avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Information Samtycke Sekretess

title: Försäkringskassans utformning av en s.k. samtyckesblankett

text: I en anmälan som kom in till JO den 24 februari 2005 ifrågasatte AA Försäkringskassans utformning och användning av en s.k. samtyckesblankett, avsedd att möjliggöra överföring av sekretesskyddade uppgifter mellan bl.a. Försäkringskassan, arbetsförmedlingen och behandlande läkare i ett rehabiliteringsärende. AA var också kritisk mot att handläggaren av hennes ärende hade vägrat att lämna information rörande samtyckesblanketten till henne.

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan, som inkom med ett yttrande daterat den 15 juni 2005. En kopia av den i ärendet aktuella samtyckesblanketten samt yttranden av handläggaren BB respektive dennas chef bifogades remissvaret. Samtliga yttranden utelämnas i detta referat. Samtyckesblanketten har följande lydelse.

text: Samtycke – – – En förutsättning för att kunna arbeta i en samverkansgrupp med ett initiativärende är att utbyte av uppgifter kan ske. Den försäkrade måste själv ta ställning till om informationen om honom/henne får lämnas mellan dem som ingår i samverkansgruppen. Med information avses ekonomisk och social (privat och i arbetet) situation, fysisk och psykisk hälsa, tidigare arbeten och nuvarande situation på arbetsmarknaden. Jag, – – –, medger härmed att Försäkringskassan får ta del av den information som finns om mig hos arbetsförmedlingen och hos behandlande läkare, som bedöms nödvändiga för samverkansarbetet. Jag, – – –, medger samtidigt att Försäkringskassan får lämna ut information om mig till handläggare på arbetsförmedlingen och behandlande läkare, om det är nödvändigt för samverkansarbetet. Dessutom ger jag mitt medgivande till att mina personuppgifter får registreras i det webbaserade uppföljningssystemet SUS. Systemet används till att följa upp resultat av samverkan och finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet. Systemet är framtaget av Försäkringskassan, Arbetsmarknadsstyrelsen och Socialstyrelsen. Jag har tagit del av ovanstående. Personnummer Namn Ort och datum Underskrift

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 26 oktober 2005 anförde JO Nordenfelt – såvitt avser den aktuella blanketten – i bedömningsdelen följande.

text: Försäkringskassan har ett särskilt ansvar för samordning av rehabiliteringsåtgärder. Om den försäkrade medger det, skall kassan samverka bl.a. med arbetsmarknadsmyndigheterna och verka för att en sådan myndighet vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade.

text: En reell samverkan mellan de aktörer som kan vara inblandade i ett rehabiliteringsärende förutsätter att uppgifter om den som behöver rehabilitering kan överföras mellan dem. Vissa uppgifter kan dock vara av sådant slag att sekretess hindrar att de utlämnas. I förarbetena till 22 kap. AFL understryks därför vikten av att att den försäkrade ger sitt samtycke till att uppgifter lämnas ut. I specialmotiveringen till 22 kap. 5 § AFL uttalas följande (

text: prop. 1990/91:141 s. 90

text: f.).

text: Kassan skall i arbetet med rehabiliteringen samarbeta med arbetsgivare, arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, socialtjänsten, arbetsmarknadsmyndigheter och andra myndigheter som kan ha beröring med ett ärende. För att den försäkrades personliga integritet inte skall kränkas, förutsätter detta emellertid att den försäkrade gett sitt medgivande till det. Detta medför att försäkringskassan redan i ett inledningskede bör skaffa den försäkrades medgivande härtill. Kassan bör även vara uppmärksam på att viss information om den försäkrade kan vara sekretessbelagd. I förekommande fall bör kassan därför diskutera med den försäkrade om samtycke kan lämnas till att informationen får användas i samarbete med andra. Det bör i sammanhanget påpekas att bestämmelsen i 2 § förordningen om skyldighet för Försäkringskassan att lämna uppgifter till andra myndigheter inte innebär att Försäkringskassan på eget initiativ får lämna ut uppgiften (se JO 1999/2000 s. 374).

text: Mot bakgrund av ovanstående har jag i och för sig inte något att invända mot att Försäkringskassan i inledningsskedet av ett rehabiliteringsärende inhämtar samtycke från den försäkrade till uppgiftsöverföring mellan olika myndigheter. Innan den enskilde lämnar ett sådant samtycke måste emellertid han eller hon få klar och tydlig information om vad samtycket innebär och vilka uppgifter som kan komma att lämnas ut respektive begäras utlämnade. Ett färdigt formulär för samtycke bör vidare inte ges ett så generellt innehåll att den enskilde allmänt förklarar sig avstå från sekretessen hos viss myndighet (Regner m.fl., Sekretesslagen, s. 14:36). Det bör också tilläggas att en vägran att lämna samtycke inte får medföra att rehabiliteringsåtgärder uteblir. Däremot kan det bli nödvändigt att ge dem en annan utformning.

text: Försäkringskassan har i sitt remissvar uttalat att AA borde ha fått bättre information om vad det s.k. Fiaprojektet innebar och att det fanns alternativa rehabiliteringsinsatser till detta projekt. Försäkringskassan har vidare bedömt att avsikten med samtyckesblanketten inte har varit tillräckligt tydlig och att

text: blankettens utformning har varit onödigt omfattande. Jag instämmer i denna bedömning.

text: Vidare konstaterar jag att samtyckesblanketten även avser samtycke till registrering av personuppgifter. Enligt definitionen i

text: 3 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: avses med ”samtycke” varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vilken den registrerade, efter att ha fått information, godtar behandling av personuppgifter som rör honom eller henne. Det kan på goda grunder ifrågasättas om AA i förevarande fall fått relevant information om innebörden av registreringen i SUS. Jag har inhämtat att Arbetsmarknadsstyrelsen, Försäkringskassan och Socialstyrelsen numera gemensamt tagit fram en för detta ändamål särskilt avsedd blankett med tillhörande information. Jag utgår från att denna blankett kommer att användas fortsättningsvis.

text: Jag vill understryka, att ett medgivande alltid går att återkalla. Det framgår också av den nyss nämnda blanketten.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Rätten till domstolsprövning
Serviceskyldighet
Tryck- och yttrandefrihet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Varbergs tingsrätt för handläggningen av en begäran om utlämnande av allmän handling

org: jo

sammanfattning: En person begärde att få ut ett förundersökningsprotokoll från Varbergs tingsrätt och lämnade flera uppgifter om vad saken rörde. Trots det gjorde tingsrätten inte några egna egentliga efterforskningar för att identifiera handlingen. Inte heller fick sökanden information om att han kunde få ett överklagbart avslagsbeslut. JO konstaterar att tingsrätten borde ha gjort mer för att eftersöka den aktuella handlingen. Vidare understryker hon att en sökande har rätt till ett avslagsbeslut oavsett varför en allmän handling inte lämnas ut. I stället för att hänvisa sökanden till JO borde tingsrätten ha upplyst honom om detta. JO är kritisk mot tingsrättens hantering. Med anledning av vad som framkommit i korrespondensen med sökanden erinrar JO tingsrätten om att domstolar ska ha ett sakligt och korrekt bemötande.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 november 2021 klagade AA på Varbergs tingsrätt. Han anförde sammanfattningsvis att han den 11 november 2021 hade begärt att få ta del av ett förundersökningsprotokoll, som tingsrätten trots tillräckliga uppgifter från honom inte hade lämnat ut och inte ens eftersökt. Enligt AA hade han hänvisats till JO om han var missnöjd med handläggningen.

type: stycke

text: Till anmälan fogades mejlkorrespondens mellan AA och registratorn på Varbergs tingsrätt.

text: Utredning

text: JO uppmanade Varbergs tingsrätt att lämna upplysningar om och yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, och

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Varbergs tingsrätt lämnade genom lagmannen BB i huvudsak följande remissvar (bilagorna har här utelämnats).

text: TINGSRÄTTENS REGISTRATORS YTTRANDE ÖVER VAD KLAGANDEN ANFÖRT

text: AA gjorde med hjälp av en hyperlänk i ett mejl en begäran om ett förundersökningsprotokoll den 11 november 2021. Uppgifterna som AA angav i sitt mejl är inte sökbara i vårt verksamhetsstöd. Länkinnehållet har jag ej tagit del utav. Begäran innehöll inte så pass detaljerade upplysningar att jag kunde identifiera vilket mål som avsågs. I ett svarsmejl samma dag som den inkomna begäran gav jag AA tillfälle att precisera sin begäran med uppgifter vi behöver för att kunna hantera beställningen. AA återkom då med ytterligare en skrivelse som var alltför obestämd för att kunna hanteras utan att göra omfattande efterforskning, varpå denne informerades om tingsrättens uppfattning att beställningen inte kunde slutföras med de uppgifter som fanns tillhanda. AA upplystes slutligen om att liknande skrivelser kunde komma att lämnas utan åtgärd.

text: RÄTTSLIG REGLERING

text: Av

text: 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår, såvitt nu är av intresse, att den som begär ut en handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt få del av handlingen. Denna bestämmelse är den närmast relevant för bedömningen av tingsrättens handlande. Det gäller frågan om vilken precisering som behövs av ett yrkande att få en allmän handling utlämnad. Denna fråga behandlas i bl.a. JO 1978/79 s. 214,

text: RÅ 1991 ref. 50

text: , rättsfallet

text: NJA 1998 s. 559

text: , JK beslut den 5 februari 2002, dnr

text: och JK beslut den 31 maj 2007, dnr

text: . Även rättsfallet

text: NJA 1985 s. 537

text: kan, inte mot bakgrund av vad klaganden anfört utan med hänsyn till hur JO formulerat sin frågeställning, vara av intresse. I

text: 2 kap. 16 §

text: TF framgår bl.a. att en begäran om utlämnade ska handläggas skyndsamt. Bestämmelsen i

text: (2009:400 [OSL]) reglerar vem som i första hand prövar ett utlämnande av en allmän handling och möjligheten för denna person att låta myndigheten göra prövningen. I bestämmelsens andra stycke anges att myndigheten ska pröva frågan om utlämnande bl.a. om den anställde som i första hand ska pröva utlämnandet vägrar att lämna ut handlingen. Tredje stycket innehåller regler om informationsplikt för myndigheten i vissa närmare angivna situationer.

text: INNEHÅLLET I BEGÄRAN OM YTTRANDE OCH TINGSRÄTTENS SVAR

text: Av den e-postlogg som klaganden bifogar sin anmälan till JO och vad tingsrättens registrator anfört förelåg följande korrespondens mellan klaganden och Varbergs tingsrätt (registrator). Klagandens begäran om att utfå allmänna handlingar skickades till tingsrätten den 11 november 2021 kl. 10:47 och hade följande innehåll. Jag är intresserad av att få en digital kopia av förundersökningsprotokollet som ligger till grund för åtalet mot tre personer, en kvinna och två män, gällande bl.a. grov mordbrand och mordförsök. Tyvärr har jag inte målnumret, men om det är till någon hjälp så skriver DN om fallet i den här artikeln. Tingsrättens registrator besvarade samma dag kl. 13:15 begäran av utfående enligt följande. För att kunna hitta ett mål behöver vi målnummer, avgörandedatum och/eller identifierande personuppgift på part.

text: Klaganden besvarade tingsrättens begäran om komplettering samma dag kl. 15:27 i på följande sätt. Något målnummer eller namn på de tilltalade har jag inte, och med tanke på att åtal nyss väckts finns inget avgörandedatum. Enligt Justitiedepartementet krävs inte heller att den som begär att få ta del av en allmän handling behöver beskriva handlingen särskilt noga, till exempel genom att ange dess datum eller diarienummer. Någon större utredning från er sida vilken förundersökning jag är ute efter tror jag inte är nödvändig. Jag antar att Varbergs tingsrätt inte har alltför många mål gällande grova mordbränder och mordförsök på gång just nu. Med tanke på det mediaintresse som visats sedan dådet skedde i Frillesås i Kungsbacka kommun, bör jag inte heller vara den enda som begär att få ut denna allmänna handling. Fortfarande samma dag, nu kl. 16:07, återkom tingsrätten till klaganden med följande meddelande. Varbergs tingsrätt har gjort den sökning som vi är skyldiga att göra. Att på grund av uppgifter i en tidningsartikel försöka leta fram ett en stämningsansökan eller ett domstolsavgörande ingår inte i uppgifterna. Är Ni missnöjd med hanteringen av tingsrättens efterforskning av uppgifter eller utlämnade av allmänna handlingar står det Er fritt att begära att Justitieombudsmannen granska tingsrättens handläggning. Klaganden återkom till tingsrätten tio minuter senare, dvs. kl. 16:17, med en förnyad framställning om utlämnande varvid denne anförde följande. Jag menar att ni inte gjort den utredning ni är skyldiga att göra. Åklagaren som lämnat in åtalet heter CC, detta och de uppgifter jag lämnat i tidigare mail är fullt tillräckliga för att kunna hitta och skicka nämnda förundersökning. Jag hoppas att ni på Varbergs tingsrätt inser att ni genom att tillämpa offentlighetsprincipen ska verka för att öka transparensen i samhället. Genom att låtsas om att ni inte förstår vilken handling jag eftersöker, gör ni det motsatta. För tredje gången ber jag er nu vänligen att skicka förundersökningsprotokollet till det nämnda åtalet. Det sista meddelandet som utväxlades mellan klaganden och tingsrätten var det som tingsrätten skickade dagen efter, dvs. den 12 november 2021 kl. 15.40 och som hade följande lydelse. Om Ni är missnöjd med hanteringen av tingsrättens efterforskning av uppgifter eller utlämnade av allmänna handlingar står det Er fritt att begära att Justitieombudsmannen granska tingsrättens handläggning. Varbergs tingsrätt kan komma att lämna vidare liknande skrivelser utan åtgärd.

text: TINGSRÄTTENS YTTRANDE

text: Skyndsam handläggning Tingsrätten inledde inom mycket kort tid, ca två och en halv timme, handläggningen av klagandens begäran om utlämnanden. Klagandens därefter inkomna e-postmeddelanden behandlades gott och väl även de med hänsyn till det skyndsamhetskrav som framgår av

text: 2 kap. 16 §

text: TF.

text: Precisering från klagande av den handling som begärs utlämnad Kravet på vilken precisering av vilken handling som begärs utlämnad anges i kommentaren till Offentlighets- och sekretesslagen, Norstedts Juridik, Juno Version 24, publicerad den 23 november 2021 (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). En förutsättning för att handlingar ska kunna lämnas ut är att myndigheten kan identifiera dem. Den som önskar ta del av en handling måste därför kunna precisera vilken handling som avses eller i vart fall lämna så detaljerade upplysningar om handlingen och dess innehåll att den kan identifieras. Det ställs dock inte några högre krav på beskrivningen av

text: handlingen i fråga. En begäran kan t.ex. anses tillräckligt preciserad om den avser en begränsad grupp av handlingar. En myndighet måste dessutom i rimlig utsträckning försöka undanröja otydligheter i en framställan. För att försöka hitta handlingar som motsvarar en framställan är en myndighet bl.a. skyldig att söka i sina diarier och register. Myndigheten är dock inte skyldig att bedriva någon mer omfattande efterforskning av om det finns en viss eller vissa handlingar som motsvarar en allmänt hållen beskrivning. Någon möjlighet att med stöd av de uppgifter som klaganden angett identifiera den handling som begärdes utlämnad fanns inte. Identifiering av handlingar vid tingsrätten sker genom sökning i tingsrätten målhanteringssystem. Domstolen är inte skyldig att därutöver bedriva någon mer omfattande efterforskning av om det finns en viss eller vissa handlingar som motsvarar en allmänt hållen beskrivning. För att kunna få en träff på en handling krävs, som tingsrätten upplyste klaganden om, målnummer, avgörandedatum och/eller identifierande personuppgift på part. Här kan tilläggas att åklagaren inte anges som part till namnet utan åklagaren anges som Åklagarkammaren i Halmstad. Någon möjlighet att få träff i målhanteringssystemen genom att söka på åklagarens CC, namn som klaganden angett, finns således inte. Tingsrätten har bistått klaganden med information om vilken data som behövs för att tingsrätten ska kunna identifiera den aktuella handlingen, dvs. i rimlig utsträckning försöka undanröja otydligheter i en framställan. Sammanfattningsvis saknades möjlighet att utifrån angiven information återfinna handlingen. Någon handling att lämna ut fanns därför inte. Slutsatsen blir att tingsrätten fullgjort sin skyldighet till efterforskning enligt TF.

text: Handläggning enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL Av framställningen ovan har framgått att det var tingsrättens registrator som handlade frågan om utlämnande, dvs. helt i enlighet med vad som anges i

text: 6 kap. 3 §

text: OSL. Eftersom det inte funnit något identifierbar handling som skulle kunna utlämnas förelåg inte någon situation där frågan om utlämnande skulle överlämnas till myndigheten. Av samma anledning, dvs. det fanns inte någon identifierad handling som vägrades utlämnad, fanns inte något beslut att överklaga (jfr

text: NJA 1985 s. 537

text: där handlingar kunde identifieras men det var oklart vilken/vilka handlingar som avsågs). Tingsrätten slutsats Tingsrätten har inte genom efterforskning i tillgängligt register kunna identifiera den efterfråga handlingen. Någon skyldighet enligt TF att vidta ytterligare efterforsningsåtgärder föreligger inte. Handläggningen av begäran har i övrig uppfyllt de krav som framgår av ovan angivna bestämmelser. Tingsrättens har således korrekt handlagt klagandens begäran om utlämnande.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att målet i fråga var ovanligt och uppmärksammat i media varför det inte borde ha varit några större svårigheter för en mindre tingsrätt att identifiera det.

text: Bedömning

text: Tingsrätten har i sitt remissvar i allt väsentligt redogjort för relevant rättslig reglering, varför jag hänvisar dit. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: Som har berörts i tingsrättens remissvar finns det gränser för hur omfattande efterforskning en myndighet är skyldig att göra för att efterkomma en begäran om utlämnande av allmän handling. JO har emellertid flera gånger understrukit att den allmänna serviceplikten i denna typ av ärenden får anses innefatta krav

text: på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han eller hon ska lämna sådana uppgifter att handlingen kan identifieras, utan också aktivt bistår honom eller henne t.ex. genom att anlita sina diarier och register. Däremot är myndigheten inte skyldig att bedriva arkivforskning eller att annars företa mera omfattande utredningsåtgärder. (Se t.ex.

text: JO 2019/20 s. 264

text: , JO:s beslut den 18 juni 2008 i dnr 1250-2008 och JO 1994/95 s. 571.)

text: Enligt remissvaret var det inte möjligt att utifrån de uppgifter som lämnades i framställningen identifiera handlingen genom en sökning i tingsrättens målhanteringssystem. Serviceskyldigheten i den här typen av ärenden medför dock, som jag nyss beskrivit, att om det är möjligt att på någon annan väg ta reda på vilka handlingar som avses så bör myndigheten göra det, så länge det inte kräver mera omfattande utredningsåtgärder. Det innebär att tingsrätten i vissa fall inte kan låta sig nöja med att endast söka efter en viss handling som begärts utlämnad i målhanteringssystemet.

text: I det här fallet avsåg AA:s begäran ett förundersökningsprotokoll i ett mål som gällde grova brott. Enligt begäran hade den påstådda brottsligheten begåtts inom tingsrättens domsaga och uppmärksammats i en tidningsartikel i en rikstäckande dagstidning. Med hänsyn till de förhållandevis konkreta uppgifter som AA hade lämnat anser jag att tingsrätten borde ha gjort mer för att få klarhet i vilken handling som avsågs. En sökning hade enligt min mening exempelvis kunnat göras på inkomna brottmål av förturskaraktär under en begränsad period i målhanteringssystemet. Tingsrätten hade härutöver genom ett internt epostmeddelande kunnat tillfråga de anställda som hanterade den typen av mål om någon kände till det. Om det förhöll sig på det sätt AA beskrev i sin begäran hade det inte varit osannolikt, särskilt med tanke på tingsrättens storlek och den uppmärksamhet som målet rönt. Sådana åtgärder kan inte heller tänkas ha krävt annat än en mindre arbetsinsats. Jag anser således att tingsrätten inte har gjort tillräckliga ansträngningar för att försöka identifiera handlingen. För det förtjänar tingsrätten kritik.

text: Det kan noteras att AA:s skriftliga begäran dessutom innehöll en länk till den omnämnda tidningsartikeln, vilken påstods handla om den aktuella händelsen. Av hänsyn till informationssäkerheten är förstås en myndighet många gånger förhindrad att öppna en sådan länk. Om det är fallet bör emellertid den enskilde upplysas om det och även få tillfälle att själv ta fram den information som länken hänvisar till samt komplettera sina uppgifter med detta.

text: Regleringen i

text: 6 kap. 3 §

text: OSL innebär att en sökande som inte får ut den handling han eller hon begär har rätt att få ett beslut av myndigheten som kan överklagas. En sådan rätt tillkommer sökanden oavsett vad skälet är till att handlingen inte lämnas ut. Även om det skulle vara så att en efterfrågad handling helt enkelt inte finns hos myndigheten har sökanden rätt till ett avslagsbeslut där denna motivering framgår (se t.ex. JO 1995/96 s. 471 och JO:s beslut den 18 juni 2008 i dnr 1250-2008 samt bl.a.

text: NJA 1998 s. 559

text: Istället för att hänvisa AA till JO borde tingsrätten alltså ha informerat honom om rätten till ett beslut som han kunde överklaga (se tredje stycket i den aktuella bestämmelsen). Tingsrätten förtjänar kritik även för att ha underlåtit att lämna en sådan upplysning.

text: Med anledning av hur tingsrätten svarat AA och framför allt det snara besked han fick om att liknande skrivelser kunde komma att lämnas obesvarade, vill jag avslutningsvis erinra om att domstolar ska ha ett sakligt och korrekt bemötande i sina kontakter med enskilda.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för att under utredningen av ett ärende om sjukpenning ha begärt in uppgifter från en bank utan att ha haft stöd för det

sammanfattning: Försäkringskassan har vid en kontrollutredning avseende sjukpenning begärt in kontouppgifter från en bank med hänvisning till bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ socialförsäkringsbalken (SFB). Eftersom uppgifterna som Försäkringskassan begärde inte hade betydelse för rätten till bostadsbidrag eller bostadstillägg saknade dock myndigheten befogenhet att begära in dem med stöd av dessa bestämmelser. Försäkringskassan kunde i stället ha skickat en förfrågan med stöd av 110 kap. 14 § SFB till banken. I beslutet konstaterar JO att Försäkringskassan gett banken intrycket att den var skyldig att lämna ut uppgifterna trots att så inte var fallet. Eftersom det inte framgick av begäran vilket ersättningsslag Försäkringskassans utredning avsåg hade banken inte heller möjlighet att själv bedöma om den var uppgiftsskyldig. JO har tidigare kritiserat Försäkringskassan för att ha begärt in utredningsmaterial från banker med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB trots att dessa bestämmelser inte varit tillämpliga. JO anser att det är oroande att tillräckliga åtgärder för att förhindra att detta upprepats inte redan har vidtagits. Försäkringskassan får allvarlig kritik för det som har kommit fram i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och uppgav att myndigheten i ett ärende om sjukpenning hade begärt in sekretessbelagda kontouppgifter från en bank utan stöd i lag.

text: Till anmälan fogades den begäran som Försäkringskassan hade skickat till banken. I begäran anges att banken ska lämna in kontoutdrag med stöd av

text: 110 kap.

text: och

text: 33 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB). Det anges också att Försäkringskassan behöver uppgifterna eftersom de är nödvändiga för myndighetens bedömning av rätten till ersättning. Det anges däremot inte vilket ersättningsslag utredningen gäller.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingar i ärendet och uppmanade därefter Försäkringskassan att yttra sig över AA:s anmälan.

text: I sitt remissvar uppgav Försäkringskassan följande.

text: Relevanta regler och handläggningsrutiner

text: Bestämmelsen i

text: 110 kap. 33 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) innebär att banker och andra penninginrättningar på begäran ska lämna uppgifter till Försäkringskassan i ärenden som gäller bostadsbidrag och bostadstillägg. I Försäkringskassans vägledning (

text: ) framgår att banker bara måste lämna ut uppgifter för den tid som bostadsbidrag eller bostadstillägg har betalats ut (avsnitt 5.5 i version 11). Försäkringskassan kan inte begära uppgifter med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB om en enskild har bostadsbidrag eller bostadstillägg, men kontrollutredningen gäller ett annat ärendeslag. Då får man om det behövs i stället fråga banken om uppgifter enligt

text: 110 kap. 14 § l

text: SFB.

text: Utredning

text: Vid en kontroll framkom att AA hade fått sjukpenning utbetald för perioden 25 januari 2016-12 september 2017 samt från och med 22 februari 2018. Det framkom även att AA varit beviljad bostadsbidrag. I det system där uppgiften om bostadsbidrag syntes, framgick dock inte för vilken tidsperiod som AA varit beviljad bostadsbidrag. Kontrollutredaren bedömde att kontoutdrag behövdes för att kunna ta ställning till frågan om ersättning betalades ut felaktigt eller inte. Den 13 juni 2019 skickade kontrollutredaren en skriftlig begäran till aktuell bank.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Eftersom kontrollutredningen gällde sjukpenning kunde Försäkringskassan inte begära uppgifter med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB. Utredaren drog felaktigt slutsatsen att bestämmelsen var tillämplig eftersom han förutsatte att AA var beviljad bostadsbidrag för aktuell period utifrån den information som fanns i aktuellt system. Försäkringskassan kan konstatera att de åtgärder i form av förtydligande skrivningar i vägledningar som vidtagits med anledning av tidigare beslut av JO i vart fall i det här ärendet inte har varit tillräckliga. I den här typen av ärenden kommer kontrollutredningsverksamheten därför att se över rutinerna för en kvalitetssäkring. Kontrollutredarna kommer också att få riktad information om vilket lagstöd som används i olika situationer och om vilken information som finns i de olika systemen. Försäkringskassan kommer vidare att förtydliga de mallbrev som används för att begära och efterfråga kontoutdrag. Försäkringskassan beklagar den felaktiga hanteringen i AA:s ärende.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan ska säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs inom socialförsäkringen. I denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där Försäkringskassan av olika skäl misstänker att en försäkrad har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. För att allmänhetens förtroende för myndighetens objektivitet inte ska rubbas är det viktigt att Försäkringskassans utredningar bedrivs på ett opartiskt och sakligt sätt och under ordnade former.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket

text: SFB framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedömning i det enskilda fallet. De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB där det bl.a. anges att myndigheten, när det behövs för bedömningen av ersättningen eller i övrigt för tillämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter.

text: Försäkringskassan ges dessutom befogenhet att med stöd av

text: 110 kap. 31 §

text: SFB begära uppgifter från arbetsgivare, myndigheter m.fl. som i sådant fall har en skyldighet att lämna den begärda uppgiften. Av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB framgår att banker på begäran av Försäkringskassan ska lämna uppgifter enligt 31 § i ärenden om bostadsbidrag och bostadstillägg.

text: JO har tidigare kritiserat Försäkringskassan för att ha begärt in utredningsmaterial från banker med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB trots att dessa bestämmelser inte varit tillämpliga. JO har även förtydligat att Försäkringskassan inte kan begära in uppgifter från banker med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB om den enskilde har bostadsbidrag eller bostadstillägg men utredningen rör ett annat ärendeslag (se

text: JO 2017/18 s. 312

text: och

text: JO 2020/21 s. 414

text: Av utredningen framgår att Försäkringskassan genomförde en kontrollutredning i ett ärende om sjukpenning och att kontrollutredaren hade den felaktiga uppfattningen att

text: 110 kap. 33 §

text: SFB kunde tillämpas redan därför att AA fått bostadsbidrag samtidigt som han uppburit sjukpenning. Utredaren antog att AA hade fått bostadsbidrag under den aktuella perioden och begärde därför in kontouppgifter från AA:s bank med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB.

text: Eftersom uppgifterna som Försäkringskassan begärde inte hade betydelse för rätten till bostadsbidrag eller bostadstillägg saknade myndigheten befogenhet att begära in dem med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB. Försäkringskassan kunde i stället ha skickat en förfrågan med stöd av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB till banken. En sådan förfrågan innebär inte, till skillnad från en begäran med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB, att de uppgifter som efterfrågas måste lämnas till Försäkringskassan. I det nu aktuella ärendet har Försäkringskassan alltså gett banken intrycket att den var skyldig att lämna ut uppgifterna trots att så inte var fallet. Eftersom det inte framgick av begäran vilket ersättningsslag Försäkringskassans utredning avsåg hade banken inte heller möjlighet att själv bedöma om uppgiftsskyldighet förelåg. Någon bedömning av om uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut gjordes alltså inte, och därmed beaktades inte AA:s integritet.

text: Försäkringskassan uppger i remissvaret att tidigare vidtagna åtgärder inte visat sig vara tillräckliga och att myndigheten kommer att se över rutiner och mallar

text: samt genomföra informationsinsatser. Det är mot bakgrund av JO:s tidigare kritik och förtydliganden oroande att sådana åtgärder inte redan var genomförda vid tidpunkten för Försäkringskassans remissvar. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det som har kommit fram i ärendet. Jag förutsätter att Försäkringskassan numera har genomfört alla åtgärder som kan behövas för att liknande brister inte ska återkomma.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Sjukvård
Tillsyn

title: Uttalanden i vissa frågor om intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal. Även kritik mot Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för bristfällig motivering av ett beslut

sammanfattning: Intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal regleras främst av vissa bestämmelser i patientsäkerhetslagen (2010:659) och föreskrifter från Socialstyrelsen. Inspektionen för vård och omsorg (IVO) har i ett beslut bedömt att ett visst intyg som en läkare utfärdat utanför sitt ordinarie arbete inte uppfyller kraven i dessa bestämmelser, men att läkaren inte kan kritiseras för det eftersom bestämmelserna inte ansågs tillämpliga i det aktuella fallet. ChefsJO uttalar i sitt beslut att det finns oklarheter i tillämpningsområdet för de regler som rör intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal och att det inte tydligt framgår om de är tillämpliga när en läkare utfärdar ett intyg utanför en verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen. ChefsJO framhåller att det av både rättsoch patientsäkerhetsskäl är viktigt att intyg utfärdade av legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal är objektiva och håller en hög standard. Brister i det avseendet kan få avgörande betydelse för offentliga och enskilda rättsförhållanden samt innebär en risk för att den tillit som allmänheten och de rättsvårdande myndigheterna har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare undergrävs. Vidare konstaterar chefsJO att hälso- och sjukvårdspersonal som inte fullgör sina åligganden enligt patientsäkerhetslagen kan drabbas av sanktioner från statens sida varför det också av den anledningen är angeläget att lagstiftningen är tydlig och att det står klart för de berörda om de omfattas av bestämmelserna eller inte. ChefsJO ser därför anledning att uppmärksamma regeringen på behovet av en översyn av lagstiftningen. JO:s granskning har inte avsett läkarens agerande eller någon överprövning av IVO:s beslut i sak. IVO kritiseras dock för bristfällig motivering av det aktuella beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 december 2019 framförde AA klagomål mot Inspektionen för vård och omsorg (IVO). Han anförde bl.a. följande:

text: IVO har i ett klagomålsärende dragit slutsatsen att ett visst läkarintyg inte uppfyller kraven i Socialstyrelsens föreskrifter men att läkaren inte kan kritiseras för detta eftersom intyget är utfärdat privat. Det aktuella läkarintyget har använts i domstol och lett till allvarliga konsekvenser som drabbat ett barn. Enligt information från Socialstyrelsen måste en läkare journalföra och följa

text: övriga krav på hälso- och sjukvårdspersonal som finns i olika bestämmelser oavsett om läkaren utfärdar ett intyg från sin arbetsplats eller utanför arbetet. Det råder uppenbarligen delade meningar om vad som gäller för s.k. privata läkarintyg och risken är att även andra drabbas av att läkare rundar föreskrifter och riktlinjer genom att författa läkarintyg på sin fritid, som sedan kan användas t.ex. i domstol där stora mänskliga värden står på spel.

text: Till anmälan fogades ett svar från Socialstyrelsens upplysningstjänst.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet, bl.a. IVO:s beslut och det aktuella läkarintyget, hämtades in och granskades.

text: JO begärde därefter att IVO skulle yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle bl.a. innefatta följande:

text: 1. En redogörelse för vilka olika typer av intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal som står respektive inte står under IVO:s tillsyn.

text: 2. En beskrivning av vilka kriterier IVO anser sig kunna tillämpa i bedömningen av de olika typer av intygsutfärdande som faller in under myndighetens tillsyn. Anser IVO t.ex. att det är någon skillnad mellan vilka intyg som omfattas av bestämmelsen i

text: 6 kap. 10 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: respektive Socialstyrelsens föreskrifter om intygsutfärdande (

text: HSLF-FS 2018:54

text: , tidigare

text: SOSFS 2005:29

text: 3. En kommentar av det aktuella tillsynsbeslutet utifrån vad som kommit fram under punkterna 1–2.

text: I sitt remissvar anförde IVO, genom biträdande chefsjuristen, bl.a. följande:

text: IVO:s handläggning

text: Den 29 mars 2018 inkom den enskilde med ett klagomål enligt

text: 7 kap. 10 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: , PSL avseende ett intyg som utfärdats av en legitimerad läkare (IVO:s ärende med dnr 8.2.1-12269/2018). Intyget avsåg den enskildes barn och var upprättat på anmodan av den andra föräldern och inlämnat till tingsrätten i ett mål om vårdnad. IVO skickade en bekräftelse till anmälaren den 9 april 2018. IVO avslutade därefter ärendet genom beslut den 8 juni 2018 med hänvisning till att den enskilde inte var vårdnadshavare och därmed inte kunde betraktas som behörig anmälare i detta fall. IVO bedömde emellertid att det fanns skäl att granska intyget trots att den enskilde inte var behörig anmälare. IVO öppnade därför den 18 maj 2018 ett egeninitierat ärende med stöd av 7 kap. 19 § PSL för att närmare granska läkarens yrkesutövning (IVO:s ärende med dnr 8.6.1-18650/2018). IVO valde i ärendet att begränsa utredningen till det aktuella intyget och det underlag som låg till grund för det. Den 7 juni 2018 begärde IVO med stöd av 7 kap. 20 § PSL vissa handlingar och uppgifter från läkaren. IVO begärde uppgifter i fråga om denne arbetade som läkare och i så fall var hen arbetade, anställningens form och omfattning samt när den påbörjades. IVO begärde också en kopia av intyget och gav läkaren möjlighet att yttra sig över intyget.

text: IVO inhämtade ett utdrag ur Socialstyrelsens register över legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal, HOSP. Av utdraget framgår att intygsskrivaren är legitimerad läkare med specialistbevis inom barn- och ungdomspsykiatri. Den 20 juni 2018 kontaktade läkaren IVO per telefon. Hen uppgav då att hen inte hade träffat den patient som intyget avser utan att hen hade gjort en bedömning utifrån det underlag hen tagit del av. Hen uppgav att hen inte hade upprättat intyget i tjänsten. Vid samtalet kom läkaren och IVO överens om att hen, förutom intyget, skulle komma in med det underlag som låg till grund för intyget samt en skriftlig redogörelse för sin arbetssituation. Läkaren inkom den 27 juni 2018 med yttrande, intyg (läkarutlåtande) och underlag till intyget i form av följande handlingar. • Bilaga 1 BVC journalkopior • Bilaga 2 BUP journalkopior • Bilaga 3 Förundersökningsprotokoll (i urval) daterat den 20 december 2016 • Bilaga 4 Socialtjänstens BBIC utredning (Barns Behov i Centrum) daterad den 30 november 2015 • Bilaga 5 Inlaga till tingsrätten, familjerättssekreterares samtal med den enskilde den 18 december 2015 • Bilaga 6 Socialnämndens yttrande och utredning enligt

text: 6 kap. 19 § föräldrabalken (1949:381)

text: , FB i mål om vårdnad, boende och umgänge, daterad 16 december 2016 • Bilaga 7 Socialnämndens utredning enligt

text: 6 kap. 20 § andra stycket

text: FB. Inkom till tingsrätten den 20 december 2017 • Bilaga 8 Socialtjänstens BBIC utredning, november 2017 • Onumrerad bilaga SMS-kontakt mellan den enskilde och den andra föräldern. Enligt en anteckning från läkaren baseras intyget inte på dessa uppgifter. I intyget gör läkaren en bedömning av frågan om umgänge mellan den enskilde och dennes barn. Läkaren har undertecknat intyget enligt följande. Förnamn Efternamn [här utelämnat], leg läkare, specialist i barn- och ungdomspsykiatri, med dr. I en faktaruta har läkaren uppgivit följande. Arbetar som överläkare på BUP och forskare i Region [här utelämnad] samt som skolöverläkare och skolläkare i [ort här utelämnad]. Tel: XXX-XXXXXXX [mobilnr här utelämnat] förnamn.efternamn[här utelämnat]@region[här utelämnad].se/ förnamn.efternamn[här utelämnat]@[ort här utelämnad].se Av läkarens yttrande framgår att hen åberopats av den andre förälderns advokat som sakkunnig i samband med en vårdnadstvist. Läkaren kom dock i den rättsliga processen att kallas av domstolen som sakkunnigt vittne. Det uppdrag läkaren fick av advokaten var att utifrån sin profession som barn- och ungdomspsykiatrier göra en sakkunniggranskning av medicinska, sociala och rättsliga underlag, samt författa ett skriftligt utlåtande. Hen har inte varit barnets behandlande läkare direkt eller indirekt i något sammanhang, varken privat eller inom ramen för någon av sina anställningar. Läkaren uppgav att hen arbetade som läkare och hade två arbetsgivare. Den ena arbetsgivaren var orten X, där hen arbetade som skolöverläkare/enhetschef, omfattning 50% av heltid samt som skolläkare 10% av heltid. Detta var en tillsvidareanställning sedan februari 2015. Läkarens andra arbetsgivare var Barn- och ungdomspsykiatri, Region Y. Där arbetade läkaren 20% av heltid, varav 10% inom forskning knuten till Centrum för klinisk forskning, Region Y/universitet Z. Läkaren hade arbetat inom Region Y inom barn- och ungdomspsykiatrin sedan april 2000 och hade en tillsvidare-

text: anställning på 100% sedan september 2002. Sedan hen tillträtt tjänsten hos orten X hade hen varit tjänstledig 80% från tjänsten inom Barn-och ungdomspsykiatri hos Region Y. Oaktat att den enskilde inte var part i IVO:s tillsynsärende, inkom denne med skrivelser i ärendet, den 10 augusti 2018 och den 17 september 2018. Till den ena skrivelsen bifogades ett kraftigt maskat utdrag ur motpartens inlaga till hovrätten i vårdnadstvisten, med uppgift om läkaren. Den 25 september 2018 kommunicerades handlingarna som inkommit i ärendet med läkaren för eventuellt yttrande i enlighet med 7 kap. 19 § PSL. Läkaren inkom med synpunkter på handlingarna den 17 oktober 2018. Det framgår av yttrandet att läkaren har barn som varit elev i samma skola som barnet i vårdnadstvisten. Enligt läkaren hade det inte förekommit något umgänge/några aktiviteter mellan läkaren eller någon i dennes familj och det andra barnet eller någon i barnets familj. Det framgår också att läkaren och barnets förälder hade samma arbetsgivare (Region Y) men läkaren uppgav att de inte hade haft kontakt med varandra via arbetet. Läkaren klargjorde på nytt att hen inte hade gjort sakkunniggranskningen inom ramen för någon av sina anställningar. IVO avslutade ärendet genom beslut den 4 mars 2019. I beslutet riktade IVO inte kritik mot läkaren. Av skälen för beslutet framgår följande. IVO bedömer att intyget inte uppfyller kraven i Socialstyrelsens föreskrifter (

text: SOSFS 2005:29

text: ) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården. [Läkaren] har uppgett att [hen] inte utfärdat intyget inom ramen för sina anställningar utan att [hen] gjort det privat. IVO noterar också att intyget inte upprättats på uppdrag av domstol utan på uppdrag av ena föräldern i ett mål om vårdnad. Av intyget framgår att [läkaren] undertecknat intyget i egenskap av legitimerad läkare, specialist i barn- och ungdomspsykiatri, med dr samt angett vad [hen] arbetar som och angett kontaktuppgifter till sina två arbetsplatser. IVO bedömer att det inte klart framgår att intyget är utfärdat inom en viss verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: . [Läkaren] kan därför inte kritiseras för att intyget inte uppfyller kraven i föreskriften. IVO bedömer dock att [läkaren] har agerat olämpligt då [hen] inte har gjort klart i vilken roll som [hen] har utfärdat intyget.

text: Relevant rättsligt stöd

text: Hälso- och sjukvårdspersonals skyldigheter Enligt 1 kap. 1 § PSL syftar lagen till att främja hög patientsäkerhet inom hälsooch sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. Enligt 6 kap. 1–2 §§ PSL ska hälso- och sjukvårdspersonalen utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. En patient ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Vården ska så långt som möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Patienten ska visas omtanke och respekt. Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen bär själv ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter. Av 6 kap. 4 § PSL följer att hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att bidra till att hög patientsäkerhet upprätthålls.

text: Intygsutfärdande Enligt

text: 10 kap. 3 § patientlagen (2014:821)

text: , PL, och

text: 3 kap. 16 § patientdatalagen (2008:355)

text: , PDL, ska den som är skyldig att föra patientjournal på begäran av patienten utfärda intyg om vården. I 3 kap. 1 § PDL föreskrivs att vid vård av patienter ska det föras patientjournal. Av 3 kap. 3 § PDL framgår att skyldig att föra patientjournal är bl.a. den som har legitimation eller särskilt förordnande att utöva yrke på hälso- och sjukvårdsområdet.

text: Enligt 6 kap. 10 § PSL ska den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, utforma det med noggrannhet och omsorg. Av äldre förarbeten till 6 kap. 10 § PSL (

text: prop. 1993/94:149 s. 71

text: ) framgår att kraven på noggrannhet och omsorgsfullhet inte enbart bör gälla för intyg som utfärdas om vården utan för alla intyg, dvs. även utlåtanden om t.ex. sjukdomstillstånd och behov av behandling. Det anförs att det är viktigt från patientsäkerhetssynpunkt att intyg är objektiva och håller en hög medicinsk standard. Av specialmotiveringen framgår att den som utfärdar ett intyg oavsett om det görs på grund av en skyldighet enligt lag […] eller av någon annan anledning skall göra detta med största omsorg och noggrannhet. […] (

text: a. prop. s. 119

text: ). I förarbetena till PSL (

text: prop. 2009/10:210 s. 210

text: ) hänvisas till att paragrafen kompletteras av bl.a. Socialstyrelsens föreskrifter (

text: SOSFS 2005:29

text: ) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården (nu upphävda). Av

text: 1 kap. 1 §

text: SOSFS 2005:29 framgår att föreskrifterna ska tillämpas på intyg som grundas på en bedömning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet och som utfärdas av hälso- och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: och

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: . Föreskrifterna skall även tillämpas på intyg om någons vård. Enligt

text: 10 kap. 1 §

text: SOSFS 2005:29 ska ett intyg som regel utfärdas efter en personlig undersökning av intygspersonen. Intygsutfärdaren skall med hänsyn till ändamålet med intyget noga överväga om det enligt lag eller förordning eller av andra skäl krävs en personlig undersökning av eller kontakt med intygspersonen. I

text: 10 kap. 6 §

text: SOSFS 2005:29 regleras vad ett intyg ska innehålla. Det framgår bl.a. att om intyget ska åberopas vid en domstol eller i ett annat offentligt eller enskilt rättsförhållande, ska detta särskilt anges i intyget. Enligt

text: 10 kap. 7 §

text: SOSFS 2005:29 ska intygsutfärdaren beakta att intyget kan få avgörande betydelse i offentliga och enskilda rättsförhållanden och noga se till att endast uttala sig om förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Den 1 mars 2019 ersattes nämnda föreskrifter av Socialstyrelsens föreskrifter (

text: HSLF-FS 2018:54

text: ) om att utfärda intyg i hälso- och sjukvården. Tillämpningsområdet för dessa föreskrifter är detsamma. Dvs. enligt

text: 1 kap. 2 §

text: ska föreskrifterna tillämpas i verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: och

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar intyg som grundar sig på bedömningen av en persons hälsotillstånd, eller behov, förmåga eller något annat förhållande orsakat av hälsotillståndet, och intyg om en patients vård. Bestämmelser med motsvarande innehåll som redovisats ovan finns i

text: 5 kap.

text: 3 §§

text: samt

text: 6 kap.

text: och

text: 7 §§

text: HSLF-FS 2018:54

text: . Fortsättningsvis benämns båda dessa föreskrifter som intygsföreskrifterna. I Socialstyrelsens meddelandeblad nr 2/2019 uppges att förtydliganden i tillämpningsområdet har gjorts utifrån att Socialstyrelsen inte har bemyndigande att meddela föreskrifter om verksamhet som bedrivs av Rättsmedicinalverket enligt lagen (

text: ) om rättsintyg i anledning av brott.

text: Hälso- och sjukvård Enligt

text: 1 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30)

text: , HSL, gäller lagen för samtliga vårdgivare samt regioner och kommuner som huvudmän. Med vårdgivare avses i lagen statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet, enligt

text: 2 kap. 3 §

text: HSL.

text: Av

text: 2 kap. 1 §

text: HSL framgår att med hälso- och sjukvård avses i lagen åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Av äldre förarbeten till lagen (

text: s.110 ff.) kan utläsas att med insatser som innebär att medicinskt förebygga sjukdomar och skador avses både miljöinriktade och individinriktade åtgärder. Till individinriktade åtgärder räknas bl.a. verksamhet som har till syfte att uppspåra hälsoproblem av olika slag. Som exempel nämns allmänna och riktade hälsokontroller, vaccinationer, hälsoupplysning samt mödra- och barnhälsovård. Enligt samma förarbeten (

text: a. prop. s. 44

text: ) ska hälso- och sjukvårdens vårdansvar omfatta sådan verksamhet som bedöms kräva insatser av medicinskt utbildad personal eller sådan personal i samarbete med annan personal. I PSL avses med hälso- och sjukvård sådan verksamhet som omfattas av hälsooch

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: , lagen (

text: ) om omskärelse av pojkar, lagen (

text: ) om försäkringsmedicinska utredningar, lagen (

text: ) om koordineringsinsatser för sjukskrivna patienter samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (

text: ) om handel med läkemedel. Enligt

text: 1 kap.

text: 6 §§

text: PSL avses med patientsäkerhet, i lagen, skydd mot vårdskada. Med vårdskada avses lidande, kroppslig eller psykisk skada eller sjukdom samt dödsfall som hade kunnat undvikas om adekvata åtgärder hade vidtagits vid patientens kontakt med hälso- och sjukvården.

text: IVO:s tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal I 7 kap. 1 § PSL regleras att hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av IVO. Enligt 7 kap. 10 § PSL ska IVO efter anmälan pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. Anmälan får göras av den patient som saken gäller eller, om patienten inte själv kan anmäla saken, en närstående till honom eller henne. I 7 kap. 19 § PSL regleras IVO:s handläggning när myndigheten på eget initiativ inleder en utredning mot en vårdgivare eller mot hälso- och sjukvårdspersonal, varvid det bl.a. framgår att 7 kap. 18 § ska gälla i tillämpliga delar. Enligt 7 kap. 18 § ska IVO avgöra ärenden enligt PSL genom beslut och i beslutet uttala sig om huruvida en åtgärd eller underlåtenhet av vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal strider mot lag eller annan föreskrift eller är olämplig med hänsyn till patientsäkerheten. Enligt 7 kap. 20 § PSL är den som bedriver verksamhet som står under IVO:s tillsyn och hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att på IVO:s begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn. Av 7 kap. 29 § första stycket PSL följer att om IVO får kännedom om att hälsooch sjukvårdspersonal inte fullgör sina skyldigheter enligt bestämmelserna i PSL eller någon annan föreskrift som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet, ska inspektionen vidta åtgärder för att skyldigheterna ska fullgöras. Av förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 2009/10:210 s. 228

text: ) framgår att tillsynsmyndigheten kan framföra kritik mot yrkesutövaren för att denne exempelvis har brustit i sina åligganden enligt PSL. Om IVO i stället anser att det finns skäl för beslut om exempelvis prövotid eller återkallelse av legitimation enligt 8 kap. PSL kan myndigheten anmäla detta till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, HSAN, enligt 7 kap. 30 § PSL. Av 8 kap. PSL framgår att skäl för prövotid eller återkallelse kan föreligga bl.a. om yrkesutövaren har varit oskicklig eller grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke, eller om yrkesutövaren på grund av andra omständigheter kan befaras vara olämplig eller har visat sig uppenbart olämplig, att utöva yrket. Av förarbetena till lagen (

text: prop. 2009/10:210 s. 232

text: ) framgår att det inte alltid primärt är patientsäkerhetsskäl som är syftet med ett beslut om återkallelse av legitimation.

text: Syftet kan också vara att värna legitimation som ”garantibevis för att innehavaren är lämplig att utöva yrket”.

text: Enligt 10 kap. 13 § PSL går det inte att överklaga IVO:s beslut att avsluta ett ärende med eller utan kritik.

text: Tvistemålsprocessen Av

text: 40 kap. 1 § rättegångsbalken (1942:740)

text: , RB framgår att finnes för prövning av fråga, vars bedömande kräver särskild fackkunskap, nödigt att anlita sakkunnig, äge rätten över frågan inhämta yttrande av myndighet eller tjänsteman eller annan, som är satt att tillhandagå med yttrande i ämnet, eller ock uppdraga åt en eller flera för redbarhet och för skicklighet i ämnet kända personer att avgiva yttrande. I

text: 40 kap. 7 §

text: RB regleras att om utlåtande av myndighet, tjänsteman eller annan, som är satt att tillhandagå med yttrande, gälle vad därom är stadgat eller eljest är vedertaget. Annan sakkunnig ska, om ej rätten förordnar annat, avgiva skriftligt utlåtande. Rätten ska förelägga honom viss tid, inom vilken utlåtandet skall avgivas. Utlåtande skall angiva de skäl och omständigheter, på vilka det däri givna omdömet är grundat. Av

text: 40 kap. 19 §

text: RB framgår att vill part som sakkunnig åberopa någon, som icke nämnts av rätten, gälle om sådan sakkunnig i tillämpliga delar vad i 7 och 8 §§ är stadgat. Höres den sakkunnige muntligen, ska i övrigt tillämpas vad om vittne är föreskrivet; dock må, om rätten finner det lämpligt, skriftligt utlåtande helt eller delvis uppläsas.

text: IVO:s tillsynsansvar

text: IVO ska vidta åtgärder om hälso- och sjukvårdspersonal inte fullgör sina skyldigheter enligt bestämmelser som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet. IVO ska i vissa fall också uttala sig om huruvida en åtgärd eller underlåtenhet är olämplig med hänsyn till patientsäkerheten. För att värna patientsäkerheten och/eller legitimationen som garantibevis ska IVO, i vissa fall, göra en anmälan till HSAN exempelvis för att det kan befaras att en yrkesutövare är olämplig att utöva yrket. Beroende på omständigheterna kan därmed en legitimerad hälsooch sjukvårdspersonals agerande bli föremål för IVO:s utredning, även om agerandet inte rör patientsäkerhet i strikt bemärkelse. I de flesta fall begränsas dock IVO:s tillsyn av om hälso- och sjukvårdspersonalens agerande eller underlåtenhet avser bestämmelser som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet eller om agerandet varit olämpligt med hänsyn till patientsäkerheten. Av redogörelsen för relevant lagstiftning ovan följer att IVO kan utöva tillsyn över intygsutfärdande med stöd av bestämmelserna i

text: patientdatalagen

text: patientlagen

text: patientsäkerhetslagen

text: och intygsföreskrifterna. De krav som ställs på utformningen av intyg enligt

text: 6 kap. 10 §

text: PSL gäller för den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård. I intygsföreskrifterna formuleras tillämpningsområdet lite annorlunda, då de är tillämpliga inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: och

text: tandvårdslagen

text: . Varvid det av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: framgår att lagen gäller för vårdgivare. Vidare är utgångspunkten för intygsföreskrifternas tillämpningsområde att det ska vara fråga om hälso- och sjukvårdspersonals utfärdande av intyg som grundas på en bedömning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet, eller intyg om en patients vård. Sett till ordalydelsen kan intygsföreskrifterna tolkas så att de är direkt tillämpliga endast när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar intyg inom ramen för en vårdgivares verksamhet. Med denna tolkning av föreskrifterna är det möjligt att uppfatta bestämmelsen i PSL på så sätt att den har ett något bredare tillämpningsområde än intygsföre-

text: skrifterna, i och med att det här inte finns någon hänvisning till hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: . En sådan uppfattning skulle kunna anses få stöd av det som framgår av äldre förarbeten till bestämmelsen, dvs. att kraven på noggrannhet och omsorgsfullhet gäller såväl i de fall intyg utfärdas på grund av skyldighet enligt lag som av någon annan anledning. Följden blir då att

text: 6 kap. 10 §

text: PSL, kan användas även i fall där en enskild hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar intyg över någons hälsotillstånd utan att yrkesutövaren har utfärdat intyget i sin tjänsteutövning hos en vårdgivare. En annan möjlig tolkning av regleringen är att ta fasta på det som framgår av förarbetena - att Socialstyrelsens föreskrifter utgör ett komplement till bestämmelsen i PSL - varvid det ligger närmast till hands att förstå regleringen på så sätt att tillämpningsområdet för

text: 10 kap. 6 §

text: PSL [rätteligen

text: 6 kap. 10 §

text: PSL, JO:s anm.] och intygsföreskrifterna är detsamma. Eftersom lagen har högre dignitet än föreskrifterna leder detta till att såväl lagparagrafen som föreskrifterna blir tillämpliga när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar intyg, oavsett om det sker inom en vårdgivares verksamhet eller inte. Ytterligare en tänkbar bedömning av regleringen är att anse att tillämpningsområdet begränsas av att det måste vara fråga om intygsutfärdande inom hälsooch sjukvården, i samband med vården av berörda patienter/intygspersoner. Dvs. om en enskild hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar ett intyg/utlåtande, må vara med stöd av sin kompetens och med hänvisning till sin legitimation, men inte gör det inom hälso- och sjukvården, så blir vare sig

text: 10 kap. 6 §

text: PSL [rätteligen

text: 6 kap. 10 §

text: PSL, JO:s anm.] eller intygsföreskrifterna tillämpliga. Visst stöd för en sådan tolkning kan hämtas från det faktum att det i vissa sammanhang förekommer att legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar utlåtanden inom verksamhet som inte omfattas av IVO:s tillsyn. Exempel på detta är försäkringsläkares utlåtanden inom Försäkringskassans verksamhet och utlåtanden till domstol från legitimerad personal hos Rättsmedicinalverket. IVO har i sin verksamhet sedan tidigare uppmärksammat att det inte tydligt framgår av lagstiftningen eller dess förarbeten huruvida bestämmelserna i PSL och intygsföreskrifterna ska tillämpas i alla sammanhang eller inte.

text: IVO:s bedömning av handläggningen i det aktuella ärendet

text: IVO:s bedömning i det aktuella tillsynsärendet grundar sig på uppfattningen att eftersom läkaren inte agerade inom verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: , dvs. verksamhet som bedrivs av en vårdgivare, var intygsföreskrifterna inte tillämpliga. I efterhand kan IVO konstatera att myndigheten i beslutet inte uttryckligen har redovisat sin inställning till om regleringen i

text: 6 kap. 10 §

text: PSL ändå var tillämplig på läkarintyget, samt vilken bedömning det i så fall skulle medfört. Det framstår därmed som oklart om IVO ansåg att myndigheten, med stöd av den bestämmelsen, hade kunnat värdera om intyget utfärdats med sådan noggrannhet och omsorg som krävs enligt lagrummet i PSL. Med beaktande av vad IVO anfört i skälen för beslutet får utgången ändå förstås så att myndigheten funnit att inte heller

text: 6 kap.

text: 10 PSL var tillämplig. Det hade dock varit önskvärt att IVO på ett tydligt sätt hade tagit ställning i detta avseende.

text: Slutsats

text: Det är IVO:s uppfattning att det synes finnas ett visst oklart rättsläge avseende tillämpningsområdet för 10 kap. 6 § PSL [rätteligen 6 kap. 10 § PSL, JO:s anm.] respektive intygsföreskrifterna. IVO kan därför inte med säkerhet till alla delar uttala sig om vilka olika typer av intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal som står respektive inte står under IVO:s tillsyn. Myndigheten behöver göra en bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Detsamma gäller frågan om i vilka sammanhang kriterierna i lagen respektive föreskrifterna är tillämpliga.

text: Med hänvisning till det ovan sagda välkomnar IVO att JO nu granskar denna fråga. IVO kan konstatera att ett klargörande av lagstiftaren eller i rättstillämpningen skulle vara högst önskvärt.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO begärde därefter att Socialstyrelsen skulle yttra sig över vad som kommit fram i ärendet, särskilt frågan om vilka intyg som omfattas av bestämmelsen i

text: 6 kap. 10 § patientsäkerhetslagen

text: HSLF-FS 2018:54

text: , tidigare

text: SOSFS 2005:29

text: ). Av yttrandet skulle även framgå om myndigheten anser att rättsläget i aktuellt avseende är oklart.

text: I sitt remissvar anförde Socialstyrelsen, genom chefen för rättsavdelningen, bl.a. följande:

text: I det aktuella fallet har en läkare utfärdat ett medicinskt intyg i en domstolsprocess. Läkaren uppger att denne har utfärdat intyget utanför tjänsten. Läkaren i fråga har flera olika deltidstjänster som läkare. IVO har funnit att intyget varken omfattas av

text: , PSL, eller av Socialstyrelsens föreskrifter om att utfärda intyg inom hälso- och sjukvården (

text: HSLF-FS 2018:54

text: ), intygsföreskriften, eftersom intyget har upprättats privat, dvs. utanför verksamheter som bedriver hälso- och sjukvård. IVO har även nämnt att 6 kap. 10 § PSL och intygsföreskriften har olika tillämpningsområden men att de eventuellt bör anses ha samma tillämpningsområde till följd av lagens högre dignitet. Eftersom Socialstyrelsen inte har fått ta del av samtliga handlingar i ärendet finner Socialstyrelsen att det är svårt att uttala sig i det specifika ärendet. Tre generella frågor uppkommer dock i ärendet till följd av IVO:s bedömningar, nämligen: 1. Omfattar 6 kap. 10 § PSL intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? 2. Omfattar intygsföreskriften intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? 3. Har intygsföreskriften och PSL samma tillämpningsområde till följd av lagens högre dignitet?

text: Fråga 1

text: Omfattar 6 kap. 10 § PSL intyg som en intygsutfärdare utfärdar uta nför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? Socialstyrelsen önskar inledningsvis komma med några generella kommentarer avseende PSL. PSL har inget generellt tillämpningsområde. Det här innebär att tillämpningsområdet i stället får bedömas från paragraf till paragraf. Det är vedertaget att handlingar som hälso- och sjukvårdspersonal utför på sin fritid omfattas av flera av PSL:s ansvarsparagrafer. Bland annat ska hälso- och sjukvårdpersonal utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Hälso- och sjukvårdspersonalen måste här inte vara i tjänst, t.ex. frivilligt arbete vid en olycksplats omfattas med all sannolikhet av bestämmelsen. Resonemanget nedan begränsar sig alltså till 6 kap. 10 § PSL:s tillämplighet.

text: Enligt 6 kap. 10 § PSL ska den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, utforma det med noggrannhet och omsorg. Paragrafen kan sägas bestå av tre kriterier. 1. Det ska vara fråga om utfärdande av intyg. 2. Det ska ske inom intygsutfärdarens yrkesverksamhet. 3. Det ska vara fråga om yrkesverksamheten inom hälso- och sjukvården. I det aktuella fallet är det ostridigt att läkaren ifråga har utfärdat ett intyg varför Socialstyrelsen lämnar frågan vad som utgör utfärdande av intyg därhän.

text: Intygsutfärdarens yrkesverksamhet

text: Någon närmare definition av vad som avses med ”i sin yrkesverksamhet” återfinns inte i lagens förarbeten eller praxis. Det bör dock röra sig om att t.ex. en läkare utför arbete som är direkt kopplat till yrkesrollen.

text: Yrkesverksamheten ska vara inom hälso- och sjukvården

text: Enligt 6 kap. 10 § PSL ska yrkesverksamheten utföras inom hälso- och sjukvården. I 1 kap. 2 § PSL definieras hälso- och sjukvård enligt följande. Med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: , lagen (

text: ) om omskärelse av pojkar, lagen (

text: ) om handel med läkemedel. Här tydliggörs alltså att det ska vara fråga om en verksamhet som omfattas av vissa lagstiftningar. I det aktuella fallet är det hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: , HSL, som är av intresse för bedömningen. Notera att det alltså inte är fråga om att PSL hänvisar till HSL:s definition av hälso- och sjukvård. Begreppet ”hälso- och sjukvård” i PSL tar i stället sikte på sådan verksamhet som omfattas av HSL. Enligt

text: 1 kap. 1 §

text: HSL gäller lagen för samtliga vårdgivare samt regioner och kommuner som huvudmän. Enligt

text: 2 kap. 2 §

text: HSL

text: 2 §

text: avses med huvudman den region eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: HSL avses med vårdgivare statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälsooch sjukvårdsverksamhet. Dvs. de verksamheter som omfattas av HSL måste vara antingen en statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet eller huvudmän härför. Det här innebär att begreppet hälso- och sjukvård i PSL sammanfaller med begreppet vårdgivare i HSL eftersom de verksamheter som omfattas av HSL uteslutande är vårdgivare och huvudmän.

text: 6 kap. 10 §

text: PSL är alltså endast tillämplig på läkare som utfärdar intyg, i sin yrkesverksamhet, hos en vårdgivare eller inom sådana verksamheter som omfattas av de övriga lagar som nämns i

text: 1 kap. 2 §

text: PSL. Intyg som en läkare utfärdar utanför nämnda verksamheter omfattas därmed inte av

text: 6 kap. 10 §

text: PSL. Det är i sammanhanget värt att nämna att det under årens lopp har skett ett antal ändringar av de paragrafer som kringgärdar nuvarande

text: 6 kap. 10 §

text: PSL. Paragrafen hade t.ex. samma utformning som idag redan då den återfanns i 5 § åliggandelagen trots att åliggandelagen saknade en definition av hälso- och sjukvård. HSL fick inte heller dagens tillämpningsområde förrän 2017. Det är alltså möjligt att lagstiftaren ursprungligen hade en annan bredare tolkning av ”hälso- och sjukvård”.

text: Det bör här dock lyftas att 6 kap. 10 § PSL innebär att den som omfattas av paragrafen får ett särskilt ansvar. Den som inte uppfyller ansvaret kan drabbas av

text: administrativa påföljder från staten. Det bör därför vara tydligt för berörda om de omfattas av regeln eller inte och det är rimligt att viss restriktivitet iakttas vid bedömning av tillämpningsområdet. Vad gäller det aktuella fallet vill Socialstyrelsen understryka att det saknas information om den i anmälan aktuella läkaren har en enskild verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård och om intyget av detta skäl omfattades av 6 kap. 10 § PSL. Socialstyrelsen vill även uppmärksamma att det kan vara en arbetsrättslig eller civilrättslig fråga huruvida ett visst intyg bör anses utfärdat inom tjänsten eller inte. Det är möjligt att det går att presumera att en intygsutfärdare utfärdar ett intyg i tjänsten om denna undertecknar intyget med hänvisning till sin yrkestitel och arbetsplats. Det är tveksamt om enbart en yrkesutövares påstående om att ett intyg utfärdats utanför tjänsten faktiskt bör vara tillräckligt för att så ska anses vara fallet.

text: Fråga 2

text: Omfattar intygsföreskriften intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? Enligt

text: 1 kap. 2 §

text: HSLF-FS 2018:54 ska intygsföreskriften tillämpas i verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: och

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar vissa intyg. I de tidigare föreskrifterna

text: SOSFS 2005:29

text: angavs i stället: Dessa föreskrifter ska tillämpas på intyg som grundas på en bedömning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet och som utfärdas av hälso- och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: och

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: . Som framgår av genomlysningen av

text: 6 kap. 10 §

text: PSL i föregående avsnitt sammanfaller intygsföreskriften och

text: 6 kap. 10 §

text: PSL i stor utsträckning. Det bör dock understrykas intygsföreskriftens tillämpningsområde skiljer sig från

text: 6 kap. 10 §

text: PSL på så sätt att intygsföreskriften enbart är tillämplig på verksamheter som omfattas av HSL eller TVL. PSL är däremot även tillämplig på intyg som omfattas av annan lagstiftning som t.ex. lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Sammanfattningsvis delar Socialstyrelsen IVO:s bedömning att intygsföreskriften inte är tillämplig när intyg utfärdas utanför en verksamhet som omfattas av HSL eller TVL.

text: Fråga 3

text: Har intygsföreskriften och PSL samma tillämpningsområde till följd av lagens högre dignitet? IVO för i sitt svar ett resonemang om en möjlig tolkning där Socialstyrelsens föreskrifter endast är ett komplement till 6 kap. 10 § PSL och att tillämpningsområdet därför ska vara detsamma eftersom lagen har en högre dignitet. Socialstyrelsens bemyndigande att föreskriva om intyg i

text: SOSFS 2005:29

text: grundade sig dock bl.a. på dåvarande

text: 3 § 1 förordningen (1985:796)

text: med vissa bemyndiganden för Socialstyrelsen att meddela föreskrifter m.m. Nämnda paragraf innebar att Socialstyrelsen skulle föreskriva om skyldigheter för hälsooch sjukvårdspersonalen enligt

text: 8 kap. 17 § första stycket 2 lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område till skydd för enskilda eller för hälso- och sjukvårdens bedrivande i övrigt, YHSL. Bemyndigandet var alltså inte uttryckligen knutet till 6 kap. 10 § PSL eller motsvarande äldre skrivningar i YHSL eller dess föregångare.

text: Idag återfinns bemyndigandet i stället i

text: 8 kap. 5 § andra stycket första meningen patientsäkerhetsförordningen (2010:1369)

text: . Där anges att Socialstyrelsen får meddela ytterligare föreskrifter om verkställigheten av PSL och föreskrifter om verkställigheten av förordningen. Något hinder för att utfärda föreskrifter med ett snävare tillämpningsområde än 6 kap. 10 § PSL framgår inte. Detta förutsätter dock att intygsföreskriften i sig inte begränsar tillämpningsområdet för 6 kap. 10 § PSL. Eftersom så inte är fallet bedömer Socialstyrelsen intygsföreskriften kan ha ett snävare tillämpningsområde än det som anges i 6 kap. 10 § PSL. AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Det aktuella intyget utfärdades till en bekant som använde detta i domstol där intyget fick en avgörande roll. Läkarens tidigare arbetsgivare har genomfört en internutredning och vidtagit åtgärder med anledning av det inträffade. IVO har inte utfört sin granskning av läkarens intyg på ett korrekt sätt. Det framkommer också oklarheter och tveksamheter kring hur de s.k. ”privata” läkarintygen ska hanteras, dokumenteras, formuleras, klassificeras och vem som ansvar för dessa. Han ställer sig också frågande till varför ”privata” läkarintyg över huvud taget anses behöva existera och tillåtas i domstol.

text: Bedömning

text: Inledning Som framgått av remissvaren regleras intygsskrivande av hälso- och sjukvårdspersonal främst i 6 kap. 10 § PSL och i Socialstyrelsens föreskrifter om intygsskrivande, de s.k. intygsföreskrifterna. Av 6 kap. 10 § PSL framgår att den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, ska utforma det med noggrannhet och omsorg. De föreskrifter som gällde vid tiden för det aktuella intygsutfärdandet (

text: SOSFS 2005:29

text: ) skulle enligt 1 kap. 1 § tillämpas på intyg som grundas på en bedömning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet och som utfärdas av hälso- och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: och

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: , TVL. Den 1 mars 2019 ersattes dessa föreskrifter av

text: HSLF-FS 2018:54

text: , som har i stort sett samma tillämpningsområde. De ska enligt

text: 1 kap. 2 §

text: tillämpas i verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: och TVL när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar (1) intyg som grundar sig på bedömningen av en persons hälsotillstånd, eller behov, förmåga eller något annat förhållande orsakat av hälsotillståndet, och (2) intyg om en patients vård. Med intyg ska även förstås utlåtanden och andra liknande handlingar, oavsett hur de benämns.

text: Av utredningen framgår att IVO i det aktuella beslutet bedömt att ett visst intyg utfärdat av en läkare inte uppfyller kraven i intygsföreskrifterna men att den läkare som utfärdat intyget inte kunde kritiseras för det eftersom det inte klart framgick att intyget var utfärdat inom en viss verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: . IVO konstaterade dock i beslutet att läkaren har agerat olämpligt då denne inte gjort klart i vilken roll denne utfärdat intyget. I

text: IVO:s remissvar förtydligas att intyget inte heller ansågs falla in under tillämpningsområdet för 6 kap. 10 § PSL.

text: Jag vill klargöra att min granskning inom ramen för det här ärendet inte har avsett läkarens agerande eller någon överprövning av IVO:s beslut i sak. Ett viktigt syfte med JO:s verksamhet är emellertid att undersöka om de lagar och andra föreskrifter som finns på ett visst område ger tillräcklig ledning för de myndigheter och befattningshavare som ska följa dem. Om regelverket är utformat på ett sätt som försvårar en enhetlig och rättssäker tillämpning kan det vara JO:s uppgift att påtala ett eventuellt behov av författningsändring till riksdagen eller regeringen.

text: IVO:s beslut i det aktuella ärendet väcker frågor dels om vilka olika typer av intygsutfärdanden av hälso- och sjukvårdspersonal som står respektive inte står under IVO:s tillsyn, dels hur olika intyg förhåller sig till bestämmelserna i

text: patientsäkerhetslagen

text: och intygsföreskrifterna. Intyg utfärdade av läkare kan få stor betydelse i både offentliga och enskilda rättsförhållanden. Yrkesutövare kan också drabbas av åtgärder från staten om de inte följer vissa bestämmelser. Det är därför angeläget att lagstiftningen är tydlig och så fullständig som möjligt. Jag har därför valt att titta närmare på dessa frågor.

text: IVO:s tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal Hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av IVO (7 kap. 1 § PSL). Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i

text: patientsäkerhetslagen

text: bl.a. den som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården (

text: 1 kap. 4 § första stycket 1)

text: . IVO:s tillsyn innebär granskning av att hälso- och sjukvården och dess personal uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (

text: 7 kap. 3 §

text: PSL). Om IVO får kännedom om att hälso- och sjukvårdspersonal inte fullgör sina skyldigheter enligt

text: patientsäkerhetslagen

text: eller någon annan föreskrift som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet, ska IVO vidta åtgärder för att skyldigheterna ska fullgöras (

text: 7 kap. 29 § första stycket

text: PSL). IVO kan också anmäla till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd om det finns skäl för bl.a. beslut om prövotid eller återkallelse av legitimation (

text: 7 kap. 30 §

text: PSL).

text: Som Socialstyrelsen har anfört måste inte hälso- och sjukvårdspersonal vara i tjänst för att de ska omfattas av flera av

text: patientsäkerhetslagens

text: ansvarsparagrafer. Exempelvis ska sådan personal sannolikt utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet även om de frivilligt hjälper till vid en olycka på sin fritid, i vart fall om det rör sig om mer professionella insatser där hälso- och sjukvårdspersonalen använder sin medicinska utbildning. Det är inte heller uteslutet att IVO kan anses ha tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal och kan uttala kritik även om personalens agerande inte omfattas av någon av

text: patientsäkerhetslagens

text: ansvarsparagrafer (jfr JO 2001/2002 s. 299). Var gränserna går är såvitt jag känner till inte preciserat varken i lag, förarbeten eller rättspraxis.

text: Det sagda innebär att det måste göras en bedömning i varje enskilt fall av om hälso- och sjukvårdspersonal står under IVO:s tillsyn när de agerar utanför sitt ordinarie arbete.

text: Tillämpningsområdet för bestämmelsen i 6 kap. 10 § PSL respektive intygsföreskrifterna Bestämmelsen om intygsutfärdande i 6 kap. 10 § PSL är alltså tillämplig när någon i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård (min kursivering). Som Socialstyrelsen konstaterat saknas en närmare definition av vad som avses med ”i sin yrkesverksamhet”. Jag delar dock bedömningen att det bör röra sig om verksamhet som är nära kopplad till yrkesrollen.

text: Patientsäkerhetslagen

text: har en vidare definition av vad som utgör hälso- och sjukvård än hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: och

text: patientlagen

text: . Definitionen består av hänvisningar till verksamheter som omfattas av sex andra lagar på hälso- och sjukvårdens område, bl.a. hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: (se

text: 1 kap. 2 §

text: PSL). Hälsooch

text: sjukvårdslagen

text: gäller för samtliga vårdgivare, dvs. statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet, samt regioner och kommuner som huvudmän (se

text: 1 kap. 1 §

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: HSL). Det innebär att bestämmelsen i

text: 6 kap. 10 §

text: PSL enligt dess ordalydelse enbart är tillämplig på den som utfärdar intyg, i sin yrkesverksamhet, hos en vårdgivare eller inom sådana verksamheter som omfattas av de övriga lagar som nämns i

text: 1 kap. 2 §

text: PSL. Socialstyrelsen förespråkar en sådan tolkning. Myndigheten har emellertid pekat på att den aktuella bestämmelsen förts över oförändrad från äldre lagstiftning och att lagstiftaren ursprungligen kan ha haft en annan och bredare tolkning av begreppet ”hälso- och sjukvård”.

text: IVO beskriver flera tolkningsmöjligheter varav två alternativ innebär att 6 kap. 10 § PSL kan användas även i fall där en enskild hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar intyg över någons hälsotillstånd utan att ha gjort detta i sin tjänsteutövning hos en vårdgivare. IVO anser dock att en tredje tänkbar bedömning av regleringen är att det måste vara fråga om intygsutfärdande inom hälso- och sjukvården och i samband med vården av berörda patienter. Jag noterar i likhet med IVO följande uttalanden i äldre förarbeten till bestämmelsen (se

text: prop. 1993/94:149 s. 71

text: Det finns anledning att i en lag om åligganden för hälso- och sjukvårdspersonal slå fast kraven på att intygsutfärdare skall vara såväl noggrann som omsorgsfull då han utför sin uppgift. Dessa krav bör ställas oavsett om intyg utfärdas på grund av en skyldighet såsom enligt 10 § patientjournallagen eller om intyget utfärdas av annan anledning. Kraven bör naturligtvis inte enbart gälla för intyg som utfärdas om vården utan för alla intyg, dvs. även utlåtanden om t.ex. sjukdomstillstånd och behov av behandling. I kraven ligger samma betydelse som Socialstyrelsen i sina föreskrifter mera detaljerat redogjort för. Det är viktigt från patientsäkerhetssynpunkt att intygen är objektiva och håller en hög medicinsk standard.

text: Tillämpningsområdet för intygsföreskrifterna är delvis annorlunda formulerat. Där anges att föreskrifterna är tillämpliga på vissa intyg som utfärdas av hälsooch sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: och

text: tandvårdslagen

text: (min kursivering). Det innebär att tillämpningsområdet är snävare angett än i

text: patientsäkerhetslagen

text: och att intygsföreskrifterna enligt ordalydelsen enbart är tillämpliga inom verksamheter som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: eller

text: tandvårdslagen

text: , inte annan lagstiftning som framgår av

text: 1 kap. 2 §

text: PSL. Socialstyrelsens uppfattning är att lagstiftningen inte hindrar att föreskrifterna har ett snävare tillämpningsområde än bestämmelsen i

text: patientsäkerhetslagen

text: . IVO lyfter fram tre olika alternativ för hur föreskrifterna kan tolkas.

text: Min slutsats är att tillämpningsområdet för 6 kap. 10 § PSL och intygsföreskrifterna är oklart och att det inte tydligt framgår om de är tillämpliga när en läkare utfärdar ett intyg utanför en verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: , dvs. vårdgivare. Det är mycket bekymmersamt. Att IVO, som är ordinarie tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvården, anser att det finns ett visst oklart rättsläge och presenterar flera möjliga tolkningar ger ytterligare stöd för att det finns brister i lagstiftningen.

text: Synpunkter på IVO:s beslut JO har i flera tidigare ärenden haft anledning att ha synpunkter på utformningen och motiveringen av IVO:s beslut (se bl.a.

text: JO 2015/16 s. 507

text: och JO:s beslut den 12 februari 2021, dnr

text: och den 3 maj 2019, dnr 7258-2016). I det här fallet kan jag åter konstatera att motiveringen av beslutet är bristfällig eftersom det inte uttryckligen framgår om IVO ansåg att regleringen i 6 kap. 10 § PSL var tillämplig på intyget. Det skulle enligt min mening också ha varit önskvärt att IVO i beslutet hade tydliggjort grunden för att läkaren i det här fallet ansågs stå under myndighetens tillsyn. IVO kan inte undgå kritik för sina brister i detta avseende. Behovet av översyn av lagstiftningen Vid min genomgång av det här ärendet har jag uppmärksammat att det finns oklarheter i de regler som rör intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal. Enligt min mening är det problematiskt om intyg som en läkare utfärdar utanför en vårdgivares verksamhet kan falla utanför regleringens tillämpningsområde och därmed inte omfattas av de särskilda krav som gäller enligt

text: patientsäkerhetslagen

text: och intygsföreskrifterna. Av både rätts- och patientsäkerhetsskäl är det viktigt att intyg utfärdade av legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal är objektiva och håller en hög standard. Brister i det avseendet kan få avgörande betydelse för offentliga och enskilda rättsförhållanden samt innebär en risk för att den tillit som allmänheten och de rättsvårdande myndigheterna har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare undergrävs. Hälso- och sjukvårdspersonal som inte fullgör sina åligganden enligt

text: patientsäkerhetslagen

text: kan vidare drabbas av sanktioner från statens sida. Det är också av den anledningen angeläget att

text: lagstiftningen är tydlig och att det står klart för de berörda om de omfattas av bestämmelserna eller inte.

text: Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstiftningen i de hänseenden som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till regeringen.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en tjänsteman inom hemtjänsten i Lindesbergs kommun för att hon i en djurskyddsanmälan till länsstyrelsen lämnade ut uppgifter rörande en person hon arbetade hos

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot en tjänsteman inom hemstjänsten (Vård och omsorg) i Lindesbergs kommun angående röjande av uppgifter till Länsstyrelsen i Örebro län i strid med gällande sekretessbestämmelser.

text: I anmälan anfördes bl.a. följande.

text: BB har insatser från hemtjänsten i Lindesbergs kommun. En anställd vid hemtjänsten, CC, har gjort en djurskyddsanmälan beträffande BB:s djur till länsstyrelsen. I anmälan till länsstyrelsen har CC tagit upp BB:s hemförhållanden och andra personliga uppgifter. Omständigheterna var inte sådana att CC hade rätt att lämna informationen till länsstyrelsen.

text: Utredning

text: Vissa handlingar inhämtades från länsstyrelsen, Åklagarmyndigheten samt Polismyndigheten i Örebro län. Vidare inhämtades muntliga upplysningar och vissa handlingar från Socialstyrelsen.

text: Socialnämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande.

text: Gällande rutiner

text: All personal som anställs, oavsett anställningsform, får information om gällande lagstiftning kring tystnadsplikt och sekretess. Informationen ges även till praktikanter inom förvaltningen. För att tydliggöra att information har getts finns den även med på anställningsavtal som undertecknas av både arbetstagare och arbetsgivare som en ibockningsbar ruta – ”Den anställde har fått information om sekretess och tystnadsplikt”. Diskussion angående tystnadsplikt och sekretess förs kontinuerligt i ledningsgrupp för Vård och Omsorg samt på arbetsplatsmöten med personal.

text: Det enskilda ärendet

text: I november 2010 kontaktades enhetschefen för hemtjänst av personal från en hemtjänstgrupp då det kommit till deras kännedom att någon av personalen hade gjort en anmälan mot en brukares djurhållning. Brukaren misstänkte att hela personalgruppen stod bakom denna anmälan. Straxt därefter kontaktades enhetschef av en anställd CC som berättade att det var hon som gjort anmälan och att denna skett på grund av att hon ansåg att djuren vanvårdades. CC ansåg att hon gjort anmälan som privatperson och att hon inte gjort detta när hon var i tjänst. När denna kontakt togs med enhetschefen hade anmälan om vanvård av djur redan skett och det fanns ingen möjlighet för enhetschefen att påverka denna. Vid samtalet informerades CC att hon själv fick stå för vad hon gjort och ta de konsekvenser som eventuellt kunde uppstå vilket CC var införstådd med avseende eventuellt brott mot tystnadsplikt/sekretess. Under februari 2011 kontaktades enhetschefen av en person från Katthem i Örebro. Denne berättade att på grund av en tidigare anmälan som gjorts, angående dålig djurhållning och vanvård, att de besökt brukarens hem och omhändertagit tre kattungar. Personen från Katthem i Örebro berättar vidare att CC i sin anmälan inte bara skrivit om vanvården av djuren utan även skrivit om hemsituation och brukaren i övrigt. På grund av detta ansåg personen att CC brustit i sekretessen och därför skulle denna göra en polisanmälan och även kontakta Socialstyrelsen. Enhetschefen kontaktade CC den 14 februari 2011 för att informera CC om ovanstående anmälan till Socialstyrelsen angående brott mot tystnadsplikt/sekretess. CC refererar till samtalet med enhetschefen i november 2010 och berättar vidare att hon aldrig berättat för brukaren att det var hon som gjort anmälan. Avdelningschefen för Vård och Omsorg har haft samtal med berörd enhetschef angående sekretesslagstiftningen. Det framkommer vid samtal att enhetschefen har mycket god kunskap i gällande lagstiftning och har adekvat utbildning för sitt uppdrag som enhetschef. För att än tydligare framhäva sekretessen i samband med anställning samarbetade socialförvaltningen och personalavdelningen kring informationsdokumentet om tystnadsplikt och sekretess och vissa redaktionella justeringar gjordes. Personalavdelningen reviderade även blanketten för anställningsavtal där man lade till den ibockningsbara rutan om att information om sekretess och tystnadsplikt har getts till anställd. Den 9 september 2011 fick socialnämnden Socialstyrelsens beslut att ärendet avslutats. Under augusti 2011 träffade avdelningschefen och enhetschefen CC och informerade vad som hänt i ärendet. CC har inte blivit kontaktad av någon i ärendet. Den berörda brukaren har inte kontaktat socialförvaltningen i ärendet. Kontakten med socialförvaltningen, via enhetschefen, i februari 2011, har tagits av person från Katthem i Örebro. Socialförvaltningen har inte fått någon information om att personen från Katthem har fullmakt att företräda brukaren i detta ärende. Socialförvaltningen har inte fatt någon information om att polisanmälan gjorts i ärendet.

text: AA kommenterade nämndens remissvar.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om en enskilds personliga förhållanden,

text: om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Bundna av sekretessen enligt nämnda bestämmelse är, förutom den myndighet där uppgiften finns, personer som på grund av sin anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas räkning deltar eller deltagit i myndighetens verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften (

text: 2 kap. 1 §

text: OSL).

text: En uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen får enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL inte röjas för enskild eller för andra myndigheter, om inte annat anges i offentlighets- och sekretesslagen eller i lag eller förordning som lagen hänvisar till.

text: I

text: 10 kap.

text: OSL finns sekretessbrytande bestämmelser och bestämmelser om undantag från sekretess. Bestämmelserna ger dock inte någon möjlighet att bryta socialtjänstsekretessen i

text: 26 kap. 1 §

text: OSL i syfte att få en tillsynsmyndighet att ingripa mot ett djurskyddsproblem.

text: Frågan om sekretessbrytande bestämmelser vid anmälning av djurskyddsproblem till kontrollmyndighet har behandlats av Djurskyddsutredningen i betänkandet Ny djurskyddslag,

text: SOU 2011:75

text: . I betänkandet har föreslagits bl.a. att en ny sekretessbrytande regel införs i

text: 10 kap.

text: OSL enligt vilken personal inom bl.a. socialtjänsten ska ha möjlighet att lämna uppgift till kontrollmyndigheten i tydliga fall av vanvård eller misshandel av djur samt i situationer där djur uppenbart visar sjukdomssymtom. Betänkandet remissbehandlas för närvarande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Länsstyrelsen i Örebro län mottog den 22 november 2010 en anonym anmälan som gällde förhållandena för BB:s djur. Anmälan innehöll också andra uppgifter, som rörde BB:s personliga förhållanden. Vid ett telefonsamtal den 25 november 2010 uppgav CC, som arbetade som hemtjänstassistent hos BB, för länsstyrelsen att det var hon som hade gjort anmälan. Länsstyrelsen, som tidigare hade granskat djurhållningen på BB:s gård vid två tillfällen, genomförde den 24 november 2010 en kontroll enligt

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: . BB förelades den 29 november 2010 att vidta åtgärder för att komma till rätta med vissa brister.

text: AA har polisanmält CC för bl.a. brott mot tystnadsplikt. Åklagare vid åklagarkammaren i Örebro, Åklagarmyndigheten, beslutade den 17 maj 2011 att inte inleda en förundersökning. Beslutet motiverades med att det anmälda förfarandet inte var brottsligt (Åklagarmyndighetens ärende AM-78867-11).

text: För egen del gör jag följande bedömning. De uppgifter som CC lämnade till länsstyrelsen avsåg i huvudsak förhållandena för BB:s djur och CC:s oro för deras välbefinnande. Till stor del rörde anmälan förhållanden som kunde iakttas av personer som passerade fastigheten. Vidare hade länsstyrelsen i tiden före CC:s

text: anmälan kontrollerat BB:s djurhållning vid två tillfällen och därvid funnit att brister förelåg. Mycket av det som togs upp i anmälan hade alltså tidigare kommit till länsstyrelsens kännedom. Jag har mot den bakgrunden inte funnit anledning att inleda en förundersökning beträffande brott mot tystnadsplikt. Min uppfattning är dock att vissa av uppgifterna i anmälan omfattades av sekretess. CC förtjänar kritik för att hon röjde uppgifter som hon fått ta del av i sin anställning inom hemtjänsten.

text: Jag har tagit del av Socialstyrelsens beslut den 9 september 2011 i ärende dnr 9.2- 9377/2011. Socialstyrelsen har utifrån en anmälan avseende det aktuella uppgiftsutlämnandet granskat bl.a. socialnämndens rutiner för att fortlöpande kontrollera att personalen har nödvändig kompetens och kunskap. Socialstyrelsen fann i sitt beslut att nämnden hade vidtagit tillfredsställande åtgärder för att säkerställa att all personal med anställning vid myndigheten känner till tystnadsplikten enligt offentlighets- och sekretesslagen. Av nämndens remissvar till JO framgår att åtgärder vidtagits för att ytterligare förbättra myndighetens riktlinjer. Det framstår utifrån dessa uppgifter som om nämnden är väl medveten om gällande bestämmelser och att det vid nämnden finns goda rutiner för att informera anställda om dessa. Jag finner därför inte anledning att uppehålla mig ytterligare vid saken.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.