse för de rättsliga grunderna för kontrollen av byrålådan.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 3 november 2020 efter att berörda befattningshavare hade fått tillfälle att lämna upplysningar. Yttrandet med bilagor finns tillgängligt hos JO.

text: Av Polismyndighetens yttrande kom det inledningsvis fram att Skatteverket den 28 januari 2020 begärde handräckning för att dagen därpå utföra kontrollbesök vid flera verksamhetsställen, bl.a. AA:s företag. Begäran saknade adressat och var inte undertecknad. Det finns ingen uppgift om att den diariefördes eller att Polismyndigheten upprättade ett ärende för själva handräckningsuppdraget. I begäran angav Skatteverket att polisen behövdes för att ”säkra kassaregister och eventuell personalliggare samt inhämta information om de verksamma personerna”. Det har inte kommit fram någon information om hur begäran översändes till Polismyndigheten, vem som tog emot den och vem som beslutade att den skulle godkännas.

text: Vid Skatteverkets kontrollbesök var polisen behjälplig med att kontrollera identiteten på de verksamma personerna. Skatteverkets medarbetare pekade ut en person som avvek och en polis gick i kapp och identifierade denne. Vidare beslutade den polis som fungerade som förman för polispatrullerna att de av företagets personal som inte behövdes vid kassarevisionen skulle samlas på en särskild plats. Detta för att polisen skulle kunna dels identifiera, dels hämta in annan information om de verksamma personerna. Sammanlagt kontrollerades och identifierades 13 personer. Vid kontrollen uppstod det misstankar om att en person hade ett förfalskat id-kort och personen greps misstänkt för urkundsförfalskning. Förundersökningen om brukande av falsk urkund lades senare ned på grund av bevisproblem.

text: Under rubriken Rättslig reglering m.m. redogjorde Polismyndigheten bl.a. för följande.

text: Av

text: 2 § 5 polislagen

text: framgår att Polismyndigheten vid sidan av sina huvuduppgifter ska fullgöra den verksamhet som ankommer på myndigheten enligt särskilda bestämmelser. Här avses bl.a. handräckning. För att polisen ska ha rätt eller skyldighet att ge biträde åt andra myndigheter krävs uttryckligt stöd i den särskilda lagstiftning som den begärande myndigheten tillämpar.

text: När Skatteverket utövar tillsyn över skyldigheten att använda ett kassaregister ska Polismyndigheten på verkets begäran lämna det biträde som behövs för tillsynen (se

text: 42 kap.

text: och

text: 4 §§

text: skatteförfarandelagen

text: , SFL). Skatteverket kan även besluta om kontrollbesök för att kontrollera att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister fullgör sina eventuella skyldigheter. Till skillnad från vad som gäller vid tillsyn finns det dock inte någon möjlighet för Skatteverket att begära biträde av Polismyndigheten vid ett kontrollbesök för kassaregister.

text: Under rubriken Polismyndighetens bedömning uppgav myndigheten bl.a. följande.

text: Anmälan, begäran om handräckning och den övriga dokumentationen i ärendet tyder enligt Polismyndighetens uppfattning på att de åtgärder som har planerats och vidtagits av Skatteverket har gått utöver vad som avses med tillsyn av

text: kassaregister enligt

text: 42 kap. 3 §

text: SFL. Utredningen ger snarare bilden av att det har varit fråga om ett kontrollbesök med bl.a. kassainventering enligt

text: 42 kap. 6 §

text: SFL och eventuellt även kontrollbesök med avstämning mot personalliggare enligt

text: 42 kap. 8 §

text: SFL. Enligt Polismyndigheten fanns det inte lagstöd för begäran om biträde av Polismyndigheten för att genomföra kontrollbesöket. Begäran var också bristfälligt utformad när det gäller bl.a. syftet med besöket och tillämpligt lagrum.

text: Av oklar anledning uppmärksammade inte Polismyndigheten att Skatteverket inte har befogenhet att begära handräckning för kontrollbesök för kassaregister. Polismyndigheten borde naturligtvis ha kontrollerat om framställningen avsåg ett sådant förfarande till vilket biträde får ges och om den gjorts av en behörig person. Därefter borde ett beslut om biträde ha fattats i enlighet med den arbetsordning som gällde då.

text: Det som har kommit fram i utredningen ger inte något tydligt stöd för slutsatsen att det var en polis som öppnade den aktuella byrålådan eller att den öppnades av någon på polisens anmodan. Det bör dock noteras att det inte fanns förutsättningar för polisen att lämna biträde till Skatteverket i den aktuella situationen, vare sig genom att genomföra en husrannsakan eller att vidta någon annan tvångsåtgärd.

text: Det finns inte någon information i utredningen som visar att begäran om handräckning har diarieförts hos Polismyndigheten. Handlingen har inkommit till myndigheten och utgör därmed en allmän handling. Eftersom den synes innehålla sekretessbelagd information borde den ha registrerats i det allmänna diariet så snart den kommit in till myndigheten. Även handlingarna ”Tjänsteanteckning Biträde Skatteverket” och ”PM Biträde Skatteverket” borde ha diarieförts i det allmänna diariet.

text: Id-kontroll av en person som utför eller kan antas utföra arbetsuppgifter i viss verksamhet kan genomföras inom ramen för ett kontrollbesök med avstämning mot personalliggare enligt 42 kap. 8 och 8 a §§ SFL, men däremot inte vid ett kontrollbesök för kassaregister. Det finns inte något stöd i lag för att begära biträde av Polismyndigheten i dessa situationer.

text: Enligt uppgifter i brottsanmälan om brukande av falsk urkund gjordes åtminstone en inre utlänningskontroll. Berörda befattningshavare har upplyst om att flera sådana kontroller gjordes. Formuläret för dokumentation av kontrollerna har dock inte använts. Dokumentationen är därför mycket bristfällig. Det går exempelvis inte att utläsa av handlingarna vilka individer som kontrollerades, vad som lades till grund för och syftet med kontrollerna. Vidare saknas uppgifter om tidpunkt för kontrollerna och vem som genomförde dessa.

text: Dokumentationsbristerna försvårar en bedömning i efterhand. Enligt Polismyndigheten är underlaget så knapphändigt att det inte går att bedöma om omständigheterna var sådana att det fanns anledning att göra inre utlännings-

text: kontroller. Med tanke på vad som kommit fram i utredningen kan omständigheterna på platsen mycket väl ha varit sådana att det fanns förutsättningar att göra kontroller i vissa fall.

text: Polismyndigheten anser generellt att samverkan mellan myndigheterna är av stor vikt och kan ge goda resultat i det brottsbekämpande arbetet. Det inträffade belyser samtidigt vikten av att det finns rutiner på plats och att de insatser som genomförs i samverkan planeras och förbereds på ett tillfredsställande sätt.

text: Anmälan mot Skatteverket

text: AA:s anmälan om Skatteverkets agerande handlades i JO:s ärende dnr 1130- 2020. I ett beslut den 21 juni 2021 riktade JO allvarlig kritik mot Skatteverket bl.a. för att myndigheten utan lagstöd kontrollerat en byrålåda som var skild från kassautrustningen.

text: Bedömning

text: Det fanns inte stöd i författning för Polismyndigheten att lämna biträde för ett kontrollbesök För att Polismyndigheten ska få lämna biträde till en annan myndighet krävs att det finns stöd i författning för det (se

text: 2 § 5 polislagen

text: och Berggren & Munck,

text: Polislagen

text: – en kommentar, den 15 februari 2021, Version 14, JUNO, kommentaren till

text: 2 §

text: ). Som framgått av Polismyndighetens yttrande ska myndigheten på Skatteverkets begäran lämna biträde för tillsyn av kassaregister. En sådan tillsyn innebär att verket kontrollerar att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister har ett sådant register och att det som används i en verksamhet uppfyller föreskrivna krav (se

text: 42 kap.

text: och

text: 4 §§

text: SFL).

text: Det finns även möjlighet för Skatteverket att genomföra kontrollbesök för att kontrollera att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister fullgör sina eventuella skyldigheter. Verket får vid ett sådant besök göra kundräkning, kontrollköp, kvittokontroll och kassainventering. (Se 42 kap. 6 och 7 §§ SFL.) Vid ett kontrollbesök finns det dock inget stöd i författning för Polismyndigheten att lämna biträde.

text: I den begäran som Skatteverket skickade till Polismyndigheten den 28 januari 2020 angavs det uttryckligen att det rörde sig om ett kontrollbesök. Det fanns således inte stöd i författning för Polismyndigheten att lämna Skatteverket det biträde som angavs i begäran. Hanteringen av Skatteverkets begäran var bristfällig När Skatteverkets begäran kommit in var det en uppgift för Polismyndigheten att kontrollera de formella förutsättningarna för att lämna biträde. Begäran är knapphändig, men som jag redan konstaterat framgår det uttryckligen att verket ville ha Polismyndighetens biträde för att genomföra ett kontrollbesök, dvs. en åtgärd där Polismyndigheten inte kan bistå. Det anges i begäran också att

text: polisen behövs för att säkra kassaregister och eventuell personalliggare samt hämta information om de verksamma personerna.

text: Polismyndighetens prövning av en begäran om biträde är av formell karaktär och kan endast gälla om det finns stöd i författning för att lämna biträdet och om den som gjort begäran är behörig till det (se JO 1980/81 s. 172).

text: Mot bakgrund av uppgifterna i begäran hade en naturlig första åtgärd för Polismyndigheten varit att kontakta Skatteverket för att efterfråga vilket författningsstöd som verket ansåg fanns för handräckningen. Även det förhållandet att begäran inte var undertecknad borde ha föranlett en kontakt med verket. Utredningen ger inget svar på varför Polismyndigheten inte gjorde några kontroller av de formella förutsättningarna för begäran.

text: Utredningen ger vidare inget svar på frågan om Polismyndigheten fattade något beslut med anledning av begäran. Myndigheten skulle ta ställning till om begäran skulle bifallas eller avslås. Ett sådant ställningstagande ska dokumenteras.

text: I sitt yttrande till JO har Polismyndigheten förklarat att det inte finns någon information som visar att begäran diariefördes. Begäran hade kommit in till Polismyndigheten och var en allmän handling där (se

text: 2 kap.

text: och

text: 9 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: ). Den innehöll uppgifter som kan omfattas av sekretess. Begäran skulle ha registrerats hos Polismyndigheten (se

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: Polismyndighetens hantering av Skatteverkets begäran har sammanfattningsvis uppvisat en rad brister. Utlänningskontrollerna har inte dokumenterats på ett korrekt sätt Av utredningen framgår att det i samband med besöket i AA:s företag genomfördes ett antal inre utlänningskontroller. En sådan kontroll får vidtas om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll (se

text: 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen

text: Genom utredningen är det klarlagt att de kontroller som utfördes inte dokumenterades i enlighet med de instruktioner som lämnas i Polismyndighetens föreskrifter och på myndighetens intranät. Den enda dokumentation som finns av kontrollerna är en handling benämnd ”Tjänsteanteckning Biträde Skatteverket”. I likhet med Polismyndigheten kan jag konstatera dels att åtgärden inte har dokumenterats i korrekt formulär, dels att informationen är mycket knapphändig. Således framgår inte grunden för kontrollerna, vilka som kontrollerades, när detta gjordes och vem som genomförde åtgärderna (se 6 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll [

text: RPSFS 2011:4

text: , FAP 273-1]).

text: Den bristfälliga dokumentationen gör att det i efterhand inte är möjligt att kontrollera att förutsättningarna för att genomföra inre utlänningskontroller var uppfyllda. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Det är inte utrett att polispersonal var delaktiga i kontrollen av byrålådan Genom den utredning som skett i det här ärendet och det ärende som rör Skatteverkets agerande är det klarlagt att vid besöket i AA:s företag gjordes en kontroll av en byrålåda som var skild från kassautrustningen. Enligt Skatteverket var det en polis som öppnade lådan på begäran av en av verkets handläggare. Polismyndigheten har i sitt yttrande konstaterat att det som kommit fram i myndighetens utredning inte ger något tydligt stöd för slutsatsen att det var en polis som öppnade den aktuella byrålådan eller att den öppnades av någon på polisens anmodan. De båda myndigheterna har således i denna fråga lämnat i vissa delar oförenliga bilder av händelseförloppet.

text: I det nämnda beslutet från den 21 juni 2021 konstaterade stf. JO Cecilia Nordenfelt att oavsett vem som fysiskt öppnade lådan så skedde det på Skatteverkets initiativ. Hon uttalade därefter följande.

text: Eftersom bestämmelserna om kontrollbesök för kassaregister inte ger Skatteverket någon rätt att vidta kassainventering mot näringsidkarens vilja, har det inte funnits något lagstöd för den genomförda undersökningen av den aktuella lådan. Jag ser mycket allvarligt på att Skatteverket trots detta, och mot näringsidkarens vilja, har kontrollerat innehållet i denna. Det inträffade har inneburit att verket utan stöd i lag har genomfört en sådan tvångsåtgärd som det i

text: regeringsformen

text: finns ett uttryckligt skydd mot. Detta är givetvis helt oacceptabelt och Skatteverket förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Med beaktande av detta uttalande, och att det inte varit möjligt att klarlägga om polisen var delaktig vid undersökningen av byrålådan, finner jag inte skäl att ytterligare kommentera saken. Polismyndigheten kritiseras för den bristfälliga hanteringen Sammanfattningsvis kan jag konstatera att Polismyndighetens hantering av det aktuella ärendet har uppvisat en rad brister. För detta förtjänar myndigheten kritik.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Anmälan mot Områdesnämnden Boo i Nacka kommun angående handläggningen av ett ärende om bygglov sedan det återförvisats till nämnden av överinstans

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan som kom in till JO den 3 november 2003 klagomål mot Områdesnämnden Boo i Nacka kommun. Han anförde bl.a. följande. Den 8 maj 2001 lämnade han in en ansökan om bygglov för att höja en betongstenmur. Områdesnämnden avslog hans ansökan den 29 augusti 2001. Han överklagade beslutet till länsstyrelsen som den 7 januari 2003 upphävde nämndens beslut och återförvisade ärendet till kommunen för fortsatt handläggning. Områdesnämnden överklagade länsstyrelsens beslut men återkallade senare sitt överklagande. I mars 2003 påminde han nämnden om sitt lovärende och fick då ett meddelande om att hans ansökan skulle behandlas av en viss handläggare. Meddelandet innehöll ingenting som han inte redan visste. I ett brev den 26 maj 2003 skrev handläggaren att det för tillfället pågick ett arbete som avsåg trafiksäkerhetshöjande åtgärder i området längs aktuell väg och att ansökan om bygglov för muren inte kunde bedömas innan detta arbete var färdigt. Vid ett telefonsamtal i början av juni 2003 uppgav handläggaren att trafikutredningen skulle vara klar i augusti 2003. Vid tidpunkten för anmälan hade han fortfarande inte fått del av något beslut om bygglov och inte heller någon trafikutredning. Sedan länsstyrelsen återförvisat ärendet till nämnden har ärendet förhalats på ett sätt som strider mot

text: 7 § förvaltningslagen

text: och

text: 8 kap. 23 § plan- och bygglagen

text: Till anmälan var fogat bl.a. länsstyrelsens beslut den 7 januari 2003. I beslutets motivering angavs bl.a. följande.

text: Stads- och landskapsbilden

text: Länsstyrelsen gör följande bedömning. Av Områdesnämndens beslut framgår inte konkret varför den sökta muren – i jämförelse med redan uppförda plank och murar i området – skulle utgöra ett så dominerande inslag i landskapsbilden att den av denna anledning skulle utgöra grund för avslag på bygglovsansökan. Enligt länsstyrelsens mening är nämndens avslagsmotivering på den punkten alltför allmänt hållen. Detta är en brist som inte är förenlig med bestämmelserna i

text: 20 §

text: FL.

text: Menlig inverkan på trafiksäkerheten

text: I beslutsmotiveringen har nämnden bl. a. angett att en höjning av muren vore olämplig ur ”trafiksynpunkt”. Länsstyrelsen anser att även här är nämndens avslagsmotivering ofullständig särskilt mot bakgrund av att anledningen till bygglovsansökan är sökandens ambition att komma tillrätta med bl. a. de trafikbullerproblem som sökanden redogjort för i bilaga till ansökan om bygglov för mur. De synpunkter som enligt uppgift framkommit vid samråd med kommunens trafiksakkunnige och som redovisas i beslutet är enligt länsstyrelsens mening alltför allmänt hållna för att uppfylla kraven i

text: 20 §

text: FL. Trafiksituationen i den berörda korsningen bör redovisas utförligare. Mot bakgrund av vad som ovan anförts, skall Områdesnämndens beslut undanröjas och ärendet återförvisas till nämnden för fortsatt handläggning.

text: Utredning

text: Områdesnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig beträffande nämndens handläggning av bygglovsärendet efter det att länsstyrelsens beslut den 7 januari 2003 vunnit laga kraft. I remissvaret den 28 januari 2004 anfördes bl.a. följande.

text: Det aktuella området är hårt trafikerat av bilar samt är skolväg för barn som går i Boo Gårds skola. Det är en skola med ett växande antal elever och därmed rör sig allt fler barn i trafikområdet. Landskapsmässigt är det ett tämligen plant, öppet landskap bebyggt med villor på generellt sett luftiga tomter. Det 2,4 meter höga plank som uppförts på fastigheten diagonalt över korsningen från AA:s sida har visat att det i det aktuella området är olämpligt med murar/plank över traditionell stakethöjd ur såväl trafik- som landskapsmässig synvinkel. Handläggningen av ansökan har, som handläggaren meddelade AA den 26 maj 2003, avvaktat ett förslag till en fungerande lösning av trafiksituationen i området. Handläggaren uttryckte därvid att ansökan om mur inte kunde bedömas eller prövas förrän det stod klart vad det arbetet skulle innebära i fråga om åtgärder i korsningen Boovägen/Drabantvägen. Såväl områdesnämnden som handläggarna inom Stadsbyggnad är medvetna om att det inte finns skäl att vilandeförklara handläggningen av ett ärende på annan grund än att det pågår planläggning av eller arbete för att expropriera den fastighet som ansökan avser. Någon form av vilandeförklaring har heller inte avsetts. Handläggningen har, i syfte att åstadkomma bästa möjliga lösning för såväl fastighetsägaren som omgivningen, avvaktat resultatet av den pågående trafikutredningen. Arbetet med åtgärder för att lösa trafiksituationen i området har pågått hela tiden sedan länsstyrelsens beslut vann laga kraft. Bygglovhandläggaren och trafikingenjören har under den tid som gått sedan länsstyrelsens beslut vann laga kraft haft kontakt med varandra i syfte att kunna hantera AA:s bygglovansökan och åstadkomma en bra lösning. Handläggningen av ärendet har således inte varit vilande utan har inväntat en utredning vars resultat är av väsentlig betydelse för om ansökan skall bifallas eller avslås. Detta har handläggaren meddelat sökanden. Områdesnämnden menar dock därmed inte att handläggningen av bygglovärenden kan avvakta kompletterande material under hur lång tid som helst. Den väntade trafikutredningen är emellertid förklaringen till att ansökan inte tagits upp till slutligt avgörande. Ärendet kommer nu att tas upp till beslut.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Handläggaren i ärendet hos JO efterfrågade områdesnämndens beslut i det återförvisade ärendet efter nämndens yttrande till JO. Nämnden översände ett beslut den 24 mars 2004, § 47, om återremittering av ärendet och ett beslut den 12 maj 2004, § 89, att bevilja bygglov för höjning av mur.

text: Bedömning

text: Länsstyrelsen beslutade den 7 januari 2003 att undanröja områdesnämndens beslut angående bygglov för höjning av en mur och återförvisa ärendet till nämnden för fortsatt handläggning. Som skäl till beslutet angav länsstyrelsen att områdesnämndens beslut inte uppfyllde kraven i

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om motivering av beslut. Områdesnämnden överklagade länsstyrelsens beslut till länsrätten men återkallade senare sitt överklagande. Länsrätten avskrev målet den 18 mars 2003. Den 12 maj 2004 fattade områdesnämnden slutligt beslut i det återförvisade ärendet.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: I det återförvisade ärendet ålåg det områdesnämnden att, efter eventuell kommunicering, fatta ett bättre motiverat beslut. Att nämnden avvaktade resultatet av den pågående trafikutredningen synes inte ha varit för att få en redovisning av trafiksituationen i aktuellt området utan för att få ett förslag till hur trafiksituationen i området skulle lösas. Denna åtgärd förefaller ha legat utanför vad som varit motiverat till följd av länsstyrelsens beslut. Enligt min mening har handläggningstiden i det återförvisade ärendet blivit alltför lång. Jag är kritisk till detta.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Partsinsyn Sekretess

title: Kritik mot en socialförvaltning angående handläggningen av barnavårdsutredningar; bl.a. fråga om att det till utredningarna hade fogats kopior av patientjournalhandlingar rörande modern till berörda barn

text: Bakgrund

text: AA är gift med BB och tillsammans har de dottern CC (född 2001) som de har gemensam vårdnad om. Vidare har AA tillsammans med DD barnen EE och FF (födda 1995) som de har gemensam vårdnad om. AA är dessutom ensam vårdnadshavare för sonen GG (född 1992).

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen, område söder, i Jönköpings kommun. Klagomålen avsåg att förvaltningen inom ramen för utredningar enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, avseende de fyra ovan nämnda barnen hade begärt att få insyn i de journaler som förts i samband med AA:s kontakter med olika vårdinrättningar inom psykiatrin och att journalhandlingar därefter lämnats ut till bl.a. hennes före detta make. AA uppgav att detta inneburit att hennes barn, hennes före detta makes bekanta och släktingar samt släktingar till AA fått tillgång till hennes sekretessbelagda journalhandlingar.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades från socialförvaltningen journalanteckningar för tiden den 12 april till och med den 7 november 2008 samt utredningar daterade den 12 maj 2008 rörande barnen CC, EE, FF och GG.

text: Därefter remitterades anmälan till Sociala områdesnämnden söder i Jönköpings kommun för utredning och yttrande över vad AA framfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle särskilt belysa vilka överväganden som gjorts avseende utformningen av ifrågavarande utredningar.

text: Som sitt remissvar ingav nämnden ett yttrande undertecknat av sektionschefen HH och socialsekreteraren JJ. I yttrandet anfördes följande.

text: Socialtjänsten på område Söder har haft kännedom om AA och BB samt barnen GG, EE och FF samt CC sedan 06-06-13. Alla barnen har varit föremål för 5 utredningar

text: enligt

text: 11 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: (SoL) varav den sista genomfördes efter ett omedelbart omhändertagande 08-04-18 och utmynnade i en ansökan om vård enligt lagen om särskilda bestämmelser kring vård av unga (LVU). Länsrätten biföll ansökan 08-06-05 och beslutade med stöd av1 § andra stycket och 2 § LVU att alla barnen skulle beredas vård enligt LVU. Länsrätten förordnade med stöd av 40 § sista stycket att domen skulle gälla omedelbart. De fyra första utredningarna som har genomförts har kännetecknats av att föräldrarna AA och BB har vägrat att samarbeta med socialtjänsten. Utredningarna har genomförts utan samtycke och utan medverkan. Socialtjänsten har inte fått tillåtelse att prata med barnen i familjen. Vid ett tillfälle under en utredning uttryckte AA och BB att socialtjänsten kan få komma och prata med helafamiljen i 15–20 minuter och att det var det tillfälle som socialtjänsten skulle få träffa barnen. I det läget bedömdes att det under dessa förutsättningar inte var möjligt för socialtjänsten att genomföra sitt arbete på ett bra sätt. De många anmälningarna har handlat om misstänkt alkoholmissbruk, våld i hemmet samt en oro för AA:s psykiska hälsa och mående. I samtal med AA och BB har de uttryckt att det inte finns någon sanning i detta utan att de har ett normalt förhållande utan våld, inga problem med alkohol och att det inte finns något psykiskt dåligt mående. Alla uppgifter, domar, polisanmälningar och andra typer av anmälningar som har inkommit till socialtjänsten har konsekvent bortförklarats av AA och BB. AA och BB har också kategoriskt vägrat att prata kring sammanhang och den samlade bild och oro som socialtjänsten fått genom de många anmälningar som inkommit. AA och BB har valt att prata om varje enskild händelse för sig och under utredningarna aldrig hållit med om att det funnits orsak till någon oro från socialtjänstens sida. En annan återkommande och försvårande omständighet i utredningsarbetet har varit omgivningens rädsla och obehag inför att berätta om omständigheterna i familjen. – – –

text: Den miljö som barnen levt i har också varit hemlighållen för omgivning och släktingar vilket har gjort att andra vuxna i barnens omgivning inte kunnat agera för det skydd som barnen behövt. När två av barnen slutligen själva valde att berätta om sin hemsituation, vilket ledde fram till det omedelbara omhändertagandet, utsattes de för en mycket tuff situation. AA och BB uttryckte att barnen ljög och utsatte barnen för utfrysning och mycket ilska. Deras syskon favoriserades och det skapade ytterligare press på både de barn som valde att prata men också på de barn som såg vad deras syskon blev utsatta för. Med denna bakgrund och i den process som socialtjänsten nu befann sig i gjorde man efter övervägande bedömningen att det inte fanns någon framgång i att samarbeta med AA och BB. Den utredning som gjordes genomfördes till största delen genom att socialtjänsten tog fram de uppgifter som fanns och som kunde belysa huruvida barnen utsattes för en påtaglig risk att fara illa i sin hemmiljö. Detta innebar att socialtjänsten tog in mycket information för att antingen styrka det som AA och BB själva beskrev eller som talade emot de uppgifter som de lämnade om sin hemsituation. En av dessa informationskällor var AA:s sjukvårdsjournaler. I AA:s journaler bekräftades, genom hennes egna uppgifter, på flera ställen att det förekom våld i hemmet och det bekräftades även att AA haft problem med alkohol och dåligt psykiskt mående. Socialtjänsten insåg att detta var känsliga uppgifter och att detta skulle kunna komma att skada AA:s förtroende för sjukvården. Det var dock av stor vikt att dessa uppgifter kom fram i utredningen då AA och BB själva så kategoriskt förnekade förekomsten av någon form av problem. Socialtjänsten gjorde bedömningen att journalerna skulle vara med som bilaga då socialtjänsten i utredningarna tagit uppgifter från dessa som annars inte kunnat styrkas. Socialtjänsten gjorde också bedömningen att det hemlighållande som förelåg om familjens situation var till men för barnen och att det var av vikt att övriga

text: vårdnadshavare fick del av informationen för att kunna agera och handla på ett sätt som var till skydd för barnen. Vidare gjordes bedömningen att det var av yttersta vikt att lyfta av barnen den skuld och skam som lades på dem av AA och BB. Vid kommuniceringen av utredningen valde socialtjänsten att ta bort AA:s sjukvårdsjournaler i den utredning som kommunicerades till GG. Socialsekreterare gick igenom utredningen tillsammans med GG då han inte hade någon naturlig vårdnadshavare att få stöd av i läsningen av utredningen. I samband med förhandlingen fick GG tillgång till dessa journaler från sin advokat. När det gällde CC:s, EE:s och FF:s utredningar fanns AA:s sjukvårdsjournaler bifogade vilket innebar att de som fick tillgång till dessa var vårdnadshavarna BB samt DD. Socialtjänsten valde att inte gå igenom utredningarna med EE och FF utan överlät detta till vårdnadshavare DD och gjorde mycket tydligt för honom att det inte var lämpligt att barnen skulle ha fri tillgång till utredningarna. Med tanke på CC:s låga ålder gick socialtjänsten igenom utredningen med henne på en mycket enklare nivå än den skriftliga produkten. Familjehemmet GG och KK har inte haft tillgång till den skriftliga utredningen då AA inte velat detta. Socialtjänsten informerade alla involverade om det olämpliga i att låta obehöriga ta del av utredningar och bilagor. Det har senare framkommit genom uppgifter från AA att obehöriga fått tillhörighet till utredningarna, bland annat hennes syster samt GG:s familjehem. Socialtjänsten har när detta framkommit tagit ytterligare kontakter med de personer som enligt AA skulle ha spridit informationen och återigen förtydligat det olämpliga i att låta obehöriga ta del av denna information. Sammanfattningsvis så har socialtjänsten varit medveten om att AA:s sjukvårdsjournaler innehållit för henne mycket känslig information. I ett annat skede skulle hennes journaler kunnat sekretessbeläggas enligt 7 kap. 4 § Sekretesslagen då det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. I detta fall gjorde socialtjänsten bedömningen att det var av stor vikt att dessa uppgifter framkom då det handlade om att säkerställa skyddet för de barn som levde i familjen. Socialtjänsten bedömde i detta fall att det var av större intresse att säkerställa barnens fortsatta skydd och säkerhet före att skydda AA:s personliga integritet.

text: Under ärendets handläggning inkom AA med en komplettering av sin anmälan.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera områdesnämndens remissvar.

text: I ett beslut den 23 mars 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande hänvisar jag till den senare lagen som i nu aktuella hänseenden inte har inneburit några sakliga ändringar.

text: I

text: 11 kap. 1 §

text: SoL stadgas att socialnämnden utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vad som har kommit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryggande sätt. Av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL framgår att vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts

text: för skada eller olägenhet. Den ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet.

text: Enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: har part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av

text: 17 § samma lag

text: framgår att ett ärende som avser myndighetsutövning inte – utom i vissa fall som här saknar intresse – får avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan och även fått tillfälle att yttra sig över uppgiften.

text: Rätten att ta del av uppgifter enligt

text: 16 §

text: FL och underrättelseskyldigheten enligt

text: 17 §

text: FL gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: I

text: 10 kap. 3 §

text: OSL stadgas att sekretess inte hindrar att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Socialförvaltningens inhämtande av patientjournaler rörande AA Mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten råder i princip sekretess. I

text: 14 kap. 1 § fjärde stycket

text: SoL finns dock en sekretessbrytande bestämmelse som ålägger myndigheter och befattningshavare inom bl.a. hälso- och sjukvården att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. Regeln ger således socialnämnden en rätt att under en pågående barnavårdsutredning från sjukvården erhålla uppgifter som kan vara av betydelse för nämndens utredning. Det är den utlämnande myndigheten som har att pröva uppgiftsskyldighetens omfattning.

text: I det aktuella fallet har socialförvaltningen från tre sjukvårdsinrättningar inhämtat journalanteckningar avseende AA för tiden september 2002 till april 2008. Journalanteckningarna rör psykiatrisk vård.

text: Inledningsvis vill jag rent allmänt framhålla att en socialnämnd bör iaktta restriktivitet när det gäller att i ett barnavårdsärende infordra en patientjournal från hälso- och sjukvården rörande ett barns föräldrar. Om det bedöms nödvändigt att inhämta information torde det i många fall vara tillräckligt att nämnden inhämtar ett utlåtande rörande den enskilde från berörd sjukvårdsinrättning. För det fall det i utlåtandet framkommer sådana uppgifter som gör att det bedöms föreligga behov av att inhämta ytterligare information kan nämnden i det skedet begära in hela patientjournalen eller delar av den.

text: Nämnden har i sitt remissvar anfört bl.a. att det inte fanns någon framgång i att samarbeta med AA och BB och att socialtjänsten tog in mycket information för att antingen styrka eller motbevisa de uppgifter som AA och BB själva lämnade om hemsituationen.

text: Förvaltningens ställningstagande att de ifrågavarande journalhandlingarna skulle inhämtas är ytterst en sådan bedömning som JO inte brukar överpröva. Vad som har kommit fram ger mig inte skäl att frångå denna princip. Socialförvaltningens hantering av hälso- och sjukvårdens uppgifter rörande AA I förvaltningens utredning, som sedermera ska ligga till grund för nämndens ställningstagande, ska endast uppgifter som har betydelse i det enskilda ärendet redovisas. Det är viktigt att utredaren gör en omsorgsfull bedömning av vilket material som är relevant. Detta är givetvis särskilt angeläget när materialet innefattar uppgifter som är känsliga ur integritetssynpunkt. I utredningarna rörande de berörda barnen redovisas under rubriken ”Faktorer i familjens livssituation”, med de alternativa underrubrikerna ”AA:s mående/AA:s hälsa/vårdnadshavarnas mående AA”, bl.a. sammanfattningar av uppgifter som hämtats från AA:s patientjournaler. Uppgifterna är av sådant slag att de generellt sett får anses vara av betydelse för bedömningen av AA:s omsorgsförmåga. Enligt min uppfattning är dock de drygt en och en halv sida långa sammanfattningarna i vissa delar alltför utförliga och detaljerade. Jag anser t.ex. inte att det fanns skäl att så fylligt redovisa vissa uppgifter som AA lämnat till läkare om sig själv och inte heller att det var nödvändigt att ange namnen på de läkemedel som hon fått utskrivna till sig. Förvaltningen borde alltså ha begränsat sina sammanfattningar av innehållet i journalanteckningarna och endast redovisat sådana uppgifter som var direkt avgörande för nämndens ställningstagande.

text: Socialförvaltningen har, förutom att sammanfatta uppgifterna från journalerna i utredningarna, även fogat de aktuella journalhandlingarna, cirka 40 sidor journalanteckningar rörande psykiatrisk vård, som bilagor till utredningarna. Genom detta förfarande har journalhandlingarna som sådana blivit en del av utredningarna.

text: För den enskilde är det självfallet i än högre grad integritetskränkande att andra får tillgång till journalhandlingarna i sig än att uppgifter från dem redovisas i sammandrag. Det som nämnden har framfört om att journalhandlingarna bifogades för att bevisa att uppgifterna i sammanfattningarna var korrekta är inte hållbart som argument. För det fall AA bestridit de uppgifter som tagits med i utredningarna kunde nämnden ha övervägt att ge in journalhandlingarna, eller delar av dessa, till domstolen inför prövningen av ansökningarna om att barnen skulle beredas vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Nämnden har i remissvaret även uppgett att det var av vikt att övriga vårdnadshavare fick del av informationen för att kunna agera på ett sätt som var till skydd för barnen. Jag kan dock konstatera att det genom de sammanställningar av

text: uppgifter från journalerna som finns i utredningarna har lämnats information till övriga vårdnadshavare i en omfattning som var fullt tillräcklig för att uppnå detta syfte. Sammanfattningsvis anser jag alltså inte att det fanns något godtagbart skäl för att foga journalhandlingarna till utredningarna. Förvaltningen förtjänar allvarlig kritik för att så skedde.

text: När det sedan gäller socialförvaltningens utlämnande av utredningarna till DD, BB och GG vill jag anföra följande.

text: Uppgifterna i patientjournalerna rörande AA har vid socialförvaltningen omfattats av socialtjänstsekretess enligt

text: 26 kap. 1 § första stycket

text: OSL. Uppgifterna har därför i princip inte kunnat röjas för någon utomstående. DD och BB har emellertid i egenskap av vårdnadshavare varit part i ärendena rörande deras respektive barn och därför haft rätt att få del av utredningarna beträffande sina barn. Även AA:s son GG var part och i och med att han fyllt 15 år har han själv haft rätt att ta del av utredningen rörande honom (jfr

text: 11 kap. 10 §

text: SoL och

text: 36 §

text: LVU). Uppgifterna i materialet kan inte anses ha varit sådana att det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse varit av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjdes för DD, BB och GG. Som framgått ovan anser jag emellertid dels att sammanfattningarna avseende innehållet i patientjournalerna var onödigt omfattande och detaljerade, dels att journalhandlingarna över huvud taget inte borde ha fogats till utredningarna.

text: Jag vill även uppehålla mig vid följande. AA har uppgett att obehöriga fått tillgång till utredningarna. Nämnden har anfört att förvaltningen informerat alla involverade om det olämpliga i att låta obehöriga ta del av utredningarna jämte bilagor.

text: I

text: 10 kap. 4 §

text: OSL anges att en myndighet får uppställa förbehåll, som inskränker enskild mottagares rätt att lämna uppgift vidare när myndigheten lämnar ut en sekretessbelagd uppgift till en part. När man inom socialtjänsten med hänvisning till någons partställning lämnar ut en utredning som innehåller känsliga uppgifter om någon annan än parten själv, finns det ofta anledning att överväga att uppställa villkor som inskränker partens rätt att förfoga över utredningen. I förevarande fall hade det enligt min mening varit befogat att uppställa förbehåll vid utlämnandet av utredningarna. Det är förvånande att förvaltningen inte ens, såvitt framkommit, övervägt denna möjlighet.

text: Med den delvis allvarliga kritik som framgår av det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Utmätning Verkställighet

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för handläggningen av en betalning i ett utsökningsmål

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Kronofogdemyndigheten för handläggningen av ett utsökningsmål och uppgav i huvudsak följande. Hon och hennes man förlorade en civilrättslig tvist i domstol och ålades att betala ett visst belopp till motparten. Motparten vände sig till Kronofogdemyndigheten och begärde verkställighet av domen. Kronofogdemyndigheten anmodade henne att betala skulden senast den 4 juli 2011. Hon betalade in hela summan till Kronofogdemyndigheten den 5 juli och meddelade samma dag myndigheten att betalning skett. I ett brev daterat den 7 juli blev hon av Kronofogdemyndigheten ombedd att redogöra för sina inkomstförhållanden. När hon kontaktade Kronofogdemyndigheten den 15 juli uppgav de att betalning inte hade skett. När hon hävdade motsatsen uppgav de bl.a. att bokföringen släpade efter. Hon kontaktade då själv bokföringen som hittade hennes betalning och bokförde den. Då hade utmätning redan hunnit ske.

text: Utredning

text: Handlingar i Kronofogdemyndighetens ärenden U-16021-11/0103 och 803-21184- 11/25 begärdes in. I dessa angavs att AA varit i kontakt med myndigheten den 4 juli 2011 och uppgett att nedsättning avseende skulden skett samma dag. Vidare framgick att AA:s aktieinnehav hade utmätts den 13 juli. Utmätningen hävdes den 15 juli och samma dag beviljades AA rättelse av Kronofogdemyndighetens registeruppgifter beträffande utmätningen eftersom uppgifterna bedömdes som missvisande.

text: Kronofogdemyndigheten anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av ärende U-16021-11/0103, varvid särskilt skulle framgå anledningen till att utmätning skedde den 13 juli 2011.

text: I remissvaret hänvisade Kronofogdemyndigheten genom biträdande processägaren BB inledningsvis till ett yttrande från Östra verkställighetsavdelningen (här utelämnat) och anförde följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 9 § förordning (2000:606)

text: om myndigheters bokföring ska kontanta inbetalningar bokföras senast påföljande arbetsdag. Andra ekonomiska händelser (t.ex. överföringar till giro- eller bankkonto) ska bokföras så snart det kan ske. Vid ansökan om verkställighet av vissa betalningsdomar kan gäldenären hindra verkställighet genom att säkerställa betalningsskyldigheten,

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: (UB). Detta kan ske t.ex. genom att gäldenären hos KFM nedsätter ett belopp som svarar mot betalningsskyldigheten jämte förrättningskostnader. Sådan nedsättning kan ske såväl innan som efter ansökan om verkställighet lämnas in till KFM. Om svaranden visar att han har fullgjort betalningsskyldighet som ansökan om verkställighet avser, får verkställighet inte äga rum,

text: 3 kap. 21 §

text: UB. Om det i ett sådant fall redan har vidtagits åtgärd för verkställighet i målet, ska åtgärden återgå, om det kan ske. Medel som gäldenären betalar in till KFM i ett anhängigt mål anses omedelbart utmätta i målet, om inte betalningen skett med villkor som strider häremot,

text: 4 kap. 28 §

text: UB. Ett exempel på ett sådant villkor är att gäldenären meddelat att betalningen avser nedsättning enl.

text: 3 kap. 6 §

text: UB i syfte att hindra verkställighet. Om influtna medel täcker sökandens fordran samt förrättningskostnaderna i målet ska verkställigheten avbrytas,

text: 8 kap. 17 §

text: UB.

text: Kronofogdemyndighetens bedömning

text: Det är av stor vikt att betalningar bokförs skyndsamt, det bör helst ske samma dag som den inkommer till KFM. Detta särskilt med tanke på de tvångsmedel som står till KFM:s förfogande om betalningar inte bokförs snabbt och korrekt. I detta ärende framgår att betalningen gjorts den 5 juli 2011 men att den registrerats först den 15 juli 2011. Som orsak till fördröjningen har angetts att det antagligen berott på att bokföringen låg efter med registrering i semestertider. Detta är inte en acceptabel handläggningstid. Med anledning av balanser i inregistrering av betalningar har KFM vidtagit åtgärder för avsevärt korta ner handläggningstiden, även under semestertid. I detta sammanhang bör påpekas att KFM håller på att införa ett nytt ITstöd för medelshantering som kommer att bidra till att minska handläggningstiden. I handläggarnotering från den 4 juli 2011 framgår att AA kontaktat KFM och meddelat att nedsättning skett. När KFM påbörjar sin utredning den 7 juli 2011 antecknas att gäldenären har ringt och meddelat att nedsättning har gjorts. Innan KFM verkställde utmätning den 13 juli 2011 har det kontrollerats om det fanns någon anteckning om nedsättning enl.

text: 3 kap. 6 §

text: UB. Vidare har det kontrollerats om det fanns ett beslut om nedsättning i KFM:s målsystem REX/INIT och i diarieföringssystemet Diarätt samt om någon uppgift om betalning registrerats i utsöknings- och indrivningsdatabasen. Frågan är om även ytterligare kontroller kunde ha gjorts med anledning av den information som AA lämnat. Eftersom KFM fått information om att en inbetalning gjorts får det anses ankomma på KFM att vidta erforderliga efterforskningar för att konstatera om medlen finns hos myndigheten. Detta ska normalt synas i utsökningsoch indrivningsdatabasen varför kontroll där framstår som naturligt. I förevarande situation framstår det som rimligt att även efterhöra med medelshanteringen om det finns balanser vid registrering av inbetalningar. Om det föreligger sådana balanser bör det föranleda ytterligare kontroller för att se om betalningen kommit in till KFM. Det bör tilläggas att det synes som om avsikten med betalningen var att göra en nedsättning enl.

text: 3 kap 6 §

text: UB. Om tvekan föreligger kring avsikten bör KFM ta reda på vad som åsyftas (

text: Utsökningsbalken

text: – En kommentar, Walin m.fl. 4:e uppl. s. 80). Bedömningen av vilka åtgärder som borde ha vidtagits påverkas i det aktuella ärendet inte av om syftet med betalningen var nedsättning eller en villkorslös betalning.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att KFM brustit i vad gäller att bokföra inbetalningen med önskvärd skyndsamhet. Det finns vidare anledning att ifrågasätta om det inte hade varit möjligt att undvika utmätningen genom ovan rekommenderade kontroller. KFM beklagar starkt det inträffade. Arbete pågår och kommer att fortgå för att korta ner handläggningstiden vid bokföring av inbetalningar. AA bereddes tillfälle att kommentera Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA fick en underrättelse från Kronofogdemyndigheten om att motparten i ett tvistemål ansökt om verkställighet och att betalning skulle ske senast den 4 juli 2011 om hon ville undvika detta. Hon betalade in beloppet, vilket kom in till myndighetens konto den 5 juli. Hon meddelade också myndigheten att betalning hade skett. Den 13 juli beslutade Kronofogdemyndigheten ändå om utmätning av AA:s aktieinnehav.

text: När Kronofogdemyndigheten beslutar om verkställighet av en dom varigenom någon ålagts betalningsskyldighet kan gäldenären hindra verkställighet bl.a. genom att nedsätta pengar hos myndigheten i enlighet med

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: (UB). Gäldenären kan också förhindra vidare verkställighetsåtgärder genom att villkorslöst betala skulden. En sådan betalning kan ske till sökanden i målet eller till Kronofogdemyndigheten. Om betalning sker till sökanden måste gäldenären visa att betalningsskyldigheten fullgjorts varefter verkställighet inte får äga rum (

text: 3 kap. 21 §

text: UB). Sker betalning till Kronofogdemyndigheten anses pengarna enligt

text: 4 kap. 28 §

text: UB omedelbart utmätta i målet, om betalningen inte har skett med villkor som strider häremot.

text: Kontanta in- och utbetalningar till myndigheter ska bokföras senast påföljande arbetsdag och andra ekonomiska händelser så snart det kan ske (se 9 § första stycket förordningen [2000:606] om myndigheters bokföring). Av detta följer att betalningar som kommer in till Kronofogdemyndigheten ska bokföras skyndsamt.

text: Oavsett om den betalning som AA gjorde till Kronofogdemyndigheten är att bedöma som en nedsättning eller som en villkorslös betalning av skulden borde den ha inneburit att Kronofogdemyndigheten inte vidtog några ytterligare verkställighetsåtgärder i ärendet. Det är således oacceptabelt att Kronofogdemyndigheten fattade beslut om utmätning den 13 juli 2011 när betalning hade skett den 5 juli. Anledningen till att så ändå skedde synes dels vara att myndighetens bokföring låg efter med registreringen av inkomna betalningar, dels att någon kontroll med bokföringen inte skedde trots att AA innan beslutet om utmätning fattades hade meddelat Kronofogdemyndigheten att hon betalat. Myndigheten förtjänar kritik för det inträffade.

text: Jag noterar att Kronofogdemyndigheten vidtagit åtgärder för att korta ned handläggningstiderna för inregistrering av betalningar och jag utgår ifrån att myndigheten även följer upp att dessa får avsedd effekt. Det är viktigt att Kronofogdemyndigheten, för det fall myndighetens bokföring av någon anledning

text: släpar efter med inregistreringen av betalningar, uppmärksammar detta inom organisationen och vidtar de åtgärder som krävs för att enskilda inte ska drabbas.

text: Jag har även i beslut denna dag kritiserat Kronofogdemyndigheten för dess hantering av utmätta medel (JO:s dnr 2427-2011 och 4466-2011). Det finns därför anledning att framhålla att myndighetens medelshantering är en viktig del av verksamheten som kan ha stor betydelse för den enskilde. Det är således, även för förtroendet för verksamheten, viktigt att handläggningen i detta avseende är korrekt. Jag vill därför understryka vikten av noggrannhet i myndighetens medelshantering.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en rådman vid en länsrätt som tillåtit en part i ett mål enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) att biträda rätten som tolk vid muntlig förhandling

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Socialnämnden i Helsingborgs kommun klagomål mot Länsrätten i Skåne län rörande handläggningen av ett mål enligt LVU (mål nr 5127-08).

text: Nämnden anförde sammanfattningsvis följande.

text: Den 4 juni 2008 ansökte nämnden hos länsrätten om att en flicka född 1994 skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Muntlig förhandling i målet hölls den 12 juni 2008. Den tolk som hade bokats av länsrätten inställde sig inte till förhandlingen. Länsrätten underrättade de offentliga biträdena om att de alternativ som fanns var en s.k. telefontolk eller att flickan själv tolkade åt sin mor. Flickan uppgav för egen del att hon ville att en telefontolk skulle förordnas. Hon övertalades emellertid av moderns offentliga biträde att ställa upp som tolk. Nämndens företrädare motsatte sig att flickan skulle tolka vid en muntlig förhandling som gällde henne själv. På fråga från nämndens företrädare uppgav ordföranden att nämndens invändning antecknades i protokollet. Trots nämndens inställning påbörjades förhandlingen med flickan som tolk. Sedan parterna framfört sina yrkanden avbröt rättens ordförande förhandlingen eftersom han inte ansåg att flickan klarade av att tolka alla juridiska begrepp. Länsrätten ordnade därefter en telefontolk och förhandlingen började om. Nämnden anser att länsrätten brustit i rättssäkerhet genom att låta flickan tolka i målet.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades länsrättens protokoll från den aktuella förhandlingen.

text: Länsrätten anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i nämndens anmälan till JO.

text: Lagmannen AA hänvisade till ett yttrande från rådmannen BB, som var ordförande vid den aktuella förhandlingen, samt anförde följande.

text: Chefsrådmannen för avdelning 1 och jag har haft samtal med BB om det inträffade och vi har tagit del av hans förklaringar. Det har tydligt framgått att BB har insett att hans förfarande var felaktigt och att han därför vidtog åtgärder för att rätta till misstaget redan under förhandlingen. Jag har även erinrat samtliga domare i domstolen om vikten av att vara uppmärksam på olika jävsituationer.

text: BB anförde i sitt yttrande följande.

text: Det aktuella målet avsåg frågan om en fjortonårig flicka skulle beredas vårdenligt 2 och 3 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Parterna, dvs. socialnämnden, vårdnadshavaren och hennes dotter samt de offentliga biträdena var kallade till muntlig förhandling torsdagen den 12 juni 2008 kl. 09.30. Efter pårop av förhandlingen konstaterades att vårdnadshavarens tolk inte var närvarande. Genom telefonsamtal med tolkförmedlingen gavs länsrätten besked om att ett missförstånd hade uppstått och att tolk var boka den annan dag. Vidare upplyste förmedlingen om att det kanske fanns möjlighet att ordna en s.k. telefontolk. Jag vidarebefordrade denna information till parterna och bad dem att avge sin inställning till hur tolkfrågan skulle lösas. Jag har inte någon klar minnesbild av vem som angav att dottern kunde tolka. Efter att parterna givits rådrum återkom de till rättssalen. De båda offentliga biträdena förklarade då att de inte hade något att erinra mot att flickan tolkade åt sin mamma. Socialnämnden motsatte sig sådan tolkning. Förhandlingen återupptogs och dottern fick utan avläggande av tolked agera tolk åt sin mor. Enligt min minnesbild pågick sedan förhandlingen under högst fem minuter innan jag ånyo avbröt den, eftersom jag insåg att det var ett felaktigt förfarande. Slutligen återupptogs förhandlingen med telefontolk, varvid yrkanden m.m. upprepades innan förhandlingen fortskred. Enligt

text: 50 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: ska rätten vid behov anlita tolk, om part, vittne eller annan som ska höras inför rätten ej behärskar svenska språket eller är allvarligt hörsel- eller talskadad. Rätten får även i annat fall vid behov anlita tolk. Av tredje stycket samma lagrum framgår att som tolk får ej anlitas den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av hans ställning till någon som för talan i målet eller på grund av annan därmed jämförlig omständighet. I

text: 51 § förvaltningsprocesslagen

text: stadgas bl.a. att den som anlitas som tolk vid muntlig förhandling ska inför rätten avlägga ed, att han efter bästa förstånd ska fullgöra sitt uppdrag. Enligt min mening är det uppenbart att det inte har varit förenligt med

text: 50 § förvaltningsprocesslagen

text: att använda flickan som var föremål för ansökan om vård enligt LVU som tolk åt sin mamma i samma mål. Det framgår heller inte av protokollet utan endast av minnesanteckningarna att socialnämnden motsatte sig att flickan tolkade åt mamman. Det inträffade måste beklagas. Det bör dock framhållas att förhandlingen pågick endast under ca fem minuter innan jag insåg mitt misstag. Parternas yrkanden, inställningar m.m. upprepades vid den återupptagna förhandlingen med en annan tolk. Det inträffade beror enbart på förbiseende från min sida. Sammantaget är det min mening att ingen av parterna har lidit någon rättsförlust genom mitt felaktiga förfarande under förhandlingen.

text: Socialnämnden yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 11 november 2009 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Närmare bestämmelser om tolk vid länsrätten finns i

text: 50 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: . I denna bestämmelse anges att rätten vid behov ska anlita tolk bl.a. om part som ska höras inför rätten inte behärskar svenska språket. Vidare anges att som tolk får inte anlitas den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av

text: Av utredningen framgår att den aktuella förhandlingen inleddes med att den flicka som var föremål för nämndens ansökan om vård enligt LVU biträdde rätten som tolk åt sin mor. Som BB själv har anfört är det uppenbart att ett sådant förfarande inte är förenligt med bestämmelsen i

text: 50 § förvaltningsprocesslagen

text: . Med hänsyn till att förhandlingen endast pågick en kort stund med flickan som tolk och då ingen av parterna synes ha lidit någon rättsförlust finner jag inte skäl att gå vidare i saken. BB kan dock givetvis inte undgå kritik för sitt agerande.

text: Någon anteckning om att flickan inledningsvis tilläts att tolka har inte gjorts i protokollet från förhandlingen. Där finns följaktligen inte heller någon anteckning om att socialnämnden hade invändningar mot att flickan tolkade. Enligt min mening borde detta ha antecknats. Handläggningen förtjänar kritik även i detta avseende.

text: Ärendet avslutas.