avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Permission

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för bristfällig motivering av ett permissionsbeslut m.m.

sammanfattning: En kriminalvårdsanstalt har i ett beslut om utevistelse (permission) gjort bedömningen att sonen till en intagen är att betrakta som ett brottsoffer. Enligt anstaltens bedömning talade vissa förhållanden i brottmålsdomen med största sannolikhet för att sonen bevittnat när den intagne utsatt modern för våld. I chefJO:s beslut konstateras att referaten och beskrivningarna i en brottmålsdom inte speglar helheten och att domen är utformad med ett annat syfte än det som anstalten har med sin tolkning. Av den anledningen bör en anstalt som regel begränsa sig till att hämta konkret information från brottmålsdomar och inte ge sig in i olika former av tolkningar. Anstalten hade vidare för avsikt att inför ett permissionsbeslut kontakta den intagnes f.d. hustru i syfte att kontrollera huruvida sonen skulle finnas på den adress där den intagne skulle vistas under permissionen. I beslutet understryks att en anstalt kan – vid bedömningen att det finns risk för att en intagen ska begå brott eller missköta sig i samband med en permission – exempelvis besluta om att permissionen ska vara bevakad eller förordna att den intagne inte får ta kontakt med ett brottsoffer. De åtgärder som en anstalt kan vidta har alla det gemensamt att de på olika sätt begränsar den intagne under en permission. Bland anstaltens verktyg ingår däremot inte att – på det sätt som anstalten Saltvik hade för avsikt att göra – försöka styra eller påverka tredje mans agerande i samband med en permission. Vidare får anstalten Saltvik allvarlig kritik för att permissionsbeslutet har utformats på ett bristfälligt sätt.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 juni 2013, framförde AA klagomål över hur anstalten Saltvik hade hanterat en permissionsansökan. Han anförde i huvudsak följande. Under sin vistelse i anstalten Saltvik har han haft regelbundna besök av sin son. Besöken har varit obevakade, men har skett i sällskap av en vuxen släkting. Den 15 maj 2013 ansökte han om att få genomföra en första permission med utevistelse. Permissionen skulle äga rum den 31 maj till den 1 juni 2013 och han skulle tillbringa den hos sin syster. Dessförinnan hade han skrivit till sin f.d. hustru och frågat om hon tillät att han träffade sin son i samband med permissionen. Den

text: 18 maj 2013 svarade hans f.d. hustru att det gick bra. Samma dag berättade han för sin kontaktperson, BB, att han skulle träffa sin son vid permissionen och bad denne att berätta det för klienthandläggaren, CC.

text: Den 20 maj 2013 talade han med sin son per telefon och i samband med det var hans kontaktperson närvarande. Vid samtalet talade han och sonen om att de skulle träffas i samband med permissionen. Den 21 maj 2013 blev han kontaktad av CC som bad honom att upphäva sekretessen för att hon skulle kunna stämma av med hans f.d. hustru att det gick bra att han träffade sonen i samband med permissionen. Han upphävde sekretessen. Dagen därpå kallades han till ett möte med kontaktpersonen och klienthandläggaren. Vid mötet fick han reda på att han inte fick träffa sin son i samband med permissioner, eftersom denne betraktades som ett brottsoffer. Vidare sa anstaltspersonalen att de inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet” i samband med permissioner.

text: Han ifrågasatte anstaltens bedömning men CC uppgav att de inte kunde ändra sin bedömning men att han kunde överklaga beslutet. Hon tillade att det vore bra om frågan prövades av en högre instans. Under samtalet frågade hon vidare om han alltjämt var intresserad av permission det aktuella datumet. Han uppgav att han var det. CC bad honom att på nytt upphäva sekretessen så att hon kunde kontakta hans f.d. hustru och meddela denna att han inte fick träffa sonen i samband med permissionen. Han vägrade och CC kontaktade då kriminalvårdsinspektören DD, som uppgav att de ändå skulle kontakta hans f.d. hustru.

text: Samma dag kontaktade han sin syster och en god vän. För dessa berättade han vad som hade hänt och vännen kontaktade en journalist som ansåg att det var värt att undersöka vad som hade inträffat. AA fick hjälp av journalisten att ta fram ett JObeslut där anstalten Tillberga hade kritiserats för att ha gjort bedömningen att ett barn var ett brottsoffer. Han bad en kriminalvårdare att mejla avgörandet till CC för att om möjligt få henne att ändra sin bedömning. Han väntade hela den 23 maj 2013 utan att få något svar.

text: Den 24 maj 2013 meddelade anstalten ett beslut, vari hans permissionsansökan avslogs. Beslutet var fattat av DD och han fick samma dag reda på att journalisten hade kontaktat henne för att få närmare information om beslutet. Enligt AA kan det vara så att DD inte tyckte om att bli ifrågasatt och därför avslog hans permissionsansökan.

text: I beslutet finns ett antal felaktigheter. Anstalten har angett att det inte framgår av hans permissionsansökan att han hade för avsikt att träffa sonen i samband med permissionen. Emellertid har han angett att syftet var att umgås med familjen och hans son ingår i familjen. Han har aldrig tidigare behövt nämna vilka han ska träffa i samband med en permission. Enligt hans uppfattning har Kriminalvården inte att göra med huruvida han träffar sin son i samband med en permission, utan det är upp till vårdnadshavaren att avgöra. Anstalten har i beslutet felaktigt angett att uppgiften om att han skulle träffa sonen, framkom den 20 maj 2013, fastän anstalten kände till detta redan den 18 maj 2013.

text: Under vistelsen i anstalten Saltvik har han endast vid ett tillfälle erbjudits att delta i ett program. Han tackade ja, men när programmet väl startade blev han inte tillfrå-

text: gad om att delta. När han senare skulle påbörja Kriminalvårdens program IDAP , ställde anstalten krav på att han gick med på att Kriminalvården kontaktade hans f.d. hustru. Eftersom de båda har ”gått vidare” efter det som inträffat och inte har för avsikt att åter bli tillsammans, fann han det onödigt att dra in henne i processen. Han motsatte sig att hans f.d. hustru kontaktades och av den anledningen fick han inte genomgå programmet. Anstaltens uppgifter i beslutet om att han valt att inte delta i riskreducerande program är därmed felaktig.

text: I beslutet har anstalten vidare felaktigt angett att hans son skulle ha bevittnat när han utsatt vårdnadshavaren för våld. Det har aldrig förekommit och det framgår bl.a. av domen. Vidare har anstalten gjort den felaktiga bedömningen att en permission inte skulle ha varit till hans sons bästa.

text: Hans f.d. hustru blev mycket förvånad över att han inte fick träffa sonen i samband med permissionen. Vidare blev hon orolig över hur sonen skulle reagera eftersom denne hade sett fram emot att få träffa AA. Av den anledningen sökte hans f.d. hustru utan framgång kontakt med CC. Den 28 maj 2013 blev hans f.d. hustru uppringd av DD. I samband med samtalet uppgav DD att hans f.d. hustru inte fick föra uppgifterna vidare på grund av sekretess. Detta agerande är mycket märkligt då hans f.d. hustru inte är någon tjänsteman och därmed inte omfattas av sekretess.

text: Till anmälan hade AA bifogat en kopia av sin permissionsansökan och anstalten Saltviks beslut den 24 maj 2013.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades och granskades vissa handlingar. Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. Av yttrandet skulle framgå hur Kriminalvården ställde sig till anstalten Saltviks bedömning att sonen var ett brottsoffer. Vidare skulle Kriminalvården ge sin syn på AA:s påstående om att anstalten hade beslutat att han inte fick träffa sonen i samband med permissioner, eftersom anstalten inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet”. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen EE, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Nord som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Saltvik, från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) och från Kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Permissionsärendet I en dom från september 2011 beviljade tingsrätten AA umgänge med sonen, född 2004, i anstalten till dess att frågan om vem som skulle ha vårdnaden om sonen avgjordes genom dom eller att föräldrarna träffade ett avtal. Under år 2011 fick AA två

text: Integrated Domestic Abuse Programme.

text: avslag avseende besökstillstånd för sonen, då det inte fanns en lämplig vuxen som kunde följa med denne till anstalten. Umgängesstöd utreddes av socialtjänsten, men var inte aktuellt. Den 13 mars 2012 beviljades AA besökstillstånd för sonen då en lämplig följeslagande vuxen utsetts av vårdnadshavaren och godkänts av anstalten. Den 15 maj 2013 lämnade AA in en ansökan om en första övernattningspermission den 31 maj till den 1 juni 2013. Enligt ansökan skulle AA vistas hemma hos sin syster där även hans föräldrar och en annan syster bodde. Det framgick även att meningen med permissionen var att umgås med familjen. Det framkom varken av ansökan eller vid samtal om planering av permissionen mellan honom och klienthandläggaren eller annan personal att AA avsåg att umgås även med sin son, som inte bor på permissionsadressen. Planeringen av permissionen genomfördes inledningsvis utifrån de omständigheter som då var kända. I samband med planering av restid, den 18 maj 2013, uppgav AA att han ville anpassa restiden så att han kunde utnyttja tiden tillsammans med sin son som skulle vistas på permissionsadressen de aktuella datumen. Den personal som medverkade vid planeringen kontaktade klienthandläggaren för att meddela att planeringen inte överensstämde med ansökan. Den 20 maj 2013 genomförde klienthandläggaren ett samtal med AA under vilket handläggaren meddelade att permissionsansökan nu behövde utredas utifrån de nya omständigheterna som framkommit, dvs. att AA avsåg att träffa sonen. Vidare meddelades AA att denna utredningsskyldighet bl.a. innebar att beakta brottsoffer och utgå från ett barnperspektiv i de delar som berör barnet samt att anstalten Saltvik behövde ta kontakt med barnets vårdnadshavare. AA framförde att han ansåg att det inte borde vara nödvändigt då sonen ingick i hans familj, men eftergav sekretessen. Anstalten kontaktade vårdnadshavaren samma dag. Vårdnadshavaren medgav att AA fick träffa sin son under permissionen och berättade vidare att sonen brukade vistas hos sin faster och sina farföräldrar var tredje helg. Den 23 maj 2013 meddelades AA muntligen att han inte skulle medges permission för att träffa sonen då det inte kunde säkerställas att det var till barnets bästa. Han meddelades vidare att han skulle få ett skriftligt beslut på avslaget. AA uppgav att han önskade att permissionen skulle beviljas enligt ansökan. Han informerades då om att om så skulle ske behövde han återigen efterge sekretessen så att anstalten kunde få information om sonen skulle vistas på permissionsadressen de aktuella dagarna, oberoende av att AA inte medgetts att träffa denne. AA ville inte efterge sekretessen. Han informerades då om att om anstalten inte kunde utreda detta förhållande skulle inte AA komma att beviljas permissionen. Han informerades vidare om att anstaltens möjlighet att lämna uppgifter till vårdnadshavaren inte enbart är beroende av hans samtycke, utan att uppgifter som inte är sekretessbelagda kan lämnas ut. Anstalten genomförde ett samtal med vårdnadshavaren. Under samtalet informerades hon om kriminalvårdssekretessen och att den innebar att hon enbart kunde få generella svar på sina frågor. Ansökan om permission avslogs den 24 maj 2013 bl.a. med hänvisning till att anstalten inte beretts möjlighet att till fullo utreda relevanta förhållanden. Av beslutsmotiveringen framgick att anstalten inte kunde medge permission om kravet på samhällsskydd eftersätts, varför anstalten enbart medger permission på egen hand där det kan säkerställas att permissionsplaneringen är för barnets bästa. Vidare framgick att anstalten betraktar AA:s son som ett brottsoffer enligt 1 kap. 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: , FARK Fängelse). Beslutet fattades av kriminalvårdsinspektör DD. Hon hade inte haft kontakt med den journalist som AA kontaktade. Journalisten har enbart haft kontakt med kriminalvårdschefen för verksamhetsområdet. AA anser att det är felaktigt att i beslutet påstå att han valt att inte genomgå riskreducerande program. Han har erbjudits att gå programmet IDAP (Integrated Domestic Abuse Programme), ett behandlingsprogram som inriktar sig mot män som har använt våld eller annat kontrollerande beteende gentemot sin nuvarande eller före

text: detta kvinnliga partner. Han har valt att inte delta då han inte samtyckt till kontakt mellan Kriminalvården och sin förre detta partner. Att samtycka till kontakten är en förutsättning för att gå IDAP. Att inte samtycka till detta innebär således att den intagne inte går med på att gå programmet under de förutsättningar som har uppställts. AA begärde omprövning av anstaltens beslut. Region Nord omprövade beslutet den 5 juni 2013 utan ändring. Regionen angav i sitt beslut bl.a. att sonen är att betrakta som brottsoffer enligt Kriminalvårdens definition och att myndigheten har att beakta barnets bästa. AA har inte överklagat beslutet till förvaltningsrätten.

text: Bedömningen att sonen är ett brottsoffer AA dömdes i augusti 2010 av tingsrätten för grov kvinnofridskränkning till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan. I januari 2011 undanröjde tingsrätten den i domen utdömda skyddstillsynen och dömde till ett flerårigt fängelsestraff för tidigare och nya brott. Under år 2011 genomförde anstaltens dåvarande brottsoffersluss en utredning rörande besökstillstånd för sonen och en rörande s.k. veckosamtal till densamme. I utredningarna framkom att socialtjänstens uppfattning var att telefonsamtal med sonen skulle genomföras i närvaro av personal, att det i samtalen var viktigt att barnets bästa beaktades då vårdnadshavaren var målsägande, och att sonen varit med om våld i hemmet. Socialtjänstens uttalande och inställning har fått betydelse vid anstaltens bedömning av sonen som brottsoffer. Vid sin bedömning har anstalten även använt sig av den dom i vilken AA dömdes till grov kvinnofridskränkning mot sonens mamma. Av domen framkom bl.a. att våldet pågått länge. Delar av våldet har utförts i det dåvarande parets gemensamma hem där även sonen bodde, vilket i sig ansågs tala för att sonen hade bevittnat våldet. Anstalten har vidare bl.a. tolkat en händelse som framkom i domen som om sonen varit närvarande. Enligt domen ska AA ha sagt att han skulle fortsätta ösa ur sig sitt hat över målsäganden när deras barn inte var närvarande. Härefter ska han bl.a. ha knuffat ner henne på sängen. Inledningsvis ansågs sonen som ett indirekt brottsoffer. Benämningen ändrades dock efter att JO kritiserat Kriminalvården för att använda sig av begreppet.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår bl.a. att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt

text: 35 kap. 15 § 1 st. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det bl.a. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 § eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt 10 kap. 1 § 1 st. FäL får en intagen, för att underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt för viss kort tid (permission) om minst en fjärdedel av strafftiden, dock minst två månader, har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Av 10 kap. 1 § FARK Fängelse framgår att vid bedömningen av de risker som framgår av

text: 10 kap.

text: och

text: 2 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: ska bl.a. särskilt beaktas karaktären och omfattningen av den intagnes tidigare och aktuella brottslighet, med särskild hänsyn tagen till eventuella brottsoffer, den intagnes personliga förhållanden, såsom

text: missbruk eller psykisk ohälsa, samt förhållandena under vilka permissionen kommer att genomföras. Av

text: artikel 3.1 konventionen om barnets rättigheter

text: (FN:s Barnkonvention) framgår att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata social välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet. Av Kriminalvårdens handbok om permission och annan tillfällig vistelse utanför anstalt, 2012:4, framgår på s. 11 bl.a. följande. I FN:s Barnkonvention, artikel 9, slås fast att om ett barn är skilt från sin förälder har barnet rätt att upprätthålla kontakt med föräldern. Att få träffa sin förälder i hemmiljö och en stund få leva sitt vanliga liv är viktigt för ett barn. Ett sätt att göra detta är genom permission. Detta innebär inte att en intagen alltid har rätt till permission för att träffa sina barn. En riskbedömning måste göras i varje enskilt fall. En bedömning måste också göras om det kan anses vara till barnets bästa. Enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse avses med brottsoffer – en person som har utsatts för brott av en intagen, om brottet har riktats mot offrets liv, hälsa, frihet eller frid och den intagne avtjänar straff för brottet, – ett barn som är närstående till en intagen och som har bevittnat när den intagne utövat våld eller begått andra övergrepp, och – ett barn som har bevittnat när en intagen har utövat våld eller begått andra övergrepp mot en person som är närstående till barnet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Permissionsärendet Den riskbedömning som görs enligt 7 kap. 1 § FäL rörande besök och den som görs enligt 10 kap. 1 § FäL rörande permission är två olika bedömningar. I dessa skiljer sig de faktorer som ska beaktas delvis åt, vilket innebär att utgången av bedömningarna kan bli olika. Att AA är beviljad besökstillstånd för sonen medför således inte med automatik att denne också ska få träffa sonen under permission. Kriminalvården tolkade inte AA:s permissionsansökan som att det framgick att han avsåg att träffa sonen under permissionen. Detta ledde till att utredningen i inledningsskedet inte omfattade detta. Utredningen ledde fram till att anstalten bedömde att permission för att träffa sonen inte kunde beviljas. För att bevilja permission till den aktuella adressen behövde därför anstalten försäkra sig om att sonen inte skulle vistas där de aktuella datumen. Detta kunde emellertid inte göras då AA inte eftergav sekretessen. Kriminalvården tillbakavisar att det inte skulle ha skett en individuell prövning utifrån barnets bästa i AA:s fall och att ett skäl till att han inte fick träffa sonen var att anstalten inte kunde ”säkerställa sonens säkerhet”.

text: Den av AA framförda misstanken att beslutsutgången har påverkats av att beslutsfattaren kontaktats av en journalist tillbakavisar Kriminalvården bestämt. Beslutsfattaren har över huvud taget inte haft kontakt med journalisten. Det som framkommit tyder på att de delar AA menar är felaktiga snarare utgör faktorer som AA och Kriminalvården har olika uppfattning om hur de ska bedömas och vägas in. Beslutet har även ersatts av regionens omprövningsbeslut. Kriminalvården beklagar däremot att inget av besluten varit så tydligt som kan vara önskvärt. AA har emellertid, om han varit fortsatt missnöjd, haft möjlighet att få saken prövad i domstol. Kriminalvården finner därmed ingen anledning att närmare kommentera dessa omständigheter. Under det samtal som genomfördes mellan anstalten och vårdnadshavaren till AA:s son har de uppgifter som anstalten haft rätt att lämna ut begränsats av sekretess. Av utredningen framgår inte att anstalten har brutit mot sekretessen eller på något sätt försökt ”överföra” sekretess på vårdnadshavaren.

text: Bedömningen att sonen är ett brottsoffer I ett tidigare ärende har JO förordat att begreppet brottsoffer i denna utvidgade mening enbart används när det är klarlagt att barnet bevittnat våld eller andra övergrepp, dvs. att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås (JO:s beslut den 2 april 2013 dnr 5856-2011 och 6026-2011). JO har i sitt beslut hänvisat till proposition 2005/06:166 s. 16. Genom nämnda proposition infördes

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2011:453)

text: , av vilken bl.a. framgår att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Denna formulering är lik den i 1 kap. 5 § FARK Fängelse. Det innebär att uttalanden i propositionen får anses ha relevans även avseende Kriminalvårdens bedömning av brottsofferbegreppet. I propositionen framgår dock inte att det uppställs ett krav på det är klarlagt att barnet bevittnat våldet. Om det ska göras en jämförelse med beviskravet i förvaltningsrättsliga mål i domstol har i litteraturen framförts att det kan utgås från att normalkravet är sannolika skäl (Bevisprövning i förvaltningsmål - Bevis 7, red. Christian Diesen, 2003, s. 102). Av nämnda proposition framgår vidare att det med att barn bevittnat våld eller andra övergrepp avses huvudsakligen [Kriminalvårdens kursivering] att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås (s. 16). På s. 17 i propositionen framgår att detta innebär att inte enbart fall då barnet sett våld eller andra övergrepp omfattas, utan även andra situationer när barnet upplevt t.ex. en pågående misshandel. Bedömningen att AA:s son är att betrakta som ett brottsoffer har grundat sig på att anstalten har bedömt att sonen har bevittnat våld riktat mot mamman. Vid sin bedömning har anstalten bl.a. vägt in socialtjänstens uttalade att de bedömt att sonen bevittnat våldet, att våldet under en längre tid skett i det gemensamma hemmet och även uttalanden i domen som anstalten anser tyder på att sonen sannolikt bevittnat våldet. Det kan ifrågasättas om det nämnda uttalandet i domen i sig visar på att sonen varit närvarande vid händelsen och då ska ges den betydelse som anstalten har tillmätt det. Socialtjänstens uttalande kan dock tillmätas större vikt då deras bedömning av vilka barn som anses ha bevittnat våld enligt lag är lik den som Kriminalvården gör enligt föreskrifter. Anstalten har kommit fram till slutsatsen att sonen med största sannolikhet bevittnat våldet och därigenom är att jämställa med ett brottsoffer enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse. Att någon betraktas som brottsoffer kan få betydelse, exempelvis avseende bedömning att bevilja permission och besökstillstånd för att träffa barn. Kriminalvården vill dock påpeka att enbart det faktum att ett barn betraktas som brottsoffer inte är ensamt avgörande för utgången när det gäller t.ex. besök eller permission. Det är enbart en faktor som vägs med vid en helhetsbedömning.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: AA har i sin anmälan framfört klagomål mot anstalten Saltviks beslut den 24 maj

text: 2013 om utevistelse (permission). Inledningsvis vill jag framhålla att eftersom JO som regel inte uttalar sig i bedömningsfrågor, saknas det skäl för mig att närmare kommentera anstalten Saltviks beslut att avslå AA:s begäran om permission. Det finns emellertid andra bedömningar som har lett fram till avslagsbeslutet och anstalten Saltviks handläggning av ärendet, som jag finner skäl att beröra närmare i det följande.

text: Anstalten Saltviks beslut

text: Sonens status som brottsoffer

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för innehållet i

text: 20 § förvaltningslagen

text: , där myndigheters skyldighet att motivera beslut regleras. Enligt bestämmelsen

text: ska slutliga beslut avseende myndighetsutövning som går en enskild emot enligt huvudregeln innehålla de skäl som har bestämt utgången. Det innebär att en myndighet är skyldig att i ett beslut göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär. Med hänsyn till rättssäkerheten är det av grundläggande betydelse att en part förstår hur en myndighet har resonerat och därmed att parten i förlängningen ges möjlighet att argumentera för en överprövning av beslutet.

text: I beslutet om permission har anstalten Saltvik under rubriken ”Kriminalvården, anstalten Saltvik gör följande bedömning” angett bl.a. följande.

text: Permission kan inte medges om kravet på samhällsskydd eftersätts, varför anstalten enbart medger permission på egen hand där det kan säkerställas att permissionsplaneringen är för barnets bästa. Del av den brottslighet som [AA] är dömd för har begåtts i vårdnadshavarens och [AA:s] dåvarande gemensamma hem där även sonen var bosatt. Utifrån dessa förhållanden är sonen utifrån 1 kapitlet 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse [FARK Fängelse; JO:s anmärkning] att betrakta som brottsoffer. Som framgår av remissvaret är, enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse, ett barn – som har bevittnat när en intagen har utövat våld eller begått andra övergrepp mot en närstående till barnet – att betrakta som brottsoffer. Den omständighet som anstalten Saltvik har angett i sitt beslut är därmed inte ett förhållande som gör att AA:s son är att betrakta som ett brottsoffer.

text: Av remissvaret framgår emellertid att anstalten vid sin bedömning förutom det skäl som angetts i beslutet, även tagit hänsyn till uppgifter i den utredning som gjordes av anstaltens dåvarande brottsoffersluss under 2011. I en utredning som utförts av socialtjänsten gjordes bedömningen att sonen hade bevittnat våld som AA utsatt sonens vårdnadshavare för. Vidare har anstalten funnit att det förhållande att våldet utövats i parets gemensamma hem, där även sonen bodde, ”ansågs tala för” att sonen hade bevittnat våld. Även ett uttalande från AA – som antecknats i brottmålsdomen – ”tydde” enligt anstalten på att sonen ”sannolikt” varit närvarande vid en händelse där AA utsatt vårdnadshavaren för våld. Enligt domen hade AA sagt att han ”skulle fortsätta ösa ur sig sitt hat över målsäganden när deras barn inte var närvarande”. Dessa förhållanden har lett fram till att anstalten gjorde bedömningen att sonen med ”största sannolikhet” bevittnat våld och därigenom är att jämställa med ett brottsoffer. Det bör särskilt noteras att anstalten inte med ett ord har berört dessa omständigheter i sitt beslut.

text: Därtill vill jag framhålla att jag för egen del ställer mig mycket tveksam till att en anstalt som en del av sin bedömning dels tolkar lösryckta citat från en brottmåls-

text: Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 237.

text: dom, dels tolkar ett förhållande som beskrivs i domen. Referaten och beskrivningarna i en brottmålsdom speglar inte helheten och domen är utformad med ett annat syfte än det som anstalten har med sin tolkning. Att under sådana förhållanden tolka ett uttalande taget ur sitt sammanhang, i en situation där det kan få långtgående konsekvenser för det enskilde, är inte att rekommendera. Enligt min mening bör en anstalt som regel begränsa sig till att hämta konkret information från brottmålsdomar och inte ge sig in i olika former av tolkningar. Skulle anstalten ändå välja att göra det, måste det klart och tydligt anges i beslutet.

text: Riskbedömningen i beslutet

text: Som framhållits i remissvaret får en permission inte beviljas om det finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. En anstalt har således skyldighet att pröva om det finns en sådan påtaglig risk, innan en permission beviljas. I motiven till bestämmelsen står det att en sådan riskbedömning måste göras i varje enskilt fall. Vid bedömningen bör det bl.a. beaktas vilken typ av brott som den intagne är dömd för och utfallet av tidigare straffverkställighet. Hänsyn bör också tas till om den intagne har använt eller på annat sätt hanterat narkotika under verkställigheten eller utan giltigt skäl vägrat att lämna prov för kontroll av drogpåverkan.

text: Även om det delvis är andra förhållanden som en anstalt ska ta hänsyn till vid beviljande av besöks- och telefontillstånd bör prövningen ske på ett likartat sätt vid riskbedömningen i samband med beviljande av permissioner. I ett initiativärende avseende Kriminalvårdens brottsofferslussar uttalade dåvarande chefsJO Cecilia Nordenfelt bl.a. följande om prövningen av besöks- och telefontillstånd:

text: Kriminalvårdens kontakt med den intagnes närstående måste inriktas på att inhämta uppgifter som behövs som underlag vid bedömningen av om det finns risk för skada för den närstående genom beslut som Kriminalvården fattar. […] Anstalterna måste vara uppmärksamma på att vissa situationer kräver speciella överväganden. Det kan exempelvis vara fallet när den person som en intagen önskar kontakt med är en partner som den intagne sedan länge haft en relation till och den brottslighet den intagne är dömd för ligger långt tillbaka i tiden. I sin bedömning har anstalten Saltvik konstaterat att AA:s son är att betrakta som ett brottsoffer. Anstalten har emellertid inte fullföljt sin analys och förklarat vad detta förhållande har för betydelse vid bedömningen av risken för att AA i samband med en permission tillsammans med sonen skulle begå brott eller på annat sätt missköta sig. Vid en sådan bedömning hade det bl.a. varit nödvändigt att anstalten analyserade de förhållande som lett fram till bedömningen att sonen var att

text: Se

text: 10 kap. 1 § första stycket 2 fängelselagen

text: . Se

text: prop. 2009/10:135 s. 160

text: . Se

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: . Se JO 2012/13 s. 194.

text: betrakta som ett brottsoffer. Det hade även varit av central betydelse att i riskbedömningen väga in den omständigheten att sonen besökt AA under anstaltsvistelsen. Denna prövning hade kunnat ske utan att AA eftergav sekretessen.

text: Sammanfattande bedömning

text: Sammanfattningsvis innebär det anförda att anstalten i sitt beslut inte har angett det egentliga skälet till att sonen betraktades som ett brottsoffer (att han sannolikt skulle ha bevittnat våld som fadern utsatt modern för). Vidare har anstalten inte förklarat hur man kom fram till att så varit fallet. Slutligen har anstalten inte gjort en bedömning av vad dessa förhållanden hade för betydelse för risken att AA vid en permission tillsammans med sonen skulle begå nya brott eller på annat sätt missköta sig. Dessa uppenbara brister gör att anstalten Saltvik förtjänar allvarlig kritik. Anstalten Saltviks kontakter med AA:s anhöriga Utredningen visar att anstalten Saltvik hade för avsikt att kontakta AA:s f.d. hustru för att säkerställa att sonen inte skulle vistas hos AA:s syster i samband med permissionen. Kriminalvårdens kontakt med brottsoffer har, som nämnts ovan, varit föremål för tidigare ärenden hos JO. I JO 2012/13 s. 194 uttalades att ”Kriminalvårdens personal måste vara uppmärksam på gränsen mellan Kriminalvårdens och socialtjänstens uppdrag. I Kriminalvårdens uppdrag ligger inte att se till att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Detta hör till socialnämndens uppgifter (

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen

text: Jag vill återigen erinra om bestämmelsen i

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen

text: och framhålla att det i tredje stycket i den paragrafen uttryckligen anges att i socialnämndens uppdrag ingår att särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. När det gäller barn som är brottsoffer anges i kommentaren till bestämmelsen följande: Det är viktigt att myndigheterna samarbetar så att de situationer som omfattas av bestämmelsen kommer till socialtjänstens kännedom. Polisen – liksom Kriminalvården, hälso- och sjukvården, skolan m.fl. – har en skyldighet att anmäla till socialtjänsten att ett barn kan behöva nämndens skydd. Ett typexempel på fall när detta skall ske är när barn har varit närvarande vid fall av mäns våld mot kvinnor eller annat våld av eller mot närstående vuxna. Det nyss redovisade kan enligt min uppfattning inte tolkas på annat sätt än att det inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag att, på grund av oro för ett barns väl och ve, kontakta anhöriga för att försäkra sig om att den intagne inte träffar barnet i samband med en permission. I en sådan situation kan det däremot finnas skäl att an-

text: Se Thunved, Nya sociallagarna, 25:e uppl., 2012, s. 190.

text: mäla förhållandet till socialnämnden, som får göra bedömningen om den behöver ingripa till barnets skydd.

text: Därtill vill jag erinra om de åtgärder som Kriminalvården kan vidta för att motverka misskötsamhet eller återfall i brott i samband med permissioner. Exempelvis kan en anstalt förordna om att permissionen ska vara bevakad eller förena permissionsbeslutet med vissa villkor. Ett sådant villkor kan bestå av ett förbud att ta kontakt med brottsoffer. De åtgärder som en anstalt kan vidta har alla det gemensamt att de på olika sätt begränsar den intagne under en permission. Bland Kriminalvårdens verktyg ingår däremot inte att – på det sätt som anstalten Saltvik hade för att avsikt att göra – försöka styra eller påverka tredje mans agerande i samband med en permission.

text: Det bör noteras i sammanhanget att de skyddsåtgärder som anstalten har ansett vara nödvändiga att vidta har varit beroende av att AA eftergav sekretessen. Om en intagen vägrar efterge sekretessen skulle det – om anstalten Saltviks ordning accepterades – regelmässigt leda till att ansökningar om permission avslogs. Det synes inte ha varit lagstiftarens avsikt att intagna ska behöva välja mellan att efterge sekretessen eller att avstå från permissioner.

text: I den aktuella situationen kontaktade anstalten Saltvik aldrig AA:s f.d. hustru. Det saknas därmed tillräckliga skäl för mig att kritisera anstalten i denna del. Jag vill emellertid understryka vikten av att Kriminalvården ser till så att anställda som jobbar med den här typen av frågor har tillräcklig kompetens för att kunna lösa sina uppgifter på ett fullgott sätt.

text: Övriga frågor Med beaktande av vad som framkommit i Kriminalvårdens remissvar saknar jag skäl att kommentera AA:s övriga klagomål. Jag konstaterar endast att utredningen i dessa delar inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd.

text: Ärendet avslutas.

text: Se

text: 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen

text: . Se

text: 10 kap. 5 § fängelselagen

text: . Se Kriminalvårdens allmänna råd till

text: 10 kap. 5 § fängelselagen

text: i FARK Fängelse.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Byggnadsnämnd har meddelat beslut på felaktiga grunder och avvikit från vad som gällt för dess prövning

org: jo

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Byggnadsnämnden i Orusts kommun avslog den 25 juni 1996, § 180, en ansökan från AA om bygglov för en golfanläggning på fastigheten Tofta 2:1 med hänvisning till detaljplanekravet i

text: 5 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: . Sedan Stockens Teknikbane Klubb den 18 februari 1997 ansökt om bygglov för en teknikbana för golfspel på nämnda fastighet beslutade byggnadsnämnden den 27 mars 1997, § 72, sedan nämnden den 26 mars ajournerat ärendet för närmare diskussion med sökanden, att under vissa förutsättningar ”frångå plankravet och bevilja permanent lov för golfbanan”. Nämnden uttalade i beslutet att det förutsattes att en för alla berörda parter acceptabel samförståndslösning kunde uppnås och uppdrog åt stadsarkitektkontoret att snarast förhandla med de berörda parterna i syfte att uppnå en sådan lösning.

type: stycke

text: Sedan Stockens Teknikbane Klubb kommit in med reviderade handlingar beslutade byggnadsnämnden den 18 juni 1997, § 190, att avslå ansökan med hänvisning till de tidigare besluten den 25 juni 1996, § 180, och den 27 mars 1997, § 72. Efter överklagande upphävde Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län den 5 december 1997 byggnadsnämndens beslut på den grunden att det ansågs så bristfälligt motiverat att det inte gick att utläsa varför bygglov vägrats. Länsstyrelsen uttalade vidare att byggnadsnämndens beslut den 27 mars 1997, § 72, var att bedöma som ett positivt förhandsbesked rörande lokaliseringen av teknikbanan. Byggnadsnämnden överklagade inte länsstyrelsens beslut.

text: I ett beslut den 25 februari 1998, § 49, avslog byggnadsnämnden på nytt ansökan om bygglov för teknikbanan. Med hänvisning till beslutet den 25 juni 1996, § 180, gjorde nämnden nu åter bedömningen att banans läge och utformning skulle prövas och regleras genom formell detaljplaneläggning. Länsstyrelsen i Västra Götaland upphävde beslutet den 1 september 1998 och återförvisade ärendet till nämnden för ny prövning. Länsstyrelsen anförde bl.a. att det, mot bakgrund av förhandsbeskedet, inte var möjligt att på sätt byggnadsnämnden gjort på nytt åberopa detaljplanekravet.

text: Vid sammanträde den 30 september 1998 avslog byggnadsnämnden ännu en gång bygglovsansökan med motiveringen att den skyddszon mot vandrarhemmet som enligt beslutet den 27 mars 1997, § 72, var en förutsättning för beviljandet av lov inte var säkerställd. Länsstyrelsen i Västra Götaland upphävde den 30 juni 1999 nämndens beslut den 30 september 1998 och återförvisade ärendet till nämnden för beviljande av bygglov. I sin motivering uttalade länsstyrelsen bl.a. följande.

text: Vad nämnden har att pröva är om lov kan beviljas för teknikbanan med den utformning den har i ansökan. Teknikbanan i sig bedöms enligt nämnden inte medföra sådana olägenheter för vandrarhemmet att lov av denna anledning inte kan beviljas. Att i lovet reglera användningen av marken mellan vandrarhemmet och teknikbanan är inte möjligt då denna inte ingår i ansökan. För det fall denna mark skulle komma att användas för teknikbaneändamål föreligger möjligheter för nämnden att ingripa häremot med stöd av bestämmelserna i

text: 10 kap

text: PBL. Annan användning av marken än för teknikbaneändamål och som vållar olägenheter för vandrarhemmet i form av t ex buller ankommer på miljö- och hälsoskyddsnämnden att komma till rätta med. Bygglov skall således beviljas för teknikbanan.

text: Anmälningarna

text: AA kritiserade i anmälningar den 31 augusti 1998 och den 2 oktober 1999 byggnadsnämndens handläggning. Han anförde därvid, med hänvisning till att länsstyrelsen upprepade gånger undanröjt byggnadsnämndens beslut, bl.a. att nämndens ledamöter vid sin prövning inte varit objektiva samt att de medvetet fördröjt ett slutligt avgörande av ärendet. Vidare gjorde AA gällande att stadsarkitekten BB agerat på ett klandervärt sätt under hela handläggningstiden. AA anmälde särskilt BB för jäv och för otillåten bisyssla genom ”ritande av planer och hus för privata uppdragsgivare”.

text: Utredning

text: Sedan anmälningarna remitterats för yttrande avgav byggnadsnämnden respektive samhällsbyggnadsnämnden svar. Därutöver yttrade kommunstyrelsen sig i frågan om bisyssla för stadsarkitekten.

text: Byggnadsnämnden uttalade i yttrande den 28 oktober 1998 bl.a. följande.

text: Byggnadsnämnden och stadsarkitekten har under våren 1997 haft flera överläggningar med AA och även Krister J., företrädare för Stockens teknikbaneklubb och berörda grannar. 1997-03-26, § 72, – – – beslutade byggnadsnämnden, för att markera sin vilja att medverka till en smidig lösning i ärendet, att under förutsättning att skyddszonen blev av tillräcklig omfattning och långsiktigt säkrad genom överenskommelse mellan berörda parter, skulle nämnden frångå plankravet. Stadsarkitektkontoret fick även i uppdrag att förhandla med berörda parter för att få till stånd en lösning. När en acceptabel överenskommelse väl tagits fram och parterna skulle träffas för en uppgörelse infann sig inte AA. Byggnadsnämnden måste då dra den slutsatsen att intresse inte längre förelåg från AA:s sida att verkligen genomföra fritidsanläggningen. Handläggningen av ärendet har skett utan dröjsmål från kommunens sida och med ett rimligt beaktande av berörda grannars intressen.

text: Samhällsbyggnadsnämnden uttalade i sitt svar den 15 december 1999 följande (bilagorna utelämnade här).

text: I och med den nya mandatperioden 1999 har byggnadsnämnden upphört och bygglovsärendena sammanförts med andra ärenden till SBN. SBN har nu nya ledamöter, varav anmälaren är en. Utifrån den nya nämndens synvinkel är det flera nytillträdda ledamöter som vill göra nya försök att ena parter, med motsatta uppfattningar, i gamla ärenden. Tofta 2:1 är ett sådant ärende. SBN:s inställning och handläggning föranledd av länsstyrelsens ovannämnda beslut är som följer: Efter många beslut och försök att bilägga pågående tvist mellan sökanden, vandrarhemmet och övriga grannar ville byggnadsnämnden i beslut precisera sitt förslag till samförståndslösning genom ett uttalande nedtecknat i protokollet från 1997-03-27 § 72 (bilaga 2, sid 1,3,4). Länsstyrelsen anger som sin uppfattning att beslutet är ett bindande förhandsbesked, vilket SBN aldrig avsåg. Någon ansökan om förhandsbesked förelåg inte och som framgår av protokollet har ett sådant ärende inte heller varit föremål för nämndens handläggning. SBN beslutade också först, § 279/99 (bilaga 2 sid 5), att överklaga länsstyrelsens beslut och begära kammarrättens prövning av länsstyrelsens uppfattning. SBN återkallade emellertid överklagandet och beslutade istället i § 304/99 (bilaga 2, sid 5) att återremittera ärendet för revidering av situationsplanen m.m. men framförallt för att nämnden sökte en så bra lösning som möjligt för alla parter utan formell prövning. SBN beslutade 1999-10-27, § 450 (bilaga 2, sid 5), att bevilja bygglov, vilket helt överensstämmer med länsstyrelsens beslut. AA anger i sin anmälan ett allmänt missnöje med handläggningen av ärendet och den tid det tagit, samt att nämnden inte direkt följt länsstyrelsens beslut. Rätten att överklaga kommunala beslut är en självklarhet i all lagstiftning men får naturligtvis till följd att om den utnyttjas tar ärendena längre tid. AA har här själv nyttjat möjligheten och därmed bidragit till tidsutdräkten. Ärendet har från början varit komplicerat att handlägga inte minst på grund av bristen på samförstånd mellan grannarna. Byggnadsnämnden på sin tid och SBN har så långt möjligt sökt finna acceptabla lösningar för alla parter, inte minst för att söka förekomma överklaganden. Samtidigt skall kraven för planering av ett område som är av riksintresse både för friluftsliv och kulturmiljövård, beläget nära gammal fiskelägesmiljö i Stocken, vara uppfyllda. Det är SBN:s uppfattning att sådan handläggning måste få ta sin tid. Som framgår av protokollet har SBN följt de gällande reglerna i ett synnerligen omständigt ärende där ändringarna varit många och många viljor varit inblandade.

text: I beslut den 24 maj 2000 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Vid tiden för de i ärendet aktuella bygglovsansökningarna saknades det detaljplan för området. I sådant fall skall enligt

text: 8 kap. 12 § plan- och bygglagen

text: ansökningar om bygglov bifallas om åtgärden uppfyller kraven i 2 kap., inte skall föregås av detaljplaneläggning på grund av bestämmelserna i 5 kap. 1 §, inte strider mot områdesbestämmelser och uppfyller kraven i 3 kap. 1, 2 och 10–18 §§. De angivna lagrummen anger sålunda ramen för nämndens prövning i detta hänseende.

text: Nämnden har uppenbarligen haft uppfattningen att det borde tillskapas ett slags skyddsområde mot den angränsande verksamheten (vandrarhemmet) samt att detta borde ske genom en detaljplaneläggning av området. Detta har också varit innebörden i beslutet den 25 juni 1996 med anledning av AA:s bygglovsansökan. Nämnden har emellertid därefter med anledning av Stockens Teknikbane Klubbs bygglovsansökan avseende samma fastighet den 27 mars 1997 förklarat sig beredd att frångå kravet på detaljplan. Sistnämnda beslut har sedermera av länsstyrelsen

text: bedömts som ett bindande förhandsbesked vid prövningen av klubbens bygglovsansökan. Sedan länsstyrelsens beslut om återförvisning bl.a. på denna grund vunnit laga kraft har det därför enligt min mening inte varit möjligt för nämnden att i ärendet vidhålla kravet på detaljplaneläggning.

text: Nämndens beslut den 25 februari 1998 har således meddelats på felaktiga grunder. Härutöver har nämnden på sätt som beskrivits i länsstyrelsens beslut den 30 juni 1999 i beslutet den 30 september 1998 ställt upp villkor rörande mark som inte ingick i det sökta bygglovet. Nämnden har härigenom på ett anmärkningsvärt sätt avvikit från vad som har gällt för dess prövning. Jag ser mycket allvarligt på det inträffade men har ändock beslutat att låta det stanna vid den sålunda uttalade kritiken.

text: Vad beträffar övriga frågor har jag inte underlag för att hävda att stadsarkitekten haft sådant personligt intresse i saken att han kan anses ha varit jävig. Inte heller ger utredningen stöd för påståendet om otillåten bisyssla. Någon anledning till kritik i dessa delar föreligger därför inte.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

nyckelord:
Interimistiskt beslut
Tillsyn
Verkställighet

title: Kritik mot länsstyrelse för att den inte som tillsynsmyndighet ingripit mot att ett av Miljööverdomstolen undanröjt tillstånd tagits i anspråk

text: Bakgrund

text: Miljödomstolen i Umeå (nuvarande mark- och miljödomstolen) meddelade den 10 maj 2010 Loussavaara-Kiirunavaara Aktiebolag, LKAB, tillstånd enligt

text: miljöbalken

text: att - anlägga och driva en gruva vid Gruvberget, med ett krossnings-/sovringsverk i anslutning till bolagets befintliga malmförädlingsanläggningar i Svappavaara, - bryta och bearbeta högst 2 miljoner ton malm per år och att - leda bort det grundvatten och ytvatten som läcker in i gruvan och utföra anläggningar för detta, allt inom Kiruna kommun. Miljödomstolen förordnade att tillståndet fick tas i anspråk utan hinder av att domen inte vunnit laga kraft, i de delar som avsåg vattenverksamhet dock under förutsättning att LKAB dessförinnan hos Länsstyrelsen i Norrbottens län ställde sådan säkerhet som föreskrivs i

text: 22 kap. 28 § första stycket miljöbalken

text: . LKAB tog tillståndet i anspråk i enlighet med verkställighetsförordnandet och påbörjade verksamheten i Gruvberget, trots att miljödomstolens dom alltså inte hade vunnit laga kraft. Naturvårdsverket överklagade domen. Den 10 mars 2011 undanröjde Miljööverdomstolen (nuvarande Mark- och miljööverdomstolen) miljödomstolens dom och avvisade LKAB:s ansökan. Miljödomstolens verkställighetsförordnande berördes inte i Miljööverdomstolens domslut. LKAB överklagade Miljööverdomstolens dom och fortsatte under tiden att bedriva verksamheten i Gruvberget i enlighet med det av miljödomstolen givna tillståndet och verkställighetsförordnandet. Högsta domstolen beslutade den 7 juni 2012 att inte meddela bolaget prövningstillstånd. I och med Högsta domstolens beslut vann Miljööverdomstolens dom laga kraft.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 juni 2012, framförde AA klagomål mot Länsstyrelsen i Norrbottens län angående myndighetens underlåtenhet att ingripa

text: mot den verksamhet som LKAB bedrev i Gruvberget efter Miljööverdomstolens dom. AA hänvisade i sin anmälan till en artikel införd i Norrbottens Kurirens nätupplaga den 7 juni 2012. Av artikeln framgick följande.

text: Professor: LKAB tog en chansning

text: BB, professor i miljörätt vid Uppsala universitet, är förvånad över att LKAB inledde brytningen i Gruvberget innan företaget hade fått ett lagakraftvunnet miljötillstånd. - Jag förstår inte hur LKAB resonerade. Verkställighetsförordnandet försvann ju i och med Miljööverdomstolens dom. Det låter som att LKAB chansade på att det inte gjort det, säger BB. - Det låter som att man haft rådgivare som rått dem fel, säger han. Länsstyrelsen, tillsynsmyndighet när det gäller gruvdrift, har stött LKAB:s tolkning om att verkställighetstillståndet för Gruvberget fortsatte att gälla även efter Miljööverdomstolens beslut. - Jag blev väldigt förvånad när jag hörde att länsstyrelsen inte tänkte ingripa mot den del av verksamheten som nu bedrivs utan tillstånd. Frågan är om inte JO borde titta på det. För har man fått nej så åligger det myndigheterna att ingripa, det är inga börskrivningar i

text: miljöbalken

text: utan det är skall som gäller, säger BB.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till länsstyrelsen som anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig över AA:s anmälan. Länsstyrelsen anmodades vidare att redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: I sitt yttrande anförde länsstyrelsen (länsrådet CC och miljödirektören DD) i huvudsak följande.

text: - - - Eftersom det av miljödomstolen meddelade verkställighetsförordnandet inte har inhiberats av Miljööverdomstolen och dess dom vann laga kraft först då Högsta domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd för bolagets överklagande, har bolaget enligt länsstyrelsens bedömning, under tiden från miljödomstolens dom och fram till dagen för Högsta domstolens beslut ägt rätt att bedriva verksamhet i enlighet med meddelat tillstånd och verkställighetsförordnande. - - -

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: miljöbalken

text: , MB, gäller i ansökningsmål att domstol får förordna att tillstånd till en verksamhet får tas i anspråk även om domen inte vunnit laga kraft (

text: 22 kap. 28 § första stycket

text: ). Om en dom med ett sådant verkställighetsförordnande överklagas får Mark- och miljööverdomstolen undanröja förordnandet, innan talan mot domen i övrigt prövas (

text: 22 kap. 28 § tredje stycket

text: Enligt

text: 29 § miljötillsynsförordningen (2011:13)

text: har länsstyrelsen ansvar för tillsyn i fråga om bl.a. miljöfarlig verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt bilagan till förordningen (

text: ) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, utom den tillsyn som omfattas av Strålsäkerhetsmyndighetens ansvar enligt

text: 26 §

text: . Utvinning, brytning och bearbetning av bl.a. malm omfattas av tillståndsplikt enligt den

text: nämnda bilagan. Verksamheten är inte sådan att den omfattas av Strålsäkerhetsmyndighetens ansvar enligt

text: 26 § miljötillsynsförordningen

text: . Tillsynsmyndigheten ska kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken och i förekommande fall vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse (

text: 26 kap. 1 §

text: MB). En tillsynsmyndighet får därför meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att åstadkomma att

text: miljöbalken

text: efterlevs (

text: 26 kap. 9 §

text: MB). Om det finns misstanke om brott, är myndigheten skyldig att anmäla saken till polis- eller åklagarmyndigheten (

text: 26 kap. 2 §

text: MB). Av utredningen i ärendet framgår att Miljööverdomstolen varken undanröjt eller inhiberat miljödomstolens verkställighetsförordnande innan den meddelade sin dom. Länsstyrelsen har därav dragit slutsatsen, att verkställighetsförordnandet var gällande även efter det att Miljööverdomstolen undanröjt underinstansens dom. Jag delar inte denna uppfattning. I och med att Miljööverdomstolen genom sin dom undanröjt LKAB:s tillstånd att bedriva gruvverksamheten fanns det inte längre något tillstånd som kunde tas i anspråk. Detta innebär att LKAB – efter Miljööverdomstolens dom – bedrivit verksamheten i Gruvberget utan tillstånd. Det har därmed enligt min mening ålegat länsstyrelsen att som tillsynsmyndighet ingripa mot den aktuella verksamheten. Med detta kritiska uttalande avslutas ärendet.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Överklagande

title: Anmälan mot Gymnasienämnden i Huddinge kommun; fråga om utformningen av beslutsmotivering och besvärshänvisning vid prövning av ansökan till kommunal vuxenutbildning samt handläggningen av överklagande av intagningsbeslut

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Gymnasienämnden i Huddinge kommun avseende handläggningen av en ansökan till den kommunala vuxenutbildningen (komvux) och av ett överklagande av nämndens beslut i ärendet.

text: I anmälan anförde AA bl.a. följande. Han hade för sommaren 2010 sökt två kurser som krävdes för att han skulle få behörighet till civilingenjörsutbildningar. Den 24 maj 2010 fick han emellertid ett besked att han inte beviljats plats vid de sökta utbildningarna med motiveringen att ”den sökta kursen/kurserna ej krävs för behörighet för högre studier”. I beslutet angavs vidare att han skulle kontakta rektor om han ville överklaga beslutet. Vid muntlig kontakt med rektorn framkom att det hade varit ekonomiska begränsningar som medfört att han inte fick någon plats och att man hade prioriterat sökande med sämre meriter. Rektorn uppgav vidare att beslutet kunde överklagas till överklagandenämnden. Gymnasienämnden vidarebefordrade dock inte det överklagande som han senare gav in utan han fick enbart till svar att nämnden inte beviljar några fler kurser för sommaren.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från rektorn vid komvux i Huddinge kommun.

text: Därefter anmodades gymnasienämnden att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan. Yttrandet skulle särskilt belysa beslutsmotiveringen och överklagandehänvisningen i det aktuella fallet. Vidare skulle yttrandet belysa hanteringen av AA:s överklagande av beslutet i fråga.

text: Nämnden anförde i sitt remissvar bl.a. följande.

text: Felaktig anledning

text: AA fick besked om att han redan var behörig för högskolestudier och därför fått avslag på sin ansökan om att läsa den matematik som krävs för civilingenjörsutbildning. Detta svar var korrekt.

text: Bytt anledning

text: Det finns givetvis ett samband mellan de ekonomiska förutsättningar som styr Komvuxverksamheten och i vilken utsträckning man kan bevilja utbildningar. Nu finns så många sökande att man tvingas ge personer med mindre god studiebakgrund företräde. Om resurserna vore större kanske även AA:s ansökan hade beviljats. Mot denna bakgrund kan förvaltningen inte hålla med om att det som den klagande kallar ”bytt anledning” skulle ge anledning till kritik.

text: Angivit fel anvisningar för hur man överklagar

text: Förvaltningen kan inte bedöma riktigheten när AA hänvisar till att han blivit uppmanad att kontakta Skolväsendets överklagandenämnd. Enligt

text: skollagen

text: kan man endast överklaga det som är definierat som ”mottagande till Komvux”, vilket innebär att man kan överklaga att man inte blivit mottagen i en annan kommun än hemkommunen. Man kan också överklaga att man inte fått läsa färdigt en kurs som man studerar.

text: Ej behandlat min ”överklagan”

text: AA har framfört sina klagomål till rektor, men rektor har inte ändrat sitt beslut. Förvaltningen anser att ansökningen är korrekt behandlad. AA kommenterade nämndens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Den som vill delta i gymnasial vuxenutbildning ska enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 22 §§

text: skollagen (1985:1100)

text: ansöka om detta hos styrelsen för utbildningen i sin hemkommun som prövar frågor om mottagande av en elev till gymnasial utbildning och om intagning till sådan utbildning. Enligt 23 § får styrelsens beslut om mottagande, om att utbildningen för en elev ska upphöra och beslut om att inte på nytt bereda en elev utbildning överklagas hos Skolväsendets överklagandenämnd av eleven. Beslut om intagning får inte överklagas. Paragraferna har ersatts av bestämmelser i den nya

text: skollagen (2010:800)

text: . Enligt övergångsbestämmelser ska dock den gamla lagen gälla till och med utgången av juni 2012.

text: I

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, stadgas att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis om beslutet bl.a. rör antagning för frivillig utbildning. Har skälen utelämnats, bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand.

text: När ett överklagande kommer in till en myndighet ska myndigheten enligt

text: 24 §

text: FL pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Som huvudregel ska myndigheten avvisa överklagandeskrivelsen om den har kommit in för sent. Om skrivelsen inte

text: avvisas ska myndigheten enligt

text: 25 §

text: FL överlämna den och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet.

text: Bedömning

text: Gymnasienämnden avslog, genom rektor vid den kommunala vuxenskolan, AA:s ansökan om plats på två kurser vid den kommunala vuxenutbildningen. AA upplystes om beslutet genom ett standardformulär med olika avslagsalternativ. I AA:s fall angavs att beslutet grundade sig på att de sökta kurserna inte krävdes för behörighet för högre studier. I formuläret angavs vidare att han skulle kontakta rektor via brev eller e-brev om han ville överklaga beslutet. AA överklagade beslutet genom en skrivelse ställd till rektorn i enlighet med den överklagandehänvisning som lämnats honom. Vid det samtal som AA senare höll med rektorn framkom att ansökan hade avslagits då nämnden var tvungen att göra ett urval bland de sökande mot bakgrund av att antalet platser på kurserna var begränsade och att andra sökande hade företräde till dessa.

text: Lagstiftningen skiljer mellan beslut om mottagande och om intagning. Med mottagande avses ett beslut om att låta en sökande från en annan kommun konkurrera på lika villkor med kommuninvånare, eller över huvud taget ett beslut om att en sökande är eller inte är behörig. Med intagning avses beslut om vem som får delta grundat på urval bland de behöriga sökandena (

text: prop. 1990/91:85 s. 203

text: ). Ett beslut om mottagande avser således inte enbart att en sökande blir mottagen i en annan kommun än hemkommunen. Även när det bedöms om en sökande som är bosatt inom kommunen har behörighet för viss utbildning är det fråga om beslut som rör mottagande. Ett avslagsbeslut är i dessa fall överklagbart (jfr t.ex. Skolväsendets överklagandenämnds beslut den 29 juli 2004, ärende dnr 04:462, och

text: prop. 2009/10:165 s. 848

text: I det nu aktuella ärendet uppkommer fråga om beslutet att inte bevilja AA en studieplats var ett beslut om mottagande eller om intagning. Om nämnden genom beslutet tog ställning i en fråga om mottagande var beslutet överklagbart, medan det inte skulle vara överklagbart om det var fråga om att nämnden gjorde ett urval bland de behöriga sökandena.

text: Det fanns fler sökande till än det fanns platser på de utbildningar som AA hade sökt. AA förefaller ha ansetts vara behörig att gå på kurserna. Han fick därför vara med och konkurrera med övriga sökande om de tillgängliga utbildningsplatserna. Vid urvalet bland dem som sökt utbildningarna prioriterades personer som hade mindre god studiebakgrund än AA. När det gäller kriterierna för urval kan jag här hänvisa till

text: 3 kap. 8 § förordningen (2002:1012)

text: om kommunal vuxenutbildning. Vid det urval som gjordes fick AA inte plats på de kurser som han hade sökt till. Beslutet att inte anta honom var således ett beslut om intagning. Ett sådant beslut kan, som nämnden har anfört i sitt remissvar, inte överklagas.

text: AA överklagade beslutet i en handling ställd till rektorn. Detta föranledde dock enbart muntlig kontakt mellan rektorn och AA där han meddelades att beslutet kvarstod. Handlingarna överlämnades inte till Skolväsendets överklagandenämnd.

text: Som framgår av ovan refererade bestämmelser ska beslutsmyndigheten enbart ta ställning till om ett överklagande inkommit i rätt tid och därefter, efter en eventuell omprövning, omgående överlämna överklagandet till den instans som ska pröva överklagandet. Det ankommer således inte på beslutsmyndigheten att ta ställning till om beslutet kan överklagas. Gymnasienämnden skulle därför ha överlämnat överklagandet till Skolväsendets överklagandenämnd för prövning, under förutsättning att överklagandet hade inkommit i rätt tid och gymnasienämnden inte funnit anledning att ändra det överklagade beslutet i enlighet med AA:s yrkanden.

text: Jag vill också uppehålla mig vid följande.

text: Eftersom studier vid den kommunala vuxenutbildningen är frivilliga har nämnden i och för sig inte varit skyldig enligt

text: 20 §

text: FL att motivera beslutet att inte anta AA till kurserna. Givetvis har jag inte någon invändning mot att vuxenskolan velat lämna en kortfattad förklaring till att en elev inte har antagits till en sökt utbildning. Sådan information kan med fördel lämnas i ett standardiserat formulär. Det är dock viktigt att informationen, även om den är kortfattad, är korrekt och inte framstår som tvetydig. I det skriftliga beslutsmeddelande som AA erhöll angavs att de sökta kurserna inte krävdes för behörighet för högre studier. Detta kan inte anses stå i överrensstämmelse med den egentliga avslagsgrunden, nämligen den att AA i konkurrens med andra sökande nekats en plats utifrån en urvalsprocess. I stället ger motiveringen sken av att AA helt enkelt inte hade rätt att gå kurserna, oavsett antalet studieplatser och andra sökande. I så fall skulle det ha varit fråga om ett beslut avseende mottagande och således ett överklagbart beslut. Jag har förståelse för att AA ställde sig frågande till det besked han fick om varför han inte hade fått plats på kurserna. Jag har visserligen uppmärksammat att rektorn i efterhand upplyst honom muntligen om de verkliga skälen för avgörandet (jfr

text: 20 §

text: FL). Jag kan likväl inte förhålla mig okritisk till att nämnden ursprungligen lämnat en skriftlig beslutsmotivering som, i ljuset av rektorns muntliga besked, framstår som missvisande.

text: Jag noterar avslutningsvis att det beslutsformulär som AA mottagit också används när nämnden avslår ansökningar där sökande bedöms vara obehöriga till en kurs, vilket som nämnts är överklagbara beslut. Den överklagandehänvisning som intagits i dokumentet – att man kan överklaga beslutet genom att kontakta rektorn – uppfyller inte de krav som ställs på en sådan underrättelse. Det finns därför skäl för nämnden att se över vuxenutbildningens rutiner när det gäller information om möjligheterna att överklaga vissa beslut.

text: Med den kritik som uttalats avslutas ärendet.


nyckelord: Anmälan Omprövning

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Stockholms län angående handläggningen av en anmälan från en anhörig till körkortshavare om behov av omprövning av körkortsinnehav

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Länsstyrelsen i Stockholms län. Klagomålen avsåg handläggningen av ett körkortsärende. Av anmälan framgick bl.a. följande. AA:s mor är 79 år gammal och har de senaste åren blivit alltmer förvirrad samt lider därutöver av andra sjukdomstillstånd. Hon har regelbunden tillsyn av hemtjänsten. Problemet är att hon har körkort och disponerar en bil trots att hon inte alls har insikt om sin olämplighet som bilförare. AA har anmält detta till länsstyrelsen som dock vägrat utreda saken om inte en anmälan från läkare eller polis ges in. Till anmälan fogade AA den e-postkorrespondens han haft med länsstyrelsen.

text: Av den till anmälan fogade e-postkorrespondensen framgick att AA vände sig till länsstyrelsen i egenskap av son till körkortshavaren. När sedan länsstyrelsen hänvisade till att länsstyrelsen inte kunde påbörja en utredning av moderns körkortsinnehav om inte en anmälan från läkare eller polis kom in, upplyste AA att han själv är legitimerad läkare.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen i Stockholms län anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan till JO. E-postkorrespondensen bifogades.

text: Länsöverdirektören BB gav in länsstyrelsens yttrande av vilket i huvudsak framgick följande. Av

text: 10 kap 2 § körkortslagen (1998:488)

text: samt av

text: 5 kap 2 § körkortsförordningen (1998:980)

text: framgår att om en läkare vid undersökning av en körkortshavare finner att denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig att ha körkort, ska läkaren anmäla det till länsstyrelsen som ska utreda frågan. AA har genom e-postmeddelande gjort en anmälan om att hans mor är olämplig som bilförare. Länsstyrelsen har svarat AA att det krävs en skriftlig anmälan från polis eller behandlande läkare för att länsstyrelsen ska utreda moderns lämplighet att ha körkort.

text: AA har uppgivit att han är legitimerad läkare men att han inte har någon patientrelation till sin mor och är därmed, enligt länsstyrelsen, i detta sammanhang anhörig snarare än läkare som åsyftas i

text: 10 kap 2 § körkortslagen

text: . Anmälan har dessutom inkommit med e-post och saknar därför en personlig underskrift vilket gör det svårt att säkerställa vem som är avsändare. Länsstyrelsen borde dock ha valt att diarieföra anmälan och sedan meddela att ärendet behöver kompletteras med en undertecknad anmälan, lämpligen utfärdad av behandlande läkare, och om inte begärd komplettering inkommit inom skälig tid, överväga annan lämplig åtgärd. Länsstyrelsen kommer att se över sina rutiner för hantering av ärenden enligt de aktuella bestämmelserna. AA, som gavs möjlighet att kommentera yttrandet, hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 5 kap. 3 § körkortslagen (1998:488)

text: ska ett körkort återkallas bl.a. om körkortshavarens förutsättningar för rätt att köra ett körkortspliktigt fordon är så väsentligt begränsade genom sjukdom, skada eller dylikt att han från trafiksäkerhetssynpunkt inte längre bör ha körkort. Bestämmelsen är avsedd för bl.a. hög ålder och alkoholism. Enligt

text: 7 kap. 2 § andra stycket körkortslagen

text: prövar länsstyrelsen ärenden om körkortsingripande. Av

text: 5 kap. 2 § första stycket körkortsförordningen (1998:980)

text: framgår att om det finns anledning att anta att en körkortshavare inte uppfyller de förutsättningar som gäller för att inneha körkort, ska länsstyrelsen skyndsamt utreda dennes lämplighet. Länsstyrelsen ska således ex officio ta ställning till om uppgifter som kommer in föranleder ett ingripande.

text: Vägverket har utfärdat föreskrifter om medicinska krav för innehav av körkort m.m. Av 10 kap. i den senaste lydelsen av dessa föreskrifter (

text: VVFS 2008:166

text: ), liksom av tidigare föreskrifter, framgår att demens och andra kognitiva störningar utgör hinder för körkortsinnehav. Vid lindrig demens kan dock innehav i vissa fall medges. Till 10 kap. 6 § har Vägverket även gett det allmänna rådet att vid lindrig demens med minnesstörning, där demensutveckling kan misstänkas, bör villkor om läkarintyg föreskrivas och prövning av frågan om fortsatt innehav göras minst en gång om året.

text: Bedömning

text: Anhöriga till körkortshavare torde i allmänhet ha goda förutsättningar och dessutom många gånger vara de första att upptäcka förändringar i körkortshavarens hälsa. Om körkortshavaren har bristande insikt om sin hälsa eller eventuella sjukdomar, torde det vara värdefullt för länsstyrelsen att genom anhöriga få kännedom om körkortsinnehav som kan ifrågasättas. Jag har förståelse för bedömningen att uppgifterna i detta ärende inte kunde anses komma från en läkare i

text: körkortslagens

text: mening. Uppgifterna från AA var emellertid av sådan beskaffenhet att de borde ha föranlett någon form av åtgärd, inte minst med tanke på uppgiftslämnarens medicinska sakkunskap. Som länsstyrelsen själv uppgett i sitt svar till JO skulle ett ärende därför ha påbörjats.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna val
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Vallagens regel om hur valsedlar ska tillhandahållas på röstmottagningsställen

sammanfattning: Under valet till Europaparlamentet 2009 gav en valnämnd uttryck för att valsedlar från s.k. enprocentspartier och övriga partier skulle läggas ut på olika sätt. Alla valsedlar ska dock tillhandahållas likformigt, på en och samma plats. Valnämnden kan därför inte undgå kritik. Bestämmelserna om hur val förrättas utgör demokratins grundläggande spelregler. Även smärre regelavvikelser som riskerar att störa den röstandes fria och självständiga val måste tas på allvar.

text: Bakgrund och utredning

text: I en anmälan till JO framförde AA, distriktsledare för Piratpartiets södra distrikt, klagomål mot Valnämnden i Lunds kommun och dess ordförande BB. AA uppgav att Piratpartiets valsedlar vid valet till Europaparlamentet år 2009 hade placerats i strid med

text: 8 kap. 2 § vallagen (2005:837)

text: och anförde bl.a. följande.

text: Stadsbiblioteket i Lund användes som förtidsröstningslokal vid valet. Den 6 och 7 juni 2009 fanns tre bord i lokalen. På två av dessa fanns pappställ med centralt distribuerade valsedlar och valkuvert. På det tredje bordet, lite mer undanskymt, fanns möjlighet för övriga partier att placera sina valsedlar och valkuvert. När det blev kö till röstmottagarna visade det sig att valsedlarna på det tredje bordet inte syntes och därmed blev svåra att hitta för väljarna. Piratpartiet kontaktade valnämndens ordförande som dock uttryckligen förbjöd partiet att placera sina valsedlar i pappställen. Efter viss debatt med röstmottagarna ändrades bordsplaceringen den 7 juni så att den blev mer likvärdig. Partiets valsedlar låg dock alltjämt placerade direkt på bordet.

text: kunna upprätthållas förutsätts att valsedlar från ’enprocentspartier’ hålls åtskilda från valsedlar från ’övriga partier’”.

text: AA kommenterade remissvaret och ingav därvid vissa fotografier från den aktuella vallokalen.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: I

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: finns en bestämmelse om utläggning av valsedlar i anslutning till röstlokaler. Den har följande lydelse.

text: I anslutning till ett röstmottagningsställe skall det ordnas en lämplig plats där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får en sådan plats i stället ordnas inne i lokalen. På denna plats skall väljarna ha tillgång till 1. valsedlar med enbart valbeteckning, 2. valsedlar med parti- och valbeteckning a) för val till riksdagen samt landstingsoch kommunfullmäktige för varje parti som vid något av de två senaste riksdagsvalen har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet, b) för val till landstings- och kommunfullmäktige för varje parti som redan är representerat där och som inte uppfyller kraven i a ovan, när det gäller röstmottagningsställen inom det landsting eller den kommun där partiet är representerat, 3. valsedlar med parti- och valbeteckning för val till Europaparlamentet för varje parti som vid något av de två senaste valen till Europaparlamentet har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet eller valsedlar med parti- och valbeteckning samt uppgifter om kandidater om ett sådant parti deltar med endast en valsedel. De partier som deltar i valen skall också kunna lägga ut sina valsedlar på denna plats. – – –

text: Regleringen bygger på att en åtskillnad görs mellan partier som vid föregående val erhållit någorlunda substantiella röstetal – ”enprocentspartier”– och övriga partier som deltar i valet. De förstnämnda särbehandlas administrativt bl.a. genom att den för valet ansvariga myndigheten är skyldig att se till att dessa partiers valsedlar finns tillgängliga för väljarna i vallokalerna. För övriga partier som ställer upp i valet gäller att företrädare för dessa själva får lägga ut sina valsedlar.

text: De regler som numera finns i

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: infördes den 1 juni 1997. I förarbetena angavs följande (

text: prop. 1996/97:70 s. 201

text: [...] partierna skall ha möjlighet att lägga ut sina valsedlar, dvs. sådana valsedlar som inte hålls till handa av valmyndigheterna, på den plats som anordnats. I dag görs i princip en skillnad mellan den plats som finns för de blanka och de partimarkerade valsedlarna samt för den plats som finns för andra valsedlar. Det är emellertid rimligt att valsedlarna finns tillgängliga för väljarna på samma plats. Valförrättarna eller röstmottagarna har ansvar för tillgängligheten endast vad avser blanka valsedlar samt partimarkerade valsedlar för partier som fått mer än en procent av rösterna vid något av de två föregående angivna valen. Därutöver har valförrättarna eller röstmottagarna enligt grunderna för 14–16 §§ förslaget ett allmänt ansvar för ordningen i vallokalen och därtill anslutande utrymmen. Det medför att dessa även

text: svarar för ordningen bland samtliga valsedlar som läggs ut (jfr VPN 1985:35). Detta behöver inte utsägas direkt i lagtext. Beslut eller andra åtgärder enligt

text: vallagen

text: får i vissa fall överklagas hos Valprövningsnämnden, se

text: 15 kap. 3 § vallagen

text: . Det som får överklagas är, såvitt här är av intresse, den centrala valmyndighetens beslut att fastställa valets utgång. Valprövningsnämnden får bara besluta om rättelse om det med fog kan antas att vad som förekommit har inverkat på valutgången.

text: Valprövningsnämnden har vid ett flertal tillfällen prövat överklaganden som gällt

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: . Det gäller bl.a. de avgöranden som refererats i VPN 2002:48 och 2009:13. I VPN 2002:48 hade valsedlar från såväl ”enprocentspartierna” som ”övriga partier” placerats på ett bord i en korridor utanför vallokalen. Vid ett kontrollbesök upptäckte valarbetare från Sverigedemokraterna att partiets valsedlar hade flyttats till ett separat bord flera meter längre fram i korridoren, efter ingången till vallokalen. Valsedlarna uppgavs därmed ha blivit svåra att se. Valprövningsnämnden uttalade bl.a.

text: Enligt [klaganden] har valsedlar för bl.a. Sverigedemokraterna flyttats och placerats på ett annat bord flera meter bort från det bord där andra valsedlar låg. Denna uppgift motsägs inte av utredningen i ärendet. Skäl talar alltså för att det förekommit avvikelse från föreskriven ordning. Som Valmyndigheten anfört hade det krävts mer än en fördubbling av antalet röster för Sverigedemokraterna för att partiet, allt annat lika, skulle ha erhållit ett mandat. Det kan därför inte med fog antas att vad som förekommit inverkat på valutgången. Valprövningsnämnden avslår överklagandet. I VPN 2009:13 uppgav klaganden bl.a. att valsedlar för icke etablerade partier hade saknats i vissa lokaler inför valet till Europaparlamentet 2009, eller hade lagts på en undanskymd plats, vilket medfört att obehöriga personer kunnat avlägsna dessa valsedlar. Valmyndigheten yttrade sig över överklagandet. Myndigheten hänvisade därvid till det nyhetsbrev som gått ut till valnämnderna den 25 maj 2009. I detta hade bl.a. angivits: I övrigt gäller valnämndens beslut om ordningen på valsedlarna i valsedelsställen. I valsedelsställen borde både 1 %-partierna och övriga partier få plats. Det kan verka störande för väljarna om övriga partier måste lägga sina valsedlar på någon annan plats. Valmyndigheten uteslöt i sitt yttrande inte att det funnits röstmottagningsställen där valsedlarna varit mindre lämpligt placerade, ”främst beroende på att ambitionen att se till de valsedlar som röstmottagarna har att svara för tagit överhanden”.

text: Valprövningsnämnden uttalade bl.a. följande.

text: När det gäller de av [klaganden] påtalade avvikelserna från föreskriven ordning i vallokalerna instämmer Valprövningsnämnden i Valmyndighetens bedömning vad det gäller ordningen på vissa röstningsställen.

text: Valprövningsnämnden konstaterade dock att det inte förekommit någon omständighet som kunde föranleda omval eller annan åtgärd enligt

text: vallagen

text: . Överklagandet avslogs.

text: Bedömning

text: Jag noterar inledningsvis att förfarandet i Valprövningsnämnden är inriktat på sådana rättsliga avvikelser som påverkar valutgången i form av mandatfördelning mellan partierna m.m. Som framgått av redogörelsen ovan inträffar det att Valprövningsnämnden konstaterar att avvikelser från gällande ordning förekommit, men att valutgången inte påverkats. Det finns en viss risk att detta tas till intäkt för att regelavvikelser kan godtas så länge de inte får sådana effekter. En sådan slutsats vore emellertid uppenbart oriktig. Bestämmelserna om hur val förrättas utgör demokratins grundläggande spelregler. De formkrav som uppställts är av stor betydelse för det svenska statsskickets legitimitet. Brister i reglernas efterlevnad bör därför kunna granskas oberoende av om valutgången påverkats. Eftersom det inte finns någon ordinarie instans med en sådan tillsynsuppgift har jag ansett att en utredning i detta fall bör ske hos JO.

text: Enligt

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: ska det, som framgått, i anslutning till ett röstmottagningsställe ordnas ”en lämplig plats” där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får ”en sådan plats” i stället ordnas inne i lokalen. På ”denna plats” ska övriga partier också kunna lägga ut sina valsedlar. Uppdelningen av valsedlarna i två kategorier är enbart betingad av praktiska skäl, som har med valets administration att göra. För de röstande är den utan intresse. Det finns således inget skäl för valförrättaren att synliggöra en skillnad mellan de två kategorierna av valsedlar, exempelvis genom att förbehålla ett särskilt valsedelsställ för den ena gruppen. Tvärtom är det från objektivitetssynpunkt angeläget att någon åtskillnad av det slaget inte görs, jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Alla valsedlar ska med andra ord tillhandahållas på ett likformigt sätt, på en och samma plats. Exakt hur det ska ske är en praktisk fråga, men utgångspunkten ska vara att valsedelspresentationen för de röstande framstår som likformig.

text: Röstmottagarna svarar för ordningen i röstlokalen och har bl.a. att se till att de valsedlar som lagts ut finns tillgängliga på detta sätt. Den särskilda skyldighet som åvilar dem beträffande vissa av valsedlarna kan inte anses så betungande eller komplicerad att dess efterlevnad kräver att de två kategorierna av valsedlar tillhandahålls på skilda sätt eller synbart åtskilda från varandra.

text: Det synsätt Valnämnden i Lund gett uttryck för, dvs. att regelverket förutsätter att valsedlar för ”enprocentspartier” hålls åtskilda från valsedlar från ”övriga partier”, är med andra ord felaktigt. Valnämnden har vidgått att de respektive valsedlarna avsiktligt tillhandahållits på olika sätt. Redan de uppgifter nämnden själv lämnat ger därmed tillräcklig grund för konstaterandet att gällande regler inte efterlevts. Valnämnden kan därför inte undgå kritik. Det gäller även om det inte förekommit annat än smärre avvikelser och om valutgången inte påverkats. Sett från de

text: synpunkter

text: vallagens

text: bestämmelser ska tillvarata måste varje regelbrott som riskerar att störa envar röstandes fria och självständiga val tas på allvar. I vidare mening påverkas valresultatet av varje röst som på grund av felaktigheter vid valets genomförande registreras på annat sätt än den skulle ha gjort vid en korrekt tillämpning av regelverket.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Avlyssning Dokumentation Ombud/biträde/försvarare

title: Mycket allvarlig kritik mot Kriminalvården, anstalten Brinkeberg, för otillåten avlyssning av telefonsamtal mellan en intagen och dennes offentlige försvarare m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 20 april 2021 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Brinkeberg. Han anförde bl.a. följande.

text: Inför en huvudförhandling vid tingsrätten behövde han samråda med sin offentlige försvarare. Vid telefonsamtalen med honom var anstaltspersonalen närvarande och avlyssnade samtalen samt förde anteckningar. Detta försvårade hans kommunikation med försvararen och vållade problem med förberedelserna inför rättegången. Vid upprepade gånger begärde han att få tala enskilt med sin försvarare, men anstaltspersonalen höll fast vid att de skulle närvara.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades i redovisad del till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Väst, genom regionchefen, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från verksamhetsområde Vänersborg, se bilagerat yttrande daterat den 25 maj 2021. I tillägg till yttrandet har företrädare för verksamhetsområdet uppgett att det stämmer att AA har ringt till sin advokat under ett antal tillfällen med personal närvarande. De senaste samtalen i maj har dock genomförts enskilt efter att informationen nått vakthavande befäl som informerat den nya personalen om gällande regelverk runt advokatsamtal. All personal har nu informerats såväl skriftligt som muntligt om vad som gäller och en incidentrapport har upprättats. Av daganteckning i Kriminalvårdens klientadministrativa system, KVR, upprättad den 6 april 2021 framgår att personal översiktligt dokumenterat de områden AA diskuterat med sin advokat denna dag.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 7 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person får avlyssnas om det är

text: nödvändigt av säkerhetsskäl. De som ska kommunicera med varandra ska i förväg informeras om kontrollen. Elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte avlyssnas. I Kriminalvårdens handbok om besök och elektronisk kommunikation anges att det inte är möjligt att ens med den intagnes medgivande avlyssna samtal som faller under 7 kap. 5 § 2 st. FäL. I handboken anges att bestämmelserna emellertid inte hindrar att kriminalvårdspersonal på den intagnes begäran är närvarande vid elektronisk kommunikation för att bistå den intagne.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: AA har gjort gällande att personal vid anstalten Brinkeberg, i strid med gällande regelverk, närvarat och avlyssnat telefonsamtal mellan honom och hans advokat och i samband med detta fört anteckningar. AA har vidare uppgett att han vid upprepade tillfällen bett att få prata med sin advokat enskilt utan att få gehör för detta. Han har vidare uppgett att förfarandet stört och försvårat hans kommunikation med hans offentligt förordnade försvarare samt att förfarandet står i strid med gällande regler avseende sekretess. Av inhämtade uppgifter från verksamhetsområde Vänersborg framgår att personal vid anstalten Brinkeberg vid mer än ett tillfälle närvarat vid samtal mellan AA och hans advokat. Det har inte funnits skäl att ifrågasätta vad AA anfört om att detta skett mot hans vilja. Det har vidare framkommit att personal, vid åtminstone ett tillfälle, översiktligt dokumenterat i kriminalvårdens klientadministrativa system, KVR, vilka områden som diskuterats under samtalet. Av de inhämtade uppgifterna framgår att AA sedan, i vart fall, den 18 maj 2021 fått ringa till sin advokat utan personal närvarande. Kriminalvården ser allvarligt på det inträffade. Information kring hur advokatsamtal ska genomföras har gått ut till all personal på anstalten Brinkeberg såväl muntligt som skriftligt och Kriminalvården har upprättat en incidentrapport för att utreda vidare hur det inträffade kunnat ske samt för att kunna vidta åtgärder för att förhindra att det inträffade återupprepas.

text: Till remissvaret fogade Kriminalvården ett yttrande från anstalten Brinkeberg rörande sakförhållandena. I yttrandet anförde anstalten, genom tf. kriminalvårdschefen, bl.a. följande:

text: AA klagar på att han inte fått möjlighet att prata med sin advokat i enrum. I utredningen som anstalten vidtagit framkommer det att berörd personal vid tillfället inte varit bekant med gällande regelverk. I anslutning till händelsen har aktuell personal upplysts om vad som gäller vid denna typ av samtal. Vid ansvarig kriminalvårdsinspektörs säkerställande samtal med AA den 18 maj 2021 framkommer det att han numera ringer sin advokat utan personal.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för den bestämmelse som är av relevans i ärendet.

text: Bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § andra stycket fängelselagen

text: lämnar inget utrymme för någon form av avlyssning av elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat så länge det rör sig om biträde i en rättslig angelägenhet. Motsvarande förbud mot avlyssning gäller även elektroniska samtal mellan intagna i

text: häkte och deras offentliga försvarare (se 3 kap. 5 § andra stycket häkteslagen [2010:611]). Således har exempelvis åtgärden att under ett telefonsamtal mellan en häktad och dennes offentliga försvarare låta dörren till telefonrummet vara öppen med personal som hade uppsikt över samtalet, ansetts oförenlig med gällande rätt (se JO 1987/88 s. 109). Bestämmelserna i häkteslagen och

text: fängelselagen

text: kan ses som ett uttryck för den grundläggande principen om att en frihetsberövad person har rätt att kommunicera fritt, ostört och under konfidentialitet med sin försvarare (se bl.a.

text: 21 kap. 9 § andra stycket rättegångsbalken

text: ), och är därmed av central betydelse för den misstänktes rättssäkerhet (se t.ex.

text: JO 2013/14 s. 278

text: och 358).

text: Det är utrett att anstaltspersonal vid mer än ett tillfälle närvarat och avlyssnat telefonsamtal mellan AA och en advokat som var dennes offentlige försvarare. Vid åtminstone något av samtalen har personalen även fört anteckningar om vad som sades. I och med uppdraget som offentlig försvarare har advokaten under samtalen biträtt AA i en rättslig angelägenhet. Avlyssningen har därmed skett i strid med

text: 7 kap. 5 § andra stycket fängelselagen

text: Det är enligt min mening helt oacceptabelt att AA:s grundläggande rätt att få samtala ostört med sin offentlige försvarare återkommande inte respekterades. Det är anmärkningsvärt att anstaltspersonalen har dokumenterat vad som sades vid åtminstone ett tillfälle. Det inträffade medför att anstalten förtjänar mycket allvarlig kritik. Jag noterar härutöver att avlyssningen enligt AA försvårat hans kommunikation med advokaten och vållat problem med förberedelserna av försvaret. Av den anledningen vill jag därför än en gång understryka att ett av de främsta syftena med

text: 7 kap. 5 § andra stycket fängelselagen

text: är den enskildes rättssäkerhet.

text: Det är mycket otillfredsställande att den kriminalvårdspersonal som haft i uppgift att hantera intagnas elektroniska kommunikation inte har varit bekanta med den aktuella bestämmelsen. Med detta sagt ser jag naturligtvis positivt på att myndigheten utrett händelsen och avser att följa upp den samt att anstalten omgående informerat personalen om regelverket. Jag utgår därmed från att liknande överträdelser inte behöver inträffa igen.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av Henrik Starfelt. Tf. byråchefen Karl Lorentzon har deltagit i beredningen.