title: Kritik mot en rådman för underlåten handläggning av fyra tvistemål; även fråga om hans straffrättsliga ansvar

text: Anmälan och initiativ

text: I en anmälan, som kom in till JO den 12 september 2005, framförde AA klagomål mot Växjö tingsrätt med anledning av handläggningstiden i ett tvistemål (T 409- 00). Han uppgav att han år 2000 givit in en stämningsansökan till Växjö tingsrätt och att tingsrätten ännu inte tagit upp målet till handläggning.

text: Under utredningen framkom att mål T 409-00 hade samband med ytterligare tre tvistemål: T 1202-96, T 151-97 och T 1108-97. Jag beslutade den 4 november 2005 att även ta upp handläggningen av dessa tre mål till granskning i detta ärende.

text: Utredning

text: Dagboksbladet och akten i mål T 409-00 infordrades och granskades. Vidare infordrades och granskades dagboksbladen i mål T 1202-96, T 151-97 och T 1108- 97. Följande framkom. T 1202-96 I en ansökan om stämning, som kom in till tingsrätten den 22 augusti 1996, yrkade BB bättre rätt till en fastighet. Svarande i målet var CC, som var f.d. hustru till BB. Handläggningen av målet påbörjades och handläggningsåtgärder vidtogs fram till februari 2001. Därefter vidtogs inte någon på dagboksbladet dokumenterad åtgärd som förde målets handläggning framåt. Enligt en tjänsteanteckning på dagboksbladet hade tingsrätten den 29 oktober 2004 en kontakt med kärandeombudet angående det aktuella målet och de mål som hade samband med detta, varvid överenskommelse träffades om en gemensam förberedelse med huvudmännen på plats i början av år 2005. Något sådant sammanträde kom emellertid inte till stånd. Den 30 september 2005 hade tingsrätten ytterligare en kontakt med kärandeombudet i anledning av att käranden avlidit.

text: T 151-97 Ansökan om stämning inkom till tingsrätten den 30 januari 1997. Kärande i målet var BB och svarande var CC. Målet avsåg ogiltigförklaring av äktenskapsförord.

text: Målet handlades fram till april 2001. Därefter hade någon på dagboksbladet dokumenterad åtgärd som fört målets handläggning framåt inte vidtagits.

text: T 1108-97 Den 23 juli 1997 överlämnades från kronofogdemyndigheten ett mål om betalningsföreläggande avseende en fordran. Kärande i målet var DD, hustru till BB, och svarande i målet var CC. Sedan april 2001 hade det enligt vad som framgick av dagboksbladet inte vidtagits någon åtgärd som drev målets handläggning framåt. T 409-00 Ansökan om stämning i ett mål som gällde bättre rätt till fast egendom inkom till tingsrätten den 7 mars 2000. Kärande i målet var CC och svarande var AA. Såvitt framgick av dagboksbladet hade tingsrätten sedan juni 2001 inte vidtagit någon åtgärd som fört målets handläggning framåt.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från administratören EE vid tingsrätten, som uppgav att de aktuella målen handlades på tingsrättens rotel 3 och att roteln övertogs av rådmannen FF den 1 oktober 2002.

text: På grund av vad som kommit fram fann jag anledning anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts. Jag beslutade därför den 4 november 2005 att inleda förundersökning angående sådant brott.

text: Förundersökningen och vidare utredning

text: Under förundersökningen hölls förhör med FF som delgavs misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Fyra tvistemål vid Växjö tingsrätt, T 1202-96, T 151-97, T 1108-97 och T 409-00, anhängiggjordes under perioden augusti 1996–mars 2000. Målen har visst samband med varandra. Handläggningen påbörjades i vart och ett av målen i anslutning till att de anhängiggjordes. Under tiden juli 2001–september 2005 har emellertid inte några förberedelseåtgärder som fört målen mot avgörande vidtagits. De handläggs på rotel 3 som sedan den 1 oktober 2002 innehas av rådmannen FF. Under en tid av cirka fyra år och två månader har således inte några åtgärder vidtagits i målen i syfte att driva förberedelserna framåt. Föreskriften i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: om att förberedelsen skall bedrivas med inriktning mot ett snabbt avgörande har härigenom åsidosatts. Ansvaret för denna underlåtenhet åvilar, sedan den 1 oktober 2002, FF i egenskap av innehavare av den rotel på vilken målen handläggs. Genom sin underlåtenhet har FF uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gällt för uppgiften som domare. Vid förhöret bestred FF ansvar. Han gjorde i första hand gällande att han inte hade åsidosatt vad som gäller för uppgiften och i andra hand att gärningen skulle bedömas som ringa. Han förnekade därvid att några förberedelseåtgärder inte skulle ha vidtagits under den tid som påstods. Vidare menade han att det ålåg honom som rotelansvarig att verka för en uppgörelse i målet och att denna skyldighet inte var underordnad skyldigheten i

text: 42 kap. 6 § rättegångsbalken

text: (RB).

text: För det fall han likväl skulle anses ha brustit i vad som ålegat honom så menade han att gärningen med hänsyn till de samlade omständigheterna var ringa.

text: Därutöver uppgav han bl.a. att han årligen haft fyra fem kontakter med kärandeombudet i två av målen, vilka emellertid inte dokumenterats. Han har, sedan han övertog ansvaret för målen, arbetat med inriktningen att de skulle avgöras genom en uppgörelse mellan parterna.

text: Sedan förhöret hållits fann jag inte längre anledning att fullfölja förundersökningen, varför jag den 19 januari 2006 beslutade att lägga ned densamma.

text: FF bereddes därefter tillfälle att komplettera de upplysningar han lämnade vid förhöret som hölls med honom rörande målens handläggning. Ärendet remitterades också till tingsrätten, som anmodades att lämna upplysningar och yttrande angående lagmannens kännedom om handläggningen av de aktuella målen samt vilka överväganden som gjordes och åtgärder som vidtogs med anledning därav.

text: Tingsrätten (lagmannen GG) anförde i ett remissvar att det förekommit vakanser bland domare och notarier – bl.a. hade en domartjänst varit obesatt under närmare ett års tid – samt att under åren 2003–2004 ökade antalet inkomna brottmål med 25 %. Han yttrade beträffande handläggningen av de aktuella målen följande.

text: Det är naturligtvis i alla avseenden olyckligt att mål blir så gamla som de nu aktuella. Jag har följt målen under i vart fall sex år och man kan fråga sig om det sätt som valdes för att driva målen var det rätta. Från tingsrättens sida gjordes såsom återgivits intensiva insatser för att kunna avsluta målen. Jag har även intrycket av att ombuden i de äldsta målen gjort vad som står i deras makt för att få till stånd en lösning men utan framgång. Med hänsyn till de särskilda förhållandena i målen är jag – trots den långa tidsutdräkten – ändå av den uppfattningen att det varit det bästa sättet att driva målen. De närmast ansvariga för målen har varit erfarna vad gäller handläggning av tvistemål. Tingsrättens personalsituation och måltillströmningen till tingsrätten under de senaste åren har ofrånkomligt dessutom medfört att tiden för att ägna sig åt tvistemål minskat. Det har även påverkat möjligheterna till en ännu kraftfullare styrning av de aktuella målen än vad som nu blivit fallet. Av vad som framgår av FF:s bifogade yttrande pågår för närvarande allvarliga försök att lösa tvisterna. På vilket sätt det kommer att ske är nu omöjligt att uttala sig om. Målen måste dock med de förutsättningar som nu gäller kunna avslutas inom en inte alltför avlägsen framtid och senast före detta års utgång. Avslutningsvis vill jag framföra att underlåtenheten att anteckna händelser i dagboken inte på något sätt är godtagbar och jag är övertygad om att sådana anteckningar kommer att ske fortsättningsvis. Inför JO:s beslut i ärendet inhämtades aktuella dagboksblad i målen. Av dessa framgick att målen ännu inte var avgjorda, att förlikningsdiskussioner alltjämt pågick samt att det förevarit ett flertal kontakter mellan bl.a. tingsrätten och den advokat som förordnats som boutredningsman i dödsboet efter BB.

text: I ett beslut den 23 februari 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB skall rätten driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande. Denna regel innebär en kodifiering av en redan tidigare

text: gällande princip att ansvaret för att målets handläggning fortskrider ligger på rätten (

text: prop. 1986/87:89 s. 193

text: AA uppgav i sin anmälan i september 2005 att han år 2000 gett in en stämningsansökan till tingsrätten som ännu inte tagit upp målet till handläggning. Vid den inledande granskningen av de aktuella målen framstod det som att handläggningen avstannat från i vart fall juni 2001. Detta innebar att ingen åtgärd som drivit målen framåt vidtagits från tingsrättens sida under en tid av drygt fyra år. Under den tiden hade FF haft ansvar för målen under tre år.

text: Underlåten handläggning i ett mål vid en tingsrätt under så lång tid gör, enligt min uppfattning, att det finns anledning att anta att den domare som varit ansvarig för målet har åsidosatt vad som enligt den nyss nämnda bestämmelsen gäller för domarens uppgift och därigenom gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel. Jag beslutade därför att inleda förundersökning i ärendet.

text: När FF hördes uppgav han emellertid att han hade haft en kontinuerlig kontakt med, som jag uppfattar honom, i vart fall ett av ombuden och en något mer sporadisk kontakt med två av de andra ombuden och att alla varit inställda på att målen skulle avgöras genom en förlikning. Han har uppgett att han vid samtalen förvissade sig om att ombuden gentemot både sina huvudmän och i vissa kontakter med varandra verkade i den riktningen.

text: Jag beslutade efter förhöret att lägga ned förundersökningen eftersom jag inte längre ansåg mig kunna påstå att FF underlåtit att handlägga de aktuella tvistemålen på ett sätt som medför straffansvar.

text: I förarbetena till

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB understryks vikten av att domstolen inte avhänder sig uppgiften att driva handläggningen av mål framåt. Där anges att av det förhållandet att ansvaret för målets handläggning ligger på rätten följer bl.a. att en part i princip inte har rätt att påkalla mer långvariga uppehåll i handläggningen utöver vad som följer av reglerna om vilandeförklaring i

text: 32 kap. 5 §

text: RB. Vidare framgår av bestämmelsen att ett snabbt avgörande av målet skall prioriteras. Det är exempelvis inte tillåtet för en domare att låta ett mål ”ligga till sig” i hopp om att en förlikning kan uppnås inom en oviss framtid (a. prop.). Det är således av stor vikt att en domare agerar med fasthet vid utövandet av såväl den formella som den materiella processledningen och att han är aktiv under förberedelsen.

text: Det förhållandet att det av

text: 42 kap. 17 §

text: RB bl.a. framgår att rätten i de dispositiva målen, i den mån det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, skall verka för att parterna förliks utgör inte i sig skäl att godta långvariga uppehåll i handläggningen.

text: Om parterna uppger att de önskar komma överens men inte efter viss kortare tid förmår att göra detta måste rätten, även om parterna inte själva begär det, mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 42 kap. 6 §

text: RB vidta åtgärder för att driva målet

text: framåt. Vilken åtgärd som i en sådan situation kan bli aktuell är beroende av bl.a. vad saken gäller och hur långt förberedelsen avancerat. I många fall synes det vara lämpligt att kalla till ett sammanträde för muntlig förberedelse (jfr

text: 42 kap. 9 §

text: RB). Vid ett sådant kan under rättens ledning parternas ståndpunkter och förutsättningarna för en samförståndslösning utredas. I vissa fall kan det finnas skäl för rätten att överväga möjligheten att förordna om särskild medling enligt

text: 42 kap. 17 § andra stycket

text: RB.

text: Om någon överenskommelse inte kommer till stånd måste förberedelsen i målet fortsätta. Detta gäller även om det synes stå mycket att vinna på en förlikning med hänsyn till exempelvis målets komplexitet, processekonomiska faktorer eller andra orsaker. Som sagts ovan kan inte rätten låta målet ”ligga till sig” i hopp om att en förlikning skall träffas. Att förberedelsen drivs framåt innebär givetvis inte att möjligheterna för parterna att senare träffa en överenskommelse har försuttits.

text: När FF övertog ansvaret för målen hade HH, enligt uppgift, under cirka ett års tid försökt att få parterna att komma överens. Därefter hade en annan rådman ansvarat för målen under cirka ett års tid utan att förberedelserna drivits framåt. FF borde därför ha varit avsevärt mera aktiv redan när han övertog ansvaret för målen. Han har i stället enligt min mening i realiteten helt avhänt sig ledningen av processen. Det är helt oacceptabelt att han under en så lång tid som tre år endast nöjt sig med återkommande besked från några av de inblandade ombuden som gav vid handen att de verkade för en uppgörelse. Det är vidare anmärkningsvärt att han, såvitt dagboksbladen utvisar, alltjämt inte har vidtagit någon annan handläggningsåtgärd i målen än att han haft kontakter med vissa av ombuden och boutredningsmannen i förlikningsfrågan. Jag konstaterar dessutom att om FF, på grund av målens komplexitet, behövde särskild tid för att förbereda ett sammanträde hade han behövt ordna med detta, eventuellt i samråd med GG.

text: Sammanfattningsvis förtjänar FF allvarlig kritik för att han under en mycket lång tid underlåtit att vidta åtgärder som drivit förberedelsen av målen framåt.

text: Som FF och GG påpekat borde de kontakter som förevarit med ombuden ha dokumenterats (jfr 5 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). I första hand är det givetvis av vikt för parter och andra som vill ta del av vad som förevarit i målet att det av handlingarna går att utläsa vad som förekommit. Dokumentationen är också av betydelse om en annan domare behöver sätta sig in i målets handläggning. Slutligen kan jag konstatera att om dagboken och handlingarna på ett korrekt sätt hade återspeglat vad som förevarit i målen hade frågan om det fanns anledning att anta att FF gjort sig skyldig till tjänstefel bedömts på annat sätt. FF förtjänar således också kritik för att dokumentationen varit bristfällig.

text: Lagmannen har det övergripande ansvaret för verksamheten vid tingsrätten. Om ett mål blir liggande under en längre period utan att åtgärder som driver handläggningen framåt vidtas måste lagmannen uppmärksamma och påpeka detta.

text: GG har visserligen löpande hållit sig underrättad om de aktuella målens förekomst och deras status. Som jag uppfattar det har han emellertid under en lång tid låtit sig nöja med beskeden att förlikningsförhandlingar pågår. Han har i sitt yttrande gett uttryck för uppfattningen att det sätt på vilket målen handlagts, trots tidsutdräkten, har varit det bästa med hänsyn till de särskilda förhållandena i målen. Enligt min mening borde GG för FF ha påpekat vikten av att förberedelsen drevs framåt – och, om så fordrats, ha vidtagit organisatoriska åtgärder för att bereda FF tid att vidta nödvändiga åtgärder. För sin underlåtenhet i detta avseende kan GG inte undgå kritik.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Förvaltningsprocess
Interimistiskt beslut
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Polismyndighetens tillfälliga beslut om avstängning av en ordningsvakt har ansetts upphöra omedelbart sedan det upphävts av en domstol efter ett överklagande

org: jo

sammanfattning: Polismyndigheten stängde av AA från tjänstgöring som ordningsvakt och omhändertog i samband med det hans bevis om förordnande som ordningsvakt. AA överklagade beslutet om avstängning. Efter att kammarrätten upphävt beslutet begärde AA att få tillbaka sitt bevis. Polismyndigheten lämnade dock inte tillbaka det förrän kammarrättens dom vunnit laga kraft. I beslutet uttalar JO att utgångspunkten bör vara att ett interimistiskt beslut upphör att gälla omedelbart om det har upphävts, t.ex. efter ett överklagande. En annan ståndpunkt kan dock i det enskilda ärendet vara motiverad, exempelvis av de syften som ligger bakom den bestämmelse som gjort det möjligt att besluta interimistiskt. I linje med detta synsätt anser JO att Polismyndigheten skulle ha återlämnat beviset om förordnandet till AA direkt när kammarrätten upphävde myndighetens beslut. Det har dock inte uttryckligen av reglering i författning eller på annat sätt framgått hur myndigheten skulle hantera situationen. JO anser sig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera Polismyndigheten.

text: Bakgrund och anmälan

type: rubrik

text: Polismyndigheten inledde ett ärende om återkallelse av AA:s förordnande som ordningsvakt i december 2017. Den 19 december 2017 beslutade Polismyndigheten att stänga av AA från tjänstgöring som ordningsvakt. Enligt myndigheten kunde det antas att AA:s förordnande som ordningsvakt skulle återkallas. AA:s bevis om förordnande som ordningsvakt omhändertogs dagen därpå. AA överklagade beslutet om avstängning till förvaltningsrätten och begärde inhibition. Förvaltningsrätten avslog begäran om inhibition och även överklagandet. AA överklagade förvaltningsrättens dom till kammarrätten. Kammarrätten biföll överklagandet och upphävde underinstansernas avgöranden den 29 maj 2018.

type: stycke

text: Med anledning av kammarrättens avgörande kontaktade AA Polismyndigheten den 31 maj 2018 och bad muntligen att få tillbaka sitt bevis om förordnande som ordningsvakt. Han fick till svar att Polismyndigheten övervägde att överklaga kammarrättens dom och att han därför inte kunde få tillbaka beviset.

text: Den 4 juni 2018 begärde AA ett skriftligt besked i frågan. Polismyndigheten svarade den 7 juni 2018 att AA inte kunde få tillbaka beviset om förordnande eftersom kammarrättens dom inte hade vunnit laga kraft och kammarrätten inte heller hade förordnat att domen skulle gälla omedelbart.

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 juni 2018 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Han anförde i huvudsak följande. Kammarrätten har upphävt Polismyndighetens beslut att stänga av honom från tjänstgöring som ordningsvakt. Polismyndigheten har uppgett att myndigheten inte har för avsikt att lämna tillbaka hans bevis om förordnande innan kammarrättens dom vunnit laga kraft. En domstols dom gäller generellt sett omedelbart. Polismyndigheten saknar därför laglig grund för att hålla honom fortsatt avstängd. Beslutet om avstängning har påtagliga rättsverkningar för honom eftersom det hindrar honom från att arbeta.

text: Polismyndigheten överklagade därefter kammarrättens dom till Högsta förvaltningsdomstolen som den 6 september 2018 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Efter att Polismyndigheten den 10 september 2018 fått del av Högsta förvaltningsdomstolens beslut lämnade myndigheten tillbaka beviset om förordnande som ordningsvakt till AA. Polismyndigheten avslutade sitt ärende om återkallelse av AA:s förordnande som ordningsvakt den 1 oktober 2018 utan att förordnandet återkallades.

text: Utredning

text: Polismyndigheten uppmanades att yttra sig över AA:s anmälan och vilket rättsligt stöd Polismyndigheten hade för att inte återlämna beviset om förordnandet efter att kammarrätten upphävt underinstansernas avgöranden.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att upplysningar hämtats in från berörda befattningshavare.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Av dokumentationen i ärendet framgår att berörda befattningshavare ingående diskuterade frågan om Polismyndighetens beslut om avstängning skulle fortsätta att gälla, till dess att det förelåg en lagakraftvunnen dom. Med stöd av flera jurister gjordes bedömningen att den förvaltningsrättsliga huvudprincipen gällde, dvs. att kammarrättens avgörande var verkställbart först efter att det vunnit laga kraft. Så fort Polismyndigheten fick vetskap om att kammarrättens avgörande vunnit laga kraft återlämnades också beviset om ordningsvaktsförordnandet till AA. Det kan diskuteras om Polismyndigheten gjort en korrekt bedömning av rättsläget. Beslutet att stänga av AA från tjänstgöring var av tillfällig karaktär och gällde till dess att frågan om återkallelse av förordnandet prövats slutligt. I den nya

text: förvaltningslagen

text: är det tydligt att ett sådant tillfälligt beslut får verkställas omedelbart, vilket i någon mån talar för att en domstols upphävande av ett sådant beslut också bör gälla omedelbart. Enligt Polismyndighetens uppfattning saknas dock ett entydigt svar på den frågan i författning, praxis eller doktrin.

text: I enlighet med regleringen i den nya

text: förvaltningslagen

text: får ett tillfälligt beslut alltid verkställas omedelbart. Beslut som innebär att Polismyndigheten stänger av en ordningsvakt från tjänstgöring, för tiden till dess att frågan om återkallelse har prövats slutligt, kan visserligen anses vara ett sådant beslut. Det saknas emellertid särskilda bestämmelser i

text: förvaltningsprocesslagen

text: eller lagen om ordningsvakter som tar sikte på en förvaltningsdomstols prövning av ett sådant beslut. Kammarrätten har inte heller förordnat att domen ska gälla omedelbart. I en sådan situation förefaller det därför rimligt att tillämpa huvudregeln om att domstolens avgörande är verkställbart först när det vunnit laga kraft. Det är av grundläggande betydelse att ordningsvakter har allmänhetens och Polismyndighetens förtroende. Därför måste det ställas höga krav på gott uppförande, omdöme och laglydnad hos en person som innehar ett förordnande som ordningsvakt. Enligt Polismyndighetens bedömning är det inte klarlagt att berörda befattningshavare har agerat felaktigt när de beslutade att avvakta med att lämna tillbaka AA:s ordningsvaktsförordnande, till dess att kammarrättens dom vunnit laga kraft.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten har, i avvaktan på att frågan om återkallelse av AA:s förordnande som ordningsvakt skulle prövas slutligt, fattat ett s.k. interimistiskt beslut om att stänga av AA från sin tjänstgöring som ordningsvakt (se 9 § lagen om ordningsvakter).

text: Möjligheten att stänga av en ordningsvakt har tillkommit för att kunna vägra en ordningsvakt att tjänstgöra när det kan antas att förordnandet kommer att återkallas. Avstängningen ska i sådant fall gälla till dess frågan om återkallelse har prövats slutligt. (Se

text: prop. 1979/80:122 s. 71

text: .) När ett beslut om avstängning har fattats ska ordningsvakten omedelbart överlämna beviset om förordnandet till Polismyndigheten eller till en polis (se 3 § förordningen om ordningsvakter). Polismyndighetens beslut att stänga av AA gällde alltså omedelbart.

text: Den frågeställning som aktualiseras i ärendet är om även beslutet att upphäva det interimistiska beslutet gällde (i meningen att avstängningen upphörde) omedelbart, eller om Polismyndigheten var tvungen att invänta den tidpunkt då beslutet inte längre kunde överklagas innan beviset om förordnande återlämnades. Polismyndigheten har lagt det sistnämnda synsättet till grund för sitt agerande.

text: Huvudregeln inom förvaltningsrätten är att ett beslut får verkställas först när tiden för överklagande har gått ut, dvs. när beslutet har fått laga kraft (se

text: 35 § första stycket förvaltningslagen

text: , som trädde i kraft den 1 juli 2018). Skälet till det är att rätten att överklaga beslutet annars kan bli illusorisk och att rättssäkerhetsaspekter därför förutsätter att laga kraft inväntas innan beslutet verkställs. Beslut som gäller endast tillfälligt får dock alltid verkställas omedelbart (se

text: 35 § andra stycket 2 förvaltningslagen

text: ). Ett typiskt exempel på sådana beslut är interimistiska beslut.

text: Det finns inte någon generell reglering i författning om vad som ska gälla när en myndighets interimistiska beslut upphävs av en högre instans. Frågeställningen synes inte vara närmare kommenterad i den juridiska litteraturen och rättspraxis

text: är sparsam på området. Rättsfallet

text: RÅ 1997 not. 242

text: kan dock nämnas, av vilket framgår att ett beslut om att återkalla en registrering som fastighetsmäklare, som enligt lag gällde omedelbart, också upphörde omedelbart sedan det efter ett överklagande upphävts av en domstol.

text: Ett interimistiskt beslut syftar till att få rättsverkningar mot den enskilde endast tillfälligt och att omedelbart, men inte slutligt, reglera ett visst förhållande. Det fattas som regel tidigt under handläggningen och på ett underlag som inte är lika fullständigt som vid den slutliga prövningen. Ett interimistiskt beslut förutsätter också ofta att den slutliga prövningen med en viss grad av säkerhet kan antas resultera i ett avgörande som reglerar det aktuella förhållandet på samma sätt som det interimistiska beslutet gör.

text: När en överinstans upphäver ett interimistiskt beslut har den som regel gjort en annan bedömning av sannolikheten att saken vid den slutliga prövningen får den utgång som underinstansen antagit. Med hänsyn till det interimistiska beslutets karaktär finns det då sällan anledning att låta åtgärden bestå i avvaktan på laga kraft. Tvärtom finns det i stället ofta starka skäl för att den tillfälliga åtgärden bör upphöra omedelbart, särskilt om den inneburit ingripande verkningar för någon enskild.

text: Utgångspunkten bör därför vara att ett interimistiskt beslut upphör att gälla omedelbart om det har upphävts, t.ex. efter ett överklagande. En annan ståndpunkt kan dock i det enskilda ärendet vara motiverad, exempelvis av de syften som ligger bakom den bestämmelse som gjort det möjligt att besluta interimistiskt.

text: I AA:s fall ansåg kammarrätten att det inte kunde antas att hans förordnande som ordningsvakt kunde komma att återkallas. Det har inte kommit fram några skäl som talar för att beslutet om avstängning ändå borde ha fortsatt att gälla. I linje med det synsätt som jag redovisat ovan anser jag att Polismyndigheten därför skulle ha återlämnat beviset om förordnandet till AA direkt när kammarrätten upphävde myndighetens beslut. Det har dock inte uttryckligen av reglering i författning eller på annat sätt framgått hur myndigheten skulle hantera situationen. Jag anser mig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera Polismyndigheten.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Besök Hembesök Integritet Orosanmälan

title: Kritik mot socialförvaltningen i Kungsörs kommun för att bl.a. ha gjort ett besök på en kvinnas arbetsplats under förhandsbedömningen av en anmälan om oro för hennes barn

sammanfattning: Inom ramen för en förhandsbedömning av en anonym anmälan om oro för en sjuårig flicka sökte socialförvaltningen vårdnadshavaren (mamman) i hennes bostad för att samtala med henne och träffa flickan. Eftersom ingen var hemma sökte förvaltningen i stället upp mamman på hennes arbetsplats. Där redogjorde handläggarna för anmälan och kom överens med mamman om ett hembesök, som gjordes senare samma dag. Efter en rekommendation från polisen gjordes samtliga besök i närvaro av polis. JO håller med förvaltningen om att det fanns skäl att ta kontakt med mamman under förhandsbedömningen. En sådan kontakt måste emellertid tas med respekt för den enskildes integritet. Förvaltningen kritiseras för att, som en första åtgärd för att få kontakt, oanmäld ha sökt mamman i hennes bostad i närvaro av uniformerade poliser. Förvaltningen får också kritik för att ha sökt upp mamman på arbetsplatsen. En sådan extraordinär åtgärd bör över huvud taget inte komma i fråga inom ramen för en förhandsbedömning. Besöket, som skedde oanmält och tillsammans med uniformerade poliser, innebar en uppenbar kränkning av mammans integritet. JO tillägger att utrymmet för ett sådant besök får anses vara mycket begränsat även under en pågående barnavårdsutredning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen i Kungsörs kommun om att förvaltningen hade genomfört ett besök på hennes arbetsplats med anledning av en anonym orosanmälan avseende hennes dotter. Hon uppgav bl.a. följande. Två handläggare från socialtjänsten kom tillsammans med flera poliser till hennes arbetsplats. Där redogjorde de för vad en anonym anmälare hade framfört i en orosanmälan avseende hennes dotter. Senare träffade hon handläggarna hemma i bostaden. Hon blev kränkt av besöket på arbetsplatsen. Hennes företag var nystartat och till följd av det inträffade har hon förlorat intäkter och flera kunder.

text: Utredning

text: JO begärde inledningsvis att som lån från förvaltningen få eventuella orosanmälningar samt journalanteckningar avseende AA:s barn för perioden den 1–15

text: juli 2013. Förvaltningen gav in en orosanmälan från den 12 juli 2013 gällande AA:s dotter, född 2007, förhandsbedömning, aktualisering samt en handräckningsbegäran från den 12 juli 2013.

text: JO begärde därefter att Socialnämnden i Kungsörs kommun skulle yttra sig över vad som hade framförts i anmälan.

text: Socialnämndens myndighetsutskott anförde bl.a. följande:

text: Socialsekreterarnas redogörelse:

text: Socialsekreterare BB och CC genomför den aktuella dagen en förhandsbedömning av den inkomna anmälan gällande familjen AA och flickan […]. Nedan följer en beskrivning av hur denna förhandsbedömning hanterats samt vilka bedömningar som gjordes.

text: Anmälan

text: Anmälan inkom till socialtjänsten per telefon kl. 11.30, 2013-07-12. Anmälaren förutsätter anonymitet för att kunna berätta vidare om sin oro för flickans leverne med sin mor och styvfar. Anmälaren uppger rädsla för modern och styvfadern då kännedom finns om kriminalitet och missbruk. […]

text: Bedömning

text: Kontakt tas med polismyndigheten, vakthavande befäl i Västerås, med anledning av ev kännedom om familjen. Familjen är inte sedan tidigare aktuell för socialtjänsten i Kungsör. Då utredning enligt kap

text: 11 § 1

text: SOL inte inletts, hänvisade polisen till sekretessen angående förfrågan om utdrag ur polisregisterutdrag. Polisen uppmanade dock till en begäran om assistans vid hembesök med anledning av de uppgifter som inkommit i anmälan. Undertecknade bedömer att ett oanmält hembesök ska göras under dagen till familjen. Assistans begärs från polismyndigheten. […]

text: Oanmält hembesök

text: Undertecknade socialsekreterare åker i egen bil tillsammans med två poliser i piketbuss och ytterligare en polis via motorcykel till familjens hemadress. Efter dörrknackning uppdagas att ingen finns i hemmet. Ytterdörren var låst. Efter en kort stund kommer en granne i närheten fram till oss tjänstemän och förmedlar att det inte står rätt till i familjen. Grannen berättar om haschlukt och uppmanar polisen att kontrollera garaget där en bil står som modern och styvfadern brukar åka i även nattetid. Personen som ger oss uppgifterna uttrycker rädsla och ville helst inte bli inblandad. Beslut tas om att åka till [AA:s arbetsplats; JO:s anm.] för att där söka modern och om möjligt försöka få henne att stänga lite tidigare för att få möjlighet att genomföra samtal genom hembesök samt träffa flickan för bedömning. Klockan var då ca 17.30. Undertecknade åker till [AA:s arbetsplats; JO:s anm.] i Kungsör och parkerar ca 75 meter därifrån. Vid ankomsten till studion var de tre poliserna redan på plats. De hade parkerat på gatan utanför studion. Polisen står och samtalar med styvfadern utanför studion. Vi socialsekreterare gick in följda av en polis. Det var ca fem personer utöver modern i lokalen. Då vi börjar prata med modern har besökarna lämnat lokalen. Vi frågar om möjligheten att stänga lite tidigare för att vi behöver samtala med henne med anledning av inkommen anmälan. […] Vi överenskommer att hon skall stänga studion och sammanstråla i hemmet på […].

text: Hembesöket genomförs av undertecknade med assistans av polisen. Poliserna var dock aldrig inne i bostaden. Ut informerar om anmälans innehåll och att hembesöket var en förhandsbedömning. […]

text: Bedömning

text: Efter samtalet och hembesöket gör undertecknade bedömningen att det inte finns skäl för ingripande enligt LVU § 2 vilket förmedlas till modern och styvfadern innan socialtjänsten avslutar det oanmälda hembesöket. Bedömningen är att utredning bör inledas enligt kap

text: 11 § l

text: SOL gällande flickan. En utredning bör inledas i syfte till att klargöra omständigheterna som fram kommit i anmälan genom att bl. a. ta del av tidigare utredning från Uppsala kommun samt få möjlighet till enskilt samtal med flickan. Detta framförs till dem båda. Undertecknade gör även bedömningen om att drogtester inte behöver tas denna dag då ingen av dem visar tecken på påverkan av alkohol eller narkotika.

text: Kommentarer

text: Avdelningschefens redogörelse: Vid lunchtid kontaktas jag av socialsekreterarna och får en beskrivning av den anmälan som inkommit. […] I samråd med Socialchefen görs en skydds- och riskbedömning avseende socialsekreterarnas säkerhet och att följa Polisens egna rekommendationer om att begära handräckning fick anses som helt riktigt. Dock ansvarar socialtjänsten inte för vilka resurser som sedan Polismyndigheten avsätter vid dessa ärenden. Dessa baseras helt på information som dom vid det tillfället endast själva hade kännedom om. Att anmälan i detta fall var anonym är en försvårande faktor men den allvarliga karaktären i anmälan och detaljrikedomen i den gav underlag och skapade skyldigheter för omedelbara insatser. Min bedömning är att Socialtjänsten har agerat enligt gällande lagstiftning och riktlinjer […].

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, anmälan eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: En anonym anmälan om oro måste bedömas med stor försiktighet. En sådan anmälan får dock inte avfärdas på grund av att den är anonym, utan det är själva innehållet i en anmälan som är avgörande för hur nämnden ska hantera den. Även en anonym anmälan kan således ligga till grund för en utredning (jfr bl.a. JO 2002/03 s. 229, dnr

text: , JO 2010/11 s. 318, dnr

text: , och JO 2014/15 s. 381, dnr

text: Frågan om nämnden ska inleda en utredning eller inte avgörs från fall till fall genom en s.k. förhandsbedömning. En utredning bör inte inledas om det redan från början står klart att nämnden inte kan eller bör vidta några åtgärder (se

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 562). En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan just en bedömning av om en utredning ska inledas eller inte. Mot den bakgrunden ska nämnden inte vidta några utredningsåtgärder och ska inom ra-

text: men för förhandsbedömningen t.ex. inte hämta in uppgifter från någon utomstående (se bl.a. JO 1995/96 s. 312, dnr

text: En förhandsbedömning måste i första hand grundas på innehållet i anmälan och nämndens tidigare kännedom om barnet eller familjen, t.ex. uppgifter i en personakt eller tidigare anmälningar (se bl.a.

text: prop. 2012/13:10 s. 57

text: SOSFS 2014:6

text: och JO 2012/13 s. 274, dnr

text: Under förhandsbedömningen får nämnden ta kontakt med det barn och de vårdnadshavare som anmälan rör (se bl.a.

text: prop. 2012/13:10 s. 58

text: , JO 2010/11 s. 353, dnr

text: ). JO har även uttalat att nämnden som en åtgärd inom ramen för en förhandsbedömning under vissa förhållanden inte bara får utan bör kontakta vårdnadshavaren, upplysa om innehållet i anmälan och ge vårdnadshavaren tillfälle att bemöta uppgifterna (se bl.a. JO 1999/2000 s. 238, dnr

text: Liksom vid all verksamhet inom socialtjänstens ska nämnden när den genomför en förhandsbedömning beakta bestämmelsen i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL om att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors integritet. I detta ligger bl.a. att nämnden måste väga de intrång i den personliga integriteten som en åtgärd från nämndens sida medför mot de intressen som nämnden har att tillgodose.

text: Anmälan och förvaltningens försök att göra ett oanmält hembesök På förmiddagen den 12 juli 2013 tog socialförvaltningen emot en anonym orosanmälan avseende AA:s dotter. I anmälan påstods bl.a. att A.E. slog flickan samt tilltalade henne på ett kränkande sätt. Anmälaren lämnade även uppgifter om att det förekom kriminalitet samt alkohol- och drogmissbruk i AA:s bostad.

text: Nämnden inledde inte någon utredning redan på grund av den inkomna anmälan. Däremot ville förvaltningen göra ett hembesök hos AA för att samtala med henne och träffa flickan för bedömning. Efter en rekommendation från polisen begärde förvaltningen assistans av polisen för att genomföra hembesöket. Två handläggare från förvaltningen besökte familjens bostad i närvaro av tre uniformerade poliser. Det visade sig dock att ingen var hemma.

text: Som redovisats ovan måste uppgifterna i en anonym anmälan värderas med stor försiktighet. I detta fall delar jag förvaltningens bedömning att innehållet i anmälan inte kunde lämnas utan avseende och jag anser även att det fanns skäl för förvaltningen att ta kontakt med barnets vårdnadshavare. Hur en sådan kontakt under förhandsbedömningen ska tas måste avgöras från fall till fall. Där har bl.a. tidigare kännedom om familjen och karaktären på de uppgifter som lämnats betydelse. I vissa fall kan det vara tillräckligt att per brev kalla vårdnadshavaren till ett möte. I andra fall kan en telefonkontakt vara lämpligare för att antingen direkt kunna samtala med vårdnadshavaren eller för att boka in ett möte vid förvaltningen eller i hemmet. Det kan även förekomma situationer där det finns skäl för socialtjänsten att oanmält söka vårdnadshavaren i dennes bo-

text: stad. Oavsett hur kontakten med vårdnadshavaren tas, måste den ske med respekt för den enskildes integritet.

text: Som en första åtgärd för att få kontakt med AA sökte förvaltningen henne oanmält i bostaden. Besöket skedde tillsammans med uniformerade poliser, vilket givetvis kunde väcka extra uppmärksamhet. Även om uppgifterna i anmälan inte kunde lämnas utan avseende var omständigheterna i det aktuella fallet enligt min bedömning inte sådana att det var nödvändigt att under förhandsbedömningen söka kontakt med AA på det sätt som skedde. I stället borde man ha försökt att i första hand nå henne per telefon eller, i andra hand, på något annat mindre uppseendeväckande sätt. Jag är alltså kritisk till förvaltningens agerande. Besöket på vårdnadshavarens arbetsplats AA bedrev en egen verksamhet i en lokal i Kungsör. Då det hade visat sig att ingen var hemma i bostaden beslutade socialtjänsten att i stället söka AA på hennes arbetsplats. Syftet med det besöket, som också gjordes i sällskap av polis, verkar ha varit att samtala med AA samt att bestämma tid för ett hembesök. När handläggarna kom fram stod tre uniformerade polismän och samtalade med flickans styvpappa utanför lokalen. En polis följde med handläggarna in i lokalen. Där fanns AA, hennes dotter och några utomstående personer. Enligt socialnämndens yttrande hade besökarna gått när handläggarna började tala med AA. Handläggarna redogjorde för anmälan och kom överens med AA om att göra ett hembesök, vilket ägde rum senare samma dag.

text: Besöket på AA:s arbetsplats skedde inom ramen för förvaltningens förhandsbedömning. Att från socialtjänstens sida söka upp en vårdnadshavare på hans eller hennes arbetsplats får anses vara en extraordinär åtgärd som över huvud taget inte bör komma i fråga inom ramen för en förhandsbedömning. Utrymmet för att besöka en vårdnadshavare på arbetsplatsen får för övrigt anses mycket begränsat även under en pågående barnavårdsutredning. Besöket, som skedde oanmält och tillsammans med uniformerade poliser, har enligt min uppfattning inneburit en uppenbar kränkning av AA:s personliga integritet. Förvaltningen förtjänar kritik för sitt agerande även i denna del.

text: Det genomförda hembesöket När hembesöket gjordes senare samma dag verkar det som om förvaltningen, förutom att samtala med AA, också bildade sig en uppfattning om hemförhållandena. I detta sammanhang vill jag rent allmänt framhålla att ett hembesök med syftet att kontrollera hemförhållandena får anses vara en sådan utredningsåtgärd som bör vidtas inom ramen för en inledd utredning och inte under en förhandsbedömning (jfr

text: prop. 1979/80:1 s. 400

text: Vad AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande eller någon åtgärd från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Avlyssning

title: Kritik mot Försäkringskassan för bristande rutiner för avlyssning av meddelanden som lämnats i de anställdas röstbrevlådor

text: I en anmälan till JO klagade AA på att han hade stora svårigheter att få tag i sin handläggare vid Försäkringskassan.

text: Försäkringskassans akt i ärendet hämtades in och granskades. Därefter remitterades anmälan till Försäkringskassan som yttrade sig. AA yttrade sig i sin tur över Försäkringskassans remissvar.

text: I sitt beslut den 15 april 2010 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen bl.a. följande.

text: Utredningen visar att AA:s handläggare vid Försäkringskassan lyssnade av sina meddelanden på sitt mobilsvar den 31 mars 2009. Det framkom då att

text: AA den 25 mars 2009 talat in ett meddelande till honom angående bl.a. svårigheterna att få tag i handläggare vid Försäkringskassan. Det inträffade ger mig anledning att redogöra för de grundläggande bestämmelserna på området.

text: Sammanfattningsvis gäller att röstmeddelanden m.m. är att anse som allmänna handlingar i vissa fall.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är en handling allmän om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF inte endast konventionella handlingar på papper, utan även upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel. Av paragrafens andra stycke framgår att en sådan upptagning anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas.

text: Enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 6 §

text: TF anses en handling vara inkommen då den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. I fråga

text: om en upptagning som avses i

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF gäller i stället att den anses inkommen till myndighet när annan har gjort den tillgänglig för myndigheten på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § andra stycket

text: TF.

text: En handling som är adresserad direkt till den som innehar befattning vid myndighet anses som allmän handling, om handlingen gäller ärende eller annan fråga som ankommer på myndigheten och ej är avsedd för mottagaren endast som innehavare av annan ställning, se

text: 2 kap. 4 §

text: TF. Regeln är teknikneutral och gäller även t.ex. epost, inspelade meddelanden i röstbrevlåda och textmeddelanden genom sms (se Lenberg m.fl. Offentlighets- och sekretesslagen – En kommentar; Appendix 1:5 –

text: Tryckfrihetsförordningen

text: 2 kap.

text: med kommentarer).

text: Av bestämmelserna följer således att ett röstmeddelande som har talats in på en befattningshavares telefon kan utgöra en allmän handling om de angivna förutsättningarna är uppfyllda. Att befattningshavaren, när röstmeddelandet talas in, är frånvarande på grund av semester eller av något annat skäl saknar betydelse för bedömningen av om meddelandet ska anses utgöra en allmän handling. Den omständigheten att befattningshavaren talat in ett svarsmeddelande som anger att han eller hon inte är närvarande ändrar inte heller det förhållandet att det inkomna röstmeddelandet kan utgöra en allmän handling. Myndigheten måste således ha tillgång till en befattningshavares röstmeddelanden när han eller hon är frånvarande.

text: Det nu anförda innebär sammanfattningsvis att om en befattningshavare har en telefon med röstbrevlåda, måste myndigheten ha rutiner som gör att innehållet i röstbrevlådan är tillgängligt för myndigheten även under befattningshavarens frånvaro. Det är inte acceptabelt att en röstbrevlåda avlyssnas först sex dagar efter det att ett meddelande inkommit. Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade och bör, om så inte redan har skett, se över sina rutiner för avlyssning av meddelanden som lämnats i de anställdas röstbrevlådor.


nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
God man/förvaltare
Samtycke

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för brister i tillsynen över ett förvaltarskap

text: Anmälan m.m.

text: Förvaltarskap var anordnat för AA. Den 8 augusti 1991 förordnade Solna tingsrätt BB som förvaltare för AA. Överförmyndarnämnden i Solna kommun entledigade den 10 september 2003 BB från uppdraget som förvaltare för AA och förordnade en annan person i hans ställe.

text: CC, som är bror till AA, klagade på överförmyndarnämndens tillsyn över förvaltarskapet under perioden 1994 till 2003. CC anförde bl.a. att överförmyndarnämnden utan anmärkning godkänt årsräkningar med orimligt höga levnadsomkostnader, att nämnden godtagit att det bland tillgångarna redovisats klientmedel uppgående till stora belopp och att nämnden inte reagerat när årsräkningar inte gavs in i tid. CC anförde vidare att det vid en efterföljande revision visat sig att det för åren 2000 till 2002 saknades underlag för ca 2 300 000 kr och att överförmyndarnämndens bristande tillsyn hade givit förvaltaren möjlighet att förskingra stora summor för AA.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens akt avseende AA samt gällande delegation vid nämnden begärdes in och granskades. Av nämndens akt framgick bl.a. följande.

text: En bank var BB behjälplig med upprättandet av årsräkningar. I samråd med banken ansökte BB, i vart fall såvitt avser årsräkningarna för åren 1999 till 2002, om och beviljades anstånd med ingivandet till den 15 maj.

text: För år 1993 redovisade BB levnadskostnader för AA om knappt 130 000 kr. Levnadskostnaderna för åren 1994 till 1998 redovisades till mellan ca 290 000 och 390 000 kr.

text: Årsräkningen för år 1999 inkom till överförmyndarnämnden den 3 maj 2000. I årsräkningen upptogs bl.a. utgiftsposten ”levnadskostnader” om 421 967 kr. Redovisade tillgångar vid årets slut uppgick till närmare 9 000 000 kr. Nämnden begärde från BB in verifikationer avseende pension och ränte-/saldobesked samt

text: kontoutdrag från bank. Årsräkningen godkändes utan anmärkning den 22 november 2000.

text: Den 25 augusti 2000 inkom BB till överförmyndarnämnden med en skrivelse i vilken han redogjorde för vissa problem avseende AA:s boende. I skrivelsen uppgav BB att han för att lösa problemen avsåg att köpa en bostadsrättslägenhet för AA:s räkning och att frigöra erforderligt kapital genom att sälja en henne tillhörig fastighet. I ett beslut den 28 augusti 2000 lämnade överförmyndarnämnden, genom en tjänsteman vid nämndens kansli, ”Tillstånd att försälja tomt och inköpa bostadsrätt”.

text: Den 14 maj 2001 anmodade överförmyndarnämnden BB att senast den 5 juni 2001 inkomma med årsräkning för år 2000. Den 7 juni 2001 meddelade BB överförmyndarnämnden bl.a. att han först då från banken hade fått ”korr” till årsräkningen och att han snarast skulle sända in räkningen. I en skrivelse till BB den 16 maj 2002 påpekade överförmyndarnämnden att den aktuella årsräkningen inte hade inkommit. Den 8 juli 2002 påminde överförmyndar–nämnden BB om detta. Årsräkningen för år 2000 inkom den 22 juli 2002. I årsräkningen upptogs bl.a. utgiftsposten ”levnadskostnader” om 867 439 kr. Redovisade tillgångar vid årets slut uppgick till drygt 10 000 000 kr. Bland tillgångarna ingick posten E. Consulting AB, klientmedel om 2 269 626 kr. Årsräkningen godkändes utan anmärkning den 26 juli 2002.

text: Årsräkningen för år 2001 inkom till överförmyndarnämnden den 17 maj 2002. För detta år redovisades levnadskostnader om 642 559 kr. Kostnaderna uppgavs avse ”bl.a. nya möbler, tvättmaskin, duschkabin, husgeråd, vårdkostnader, daginackordering, resor, utflykter”. Redovisade tillgångar vid årets slut uppgick till knappt 9 000 000 kr. Av tillgångarna avsåg 543 550 kr posten E. Consulting AB, klientmedel. Årsräkningen godkändes utan anmärkning den 26 juli 2002.

text: Överförmyndarnämndens granskningsbeslut beträffande årsräkningarna för åren 1999, 2000 och 2001 fattades av en tjänsteman vid nämndens kansli.

text: Årsräkningen för år 2002 inkom till överförmyndarnämnden den 22 juli 2003. Redovisade levnadskostnader uppgick till 539 711 kr och tillgångarna vid årets slut uppgick till drygt 6 000 000 kr.

text: Granskningen av årsräkningen för år 2002 behandlades vid överförmyndar– nämndens sammanträde den 20 januari 2004. I nämndens protokoll antecknades bl.a. att BB, trots upprepade förelägganden, inte styrkt uppgifterna i årsräkningen med underlag som visade att AA haft de kostnader som uppgetts, att en utredning som företagits med ledning av kontoutdrag visat betydande avvikelser i förhållande till uppgifterna i redovisningen, att AA:s tillgångar vid utgången av år 2002 borde ha uppgått till betydligt högre belopp än vad BB uppgett, att BB entledigats från uppdraget som förvaltare, att polisanmälan gjorts med anledning av de oegentligheter som syntes ha förelegat i de senare årens förvaltning och att en särskild genomgång av årsräkningarna för åren 2000 och 2001 företagits som gett

text: vid handen betydande avvikelser i förhållande till de uppgifter BB lämnat. Vid sammanträdet beslutade överförmyndarnämnden att granska årsräkningen för 2002 med anmärkning och att överlämna räkningen, jämte räkningarna för åren 2000 och 2001, till åklagaren som komplettering till polisanmälan. – – –

text: Efter en granskning av överförmyndarnämndens akt och delegationsordning anmodades nämnden att yttra sig över anmälan. Av yttrandet skulle även framgå överförmyndarnämndens synpunkter på om gällande delegationsordning hade iakttagits i det aktuella tillsynsärendet och vad överförmyndarnämnden i allmänhet vidtar för åtgärder för att följa upp att denna efterlevs.

text: Överförmyndarnämnden överlämnade som sitt remissvar en tjänsteskrivelse upprättad den 17 juni 2005 av kanslichefen DD, Stadsledningsförvaltningen i Solna.

text: Av överförmyndarnämndens yttrande framgick bl.a. följande.

text: Sedan en anhörig till AA slagit larm om att förvaltningen inte skett helt korrekt, inleddes år 2003 en särskild granskning av förvaltarskapsärendet. Granskningen ledde bl.a. fram till en polisanmälan mot förvaltaren BB och att denne byttes ut. Överförmyndarnämnden begärde också in underlag från BB för att kunna granska de aktuella årsräkningarna fullt ut. Då efterfrågat underlag och sluträkning från BB inte inkom, utfärdades ett vitesföreläggande.

text: Med anledning av JO:s remiss och vad som framkom vid den särskilda granskningen föranstaltade överförmyndarnämndens ordförande, i samråd med stadsledningsförvaltningen, även om en oberoende granskning av handläggningen under år 1999 och framåt. Den senare granskningen utfördes av Komrev inom Öhrlings Pricewaterhouse Coopers (i fortsättningen Komrev) som redovisade arbetet i en rapport.

text: I Komrevs granskningsrapport konstaterades att överförmyndarnämndens registrering av allmänna handlingar inte uppfyllde sekretesslagens bestämmelser. Beträffande delegationsordningen konstaterades i rapporten bl.a. att den var allmänt hållen och mycket långtgående, även med beaktande av vissa begränsningar som genomfördes den 1 januari 2004. Vad gällde iakttagelser rörande överförmyndarnämndens granskning av den aktuella förvaltningen hänvisades till en bilaga som fogades till rapporten.

text: I en sammanvägd bedömning konstaterades därefter i rapporten följande. ”Handläggningen inom ÖFN (överförmyndarnämnden; JO:s anmärkning) uppvisar stora brister. Det är vår bedömning att bristerna huvudsakligen består av bristande rutiner och planering av verksamheten. Dessa frågor måste anses utgöra en grundläggande uppgift för nämnden i utövandet av tillsyn över förmyndare, gode män och förvaltares förvaltning av enskildas egendom. Nämndens bristande

text: planering och anpassning till de krav som ställs på verksamheten och berörda tjänstemän ger utrymme för misstag samt ifrågasättande av nämnden och enskilda tjänstemän i myndighetsutövandet. I den mån åtgärder vidtagits har dessa varit som följd av inträffade händelser snarare än en på riskanalys baserad åtgärd. Det föreligger risk att nämnden, vid en prövning, inte med stöd av dokumentation kan verifiera att ärenden handlagts på korrekt sätt.”

text: Överförmyndarnämnden konstaterade, mot bakgrund av innehållet i rapporten, att det fanns stora brister i handläggningen hos nämnden. Genom att delegationsordningen var alltför generell och långtgående hade för stort ansvar lagts på enskilda tjänstemän att hantera och bedöma komplexa enskilda ekonomiska förhållanden. I de fall brister funnits vid handläggningen eller vid delegationsbeslut, hade nämnden inte haft tillräcklig kontroll och uppsikt.

text: Som en kommentar till CC:s anmälan i övrigt hänvisade överförmyndarnämnden till två bilagor till Komrevs rapport. Bilagorna angavs utgöra dels en ”kronologisk sammanfattning över samtliga aktiviteter i ärendet mellan 1999-02-18 och 2005- 04-01”, dels ”Noteringar … avseende åren 1999–2005 skildrar när nämnden vidtagit vilka handlingar etc.”. Vidare hänvisade nämnden till ett underlag upprättat den 10 september 2003 inför nämndens beslut att entlediga BB från uppdraget som förvaltare för AA. I detta underlag konstaterades bl.a. att den genomgång av de gångna årens årsräkningar som inleddes i juni 2003, sedan anhörig till AA framfört klagomål mot förvaltningen, visat att anmärkningsvärt höga levnadskostnader redovisats för AA och att underlag för kostnaderna tydligen aldrig kontrollerats då de inte avprickats i årsräkningarna.

text: Trots redovisade brister konstaterade överförmyndarnämnden att det genom byte av förvaltare, årsräkning med anmärkning, anmodan att inkomma med handlingar etc. vidtagits en rad åtgärder i det enskilda ärendet.

text: Under rubriken Förslag till åtgärder anförde överförmyndarnämnden slutligen bl.a. följande. De föreliggande bristerna är allvarliga och föranleder en rad omedelbara åtgärder för att stärka överförmyndarnämndens kontroll och tillsynsmöjligheter. Överförmyndarnämnden kommer därför att besluta om en ny delegationsordning. I avvaktan på det beslutet dras gällande tjänstemannadelegation in med omedelbar verkan. En särskild granskning av övriga förvaltarskapsärenden bör genomföras. Överförmyndarnämnden avser vidare initiera en fullständig riskanalys av verksamheten och utarbeta riktlinjer för vissa delar av verksamheten. Den juridiska kompetensen hos överförmyndarnämnden bör förstärkas ytterligare. Under förutsättning att erforderliga beslut fattas har överförmyndarnämnden för avsikt att inleda arbetet med att rekrytera en person med juridisk kompetens, vilket kommer att innebära en förstärkning av överförmyndarnämndens verksamhet.

text: Sedan jag mottagit remissvaret fann jag anledning att begära ett förnyat yttrande från överförmyndarnämnden. I remissen anmodades överförmyndarnämnden åter att yttra sig över de påståenden CC gjort i sin anmälan. I remissen angavs vidare att yttrandet skulle innehålla en redogörelse för vilka konkreta åtgärder överförmyndarnämnden vidtagit vid granskningen av den dåvarande förvaltarens redovisning av förvaltningen samt för överförmyndarnämndens syn på hur nämndens granskning förhöll sig till de bestämmelser som gäller för överförmyndares tillsynsverksamhet. Slutligen påpekades att det av yttrandet också, som redan tidigare begärts, skulle framgå överförmyndarnämndens synpunkter på om gällande delegationsordning hade iakttagits i det aktuella tillsynsärendet och vad överförmyndarnämnden i allmänhet vidtar för åtgärder för att följa upp att delegationsordningen efterlevs.

text: Överförmyndarnämnden överlämnade som sitt remissvar ett kompletterande yttrande upprättat den 24 oktober 2005 av kanslichefen DD, med bl.a. följande innehåll.

text: 1. JO ber nämnden kommentera AA:s levnadskostnader för åren 1999–2001, som enligt förvaltarens redovisning uppgått till 2 171 023 kr eller 60 306 kr per månad utan att överförmyndaren reagerade. Årsräkningarna för de gällande åren var kraftigt försenade i tiden. Årsräkningen för 1999 godkändes först i november 2000 och de för 2000 respektive 2001 godkändes först i juli 2002. Då dessa årsräkningar var så kraftigt förskjutna i tiden har även nämndens bedömningar och åtgärder blivit på motsvarande sätt försenade. De konkreta åtgärder som överförmyndarnämnden vidtog i samband med den särskilda granskningen (se tidigare yttrande) blev därmed också förskjutna i tiden. I bilaga till tidigare yttrande finns redovisat vilka kompletterande uppgifter nämnden infordrade samt när påminnelser om dessa gått ut. Granskning av de aktuella årsräkningarna har skett på delegation och sedan anmälts till överförmyndarnämnden. Trots ovan redovisade åtgärder kan ändå konstateras att nämnden i sin tillsyn/granskning inte utrett de påtalade bristerna avseende de höga levnadskostnaderna. 2. JO ber nämnden kommentera att överförmyndarnämnden utan anmärkning accepterade att förvaltaren på årsredovisningar som tillgång angivit ”klientmedel” som per den 31 december 2000 uppgick till 2 269 626 kr. Förvaltarens ”klientmedelskonto” är självfallet en kontantkassa som denne haft tillgång till. ”Klientmedelskonton” förekommer inte i ställföreträdarskapen. Medlen härrör huvudsakligen från likvid för huvudmannens fastighet som försåldes år 2000. Avsikten var naturligtvis att dessa pengar skulle sättas in på huvudmannen tillhörigt spärrat konto. – – – 4. JO ber överförmyndarnämnden yttra sig över om gällande delegationsordning har iakttagits i det aktuella tillsynsärendet. Som komplement till vad överförmyndarnämnden redan anfört beträffande delegation får nämnden lämna följande synpunkter. Dåvarande handläggaren/sekreteraren vid överförmyndarkansliet hade, enligt nämndens delegationsordning, rätt att granska årsräkningar. Den av nämnden utgivna delegationen var vid den aktuella tiden inte begränsad till storlek på tillgångar eller svårighetsgrad i övrigt. Således hade nämnda handläggare rätt att granska de ifrågavarande årsräkningarna, vilket betyder att gällande delegationsordning har iakttagits i detta hänseende. I dag skall årsräkningar med

text: tillgångar eller inkomster överstigande 1 mnkr behandlas av nämnden liksom årsräkningar och sluträkningar av mer komplicerad natur. Som nämnts i tidigare yttrande har överförmyndarnämnden tidigare beslutat om revidering av sin delegationsordning. Denna reviderade delegationsordning har fastställts i sammanträde den 24 oktober 2005, § 61. Syftet med detta är att stärka nämndens tillsyn av den verksamhet för vilken nämnden ansvarar. 5. Avslutningsvis frågar JO vad överförmyndarnämnden i allmänhet vidtar för åtgärder för att följa upp att delegationsordningen efterlevs. Till skillnad från delegationsbeslut i andra kommunala nämnder anger

text: föräldrabalken

text: att beslut tagna på delegation inte behöver anmälas till överförmyndarnämnden. Eftersom denna regel dock rimmar dåligt med kravet på överförmyndarnämndens tillsyn och uppföljning, har sedan lång tid delegerade beslut, såsom verkställda granskningar av årsräkningar, anmälts till nämnden. Också ifrågavarande beslut har anmälts till överförmyndarnämnden. Nämnas kan att vid de inspektioner som länsstyrelsen med jämna mellanrum utför av överförmyndarverksamheten, har länsstyrelsen tagit del av nämndens delegationsordning men inte haft några synpunkter på densamma. Verkligheten tycks dock visa på behovet av ovan nämnda revidering. En gång om året fastställer överförmyndarnämnden sin verksamhetsberättelse. Detta ärende ger nämnden tillfälle att få insyn i omfattningen och omsättningen på alla ärenden som pågår i verksamheten. Där framkommer antal ärenden av olika slag, antal påbörjade och avslutade ärenden etc., något som gett nämnden en insikt i vilken verksamhet som handlagts under året och därmed vilka viktiga delegationsbeslut som fattats. Därutöver vill nämnden återigen peka på det åtgärdspaket som finns redovisat i nämndens första yttrande. Dessa åtgärder genomförs nu enligt fastställd planering.

text: Sammanfattande bedömning

text: Överförmyndarnämnden har i sina båda yttranden redovisat de aktiviteter och bedömningar som förevarit i det aktuella ärendet vid tiden för de aktuella granskningarna. Överförmyndarnämnden kan konstatera att nämndens dåvarande rutiner för granskning av årsräkningar och uppföljning av utgiven delegation inte varit helt tillfredsställande. Den tillsyn överförmyndarnämnden utövat i det aktuella ärendet kan därmed inte anses förenlig med de bestämmelser som gäller för överförmyndarnämndens tillsynsplikt.

text: CC kommenterade remissvaren.

text: I beslut den 8 november 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att förvaltare inte står under JO:s tillsyn. Min granskning omfattar därför endast överförmyndarnämndens handläggning och jag kan inte uttala mig om förvaltarens åtgärder. Jag vill även anmärka att jag inte har granskat handläggningen av tillsynsärendet ur alla aspekter och att jag valt att begränsa min granskning till nämndens handläggning fr.o.m. år 2000.

text: Ingivandet av årsräkningen för år 2000 Enligt

text: 14 kap. 15 § föräldrabalken

text: (FB) skall en ställföreträdare före den 1 mars varje år till överförmyndaren ge in en årsräkning innehållande en redogörelse för förvaltningen under föregående år. Enligt

text: 16 kap. 13 §

text: FB får överförmyndaren, om en ställföreträdare försummar att avge årsräkning i rätt tid, vid vite förelägga

text: denne att fullgöra sin skyldighet. Innan vitesföreläggande beslutas skall överförmyndaren skriftligen påminna ställföreträdaren om dennes skyldigheter.

text: I förevarande fall dröjde det drygt 14 månader från det att BB enligt meddelat anståndsbeslut skulle ha givit in årsräkningen för år 2000 till överförmyndarnämnden, till dess att den kom in dit. I direkt anslutning till att anståndstiden löpte ut anmodades BB att inom en kortare tid komma in med räkningen. Sedan BB den 7 juni 2001 meddelat att han snarast skulle fullgöra sin skyldighet vidtog överförmyndarnämnden, såvitt framgår av utredningen, inte några åtgärder i detta avseende på nästan ett helt år. De åtgärder nämnden därefter vidtog var att vid två tillfällen påminna BB om årsräkningen. Enligt min mening borde överförmyndarnämnden redan i juni 2001, när varken utlovad årsräkning eller ny anståndsbegäran kom in, ha agerat genom att vid vite förelägga BB att avge räkningen. Jag är synnerligen kritisk till överförmyndarnämndens sätt att hantera BB:s underlåtenhet att i detta avseende fullgöra sin skyldighet.

text: Granskningen av årsräkningar i övrigt Ett viktigt inslag i den tillsyn över ställföreträdares verksamhet som överförmyndaren enligt

text: 16 kap. 1 §

text: FB har, är att genom granskning av årsräkningar kontrollera att den enskildes medel använts och placerats i enlighet med gällande regler.

text: Bestämmelser om hur förvaltningen skall skötas finns bl.a. i 12 kap 4 § och 14 kap. 7 och 8 §§ FB. Enligt bestämmelserna skall den enskildes medel i skälig omfattning användas för hans eller hennes uppehälle, utbildning och nytta i övrigt. De medel som inte används för sådana ändamål skall placeras så att tillräcklig trygghet finns för deras bestånd och så att de ger skälig avkastning. Pengar som inte placeras på visst närmare angivet sätt och inte heller omedelbart behöver användas, skall göras räntebärande genom att sättas in hos bank eller kreditmarknadsföretag. Pengarna får sedan, med vissa undantag, endast tas ut med överförmyndarens samtycke.

text: Vid sin redovisning av den förvaltade egendomen skall ställföreträdaren i årsräkningen enligt

text: 14 kap. 15 §

text: FB ange den enskildes tillgångar och skulder vid början och slutet av den tid som räkningen avser. Årsräkningen skall också innehålla en sammanställning av inkomster och utgifter under samma tid. Av årsräkningen skall särskilt framgå hur mycket som har använts för den enskildes uppehälle eller nytta i övrigt.

text: I ett tidigare ärende hos JO (dnr 3874-2005) uttalade jag, vad gäller innehållet i överförmyndarens granskning av årsräkningar, i ett inspektionsprotokoll den 3–5 oktober 2005 bl.a. följande. Vid granskningen skall en bedömning göras av om redovisade poster är rimliga och om upptagna utgifter verkligen avser den enskilde. För att möjliggöra en sådan bedömning måste utredas vad ospecificerade poster innehåller. Redovisade utgifter skall granskas mot de verifikationer som bifogats och mot de eventuella uttagstillstånd som lämnats. Saknas underlag beträffande en

text: post av större omfattning eller som av annan anledning är tveksam, måste övervägas om underlag eller förklaring skall begäras in. Vidare skall överförmyndaren vid granskningen förvissa sig om att de bankmedel som skall vara spärrade också är det.

text: Av utredningen framgår att överförmyndarnämnden utan anmärkning godkände årsräkningar för åren 1999 och 2000 i vilka redovisades ospecificerade ”levnadskostnader” för AA om 421 967 respektive 867 439 kr och årsräkning för år 2001 med redovisade ”levnadskostnader” om 642 559 kr. I den senare räkningen angavs att posten avsåg ”bl.a. nya möbler, tvättmaskin, duschkabin, husgeråd, vårdkostnader, daginackordering, resor, utflykter”. Överförmyndarnämndens remissvar kan inte uppfattas på något annat sätt än att dessa poster varken kontrollerades mot verifikationer eller föranledde någon som helst förfrågan från nämndens sida i samband med den ordinarie granskningen. Remissvaren ger inte något besked om de redovisade posterna över huvud taget var föremål för några överväganden innan de godkändes. De redovisade utgifterna för levnadskostnader är ospecificerade och uppseendeväckande stora. Det är enligt min mening uppenbart att överförmyndarnämnden, vid belopp av denna storleksordning, borde ha begärt att utgifterna specificerades och infordrat verifikationer för dessa, innan nämnden tog ställning till om årsräkningarna kunde godkännas eller inte.

text: Av utredningen framgår vidare att det i årsräkningarna för åren 2000 och 2001 bland tillgångarna per den 31 december upptogs posten E. Consulting AB, klientmedel om 2 269 626 kr respektive 543 550 kr. Av årsräkningarna framgick alltså att BB utan överförmyndarnämndens kontroll kunde disponera över avsevärda belopp. Som framgår av ovan redovisade bestämmelser borde pengarna ha satts in hos bank eller kreditmarknadsföretag och därigenom försetts med överförmyndarspärr. Vid den ordinarie granskningen av årsräkningarna borde överförmyndarnämnden därför ha reagerat genom att omgående påfordra att medlen sattes in hos bank eller kreditmarknadsbolag.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det förekommit mycket allvarliga brister i överförmyndarnämndens granskning av årsräkningarna för de aktuella åren. Överförmyndarnämnden förtjänar synnerligen allvarlig kritik för sin bristande tillsyn över förvaltarskapet i de nu aktuella delarna.

text: Överlåtelse av fast egendom och förvärv av bostadsrätt Av

text: 14 kap. 11 §

text: FB framgår att en ställföreträdare får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyndarens samtycke. Samtycke får lämnas endast om överlåtelsen är lämplig med hänsyn till egendomens natur samt den enskildes behov och samlade tillgångar. Enligt samma paragraf krävs också överförmyndarens samtycke för förvärv av en bostadsrättslägenhet. Sådant samtycke skall lämnas om inte förvärvet kan anses olämpligt med hänsyn till egendomens natur eller andra omständigheter.

text: JO har i ett antal tidigare ärenden uttalat följande rörande underlaget för överförmyndarens beslut i en fråga om tillstånd till överlåtelse av fast egendom. I allmänhet bör finnas bl.a. utredning om fastighetens värde i form av ett värderingsutlåtande utfärdat av en sakkunnig och opartisk person. Villkoren för försäljningen bör anges så fullständigt som möjligt, helst genom att färdigt köpekontrakt eller förslag till sådant inges till överförmyndaren. Överförmyndaren skall ha ett sådant beslutsunderlag att han eller hon kan se till att priset inte understiger fastighetens värde och att villkoren för betalning och i övrigt för försäljningen är till huvudmannens fördel (se bl.a.

text: JO 2002/03 s. 403

text: ). Enligt min mening bör i huvudsak motsvarande principer tillämpas i fråga om tillstånd till förvärv av bostadsrätt.

text: I

text: 16 kap. 9 §

text: FB anges att överförmyndaren, före ett ställningstagande till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall bereda huvudmannen och dennes närmaste släktingar tillfälle att yttra sig om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till ”förvaltningsåtgärd av större vikt” hör bl.a. överlåtelse av fast egendom och förvärv av bostadsrätt.

text: I förevarande fall beslutade en sekreterare vid överförmyndarnämndens kansli om tillstånd till överlåtelse av fast egendom och förvärv av bostadsrätt. Enligt den delegationsordning som gällde vid den aktuella tidpunkten överläts emellertid inte beslutanderätt enligt

text: 14 kap. 11 §

text: FB till tjänsteman. Sekreteraren var således inte behörig att besluta i tillståndsfrågan. Det meddelade tillståndsbeslutet innehåller inte några som helst villkor för den tilltänkta överlåtelsen respektive förvärvet. Vidare saknade överförmyndarnämnden, såvitt framgår av utredningen, nödvändigt beslutsunderlag i fråga om priser och övriga villkor för att vid sin bedömning kunna ta hänsyn till huvudmannens intressen. Av utredningen framgår inte heller om överförmyndarnämnden hört huvudmannen eller hennes närmaste släktingar inför tillståndsfrågans prövning eller på vilka grunder nämnden avstått från att göra det.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det förekommit flera allvarliga brister i överförmyndarnämndens handläggning såvitt avser tillståndsfrågan. Jag är synnerligen kritisk till nämndens handläggning också i denna del. Eftersom JO inte brukar uttala sig om myndigheternas ställningstaganden i de sakfrågor som ankommer på dem att avgöra, uttalar jag mig däremot inte i frågan om beslutet att lämna samtycke i tillståndsfrågan är riktigt i sak.

text: Delegationen i övrigt Med vissa närmare angivna undantag kan en överförmyndarnämnd med stöd av

text: 19 kap. 14 §

text: FB uppdra åt bl.a. en kommunal tjänsteman, med den kompetens som behövs, att på nämndens vägnar avgöra ärenden.

text: Av utredningen framgår att överförmyndarnämndens arbete är organiserat så att nämnden har ett eget kansli där tjänstemän med stöd av delegation sköter det löpande arbetet. Den beslutanderätt som nämnden överlåtit till tjänsteman vid

text: nämnden avser enligt den i ärendet inhämtade delegationsordningen i och för sig endast sådana grupper av ärenden som enligt den redovisade bestämmelsen får delegeras.

text: Av den angivna bestämmelsen följer emellertid också att delegationen skall vara anpassad till den enskilde tjänstemannens kompetens. I förarbetena till bestämmelsen anförs i denna del att man bör kunna utgå från att bl.a. överförmyndarnämnderna noga prövar vilka beslut som skall delegeras, att de bedömer vilka kunskaper och vilken erfarenhet som krävs och att de tar ansvar för att den person till vilken beslutsrätt överlämnas uppfyller de krav som måste ställas (

text: prop. 1995/96:47 s. 10

text: ). Med detta följer naturligtvis också en skyldighet för överförmyndarnämnden att följa upp att delegationen vid varje tidpunkt också är anpassad till kompetensen hos den tjänsteman som beslutanderätten har överlämnats till. Omständigheterna i detta ärende talar med eftertryck för att överförmyndarnämnden inte insett sitt ansvar härvidlag. Nämnden förtjänar allvarlig kritik även i denna del. Avslutande kommentarer Överförmyndarnämnden har i sitt remissvar den 24 oktober 2005 uppgett att beslut fattade med stöd av delegation sedan lång tid tillbaka anmäls till nämnden, trots att lagstiftningen inte uppställer något sådant krav, för att säkerställa att nämnden fullgör sitt tillsynsansvar och för att följa upp överförmyndarkansliets arbete. Överförmyndarnämnden uppger vidare att den verksamhetsberättelse som årligen fastställs ger nämnden tillfälle till insyn i omfattningen och omsättningen på de ärenden som pågår i verksamheten.

text: Jag kan trots detta konstatera att det förekommit mycket allvarliga brister i den tillsyn som för överförmyndarnämndens räkning utövats av kansliet över BB:s förvaltning från år 1999 fram till dess att nämnden inledde den särskilda granskningen. Det är uppenbart att den årliga verksamhetsberättelsen och anmälandet av delegationsbesluten till nämnden inte har varit tillräckligt för att följa upp arbetet inom kansliet. Det inger mycket starka betänkligheter att det inte funnits en sådan intern kontroll att bristerna i tillsynen uppmärksammades tidigare. Jag beaktar då särskilt att det aktuella förvaltarskapet omfattat så stora tillgångar att ärendet definitivt inte kan ha ansetts vara ett rutinärende.

text: Av remissvaren framgår dock att överförmyndarnämnden har inlett ett arbete med att stärka nämndens kontroll och tillsynsmöjligheter. Bland planerade åtgärder nämns en revidering av delegationen, en särskild granskning av övriga förvaltarskapsärenden, utarbetandet av riktlinjer för vissa delar av verksamheten och en förstärkning av den juridiska kompetensen hos överförmyndarnämnden. Jag har för avsikt att följa upp resultatet av detta arbete och kommer vid planeringen av min inspektionsverksamhet att beakta det som har framkommit i ärendet.

text: Med anledning av Komrevs påpekanden om brister i överförmyndarnämndens registrering av allmänna handlingar, vill jag anmärka att jag förutsätter att dessa

text: påpekanden lett till att nämnden numera har rutiner i dessa avseenden som överensstämmer med sekretesslagens bestämmelser.

text: Jag har i detta ärende övervägt att inleda förundersökning avseende tjänstefel. Det stod emellertid redan tidigt klart att det funnits långtgående och övergripande brister i överförmyndarnämndens sätt att bedriva sin verksamhet. Framför allt mot den bakgrunden kunde jag inte finna att det förelåg tillräcklig grund för ett beslut om förundersökning. Jag nöjer mig därför med den synnerligen allvarliga kritik som jag riktat mot överförmyndarnämnden i det föregående.