nyckelord: Behörighet Frihetsberövande Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av ett gripande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län, Nacka polismästardistrikt, begärde AA att JO skulle utreda omständigheterna kring ett gripande den 21 april 2002. Han uppgav bl.a. följande.

text: Den 21 april 2002 uppstod en verbal konflikt mellan honom och hans dåvarande sambo då hon höll på att packa sitt bohag i en pågående separation. Efter en ganska het ordväxling och efter det att hon hotat att polisanmäla honom falskt för kvinnofridsbrott lämnade han bostaden för att hämta dit en gemensam bekant. Under hans frånvaro hade sambon kallat på polis. En liten stund efter det att han återvänt till bostaden med vännen kom två polismän. Den ene polismannen gick in i ett rum och hörde hans sambo medan den andre talade med honom och vännen ute i köket. AA frågade polismannen om han kunde få framföra sin sida av historien, varvid denne uppgav att kollegan skulle höra honom när han var klar med sambon. Under tiden berättade han informellt för polismannen vad som hänt och bl.a. att sambon i ett tidigare förhållande hade tillkallat polis och anmält sin dåvarande pojkvän falskt. AA påpekade att det nu inträffade bara var en separationskonflikt av verbal natur. Efter en stund tog polismannen vännen med sig ut på balkongen och stängde dörren. AA har efteråt fått höra att polisen frågade vännen vad han tyckte om situationen. Polismannen antecknade inte vad han och vännen uppgav. Efter ca en halvtimme kom den polisman som förhört hans sambo ut och sade till AA att han var arresterad och skulle följa med till polisstationen. På fråga om de inte skulle höra honom och vännen innan ett sådant drastiskt beslut fattades svarade polisen att AA skulle få lämna sin version på polisstationen. Därefter fördes han till polisbilen under minst sagt generande omständigheter, eftersom nästan samtliga grannar stod och tittade på. När de kom till polisstationen låstes han direkt in i en cell utan att höras och få möjlighet att ringa ett samtal till en advokat. Han var frihetsberövad mellan kl. 14.30 och 19.20. Han hördes, varefter en åklagare beslutade att han omedelbart skulle försättas på fri fot. Förundersökningen lades ned den 12 juni 2002 med motiveringen att ”brott kan ej styrkas”.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet K99408-02 om grov kvinnofridskränkning granskades, varvid framkom bl.a. följande.

text: Enligt polisanmälan i ärendet beordrades polisinspektören BB och polisassistenten CC den 21 april 2002 till anmälarens bostad med anledning av ett bråk. Vid den efterföljande anmälningsupptagningen uppgav målsäganden, AA:s dåvarande sambo, bl.a. följande. Hon och AA hade sedan augusti 2001 levt i ett samboförhållande och under denna tid hade hon mer eller mindre regelbundet blivit kränkt av honom. Innan polisen kom till bostaden jagade han henne i lägenheten. Vidare tog han ett kraftigt tag kring hennes överarmar så att smärta uppstod och han ruskade om henne. AA spottade ett flertal gånger henne i ansiktet och sade bl.a. att hon var ett ”jävla luder” och ”en fluga på väggen” samt att han skulle förfölja henne resten av livet och göra det till ett helvete för henne. Han hindrade henne från att lämna lägenheten och hon fick inte heller gå ut på balkongen. Hon var rädd för AA. Polisen hade varit där någon dag tidigare p.g.a. bråk och AA hade då slitit henne i håret och tilltalat henne med en mängd okvädingsord. Han hade även vid andra tillfällen slagit henne, spottat på henne och hällt rödvin över henne.

text: Av händelserapporten framgick att polispatrullen kom till platsen kl. 13.12. Enligt arrestantbladet greps AA i bostaden kl. 14.00 som misstänkt för kvinnofridsbrott. Beslutet fattades av BB. AA fördes in på polisstationen kl. 14.10 och sattes in i arrest kl. 14.25 enligt beslut av inspektören DD. Åklagaren underrättades kl. 16.10. AA förhördes kl. 17.20, och kammaråklagaren EE beslutade kl. 18.45 att gripandet skulle hävas.

text: I ett protokoll över ett telefonförhör den 26 april 2002 antecknades att förhöret upplästes och lämnades utan erinran den 17 maj 2002.

text: I ett protokoll över ett telefonförhör den 17 maj 2002 antecknades att förhöret upplästes och godkändes den 28 maj 2002.

text: I ett protokoll över ett telefonförhör den 5 juni 2002 antecknades att förhöret var nedtecknat i form av kladdanteckningar och i efterhand intalat på band. Det framgick inte om utsagan godkänts.

text: Den 12 juni 2002 beslutade kammaråklagaren FF att lägga ned förundersökningen om grov kvinnofridskränkning med motiveringen ”brott kan inte styrkas”.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande enligt följande.

text: a) Vilka rättsliga överväganden föregick beslutet att gripa AA som misstänkt för grov kvinnofridskränkning?

text: b) Vilka rättsliga överväganden gjordes sedan AA hade förts in till polisstationen?

text: c) Av vilken anledning inleddes förhöret med AA först kl. 17.20?

text: d) Hur tillämpades

text: 23 kap. 21 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) i fråga om de förhör som hölls i ärendet?

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket det hade fogats upplysningar från bl.a. polismästaren GG.

text: GG

text: Det kan konstateras att polisinspektören BB, efter bedömning, funnit AA skäligen misstänkt för grov kvinnofridskränkning. BB har också gjort den bedömningen att det, vid tillfället, förelegat recidivfara och kollusionsfara. BB gjorde den bedömningen att situationen på platsen var sådan att han kunde åberopa brådskande fall. BB har därför med stöd av

text: RB 24:7

text: , 1:a st. gripit AA. Efter att AA införts till polisstationen i Nacka har BB muntligen föredragit ärendet för stationsbefälet DD. DD har, efter föredragningen, gjort samma bedömning som BB, dvs att AA var skäligen misstänkt för grov kvinnofridskränkning och att det förelåg både recidivfara och kollusionsfara. DD har därefter beslutat att insätta AA i arrest. DD har också pratat med AA för att försäkra sig om denne blivit upplyst om varför han gripits samt underrättat AA om dennes rätt till försvarare. DD har också sett till att advokat HH, på begäran av AA blivit underrättad om gripandet. DD har vidare sett till, att anmälan upprättats, att gripandet anmälts till jouråklagare, att kriminalpolispersonal skulle förhöra AA. Kriminalinspektören JJ var den aktuella dagen i tjänst och fick uppdraget att sköta den vidare handläggningen av ärendet. JJ har förberett sig genom att läsa den anmälan som upprättats, ta fram adekvata uppgifter från olika register. Detta för att vara väl förberedd inför förhöret jml

text: RB 24:8

text: och även inför den kommande föredragningen av ärendet för jouråklagaren. Innan förhöret jm1

text: RB 24:8

text: påbörjades var JJ också i telefonkontakt med advokat HH, som även samtalade med AA per telefon. Det hela resulterade i att förhöret kunde hållas utan att advokat K. närvarade. Det aktuella förhöret bandades i sin helhet på begäran av AA p.g.a. att denne med egna ord ville lämna sin version av vad som hänt. På begäran av förundersökningsledaren kammaråklagare FF skev sedan JJ en sammanfattning av vad som framkommit vid det aktuella förhöret. Polismästardistriktet lämnar i övrigt följande upplysningar med hänvisning till frågorna a - d i JO:s begäran om upplysningar och yttrande. a) Gripandet av AA gjordes efter att polisinspektör BB bedömt situationen som sådan att ett gripande var korrekt. Det är svårt att i efterhand sätta sig in i hur BB upplevde situationen på platsen men inget i det han relaterat gör att polismästardistriktet idag gör en annan bedömning än BB gjorde. Frågan om det kan anses vara ett ”brådskande fall” får ses mot den beskrivning av situationen BB lämnar. Stämningen på platsen var upprörd med olika uppgifter från de inblandade. Att BB, tillfälligt, skulle lämna sin kollega ensam med de inblandade för att kunna föredra ärendet för en jouråklagare för ett anhållningsbeslut får anses ha varit ogörligt. b) Efter att BB gripit AA har han föredragit ärendet för stationsbefälet DD, som efter en muntlig föredragning från BB gjort samma bedömning, som BB. DD har inte sett någon anledning att häva gripandet av AA. Därefter har DD beslutat om ärendets fortsatta handläggning på ett, enligt polismästardistriktet, korrekt sätt, genom att t ex anmäla gripandet till jouråklagare, uppdra åt kriminalpolis att vidtaga utredningsåtgärder. c) AA greps den 21 april 2002 kl. 14.00. Efter att han inkommit till polisstationen i Nacka påbörjades avrapporteringen och en anmälan låg klar samma dag kl. 15.04. Gripandet av AA anmäldes till jouråklagare samma dag kl. 16.10. Samma klockslag beslutade jouråklagaren om att förhör jml

text: RB 24:8

text: skulle hållas. – – – det aktuella förhöret börjat samma dag kl. 17.20. De olika kontakter med advokat HH, som både stationsbefälet DD, kriminalinspektören JJ och AA själv, haft har också bidragit till att det dragit ut på tiden innan förhöret jml

text: RB 24:8

text: kunde påbörjas. Innan förhöret kunde påbörjas måste frågan om försvararens roll vara löst på ett godtagbart sätt ur

text: AA:s perspektiv. Polismästardistriktet gör bedömningen att tidsåtgången mellan gripande och förhöret jml

text: RB 24:8

text: i detta ärende inte kan anses som onormal med hänsyn till vad som förevarit förhöret. d) (här utelämnad – se istället polismyndighetens yttrande; JO:s anmärkning)

text: Polismyndigheten lämnade inledningsvis en omfattande redogörelse för den rättsliga regleringen som här har utelämnats. Därefter anförde polismyndigheten under rubriken bedömning följande

text: Gripandet m.m.

text: Gripandet av AA gjordes efter att berörd polisman bedömt att de legala förutsättningarna för ett gripande förelåg, – – – . Polismyndigheten konstaterar att en tillförlitlig bedömning av misstankegraden och frågan om ”brådskande fall” i detta fall bara kan göras i den konkreta situationen. Myndigheten gör därför inte någon bedömning i sak om det fanns skäl att gripa AA. I och med att straffet för grov kvinnofridskränkning enligt

text: 4 kap. 4 a § brottsbalken

text: är fängelse lägst sex månader och högst sex år, kan allmänt sett en misstanke om grov kvinnofridskränkning läggas till grund för häktning enligt huvudregeln i

text: 24 kap. 1 §

text: RB. Därmed kan även ett anhållande och ett gripande ske om de övriga förutsättningarna är uppfyllda. Kollusionsfara föreligger regelmässigt vid grov kvinnofridskränkning. Den misstänkte kan exempelvis röja undan spår efter brottet eller påverka målsägande och eventuella vittnen m.m. Recidivfara föreligger också ofta vid denna typ av brottslighet. Vad avser de rättsliga överväganden som gjordes när AA hade förts in till polisstationen i Nacka hänvisar myndigheten till stationsbefälets redogörelse, – – –.

text: Förhöret med AA:

text: Förhöret med AA: påbörjades klockan 17.20, dvs. 3 timmar och 20 minuter efter det att AA: greps. Myndigheten hänvisar till berörd polismans redogörelse vad avser anledningen till dröjsmålet, – – –. Ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB skall hållas så snart som möjligt. Exempelvis får inte förhöret uppskjutas i avvaktan på annan utredning rörande brottet, förhör med andra personer, brottsplatsundersökning eller liknande (JO 1954 s. 205). Däremot måste viss tid få åtgå till att exempelvis färdigställa anmälan, göra registerslagningar och förbereda förhöret m.m. Myndigheten delar i detta avseende polismästardistriktets bedömning om att tiden mellan gripande och förhör inte kan anses som onormalt lång. Polismyndigheten vill här framhålla att den anser att det är av vikt att förhörsledaren innan förhöret påbörjas gör klart för sig själv och för den som skall höras vad förhöret går ut på. Det förhör som hölls med AA: var ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB. Ett sådant förhör syftar i princip endast till att fastställa den misstänktes identitet och klargöra huruvida förutsättningarna för frihetsberövandet föreligger (se t.ex. JO 1954 s. 205 och

text: SOU 1985:27 s. 187

text: ). Förhöret behöver därför inte nödvändigtvis vara lika omfattande som det nu aktuella förhöret. Det kan dock inte anses felaktigt att den hörde ges möjlighet att berätta sin version av händelsen. Det är tvärtom till fördel vid åklagarens bedömning om huruvida ett anhållande skall ske. Förhöret med AA: protokollerades såsom en sammanfattning av det dialogförhör som spelades in på ljudband vid förhörstillfället. Detta skedde efter beslut av förundersökningsledaren, kammaråklagaren FF, som enligt 1 a § FuK ansvarar för förundersökningen i sin helhet. Beslutet fattades efter det att förhöret hade avslutats. Enligt myndighetens mening finns det ingenting som tyder på att avsikten redan vid förhöret var att utsagan skulle återges i form av en sammanfattning. Därmed kunde inte AA: ges tillfälle att granska en sådan innan förhöret avslutades. Med hänsyn till vad JO tidigare anfört och som redogjorts för ovan borde därför bandupptagningen ha skrivits ut i fullständigt skick.

text: Protokolleringen av övriga förhör

text: Enligt myndighetens mening föreligger det vissa brister i protokolleringen av tre av de fem övriga förhör som hölls i ärendet. Såsom framgår av polismästardistriktets yttrande har protokollet avseende förhöret med KK den 5 juni 2002 avslutats med ”Förhöret slut klockan 10.10. Förhöret nedtecknat i form av kladdanteckningar och i efterhand intalat på band.” Det är således oklart om utsagan lästs upp eller om KK på annat sätt getts tillfälle att granska uppteckningen. Det är vidare oklart om hon haft något att invända mot innehållet. Av protokollet avseende förhöret med LL den 17 maj 2002 framgår att förhöret upplästes och godkändes först den 28 maj 2002. Av protokollet avseende förhöret med MM den 26 april 2002 framgår att förhöret upplästes och godkändes först den 17 maj 2002. Myndighetens uppfattning är att undantagsregeln i 23 kap. 21 andra stycket RB inte varit tillämplig vid dessa två förhör. Uppteckning och granskning borde således skett innan förhören avslutades. Myndigheten konstaterar att det finns anledning att tydligare informera om reglerna för hur ett förhör skall dokumenteras. AA kommenterade remissvaret och ett brev kom in från NN.

text: Rättslig reglering

text: Regler om häktning, anhållande och gripande finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: En grundläggande förutsättning för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver. För att häktning skall få ske krävs vidare att det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får emellertid inte häktning ske (1 § fjärde stycket).

text: Om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Finns inte fulla skäl till häktning men är den misstänkte skäligen misstänkt för brottet, får han anhållas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning (3 §). Beslut om anhållande meddelas av åklagaren (6 §).

text: Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Ett gripande med stöd av denna bestämmelse är en provisorisk åtgärd i förhållande till anhållande och häktning och får tillgripas endast om ett anhållningsbeslut inte kan avvaktas.

text: Enligt 8 § skall den gripne så snart som möjligt efter gripandet förhöras av en polisman eller en åklagare och frihetsberövandet skall skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan har underrättats om åtgärden. Efter förhöret skall åklagaren omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller friges. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihets-

text: berövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet.

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar. Den som är gripen behöver emellertid inte tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet (22 § första stycket).

text: Straffskalan för grov kvinnofridskränkning är fängelse, lägst sex månader och högst sex år (

text: 4 kap. 4 a § brottsbalken

text: Beträffande uppteckning och granskning av förhör föreskrivs i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB följande. Sedan en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats skall utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han skall också tillfrågas om han har något att invända mot innehållet. Uppteckning och granskning skall ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, så snart som möjligt därefter. En invändning som inte medför någon ändring skall antecknas. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i protokollet, skall uppteckningen biläggas handlingarna.

text: Bedömning

text: Gripandet av AA Av utredningen framgår att AA greps i sin bostad den 21 april 2002 på grund av misstanke om brott. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen förutsätter ett beslut att gripa någon med stöd av

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB att anhållningsskäl föreligger. För ett anhållningsbeslut krävs i sin tur i princip att det föreligger skäl för häktning. Enligt polisens bedömning var AA vid tillfället misstänkt för grov kvinnofridskränkning. I straffskalan för brottet ingår fängelse ett år. Av de upplysningar som lämnats i ärendet framgår att BB ansåg att det förelåg både kollusions- och recidivfara. Omständigheter av nu nämnt slag kan läggas till grund för ett anhållningsbeslut. För att en polisman i en sådant fall skall få gripa någon fordras emellertid dessutom att det är fråga om ett brådskande fall. Om åklagarens beslut i anhållningsfrågan utan fara kan avvaktas får ett gripande inte ske.

text: I remissvaret har polismyndigheten inte gjort någon prövning i sak om det fanns skäl att gripa AA med hänvisning till att en tillförlitlig bedömning av misstankegraden och frågan om ”brådskande fall” bara kan göras i den konkreta situationen. Jag är medveten om att det i efterhand kan vara svårt att sätta sig in i hur en enskild polisman upplevt en viss situation. Detta innebär emellertid inte att polisens agerande vid ett ingripande är undantaget från en granskning i efterhand men självfallet bör viss försiktighet iakttas vid en sådan prövning. Frågan om det i ett visst fall föreligger skäl för häktning och därmed också för ett gripande är vidare av den arten att den ger visst utrymme för olika, var för sig godtagbara bedömningar.

text: I det nu aktuella fallet ger utredningen vid handen att polispatrullen kom till platsen kl. 13.12 och att AA inte greps förrän kl. 14.00. Under denna tid, dvs.

text: ca 45 minuter, togs en ganska utförlig anmälan upp från AA:s sambo, och det var först därefter som BB fattade gripandebeslutet. Polisen tog således god tid på sig att samtala med sambon. Det borde därför också ha funnits tid för BB att ta kontakt med en åklagare för att få dennes ställningstagande i frihetsberövandefrågan. Enligt GG får det emellertid anses ha varit ogörligt för BB att lämna sin kollega ensam med de inblandade för att kunna föredra ärendet för en jouråklagare. Jag kan visserligen ha förståelse för att polismännen uppfattade situationen som svårbemästrad. Vad GG anfört utgör emellertid enligt min mening inte någon godtagbar förklaring till att frågan om frihetsberövande av AA inte föredrogs för en åklagare. BB kunde exempelvis ha kontaktat jouråklagaren innan han gick ut från det rum där han tog upp anmälan från AA:s sambo. Om BB i stället ville tala helt ostört med åklagaren hade det varit möjligt för honom att tillsammans med AA:s sambo lämna bostaden en kortare stund, varvid sambon hade kunnat vänta t.ex. i polisbilen medan han kontaktade åklagaren. Jag kan således inte finna att det förelåg något hinder för BB att ta kontakt med en jouråklagare. Eftersom det därför inte var fråga om ett sådant brådskande fall som avses i

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB, var BB inte behörig att gripa AA med stöd av detta lagrum.

text: Brottsmisstanken avsåg grov kvinnofridskränkning. Denna straffbestämmelse är konstruerad på ett sätt som avviker från vad som är gängse inom straffrätten genom att den är tillämplig endast om en man mot en kvinna som han har eller har haft ett visst slag av relation till begår gärningar som är brottsliga enligt vissa andra straffbestämmelser – nämligen gärningar som är brottsliga enligt 3, 4 eller

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: – och var och en av dessa gärningar har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Det är här alltså fråga om en regel som är konstruerad på ett mycket komplicerat sätt och som därmed ger upphov till särskilda tillämpningssvårigheter. Det hade därför varit lämpligt att åklagare underrättades om gripandet i omedelbar anslutning till att AA fördes in till stationen kl. 14.10 – i stället för som blev fallet först två timmar senare – för att åklagaren skulle få tillfälle att så snart som möjligt ta ställning till om det fanns tillräcklig grund för en misstanke om grov kvinnofridskränkning eller om AA i stället eventuellt skulle anses vara misstänkt endast för brott som hade direkt anknytning till ingripandetillfället, t.ex. misshandel, ofredande eller olaga hot. Under alla förhållanden borde en sådan kontakt ha tagits innan AA sattes in i arrest. Jag vill här erinra om att den som är gripen inte behöver tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet. Det har i ärendet inte framkommit att det förelåg några sådana omständigheter.

text: Av utredningen framgår vidare att förhöret enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB påbörjades först kl. 17.20. Som förklaring har angetts att kriminalinspektören JJ ägnade viss tid åt förberedelsearbete och att de olika kontakter som togs med advokaten HH också bidrog till att det drog ut på tiden innan förhöret kunde påbörjas. Enligt GG kan tidsåtgången mellan gripandet och förhöret i förevarande fall inte anses som onormal. Med hänsyn till den förklaring som lämnats föranleder denna fråga inte något särskilt uttalande från min sida.

text: Protokollering av förhör Jag ansluter mig till de bedömningar som polismyndigheten gjort i sitt yttrande. Övrigt Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Dokumentation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Fastighetsnämnden i Västerås kommun angående beredningen av ett fastighetsköp; frågor avseende hanteringen av handlingar i ärendet

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 maj 2003 klagade AA på Fastighetsnämndens i Västerås kommun handläggning av ett ärende rörande kommunens förvärv av Geddeholms gods. Hon uppgav bl.a. att handläggningen av ärendet hade präglats av stor tidspress och hemlighetsmakeri, att oppositionspolitiker hade förvägrats insyn samt att beredningen av ärendet hade varit undermålig. Dessutom riktade hon kritik mot kommunstyrelsens hantering av frågan och hon begärde också att JO skulle pröva om köpet hade inneburit otillbörligt gynnande av säljaren.

type: stycke

text: En tidningsartikel som bifogades anmälan innehöll bl.a. följande uppgifter. Den 13 september 2002 offentliggjordes affären på en presskonferens. Affären godkändes sedan av fastighetsnämnden och kommunstyrelsen den 19 september 2002. Dåvarande andre vice ordföranden i fastighetsnämnden, BB, förstod i efterhand att ledamöterna i nämnden inte hade fått se alla handlingar i ärendet. När frågan togs upp i kommunfullmäktige den 26 september 2002 beslutades att återremittera ärendet. I de handlingar som lämnats ut som underlag fanns hänvisningar till två dokument, revisionsfirman KPMG:s värdering av Geddeholms gods och ett reviderat köpeavtal. Den 1 oktober 2002 begärde BB att få del av dessa handlingar samt Geddeholms skogsbruksplan. Han förvägrades dock att få del av handlingarna. Vid ett sammanträde den 15 oktober 2002 upprepade han sin begäran men fick då beskedet från nämndens ordförande att han inte kunde få ut något som inte var diariefört. Sedan han den 5 november 2002 skrivit till kammarrätten, som vidarebefordrade hans skrivelse till nämnden för handläggning, lämnade chefen för fastighetskontoret, CC, den 22 november 2002 ut handlingarna till honom. Kommunfullmäktige fattade den 29 november 2002 beslut om affären. – Enligt KPMG:s egen notering lämnades värderingen den 5 juni 2002 till ägaren av Geddeholms gods och till CC. Handlingen diariefördes dock först den 5 november 2002. CC förklarade detta med att han tagit del av värderingen på KPMG:s kontor men att den inte kommit in till fastighetskontoret förrän den 5 november 2002.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till nämnden för utredning och yttrande avseende registreringen och hanteringen i övrigt hos nämnden av handlingar rörande förvärv av Geddeholms gods. Nämnden (majoriteten) beslutade den 16 september 2003 att anta fastighetskontorets yttrande som sitt eget och översända det till JO. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: JO:s anmodan avser ärendet ”Förvärv av Geddeholms gods” med diarienummer 2002:642 FN. Anmälan till JO tar i första hand sikte på hanteringen av handlingar under perioden september - december 2002, och då särskilt handlingarna KPMG:s värdering, överlåtelseavtalet och skogsbruksplanen. Nämndens utredning och yttrande avser mot bakgrund härav i första hand denna del av ärendet. Vid en genomgång av ärendekortet kan man bl.a. konstatera följande. Ärendet registrerades den 16 september 2002. Samma dag registrerades en skrivelse från förvaltningen ställd till nämnden. Till skrivelsen fanns bilagt optionsavtal och karta. Nästa registrering skedde den 5 november och avser värderingsutlåtande från revisionsbyrån KPMG angående aktierna i Geddeholms AB. Därefter registrerades den 8 november en skrivelse från förvaltningen till fastighetsnämnden. Till skrivelsen fanns bilagt optionsavtal med överlåtelseavtal som bilaga, promemoria upprättad av förvaltningen, noteringar om periodbokslut från KPMG, granskning och värdering från revisionsbyrån Ernst & Young samt ett yttrande från länsstyrelsen. Den 8 november registrerades en från kammarrätten inkommen handling med beteckning överklagan. Den 22 november registrerades som utgående en skrivelse med begärda handlingar. Den 3 december inkom en begäran om att få ta del av fler handlingar. Ett beslut om utlämnande av allmän handling registrerades den 17 december. Vid granskning av de handlingar som registrerades den 16 september kan man bl.a. notera följande. I förvaltningens skrivelse hänvisas till en genomförd substansvärdering av bolagets tillgångar. Det anges vidare att det till optionsavtalet finns fogat ett förslag till överlåtelseavtal. I optionsavtalet anges bl.a. att Förvaltnings AB (säljaren) framtagit ett köpeavtal, som presenterats och granskats av Västerås stad. När det gäller den värdering som utfördes av KPMG uppger ansvarig tjänsteman att handlingen från KPMG inkom till kommunen först den 5 november. Före den tidpunkten hade han fått innehållet i värderingen redovisat för sig vid samtal med representanter för KPMG. Det var dessa uppgifter som det refererades till i skrivelsen den 16 september. Någon handling som redovisade den genomförda värderingen kom inte kommunen eller någon berörd tjänsteman till handa förrän i november. Det till optionsavtalet bilagda överlåtelseavtalet kom enligt ansvarig tjänsteman kommunen till handa samtidigt som man fick del av optionsavtalet. Överlåtelseavtalet var en bilaga till optionsavtalet och fanns med all sannolikhet med bland de handlingar som registrerades den 16 september. I anmälan till JO har även omnämnts skogsbruksplanen för de berörda fastigheterna. Skogsbruksplanen har utgjort en del av underlaget för KPMG:s värdering. I likhet med värderingen har delar av innehållet i skogsbruksplanen redovisats för ansvarig tjänsteman vid samtal med representanter för KPMG. Till kommunen inkom först den 5 november en handling innehållande en sammanfattning av skogsbruksplanen, som bilaga till KPMG:s värdering. Vid sammanträde med fastighetsnämndens delegation den 1 oktober 2002 begärde dåvarande andre vice ordföranden BB att få ta del av KPMG:s värdering, utkast till köpeavtal samt skogsbruksplanen. Som ovan redovisats hade värderingen och skogsbruksplanen vid den tidpunkten inte inkommit till nämnden, varför det inte var möjligt att låta honom ta del av dessa handlingar. Däremot fanns överlåtelseavtalet inkommet och registrerat. Att inte låta BB ta del av denna handling har varit felaktigt. Som ledamot av nämnden har man rätt att ta del av samtliga handlingar i

text: ärendet. Detta fick berörda tjänstemän klart för sig i efterhand, varvid felet rättades till och köpeavtalet överlämnades. Det är enligt nämndens uppfattning viktigt att liknande situationer inte inträffar i framtiden, och bl.a. därför har berörda tjänstemän informerats om gällande bestämmelser. Ytterligare utbildningsinsatser planeras. Den 8 november inkom från BB via kammarrätten en handling benämnd överklagan. I handlingen begärdes att få del av vissa handlingar i ärendet. Eftersom BB när han i oktober begärde att få del av handlingar var ledamot av nämnden och efter den 1 november inte längre var ledamot, betraktade kommunen skrivelsen som en första begäran om utlämnande av handlingar. Efter utlämnande av handlingar den 22 november och en ny begäran från BB fattade fastighetsnämnden den 17 december beslut beträffande BB:s begäran. Av beslutet den 17 december framgår bl.a. följande. Av de begärda handlingarna som hade inkommit till kommunen utlämnades samtliga utom en bilaga till KPMG:s värdering. Bilagan innehåller en specifikation av byggnaderna på de aktuella fastigheterna med angivande av uppskattade marknadsvärden. Eftersom kommunens avsikt med förvärvet av Geddeholms AB är att bolagets fastigheter skall försäljas, bedömde nämnden att kommunen kan lida skada vid framtida försäljningar om uppgifterna i bilagan blir kända. Bilagan lämnades därför inte ut, med hänvisning till 6 kap 2 § sekretesslagen. Beslutet har inte överklagats och har således vunnit laga kraft. Vid sin genomgång av hanteringen av handlingar i det aktuella ärendet har det framkommit att vissa delar av rutinerna vid registrering av bilagor till handlingar bör förbättras. Vid diarieföring tillämpar nämnden följande rutiner. Inkomna skrivelser adresserade till fastighetskontoret, handläggare eller fastighetsnämnden inkomststämplas och erhåller ett diarienummer. I diariehanteringssystemet anges dokumentets innehåll och ärendemening. Eventuella bilagor anges inte, utan framgår normalt av skrivelsen. Detta kan i vissa fall medföra problem att i efterhand fastställa exakt vilka handlingar som registrerats under en viss post. I nu aktuellt ärende är det t.ex. vissa svårigheter att fastställa vilka handlingar som bifogades skrivelsen som registrerades den 8 november, vilka bilagor som medföljde värderingsutlåtandet som registrerades den 5 november och om överlåtelseavtalet medföljde som bilaga till det optionsavtal som bilades den skrivelse som registrerades den 16 september. Fastighetsnämnden har uppmärksammat detta problem och en översyn av registreringsrutinerna med syfte att förbättra bl.a. informationen i diariet och eftersökningsmöjligheterna kommer att ske.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Registrering av handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: En handling är enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Av 6 § följer att en handling anses inkommen när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Var någonstans befattningshavaren tar emot handlingen saknar betydelse (jfr bl.a. JO 1989/90 s. 415). En handling anses normalt som upprättad när den har expedierats eller, om så inte skall ske, när handlingen färdigställts. Om en handling som inte har expedierats hänför sig till ett särskilt ärende anses den upprättad när ärendet har slutbehandlats hos myndigheten.

text: I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i TF har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns. Att så sker är dessutom en nödvändig förutsättning för arbetets behöriga gång hos myndigheterna.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall allmänna handlingar som kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras, dvs. diarieföras, utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling inkommit eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar därmed bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan myndigheterna välja mellan att antingen registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har inkommit eller upprättats. När myndigheten har bestämt sig för ettdera systemet måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten. Om det t.ex. har bestämts att allmänna handlingar tillhörande vissa ärendeslag skall registreras krävs det att alla allmänna handlingar som hör till sådana ärenden verkligen diarieförs. Detta gäller även för meddelanden som befordras elektroniskt.

text: I

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: uppställs vissa minimikrav beträffande uppgifterna i ett register. I det fall en handling registreras skall av registret framgå 1. datum, då handlingen kom in eller upprättades, 2. diarienummer eller annan beteckning som åsatts handlingen, 3. i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt 4. i korthet vad handlingen rör. Utgångspunkten är att dessa uppgifter skall vara allmänt tillgängliga. Uppgifterna under punkterna 3 och 4 får utelämnas eller särskiljas om det behövs för att registret i övriga delar skall kunna företes för allmänheten.

text: Bestämmelsen i 15 kap. 1 § om att allmänna handlingar skall registreras utan dröjsmål innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registreringen skall ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges den enskilde möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Om handlingen inte registreras eller om registrering fördröjs inskränker detta allmänhetens möjlighet till insyn i myndighetens verksamhet. För en handling som kommer in till en myndighet med post ligger det närmast till hands att registrering följer i omedelbar anslutning till själva postöppningen. För handlingar som inges till myndigheten på annat sätt är det önskvärt att de diarieförs i nära anslutning till ingivandet. I normalfallet bör registrering ske senast påföljande arbetsdag.

text: Dokumentation Den muntliga information som inhämtas och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras. Dokumentationen skall vara utförd på ett sådant sätt att den inte lätt kan utplånas samt vara daterad och signerad. För vissa fall framgår denna dokumentationsskyldighet direkt i lag.

text: Det är från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten. Även uppgifter som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter, utan enbart rör ärendets yttre gång, måste i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan gälla att kontakt förekommit med parter, andra personer eller myndigheter eller att handläggaren besökt den plats ärendet rör.

text: Även om dokumentationen av det senast nämnda slaget inte har betydelse för själva utgången av ärendet är den ändå av stort värde. Den är en av förutsättningarna för insyn i och kontroll av verksamheten både från den egna förvaltningsledningen och från utomstående tillsynsmyndigheter. Även parters och allmänhetens insyn i myndighetens verksamhet underlättas av detta slags dokumentation. Vidare kan ett handläggarbyte i hög grad försvåras av brister i beskrivningen av vad som förekommit i ett ärende.

text: Bedömning

text: Inledande anmärkningar JO:s granskning avser i första hand en kontroll av att myndigheter och deras befattningshavare i sin verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Inte heller brukar JO ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. JO tar upp en sådan fråga till utredning bara när ett beslut direkt strider mot en lag eller annan författning eller annars framstår som uppenbart felaktigt. Vidare gäller att JO:s granskning inte är avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan ske eller har skett i ordinarie ordning. Kommunfullmäktige står inte under JO:s tillsyn. Vid tillsyn över kommunala myndigheter skall JO beakta de former i vilka den kommunala självstyrelsen utövas. Mot denna bakgrund har min granskning begränsats till registreringen och hanteringen i övrigt hos nämnden av handlingar rörande förvärvet av Geddeholms gods.

text: Registrering av handlingar Självfallet måste det tydligt framgå vilka handlingar som kommit in och när detta har skett. Detta gäller samtliga handlingar som ges in och således även dem som utgör bilagor till andra handlingar. Jag noterar nämndens uppgifter i remissvaret om en översyn av registreringsrutinerna med syfte att förbättra bl.a. informationen i diariet och eftersökningsmöjligheterna. Hantering av värderingsutlåtande För det fall att CC tog emot värderingsutlåtandet den 5 juni 2002 på KPMG:s kontor skulle handlingen därigenom ha varit att anse som allmän och den borde i så fall redan vid denna tidpunkt utan dröjsmål ha diarieförts. Nämnden har dock

text: uppgett att han den 5 juni fick endast en muntlig redovisning av innehållet i handlingen vid samtal med representanter för KPMG men att han inte fick del av själva handlingen. Innehållet kom att tjäna som underlag för nämndens beslut och borde naturligtvis omgående ha dokumenterats i en handling, inte minst för att säkerställa att nämndledamöterna fick del av uppgifterna.

text: De brister i nämndens handläggning som jag sålunda kunnat konstatera har lett till omotiverade begränsningar i allmänhetens grundlagsskyddade rätt till insyn och kontroll i den kommunala verksamheten. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till det skedda.

text: Rätten för nämndledamot att ta del av handlingar i ett pågående ärende Det är anmärkningsvärt att det inte stått klart för de anställda inom förvaltningen att ledamöterna i nämnden måste få tillgång till samtliga handlingar i ett ärende. Om informations- och utbildningsåtgärder har bedömts vara nödvändiga förutsätter jag att dessa redan har genomförts.

text: Övrigt Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av en parts begäran att ta del av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 21 april 2010, anförde AA och BB i huvudsak följande. Försäkringskassan har funnit att de har fått för mycket i bostadsbidrag under perioden 2001-2008. De har därför begärt att få del av kopior av sina ansökningar om bostadsbidrag för perioden. De har fått besked av Försäkringskassan att vissa av ansökningarna är gallrade och att vissa av dem inte har gått att återfinna. De har blivit dåligt bemötta av kassans handläggare.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till kassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvar den 10 augusti 2010, genom försäkringsdirektören CC, följande.

text: Bakgrund

text: Handläggning av bostadsbidrag har från och med 2008 koncentrerats till fem nationella försäkringscenter (NFC). Syftet med en koncentrerad handläggning är bland annat att åstadkomma likformig och rättssäker handläggning. Tidigare har handläggningen av bostadsbidrag gjorts av samtliga 21 länsorganisationer inom Försäkringskassan. Vid omorganisationen arkiverades de kvarvarande handlingarna som avsåg bostadsbidrag inkomna under åren 2006-2007 i Göteborg och handlingar inkomna under åren 2003-2005 arkiverades i Östersund. Handlingarna från år 2008 och senare finns inskannade i Försäkringskassans ärendehanteringssystem (ÄHS).

text: Försäkringskassans föreskrifter

text: Bostadsbidrag handläggs med stöd av:  Lagen (

text: ) om bostadsbidrag 

text: Bostadsbidragsförordningen (1993:739)

text:  Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1993:7

text: ) om bostadsbidrag  Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1996:12

text: ) om inkomstprövning och avstämning vid beslut om bostadsbidrag  Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1998:9

text: ) om beräkning av bostadskostnad i ärenden om bostadsbidrag och familjebidrag i form av bostadsbidrag.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande. Handläggningsrutiner Försäkringskassan betalar ut bostadsbidrag löpande som ett preliminärt bidrag beräknat efter en uppskattad bidragsgrundande inkomst och ska så långt det är möjligt motsvara det slutliga bostadsbidraget. Den som ansöker om bostadsbidrag måste därför alltid uppskatta sina inkomster för hela perioden 1 januari - 31 december för varje år som han eller hon söker bidrag. Avstämning Slutligt bidrag bestäms i efterhand för varje kalenderår efter att Försäkringskassan har fått underlag om bidragstagarens taxerade inkomst från Skatteverket. Strikt återbetalningsskyldighet gäller i ärenden om bostadsbidrag till skillnad från krav på återbetalning av de socialförsäkringsförmåner som beslutas enligt

text: 20 kap. 4 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Det saknar således betydelse om bidragstagaren har orsakat eller skäligen borde ha insett att beloppet betalats ut felaktigt. Det är först vid en eftergiftsprövning som dessa faktorer kan ingå i bedömningen.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Inkomna handlingar från åren 2001-2005 är gallrade enligt Riksarkivets föreskrifter och allmänna råd (

text: RA-MS 1996:73

text: , ändrad

text: RA-MS 2000:27

text: ) om gallring och återlämnande av handlingar hos Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna och finns därför inte kvar. Inkomna handlingarna för åren 2006-2007 avseende AA:s och BB:s bostadsbidrag har nu efter extra översyn återfunnits den 16 juni 2010 och kommer att skickas över till dem. Att handlingarna inte har återfunnits tidigare beror på ett misstag vad gäller AA och BB:s lokalkontorstillhörighet vilket har lett till att akten har eftersökts på fel plats. Därutöver har själva utlämnandet av handlingarna, efter att handlingarna återfanns, dragit ut på tiden vilket inte är acceptabelt. Försäkringskassan kan bara beklaga det inträffade och att det dröjt så långt tid innan AA och BB kunnat få del av de handlingar avseende bostadsbidrag som de begärt att få utlämnade. Rutinerna för hur handlingar eftersöks kommer att ses över för att minimera risken för att liknande händelser ska inträffa.

text: Av till remissvaret bifogade handlingar framgick bl.a. att AA begärde ut de i ärendet aktuella handlingarna den 8 mars 2010.

text: Muntliga uppgifter inhämtades från specialisten DD vid Försäkringskassan. DD uppgav i huvudsak följande. Handlingarna i AA:s ärenden om bostadsbidrag för åren 2006-2007 lämnades ut av kassan den 11 augusti 2010. Anledningen till att det förflöt viss tid från det att handlingarna återfanns till det att de lämnades ut, var att handlingarna skickades till henne och att hon var frånvarande från arbetet.

text: AA och BB yttrade sig över remissvaret och anförde bl.a. att de önskar skadestånd till följd av att de har blivit otrevligt bemötta av kassans handläggare.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: är en handling allmän bl.a. om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen dit.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Begäran att få avskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis anmärka att JO:s granskning är av rättslig art och främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag finner inte skäl att frångå denna princip i nu aktuellt ärende.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 8 mars 2010 kontaktade Försäkringskassan och begärde att få del av handlingarna i sina ärenden om bostadsbidrag för åren 2001-2007. Han informerades därvid om att handlingarna för åren 2001-2005 var gallrade och därför inte fanns kvar samt att handlingarna för åren 2006-2007 inte gick att återfinna. Försäkringskassan återfann handlingarna för åren 2006-2007 den 16 juni 2010 och handlingarna lämnades ut av kassan den 11 augusti 2010, dvs. drygt fem månader efter AA:s begäran att få del av handlingarna. Dröjsmålet med att lämna ut handlingarna till AA är inte förenligt med kravet att en begäran om att ta del av handlingar ska behandlas skyndsamt.

text: Jag konstaterar att det dröjde knappt två månader från det att kassan återfann handlingarna för åren 2006-2007 till det att handlingarna lämnades ut till AA. Dröjsmålet i denna del är anmärkningsvärt och naturligtvis inte acceptabelt. Skälet för dröjsmålet har uppgetts vara att handlingarna, sedan de återfunnits, sändes till en specialist vid Försäkringskassan som under perioden var frånvarande från arbetet. Den bakomliggande orsaken till att det dröjde knappt två månader från det att kassan återfann handlingarna till det att handlingarna lämnades ut till AA synes således vara bristande rutiner för bevakning av inkommande post. Försäkringskassan bör därför, om så inte redan har skett, se över sina rutiner för bevakning av inkommande post.

text: Vad AA och BB anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: JO prövar inte frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Bemötande
Grundläggande fri- och rättigheter
Hembesök
Samtycke
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot två poliser för att inte ha levt upp till polisförordningens krav på hur en polisman ska uppträda vid en kontakt med allmänheten

sammanfattning: En lördagskväll knackade två poliser på hemma hos en man. De har i JO:s utredning uppgett att de bedrev ett brottsförebyggande arbete och bl.a. ville hämta in information om bedrägerier som begåtts i området. Poliserna frågade efter mannens personnummer och gjorde en registerslagning på honom. De förflyttade sig därefter in i bostaden. JO konstaterar att omständigheterna inte var sådana att det fanns förutsättningar för poliserna att fråga efter mannens personnummer och ännu mindre att göra en registerslagning. Utredningen är inte tillräcklig för att JO ska kunna uttala sig om huruvida regeringsformens skydd mot husrannsakan har överträtts. JO bedömer dock att det rör sig om ett gränsfall. JO uttalar att om ett brottsförebyggande och kontaktskapande arbete ska bedrivas genom uppsökande av människor i deras hem torde det ställa stora krav på polisers lyhördhet och uppträdande. Risken är i annat fall att det kan uppfattas som trakasserier eller ett obefogat intrång i den privata sfären, vilket kan medföra ett bristande förtroende för Polismyndigheten. Poliserna kritiseras för att inte ha levt upp till polisförordningens krav på hur en polisman ska uppträda vid en kontakt med allmänheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 mars 2025 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Klagomålen avsåg en händelse den 25 januari 2025 då två poliser knackade på hemma hos honom sent på kvällen.

text: AA uppgav bl.a. följande. Poliserna höll för nyckelhålet när de knackade på och när han öppnade dörren sa de att de var där för att informera om bedrägerier i området. Därefter krävde poliserna att han skulle uppge sitt personnummer. Den ena polisen påstod att han var dömd för narkotikabrott och att de därför ville ”kika runt” i hans bostad. Under press och utan att vara medveten om sina rättigheter gick han med på att poliserna gick in. I bostaden lyste poliserna med ficklampor samt öppnade skåp och luckor utan hans samtycke. En vän som befann sig i bostaden ombads också uppge sin identitet.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 22 augusti 2025, efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare.

text: Av myndighetens yttrande och handlingarna i övrigt framgår bl.a. följande.

text: Den dokumentation som finns i ärendet är en händelserapport rubricerad ”kontroll person/fordon” av vilken det framgår att polisassistenterna CC och DD befann sig på den aktuella adressen den 25 januari 2025 mellan klockan

text: 20.46 och 21.03. Det framgår inte av händelserapporten vad syftet med besöket var eller vad som skedde.

text: Polismyndigheten redogjorde för upplysningar från CC enligt följande.

text: Det stämmer att han och DD var på den aktuella adressen och samtalade med AA, men han delar inte AA:s upplevelse. Varken han eller DD höll för något titthål när DD knackade på AA:s dörr. När de frågade om AA:s personnummer ställde de inga krav och tvingade honom inte till något. De frågade om personnumret och AA uppgav det för dem. Om AA på något sätt känt sig obekväm med att lämna personnumret hade poliserna inte motsatt sig detta på något sätt. De frågade AA om det var okej att gå in och fortsätta samtalet inne i AA:s lägenhet. Detta gjordes av hänsyn gentemot AA. AA gick med på att de gick in i lägenheten. Om AA inte hade velat att de gick in hade de respekterat det. Han upplevde att de hade en bra kontakt och ett öppet klimat ... När de såg att AA tidigare dömts för narkotikabrott la de ingen vikt vid det annat än att de samtalade kring det. De misstänkte inte AA för något brott och hade inget syfte att kika runt i lägenheten eller att misstänka eller lagföra AA. Syftet var bara att arbeta informationsinhämtande och kontaktskapande och samtala med boende på adressen. Inne i lägenheten var det mörkt och för att kunna samtala och kunna ha ögonkontakt med AA hade de pannlamporna på. Det som AA påstår om att han och DD kikade runt i lägenheten eller öppnade skåp och dylikt stämmer inte. När man går in i en bostad är det som polis en självklarhet att inte stirra ner i golvet utan man ser sig omkring, men inte på ett sådant sätt att man lyfter saker, flyttar runt eller aktivt letar efter något. Han vill förtydliga att inga tvångsmedel användes mot AA eller hans vän. Hade tvångsmedel använts hade AA delgetts misstanke och de hade även förklarat att de genomförde en husrannsakan och varför samt upprättat en anmälan. AA och hans vän hade i sådana fall inte fått röra sig fritt under tvångsmedlet, och de hade fått sitta i olika delar av lägenheten. […] De dokumenterade inget om detta eftersom det inte fanns något att skriva. – – – Att de samtalade med AA om att han dömts för narkotikabrott är inget ovanligt. Samtalet om AA:s tidigare förekomster utgjorde en väldigt liten del av samtalet. Huvudsakligen pratade de om bedrägerierna i området, om han känner sig trygg i området och hur han upplever klimatet i staden. De gick inte in hos AA för att samtala om narkotika.

text: Polismyndigheten redogjorde därefter för upplysningar från DD enligt följande.

text: Han delar inte AA:s upplevelse av vad som hände när han knackade på dörren och AA kom ut. AA har uppgett att han möttes av två poliser, men inledningsvis var det bara han själv. AA påstår att polisen var där för att informera om

text: bedrägerier men han och CC var där för att inhämta information om bedrägerier. Han blev förvånad över AA:s upplevelse då han själv uppfattade det som att de fick en väldigt bra kontakt och hade ett gott samtal. AA:s påstående att han krävdes på identitetsuppgifter stämmer inte. Han och CC frågade om personnummer precis som vanligt och AA uppgav det på en gång och ifrågasatte inte deras fråga. Han är medveten om att de inte hade rätt att kräva honom att lämna identitetsuppgifter, och det gjorde de absolut inte. När de hade samtalat med AA ett tag, och sett att han tidigare dömts för narkotikabrott, frågade de om de kunde fortsätta prata inne hos AA, av respekt för AA. Det kan vara känsligt att i ett trapphus prata om att man tidigare blivit dömd. AA svarade att de kunde gå in till honom. Han var inte ifrågasättande till detta. De hade inga misstankar mot AA utan var bara där för att samtala. [– – –] När de klev in i lägenheten var det väldigt mörkt och nerdraget ... I soffan satt AA:s kompis som också uppgav sin identitet. AA och hans kompis hade fritt spelrum i lägenheten, hade sina telefoner uppe och gick runt i lägenheten helt fritt. […] Han och CC öppnade inte heller några skåp eller dylikt. – – –

text: Syftet den i ärendet aktuella kvällen var att informationsinhämta om bedrägerier riktade mot äldre personer. Även om det initiala syftet var att informationsinhämta kring bedrägerier kan de inte blunda för tidigare brottslighet. Som polis är det viktigt att, om personen själv vill, prata om tidigare brottslighet och fråga vad som hände eller om det fortfarande är något man håller på med.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: CC och DD har uppgett att de befann sig i den aktuella trappuppgången för att knacka dörr, för att informationsinhämta om bedrägerier i området och på så sätt arbeta brottsförebyggande. Polismyndigheten har inga synpunkter på det sättet att arbeta, utan det får anses förenligt med såväl interna riktlinjer som med det som stadgas om polisens uppdrag i

text: 2 § polislagen

text: . Enligt Polismyndigheten ger utredningen inte stöd för att polisen genomförde några undersökningsåtgärder i bostaden eller hade sådant undersökningssyfte som krävs för att det ska anses vara fråga om en husrannsakan enligt

text: 28 kap. 1 §

text: RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.] (jfr bl.a. JO 1990/91 s. 80 [dnr 2254-1988, JO:s anm.]). Nästa fråga blir om poliserna, genom att fråga om de fick komma in och samtala med AA i hans bostad, gjort ett sådant ”liknande intrång” som enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF [

text: regeringsformen

text: , JO:s anm.] kräver stöd i lag. Enligt Polismyndigheten ger inte utredningen stöd för att det varit fråga om ett sådant liknande intrång som avses i den aktuella bestämmelsen. Vid denna bedömning har Polismyndigheten bl.a. beaktat vad polismännen anfört om syftet med samtalet och besöket, att det inte varit fråga om något förhör med AA och att AA inte var misstänkt för något brott. Att poliserna översiktligt kontrollerade lägenheten i samband med att de gick in hos AA ändrar inte denna bedömning (jfr JO:s beslut den 22 september 2022, dnr

text: och JO 1990/91 s. 80). Vid dessa slutsatser kan inte heller den knapphändiga dokumentationen i ärendet anses utgöra en brist. Det saknas vidare stöd i utredningen att poliserna skulle ha agerat partiskt eller osakligt. Polismyndigheten konstaterar dock följande. När AA öppnade dörren och började samtala med poliserna och poliserna frågade om hans personnummer samt genom registerslagning fick reda på att AA tidigare dömts för narkotikabrott kom samtalet att inte bara handla om bedrägerierna i området, utan även om AA:s tidigare narkotikabrottslighet.

text: Enligt Polismyndigheten är det av mycket stor vikt att poliser i dessa sammanhang agerar och kommunicerar tydligt och klart med den enskilde eftersom det annars lätt kan uppstå missförstånd kring vad som t.ex. händer på platsen och vad ett samtal har för syfte. Det är vidare av stor vikt att poliser, t.ex. vid fråga om tillträde till bostad, tar hänsyn till och säkerställer att den enskilde verkligen önskar att poliserna kommer in i bostaden eftersom den enskilde i en dylik situation annars lätt kan uppfatta det som att han eller hon inte har något egentligt val. Polismyndigheten anser slutligen att det på befintlig utredning kan ifrågasättas om det i den nu aktuella situationen var korrekt att fråga om AA:s identitetsuppgifter. Som framgår ovan [i Polismyndighetens redogörelse för den rättsliga regleringen, utelämnad här, JO:s anm.] får en polisman fråga en person om dennes namn och hemvist om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift. I det aktuella fallet arbetade polisen trygghetsskapande och informationsinhämtande rörande bedrägerier riktade mot äldre personer. Enligt Polismyndigheten ger utredningen inte stöd för att det ska ha varit nödvändigt att fråga om AA:s identitetsuppgifter för att fullgöra den tjänsteuppgiften (jfr. JO:s beslut den 19 september 2017 med dnr 4222-2016 och JO:s beslut den 12 mars 2019 med dnr 6506-2017). Det kan därför ifrågasättas om den åtgärden var förenlig med behovs- och proportionalitetsprinciperna (jfr.

text: 8 § polislagen

text: Bedömning

text: Det är en uppgift för Polismyndigheten att förebygga och förhindra brottslig verksamhet (se

text: 2 § 1 polislagen

text: ). För den uppgiften gäller kravet på att en polis i kontakt med allmänheten, med beaktande av omständigheterna och situationen, ska agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen).

text: Poliserna CC och DD har uppgett att de på eget initiativ och mellan uppdrag bedrev ett brottsförebyggande arbete på den aktuella adressen genom dörrknackning. Syftet var enligt CC endast att inhämta information om bedrägerier, skapa kontakt och samtala med de boende. Av en händelserapport som de själva initierat framgår dock att de befann sig på platsen för att utföra kontroll av person/fordon. Någon annan dokumentation finns inte.

text: Av utredningen hos JO framgår att CC och DD var uniformerade när de oanmälda ringde på hos AA vid 21-tiden en lördagskväll. De inledde ett samtal med AA som relativt snabbt ledde till att de frågade efter hans personnummer med påföljande registerslagning samt uppmärksammandet av tidigare lagföring. De förflyttade sig därefter in i AA:s lägenhet.

text: Inom ramen för ett brottsförebyggande arbete så som CC och DD beskrivit det, har det inte varit nödvändigt att fråga AA om hans personnummer. Än mindre har det funnits något skäl till att göra en registerslagning på honom. Någon förklaring till varför dessa åtgärder ändå vidtogs har inte lämnats av poliserna. Inte heller har de förklarat varför de ville prata med AA om brott han lagförts för.

text: Med hänsyn till omständigheterna har jag förståelse för att AA upplevde att han var tvungen att uppge sitt personnummer. Jag vill betona vikten av att en polis

text: inte uttrycker sig eller agerar på ett sådant sätt att en enskild får en obefogad uppfattning att han eller hon är skyldig att handla på visst sätt.

text: Uppgifterna går delvis isär i fråga om AA självmant släppte in CC och DD i lägenheten. Det som AA fört fram om att poliserna öppnade skåp och luckor får inte stöd i utredningen. Av CC:s uppgifter framgår dock att poliserna såg sig omkring i lägenheten med sina pannlampor tända. AA:s vän som var i lägenheten, ombads också att uppge sitt personnummer.

text: Utredningen medger inte någon säker slutsats om huruvida åtgärden utgjorde en husrannsakan eller annat liknande intrång, som endast får vidtas med stöd av lag (se

text: 2 kap. 6 § första stycket

text: och

text: 20 §

text: regeringsformen

text: ). Något lagstöd för att gå in i lägenheten mot AA:s vilja har inte förts fram. Mot bakgrund av hur situationen måste ha tett sig för AA är det vanskligt att tala om någon egentlig frivillighet från hans sida. Jag anser därför att det rör sig om ett gränsfall om grundlagsskyddet har överträtts.

text: Om ett brottsförebyggande och kontaktskapande arbete ska bedrivas genom uppsökande av människor i deras hem torde det ställa stora krav på polisers lyhördhet och uppträdande. Risken är i annat fall att det kan uppfattas som trakasserier eller ett obefogat intrång i den privata sfären, vilket kan medföra ett bristande förtroende för Polismyndigheten. Det som AA har fört fram i sin anmälan till JO kan ses som en illustration av det.

text: Sammantaget anser jag att CC och DD inte har levt upp till polisförordningens krav på hur en polis ska uppträda vid en kontakt med allmänheten. De förtjänar kritik för det.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Fanny Baltzer har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Bemötande
Förhör
Förundersökning
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och en anställd där, som i strid med grundlagens krav på opartiskhet sökt sätta press på en av parterna i en tvist

sammanfattning: En anställd vid polisens kontaktcenter, PKC, har efter kontakt med ett äldre par ringt upp ett företag och hävdat att företaget utfärdat en bluffaktura samt sökt förmå företaget att återta fakturan. Hon bedöms därvid självsvåldigt ha agerat som ombud för en part, utan lagstöd och i strid med grundlagens krav på opartiskhet. Hon har inte heller uppträtt i enlighet med de allmänna uppförandekrav som den rättsliga regleringen ställer på den som är anställd av polisen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO har AA, vid TM Direkt AB (bolaget), framfört kritik mot polisen och en anställd där. Han har bl.a. anfört följande.

text: I december 2011 besökte bolaget en kund för utförande av en beställd service av dennes fjärrvärmeanläggning. Under besöket framkom att kunden, av okänd anledning, inte längre ville ha någon service. Mot bakgrund av detta fakturerades kunden för de kostnader som var hänförliga till utkörningen.

text: Den 10 januari 2012 blev en kundtjänsthandläggare vid bolaget uppringd av BB som presenterade sig som polis. BB gjorde gällande att bolaget var ett så kallat blufföretag. Vidare uppgav hon att polisen skulle komma att inleda en utredning om bedrägeri för det fall bolaget inte strök den aktuella fakturan, vilket hon också krävde att bolaget skulle göra. BB återkom samma dag och även det samtalet gick i ungefär samma ton. Enligt AA hade BB:s tillvägagångssätt upplevts som kränkande. Dagen efter ringde BB till kundtjänsthandläggaren och bad om ursäkt.

text: AA har gett in en inspelning av det första telefonsamtalet med BB.

text: Utredning

text: Polismyndigheten i Stockholms län har yttrat sig genom biträdande länspolismästaren CC. I yttrandet redovisas upplysningar från polismästaren DD, chef för Roslagens polismästardistrikt, som ansvarar för polisens kontaktcenter där

text: BB arbetar som civilanställd handläggare. Till polismyndighetens yttrande bifogades även synpunkter i form av ett samtal mellan BB och gruppchefen EE.

text: Polismyndigheten lämnade följande information om bakgrunden.

text: Polisens kontaktcenter (PKC) är en nationell verksamhet som har funnits sedan 2005. Uppgiften är att ta emot anmälningar, tips och upplysningar som kommer in via Polisens gemensamma telefonnummer 11414. Dessutom tar centret emot polisanmälningar som kommer in genom polisens webbplats www.polisen.se. Verksamheten bedrivs vid de sju polismyndigheterna i Hallands, Jönköpings, Västmanlands, Norrbottens, Skånes, Västra Götalands och Stockholms län. Samtliga PKC-enheter ansvarar gemensamt för hela landet. Samtalen fördelas inte efter någon geografisk princip, utan den operatör som är först tillgänglig besvarar samtalet oavsett var detta kommer ifrån. Efter granskning av förundersökningsledare vid något av de sju kontaktcentren överförs anmälan till berörd polismyndighet. PKC-verksamheten regleras i Rikspolisstyrelsens (RPS) föreskrifter och allmänna råd om Polisens kontaktcenter (PKC),

text: RPSFS 2008:4

text: , FAP 150-0. Vidare har RPS tagit fram ett dokument som kallas Nationell rutinbeskrivning för Polisens Kontaktcenter. Det följer av 7 § FAP 150-0 att PKC ska ta emot, upprätta och granska anmälningar som kommer in till PKC på telefon. Efter granskning och i förekommande fall, beslut av förundersökningsledare vid PKC, ska anmälan överföras till berörd polismyndighets brottssamordningsfunktion för vidare hantering (8 §). Därutöver är de allmänna bestämmelserna i

text: polislagen (1984:387)

text: rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: tillämpliga. Det kan nämnas att förfarandet kring upptagande av anmälan i princip är oreglerat (till skillnad från förundersökningsförfarandet). Att en polisman har en skyldighet att ta upp en anmälan om brott som hör under allmänt åtal följer av

text: 9 § första stycket polislagen

text: . JO har i ett antal avgöranden uttalat att polisen har en sådan principiell skyldighet (t.ex. dnr 5054-2006 som gällde PKC).

text: Beträffande händelsen uppgav polismyndigheten följande.

text: Av den samtalsuppteckning […] som polismästardistriktet upprättat efter det samtal som gruppchefen EE den 4 april 2012 höll med den civila PKC-operatören BB och då hon fick lyssna på CD-skivan som medföljde JO-remissen, framkommer bl.a. följande. BB hade diskuterat ärendet gällande det äldre paret som fått vad de trodde var en ”bluffaktura” med en annan PKC-operatör och hon fick då förslaget att ringa upp företaget. Kollegan hade sagt att andra operatörer hade ringt upp företag på det viset. Hon förstod att hon lade press på företaget att ta tillbaka fakturan till det gamla paret när hon hotade med att upprätta en anmälan om bedrägeri. Hon fick en sådan sympati för det gamla paret och ville gärna hjälpa dem. Men redan snart efter samtalet kände BB att hon hade gjort fel. Hon hade under utbildningen till PKCoperatör under hösten 2011 (tre veckor med efterföljande praktik och handledning i tre veckor) fått lära sig att man inte ringde upp någon annan än målsägande och anmälare för att komplettera deras redan ingivna anmälan. Hon hade inte heller fått någon instruktion från någon förundersökningsledare (polis) eller någon civil arbetsledare på PKC om att ringa upp företaget. BB är mycket ångerfull och inser sitt misstag. Dagen efter händelsen ringde hon till företaget och bad om ursäkt, hon ringde även till det äldre paret och berättade att hon gjort fel och inte kunde hjälpa dem på det sätt som hon trott dagen innan. Nu har hon som praxis att alltid kontrollera med en förundersökningsledare innan hon kontaktar någon externt. Det har vidare framkommit att någon polisanmälan i RAR-systemet inte har upprättats vare sig avseende Västmanlands län eller Stockholms län med anledning av telefonuppgifterna från det äldre paret i Västerås. Orsaken till att någon anmälan inte har upprättats har inte gått att utröna.

text: I sin bedömning angav polismyndigheten följande.

text: PKC-operatörens agerande att ringa upp det utpekade företaget och ställa krav samt hota om polisanmälan står i strid mot kravet om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF och det är därmed oacceptabelt. En brottsanmälningsmottagare ska självklart inte ta ställning i ett enskilt ärende och självsvåldigt agera utifrån sitt ställningstagande. Frågor till det utpekade företaget ska naturligtvis ställas inom ramen för förundersökningen av utredningspersonal. I det här fallet hade inte någon förundersökningsledare tagit ställning till om förundersökning skulle inledas eller inte. PKC-operatörens agerande står även i strid mot den s.k. uppförandekoden i 4 kap. 1 § polisförordningen som innebär att bemötandet av enskilda ska vara hövligt och korrekt. Vidare kan konstateras att agerandet faller utanför den i

text: 4 § förvaltningslagen

text: stadgade serviceskyldigheten. Myndigheten kan dock konstatera att PKC-operatören själv insett sitt felaktiga beteende och dagen därpå ringt upp företaget och det äldre paret och bett om ursäkt för sitt agerande samt att hon senare vid samtal med sin chef uttryckt sin djupa ånger. Myndigheten anser att detta visar att PKC-operatören har förstått sin roll och att hon inte kommer att upprepa sitt felaktiga beteende. Polismyndigheten anser vidare att de åtgärder som polismästardistriktet vidtagit och avser att vidta gällande utbildningsinsatser för PKC-operatörerna torde vara tillräckliga för att motverka att liknande situationer uppstår. Avslutningsvis beklagar polismyndigheten det inträffade.

text: Bedömning

text: BB har, när hon gjort sig till ombud för det äldre paret och sökt sätta press på det aktuella företaget, agerat utan erforderligt lagstöd och utanför sin befogenhet. Hennes agerande har, i linje med vad polismyndigheten konstaterat, varit självsvåldigt och dessutom stått i strid med grundlagens krav på opartiskhet (1 kap.

text: 9 § regeringsformen

text: Av 4 kap. 1 § polisförordningen framgår vidare att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning; de ska uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet. Av ljudinspelningen från BB:s samtal med bolagets företrädare framgår att hon inte har levt upp till dessa allmänna krav.

text: BB är inte själv polisman och har intagit en jämförelsevis underordnad ställning. Hon har tämligen omgående insett att hon handlat felaktigt och vidtagit åtgärder för att rätta till det hon gjort. Det sistnämnda borgar för att hon inte kommer att upprepa sitt misstag. Hennes agerande var dock så uppenbart otillbörligt att det trots dessa förmildrande omständigheter inte kan undgå kritik. Även Polismyndigheten i Stockholms län, i vars namn och verksamhet BB agerade, måste kritiseras.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Ansökan
Långsam handläggning
Personlig assistans
Väsentlig försening

title: Omsorgsnämnden i Uppsala kommun får allvarlig kritik för långsam handläggning av ett ärende om personlig assistans enligt LSS samt för brister i hanteringen av en underrättelse enligt 11 § FL.

sammanfattning: I ett ärende om personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade meddelades ett beslut först efter nästan två år. JO konstaterar att handläggningstiden varit långt ifrån vad som normalt kan anses acceptabelt. Utöver åtgärden att regelbundet fatta s.k. tillfälliga beslut som innebar att den enskilde hade rätt till personliga assistans under handläggningstiden, vidtogs inte några konkreta handläggningsåtgärder förrän efter omkring ett år. Enligt JO är det uppenbart att fördröjningen helt och hållet berott på den passivitet som nämnden visat under den här tiden, vilket är mycket anmärkningsvärt. Omsorgsnämnden i Uppsala kommun förtjänar allvarlig kritik för sin långsamma handläggning. JO anser vidare att nämnden under handläggningen av ärendet brustit vid tillämpningen av 11 § förvaltningslagen (2017:900) avseende underrättelse om väsentlig försening. Även för detta kritiseras nämnden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Vård- och omsorgsförvaltningen i Uppsala kommuns långsamma handläggning av hans ansökan om personlig assistans och framförde bl.a. följande.

text: Enligt ett tidigare beslut var han beviljad personlig assistans fram till och med den 31 mars 2023. I januari samma år ansökte han om förlängd och utökad assistans. När det tidigare beslutet löpte ut beviljades han tillfälliga förlängningar av assistansbeslutet. Eftersom han inte fick någon information om sitt ärende tog han själv kontakt med handläggaren den 27 november 2023. Han fick då beskedet att någon ny utredning ännu inte hade påbörjats, trots att handläggningstiden vid den tidpunkten uppgick till nästan ett år. Den långa handläggningstiden har bl.a. försvårat för honom att planera inför framtiden med bostad, arbete eller studier.

text: Tillsammans med anmälan gav AA in flera handlingar till JO, bl.a. viss epostkorrespondens och ett beslut den 27 december 2023 om att han tillfälligt beviljats personlig assistans under utredningstiden.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in vissa handlingar i AA:s ärende från Vård- och omsorgsförvaltningen i Uppsala kommun. Därefter begärde JO att Omsorgsnämnden i Uppsala kommun skulle yttra sig över anmälan. Nämnden skulle i sitt yttrande särskilt beröra frågan om underrättelse enligt

text: 11 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: I sitt yttrande redogjorde Omsorgsnämnden i Uppsala kommun för vad som hade hänt i AA:s ärende och framförde bl.a. följande. Den långa handläggningstiden i ärendet har berott på oförutsedda personalomsättningar under våren 2023 som varit mer omfattande än nämnden rimligen kunnat räkna med. Det har tagit tid att introducera nyanställda samtidigt som inflödet av ärenden under den aktuella tidsperioden varit förhållandevis hög. Detta har lett till att ärendekön växt och det har tagit nämnden ganska lång tid att komma ikapp. Nämnden har varit tvungen att prioritera bland samtliga ärenden för att säkerställa att den med störst behov fått sin sak prövad inom skälig tid. Det är inte rimligt att det har tagit så lång tid att genomföra ett hembesök i AA:s ärende, och det finns anledning att vara kritisk till detta. Nämndens uppfattning är dock att utredningen har genomförts på ett adekvat sätt när den väl kom igång. Det har även framkommit att det saknas ett egenvårdsintyg men så snart utredningsunderlaget är komplett kommer nämnden kunna fatta beslut i ärendet.

text: AA yttrade sig och framförde bl.a. att det var först i ett samtal med handläggaren i maj 2024 som det kom fram att ett egenvårdsintyg saknades, det vill säga över ett år efter att ansökan gavs in. Om intyget hade begärts tidigare hade en fördröjning av handläggningen kunnat undvikas. AA gav även in kompletterande handlingar till JO.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden AA:s ärende hos nämnden gällde personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS.

text: LSS är en rättighetslag. Jag har nyligen i ett annat beslut mer utförligt redovisat vad detta innebär (se JO:s beslut den 13 februari 2025, dnr

text: ). Verksamhet enligt LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet, och den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. (Se 5 och 6 §§ LSS.)

text: Personer som omfattas av personkretsen i LSS har rätt till insatser i form av särskilt stöd och särskild service om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och om deras behov inte tillgodoses på något annat sätt. Den enskilde ska genom insatserna enligt LSS tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna ska vara varaktiga och samordnade. De ska även anpassas till mottagarens individuella behov samt utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. (Se

text: 7 §

text: LSS.)

text: Det finns inte någon särskild bestämmelse som reglerar inom vilken tid en nämnd ska fatta beslut med anledning av en ansökan om insats enligt LSS. De generella bestämmelserna om ärendehandläggning i

text: förvaltningslagen

text: är dock tillämpliga. Det innebär bl.a. att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 §

text: FL). Nämnden måste alltså se till att ärendet drivs framåt och att utföra de handläggningsåtgärder som krävs för att ärendet ska kunna avgöras inom en rimlig tid.

text: Under åren 2017–2018 undersökte jag några kommuners handläggning av LSSärenden om personlig assistans med inriktning på handläggningstider (se JO 2019/20 s. 588, dnr

text: ). Uppsala kommun var en av kommunerna som ingick i den granskning där jag uttalade bl.a. följande. En handläggningstid om tre till fyra månader är ett rimligt riktmärke för ett ärende som rör personlig assistans. Alla ärenden kommer dock inte kunna avgöras inom en sådan tidsperiod. För att en längre handläggningstid ska anses godtagbar krävs att det föreligger omständigheter som kan motivera det. Är det t.ex. fråga om ett komplext ärende där en rad utredningsåtgärder varit nödvändiga kan en utredningstid om sju till åtta månader vara nödvändig. För att en handläggningstid som överstiger sju till åtta månader ska kunna godtas krävs typiskt sett att det varit fråga om ett ärende där en mer omfattande utredning varit nödvändig. Det krävs också att nämnden hela tiden har bedrivit ett aktivt utredningsarbete. Den enskilde ska inte behöva vänta så länge på ett beslut i sitt ärende annat än i mycket speciella undantagsfall.

text: Av utredningen i det här ärendet framgår bl.a. följande. Enligt ett tidigare beslut var AA beviljad personlig assistans till och med den 31 mars 2023. Den 5 januari 2023 ansökte han muntligen hos nämnden om en förlängning av beslutet och uppgav även att hans behov av personlig assistans hade ökat. I mars 2023 informerades AA om att beslutet skulle förlängas under utredningstiden och han gavs möjlighet att ge in de intyg som han ville åberopa. När det tidigare assistansbeslutet löpte ut fattade nämnden ett s.k. tillfälligt beslut som innebar att AA hade rätt till personliga assistans under handläggningstiden i den omfattning som han tidigare varit beviljad. Beslutet avsåg tidsperioden 1 april 2023 – 30 juni 2023. När detta beslut löpte ut fortsatte nämnden att tillfälligt förlänga insatsen för AA med några månader i taget. Utöver åtgärden att regelbundet fatta nya beslut om att tillfälligt förlänga insatsen vidtogs emellertid inte några konkreta handläggningsåtgärder i AA:s ärende förrän i

text: januari 2024, då ett hembesök hos AA genomfördes. Efter hembesöket kommunicerades utredningen i april 2024 med AA som önskade komplettera utredningen. I maj 2024 uppmärksammades att det saknades ett egenvårdsintyg som då begärdes in från AA. Av de handlingar som AA har gett in till JO framgår att nämnden fattade beslut i ärendet den 13 december 2024.

text: Jag konstaterar att nämnden fattade sitt beslut nästan två år efter det att AA ansökte om insatsen. En sådan handläggningstid är givetvis långt ifrån vad som normalt kan anses acceptabelt. Det har inte framkommit att ärendet krävt några omfattande utredningsåtgärder som medfört att handläggningen dragit ut på tiden av det skälet, utan nämnden har som förklaring i huvudsak hänvisat till personalbrist och att andra ärenden har behövt prioriteras. Av ett epostmeddelande från nämndens handläggare till AA den 1 december 2023 framgår att utredningen ännu inte hade påbörjats, trots att handläggningstiden då uppgick till nästan ett år. Jag ser allvarligt på detta. Det är enligt min mening uppenbart att fördröjningen helt och hållet berott på den passivitet som nämndens visat under den här tiden, vilket är mycket anmärkningsvärt. Att nämndens arbetssituation varit ansträngd till följd av personalomsättning är inte någon godtagbar ursäkt utan nämnden har ett ansvar att organisera verksamheten på ett sätt sådant sätt att den kan upprätthålla kravet på skyndsam handläggning oberoende av att sådana situationer uppstår.

text: Det ligger i sakens natur att beslut i ärenden enligt LSS är av stor betydelse för den enskilde. Det är därför angeläget att nämndens handläggning av sådana ärenden sker snabbt, effektivt och rättssäkert i enlighet med bestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: . Även om de tillfälliga beslut som meddelats under utredningstiden har inneburit att AA inte stått helt utan insats, så vill jag understryka att inte heller det förhållandet att den enskilde tillfälligt beviljats insatser under tiden som en utredning om personlig assistans pågår innebär att nämnden kan bortse från kravet på skyndsam handläggning enligt

text: 9 §

text: FL. Jag har också förståelse för att förfarandet med att gång på gång tillfälligt förlänga insatsen har inneburit en osäkerhet för AA. Det har dessutom framkommit att hans ansökan inte bara avsåg en förlängning av insatsen i den tidigare beviljade omfattningen, utan också ett utökat behov av personlig assistans. Han har därför haft ett berättigat intresse av att få sin ansökan prövad av nämnden utan onödigt dröjsmål. (Jfr.

text: JO 2019/20 s. 588

text: När det gäller handläggningen i övrigt kan konstateras att nämnden först i maj 2024 uppmärksammade att ett egenvårdsintyg saknades. Jag vill mot den bakgrunden påminna om att jag tidigare uttalat att nämnden skyndsamt ska bedöma en ansökan om personlig assistans när den kommer in till nämnden och ta ställning till vilka utredningsåtgärder som ska vidtas. Om det dröjer riskerar handläggningstiden bli onödigt lång redan till följd av den inledande passiviteten (se

text: JO 2019/20 s. 588

text: ). Som ovan nämnts innebär

text: förvaltningslagens

text: skyndsamhetskrav att nämnden alltid har ett ansvar för att

text: driva handläggningen framåt och se till att det underlag som behövs i ärendet kommer in i rimlig tid.

text: Enligt min mening är det uppenbart att nämndens handläggning av ärendet inte har bedrivits med den skyndsamhet och noggrannhet som

text: förvaltningslagen

text: föreskriver och nämnden förtjänar allvarlig kritik för handläggningen. Underrättelse om väsentlig försening Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen (se

text: 11 §

text: FL).

text: Jag har tidigare uttalat att en underrättelse om väsentlig försening ska lämnas när det kan bedömas att den faktiska handläggningstiden kommer att markant överstiga den förväntade handläggningstiden och detta främst beror på att myndighetens handläggning varit passiv en längre period. De överväganden som en myndighet gör i fråga om huruvida den ska underrätta den enskilde bör dokumenteras. (Se t.ex. JO:s beslut den 19 juni 2023, dnr

text: , med vidare hänvisningar.)

text: En myndighet ska på eget initiativ informera om ett dröjsmål så snart det står klart för den att avgörandet i ärendet kommer att försenas väsentligt (se

text: prop. 2016/17:180 s. 110

text: ). Det krävs alltså inte att avgörandet redan har blivit försenat för att underrättelseskyldigheten ska inträda. Syftet med bestämmelsen i

text: 11 §

text: FL är främst att minska risken för att bristande information om handläggningen leder till onödig irritation hos den enskilde. Det är god förvaltning att inte hålla den enskilde ovetande om vad som händer i ärendet. En myndighet bör därför lämna information om handläggningen så tidigt som möjligt, och om det redan vid tidpunkten för ansökan står klart att avgörandet kommer att bli väsentligt försenat måste myndigheten lämna en sådan underrättelse då. (Se JO 2023 s. 368, dnr 7262-2022 och 7266-2022.)

text: Nämnden har framfört att AA redan vid sin ansökan den 5 januari 2023 bör ha fått information om att nämnden stod inför en stor personalomsättning och att detta var orsaken till att det var tveksamt om hans ärende skulle avgöras innan det tidigare beslutet löpte ut. Det saknas anledning för mig att avgöra vid vilken tidpunkt i just det här ärendet som skyldigheten att lämna en underrättelse enligt

text: 11 §

text: FL inträdde, men som jag uppfattar det menar nämnden att detta borde ha skett redan vid tidpunkten för ansökan. Jag konstaterar dock att det inte finns något som tyder på att en underrättelse lämnades vid det tillfället. Enligt nämnden har underrättelseskyldigheten i stället fullgjorts genom kontakter som ägt rum med AA via e-post, och nämnden har i det sammanhanget särskilt hänvisat till ett e-postmeddelande den 28 november 2023.

text: När det gäller underrättelsens innehåll vill jag framhålla att en myndighet inte bara ska underrätta den enskilde om förseningen, utan också förklara vad

text: förseningen beror på. Jag har tidigare uttalat att det inte krävs att myndigheten lämnar någon utförlig information om sin verksamhet eller de omständigheter som har lett till att avgörandet kommer att försenas. Hur utförlig förklaringen behöver vara ska bedömas utifrån syftet med bestämmelsen. En underrättelse enligt

text: 11 §

text: FL kan alltså vara kortfattad. Det är dock viktigt att den är tydligt utformad. Det måste bl.a. framgå att det är fråga om en underrättelse enligt den bestämmelsen. Det är också lämpligt att myndigheten försöker uppskatta hur lång tid det beräknas ta innan ärendet avgörs (se JO 2023 s. 368).

text: Enligt min mening framgår det inte tillräckligt tydligt av den epostkorrespondens som nämnden hänvisat till att informationen utgör en underrättelse enligt

text: 11 §

text: FL. E-postmeddelandet till AA den 28 november 2023 innehåller t.ex. inte någon information om att avgörandet i ärendet försenats eller en förklaring till dröjsmålet. En sådan förklaring lämnades visserligen i ett e-postmeddelande som skickades den 1 december 2023 men inte heller av detta meddelande framgår tydligt att det är frågan om en underrättelse om väsentlig försening. Jag konstaterar också att inget av meddelandena innehåller någon tidsplan för när ett beslut kommer att fattas. Den aktuella korrespondensen tycks inte heller skett på myndighetens initiativ, utan såvitt går att utläsa har informationen lämnats efter att sådan har efterfrågats av AA. Vidare vill jag påpeka att det inte heller framgår av journalanteckningarna i AA:s ärende att nämnden vid något tillfälle har gjort en närmare bedömning av om avgörandet i ärendet skulle komma att försenas, eller att en underrättelse enligt

text: 11 §

text: FL lämnats.

text: Mot bakgrund av det som framkommit ovan har nämnden enligt min bedömning inte uppfyllt sin underrättelseskyldighet enligt

text: 11 §

text: FL. Jag är kritisk till detta och utgår från att åtgärder vidtas för att förhindra att något liknande inträffar igen. Avslutande kommentarer Omsorgsnämnden i Uppsala kommun förtjänar sammantaget allvarlig kritik för den långsamma handläggningen av AA:s ansökan om personlig assistans samt för bristerna i hanteringen av en underrättelse enligt

text: 11 §

text: FL.

text: Det som i övrigt framkommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Elenor Grönnå har föredragit ärendet och biträdande kanslichefen Marcus Agnvall har deltagit i beredningen.