publisher: Justitiekanslern

title: Inspektion av Polismyndigheten, lokalpolisområde Sollentuna den 30 och 31 maj 2017

org: jk

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: Justitiekanslerns granskning av lokalpolisområde Sollentuna (lokalpolisområdet) pågick i två dagar och var inriktad på att bedöma handläggningen av vissa s.k. ungdomsärenden. Granskningen hade inte den omfattningen att den kan ligga till grund för mer generella slutsatser. Det allmänna intrycket efter inspektionen är ändå att lokalpolisområdet handlägger ungdomsärendena rättssäkert och på ett i huvudsak tillfredsställande sätt. De personer som handlägger ungdomsärendena är erfarna och ambitiösa. Det framgick vid inspektionen att de trots det ansträngda personalläget gör sitt bästa för att handläggningen ska hålla en hög nivå.

type: stycke

text: Som företrädarna för lokalpolisområdet själva konstaterat hålls dock inte tidsfristerna i en del av ungdomsärendena. Såvitt Justitiekanslern kan bedöma arbetar man emellertid inom lokalpolisområdet så effektivt som det är möjligt utifrån de resurser som står till buds. Att de lagstadgade fristerna trots detta inte kan hållas är en ledningsfråga. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för att de särskilda skyndsamhetskraven i ungdomsärenden inte kunnat upprätthållas vid lokalpolisområdet.

text: Justitiekanslern gör även vissa uttalanden rörande andra förhållanden som uppmärksammats. Huvudsakligen görs uttalanden om

text: Avslutningsvis gör Justitiekanslern vissa allmänna uttalanden om skyndsamhetskraven i ungdomsärenden.

text: Bakgrund

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att inspektera lokalpolisområdet. Den organisatoriska del av Polismyndigheten som granskades vid denna inspektion var slumpvis utvald.

text: Justitiekanslern skrev till Polismyndigheten genom regionpolischefen över polisregion Stockholm i början av maj 2017, varvid vissa akter beställdes fram i förväg.

text: Inspektionens genomförande

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Syftet med inspektionen var att granska ungdomsärenden, dvs. ärenden där den misstänkte när förundersökningen inleddes var under 18 år. Justitiekanslerns beställning av akter gjordes med inriktningen att de ärenden som granskades inte skulle avse den lindrigaste brottsligheten och att utredningarna därmed skulle kunna förväntas vara av viss omfattning (se dock nedan om vilka akter som faktiskt kom att granskas). Inspektionen var särskilt inriktad på att granska

text: Möte med företrädare för Polismyndigheten m.m.

text: Inspektionen inleddes den första dagen med ett möte med företrädare för Polismyndigheten. Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen. Från Polismyndighetens sida deltog

text: Vid mötet angavs bl. a. följande. Polisregion Stockholm består av fyra polisområden: Nord, Syd, City och Gotland. Cirka 7 000 personer arbetar inom regionen. Det saknas personal på många platser. Polisområde Nord har ca 1 450 anställda och ett personalunderskott på ca 20 %. Omorganisationen har inneburit många utmaningar, men intrycket är att man nu är på väg åt rätt håll. Reformen har inneburit att det nu är färre ledningsnivåer; sex mot tidigare tio. Inom lokalpolisområdet sker många grova brott och flertalet är narkotikarelaterade. Lokalpolisområdet består av Sollentuna, Upplands Väsby och Sigtuna kommuner. Hela personalstyrkan finns numera i Sollentuna. När det gäller ungdomsbrottsligheten ligger fokus på att försöka förhindra nyrekrytering till de kriminella nätverk som finns i området. Totalt handläggs nu ca 140 ungdomsärenden, vilket är ett högt antal. För närvarande finns ca 20 ungdomsärenden där tidsfristen överskridits. När det gäller ungdomar handläggs ärendena med utgångspunkt från var den misstänkte bor (boendeforum).

text: Under dagen träffade Justitiekanslern vid ett möte även delar av den personal vid lokalpolisområdet som arbetar med handläggningen av ungdomsärenden. Vid detta möte framkom bl.a. följande. Ungdomsbrottsgruppen har alltid minst 80–125 öppna ärenden med misstänkta under 18 år. Varje vecka kommer ca 15–20 nya ärenden. Det råder så stor personalbrist i gruppen – tre utredare saknas – att nyinkomna anmälningar måste prioriteras hårt med utgångspunkt från brottslighetens allvar. Mindre allvarlig brottslighet läggs i balans tills någon handläggare har utrymme för att handlägga sådana ärenden. Anmälningar som tas upp av Polisens kontaktcenter är ofta ofullständiga och leder till merarbete för gruppen, även om viss förbättring skett på senare tid.

text: Avgränsning och tillgängligt material

text: Inför inspektionen hade Justitiekanslern begärt att få granska samtliga handlingar i

text: Efter hand under inspektionen framkom att de akter som fanns tillgängliga för granskning inte fullt ut motsvarade vad Justitiekanslern begärt att få granska. Det visade sig således att även ärenden där den misstänkte inte varit under 18 år ingick i urvalet, att många förundersökningar avsåg sådan lindrig brottslighet som Justitiekanslern haft för avsikt att utesluta ur urvalet samt att ett större antal ärenden än som varit avsikten avsåg nedlagda förundersökningar medan i stället ett mindre antal utgjorde slutredovisade förundersökningar. Det visade sig vidare att endast handlingar ur ärendehanteringssystemet DurTvå tagits fram, medan vissa underrättelser som Justitiekanslern avsett att granska endast dokumenterats i ärendehanteringssystemet RAR. Såvitt framkom berodde avvikelserna på att Justitiekanslerns begäran hade missförståtts.

text: Det fanns inte möjlighet att fullt ut under det att inspektionen pågick rätta till dessa avvikelser, varför granskningen i inte obetydlig utsträckning kom att avse en annan typ av ärenden än som varit avsikten. Justitiekanslern anser sig visserligen ha fått ett tillräckligt underlag för de slutsatser avseende ungdomsärenden som redogörs för nedan. Det granskade materialet utgör dock inte tillräckligt underlag för att dra några mer generella slutsatser om handläggningen vid lokalpolisområdet och kan inte heller sägas ge en full överblick över handläggningen av ungdomsärenden.

text: Iakttagelser vid inspektionen

text: I det följande redovisar Justitiekanslern de iakttagelser som gjordes vid inspektionen och de synpunkter som dessa föranleder.

text: Handläggningstider

text: Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa alltid bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i s.k. medling med anledning av brott, utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: De granskade ärendena avsåg genomgående relativt lindrig brottslighet med inte alltför omfattande utredningar. Flertalet av ärendena slutredovisades till åklagare inom den i 4 § LUL angivna fristen. I många fall hade slutredovisning dock skett samma dag eller i nära anslutning till att fristen löpte ut. Åklagaren gavs därmed inte något egentligt rådrum för att fatta beslut i åtalsfrågan innan fristen hade löpt ut.

text: I ett antal ärenden konstaterades det att tidsfristen enligt 4 § LUL hade överskridits. Det rörde sig ofta om kortare tid (1–2 veckor), men i två ärenden hade tidsfristen överskridits med en månad (K328710-17 och K23137-17; i sistnämnda ärende pågick dock eventuellt medling) och i ett med två månader (K1436855-16). Det framgick, utöver vad som sägs om eventuell medling, inte några godtagbara skäl till att fristen hade överskridits. I de ärenden där tidsfristen överskridits fanns i de allra flesta fall en anledning noterad i en tjänsteanteckning i akten. De skäl som angavs var dock regelmässigt sådana som inte kan anses utgöra särskilda omständigheter i den mening som avses i 4 § LUL. Exempel på skäl som angetts var ”personal utlånad till grova brott”, ”hög arbetsbelastning” och ”handläggaren har gått i pension”. De skäl som angetts vittnar om att ett avgörande skäl till att fristerna inte hållits varit personalbrist.

text: I ett antal ärenden noterade Justitiekanslern att det hade gått relativt lång tid från det att en person blivit skäligen misstänkt till dess att han eller hon delgetts brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Detta har medfört att den totala handläggningstiden blivit lång även om tidsfristen i 4 § LUL inte alltid överskridits. Brister av det angivna slaget påträffades i bl.a. följande ärenden; K643344-16, K714601-16, K609226-16, K91668-17/K167028-17, K292704-17 och K877001-16. Det sistnämnda ärendet gällde en butiksstöld. I anmälan hade två personer (16 respektive 17 år) antecknats som skäligen misstänkta för stöld sedan de ertappats och gripits av väktare på ett varuhus. De hade förhörts och delgetts misstanke först drygt tre respektive fyra månader efter händelsen. När ärendet slutredovisades hade sexveckorsfristen i LUL överskridits med en dryg vecka. Också i K376191-17 respektive K290106-17 hade en person gripits och antecknats som skäligen misstänkt, men vid inspektionstillfället två månader senare hade personerna fortfarande inte hörts eller delgetts misstanke. I tre fall (K1436855-16, K341360-17 och K341356-17) hade ett beslut om kroppsbesiktning fattats eftersom misstankar om att den unge brukat narkotika funnits, men delgivningen av misstanke hade skett först efter att analysresultaten hade kommit. Justitiekanslern återkommer till denna problematik i protokollets avslutande avsnitt.

text: Som exempel på ärenden där både tidsfristen enligt 4 § LUL överskridits och det särskilda skyndsamhetskravet eftersatts kan nämnas ärende K818778-16, där en person blivit skäligen misstänkt den 7 oktober 2016 men inte delgetts misstanke förrän den 5 april 2017, dvs. ungefär ett halvår senare. I ärende K818348-16 (som rör samma misstänkt och likartad brottslighet) hade den misstänkte blivit skäligen misstänkt den 12 juli 2016, misstanke delgavs dock inte förrän den 5 april 2017, dvs. nästan nio månader senare. Inte i något av ärendena hade det, såvitt framgått av de handlingar som funnits tillgängliga vid inspektionen, angetts något skäl för överskridandet av tidsfristen eller den allmänna tidsutdräkten i ärendet. Även om den långa handläggningstiden delvis skulle kunna förklaras med att man velat handlägga de likartade utredningarna avseende samma misstänkt gemensamt (tillsammans med ytterligare ett ärende med samma misstänkt, K7699-17, där tidsfristen också överskridits) och att målsäganden i det ena fallet varit svår att få tag på är det inte acceptabelt att delgivning av misstanke i ett ungdomsärende dröjer i sex respektive nio månader från det att personen blivit skäligen misstänkt.

text: I ett flertal ärenden fanns det uppgifter i anmälan som tydligt pekade mot en viss person som misstänkt för brottet men utredningen hade trots detta inte fortskridit. Ärendena hade legat öppna under förhållandevis lång tid utan att någon delgetts misstanke eller att utredningen i övrigt fortskridit (se t.ex. K43775-17, K259302-17, K340760-17 och K129920-17). I det sistnämnda ärendet innehåller akten ett belastningsregisterutdrag avseende en person utan synbar koppling till ärendet, vilken naturligtvis är oacceptabelt.

text: Ett ärende som sticker ut i sammanhanget är K1115066-16 som vid tidpunkten för inspektionen hade varit öppet i drygt åtta månader utan att någon vidare åtgärd har vidtagits.

text: Vid inspektionen kunde således konstateras att de lagstadgade fristerna i ungdomsärenden i många fall inte hålls. Det framkom dock inte annat än att personalen på lokal nivå arbetar både ambitiöst och effektivt. Lokalpolisområdet bör därför inte lastas för bristerna. Men dröjsmålen är självfallet inte acceptabla. Att se till att dessa angelägna ärenden ges den prioritering och hanteras så skyndsamt som lagen kräver är en ledningsfråga. Justitiekanslern är kritisk till att Polismyndigheten inte förmått hålla de lagstadgade fristerna. Ansvaret för detta bär ytterst polisledningen.

text: Underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnden

text: Justitiekanslern har granskat om regleringen i 5–7 §§ LUL följts. Enligt dessa bestämmelser ska vårdnadshavaren som huvudregel omedelbart underrättas om den som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott. Vårdnadshavaren ska också kallas till förhör som hålls med den underårige. Kan brottet leda till fängelse ska även socialnämnden genast underrättas. Av underrättelsen ska det framgå huruvida den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling enligt lagen (

text: ) om medling med anledning av brott och hur den misstänkte ställt sig till ett deltagande. Företrädare för socialtjänsten ska närvara vid förhör om det är möjligt och om det kan ske utan men för utredningen.

text: Justitiekanslern kan konstatera att den unges vårdnadshavare har kallats till de förhör som hållits med unga misstänkta. Detta har kunnat utläsas av anteckningar intagna i förhörsprotokoll där det framgått att vårdnadshavare varit närvarande tillsammans med den underårige vid förhöret. När och på vilket sätt kallelse till förhöret skett framgår inte av handlingarna i akten.

text: Vårdnadshavarna har generellt sett underrättats i nära anslutning till brottsmisstanken. I något fall har dock polisen underrättat socialnämnden men valt att inte alls underrätta vårdnadshavarna (K962396-16 och K961699-16 med samma person som misstänkt). Justitiekanslern vill med anledning av detta erinra om att underrättelse till vårdnadshavare enligt 5 § LUL endast får underlåtas om en underrättelse är till men för utredningen eller om det annars finns särskilda skäl mot en sådan. Det framgick inte vilka sådana skäl som ansågs föreligga för att underlåta underrättelse i de aktuella ärendena, vilket borde ha framgått av handlingarna.

text: I de granskade ärendena har socialnämnden underrättats och i de flesta fall, såvitt kan utläsas, har företrädare för socialtjänsten kallats till förhör. I ett par ärenden (de ovan under Handläggningstider nämnda ärendena K818778-16 och K818348-16) verkar vårdnadshavaren och socialnämnden ha underrättats först den 2 november 2017, trots att personen blev skäligen misstänkt den 12 juli 2017 respektive den 7 oktober 2016. Det saknas någon förklaring till varför vårdnadshavaren inte underrättades omedelbart, vilket, om sådana skäl fanns, borde ha framgått av handlingarna.

text: Justitiekanslern konstaterar sammanfattningsvis att vårdnadshavare och socialnämnd i de flesta fall har underrättats och kallats på ett sätt som i allt väsentligt överensstämmer med regleringen i LUL.

text: Som ovan beskrivits har dock underrättelserna och kallelserna inte dokumenterats på ett konsekvent sätt. I vissa fall har det dokumenterats i enskilda tjänsteanteckningar att underrättelse skett, medan det i de flesta fall har antecknats i polisens interna ärendelogg. I något fall har det inte framgått av handlingarna att underrättelse skett omedelbart. Bristande enhetlighet i rutinerna har vid tidigare inspektioner uppmärksammats både av Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) (se t.ex. JK:s protokoll 2014-05-21 i dnr

text: och JO:s protokoll 2015-12-22, dnr 5474-2015). Polismyndigheten bör uppmärksamma denna fråga och överväga om det finns skäl att ta fram enhetliga rutiner för dokumentation av underrättelser och kallelser.

text: Medling vid ungdomsbrott

text: Det verkar finnas en god medvetenhet vad gäller frågan om medling vid ungdomsbrott och de som arbetar med ungdomsmål uppger att de är noga med att den misstänkte ska få frågan om han eller hon kan tänka sig att bli kontaktad av medlingsverksamheten. Av den dokumentation som Justitiekanslern tagit del av framgår i och för sig inte om och i vad mån det säkerställs att det av underrättelsen till socialnämnden enligt 6 § LUL framgår om den misstänkte har tillfrågats om att delta i medling och sin inställning härtill. Det formulär som ska användas i detta sammanhang, enligt 5 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Polisens rutiner för medling med anledning av brott (FAP 483-1), används t.ex. inte. Företrädare för lokalpolisområdet har dock uppgett att de, men ofta i ett något senare skede av utredningen, tar upp medlingsfrågan. Om den misstänkte förklarar sig villig att delta i medling, underrättas socialnämnden eller Stödcentrum Nordväst via e-post och de avgör om det kan vara lämpligt med medling. Att sådan underrättelse har skett framgår i några fall av den s.k. ärendeloggen. Ur dokumentationssynpunkt, bl.a. med tanke på möjligheterna att följa handläggningen av ärendet, och för att åstadkomma enhetliga rutiner vore det dock bra om det i FAP 483-1 angivna formuläret används.

text: Tillgång till försvarare

text: I de flesta av de granskade ärendena var försvarare närvarande när den misstänkte hördes och underrättades om brottsmisstanke. I några fall hade misstanke delgetts utan att försvarare varit närvarande, medan sådan funnits på plats när ett förhör senare hållits. I de fall där försvararen inte var närvarande när misstanke delgavs hade den unge – enligt vad som antecknats i förundersökningsprotokollet – underrättats om sin rätt att anlita biträde av försvarare m.m. enligt

text: 12 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK. Hanteringen av försvararfrågan i ungdomsärenden framstår mot denna bakgrund som tillfredsställande vid lokalpolisområdet.

text: Nedlagda förundersökningar

text: I dessa ärenden granskades skälen för att lägga ned förundersökningarna och hur nedläggningsbesluten hade motiverats.

text: Skälen för att lägga ned förundersökningen

text: I de flesta ärenden Justitiekanslern granskade framstår besluten om att lägga ned förundersökningen som rimliga. Några av nedläggningsbesluten föranleder dock Justitiekanslern att komma med följande synpunkter.

text: Ett nedläggningsbeslut motiverades med att den misstänkte inte hade fyllt 15 år vid tiden för gärningen (K962396-16). Den misstänkta i det aktuella ärendet, som aldrig delgavs misstanke eller förhördes, fyllde 15 år den 22 juli 2016. I den ursprungliga anmälan angavs att brottsligheten hade ägt rum mellan den 15 juni 2016 och den 8 augusti 2016. Några dagar efter förhöret uppgav dock anmälaren att brottsligheten hade fortsatt efter den 8 augusti 2016. Anmälaren nämnde hot som skulle ha kommit per sms om att den misstänkta skulle komma till målsäganden med kniv. Viss dokumentation skickades av anmälaren till polisen följande dag, den 15 augusti 2016, men inte de sms som nämnts. Nedläggningsbeslutet fattades nio dagar senare utan att någon annan åtgärd vidtagits än att polisen till tingsrätten gav in en begäran om förordnande av målsägandebiträde för målsäganden.

text: Enligt Justitiekanslern framstår detta nedläggningsbeslut, utifrån det material som granskats, som tveksamt. Såvitt kan bedömas utifrån tillgängliga handlingar låg viss del av brottsligheten i tiden efter det att den misstänkte fyllt 15 år och ytterligare utredningsåtgärder borde ha kunnat vidtas, t.ex. att utreda om det fanns kvar någon dokumentation av de påstådda hotelserna per sms, att hålla ett nytt förhör med målsäganden samt att förhöra den misstänkta om misstanken alltjämt kvarstod.

text: I ett ärende (K689818-16) som gällde misshandel hade förundersökningen lagts ned trots att det utöver målsägandens uppgifter fanns två relativt samstämmiga vittnesmål. Även den misstänkte hade i förhör vidgått att han sparkat och slagit målsäganden. Som skäl för beslutet att lägga ned

text: förundersökningen angavs bl.a. att det på föreliggande utredningsmaterial inte gick att bevisa att den misstänkte gjort sig skyldig till brott.

text: De skäl som angavs för att lägga ned förundersökningen var enligt Justitiekanslern svåra att förena med det som framgick av utredningen i ärendet.

text: Beslut om nedläggning hade i en stor andel av de granskade ärendena fattats innan något förhör hållits med den misstänkte. I många av dessa finns det inte skäl att ifrågasätta besluten att lägga ned förundersökningarna i ett så tidigt skede. Justitiekanslern instämmer dock med JO:s synpunkt att försiktighet generellt bör iakttas med att bedöma huruvida brott kan styrkas eller inte innan förhör hållits med namngivna misstänkta och vittnen (se t.ex. JO:s protokoll 2016-12-22, dnr 6136-2016). Sådan försiktighet hade enligt Justitiekanslern varit påkallad i bl.a. ärendena K1012583-16 och K1012619-16, som lagts ned med hänvisning till att en motanmälan gjorts, innan något förhör hållits och utan att någon annan åtgärd vidtagits.

text: I vissa ärenden noterades att polisiära förundersökningsledare gett direktiv om vissa utredningsåtgärder som aldrig utförts, varefter en annan förundersökningsledare beslutat om att lägga ned förundersökningen (K1086868-16 och K841593-16). I tre ärenden med samband hade förundersökningsledningen under en tid varit hos åklagaren, som sedan lämnade den åter till polisiär förundersökningsledare ”för fortsatt handläggning”. Polisen vidtog därefter ingen ytterligare utredningsåtgärd, utan lade efter några dagar ned förundersökningarna (K851778-16/K851783-16/K851818-16). Dagen innan nedläggningsbesluten hade en utredare i en ärendelogg antecknat ”Att göra: Hålla fler vittnesförhör-kalla!”. Ett av de namngivna vittnena som ännu inte hörts nämndes därefter.

text: Även om det naturligtvis kan förekomma att en ny förundersökningsledare gör en annan bedömning än den som tidigare lett förundersökningen, bör frågan om förundersökningen ska läggas ned enligt Justitiekanslerns mening prövas med särskild försiktighet om en tidigare förundersökningsledare

text: bedömt att ytterligare utredningsåtgärder bör vidtas. Besluten om nedläggning i den tidigare åklagarledda utredningen motiverades i två av ärendena med hänvisning till att en motanmälan gjorts. Det förhållandet att en motanmälan fanns och att uppgifterna om vad som hänt delvis gick i sär stod dock klart redan när förundersökningen leddes av åklagare. Dokumenterade skador fanns efter våld med ett tillhygge. Vissa namngivna vittnen hade inte hörts. Mot bakgrund av tillgängliga handlingar framstår nedläggningsbesluten enligt Justitiekanslern som tveksamma.

text: Motivering av nedläggningsbeslut

text: Polisens nedläggningsbeslut har överlag varit välmotiverade och grunden för nedläggningen har svarat mot vad som framkommit av förundersökningen. Justitiekanslern har dock funnit anledning att särskilt kommentera några ärenden där motiveringarna varit tveksamma.

text: I ett ärende som nämnts i föregående avsnitt var motiveringen oriktig, eftersom det angavs att den misstänkta inte fyllt 15 år vid tidpunkten för gärningen trots att detta bara stämde för en del av den anmälda brottsligheten (K962396-16).

text: I flera ärenden hade förundersökningen lagts ned med hänvisning till att målsäganden och/eller dennes föräldrar inte fortsatt ville medverka i utredningen. Att målsäganden, eller än mindre att dennes föräldrar, inte vill delta i en förundersökning är i sig inte något skäl för nedläggning. Däremot kan det naturligtvis innebära att det i förlängningen inte går att bevisa brott. Vissa anteckningar som gjorts vid samtal med föräldrar till målsägande eller målsägandena själva ger intryck av att polisen mycket snabbt dragit slutsatsen att brottet inte går att bevisa utan målsägandens medverkan (se t.ex. K961699-16 och K967003-16). Justitiekanslern erinrar om betydelsen av att det utreds vilka möjligheter som finns att inhämta stödbevisning och att ett eventuellt nedläggningsbeslut motiveras så att det framgår att polisen inte enbart konstaterat att målsäganden inte vill medverka i utredningen, utan också gjort en bedömning av bevisläget.

text: I flera ärenden som gällde misshandel (och i något fall viss annan brottslighet) hade förundersökningen som redan nämnts lagts ned med motiveringen ”Anmälan motanmälan”, ibland med tillägget ”Uppsåt går ej att styrka”. Skäl för nedläggningen angavs i några fall vara att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen, i andra fall att det inte gick att bevisa att den som varit misstänkt begått brott och att ytterligare utredning inte kunde antas komma att förändra detta.

text: En motanmälan kan inte i sig vara en tillräcklig motivering för nedläggning. Om vittnen eller annan stark stödbevisning saknas kan en motanmälan av naturliga skäl i förlängningen innebära bevissvårigheter och frågor om nödvärn och bristande uppsåt kan aktualiseras. I likhet med vad som angetts ovan – om nedläggning pga. att målsäganden inte vill medverka – måste dock en bedömning göras i det enskilda fallet utifrån det samlade bevisläget. Det måste framgå av polisens beslut att en sådan bedömning har gjorts. I flera av de nedläggningsbeslut som motiverats med ”anmälan motanmälan” har det funnits dokumenterade skador och vittnesbevisning; se t.ex. förutom de ärenden som nämnts i föregående avsnitt K1074079-16/K1074080-16.

text: I ett mål som gällde flera fall av bedrägeri var motiveringen för nedläggningsbeslutet en hänvisning till en viss dom avseende samma person (K124866-16). Det framgick dock inte varför aktuell dom var relevant för ärendets nedläggning.

text: Sammantaget ger de granskade motiveringarna anledning för Justitiekanslern att betona betydelsen av att nedläggningsbeslut motiveras med omsorg. När det är fråga om att bevisningen inte väntas kunna bli tillräcklig, bör detta framgå. Formuleringar som bara hänvisar till att det finns en motanmälan eller att målsäganden inte vill medverka är i regel inte godtagbara.

text: Kontakt med målsägande för att fråga om de vill driva ärenden vidare

text: Justitiekanslern konstaterar att målsäganden har kontaktats av polisen i flera ärenden i syfte att få veta om de vill driva ärendena vidare. I flera av dessa fall har målsägandena varit underåriga; se t.ex. K689818-16 och K1608482-16.

text: Det finns i och för sig inga rättsliga hinder mot att polisen under en förundersökning har direktkontakt med en målsägande i åldern 15–18 år. De aktuella kontakterna togs dock för att fråga målsägandena om de ville driva ärendena vidare. En sådan fråga står principiellt i strid med skyldigheten att åtala brott som hör under allmänt åtal och den därtill kopplade förundersökningsplikten. Det finns en stor risk för att målsäganden uppfattar en kontakt av detta slag som en påtryckning och att den ger intryck av att det inte finns anledning att utreda ärendet vidare. Enligt Justitiekanslerns uppfattning är det särskilt olämpligt att en sådan kontakt tas med en underårig person.

text: Expediering av nedläggningsbeslut till vårdnadshavare och socialnämnden

text: Vid granskningen framkom att beslut om att lägga ned förundersökningen inte expedierats till vårdnadshavare och socialnämnd även om dessa under handläggningen av förundersökningen underrättats om misstanken mot den underårige. Företrädare för lokalpolisområdet har uppgett att informationen om att en viss förundersökning lagts ned ofta når den berörda socialnämnden genom underhandskontakter. Någon dokumentation av sådana kontakter fanns dock inte i någon av akterna som granskades.

text: I de allra flesta av de ärenden som granskades hade förundersökningen lagts ned redan innan något förhör hållits med den misstänkte. Nedläggningsbeslutet hade bara expedierats till målsäganden.

text: Om vårdnadshavare och socialnämnd underrättats om att förundersökning pågår mot en underårig finns det, såvitt framkommit, ingen regel om att dessa också ska underrättas om förundersökningen sedan läggs ned. Det framstår emellertid för Justitiekanslern närmast som en självklarhet att en sådan underrättelse ska ske. Justitiekanslern har efter inspektionen haft kontakter med socialnämnderna i lokalpolisområdet och fått bekräftat att dessa inte på något enhetligt sätt får besked om att förundersökningar lagts ned och att de hade önskat att sådant besked getts. Det kan enligt Justitiekanslern finnas skäl för Polismyndigheten att ta fram rutiner rörande underrättelser till socialnämnder och vårdnadshavare om nedläggningsbeslut. En utgångspunkt bör vara att sådana underrättelser ska ske och dokumenteras i de fall underrättelser enligt 5 och 6 §§ LUL förekommit.

text: När det gäller underrättelser om nedläggning till vårdnadshavare framkom vid inspektionen att polisen i något fall skickat en sådan skriftlig underrättelse och i den uttryckt något med innebörden att förundersökningsledaren i fråga varit övertygad om att den unge varit inblandad i den anmälda händelsen på något sätt, men att förundersökningen lagts ned då det inte gått att bevisa brott. Avsikten med en sådan underrättelse skulle vara att få föräldrarna att inse allvaret i att deras barn varit på en plats där brott begåtts och blivit föremål för en förundersökning.

text: Även om det inte kan sägas vara fråga om något direkt uttalande i skuldfrågan, kan det uppfattas som att Polismyndigheten menar att den unge är skyldig även om det inte går att bevisa. Det är med beaktande av oskuldspresumtionen olämpligt att företrädare för Polismyndigheten uttalar sig på ett sätt som kan uppfattas som en bedömning i skuldfrågan. Att polisen däremot på ett sätt som inte står i strid med oskuldspresumtionen informerar föräldrar om att deras barn befunnit sig på en farlig och olämplig plats kan emellertid aldrig vara fel utan är tvärtom viktigt.

text: Allmänt om de polisledda förundersökningarna

text: Som nämnts ovan avsåg de av Justitiekanslern granskade ärendena genomgående relativt lindrig brottslighet med inte alltför omfattande utredningar. Det förhållandet stämmer väl överens med att ärendena varit polisledda.

text: Även om det inte funnits anledning att ifrågasätta valet av polisiär förundersökningsledning som sådant vill Justitiekanslern föra fram följande synpunkter.

text: I två ärenden (K173297-17 och K250782-17) som båda gällde misshandel framgick det av en tjänsteanteckning att den person som skäligen kunde misstänkas för brott underrättats om misstanken vid ett visst angivet tillfälle. Det sätt på vilket uppgiften lämnades angavs dock inte. Något förhör med den misstänkte hölls inte i samband med att anteckningen upprättades. Polisen hade därefter, flera veckor senare, hållit förhör med respektive misstänkt och vid detta tillfälle delgett dem misstanke om brott samt även i övrigt informerat de båda misstänkta om sina rättigheter enligt 12 § FUK. Som JO angett (beslut 1997-02-14, dnr 2568-1996 och 2569-1996) bör den misstänkte av rättssäkerhetsskäl normalt delges misstanke om brott vid ett muntligt förhör.

text: Utformningen av direktiv

text: Justitiekanslern vill erinra om vikten av att de åtgärder som vidtas i ett ärende uppfyller kravet på saklighet och opartiskhet enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och objektivitetskravet enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB.

text: I tre ärenden som gällde ofredande respektive misshandel har det upprättats direktiv vars utformning det finns anledning att ifrågasätta. I det ena ärendet (K1296449-16) framgick det bl.a. att författaren till direktivet ”ser fram emot en avskrivning” och vidare att den person som enligt direktivet ska ta kontakt med anmälaren ska ”se till att det tydligt framgår av texten att han inte vill att ärendet ska leda till åtal”. I det andra ärendet (K1238079-16) framgick det av direktivet att den fortsatta utredningen var beroende av innehållet i en övervakningsfilm. Någon anledning att ifrågasätta en sådan åtgärd finns givetvis inte, däremot ordvalet som sådant där bl.a. en av två möjliga misstänkta angetts som ”slagskämpe”. I det tredje ärendet (K345628-17) hade författaren av direktivet uttalat sig nedsättande om målsägandens familj och även angett bl.a. att ”Min största intention är att nedlägga ärendet.” Sådana ordval och formuleringar, som gör att direktivgivarens saklighet, opartiskhet och objektivitet kan ifrågasättas, är naturligtvis aldrig acceptabla.

text: Avslutande synpunkter angående skyndsamhetskraven i ungdomsärenden

text: Justitiekanslern har i det föregående nämnt skyndsamhetskravet i 4 § LUL. I många av de ärenden som granskats har även det skyndsamhetskrav som finns i 2 a § FUK aktualiserats. Enligt denna paragraf ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt om brottet är av viss svårhetsgrad och riktar sig mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid. Förundersökningen ska i sådana fall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Fristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Som framgått ovan har sexveckorsfristen i 4 § LUL överskridits i ett flertal ärenden. Det har även framkommit att ärenden läggs i balans och att det kan ta flera månader innan ärendena ens delas ut till en handläggare. Detta är oroväckande och ger anledning att befara att de frister som gäller enligt 2 a § FUK och 4 § LUL inte heller framöver kommer att kunna efterlevas.

text: Det kan i detta sammanhang uppmärksammas att i de ärenden där det finns en skäligen misstänkt redan vid anmälningstillfället, så riskerar fristen i 2 a § FUK (där en sådan aktualiseras) att överskridas innan några egentliga utredningsåtgärder hunnit vidtas. När det gäller fristen i 4 § LUL så leder ett ärendes placering i den outdelade balansen, regelmässigt, till att sexveckorsfristen inte börjar löpa. Det finns inte underlag för att påstå att ärenden hanteras på detta sätt för att skjuta upp den tidpunkt då fristen enligt 4 § LUL inträder. Handläggningen är emellertid inte förenlig med det särskilda skyndsamhetskravet i bestämmelsen.

text: Såväl Justitiekanslern som JO har vid ett flertal tillfällen uppmärksammat att LUL-fristens utformning – dvs. att tidsfristen börjar löpa först vid delgivning av misstanke om brott – får till följd att fristen inte börjar löpa om ärenden läggs i balans istället för att utredas, men även att tidsfristens utformning ger polis och åklagare olyckliga incitament att skjuta upp formell delgivning av brottsmisstanke i syfte att fördröja att tidsfristen börjar löpa (se t.ex. JO:s beslut 2008-09-08, dnr 2935-2007,

text: JO 2013/14 s. 239

text: , JO:s protokoll 2015-12-22, dnr 5474-2015 och JK:s beslut 2014-05-21, dnr

text: ). Som Justitiekanslern tidigare har uttryckt, i remissyttrande över promemorian Skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga misstänkta och unga målsägande (

text: Ds 2013:30

text: ; JK:s dnr

text: ), vore det önskvärt om fristerna i 2 a § FUK och 4 § LUL samordnas på det sätt som föreslås i den nämnda departementspromemorian.

text: Justitiekanslern, som har blivit informerad om att departementspromemorian för närvarande bereds inom regeringskansliet, ser det som angeläget att reformen kommer till stånd.

text: I inspektionen deltog byråchefen Britt-Mari Lundberg, föredragandena Nina Forsgren, Mikael Ruotsi, Patricia Barrefelt, Claes Lewenhaupt, Emilia Carlsten, Hélène Dalhammar Axlund och Andreas Leander, beredningsjuristen Eleni Stavropoulou och notarien Anna Nyström.

type: avgorande


title: Fråga om skadestånd med anledning av beslut om registrering av firma

text: Justitiekanslern avslår det skadeståndsanspråk som Défine Aktiebolag har riktat mot staten.

text: Rättslig reglering

text: Detta ärende knyter an till bestämmelser om firma och om varumärken. Justitiekanslern lämnar därför i det närmast följande en kortfattad redogörelse för vissa bestämmelser på dessa områden och på skadeståndsområdet.

text: Regler om firma

text: Enligt den terminologi som används i svensk lagstiftning är firma den benämning under vilken en näringsidkare driver sin verksamhet. Om en del av en verksamhet drivs under en särskild benämning, utgör denna bifirma. Firma inklusive bifirma liksom s.k. sekundärt kännetecken kallas gemensamt näringskännetecken,

text: 1 § firmalagen (1974:156)

text: . En näringsidkare förvärvar ensamrätt till en firma genom registrering eller inarbetning.

text: Regler om aktiebolags firma finns i

text: aktiebolagslagen (1975:1385)

text: . Av

text: 16 kap. 1 §

text: den lagen framgår något förenklat uttryckt att

text: firmalagens

text: bestämmelser om registrering av firma är tillämpliga beträffande aktiebolags firma. Vidare anges i

text: 16 kap. 2 § aktiebolagslagen

text: att bolagets styrelse kan anta en bifirma och att det som sägs i

text: 1 §

text: gäller även för en sådan bifirma. – Enligt

text: 18 kap. 1 § aktiebolagslagen

text: är Bolagsverket registreringsmyndighet för aktiebolag. Fram till den 1 juli 2004 var det Patent- och registreringsverket (PRV) som hade den uppgiften.

text: Bestämmelser om i vilka fall en firma inte får registreras finns i

text: 10 § firmalagen

text: . Av den paragrafen följer bl.a. ett principiellt förbud mot att registrera en firma om denna är förväxlingsbar med någon annan näringsidkares släktnamn eller skyddade närings- eller varukännetecken (första stycket 6) eller med någon annans gemenskapsvarumärke som är skyddat enligt

text: rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993

text: om gemenskapsvarumärken (första stycket 8; jfr andra stycket).

text: Frågan om en firma skall hävas t.ex. på grund av att firman har registrerats i strid med

text: firmalagen

text: kan prövas av en domstol (

text: 16 § firmalagen

text: ). Därtill kan firmafrågan bli föremål för en fastställelsetalan vid domstol (

text: 23 § firmalagen

text: Regler om varumärken

text: Ensamrätt i Sverige till ett varumärkekan förvärvas bl.a. genom registrering, se

text: 1 § varumärkeslagen

text: (jfr 2 § om inarbetat varumärke). Varumärken registreras i ett varumärkesregister, som förs av PRV, och registreringen görs i en eller flera klasser av varor eller tjänster,

text: och

text: 16 §§

text: varumärkeslagen

text: (jfr strax nedan). Enligt

text: 3 § varumärkeslagen

text: får var och en i näringsverksamhet, under förutsättning att det är i överensstämmelse med god affärssed, som kännetecken för sina varor använda bl.a. sin firma. Av

text: 4 § varumärkeslagen

text: framgår att rätten till ett varukännetecken enligt 1–3 §§ innebär att annan än innehavaren inte får i näringsverksamhet använda ett därmed förväxlingsbart kännetecken för sina varor, vare sig på varan eller dess förpackning, i reklam eller affärshandling eller på annat sätt, däri inbegripet också muntlig användning.

text: Enligt rådets förordning om gemenskapsvarumärken är det möjligt att förvärva ensamrätt till ett varumärke inom Europeiska gemenskapen, ett s.k. gemenskapsvarumärke (jfr

text: 1 § femte stycket varumärkeslagen

text: ; jfr även ovan om

text: 10 § första stycket 8 firmalagen

text: ). I dessa fall registreras varumärket vid Harmoniseringskontoret för den inre marknaden (OHIM), som finns i Spanien.

text: Vid registrering av varumärken används en internationell klassificering av varor och tjänster, den s.k. Niceklassificeringen. Klass 21 omfattar bl.a. varor av glas, porslin och keramik, ej ingående i andra klasser; till klassen hör blomkrukor och krukor samt vaser som inte är av ädelmetall. Klass 31 omfattar bl.a. fröer och utsäden, levande plantor, växter och blommor.

text: Enligt numera 37 b § (37 a § före den 1 juli 2005)

text: varumärkeslagen

text: får en domstol efter yrkande av den som innehar ett varukännetecken förbjuda den som gör varumärkesintrång att fortsätta intrånget. Och i

text: 38 § samma lag

text: finns bestämmelser om att den som har gjort ett varumärkesintrång är skyldig att betala ersättning för utnyttjandet m.m.

text: Regler om statens skadeståndsansvar

text: Skadeståndslagen (1972:207)

text: innehåller bestämmelser om statens skadeståndsansvar. Av

text: 3 kap. 2 §

text: följer att staten har ett ansvar bl.a. för ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Bestämmelsen är tillämplig exempelvis vid Bolagsverkets – tidigare PRV:s – beslut om registrering av ett företags firma.

text: Staten är vidare enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skyldig att ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse har lämnat felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. För detta s.k. informationsansvar förutsätts alltså inte att upplysningen eller rådet har lämnats vid myndighetsutövning.

text: Ett skadestånd med anledning av en ren förmögenhetsskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Bestämmelserna om jämkning finns i

text: 6 kap.

text: 1 § andra

text: och

text: tredje styckena

text: skadeståndslagen

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: År 1991 bildades det aktiebolag som är sökande i detta ärende. Bolagets firma var Pamps Blommor i Varberg Aktiebolag (”Pamps Blommor”). Det bedrev blomsterhandel och idkade därmed förenlig verksamhet.

text: Genom en anmälan som kom in till PRV i augusti 2001 begärde Pamps Blommor att ”Inspiration i Varberg” skulle registreras som bifirma för den del av verksamheten som avsåg blomsterhandel i en lokal med adress Kyrkogatan 19 i Varberg. Den 7 september 2001 verkställde PRV registrering i enlighet med anmälningen.

text: I ett brev den 14 november 2002 från en advokat som ombud för det danska företaget Bocom A.m.b.a. (”Bocom”) till Pamps Blommor hävdades i korthet följande. Genom att Pamps Blommor använde ”inspiration” för sin verksamhet kränktes Bocoms rätt till varumärket ”inspiration”. Det varumärket var registrerat i Sverige för klasserna 8, 11, 21 och 24. I ett brev den 5 december 2002 till Pamps Blommor återkom Bocom med uppmaningen om att upphöra med användningen av ”inspiration”. I ett brev samma dag från Pamps Blommor till Bocoms ombud meddelade bolaget att det snarast kom att ”ändra namnet och inte driva verksamheten under namnet Inspiration”. Genom ett ombud – en revisor – tog Pamps Blommor kontakt med PRV. Efter detta förklarade Pamps Blommor i ett brev den 12 december 2002 till Bocoms ombud bl.a. att bolaget efter ytterligare kontakt med PRV hade beslutat att inte ändra bifirman. I ett brev den 16 december 2002 från PRV till bolagets ombud lämnade verket vissa besked bl.a. om bifirman.

text: PRV tog den 9 januari 2004 emot en anmälan från Pamps Blommor om ändring av firman. Enligt anmälningen ville bolaget ändra sin firma till i första hand ”Inspiration i Varberg AB”. PRV registrerade den 8 mars 2004 Inspiration i Varberg Aktiebolag som bolagets firma; samtidigt avregistrerades bifirman.

text: I februari 2004 väckte Bocom talan mot Pamps Blommor (Varbergs tingsrätts mål T 320-04). Bocom yrkade bl.a. och i korthet att tingsrätten enligt (dåvarande)

text: 37 a § varumärkeslagen

text: skulle förbjuda Pamps Blommor vid äventyr av vite att i näringsverksamhet i Sverige använda kännetecknet INSPIRATION respektive kännetecknet INSPIRATION I VARBERG för hushållsartiklar, glas-, porslins- och keramikvaror, prydnader och figurer samt krukor och vaser av glas, porslin och keramik. Bocom förbehöll sig rätten att inom ramen för tvisten framställa anspråk på ersättning gentemot Pamps Blommor enligt

text: 38 § varumärkeslagen

text: . Till stöd för sin talan hänvisade Bocom bl.a. till följande. Bocom var innehavare av det svenska registrerade varumärket INSPIRATION, som var registrerat för samtliga varor och tjänster inom klasserna 8, 11, 21 och 24. Vidare innehade Bocom gemenskapsvarumärket INSPIRATION. Under varumärket INSPIRATION sålde Bocom ett brett sortiment av heminredningsprodukter och presentartiklar såsom blomvaser, skålar, ljusstakar, köksgeråd och hushållsartiklar. Bocom hade uppmärksammat att Pamps Blommor använde kännetecknet INSPIRATION och INSPIRATION I VARBERG i sin marknadsföring avseende butiken i Varberg, hushållsartiklar, glas-, porslins- och keramikvaror, prydnader och figurer samt krukor och vaser av glas, porslin och keramik som såldes i butiken.

text: Sedan Pamps Blommor hade delgetts stämning i målet förde parterna diskussioner om en förlikning. I maj – juni 2004 ingick de ett avtal om förlikning i tvisten. I avtalet föreskrevs bl.a. följande. Inspiration i Varberg Aktiebolag (som då var det svenska bolagets firma, se ovan) skulle senast den 3 augusti 2004 till PRV inge en ansökan om byte av firma. Inom två veckor efter det att PRV hade beviljat registrering av ny firma, dock senast inom fyra månader efter datum för ingivande av ansökan till PRV, skulle Inspiration i Varberg Aktiebolag omgående upphöra med all användning av INSPIRATION som kännetecken för bolaget, butiken och dess varor. Bocom skulle genast efter förlikningsavtalets undertecknande återkalla sin talan i målet vid tingsrätten. Vardera parten skulle bära sina respektive rättegångs- och ombudskostnader i anslutning till tvisten och målet.

text: I juni 2004 ansökte Inspiration i Varberg Aktiebolag om ändrad firma. Med anledning av det registrerade PRV en ny firma för bolaget, Défine Aktiebolag (”Défine”). Samma månad avskrevs målet vid tingsrätten från vidare handläggning.

text: Anspråket

text: Genom en ansökan den 30 juni 2004 till Justitiekanslern har Défine begärt ersättning av staten. Som anspråket slutligt har bestämts har bolaget fordrat ersättning med sammanlagt 491 040 kr. Bolaget har även yrkat ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den dag som infaller trettio dagar efter det att ansökningen upprättades.

text: Det begärda kapitalbeloppet består av följande poster:

text: 3 900 kr som är kostnader för registrering av bifirman Inspiration i Varberg (ansökningsavgift 1 000 kr och ersättning till ombud 2 900 kr),

text: 3 900 kr som är kostnader för registrering av firman Inspiration i Varberg Aktiebolag (ansökningsavgift 1 000 kr och ersättning till ombud 2 900 kr),

text: 14 500 kr som är kostnader för den ”gamla” butiksskylten,

text: 14 802 kr som är kostnader för den ”gamla” butiksmarkisen, exkl. kostnaden för markismotor,

text: 30 825 kr som är kostnader för i lager kvarvarande påsar med den ”gamla” firman,

text: 900 kr som är kostnaden för kvittensblock med den ”gamla” firman,

text: 896 kr som är kostnaden för etiketter med den ”gamla” firman,

text: 35 400 kr som är kostnader för annonsering i samband med att bolaget har bytt till firman Défine Aktiebolag,

text: 3 700 kr som svarar mot 40 timmars arbete för Défines ställföreträdare AM,

text: 229 500 kr som är ersättning för försäljningsnedgång med anledning av firmabytet,

text: 70 717 kr som är ombudskostnader i tvisten med Bocom, och

text: 82 000 kr som är ombudskostnader i skaderegleringsärendet hos Justitiekanslern.

text: Till stöd för anspråket har Défine lagt fram handlingar samt åberopat i starkt koncentrat följande när det gäller frågan om statens skadeståndsskyldighet i och för sig.

text: Bolaget ansökte sensommaren 2001 hos PRV om registrering av bifirman Inspiration i Varberg. Med anledning av det kontrollerade PRV om det fanns något varumärke som innehöll antingen ordet ”Varberg” eller orden ”Varberg och ”inspiration” i kombination. Enligt vad som framgår sökte verket däremot inte på ordet ”inspiration” ensamt. Bifirman registrerades i september 2001. I november 2002 fick bolaget ett varningsbrev från Bocom. Med anledning av detta hade bolagets revisor, EH, vid flera tillfällen i december 2002 kontakt – de flesta gånger per telefon, men även via brev eller fax – med en kompetensområdesansvarig hos PRV, ED. ED fick grundlig information om vad som hade hänt; exempelvis tillställdes hon Bocoms varningsbrev och övrig korrespondens mellan Bocom och bolaget. ED uttalade sig med stor säkerhet och lämnade för bolaget lugnande besked; detta framgår t.ex. av ett brev den 16 december 2002. Beskeden från ED ledde bl.a. till att bolaget inte ändrade sin bifirma i enlighet med vad Bocom hade begärt och till att bolaget i januari 2004 ansökte om att bifirman skulle antas som bolagets ordinarie firma, en ansökan som PRV genom ett beslut den 8 mars 2004 biföll utan anmärkning.

text: Sedan Défine hade tagit emot Bocoms stämningsansökan vände sig bolaget till Vinges advokatbyrå i Göteborg. Mot bakgrund av att bolagets möjligheter till framgång i domstol bedömdes som mycket osäkra ingick bolaget, för att i möjligaste mån begränsa skadan, en förlikning med Bocom. I enlighet med förlikningen ändrade bolaget sin firma till den nuvarande.

text: Défine hävdar att PRV meddelade ett felaktigt beslut när verket registrerade bifirman Inspiration i Varberg. Bocom hade nämligen då en registrering i Sverige för varumärket INSPIRATION och hade därtill ansökt om registrering av gemenskapsvarumärke för INSPIRATION, i båda fallen omfattande bl.a. varuklass 21 som inkluderar keramikkrukor och vaser. Enligt bolagets mening är ”inspiration” den s.k. firmadominanten. Det fanns enligt bolaget en risk för att firman förväxlades med varumärkena, i synnerhet som likheterna mellan verksamheterna får anses ha varit stor.

text: PRV:s handläggning innefattade fel eller försummelse genom att verket, vid den granskning som företogs när bolaget hade begärt registrering av bifirman, inte sökte efter ordet ”inspiration” eller gjorde någon annan efterforskning i frågan om det fanns något varumärke som innehöll det ordet. Även vid handläggningen av bolagets ansökan i januari 2004 om byte av firma förekom fel eller försummelse från PRV:s sida genom att verket inte heller då undersökte om firman var förenlig med de varumärken som fanns registrerade i det nationella varumärkesregistret och i EG-varumärkesregistret.

text: PRV gjorde sig skyldigt till fel eller försummelse vid lämnande av besked till Défine. Det är alltså fråga om de muntliga och skriftliga besked som ED gav bolaget i tiden efter registreringen av bifirman. Beskeden får anses utgöra felaktiga upplysningar eller råd. Enligt bolaget finns det särskilda skäl att låta staten bära ansvaret för den förmögenhetsskada som bolaget har vållats genom beskeden.

text: Sammantaget hävdar Défine att staten är skadeståndspliktig gentemot bolaget enligt

text: 3 kap.

text: eller

text: 3 §

text: skadeståndslagen

text: Défine har utvecklat sina synpunkter är det gäller de skilda poster som ersättningsanspråket omfattar.

text: Bolagsverkets yttrande, m.m.

text: Bolagsverket har i ett yttrande till Justitiekanslern uttalat bl.a. följande (de fotnoter som finns i yttrandet har uteslutits i detta beslut).

text: Allmänt om Bolagsverkets rutiner för granskning av firma

text: I alla ärenden hos Bolagsverket som rör ansökan om firma/bifirma upprättas särskilda granskningspromemorior. På en sådan promemoria skall den granskande handläggaren ange hur denne sökt i t.ex. aktiebolags-, handels- och föreningsregistren samt varumärkesregistret. Får handläggaren vid sökningen, som sker genom att särskilda sökfrågor ställs mot de IT-baserade registren, fram träffar på det/de sökord som handläggaren valt skall denne på nämnda promemoria särskilt notera de ansökta och registrerade firmor och varumärken som kan anses ge anledning till en noggrannare prövning vad avser förväxlingsbarheten med den i ärendet sökta firman. I många fall får den granskande handläggaren fram många träffar på firmor och varumärken i sin sökning, men långtifrån alla dessa firmor och varumärken företer sådan likhet med den sökta firman att de förtjänar att upptas på promemorian. Den som gör granskningen av en ansökt firma fattar således i viss mening beslut redan på granskningsstadiet genom att själv bestämma vilka kännetecken som bör finnas på granskningsunderlaget och inte. Den handläggare som sedan har att fatta beslut i firmafrågan noterar på vilket sätt firman har granskats, och anser den beslutande handläggaren att det bör granskas vidare på t.ex. något ingående moment i den ansökta firman skickas ärendet tillbaka för förnyad granskning. Det händer också att den beslutande handläggaren gör egna granskningar i registren utan att det alltid kommer att framgå av granskningspromemorian att ytterligare sökning på visst/vissa ord i den ansökta firman skett. Att den beslutande handläggaren någon enstaka gång väljer att själv granska något ytterligare beror på att det ibland kanske skulle fördröja handläggningen i onödan att skicka tillbaka ärendet till granskaren. Det är givetvis eftersträvansvärt att all sökning framgår av granskningspromemorian, oavsett om det är granskaren eller beslutsfattaren som utfört arbetsmomentet. Att så inte alltid är fallet måste ändå, menar Bolagsverket, ses i ljuset av det faktum att verkets handläggare granskar omkring 300 000 firmor varje år och de krav på snabb ärendehandläggning som ställs på myndigheten från näringslivet.

text: Bolagsverkets handläggning av ansökan om registrering av bifirman Inspiration i Varberg

text: Vid granskningen av den sökta bifirman Inspiration i Varberg upprättades i vanlig ordning en granskningspromemoria. Av granskningspromemorian för bifirman framgår att den granskande handläggaren har gjort en sökning på orden Varberg och Inspiration i kombination för att därigenom få fram eventuella hindrande firmor och varumärken. Handläggaren har också, som det får förstås, gjort en kontroll i det svenska varumärkesregistret och i EG-varumärkesregistret på ordet Varberg. Genom att handläggaren har granskat på Varberg och Inspiration i kombination samt därutöver i varumärkesregistren på ordet Varberg kom inte firmor och varumärken fram som innehöll enbart ordet Inspiration. En trolig anledning till varför den granskande handläggaren valde att inte söka enbart på ordet Inspiration var att denne uppfattade ordet som svagt för angiven verksamhet. Det kan i sammanhanget tilläggas att ord som uppfattas som s.k. firmadominanter alltid skall granskas för sig och inte endast i kombination med övriga orddelar i firman. Ordet Inspiration i firman har inte i det här fallet uppfattats som en firmadominant av den granskande handläggaren. Såvitt framgår av granskningspromemorian har den beslutande handläggaren inte begärt förnyad granskning på enbart ordet Inspiration, men det kan, som ovan framgått, ändå inte uteslutas att denne själv har gjort egna sökningar i registren och sedan av förbiseende glömt att notera dessa på promemorian. Det kan således inte med bestämdhet uteslutas att någon granskning på enbart ordet Inspiration aldrig har gjorts av Bolagsverket.

text: Då inget hinder för registrering förelåg kunde den beslutande handläggaren godkänna den sökta bifirman Inspiration i Varberg, varpå den registrerades den 7 september 2001.

text: Bolagsverkets handläggning av ansökan om registrering av firman Inspiration i Varberg AB

text: I samband med att ansökan om registrering av ny firma inkom till Bolagsverket den 9 januari 2004, upprättades en granskningspromemoria på sedvanligt sätt avseende det första namnförslaget Inspiration i Varberg AB. Den granskande handläggaren, som i det här fallet var beslutande, upptäckte vid den inledande sökningen mot firmor att sökanden redan hade ett rikstäckande känneteckensrättsligt skydd för Inspiration i Varberg genom sin registrerade bifirma. Handläggaren gick därmed inte vidare i sin granskning utan skickade ett föreläggande till sökanden den 26 februari 2004 med upplysning om att den identiska bifirman måste avregistreras för att bolaget skulle kunna anta firman Inspiration i Varberg AB. Även om det inte framgår klart av föreläggandet till sökanden så grundar sig Bolagsverkets vägran att registrera firman på bestämmelsen i

text: 16 kap. 1 § andra stycket aktiebolagslagen

text: (SFS 1975:1385) där det framgår att en firma skall tydligt skilja sig från annan förut i aktiebolagsregistret eller filialregistret införd, ännu bestående firma. Den 2 mars 2004 inkom svar från bolagets ombud EH att bolaget önskade avregistrera bifirman Inspiration i Varberg. Handläggaren avregistrerade då bolagets bifirma och i och med det kunde också bolagets ansökta firma Inspiration i Varberg AB godkännas och registreras.

text: Som framgår av granskningspromemorian gjordes troligen inte någon ytterligare granskning mot några andra register, såsom det nationella varumärkesregistret eller EG-varumärkesregistret.

text: Att handläggaren inte gick vidare i sin granskning i det här fallet berodde sannolikt på sökandens tidigare identiska skydd för bifirman men också på att firman uppfattades som traditionell, dvs. att firman bedömdes sammansatt av beståndsdelar som inte var för sig kan ges ensamrätt till. Handläggaren gjorde här troligtvis en avvägning och fann att en vidare sökning i övriga register inte var nödvändig. Den här typen av avvägningar vad gäller omfattningen av sökning i fall som detta kan inte anses stå i direkt strid med Bolagsverkets interna rutiner för granskning av firma. Hade den sökta firman bestått av ord som uppfattats som klara firmadominanter hade handläggaren alldeles säkert sökt vidare även i varumärkesregistren, trots det faktum att sökanden redan innehade ett identiskt firmaskydd. Återigen vill verket erinra om den mängd firmaärenden som hanteras årligen och kraven på snabb handläggning som åvilar verket. Avvägningar gällande omfattning av granskning i de enskilda fallen krävs således för att verket över huvud taget skall kunna uppnå de krav som ställs.

text: Det kan noteras att bolaget och bolagets ombud EH, som vid tidpunkten för ombudets inskickade svar till Bolagsverket den 2 mars 2004 måste ha haft vetskap om den stämningsansökan som ingavs till Varbergs tingsrätt den 10 februari 2004, inte någon gång [vare sig] muntligen eller skriftligen informerade handläggaren att tvist förelåg om namnet i fråga.

text: Bolagsverkets bedömning av bifirman/firman Inspiration i Varberg

text: Inledningsvis kan nämnas att när det gäller förväxlingsbedömningen skall den i princip göras på samma sätt inom firmarätten som inom varumärkesrätten. Inom firmarätten tillämpas dock en mildare bedömning när det gäller traditionellt sammansatta firmor som består av beståndsdelar utan något framträdande skyddsvärde.

text: En grundläggande princip inom immaterialrätten är att en bedömning av kännetecknens förväxlingsbarhet skall göras efter en helhetsbedömning av de motstående kännetecknen. I den bedömningen ingår även sådana delar som normalt inte ensamma för sig kan registreras.

text: Bifirman/firman samt de båda ifrågavarande varumärkena innehåller ordet INSPIRATION, vilket medför en viss likhet mellan de motstående kännetecknen i och för sig. Enligt Bolagsverkets bedömning har dock ordet Inspiration i bolagets bifirma/firma svag särskiljningsförmåga för den verksamhet som avses. Den svaga särskiljningsförmåga ordet Inspiration i firman har för angiven bransch gör att det inte kan framstå som uppenbart att ordet framträder som självklar firmadominant. Det är snarare så, menar Bolagsverket, att de olika delarna i firman tillsammans gör firman distinktiv och därmed möjlig att registrera enligt reglerna i

text: firmalagen

text: . När det gäller de båda varumärkena består de av ordet INSPIRATION i visst figurativt utförande. Bolagsverkets uppfattning är att ordet Inspiration, för t.ex. varor i klass 21 som varumärkena omfattar, också måste anses ha relativt svag särskiljningsförmåga. Mot bakgrund av att bifirman/firman har tillägget "i Varberg" och de båda varumärkena är utförda figurativt infinner sig redan här en tillräcklig åtskillnad visuellt mellan kännetecknen, menar Bolagsverket. Med anledning av det nu sagda anser Bolagsverket att bifirman/firman Inspiration i Varberg och de båda ord- och figurmärkena INSPIRATION skiljer sig åt i tillräcklig grad för att känneteckenslikhet inte skall anses föreligga.

text: Bolagsverket övergår därefter till frågan huruvida de varor som varumärkesinnehavaren tillhandahåller kan sägas vara av liknande slag som den tjänst som faller inom skyddsområdet för bolagets registrerade bifirma/firma. Den registrerade verksamheten för bifirman/firman omfattar blomsterhandel alltmedan det svenska varumärket [– – –] är registrerat för samtliga varor i klasserna 8, 11, 21, 24, och EG-varumärket [– – –] avser bl.a. varor av glas, porslin och keramik, ej ingående i andra klasser, klass 21.

text: De varor som varumärkena avser är inte, menar Bolagsverket, i känneteckensrättslig mening, av samma eller liknande slag som den tjänst som bifirman/firman omfattar. Även om krukor och diverse prydnadsartiklar i vissa fall återfinns i blomsteraffärer utgör den typen av varor, enligt verkets förmenande, endast en liten del av den huvudsakliga verksamheten. En blomsterhandels huvudsakliga verksamhet torde utan tvekan utgöras av försäljning av blommor och växter. Med det vill verket mena att en firma som är registrerad för verksamheten blomsterhandel inte för den skull kan anses omfatta skydd för alla tänkbara varor som eventuellt tillhandahålls i affärslokalen. Den eventuella likhet som i och för sig kan finnas mellan den tjänst som firman avser och de varor som varumärket omfattar måste därmed, menar verket, anses tämligen ringa. Den berörda allmänheten bör därför inte ha någon befogad anledning att uppfatta att de motstående kännetecknen avser varor eller tjänster som har ett gemensamt kommersiellt ursprung.

text: Vid en samlad helhetsbedömning mellan å ena sidan känneteckenslikheten och å andra sidan branschlikheten anser Bolagsverket att någon risk inte föreligger för att bifirman/firman Inspiration i Varberg skulle kunna förväxlas med varumärkena INSPIRATION i figur.

text: Slutligen vill Bolagsverket hänvisa till ett uttalande i den varumärkesrättsliga doktrinen, där det talas om att det ur ett europeiskt harmoniseringsperspektiv är viktigt att förväxlingsprincipen hanteras med lagom stränghet. Om alltför många varumärken skulle anses förväxlingsbara bryter varumärkesrätten samman. Detsamma torde gälla även inom firmarätten.

text: Bolagsverkets inställning till frågan om fel eller försummelse vid registrering av bifirman/firman Inspiration i Varberg

text: Det kan konstateras att varumärkena INSPIRATION i figur inte kom att noteras på det granskningsunderlag som låg till grund för bedömningen av den sökta bifirman Inspiration i Varberg och den sedermera sökta firman Inspiration i Varberg AB. Bolagsverket har ovan redogjort för hur granskningen av sökta firmor i huvuddrag går till, och som verket i det sammanhanget har nämnt kan det inte med bestämdhet uteslutas att varumärkena inte funnits med i beslutet att godkänna bifirman Inspiration i Varberg. Skulle det vara så att varumärkena inte har funnits med i bedömningsunderlaget är det Bolagsverkets uppfattning att den granskning som ändå har gjorts inte kan sägas innehålla sådana brister att försumlighet i

text: skadeståndslagens

text: mening skall vara för handen.

text: Skulle det emellertid hävdas att Bolagsverket har brustit i sin granskning torde inte detta förhållande i sig kunna föranleda skadeståndsskyldighet för staten. Ytterligare en förutsättning måste enligt verket vara uppfylld, nämligen att en eventuell granskning mot kännetecknet Inspiration skulle ha lett till att förväxlingsrisk med nu aktuella varumärken ansetts föreligga och att det i sig hade lett till att registrering vägrats. Underlåtenhet vid granskningen gentemot ett visst kännetecken torde inte ensam vara en nödvändig och tillräcklig betingelse för skada och det kan av den anledningen hävdas att det brister i kausalitet mellan felet och den uppgivna skadan.

text: Bolagsverket är, som tidigare angetts, av den uppfattningen att firman Inspiration i Varberg inte är förväxlingsbar med de nu aktuella varumärkena INSPIRATION i figur. Skulle varumärkena ha funnits med på granskningsunderlaget hade dessa sannolikt inte utgjort hinder för registrering av bifirman/firman. Bolagsverket anser således att beslutet att registrera bifirman och sedermera också firman var ett korrekt myndighetsbeslut.

text: Skulle Justitiekanslern finna att Bolagsverket förfarit felaktigt genom att godkänna bifirman och firman Inspiration i Varberg vill verket peka på vad som sägs i förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: om att i fråga om sådana beslut av myndigheter som grundar sig på mer eller mindre diskretionär prövning torde man sällan kunna visa fog för ett påstående att myndigheten förfarit oaktsamt. Endast grava felbedömningar kan anses som vårdslöshet. Av rättspraxis följer också att det i rättstillämpningen inte sällan finns utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter därför att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts för att oaktsamhet skall anses vara för handen.

text: Sammanfattningsvis menar Bolagsverket att beslutet att registrera bifirman och den därpå följande firman inte kan anses utgöra ett sådant gravt bedömningsfel som skulle grunda skadeståndsskyldighet för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . I stället menar Bolagsverket att den granskning verket utfört följt normala rutiner och att de firmabeslut som sedermera fattades föregåtts av en rimlig förväxlingsrisksbedömning och omfattat en korrekt tillämpning av

text: firmalagens

text: bestämmelser utifrån de förutsättningar som förelegat. Enligt verkets uppfattning har i vart fall inte ett klart avsteg gjorts från vad som kan anses vara gällande rätt.

text: Bolagsverket vill slutligen fästa Justitiekanslerns uppmärksamhet på innehållet i den stämningsansökan som av varumärkesinnehavaren gavs in till Varbergs tingsrätt den 10 februari 2004. Av stämningsansökan framgår att det varumärkesintrång käranden ansåg vara för handen avsåg bolagets användning i näringsverksamhet och i marknadsföring av beteckningen Inspiration samt Inspiration i Varberg för hushållsartiklar, glas-, porslins- och keramikvaror, prydnader och figurer samt krukor och vaser av glas, porslin och keramik. Kärandens talan om varumärkesintrång föranleddes alltså av det sätt varpå bolaget använde beteckningen Inspiration i sin näringsverksamhet och i marknadsföringen.

text: Det förhållandet att ett bolag använder sin av verket godkända firma i näringsverksamhet och i marknadsföringen på ett sätt som avviker från det registrerade skyddsomfånget, och därigenom riskerar att begå intrång i annans skyddade kännetecken, kan inte Bolagsverket ha något ansvar för.

text: Bolagsverket vill här åter betona att bolagets registrerade firmaskydd avsågblomsterhandel. Som Bolagsverket tidigare redogjort för kan en blomsterhandel tillhandahålla allt från blommor och växter till krukor, servetter, ljus, kort m.m. Det kan inte anses självklart att en firma med ett registrerat skydd för verksamheten att bedriva blomsterhandel också har ett känneteckensrättsligt skydd för alla de varor som eventuellt tillhandahålls i affären. Det är Bolagsverkets uppfattning att firman Inspiration i Varberg för tjänsten blomsterhandel inte genom sin registrering också har ett känneteckensrättsligt skydd för exempelvis de krukor och prydnadsartiklar som kommit att tillhandahållas i bolagets blomsteraffär.

text: Kort om rutiner kring upplysningar och råd som lämnas av Bolagsverkets kundserviceenhet

text: På Bolagsverkets kundservicefunktion svarar 60 personer på telefonfrågor från externa kunder hela dagen. De tar emot ca 3 500 telefonsamtal per dag. Av den mängd samtal som kundservicefunktionen tar emot och besvarar varje dag är endast en liten andel klagomål.

text: Bland de personer på kundservicefunktionen som arbetar med externa kontakter genom att muntligen och skriftligen ge upplysningar och råd är vissa ansvariga för ett speciellt område och kallas kompetensområdesansvariga. ED är, som ovan nämnts, kompetensområdesansvarig för känneteckensområdet på kundservicefunktionen. Det innebär att ED får många externa samtal per dag som rör just hennes kompetensområde.

text: Samtal till kundservicefunktionen som t.ex. rör juridiska spörsmål kopplas antingen vidare till den juridiska enheten på Bolagsverket, Bolag juridik, eller också blir kunden hänvisad till att själv kontakta någon jurist på Bolag juridik. Kompetensområdesansvariga och övriga som hanterar de externa kontakterna på kundservicefunktionen hänvisar alltid till Bolag juridik om frågan är av juridiskt komplex karaktär, även om de inte är förhindrade att själva uttrycka en uppfattning i en viss fråga som innefattar juridiska ställningstaganden. Komplexa juridiska frågeställningar rör t.ex. tvister mellan två känneteckensinnehavare. Andra frågor av juridisk art kan kundservicefunktionen i vissa fall med enkelhet svara på, såsom där det finns klara och uttryckliga bestämmelser i författning eller i verkets praxis.

text: Bolagsverkets inställning till frågan om fel eller försummelse vid lämnande av upplysningar och råd

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: , ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: För att bestämmelsen i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skall vara tillämplig krävs att den information som har lämnats av verket har varit felaktig. Det räcker således inte med att lämnade uppgifter varit ofullständiga. Vilseledande, men i och för sig korrekta uppgifter medför därför inte ansvar. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs också särskilda skäl. Det är den skadelidande som måste visa att särskilda skäl för skadestånd föreligger. Motiven till

text: skadeståndslagen

text: antyder att tillämpningen av nämnda bestämmelse skall vara restriktiv.

text: Bolaget anför som grund för skadeståndsanspråket i denna del bl.a. följande. Den information som lämnats av verkets tjänsteman har av bolaget uppfattats som lugnande och har föranlett bolaget att fortsätta att bedriva näringsverksamhet under firman Inspiration i Varberg. Vidare anför bolaget att det är anmärkningsvärt att verkets skriftliga brevsvar ger det oriktiga intrycket att en fullgod granskning har skett i varumärkesregistret i klass 21. Därutöver anser bolaget att de upplysningar och råd som verkets tjänsteman har lämnat har varit vårdslösa och felaktiga bl.a. på grund av att bolaget aldrig fick information om att det kunde finnas risk för stämning vid domstol eller att det förelåg risk för att bolaget kunde komma att få sin bifirma/firma hävd. Som ytterligare grund för skadestånd uppges att verkets tjänsteman inte heller informerat bolaget om möjligheten att söka juridisk rådgivning. I ärendet hänvisas också till en tidningsartikel i vilken ED har varit omnämnd.

text: Med anledning härav vill Bolagsverket framföra följande synpunkter och reflektioner vad gäller bolagets påstående att verket lämnat oriktiga upplysningar och råd efter det att verket beviljat registrering av bifirman Inspiration i Varberg.

text: Det kan inledningsvis fastslås att det är ostridigt att det har förekommit både telefonkontakter och viss skriftlig kontakt mellan Bolagsverkets ED och bolagets ombud EH.

text: När ED kontaktades per telefon av ombudet EH för besked gällande registreringen av bifirman Inspiration i Varberg har ED efter bästa förmåga försökt lämna korrekta besked. Ombudet EH fick vid de inledande kontakterna information om att ED är kompetensområdesansvarig på kundservicefunktionen, men att hon inte är jurist. ED har vid dessa telefonkontakter hänvisat EH till att ta kontakt med jurist på Bolag juridik. Bolaget eller bolagets ombud efterkom aldrig det rådet, varför verkets jurister inte vid den aktuella tidpunkten gavs möjlighet att skriftligen eller muntligen informera om relevanta bestämmelser i firma- och varumärkeslagarna.

text: De upplysningar och råd som vid dessa telefonkontakter har lämnats av verket kan inte på något vis sägas innefatta felaktigheter, anser Bolagsverket. Det förefaller i stället av de inlagor som givits in i detta ärende av bolaget som om bolaget eller dess ombud har kommit att dra egna långtgående slutsatser av de uppgifter som ED tillhandahållit.

text: Vad därefter gäller den tidningsartikel som publicerades i en lokal tidning i Halland den 12 februari 2004, i vilken ED blev omnämnd, har verket följande kommentar. Det borde, menar verket, ha framstått som uppenbart eller i vart fall högst troligt för bolaget eller dess ombud, att citat i en tidningsartikel såsom att "De kommer aldrig att få rätt om de driver ärendet i domstol" varit resultatet av ett missförstånd från journalistens sida. Det är Bolagsverkets uppfattning att varken ED eller någon annan av verkets personal skulle ge uttryck för sådana säkra påståenden i en tvistsituation.

text: Inte heller kan Bolagsverket anses skadeståndsskyldigt av den anledningen att viss information saknats, såsom att verket inte givit bolaget rådet att söka juridisk konsultation.

text: När det sedan gäller det skriftliga svar som bolagets ombud erhöll från ED vill Bolagsverket anföra följande. Att bolaget har tolkat Bolagsverkets brev på det sätt som återges i inlagan till Justitiekanslern framstår i och för sig inte som alldeles orimligt. Det skriftliga svaret från ED:s sida är tänkt att visa att det är varumärkesklass 31 som omfattar varor som kan sägas vara av samma eller liknande slag som den verksamhet som firman avser, och att varumärkesklass 21 togs med i brevet enbart för att visa vad som ingår i den klass som varumärkesinnehavaren har skydd för. Brevet innehåller vidare en information om att ordet Inspiration ingår i en mängd registrerade firmor, men att ordet inte återfanns i samma eller liknande bransch. Brevet innehåller, menar verket, inte några felaktigheter även om det måhända är oklart till sitt innehåll. Av den anledningen anser Bolagsverket att bolaget eller dess ombud kunde ha kontaktat ED alternativt någon av verkets jurister för att få klarhet i hur brevet rätteligen skulle tolkas. Istället har bolaget valt att göra en egen tolkning av det skriftliga innehållet. Att bolaget gör egna tolkningar av de skriftliga och muntliga kontakter som förevarit med verket i frågan bör inte lastas Bolagsverket som avgivande av felaktiga råd och upplysningar i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Som inledningsvis angavs har bolaget som grund för sitt skadeståndsanspråk vidare uppgivit att verket aldrig informerade bolaget om att det kunde finnas risk för stämning vid domstol eller att det förelåg risk för att bolaget kunde komma att få sin bifirma/firma hävd. De besked som verket har givit har i stället varit enbart lugnande och till följd härav har bolag fortsatt att bedriva näringsverksamhet under bifirman/firman Inspiration i Varberg. Bolagsverket vill här särskilt peka på det avslutande stycket i ED:s skriftliga brevsvar av den 16 december 2002 till bolaget. Av brevet framgår att det är allmän domstol som prövar frågor av intrångskaraktär. Bolagsverket har således informerat bolaget om att frågor om intrång avgörs av domstol, varför bolaget inte torde kunna hävda att man aldrig fick vetskap om att det kunde finnas risk för att bli stämd för intrång vid allmän domstol.

text: Sammanfattningsvis menar Bolagsverket att det borde ha varit självklart för bolaget, och kanske särskilt för bolagets ombud, att verket inte kan ge bindande juridiska besked avseende en uppkommen tvist mellan två parter utan har att som myndighet endast kommentera den firmaregistrering som gjorts och framföra förklaringar till hur en viss firma kunde godkännas. Det måste finnas utrymme i

text: skadeståndslagen

text: för att Bolagsverket skall kunna ge sin syn på varför en firma har blivit registrerad och i det sammanhanget ge uttryck för sin bedömning i frågan. En hos verket registrerad firma kan i efterhand komma att hävas av olika anledningar utan att det för den skull har förekommit fel eller försummelse vid handläggningen av den sedermera hävda firman.

text: Bolagsverkets uppfattning om skadeståndsanspråket

text: Med hänvisning till det som ovan anförts menar Bolagsverket att verket inte har ådragit staten någon skadeståndsskyldighet gentemot bolaget, varken enligt bestämmelsen i 3 kap. 2 § eller [enligt bestämmelsen i]

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Skadeståndsskyldighet åvilar inte heller Bolagsverket på grund av kumulerade fel. Yrkandet om skadestånd bör därför lämnas utan bifall.

text: Skulle Justitiekanslern göra en annan bedömning och finna att verkets handläggning av registreringsfrågorna innefattat sådant fel eller försummelse som föranleder att staten skall anses skadeståndsskyldig eller att de råd och upplysningar som Bolagsverket lämnat skulle föranleda skadeståndsskyldighet för staten anser verket att skadeståndet skall jämkas i enlighet med

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: , då Bolagsverket menar att bolaget av skäl som följer har medverkat till den uppkomna skadan. Bolaget har, som framgår av handlingar i ärendet, använt sig av endast ordet Inspiration i sin näringsverksamhet och för varor som inte kan sägas ingå i det registrerade skyddsomfånget. Det förhållandet att bolaget inte konsekvent använt sig av sin registrerade bifirma Inspiration i Varberg för den verksamhet registreringen avsåg måste, menar verket, i hög grad ha bidragit till den uppkomna skadan. Likaså måste bolaget sägas ha medverkat till skadan vad gäller registreringen av firman Inspiration i Varberg AB. Bolaget bytte huvudfirma till Inspiration i Varberg AB trots vetskapen om den ingivna stämningsansökan mot bolaget, vilket har inneburit ett medvetet risktagande från bolagets sida. Slutligen anser Bolagsverket att bolaget har medverkat till skadan genom att göra egna långtgående tolkningar och dra egna slutsatser av de upplysningar som lämnats av verkets tjänsteman. Med anledning av det nu anförda yrkar Bolagsverket att skadeståndet jämkas till 0 kronor.

text: För den händelse Justitiekanslern skulle finna Bolagsverket skadeståndsskyldigt och att bestämmelsen om jämkning på grund av medverkan i

text: inte är tillämplig lämnar verket nedan sina kommenterar avseende den begärda ersättningen [– – –].

text: Det erinras om att skadeståndsinstitutets huvudsakliga uppgift är att återställa den skadelidande i det läge som skulle ha gällt om inte den skadebringande handlingen hade utförts. En ersättningssökande skall inte bli överkompenserad genom skadeståndet. Endast sådana kostnader som är direkt hänförliga till den felaktiga registreringen är därvid ersättningsgilla. Av allmänna skadeståndsrättsliga principer följer vidare att det åligger den som begär ersättning att visa den skada som han lidit samt dess storlek.

text: Défine har fått del av Bolagsverkets yttrande och därefter bl.a. lämnat synpunkter på detta.

text: Justitiekanslern antecknar att Défine har åberopat bl.a. fakturor och två skriftliga berättelser av revisorn EH.

text: Justitiekanslern har inhämtat Varbergs tingsrätts akt i det mål vari Bocom förde talan om varumärkesintrång. Justitiekanslern har granskat de fotografier som Bocom fogade till sin stämningsansökan i målet. Fotografierna är tagna utanför och inne i butiken i Varberg.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skall Justitiekanslern pröva anspråket i dess helhet?

text: Förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten innehåller regler om vilken myndighet som på statens vägnar skall handlägga sådana anspråk. Reglerna innebär i princip att, i fråga om anspråk som grundas på bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om fel eller försummelse vid myndighetsutövning, Justitiekanslern handlägger anspråk till följd av s.k. beslutsskador (

text: 3 §

text: ), medan anspråk på grund av s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde en viss skada har inträffat (

text: 5 §

text: ). En annan utgångspunkt är att den centrala förvaltningsmyndigheten handlägger anspråk som grundas på bestämmelserna i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: om s.k. informationsskada. Enligt 10 § handläggningsförordningen får Justitiekanslern ta över handläggningen av ärenden som avses i förordningen.

text: Défine har gjort gällande att PRV – som dåförtiden hade hand om registreringsärenden för aktiebolag – meddelade felaktiga beslut om registrering av bolagets bifirma respektive firma. Men bolaget hävdar att PRV:s agerande även i andra hänseenden var sådant att staten har blivit skadeståndsskyldig.

text: Jag kan alltså konstatera att Défines anspråk grundas delvis på ett påstående om felaktiga beslut från PRV:s sida och således i den delen är ett anspråk som skall handläggas av Justitiekanslern, medan anspråket i övrigt är sådant att det normalt skall prövas av den centrala förvaltningsmyndigheten, dvs. här Bolagsverket. Jag finner dock att det är lämpligast att Justitiekanslern prövar anspråket i hela dess vidd. Därför tar jag med stöd av 10 § handläggningsförordningen upp anspråket till prövning även i den del det grundar sig på annat än ett påstående om beslutsskada.

text: Några utgångspunkter för Justitiekanslerns prövning

text: Défines anspråk skall prövas inom ramen för den frivilliga skaderegleringen på statens område. I ett sådant ärende – liksom i en rättegång – gäller att det är den som begär skadestånd som har att visa att det har förekommit ett skadeståndsgrundande handlande eller motsvarande på statens sida och att en skada har uppkommit. Sökanden har även att visa hur omfattande skadan är. För att ersättning skall kunna lämnas fordras vidare att utredningen leder till slutsatsen att det föreligger ett adekvat orsakssamband mellan å ena sidan den skadeståndsgrundande omständigheten och å andra sidan den påstådda skadan. Eftersom en rent skriftlig handläggning tillämpas i ärenden av detta slag finns endast begränsade möjligheter att utreda sakförhållanden som inte är klarlagda eller i varje fall ostridiga. En annan begränsande faktor vid prövningen i ett skaderegleringsärende är att någon muntlig bevisupptagning inte kan äga rum i detta. Sammanfattningsvis kan sägas att om och i den mån det i ett skaderegleringsärende finns oklarheter t.ex. när det gäller vad som faktiskt har inträffat kan det gå ut över sökanden på så sätt att denne inte tillerkänns någon ersättning.

text: Défine har hänvisat bl.a. till de besked som PRV genom ED lämnade till bolaget vid de kontakter som bolagets ombud, EH, hade med verket under senhösten 2002.

text: Jag noterar att ED lämnade beskeden drygt ett år efter det att PRV hade meddelat sitt beslut i frågan om registrering av bifirman. Vid den tid då beskeden lämnades kunde PRV inte ändra sitt beslut; endast en domstol kunde göra en prövning av firmafrågan. Med hänsyn bl.a. till att beskeden knöt an till verkets ärende om bifirman finner jag likväl att de får anses lämnade vid myndighetsutövning. ED kan knappast ha haft något annat syfte med beskeden än att för bolaget söka förklara verkets beslut i registreringsfrågan. Det som Défine har anfört om beskeden sammanställt med den – inte klarläggande – utredning som finns i ärendet kan enligt min uppfattning inte anses ge vid handen att dessa till sitt innehåll i sak eller annars var sådana som innefattade fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: bemärkelse. I den del bolaget bygger sitt anspråk på beskeden kan kravet således inte bifallas.

text: Mot denna bakgrund kommer min prövning av Défines anspråk i första hand att riktas in mot frågan om PRV:s handläggning och beslut om att registrera bifirman Inspiration i Varberg och/eller att registrera firman Inspiration i Varberg Aktiebolag skall anses utgöra fel eller försummelse enligt

text: skadeståndslagen

text: . Först om svaret på den frågan är jakande inställer sig följdfrågan om denna vårdslöshet kan anses ha vållat Défine skada så som bolaget hävdar.

text: Registreringen av bifirman

text: Med anledning av bolagets anmälan om registrering av bifirman företogs inom PRV en granskning av om den föreslagna firman var förväxlingsbar t.ex. med någon annan näringsidkares varukännetecken. Den granskningspromemoria som då upprättades visar att granskningen när det gäller varumärken avsåg orden ”Varberg” och ”inspiration” i kombination samt ”Varberg” ensamt, medan det inte gjordes någon granskning med avseende på ordet ”inspiration” enbart. Bolagsverket har yttrat att det likväl inte kan med bestämdhet uteslutas att granskningen även omfattade ”inspiration” ensamt. Men eftersom det inte finns något i utredningen här som ger belägg för att PRV gjorde denna kontroll anser jag mig böra utgå från att detta inte skedde.

text: Frågan huruvida granskningen hade bort omfatta även ordet ”inspiration” enbart har enligt min mening inte något givet svar. Å ena sidan är ordet en viktig del av firman ”Inspiration i Varberg”, och det kan hävdas att man i varje fall för säkerhets skull borde ha genomfört även denna granskning. Å andra sidan kan det diskuteras om en sålunda preciserad firma kan vara förväxlingsbar med varumärken som innehåller ordet inspiration, antingen ensamt eller i någon annan sammansättning. Förväxlingsbedömningen skall, som Bolagsverket har anfört, göras på i princip samma sätt inom firmarätten som inom varumärkesrätten, varvid man dock inom firmarätten tillämpar en mildare bedömning när det gäller traditionellt sammansatta firmor med beståndsdelar som inte i sig har något framträdande skyddsvärde.

text: Frågan om firman Inspiration i Varberg är förväxlingsbar med varumärket INSPIRATION i det aktuella figurativa utförandet är enligt min mening svårbedömd. Jag anser dock att Bolagsverkets yttrande i denna del är i allt väsentligt övertygande såväl när det gäller känneteckenslikheten som när det gäller branschlikheten. Som Bolagsverket har framhållit är det också, särskilt i ett europeiskt harmoniseringsperspektiv, viktigt att förväxlingsprincipen inte hanteras så att varumärken i alltför hög grad anses förväxlingsbara med andra varumärken eller firmor.

text: Jag kommer vid en samlad bedömning till samma slutsats som verket, dvs. att något registreringshinder inte förelåg. Med hänsyn till det utrymme som finns för olika bedömningar innan det föreligger ett fel eller en försummelse i skadeståndsrättsligt hänseende kan det i varje fall, enligt min mening, inte vara skadeståndsgrundande för staten att bifirman registrerades (se härtill bl.a.

text: prop. 1972:5 s. 518

text: – jfr

text: SOU 1993:55 s. 152

text: f. – samt

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 285 och Justitiekanslerns beslut den 14 april 2004 i ärendet med dnr

text: Med den bedömningen saknar det betydelse om granskningen även borde ha omfattat ordet ”inspiration” ensamt eller inte.

text: Registreringen av firman

text: Sedan bolaget i januari 2004 hade gjort en anmälan till PRV om ändrad firma registrerade verket den 8 mars 2004 den av bolaget i första hand föreslagna firman, Inspiration i Varberg Aktiebolag, samtidigt som bifirman avregistrerades.

text: Av den bedömning jag har gjort ovan i frågan om förväxlingsbarhet följer att beslutet att registrera den ändrade firman för bolaget enligt min mening inte var felaktigt eller försumligt. Beslutet grundar således inte något skadeståndsansvar för staten.

text: Slutsats m.m.

text: Bolagets skadeståndsanspråk skall alltså avslås.

text: Jag har inte sett anledning att här diskutera de övriga invändningar som finns mot bolagets anspråk. Jag vill dock framhålla att jag i en eventuell domstolsprocess kommer att i andra hand göra gällande medvållande från bolagets sida. Jag hänvisar i den delen till Bolagsverkets yttrande. Även beträffande de enskilda skadeståndsposterna finns åtskilliga invändningar.

text: På grund av utgången i huvudsaken kan bolagets anspråk på ersättning för ombudskostnader i ärendet här inte bifallas.


title: Ersättning för frihetsberövande när frikännande skett efter resning med hänvisning till nöd. Även frågor om jämkning

text: Ersättning skall utgå till MA med 25 000 kr för lidande och 4 824 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: Den 22 oktober 2001 dömdes MA av Västmanlands tingsrätt för försök till rån och tillgrepp av fortskaffningsmedel till fängelse ett år och sex månader. Verkställigheten av straffet påbörjades den 16 september 2002. MA begärde och beviljades därefter resning i målet. Den 20 november 2002 undanröjde tingsrätten den tidigare domen och åtalet mot MA ogillades. Samma dag frigavs han, vilket innebär att han var berövad friheten i 66 dagar.

text: MA hade dessförinnan, den 2 januari 2002, dömts för bl.a. grovt bedrägeri till skyddstillsyn och samhällstjänst. Skyddstillsynen undanröjdes senare och straffet bestämdes av tingsrätten till åtta månaders fängelse. Hovrätten ändrade tingsrättens beslut i påföljdsfrågan och fastställde straffet till sex månaders fängelse med hänvisning till domen den 22 oktober 2001.

text: MA har begärt ersättning för den tid som han har verkställt fängelsestraffet som han ådömdes i oktober 2001. Han har begärt ersättning för lidande med 30 000 kr och för ombudskostnader med sammanlagt 4 824 kr.

text: Åklagarmyndigheten och Kriminalvårdsstyrelsen har avgett yttranden och har därvid avstyrkt att ersättning utgår.

text: MA har inkommit med synpunkter på åklagarmyndighetens och Kriminalvårdsstyrelsens yttranden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter m.m.

text: Enligt

text: 4 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som har avtjänat ett fängelsestraff rätt till ersättning bl.a. om det efter anlitande av särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom. MA har således i princip rätt till ersättning för sitt lidande under den tid som han verkställt det aktuella fängelsestraffet.

text: Ersättning kan emellertid i vissa fall vägras eller sättas ned med stöd av 6 § frihetsberövandelagen. Enligt denna bestämmelse har den skadelidande inte rätt till ersättning om han själv uppsåtligen har föranlett åtgärden (se första stycket). Om den skadelidande har försökt försvåra sakens utredning lämnas ersättning endast om det finns synnerliga skäl (se andra stycket). Ersättningen kan vidare vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas (se tredje stycket). Slutligen kan ersättningen jämkas om tiden för frihetsinskränkning har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd (se fjärde stycket).

text: Av utredningen i ärendet framgår att polismyndigheten hade fått ett tips från MA om det aktuella rånet och att det därför kunde förhindras. Det framgår också att MA var med vid rånförsöket och att han då greps av polisen. Vid huvudförhandlingen bestred han ansvar för försök till rån under anförande att han handlat i nöd samt att han inte aktivt medverkat vid utförandet av brottet. Han berättade dock inte att det var han som hade tipsat polisen. Tingsrätten fann det visat att MA hade deltagit aktivt i det påbörjade försöket och att det framgick av hans egna uppgifter att han hade klart för sig vad som skulle ske. Han dömdes därför för försök till rån. I sin ansökan om resning berättade MA att det var han som hade tipsat polisen om rånet. Tingsrätten fann mot bakgrund av de nya uppgifterna att det skulle strida mot grunderna för uppsåtsläran och reglerna om nöd att döma MA för de åtalade gärningarna. MA frikändes därför efter resning.

text: Åklagaren har anfört att MA själv genom att inte berätta hela sanningen har försatt sig i den situationen att han riskerade att dömas för brotten och att han därför inte har rätt till ersättning. Även Kriminalvårdsstyrelsen har anfört att ersättning bör vägras eller i vart fall sättas ned.

text: Jämkning med stöd av 6 § första stycket frihetsberövandelagen?

text: Jag börjar med att ta ställning till om MA kan anses uppsåtligen ha föranlett frihetsberövandet på ett sådant sätt att han inte har rätt till ersättning enligt 6 § första stycket frihetsberövandelagen. Bestämmelsen kan exempelvis bli tillämplig om någon felaktigt anger sig själv som skyldig till ett brott (se prop. 1997/98:105 s. 54). Om MA från början hade berättat för rätten att det var han som hade tipsat polisen hade han antagligen inte dömts för försök till rån. Hans underlåtenhet att berätta hade således betydelse för frihetsberövandet. Underlåtenheten kan emellertid enligt min mening i detta fall inte likställas med ett erkännande. MA bestred ansvar för försök till rån. Orsaken till att han dömdes var inte att han inte berättade att han tipsat polisen utan att rätten fann det visat att han hade varit närvarande vid rånförsöket och även deltagit. Mot bakgrund härav anser jag inte att MA uppsåtligen föranlett frihetsberövandet på ett sådant sätt att ersättning skall vägras med stöd av 6 § första stycket frihetsberövandelagen.

text: Jämkning med stöd av 6 § andra stycket frihetsberövandelagen?

text: MA har inte heller försökt försvåra sakens utredning på ett sådant sätt att ersättningen bör jämkas med stöd av 6 § andra stycket frihetsberövandelagen. Han har visserligen inte berättat hela sanningen men det är inte tillräckligt för att jämkning skall ske med stöd av denna bestämmelse (se prop. 1997/98:105 s. 54).

text: Jämkning med stöd av 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen?

text: Frågan är då om ersättningen bör jämkas på grund av MA:s eget beteende. Det är härvid hans beteende i samband med gripandet som skall läggas till grund för bedömningen (se prop. 1997/98:105 s. 26). Ett exempel på när jämkning kan ske är enligt förarbetena om en person som har avtjänat straff för rån var närvarande vid rånet men efter en resningsprövning bedöms inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han skall dömas (se prop. 1997/98:105 s. 55). Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom skall dock inte drabbas av jämkningsregeln (se prop. 1997/98:105 s. 55).

text: I det aktuella fallet har MA varit närvarande vid rånförsöket. I samband med resningen berättade MA att han inte vågade annat än att följa med till brottsplatsen och delta i händelseförloppet till dess att polis skulle ingripa. Mot bakgrund härav och med hänsyn till tingsrättens bedömning av uppsåtet och frågan om nöd kan MA inte anses ha betett sig på ett sådant sätt att ersättningen bör jämkas med stöd av 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen. Bedömningen av frågan om uppsåt och nöd bör sålunda slå igenom även vid prövningen av om jämkning bör ske på grund av eget beteende.

text: Jämkning med stöd av 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen?

text: Av utredningen i ärendet framgår att MA dömdes den 2 januari 2002 av Göteborgs tingsrätt för bl.a. grovt bedrägeri. Påföljden bestämdes till skyddstillsyn och samhällstjänst. Den 15 juli 2002 undanröjdes skyddstillsynen och tingsrätten fastställde straffet till åtta månaders fängelse. MA överklagade tingsrättens beslut. Hovrätten fann att straffvärdet för de brott som han befunnits skyldig till var åtta månader. Eftersom brotten hade begåtts före domen den 22 oktober 2001 och även innan den domen börjat verkställas fann hovrätten emellertid att fängelsestraffet i enlighet med grunderna för

text: 34 kap. 3 § andra stycket brottsbalken

text: skulle sättas något lägre än vad tingsrätten hade bestämt. I ett beslut den 23 september 2002 bestämde hovrätten påföljden till fängelse sex månader.

text: Fängelsestraffet för de brott som MA dömts för i januari 2002 blev alltså kortare än som skulle ha varit fallet om MA inte hade ådömts ansvar för försök till rån m.m. i oktober 2001. MA har anfört att han skulle ha kunnat fullfölja skyddstillsynen och samhällstjänsten om han inte hade dömts för försök till rån m.m. och att ersättningen därför inte bör jämkas. Jag anser dock inte att MA:s invändning i den delen är av beskaffenhet att påverka bedömningen av jämkningsfrågan. Det förhållandet att domen från oktober 2001 har beaktats vid ett senare fastställande av ett fängelsestraff medför att ersättningen bör jämkas.

text: Av utredningen framgår att det fängelsestraff som MA ådömdes i september 2002 blev två månader kortare än som skulle ha blivit fallet om den aktuella domen inte hade beaktats. Vid bedömningen av hur stor jämkningen skall vara bör man även beakta tidpunkten för villkorlig frigivning. Av ett strafftidsbeslut avseende hovrättens beslut i september 2003 framgår att den tidigaste dagen för villkorlig frigivning var den 9 augusti 2003. Enligt uppgift från Kriminalvårdsstyrelsen skulle tidigaste dag för villkorlig frigivning ha varit den 19 september 2003 om fängelsestraffet i stället hade bestämts till åtta månader och övriga omständigheter varit oförändrade. MA skulle med andra ord ha frigetts villkorligt 41 dagar senare om inte den numera upphävda domen hade beaktats av hovrätten. Mot bakgrund härav anser jag att ersättning bör utgå med ett belopp som motsvarar vad som skulle ha utgått vid (66 - 41 =) 25 dagars frihetsberövande.

text: Det förhållandet att MA har suttit frihetsberövad som dömd enligt en lagakraftvunnen dom medför att hans lidande kan antas ha varit extra påtagligt. Jag bedömer mot bakgrund härav att en skälig ersättning uppgår till 25 000 kr.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.