avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Mitt, för att två personer omhändertagits med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. utan att det fanns grund för det

sammanfattning: I samband med att polisen bedrev spaning mot fordon på en fastighet med koppling till en mc-klubb konfronterades de av två personer som bad dem lämna platsen. Polisen gjorde bedömningen att de båda personerna på grund av alkoholpåverkan utgjorde en fara för sig själva och för annan, och omhändertog dem med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). I beslutet uttalar JO att det utgör ett betydande intrång i den omhändertagnes integritet att bli omhändertagen för berusning. JO framhåller att polisen får använda sina maktbefogenheter endast när lagens förutsättningar är uppfyllda och att det alltid måste ske med gott omdöme, samt att en polis aldrig får låta sig påverkas av irritation och ilska. JO uttalar vidare att det förhållandet att någon har druckit alkohol och uppträder aggressivt inte i sig innebär att förutsättningarna för ett omhändertagande enligt LOB är uppfyllda. För att ett sådant omhändertagande ska kunna komma i fråga måste berusningsgraden vara så framträdande att den enskilde behöver tas om hand av den anledningen. JO – som bl.a. haft tillgång till en filmupptagning av delar av ingripandet – kommer till slutsatsen att de omhändertagna inte på grund av berusning utgjorde en fara för sig själva eller för någon annan på det sätt som avses i 1 § LOB. Polisernas bedömning kan inte anses ligga inom ramen för vad som är godtagbart, vilket står än mer klart när man tar hänsyn till den restriktivitet som gäller vid omhändertaganden på privat område. Polismyndigheten kritiseras för att de båda personerna omhändertagits med stöd av LOB utan att det fanns grund för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Mitt. Han var kritisk till hur polisen agerade i samband med en polisinsats mot en mc-klubb i Sala och anförde i huvudsak följande.

text: Natten till den 12 juli 2015 kom det en polisbil till hans gård. Två personer, BB och CC, gick fram till poliserna och frågade vad de ville. De uppgav att de skulle kontrollera bilar men kunde inte ange varför det skulle ske. BB och CC bad poliserna att lämna platsen som är privat mark. Poliserna klev då ur polisbilen, krävde att BB och CC skulle legitimera sig och bröt ned dem på motorhuven. BB och CC krävde att få se polisernas legitimationer, att få veta

text: vad de var misstänkta för och att få ett protokoll enligt

text: 27 § polislagen

text: . Poliserna visade inga legitimationer, det fanns ingen brottsmisstanke och de påstod sig inte känna till vad ett protokoll enligt

text: 27 § polislagen

text: är. Poliserna kallade på förstärkning och två piketbussar kom till platsen inom ett par minuter, trots att dessa är stationerade en och en halv respektive fyra mil från platsen för ingripandet. Piketbussarna måste ha varit satta i beredskap i förväg, och fordonskontrollen var ett svepskäl för att kunna sätta in piketpoliser mot mc-klubben. BB och CC omhändertogs enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) trots att de inte var berusade och trots att marken var privatägd. BB och CC begärde att få göra ett alkoholutandningsprov, men nekades detta. BB fick ett skrapsår i ansiktet och ett blåmärke vid ögat av polisens behandling. Poliserna riktade sina strålkastare så att insatsen inte skulle kunna filmas.

text: AA har vidare anfört att det står i strid med

text: personuppgiftslagen

text: att polisen registrerade uppgifter om de fordon som fanns på platsen. Att de begärde legitimation utan att det fanns någon brottsmisstanke utgör enligt AA olaga personkontroll. Poliserna gjorde sig dessutom skyldiga till olaga intrång genom att tränga in och stanna kvar på privat område trots att det inte fanns någon brottsmisstanke eller tillstånd till det.

text: Utredning

text: Tillsammans med anmälan lämnade AA bl.a. in en filmupptagning av delar av ingripandet.

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig och särskilt redogöra för grunderna för fordonskontrollen och omhändertagandena enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m.

text: Polismyndigheten (DD) yttrade sig efter att ha hämtat in upplysningar från berörda befattningshavare.

text: Polisassistenten EE lämnade bl.a. följande uppgifter. Det finns inte någon person skriven på den aktuella adressen, och när de passerar förbi verkar lokalen för det mesta stå tom. Ingenting tyder på att någon bor på adressen. Ingen av de som ingripandet avsåg var bosatta på adressen eller uppgav att de var det. Huset i fråga ligger ca 30 meter från vägen. Mellan vägen och huset finns en liten parkeringsplats. Vid ingripandet stod de ca 5 meter från vägen, men före parkeringsplatsen, för att kunna se registreringsnumren på de bilar som var parkerade där.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande. Av utredningen i ärendet framgår att poliserna FF och EE körde förbi en lokal på adressen […] i Sala kommun den 12 juli 2015. Detta med anledning av att chefen för det lokalpolisområdet beslutat att regelbundna kontroller skulle göras på den aktuella adressen. De upptäckte då ett antal bilar som stod på en parkeringsplats utanför lokalen. Då denna parkeringsplats normalt är tom

text: beslutade de sig för att stanna och kontrollera de aktuella bilarna. I samband med kontrollen kom bl.a. BB och CC och ifrågasatte vad poliserna gjorde där, eftersom det var privat mark. Poliserna gjorde bedömningen att de skulle omhändertas enligt LOB. Detta då de luktade starkt av alkohol samt var aggressiva och utåtagerande. De antogs därför utgöra en fara för sig själv och andra. Länsvakthavande befäl GG förmansprövade omhändertagandet och beslutade att BB och CC skulle sättas in i arrest. GG har uppgivit att han gjorde förmansprövningen på distans, eftersom männen kördes in till arresten i Sala och han själv satt i Västerås. Av den dokumentation som Polismyndigheten tidigare skickat till JO framgår att förundersökning pågår avseende våldsamt motstånd. Enligt den aktuella brottsanmälan motsatte sig BB respektive CC omhändertagandet genom att kränga med kroppen och spänna armar och ben. De är ännu inte hörda i ärendet. Payback Sverige anmälde för målsägandens, MC Sala, räkning polisernas åtgärder till Avdelningen för särskilda utredningar. Chefsåklagaren HH vid Särskilda åklagarkammaren beslutade den 30 juli 2015 att förundersökningen skulle läggas ned. Detta då det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen, eftersom det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Av de uppgifter som poliserna FF och EE lämnat framgår att chefen för lokalpolisområdet beslutat att den aktuella adressen regelbundet skulle passeras. Detta med anledning av att det framkommit uppgifter om att personer med anknytning till mc-miljön kunde befinna sig där. Polischefens beslut innefattade därför att fordon och personer som befann sig på adressen skulle kontrolleras. Det är ingen person som är skriven på adressen, utan lokalen används som någon slags klubblokal. Polisernas åtgärd att åka till den aktuella adressen samt stanna för att kontrollera de fordon som stod där får, mot bakgrund av polischefens beslut, anses ligga inom ramen för den planlagda linjeverksamheten. Åtgärden ryms även inom de uppgifter som polisen enligt

text: polislagen

text: är ålagda att utföra. Det kan därför inte, enligt Polismyndighetens bedömning, varit felaktigt av poliserna att åka till den aktuella platsen och stanna för att kontrollera identiteten på de fordon som stod parkerade utanför den aktuella lokalen. När det gäller omhändertagandena av BB och CC kan konstateras att de omhändertogs med stöd av LOB. Denna lag är en vårdlag som ger polisen möjlighet att omhänderta personer som är så berusade att de inte kan ta hand om sig själva. Omhändertagande kan även ske när den berusade anses utgöra en fara för sig själv och andra. Vidare följer av

text: 9 §

text: LOB att lagen har företräde framför

text: polislagen

text: när det gäller omhändertaganden. Det är upp till ingripande poliser att i varje enskilt fall göra en bedömning huruvida skäl för ett omhändertagande föreligger. Av FF:s och EE:s redogörelser framgår att BB och CC utifrån berusningsgraden och deras beteende bedömdes utgöra en fara för sig själva och andra och att de därför omhändertogs med stöd av LOB. En förman ska alltid, enligt

text: 5 §

text: LOB, pröva om ett omhändertagande ska bestå. Vid samtal med GG har framkommit att han gjorde förmansprövningen på distans och att han inte minns de aktuella omhändertagandena. Polismyndigheten utgår från att GG hade omprövat beslutet om han inte ansåg att det fanns grund för omhändertagande. Polismyndigheten finner inte anledning att ifrågasätta GG:s bedömning. Det är svårt för någon att i efterhand avgöra om ett omhändertagande enligt LOB varit korrekt eller inte. Polismyndigheten vill i detta sammanhang framhålla att det inte är brukligt att utföra alkoholutandningsprov vid omhändertaganden enligt LOB. Utifrån den dokumentation som finns i ärendet är det Polismyndighetens uppfattning att polisassistenterna FF och EE samt kommissarien GG gjort två korrekta

text: omhändertaganden. Denna uppfattning styrks av att åklagare har prövat samtliga åtgärder kopplade till den aktuella händelsen och funnit att några brott inte begåtts. – – – Sammanfattningsvis menar Polismyndigheten att poliserna, utifrån det beslut som lokalpolisområdeschefen fattat, haft fog för att åka förbi den aktuella adressen och stanna för att kontrollera de aktuella bilarna. Vidare menar Polismyndigheten att det, utifrån den dokumentation som finns tillgänglig i ärendet, fanns skäl att omhänderta BB och CC enligt LOB. Det finns således enligt Polismyndighetens bedömning inte anledning att invända mot fordonskontrollen eller omhändertagandena. Det finns inte heller i ärendet i övrigt något att invända mot. AA kommenterade Polismyndighetens yttrande och bifogade bl.a. ett journalutdrag om BB:s skador. AA har också lämnat in en dom från Västmanlands tingsrätt den 25 maj 2016 (mål nr B 1437-16) och anfört att det av domen framgår att BB bodde på adressen och att omhändertagandet därför inte var lagligen grundat.

text: Rättslig reglering

text: Omhändertagande av berusade personer Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv, eller för någon annan, får omhändertas av en polis (

text: 1 § första stycket

text: LOB).

text: Lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. trädde i kraft den 1 januari 1977. I förarbetena angavs bl.a. att det är angeläget att de nya bestämmelserna ger uttryck för principen att ett omhändertagande på grund av berusning är motiverat i första hand av omsorg om individens personliga välfärd, och att förutsättningarna för ett omhändertagande knyter an till de faror eller skadeverkningar som är förknippade med berusningstillståndet. Vidare angavs att det vid fall av omhändertaganden på grund av akut berusning inte är ovanligt att ett ordningsstörande uppträdande från den berusades sida framstår som själva incitamentet till polisingripandet, men att ett sådant uppträdande inte utgör någon självständig grund för omhändertagande. När en person behöver omhändertas för att han eller hon stör allmän ordning eller utgör en omedelbar fara för denna, utan att vara så påverkad av berusningsmedel att han eller hon behöver vård av den anledningen, bör det enligt förarbetena ske genom ett tillfälligt omhändertagande enligt annan lagstiftning (numera

text: 13 § polislagen

text: Ett omhändertagande enligt

text: 1 §

text: LOB förutsätter en tämligen höggradig berusning. Om den enskilde inte är vad man brukar kalla redlöst berusad – dvs. ur stånd att ta hand om sig själv – krävs det att han eller hon kan antas utgöra en fara för sig själv eller annan, t.ex. i trafiksammanhang. För att detta ska kunna konstateras måste berusningen framgå på ett påtagligt sätt, t.ex. genom att personen saknar förmåga att behärska sina kroppsrörelser. (Se

text: prop. 1975/76:113 s. 85

text: och

text: Att en berusad person är otrevlig eller uppträder provocerande mot polisen innebär inte i sig att denne inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan (se t.ex. JO 2009/10 s. 64, dnr

text: , samt JO:s beslut den 16 september 2008, dnr

text: , och den 27 augusti 2010, dnr 5079-2009).

text: En polis kan avstå från ett omhändertagande, t.ex. om någon anhörig eller annan lämplig person genast vill och kan ta hand om den berusade utan att dennes eller någon annans säkerhet äventyras (se det allmänna rådet till 2 kap. 1 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer,

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1).

text: Den som anträffas där han eller någon annan har sin bostad får inte omhändertas (

text: 1 § andra stycket

text: LOB). Restriktivitet måste iakttas, när den berusade befinner sig på ett område som är att uppfatta som privat. Detta gäller i synnerhet sammankomster av olika slag som äger rum på annan plats än där någon har sin bostad. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 37

text: .) Ett ingripande i andra privata lokaler än sådana där någon har sin bostad får göras endast om ett omhändertagande framstår som oundgängligen nödvändigt (2 kap. 2 §

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1).

text: Protokoll ska föras över ett omhändertagande. Av protokollet ska bl.a. den omhändertagnes identitet framgå. (Se

text: 27 § polislagen

text: En polis som har omhändertagit någon enligt

text: 1 §

text: LOB ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört, ska förmannen omedelbart pröva om åtgärden ska bestå. (Se

text: 5 §

text: LOB.)

text: Syftet med förmansprövningen är att säkerställa den enskildes rättssäkerhet genom att någon annan än den som har verkställt åtgärden bedömer frågan om ett fortsatt omhändertagande. När förmansprövningen sker på distans är det särskilt viktigt att förmannen får uppgifter om den omhändertagnes tillstånd och uppförande såväl före ingripandet som efter införandet till polisstationen. Förmannen bör ställa kompletterande frågor till den som har verkställt åtgärden, och om möjligt även samtala med den omhändertagne, för att försäkra sig om att samtliga omständigheter blir belysta som har betydelse för prövningen av om omhändertagandet ska bestå. När det gäller personer som har satts in i polisarrest efter en förmansprövning på distans är det viktigt att förmannen håller sig underrättad om den omhändertagnes tillstånd och förutsättningarna för frigivning genom fortlöpande kontakter med den som ansvarar för den omedelbara tillsynen och omvårdnaden av den omhändertagne. (Se Rikspolisstyrelsens allmänna råd om förmansprövning på distans m.m.,

text: RPSFS 2000:22

text: , FAP 255-1.)

text: Underrättelseverksamhet och behandling av personuppgifter Den verksamhet som förekommer hos polisen innan en förundersökning inleds brukar benämnas underrättelseverksamhet. Den innebär i korthet att polisen

text: samlar in och bearbetar uppgifter om personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet utan att det finns misstanke om något konkret brott, och den bedrivs med stöd av de allmänna bestämmelserna i

text: 2 § polislagen

text: . Spaning inom ramen för underrättelseverksamhet behöver inte vara inriktad på frågan om en förundersökning ska inledas eller inte utan kan bedrivas i ett mera allmänt informativt syfte. (Se t.ex.

text: prop. 1997/98:97 s. 115

text: SOU 1992:61 s. 271

text: samt Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: , Zeteo 15 juni 2016, kommentaren till

text: 2 §

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter När det gäller omhändertagandena av BB och CC har min utredning enbart avsett om det funnits förutsättningar att omhänderta dem enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m.

text: Att bli omhändertagen för berusning innebär ett betydande intrång i den omhändertagnes integritet. Ett omhändertagande medför vanligtvis också att Transportstyrelsen och socialnämnden i den omhändertagnes hemort underrättas om omhändertagandet. För de allra flesta är en uppgift hos en myndighet av det slaget mycket integritetskänslig.

text: Att ta ställning till om det finns förutsättningar att omhänderta någon enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. är en utpräglad bedömningsfråga. Att enskilda poliser har rätten att göra denna bedömning innebär att de har getts mycket långtgående maktbefogenheter. För att en enskilds rättssäkerhet inte ska åsidosättas får dessa maktbefogenheter givetvis användas endast när lagens förutsättningar är uppfyllda, och det måste alltid ske med gott omdöme. En polis som överväger att omhänderta någon p.g.a. berusning får aldrig låta sig påverkas av att han eller hon känner irritation eller ilska över en persons uppträdande i samband med ett ingripande. Jag vill samtidigt framhålla att det för den ingripande polisen många gånger är förenat med stora svårigheter att bedöma om förutsättningarna för ett omhändertagande är uppfyllda i det enskilda fallet. Bedömningen måste ofta göras under tidspress och i en stökig situation. Lagstiftningens utformning ställer alltså stora krav på enskilda poliser.

text: Redan för den ingripande polisen är det alltså ofta en grannlaga uppgift att bedöma om förutsättningarna för ett omhändertagande är uppfyllda. Att vid en granskning i efterhand avgöra om ett omhändertagande enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. var korrekt eller inte är självklart också förenat med svårigheter. Försiktighet måste därför iakttas vid en sådan prövning. (Se t.ex. JO 2009/10 s. 64, dnr

text: .) Mina fortsatta överväganden görs med beaktande av detta.

text: Omhändertagandena Ett omhändertagande enligt

text: 1 §

text: LOB får inte göras där någon har sin bostad. AA har inte i anmälan till JO angett att BB bodde på den adress där ingripandet gjordes. I en tjänsteanteckning som upprättades den 12 juli 2015 har polisen JJ noterat att BB uppgett att han bor hos sina föräldrar och vill ha posten dit. EE har förklarat att ingen var skriven på adressen, att lokalen normalt stod tom och att det inte fanns något som tydde på att någon bodde där.

text: Jag konstaterar att oavsett hur det rent faktiskt förhöll sig ger utredningen här inte stöd för att de ingripande poliserna hade någon anledning att tro att det bodde någon person på adressen. Jag har därför inte några synpunkter på omhändertagandena i detta avseende.

text: AA har uppgett att BB och CC inte var berusade vid tillfället. De ingripande poliserna har i protokollen över omhändertagandena angett i huvudsak att BB och CC luktade starkt av alkohol, uppträdde hotfullt samt var mycket aggressiva och utåtagerande. I sin redogörelse inför Polismyndighetens yttrande till JO har FF även hänvisat till deras antisociala beteende och en ”högre onykterhetsgrad”.

text: Av den film från ingripandet som finns i ärendet framgår att BB och CC ifrågasatte ingripandena mot dem och begärde att polismännen skulle legitimera sig. Det har vidare kommit fram att BB och CC dömts för våldsamt motstånd med anledning av sitt agerande i samband med omhändertagandena. Deras agerande vid det tillfället synes dock framför allt ha varit en reaktion på beslutet att de skulle omhändertas och medger därför inte någon slutsats om hur de agerade dessförinnan.

text: Att någon har druckit alkohol och uppträder aggressivt innebär dessutom inte i sig att förutsättningarna för ett omhändertagande enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. är uppfyllda. För att ett sådant omhändertagande ska kunna komma i fråga måste berusningsgraden vara så framträdande att den enskilde behöver tas om hand av den anledningen.

text: Den enda konkreta uppgift om berusningsgraden som har lämnats av de ingripande poliserna är att BB och CC luktade starkt av alkohol. Polisernas egna uppgifter ger inte uttryck för att BB och CC varit så berusade att det fanns förutsättningar att omhänderta dem enligt

text: 1 §

text: LOB. Mitt intryck av filmen från ingripandet är vidare att BB och CC inte förefaller vara särskilt berusade. Såvitt jag kan bedöma var deras tal inte påverkat av alkoholkonsumtion, vilket knappast är kännetecknande för den som anses vara påtagligt berusad.

text: Sammantaget framstår det enligt min mening som klart att utredningen ger underlag för slutsatsen att BB eller CC inte på grund av berusning utgjorde en fara för sig själv eller för någon annan på det sätt som avses i

text: 1 §

text: LOB. Den bedömning som poliserna gjorde kan inte anses ligga inom ramen för vad som är godtagbart, även om man beaktar den försiktighet som är påkallad vid en prövning i efterhand. Detta står än mer klart när man dessutom tar hänsyn till

text: den restriktivitet som gäller vid omhändertaganden på privat område. Polismyndigheten ska kritiseras för att BB och CC omhändertogs p.g.a. berusning utan att det fanns grund för det.

text: Förmansprövningen gjordes av GG på distans. Han har förklarat att han inte minns de aktuella omhändertagandena. Av utredningen framgår inte vilken information han fick av de ingripande poliserna, om han samtalade med BB eller CC eller i vilken utsträckning han kontrollerade om det fanns förutsättningar att frige dem. Jag har därför inte underlag för att rikta någon kritik mot handläggningen i denna del. Jag vill dock erinra om vikten av att den som gör en förmansprövning på distans iakttar omsorg och noggrannhet vid prövningen, både när det gäller att skaffa sig ett fullgott underlag för den inledande bedömningen av om ett omhändertagande ska bestå och när det gäller att fortlöpande bedöma förutsättningarna för frigivning. Kontrollen av fordonen på platsen m.m. Polismyndigheten har hänvisat till att kontrollen av de aktuella fordonen skedde inom ramen för den underrättelseverksamhet som polisen bedriver. Jag ser inget skäl att ifrågasätta den uppgiften eller att fordonskontrollen mot den bakgrunden var motiverad. Vad som kommit fram i den här delen ger därför inte grund för någon kritik mot polisen.

text: Vad AA har klagat på i övrigt föranleder inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare vid utredningar i ärenden om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap

org: jo

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: I en anmälan mot Överförmyndarnämnden i Gävle kommun, som kom in till JO den 15 augusti 2006, anförde lagmannen vid Gävle tingsrätt, lagmannen AA, följande.

type: stycke

text: Vid ett oanmält besök i maj 2006 presenterade BB sig som ny chef för överförmyndarenheten. Han meddelade att han ansåg att uppgiftsfördelningen mellan tingsrätten och överförmyndarnämnden borde ändras, bl.a. så att överförmyndarnämnden inte längre skulle ge förslag på god man/förvaltare. BB fick svaret att tingsrätten ansåg att det inte fanns skäl till ändringar.

text: I juli inkom för kännedom en promemoria från BB. Den tillämpning av

text: föräldrabalkens

text: regler som överförmyndarnämnden enligt promemorian avsåg att införa strider helt mot den praxis som tillämpats i årtionden. Tingsrätten har kontaktat andra tingsrätter, några länsstyrelser och andra som kan ha kunskap på detta område, varvid det visat sig att en sådan ordning som överförmyndarnämnden enligt promemorian avsåg att införa, och numera även infört, strider mot vad som gäller mellan tingsrätter och överförmyndarnämnder i landet i övrigt.

text: Den av AA åberopade och av BB författade promemorian har följande innehåll.

text: Information: Ansökan om god man/förvaltare

text: – till handläggare/beslutsfattare tingsrätten i Gävle

text: Ansökan om god man/förvaltare bör fortsättningsvis ges in direkt till tingsrätten utan att först passera överförmyndarnämnden medan anmälan om behov bör ges in till överförmyndarnämnden. Som huvudregel gäller att en ansökan skall ges in till den som har att besluta i frågan. Enligt

text: föräldrabalken

text: ankommer det på tingsrätten att besluta om att anordna godmanskap/förvaltarskap och att förordna om god man/förvaltare med anledning av ansökan därom. Den som ansökan skall ges in till har även en upplysnings- och utredningsskyldighet. Av hävd – för att hjälpa den enskilde – har många kommuner bland annat Gävle kommun, tagit emot ansökningar och bistått tingsrätten med det utredningsarbete som åvilar tingsrätten. För att frigöra resurser och därmed

text: möjliggöra för berörda förvaltningar att i högre utsträckning kunna arbeta med kärnverksamheten bör Gävle kommun successivt överföra utredningsrutiner från den kommunala förvaltningen till tingsrätten. Det finns stöd för detta hos kommunförbundet. Tingsrätten har underrättats om nyordningen redan i maj 2006. Förhoppningsvis medför nyordningen att resurser kan överföras till ärenden där överförmyndarnämnden har att förordna om god man/förvaltare, liksom till anmälningar från den kommunala förvaltningen om behov av god man/förvaltare. Målet är grundligare och snabbare utredningar i de delar överförmyndarnämnden har ansvaret för och således en kvalitetshöjning.

text: Ansökan till tingsrätten

text: Ansökan om anordnande av godmanskap/förvaltarskap och förordnande av god man/förvaltare skall enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: föräldrabalken

text: ges in till tingsrätten.

text: Behöriga att ansöka hos tingsrätten

text: Ansökan till tingsrätten enligt ovan får enligt

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: göras av förmyndare, den som ansökan avser, om han eller hon har fyllt 16 år, samt av hans eller hennes make, sambo och närmaste släktingar. Med närmaste släktingar avses här bröstarvingar, föräldrar och syskon. Även överförmyndarnämnden får ansöka hos tingsrätten.

text: Tingsrättens utredningsskyldighet

text: Enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 17 §§

text: föräldrabalken

text: har tingsrätten utredningsansvaret för att ta in den utredning som tingsrätten anser sig behöva för att kunna ta ställning i fråga om anordnande av godmanskap/förvaltarskap och förordnande av god man/förvaltare. Detta innebär att det ankommer på tingsrätten att vid behov inhämta yttrande från den enskildes närstående och släktingar, vårdinrättning, socialtjänst, omsorgsverksamhet: läkare och överförmyndarnämnden. Denna utredning har av hävd gjorts av överförmyndarnämnden men skall således, när fråga är om en ansökan från behöriga, enligt ovan, göras av tingsrätten. Överförmyndarnämnden har tidigare även utrett god mans/förvaltares lämplighet genom att inhämta uppgifter från kronofogdemyndigheten och polisen.

text: Ansökan till tingsrätten genom överförmyndarnämnden

text: Ansökan genom överförmyndarnämnden till tingsrätten om anordnande av godmanskap/förvaltarskap och förordnande av god man/förvaltare skall göras först när förutsättningar inte föreligger för behöriga enligt ovan att själva ansöka hos tingsrätten. Det ankommer då på socialomsorgsförvaltningen, läkare med flera att anmäla behov av god man/förvaltare till överförmyndarnämnden. Socialförvaltningen har lagstadgad anmälningsskyldighet enligt 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen. Om överförmyndarnämnden sedan gör ansökan till tingsrätten blir överförmyndarnämnden part.

text: Överförmyndarnämndens utredningsskyldighet

text: Enligt

text: 11 kap. 16 § 3 st föräldrabalken

text: har överförmyndarnämnden samma utredningsansvar som tingsrätten i ärenden där överförmyndarnämnden har att förordna om god man/förvaltare. Enligt 11 kap. 17 § ankommer det dock endast på tingsrätten att inhämta läkarintyg. Genom att ansökningar från förmyndare, den enskilde, dennes familj och närmaste släktingar skall ges in till tingsrätten aktualiseras överförmyndarnämndens ansvar först när det kommer in en anmälan om behov av god man/förvaltare. Det ankommer på överförmyndarnämnden att pröva om förutsättningar föreligger för att göra en ansökan till tingsrätten. Det åligger överförmyndarnämnden att bedöma om underlaget för anmälan är tillräcklig för att gå vidare med en ansökan eller om ytterligare utredning är nödvändig. Grundläggande förutsättningar är bland annat att det skall visas från sökanden att det föreligger en sjukdomssituation som har förorsakat behovet av god man/förvaltare

text: samt att behovet inte kan tillgodoses på ett mindre ingripande sätt. Det ställs således krav på den som lämnar en anmälan att bifoga en god utredning.

text: HANDLÄGGNING hos överförmyndarnämnden

text: Ansökningar som ges in till överförmyndarnämnden från behörig Ansökningar som ges in till överförmyndarnämnden från förmyndare, den enskilde, dennes familj och närmaste släktingar kommer att överlämnas till tingsrätten för beredning såsom felsänd ansökan.

text: Läkarintyg som ges in till överförmyndarnämnden Läkarintyg som ges in till överförmyndarnämnden utan medföljande ansökan är att anse som en anmälan om att överförmyndarnämnden skall medverka i att godmanskap/förvaltarskap skall anordnas. Finner nämnden att det genom läkarintyget är utrett att godmanskap/förvaltarskap bör anordnas ansöker nämnden därom hos tingsrätten. Finner nämnden att förutsättningar inte föreligger för att göra en ansökan till tingsrätten underrättas berörd läkare om att någon ansökan inte sker samt upplyses läkaren om möjligheterna för förmyndare, den enskilde, dennes familj och närmaste släktingar att göra en ansökan till tingsrätten. Om till läkarintyget bifogas en ansökan från behörig överlämnas ansökan och läkarintyget till tingsrätten för beredning.

text: HANDLÄGGNING hos den kommunala förvaltningen

text: Ovan har konstaterats att en ansökan om behov av att god man/förvaltare skall ges in till tingsrätten medan en anmälan därom skall ges in till överförmyndarnämnden. För att handläggningen av ärenden fortsättningsvis skall ske i enlighet med lag och inte av hävd bör lämpligen ärenden om ansökningar om god mans-förvaltare handläggas enligt följande. Den kommunala förvaltningen bör, parallellt med tingsrättens upplysnings- och utredningsskyldighet, bistå tingsrätten med att en ansökan kommer till stånd. Detta innebär att den kommunala förvaltningen, jämsides med tingsrätten, skall tillhandahålla ansökningsblanketter och lämna råd och hjälp i samband med ansökningsförfarandet. Handläggare hos förvaltningen bör efterhöra hos den sökande eller den berördes närmaste om förslag finns på god man/förvaltare. Ansökningarna från förmyndare, den som berörs eller hans anhöriga och närmaste släktingar skall således genom den sökandes eller den kommunala förvaltningens försorg ges in direkt till tingsrätten utan att först passera överförmyndarnämnden. När förutsättningar för att ansöka direkt till tingsrätten saknas och fråga således är om en anmälan skall denna ges in till överförmyndarnämnden.

text: Övrigt

text: Det som ovan redogjorts för är baserat på ansvarsfördelningen enligt

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser. En handbok för överförmyndarnämnden där ansvarsfördelningen mellan kommunen och tingsrätten behandlas kommer att ges ut under hösten 2006. Vidare pågår en utredning ”Domstolarnas roll vid handläggning av ärenden”. Vem som skall göra vad är således inte slutligen bestämt. Bland annat återstår att lösa frågan om vem som lämpligen bör eftersöka och lämplighetspröva god man/förvaltare. Att tingsrätten lagligen har det yttersta utredningsansvaret i detta avseende är dock klarlagt. Överförmyndarnämnden har emellertid ett eget intresse av att lämplig person förordnas som god man/förvaltare. Överförmyndarnämnden har inte någon skyldighet att lämna tingsrätten förslag på god man/förvaltare utan skall av tingsrätten beredas möjlighet härtill. Ovan framställning berör endast ansökningar enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: samt utredning enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 17 §§

text: föräldrabalken

text: som utgör de för socialomsorgsförvaltningen vanligaste situationerna.

text: Nya ansökningsblanketter anpassade till det nya handläggningsförfarandet kommer att upprättas. Det är överförmyndarnämndens uppgift att bistå berörd förvaltning i frågor om anordnande av godmanskap/förvaltarskap. Om problem uppstår med nyordningen eller i andra sammanhang är det överförmyndarnämndens skyldighet att hjälpa Er. HÖR AV ER. – – –

text: AA anförde vidare följande.

text: Sedan överförmyndarnämnden meddelade sin nya hållning har tingsrätten fått in omkring 50 ansökningar om förordnande av god man respektive förvaltare med ett meddelande från överförmyndarnämnden om att ansökan är felsänd. Några av dessa ansökningar har kommit in till överförmyndarnämnden för flera månader sedan. Tingsrätten har under sommaren påbörjat handläggningen i de ärenden som bedömts vara mest angelägna men har inte haft möjligheter att avgöra något ärende. De praktiska svårigheterna är mycket stora, risken för rättsförluster är betydande och tillämpningen är inte ändamålsenlig.

text: Det har visat sig vara närmast ogörligt för tingsrättens notarier att få tag i personer som är lämpliga och beredda att åta sig uppdrag som gode män och förvaltare. Tingsrätten har ju inga kontakter med gode män/förvaltare, ingen insyn i förmynderskapsförvaltningen och det kan inte heller anses vara en lämplig domstolsuppgift att försöka rekrytera en kader med personer som är lämpliga för dessa uppdrag. En sådan tillämpning står också helt i strid med statsmakternas uttalade strävan att renodla domstolarnas roll och föra bort sådana uppgifter från domstolarna som inte kräver domstolsbeslut.

text: AA hemställde på tingsrättens vägnar om ett klargörande från JO i saken.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde överförmyndarnämnden, genom ordföranden CC, följande.

text: Bakgrund

text: Vid studier av

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om ansvarsfördelningen mellan kommun och tingsrätt i fråga om utredningsansvaret vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap framkom att överförmyndarnämnden utförde utredningsarbete som enligt lag ålåg tingsrätten. Förhållandet kan även uttryckas så att kommunala skattemedel användes för verksamhet som enligt lag skulle bestridas med statliga skattemedel. En kontakt med Sveriges kommuner och landsting bekräftade detta. Lagmannen vid Gävle tingsrätt informerades i början av maj 2006 om att överförmyndarnämnden på sikt och successivt ämnade överföra vissa utredningsrutiner till tingsrätten. Tingsrätten har genom en anmälan till Justitieombudsmannen hemställt om ett klargörande beträffande ansvarsfördelningen mellan Gävle kommun och tingsrätten Gävle i fråga om utredningsskyldigheten vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap. Överförmyndarnämnden välkomnar detta initiativ. – – –

text: Överförmyndarnämnden lämnar här en beskrivning över de vid överförmyndarnämnden aktuella handläggningsrutinerna och grunderna härför. I. Överförmyndarnämnden har funnit att ansökningar från personer inom personkretsen för

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken (1949:381)

text: som huvudregel kan beredas av tingsrätten utan föregående beredning hos överförmyndarnämnden

text: Lagstiftningen

text: – Ansökan om anordnande av godmanskap och förvaltarskap samt förordnande av god man och förvaltare skall enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: föräldrabalken

text: ges in till tingsrätten. Överförmyndarnämndens kommentar: Generellt gäller att den till vilken ansökan skall ges in har en utrednings- och upplysningsskyldighet. Utredningsskyldigheten innefattar för den som skall besluta i ärendet ett yttersta ansvar för att tillse att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver (

text: 11 kap.

text: 17 §§

text: föräldrabalken

text: ). – Ansökan till tingsrätten får enligt

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: göras av förmyndare, den som ansökan avser, om han eller hon fyllt 16 år, samt av hans eller hennes make, sambo och närmaste släktingar. Med närmaste släktingar avses bröstarvingar, föräldrar och syskon. Även överförmyndarnämnden får ansöka hos tingsrätten. Överförmyndarnämndens kommentar: Av hävd har många kommuner bland annat Gävle kommun, tagit emot ansökningar om behov av god man/förvaltare från personkretsen ovan och efter egen utredning, i strid med huvudregeln, gjort en egen ansökan till tingsrätten och därmed intagit partsställning. – Svenska Kommunförbundets (numera Sveriges kommuner och landsting) och Justitieombudsmannens kommentarer till lagstiftningen. Enligt ”Handbok för överförmyndare”, Eric Sehlin, Svenska Kommunförbundet och Kommentus Förlag, 1996, sid. 126–127 framgår under rubriken ”Handläggningsrutiner” bland annat följande. Ansökan till tingsrätten om god man får göras av huvudmannen själv samt av hans och hennes make eller sambo, närmaste släktingar och av överförmyndaren …

text: Kuratorer, företrädare för kommunala organisationer såsom … bankpersonal eller mer avlägsna släktingar kan genom en anmälan till överförmyndaren ta initiativ till att god man utses men kan inte själva få godmansansökan prövad av tingsrätten. Överförmyndarnämndens kommentar: Handboken som framtagits av Eric Sehlin som konsult åt Svenska Kommunförbundet måste anses ge uttryck för huvudregeln för ansvarsfördelningen mellan överförmyndarnämnden och tingsrätten. Justitieombudsmannen har i sin ämbetsberättelse 2005/06, sid. 424–425 uttalat följande. DD:s ansökan om godmanskap kom in till överförmyndarnämnden den 16 oktober 2001. Med hänsyn till de skäl som hon anförde till stöd för ansökan är det uppenbart att denna avsåg godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: . Det ankommer på rätten att besluta i fråga om godmanskap enligt bestämmelsen. DD var i egenskap av dotter till EE i och för sig behörig enligt reglerna i

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: att ansöka om förordnande av god man. Hon gav emellertid in sin ansökan till överförmyndarnämnden, som alltså inte var behörig att pröva densamma. Enligt

text: 4 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: gäller att om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta. Det kan knappast råda någon tvekan om att DD:s avsikt med ansökan var att få frågan om godmanskap för fadern prövad av någon som var behörig att göra detta. Ansökan måste därför betraktas som felsänd. Överförmyndarnämnden borde snarast möjligt ha sänt ansökan – eventuellt med ett eget yttrande i saken – vidare till

text: tingsrätten. Samtidigt borde DD ha underrättats om att detta hade gjorts. För sin underlåtenhet i dessa avseenden kan överförmyndarnämnden inte undgå kritik. Överförmyndarnämndens kommentar: Även detta uttalande är ett uttryck för huvudregeln för ansvarsfördelningen.

text: Överförmyndarnämndens kommentar i övrigt i denna del:

text: – Beredningsansvaret vid anordnande av godmanskap eller förmyndarskap

text: En ansökan om behov av godmanskap eller förmyndarskap (företrädarskap) till tingsrätten från person inom personkretsen för

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: innebär att denne är sökande och part hos tingsrätten. Denne har därigenom en skyldighet att bistå tingsrätten med underlag för tingsrättens utredning och beslut. En ordning där överförmyndarnämnden generellt övertar ansvaret för ansökningar till tingsrätten för person inom personkretsen för

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: innebär att överförmyndarnämnden blir part och således fråntar den egentlige sökanden dennes roll som part. Detta kan inte ha varit lagstiftarens mening utifrån lagtextens utformning. – Beredningsansvaret för att finna lämplig företrädare

text: Det finns inget stöd i lag, förarbeten eller kommentarer för att överförmyndarnämnden måste lämna namnförslag på god man eller förvaltare (företrädare) till tingsrätten när överförmyndarnämnden inte är sökande och part. Överförmyndarnämnden skall dock beredas tillfälle att lämna yttrande över förslaget till företrädare till tingsrätten (

text: 11 kap. 16 § föräldrabalken

text: ). Begreppet yttrande innefattar normalt inte någon omfattande utredningsskyldighet utan ger överförmyndarnämnden en möjlighet att delge tingsrätten en inställning i frågan. Fråga uppkommer därefter om vad som är en lämplig fördelning av beredningsansvaret för att finna en lämplig företrädare. Överförmyndarnämnden har register över de företrädare som tingsrätten har förordnat och som således har uppdrag. Mycket sparsamt finns därutöver ibland ingivna intresseanmälningar för företrädarskap. Överförmyndarnämnden är inte främmande inför att i enskilda ärenden på begäran av tingsrätten lämna rätten uppgift på registrerade ställföreträdare hos vilka tingsrätten kan efterhöra om de är villiga att åtaga sig uppdrag. Detta är det arbetsinstrument som överförmyndarnämnden förfogar över när förslag på företrädare inte lämnas i anmälan. Överförmyndarnämndens och tingsrättens beredningsförutsättningar i detta avseende skulle vid sådant förhållande vara desamma. Överförmyndarnämnden kan inte finna att det strider mot lag, förarbeten eller kommentarer att ansökningar från personer inom personkretsen för

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken (1949:381)

text: som huvudregel bereds av tingsrätten utan föregående beredning hos överförmyndarnämnden. Inte heller har det framkommit lämplighetsskäl till grund för annan form av ärendeberedning i denna del. II. Överförmyndarnämnden har funnit att till nämnden ingivna läkarintyg med anmälan om behov av företrädare kan överlämnas som en ansökan till tingsrätten

text: utan föregående beredning hos överförmyndarnämnden

text: Läkarintyg om behov av företrädare utan medföljande ansökan är att anse som en anmälan om att överförmyndarnämnden skall medverka i att företrädarskap anordnas genom att ansöka därom hos tingsrätten. Finner nämnden att det genom läkarintyget är utrett att företrädarskap bör anordnas ansöker nämnden därom hos tingsrätten. Ansvaret för att tillräckligt underlag finns för beslut i frågan om anordnande av företrädarskap och förordnande av företrädare åvilar tingsrätten. I den situation där överförmyndarnämnden är sökande och part åvilar det nämnden, i likhet med andra sökande, att bistå tingsrätten med utredning. Så har också fortlöpande skett. Personal vid tingsrätten har ringt till nämnden och begärt att få kompletterande utredning med anledning av överförmyndarnämndens ansökan om behov enligt läkarintyg. (Numera har tingsrätten upprättat en skrivelse.) Begäran har

text: antecknats och personal vid nämnden har arbetat med att inhämta och till tingsrätten överlämna begärd utredning. Tanken bakom nyordningen, att nämnden till tingsrätten överlämnar ansökan utan föregående beredning, är att tingsrätten i varje enskilt fall hos nämnden skall begära att få in de uppgifter som rätten anser sig behöva – istället för att nämnden riskerar att överarbeta utredningen. Förhoppningen är således en rationellare handläggning. En del av de till överförmyndarnämnden inkomna läkarintygen har översänts till tingsrätten enligt ovan medan andra har beretts vid nämnden i traditionell ordning för att få till stånd en mjuk övergång. Överförmyndarnämnden har i några fall funnit att förutsättningarna för att anordna företrädarskap inte har förelegat enligt ingivet läkarintyg och därför inte ingivit någon ansökan till tingsrätten. Överförmyndarnämnden kan inte finna att det strider mot lag, förarbeten eller kommentarer att till nämnden ingivna läkarintyg med anmälan om behov av företrädare överlämnas som en nämndens ansökan till tingsrätten utan föregående beredning hos överförmyndarnämnden. Inte heller har det framkommit lämplighetsskäl till grund för annan form av ärendeberedning i denna del. III. Anmälningar om behov av företrädare från den egna kommunala förvaltningen

text: samt övriga anmälningar till överförmyndarnämnden

text: Överförmyndarnämnden bereder dessa anmälningar såsom tidigare fullt ut innan dessa som ansökningar översänds till tingsrätten för beslut. Överförmyndarnämndens kommentarer till AA:s argument i skrivelsen till JO Lagmannen AA vid Gävle tingsrätt har i sin skrivelse till Riksdagens ombudsmän, JO hemställt om ett klargörande i fråga rubricerad ”Uppgiftsfördelning mellan tingsrätten och överförmyndare vid utredningar och vid förordnande av god man/förvaltare”.

text: AA har i sin skrivelse till JO anfört att den tillämpning av

text: föräldrabalkens

text: regler som överförmyndarnämnden infört strider mot den praxis som tillämpats i årtionden och mot vad som gäller mellan tingsrätter och överförmyndarnämnder i landet i övrigt. Överförmyndarnämnden instämmer i huvudsak i denna beskrivning. Emellertid utgör inte detta förhållande skäl för att handläggningen i Gävle även fortsättningsvis skall ske i strid med huvudregeln om ansvarsfördelningen för ärendeberedning enligt

text: föräldrabalken

text: eller inte tillåtas avvika från handläggningen i landet i övrigt. AA har vidare påtalat att ansökningar ingivna till överförmyndarnämnden om förordnande av god man och förvaltare överlämnats till tingsrätten såsom felsända. Överförmyndarnämnden instämmer i denna beskrivning. Emellertid är överförmyndarnämndens handläggningsåtgärd helt i enlighet med hur ärendehanteringen skall ske för sådana ansökningar enligt JO:s ämbetsberättelse 2005/06, sid. 424–425. AA har slutligen anfört att tingsrätten har praktiska svårigheter att tillämpa de nya handläggningsrutinerna och att detta medför risker för rättsförluster samt att tillämpningen inte är ändamålsenlig. Det har visat sig närmast ogörligt för tingsrättens notarier att få tag på personer som är lämpliga och beredda att åta sig uppdrag som gode män och förvaltare. Överförmyndarnämnden har, som redogjorts för ovan, register över de företrädare som tingsrätten har förordnat. Mycket sparsamt finns därutöver ibland ingivna intresseanmälningar för företrädarskap. Nämnden är inte främmande för att i enskilda ärenden på begäran av tingsrätten lämna rätten uppgift på registrerade ställföreträdare vilka tingsrätten kan kontakta och efterhöra om de är villiga att åtaga sig uppdrag. Detta är det arbetsinstrument som överförmyndarnämnden förfogar över när förslag på företrädare inte lämnas i anmälan. Överförmyndarnämndens och tingsrättens beredningsförutsättningar i detta avseende skulle vid sådant förhållande vara desamma. Tingsrätten är, när beredning sker enligt lag, således i samma situation som råder och rått för

text: överförmyndarnämnden beträffande svårigheterna att få tag på personer som är lämpliga och beredda att åta sig uppdrag som företrädare. Emellertid innebär en beredning i enlighet med lagtexten att det blir fråga om två myndigheter som delar på arbetsbördan där tingsrätten är ansvarig för ansökningar från sökanden enligt

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: och överförmyndarnämnden för övriga sökande. Detta innebär på sikt en resursförstärkning varför riskerna för att den sökande skulle komma att drabbas av rättsförluster torde minska. Om den sökande önskar hjälp med att få till stånd en ansökan till tingsrätten kvarstår möjligheten att vända sig direkt till överförmyndarnämnden eller till kommunens social- och omsorgsverksamhet. Överförmyndarnämnden delar därför inte AA:s bedömning att risken är uppenbar för att enskilda lider rättsförluster eller att tillämpningen inte är ändamålsenlig. Oaktat tingsrättens begäran hos Justitieombudsmannen om ett klarläggande beträffande ansvarsfördelningen mellan Gävle kommun och tingsrätten i Gävle i fråga om utredningsskyldigheten vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap synes tingsrätten i praktiken ha godtagit nyordningen. Tingsrätten har låtit upprätta skrivelser med förfrågningar om kompletterande uppgifter att tillställas sökanden enligt

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: och överförmyndarnämnden när nämnden är sökande. Överförmyndarnämnden välkomnar detta initiativ vilket underlättar handläggningen för alla inblandade. AA yttrade sig över remissvaret. Han har därefter inkommit med ytterligare skrifter.

text: I beslut den 15 maj 2008 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: föräldrabalken

text: (FB) prövas ansökningar om anordnande av godmanskap och förvaltarskap av rätten. Enligt nämnda bestämmelser ska rätten, när den meddelar ett beslut att anordna godmanskap eller förvaltarskap, samtidigt förordna en god man eller förvaltare att utföra uppdraget. Behörig domstol i frågor som gäller godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap är enligt

text: 11 kap. 25 §

text: FB normalt tingsrätten i den ort där den som avses med ansökningen har sitt hemvist. Ansökan får enligt

text: 11 kap. 15 §

text: FB göras av bl.a. överförmyndaren, den som ansökningen avser eller dennes närmaste släktingar. Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndare även gälla överförmyndarnämnd. Av

text: 11 kap. 16 §

text: FB framgår att det är rätten som har utredningsansvaret i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap och som har att ta in de yttranden och det underlag som behövs för att kunna ta ställning i ärendet. Av

text: 11 kap. 17 §

text: FB framgår att rätten ska inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd i ärenden om anordnande av förvaltarskap och i ärenden om anordnande av godmanskap när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke.

text: Enligt

text: 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: ska socialnämnden anmäla behov av god man eller förvaltare till överförmyndaren. Enligt

text: 15 § lagen (1993:387)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) ska kommunen anmäla till överförmyndaren när en person behöver god man eller förvaltare. Överförmyndaren kan också få uppgift om att god man eller förvaltare behövs från andra håll. Det kan härvid bl.a. röra sig om information från läkare eller kuratorer. När överförmyndaren får sådan information ska en bedömning/utredning göras i

text: fråga om huruvida det finns grund för att hos tingsrätten ansöka om godmanskap eller förvaltarskap. Enligt

text: 5 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: gäller att om överförmyndaren får reda på att godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB eller förvaltarskap antingen behövs eller inte längre behövs, ska överförmyndaren hos rätten ansöka om anordnande eller upphörande av förvaltarskapet.

text: Ansökningar till överförmyndaren om framför allt förordnande av god man från någon som tillhör den ansökningberättigade kretsen är mycket vanligt förekommande.

text: Förklaringen till att ansökningarna ges in till överförmyndaren och inte till tingsrätten torde oftast vara att den enskilde inte känner till att det ankommer på rätten att besluta i frågan. Från JO:s sida har tidigare framhållits att en överförmyndare som får in en ansökan om god man eller förvaltare snarast bör sända över ansökan, eventuellt tillsammans med ett eget yttrande i saken, till tingsrätten (jfr

text: JO 2002/03 s. 417

text: och 2005/06 s. 422). Reglerna i FB ålägger inte överförmyndaren någon annan skyldighet i detta avseende än att i enlighet med vad som kommer till uttryck

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: hjälpa sökanden till rätta.

text: En överförmyndare som väljer att lämna över en ansökan om ställföreträdare till tingsrätten med hänvisning till att den får anses vara felsänd utan att bifoga något yttrande kan enligt min mening inte kritiseras. Däremot får överförmyndaren i ett sådant fall räkna med att tingsrätten kommer att begära in ett yttrande i saken enligt

text: 11 kap. 16 § andra stycket

text: FB. Överförmyndaren är enligt

text: 11 kap. 16 § fjärde stycket

text: FB skyldig att yttra sig till domstolen. Den skyldigheten måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare. I sistnämnda del är viktigt att hålla i minnet att överförmyndaren förordnar ett stort antal ställföreträdare, särskilt gode män, utan att tingsrätten över huvud taget involveras, se 11 kap. 1–3 §§, 4 § sista stycket och 7 § sista stycket FB. Överförmyndaren ansvarar också för tillsynen över samtliga ställföreträdare, se

text: 16 kap. 1 §

text: FB. Det är inte lyckat att tingsrätten i det läget bygger upp en separat rekryteringsorganisation för vissa av dessa ärenden, och något sådant skulle inte heller ligga i linje med det pågående reformarbetet inom domstolarna. Härtill kommer att överförmyndaren med sin kommunala förankring och lokalkännedom rimligen bör ha betydligt större möjligheter än tingsrätten att hitta lämpliga ställföreträdare och att göra den referenstagning och annan kontroll som bör föregå ett förordnande. – Till sist vill jag här anmärka att det enligt min erfarenhet inte är ovanligt att tingsrätten i samband med att man begär in yttranden från överförmyndaren förelägger myndigheten att komma in med t.ex. yttranden från andra myndigheter och läkarintyg. Ett sådant föreläggande har emellertid, enligt min mening, inte stöd i nu gällande regler i FB.

text: Jag är väl medveten om att överförmyndaren, trots lagregleringen av utredningsansvaret, på många, kanske de flesta, håll i landet företar en fullständig beredning av ansökningar som kommer in från personer som tillhör den ansökningsberättigade kretsen. Först när en fullständig utredning föreligger skickas

text: handlingarna till tingsrätten. Det har hävdats att detta många gånger innebär att handläggningen går snabbare, vilket allmänt sett är till den enskildes fördel. Jag vill emellertid nämna att jag i min tillsyn på det här aktuella området stött på åtskilliga fall av oacceptabelt långsam handläggning hos överförmyndare av ansökningar om god man och förvaltare. Jag är övertygad om att det åtminstone i en del av dessa fall hade varit en fördel för berörda enskilda om ansökningarna i ett tidigt skede hade lämnats över till tingsrätten.

text: Från strikt juridisk synpunkt finns det enligt min mening inte grund att kritisera Överförmyndarnämnden i Gävle kommun för den valda handläggningsordningen när det gäller ansökningar om god man och förvaltare eller anmälningar om behov av sådan ställföreträdare. Samtidigt är det emellertid uppenbart att tingsrätten känt sig närmast överrumplad och haft stora svårigheter att handlägga ärendena. Mot bakgrund av att det för tingsrättens del innebar en nyordning med betydande omställningsproblem skulle kunna hävdas att överförmyndarnämndens övergång till nya rutiner borde ha kunnat göras på ett smidigare sätt. Avslutning Detta ärende är ett exempel på hur verkligheten så att säga sprungit ifrån lagstiftningen. Det är naturligtvis inte rimligt att kritisera den som handlar så som lagstiftningen föreskriver. Man kan, som framgår av det ovannämnda ärendet

text: JO 2005/06 s. 422

text: , snarare förvänta sig detta. Samtidigt måste jag tillstå att det mesta talar för den i praktiken förhärskande ordningen, där överförmyndaren normalt gör den utredning som behövs i aktuella ärenden och först när ett ärende är färdigutrett lämnar över det till tingsrätten för avgörande.

text: Det är angeläget att arbetsfördelningen mellan tingsrätten och överförmyndaren klarläggs och en ändamålsenlig organisation tillskapas för att undvika sådana konflikter mellan olika myndighetsintressen som kommit till uttryck i detta ärende.

text: Frågan om uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare vid utredningar och vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap behandlas i Ärendeutredningens betänkande ”Domstolarnas handläggning av ärenden” (

text: SOU 2007:65

text: ). Utredningen föreslår därvid vissa förändringar när det gäller uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare. Enligt förslaget ska överförmyndaren pröva ärenden när den enskilde ansöker om anordnande av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB eller samtycker till att sådant godman skap anordnas för honom eller henne. Överförmyndaren föreslås bli behörig att i vissa fall, bl.a. i ärenden om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke, infordra läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. I sitt yttrande över betänkandet lämnade JO förslaget utan erinran (JO:s dnr 58-2008).

text: Vad som i övrigt förekommit ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Omständigheterna i ärendet motiverar att en kopia av beslutet överlämnas till Justitiedepartementet.

type: avgorande


nyckelord: Anstalt Kommunicering Sekretess

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Tygelsjö, för underlåtenhet att underrätta en intagen om uppgifter som låg till grund för beslut om förflyttning av honom till annan anstalt

sammanfattning: En intagen förflyttades från en anstalt till en annan med anledning av att en uppgiftslämnare lämnat graverande uppgifter om honom. Kriminalvården kritiseras för att den intagne inte senast i samband med verkställigheten av förflyttningsbeslutet underrättades om de uppgifter som låg till grund för beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 2 juli 2010, klagade AA bl.a. på att han förflyttats till en annan anstalt utan att han beretts tillfälle att bemöta de uppgifter som låg till grund för placeringsenhetens beslut om förflyttning. AA anförde att grunden för förflyttningsbeslutet var ett samtal som företrädare för anstalten haft med en anmälare som, enligt AA, kom med felaktiga beskyllningar mot honom. Den handling där samtalet med anmälaren nedtecknats fick AA, enligt egen uppgift, från Förvaltningsrätten i Malmö först efter det att han överklagat placeringsenhetens beslut dit.

text: Till sin anmälan bifogade AA bl.a. placeringsenhetens beslut den 23 april 2010 om omprövning av tidigare meddelat beslut om förflyttning samt anteckningar från ett samtal den 10 mars 2010 mellan en uppgiftslämnare och företrädare för anstalten Tygelsjö.

text: Utredning

text: Från placeringsenheten inhämtades muntliga upplysningar. Placeringsenhetens beslut den 11 mars 2010 att förflytta AA till anstalten Skenäs, en dom meddelad av Förvaltningsrätten i Malmö i mål nr 7672-10 samt utdrag ur Kriminalvårdsregistret och ur kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) inhämtades och granskades. Av placeringsenhetens beslut den 11 mars 2010 framgår bl.a. att AA ska förflyttas till annan anstalt med hänvisning till att olämplig klientkonstellation uppstått i anstalten Tygelsjö. Vidare framgår att AA av säkerhetsskäl inte delgivits placeringsunderlaget från anstalten samt att anstalten Tygelsjö uppmanats att senast i samband med transport delge AA aktuellt placeringsunderlag.

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektörens ställföreträdare enhetschefen BB, följande.

text: Anmälan

text: AA har i anmälan anfört bl.a. följande. Han avtjänar ett åttaårigt fängelsestraff. På grund av att han blivit felaktigt beskylld för olika saker av en anmälare har han blivit förflyttad till anstalten Skenäs som ligger längre än 50 mil bort från hans fru och fyra barn. Han har inte fått tillfälle att bemöta de felaktiga beskyllningarna.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har inhämtat yttrande från region Syd och placeringsenheten. Kriminalvården har därutöver inhämtat domen i Kammarrätten i Göteborgs mål 2830-10. Av utredningen framgår huvudsakligen följande. Den 10 mars 2010 inkom en anmälan med graverande uppgifter mot AA. Dessa uppgifter noterades som en så kallad sekretessanteckning hos Kriminalvården. Denna sekretessanteckning är densamma som bilagts anmälan. Mot bakgrund av anmälan beslutades att AA skulle förflyttas från anstalten Tygelsjö till anstalten Skenäs. Därutöver beslutade man att inte delge AA uppgifterna i sekretessanteckningen, eftersom Kriminalvården bedömde att detta kunde medföra fara för anmälaren. Därutöver befarade man att AA skulle komma att avvika från anstalten Tygelsjö – som är en öppen anstalt – om han delgetts uppgifterna, eftersom det då hade blivit uppenbart att en förflyttning var nära förestående. AA förflyttades från anstalten Tygelsjö till anstalten Skenäs den 13 mars 2010. AA har utnyttjat sin möjlighet att besvära sig mot beslutet. Förvaltningsrätten ändrade Kriminalvårdens beslut och förordnade att AA skulle placeras i öppen anstalt i Malmöregionen. Kriminalvården överklagade till kammarrätten. I kammarrätten anförde AA bl.a. att han inte givits möjlighet att delta i utredningen på anstalten Tygelsjö samt att Kriminalvården inte förklarat varför han blivit förflyttad. Trots dessa, och andra, invändningar upphävde kammarrätten förvaltningsrättens dom och fastställde Kriminalvårdens beslut. Kammarrättens dom har vunnit laga kraft.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: (FL) framgår följande. En sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Av

text: 17 §

text: FL framgår bl.a. följande. Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller om avgörandet inte kan uppskjutas. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på annat sätt. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL (offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], JO:s anm.). Av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL framgår bl.a. följande. Sekretess hindrar inte att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten

text: upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Av

text: 18 kap. 11 §

text: OSL framgår att sekretess gäller, utöver vad som följer av 1–3 och 8–10 §§, inom polisväsendet och kriminalvården för uppgift om åtgärd som har till syfte att hindra rymning eller fritagning, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Av

text: 35 kap. 15 §

text: OSL framgår bl.a. att sekretess gäller inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Huvudregeln är att part har rätt att ta del av det som tillförts ett ärende som rör honom eller henne. Undantag från denna huvudregel kan enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL göras om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I det aktuella fallet har anstalten Tygelsjö beslutat att inte delge AA vare sig sekretessanteckningen eller annan upplysning om dess innehåll. Därför har AA heller inte beretts tillfälle att yttra sig över uppgifterna innan beslut om förflyttning fattades. Beslutet att inte delge AA fattades mot bakgrund att man bedömde att det var stor risk att uppgiftslämnaren skulle komma att skadas om det blev känt att denne lämnat uppgifterna, samt att det var en överhängande risk att AA skulle avvika om han delgavs uppgifterna eftersom det därmed skulle vara uppenbart att han snart skulle förflyttas. Om AA hade avvikit hade detta givetvis medfört att beslutet inte hade kunnat verkställas. Det är svårt att i efterhand se hur anstalten Tygelsjö skulle ha kunnat delge AA annan upplysning om uppgiftens innehåll utan att det skulle ha blivit uppenbart vem som lämnat uppgifterna, eller utan risk att han skulle avvika. Kriminalvården kan inte finna annat än att anstalten Tygelsjö agerat med stöd av gällande lagstiftning.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Huvudregeln i

text: , OSL, är att sekretess inte inskränker partens rätt till insyn i utredningen. Det är av grundläggande betydelse för parten i ett ärende att myndighetens avgörande grundas endast på omständigheter som parten känner till. Avvägningen mellan partens intresse av insyn och det intresse som sekretessen ska skydda är därför en grannlaga uppgift för myndigheterna. Även om det undantagsvis kan förekomma att en myndighet av hänsyn till ett synnerligen starkt sekretessintresse, t.ex. hänsyn till rikets säkerhet, nödgas avstå från att lämna en part närmare upplysning om innehållet i ett hemligt material, bör parten åtminstone upplysas om förekomsten av detta material. Det bör undvikas att en myndighets avgörande grundas på material vars existens parten saknar varje kännedom om. Det är viktigt för allmänhetens förtroende för myndigheterna att det inte insmyger sig en misstanke om att deras beslut dikteras av uppgifter som den enskilde inte får möjlighet att bemöta. (Se

text: Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje upplagan, 2010, sid. 188 ff.).

text: Jag ifrågasätter inte Kriminalvårdens bedömning att det fanns risk att AA skulle avvika eller att uppgiftslämnaren skulle komma att skadas om AA underrättades om de aktuella uppgifterna innan beslutet om förflyttning av honom fattades. Enligt min mening borde det trots detta ha funnit möjlighet för Kriminalvården att upplysa AA om att det framkommit uppgifter om honom som medförde att han inte kunde vara kvar i anstalten. I vart fall borde AA senast i samband med transporten från anstalten ha fått del av uppgiftslämnarens påståenden. I detta skede kunde det med hänsyn till uppgifternas natur inte rimligtvis längre ha funnits någon överhängande risk för att AA skulle avvika eller skada uppgiftslämnaren. Att en enskild får veta vad som läggs honom till last har naturligtvis betydelse inte enbart inför initialbeslutet utan även för den enskildes möjlighet att begära omprövning av eller överklaga myndighetens beslut. Av placeringsenhetens beslut framgår också att enheten uppmanat anstalten Tygelsjö att senast i samband med transport delge AA det aktuella placeringsunderlaget. Så synes dock inte ha skett. Kriminalvården förtjänar kritik för sin underlåtenhet att underrätta AA om de uppgifter som låg till grund för beslutet.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring

title: Allvarlig kritik mot en tidigare regiondirektör inom Landstinget Västernorrland för underlåtenhet att diarieföra allmänna handlingar

sammanfattning: En tidigare regiondirektör har i strid med såväl reglerna om diarieföring som landstingets interna riktlinjer underlåtit att diarieföra två avtal rörande en tidigare HR-direktörs anställning inom landstinget. JO konstaterar att den bristfälliga hanteringen har lett till att allmänna handlingar inte har kunnat lämnas ut vid begäran, och att extern granskning av det aktuella ärendet därigenom har avsevärt försvårats. Regiondirektören förtjänar allvarlig kritik för sin underlåtenhet att diarieföra de aktuella avtalen. I beslutet uttalar JO vidare att det är mycket allvarligt att handlingar som rör viktiga förhållanden som har med myndigheters verksamhet att göra hanteras vid sidan av det reguljära systemet för registrering av allmänna handlingar. JO har inte på ett tillfredsställande sätt kunnat utreda om det inträffade enbart beror på att en enskild medarbetare har brutit mot regler och riktlinjer, eller om det finns generella problem med rutinerna för diarieföring inom regionen. JO förutsätter dock att regionen tar det inträffade på största allvar och vidtar åtgärder för att se till att diarieföring och utlämnande av allmänna handlingar fortsättningsvis hanteras på ett korrekt sätt.

text: Anmälningarna

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 juni 2017 (dnr 3905-2017) framförde AA klagomål mot Landstinget Västernorrland (numera Region Västernorrland) samt regiondirektör BB och regionstyrelsens ordförande CC. AA anförde följande: Han begärde i december 2015 att få ut ett flertal allmänna handlingar, däribland samtliga anställningsrelaterade dokument rörande en viss namngiven person mellan åren 2010 och 2015. Långt senare fick han reda på att det fanns ett hemligt avtal om upphörande av anställning som inte lämnades ut. Avtalet upprättades den 24 februari 2015 men diariefördes först den 1 juni 2017.

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 juni 2017 (dnr 3949-2017) framförde DD klagomål mot Landstinget Västernorrland samt regiondirektör BB och förre landstingsdirektören EE. DD anförde bl.a. att BB inte hade diariefört ett generöst avtal med en tidigare HR-direktör i syfte att hålla avtalet undan allmänhetens och den egna organisationens kännedom. Han uppgav även att det

text: drygt ett år tidigare hade uppdagats att BB inte hade diariefört ett annat avtal i syfte att undvika granskning.

text: Till anmälningarna bifogades ett antal tidningsartiklar om händelsen.

text: Utredning

text: JO hämtade in och granskade en polisanmälan mot BB.

text: De båda anmälningarna remitterades därefter till Landstinget Västernorrland, regionstyrelsen, för yttrande över frågorna om diarieföring och utlämnande av allmänna handlingar i det aktuella ärendet.

text: I sitt remissvar anförde regionstyrelsen i huvudsak följande:

text: Yttrande över remiss från JO, anmälningar angående brister rörande skyldighet att diarieföra och till följd av detta även utlämna allmänna handlingar

text: Såvitt avser frågan i en av anmälningarna, att visst i anmälan omnämnt avtal inte utlämnats i samband med begäran att utlämna samtliga anställningsrelaterade avtal gällande HR-direktören för tiden 2005-2015, gör landstinget den bedömningen att handläggningen i det aktuella utlämningsärendet var korrekt utifrån att den handling som inte utlämnades, vid tidpunkten för ärendets handläggning, inte var diarieförd och därigenom inte kunde återfinnas. Att de aktuella handlingarna inte var diarieförda utgör naturligtvis en allvarlig brist och behandlas denna fråga nedan. Båda anmälarna i detta ärende har riktat kritik mot att regiondirektören, som är den som upprättat i ärendet aktuella avtal, anställningsavtal och avtal om anställnings upphörande, i båda fallen gällande dåvarande HR-direktören, inte diariefört dem utan i stället undanhållit/dolt dem vilket enligt en av anmälarna försvårat allmänhetens insyn i landstinget, revisorernas granskning liksom medias bevakning. När det gäller diarieföring har Landstinget Västernorrland en tydlig riktlinje för när och hur detta ska gå till. (Riktlinjen bifogas, bilagan har här utelämnats, JO:s anm.). Att inom myndigheten upprättade handlingar (avtal), vilka jämlikt bestämmelser i

text: Tryckfrihetsförordningens

text: 2 kapitel blir allmänna handlingar, även ska diarieföras framgår av bestämmelser i lagen om offentlighet och sekretess. Regiondirektören har vidgått att de aktuella avtalen finns, att de upprättats av henne, liksom att de inte diarieförts i enlighet med landstingets riktlinjer. Det står vidare klart att aktuell tjänsteman vid tidpunkten haft kunskap om såväl landstingets egna riktlinjer som angående de lagliga skyldigheter angående registrering och diarieföring som finns i huvudsakligen 4 och 5 kapitlen i lagen om offentlighet och sekretess. Regiondirektören har som en konsekvens av sitt handlande, i samband med att hennes hantering av aktuella avtal avslöjats av media, den 2 juni valt att avgå med omedelbar verkan från sin tjänst som regiondirektör. Den avgångne regiondirektören har härefter den 9 augusti som en följd av sitt handlande även avskedats från sin grundanställning inom landstinget. Landstinget som organisation kan inte helt skydda sig mot att en enskild anställd medarbetare, trots tydliga föreskrifter på området, såväl interna som rättsliga, väljer att bryta mot dessa. Regiondirektören har i stället för att diarieföra de aktuella avtalen haft dem i en pärm på sitt kontor. Utifrån att den tidigare HRdirektören, som omfattas av de inte diarieförda avtalen, fortsatt varit anställd med oförändrad lön har det varit näst intill omöjligt för övriga funktioner,

text: tjänstemän och politiker inom landstinget, att upptäcka förekomsten av de dolda avtalen. Inte heller revisionen kan under givna förutsättningar upptäcka förekomsten av som i detta ärende dolda avtal. Den personkrets som omfattas av anmälan är regionstyrelsens ordförande, förre landstingsdirektören och förre regiondirektören. Vare sig förre landstingsdirektören eller förre regiondirektören har yttrat sig och är ingen av dem längre kvar inom organisationen. Mot förre landstingsdirektören finns i anmälan ingen kritik i sak varöver vi kan yttra oss. Regionstyrelsens ordförande har inte avgivit något yttrande i ärendet.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Frågan har inte varit okänd i organisationen eftersom minst två höga chefer och personal på HRavdelningen under en längre tid vetat om att det saknats handlingar i diariet.

text: Även DD kommenterade remissvaret.

text: BB fick därefter tillfälle att yttra sig över anmälningarna och remissvaret. I sitt yttrande anförde BB i huvudsak följande:

text: Det anges att jag anställt personen avtalet berör. Det är felaktigt, hon var redan anställd som HR-direktör när jag påbörjade min anställning som förvaltningschef på Landstingets Kansli. Jag fick i uppdrag av min dåvarande chef landstingsdirektören, att lösa ett besvärligt personalärende. Vederbörande var hela tiden involverad i vad som hände. Handlingar i ärendet förvarades i ett register, tillsammans med andra personalärenden. Information om ärendet ägdes av flera tjänstemän som, tillsammans med mig, försökte hitta en lösning. Även ordförande i landstingsstyrelsen informerades av mig om ärendet och det så småningom upprättade avtalet. Jag fick inte i uppdrag att informera vidare till någon/några andra eller agera annorlunda. Min chef fick sedan sluta och jag förordnades som tillförordnad landstingsdirektör. I samma veva blev det också byte i den politiska ledningen. Eftersom var jag osäker på hur mycket om detta som förts vidare av den gamla ordföranden till den nya, såg jag därför till att igen informera de tillträdande ansvariga om detta ärende. Inte heller då fick jag något uppdrag att informera vidare eller agera annorlunda. Det är alltså helt felaktigt att övriga funktioner i ledningen inom landstinget inte känt till detta. Till exempel har såväl den nya HR-direktören som förhandlingschefen känt till ärendet och avtalet, likaså ekonomidirektören/tillika biträdande regiondirektören. Även ledande politiker har, som sagts ovan, blivit informerade om ärendet vid flera tillfällen. De har, lika väl som jag, kunnat diarieföra och lämna ut avtalet. Jag tog mitt ansvar och avgick som regiondirektör den 2 juni 2017. Jag avskedades därefter av Landstinget Västernorrland, något som min fackliga organisation motsatte sig eftersom saklig grund för avsked inte förelåg. [– – –] Det är tragiskt och beklagansvärt att landstinget lägger hela skulden på en enskild medarbetare istället för att på allvar ta itu med den kultur som råder.

text: BB:s yttrande remitterades till Landstinget Västernorrland, regionstyrelsen, för förnyat yttrande.

text: I sitt förnyade remissvar anförde regionstyrelsen i huvudsak följande:

text: Med anledning av förre regiondirektörens (BB) invändning i sin skrift till JO innebärande att hon inte anställt den person avtalet berör, vill regionen förtydliga att man i sin beskrivning av ärendet i tidigare ingivet yttrande till JO uppgivit att förre regiondirektören undertecknat i ärendet aktuella avtal, anställningsavtal och

text: avtal om anställningens upphörande. Det anställningsavtal som här avses och som är ett av avtalen som inte diariefördes av förre regiondirektören (BB) är inte det avtal varigenom aktuell person ursprungligen anställdes inom landstinget, utan ett avtal av 2013-11-04 avseende en tillsvidareanställning för aktuell person som utredare med placering vid Landstingsstaben, HR- och Kommunikationsavdelning HR, specialstöd. Detta avtal upprättades och undertecknades av dåvarande förvaltningschefen (BB). Avtalet om anställningens upphörande av 2015-02-24 upprättades och undertecknades likaså av dåvarande förvaltningschefen (BB). Det huvudsakliga innehållet i detta avtal var att den aktuella personen, med bibehållen månadslön blev arbetsbefriad under perioden 2015-03-06 – 2017-08-27. Inte heller detta avtal diariefördes av dåvarande förvaltningschefen (BB). Det är regionens uppfattning att det huvudsakliga ansvaret för att de i detta ärende aktuella avtalen, i enlighet med såväl på området befintlig lag som dåvarande landstingets interna föreskrifter, skulle ha diarieförts, är hos den som upprättat, undertecknat och förvarat avtalen. – – –

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess. Enligt 7 § anses en handling upprättad hos myndighet, när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. Av 12 § framgår att en allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har enligt 13 § också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av skyndsamhetskravet är att besked i en fråga om utlämnande av en allmän handling normalt bör lämnas samma dag som begäran gjorts (se t.ex.

text: JO 2005/06 s. 448

text: JO 2010/11 s. 531

text: JO 2012/13 s. 475

text: , och beslut den 2 februari 2017 i ärende dnr 5883-2015). Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen får lämnas ut. Om begäran avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material kan det vara ofrånkomligt med ytterligare dröjsmål. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att lämna besked successivt om vad som kan lämnas ut.

text: Om en begäran om att få del av en handling inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om det. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Den enskilde har rätt att få ett sådant beslut oavsett vad som är grunden till att avslå begäran.

text: Av

text: 5 kap. 1 §

text: OSL framgår att en allmän handling ska registreras så snart den har kommit in till eller upprättats hos en myndighet, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. JO har tidigare uttalat att registrering i normalfallet bör ske senast påföljande dag eller så snart det är praktiskt möjligt (

text: JO 2009/10 s. 462

text: och

text: JO 2007/08 s. 565

text: ). Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver dock inte registreras, om de hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om de kommit in eller upprättats. Hemliga handlingar ska i princip alltid registreras.

text: Eftersom diarieföringens egentliga funktion är att garantera att allmänheten får tillgång till allmänna handlingar, måste noteringarna i ett diarium vara så utförliga att en efterfrågad handling kan identifieras utan större svårigheter (se Bohlin, Offentlighetsprincipen, 9 uppl. s. 26). I

text: 5 kap. 2 §

text: OSL finns minimikrav på vad ett diarium ska innehålla.

text: Bedömning

text: Genom utredningen har framkommit att två avtal som rör en tidigare HRdirektörs anställning inom landstinget inte har diarieförts av landstinget, i strid med såväl regleringen för hur diarieföring ska ske som landstingets interna riktlinjer. Båda avtalen har upprättats av den tidigare regiondirektören BB, som inte har tillbakavisat regionstyrelsens uppgifter om att hon har haft kunskap om de regler och riktlinjer som finns för hantering av allmänna handlingar. Jag kan konstatera att följden av denna bristfälliga hantering har varit att allmänna handlingar inte har kunnat lämnas ut vid begäran, och att extern granskning av det aktuella ärendet därigenom avsevärt försvårats. BB förtjänar allvarlig kritik för sin underlåtenhet att diarieföra de aktuella avtalen.

text: I sammanhanget vill jag framhålla att det är mycket allvarligt att handlingar som rör viktiga förhållanden som har med myndigheters verksamhet att göra hanteras vid sidan av det reguljära systemet för registrering av allmänna handlingar. Det gäller i synnerhet handlingar av ett slag där det – som i det aktuella fallet – finns ett befogat intresse av insyn och granskning, såväl från allmänheten som från andra externa kontrollfunktioner.

text: Regionstyrelsen har uttryckligen anfört att de beskrivna bristerna beror på att en enskild medarbetare valt att bryta mot regler och riktlinjer, vilket landstinget som organisation inte helt kan skydda sig emot. BB har å sin sida anfört att flera andra tjänstemän har haft vetskap om det inträffade. Om förhållandena har varit kända av en vidare krets inom landstinget, eller om det finns mer djupgående problem inom regionen när det gäller rutinerna för diarieföring, har jag tyvärr inte möjlighet att utreda på ett tillfredställande sätt inom ramen för detta ärende. Jag förutsätter dock att regionen tar det inträffade på största allvar och vidtar åtgärder för att se till att diarieföring och utlämnande av allmänna handlingar fortsättningsvis hanteras på ett korrekt sätt.

text: När det gäller landstingets hantering av utlämnandeärendena vill jag slutligen påminna om att för det fall en begäran om att få del av en handling inte kan tillmötesgås ska den som gjort framställningen upplysas om möjligheten att begära ett beslut som kan överklagas. Det gäller även om den begärda handlingen inte kan återfinnas hos myndigheten.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendena ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Kritik mot en försäkringskassa för långsam handläggning av ett arbetsskadeärende, särskilt när det gäller tiden efter det att ärendet återförvisats till kassan av domstol

text: I en mot Dalarnas läns allmänna försäkringskassa riktad anmälan klagade AA på kassans handläggningstid av ett arbetsskadeärende. I anmälan anförde hon bl.a. att Länsrätten i Dalarnas län i beslut den 12 november 1997 återförvisade hennes arbetsskadeärende till kassan för erforderlig handläggning. Hon hade vid tidpunkten för anmälan – den 9 november 2000 – ännu inte erhållit något beslut från kassan.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss.

text: I sitt den 21 juni 2001 meddelade beslut anförde JO Pennlöv följande i bedömningsdelen.

text: Av utredningen i ärendet framgår bl.a. följande. AA begärde den 30 juni 1993 att kassan skulle pröva om hon varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet. Efter utredning med periodvis långa uppehåll beslutade kassan den 12 december 1995 att inte betala ut ersättning enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring. Försäkringskassans beslut överklagades till länsrätten, som i beslut den 12 november 1997 upphävde kassans beslut och visade målet åter till kassan med motiveringen att målet enligt länsrättens bedömning inte kunde anses så utrett som dess beskaffenhet krävde. Någon handläggning med anledning av länsrättens dom skedde inte förrän våren 1999 då kassans försäkringsläkare rekommenderade en remiss till Arbets- och miljömedicinenheten vid Akademiska sjukhuset i Uppsala (UAS). Ärendet blev sedan återigen liggande utan åtgärd. I februari 2000 övertogs ärendet av ett annat kontor. Inte förrän den 15 augusti 2000 remitterades AA till UAS för bedömning. Utlåtande från UAS kom in till kassan den 22 september 2000. Efter kommunicering kom AA in med ett yttrande den 27 november 2000. Med anledning härav sände kassan den 8 februari 2001 en förfrågan till UAS. Svar därifrån kom in till kassan den 1 mars 2001. Efter ny kommunicering med AA väntade kassan fortfarande den 14 juni 2001 på ett yttrande från henne.

text: Detta ärende initierades således av den försäkrade i juni 1993. Det tog försäkringskassan nästan två och ett halvt år att fatta beslut i ärendet. När sedan

text: länsrätten upphävde kassans beslut och visade målet åter till försäkringskassan låg ärendet helt utan åtgärd i ett och ett halvt år. Efter det att kassan hade konstaterat att ärendet borde remitteras till en viss sjukhusenhet för bedömning blev ärendet återigen liggande utan åtgärd, denna gång från maj 1999 till augusti 2000. Det tog således försäkringskassan två år och nio månader innan den i praktiken började att verkställa länsrättens dom. Ett ärende som återförvisas till kassan från domstol skall, vilket även försäkringskassan uttalat i sitt remissvar, behandlas med förtur. Jag anser det synnerligen allvarligt att försäkringskassan under mycket lång tid underlät att över huvud taget påbörja ett verkställande av länsrättens beslut. Det är dessutom högst anmärkningsvärt att kassan nästan tre år och sju månader efter länsrättens beslut ännu inte har fattat beslut i ärendet. Det som förevarit tyder enligt min mening på utomordentliga brister i kassans bevakningsrutiner och en uppenbar likgiltighet för gällande förfaranderegler. Försäkringskassan förtjänar mycket allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller kommentar av mig. Jag emotser dock besked från försäkringskassan när den har fattat beslut i AA:s arbetsskadeärende.

text: Det som inträffat är av sådan karaktär att jag översänder kopior av detta beslut till riksdagens socialförsäkringsutskott och till Regeringskansliet (Socialdepartementet) för kännedom.