title: Inspektion vid Länsrätten i Norrbottens län

text: Sammanfattande synpunkter

text: Justitiekanslerns granskning pågick under en dag och omfattade endast en liten del av verksamheten vid Länsrätten i Norrbottens län. Det allmänna intrycket var att länsrätten är en välskött domstol. Några påtagliga brister konstaterades inte.

text: Justitiekanslern uttalar kritik i två avseenden för handläggningen av ett mål enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vidare gör Justitiekanslern vissa uttalanden angående utformningen av några domar i mål avseende tillämpning av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård (LPT).

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern under våren 2004 att inspektera Länsrätten i Norrbottens län.

text: Justitiekanslern skrev till länsrätten den 9 mars 2004 varvid akter i mål som avgjorts under vissa tider beställdes fram i förväg. Inspektionen genomfördes den 18 mars 2004.

text: Inspektionen

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att kontrollera att kravet på rättssäkerhet iakttas i länsrättens verksamhet. En utgångspunkt var vidare att slutsatserna av inspektionen skall kunna fungera som vägledning inför framtiden snarare än som kritik mot eventuella fel.

text: Inspektionens genomförande

text: Granskningen genomfördes under en dag och begränsades till akterna i dels samtliga LVU-mål som avgjorts under januari och februari åren 2003 och 2004, dels samtliga LPT-mål som avgjorts under januari åren 2003 och 2004, dels slutligen de tio äldsta ej avgjorda målen eller ärendena.

text: Inspektionen inleddes med ett möte med lagmannen JÅK, rådmännen GL och JL samt kanslichefen RK. JÅK berättade om verksamheten vid domstolen. Därefter granskades de i förväg beställda akterna.

text: Justitiekanslern tog med sig två akter från länsrätten för ytterligare granskning (mål nr 139-04 och 133-04). Efter en närmare genomgång av dessa akter begärde Justitiekanslern in ett yttrande från länsrätten för att få svar på vissa frågor. Länsrätten har i sitt yttrande lämnat vissa förtydliganden samt i övrigt hänvisat till ett yttrande från rådmannen LH vid länsrätten. Yttrandena i aktuella delar redovisas nedan under berörda avsnitt.

text: Iakttagelser och överväganden

text: Allmänt om länsrättens verksamhet

text: På länsrätten arbetar 6 domare, 2 notarier, 2 föredragande, 5 sekreterare, en kanslichef, en administratör och en vaktmästare. Den målberedande gruppen är relativt liten och tanken är att man på sikt skall minska antalet domare och öka andelen målberedande personal. En sådan förändring skulle, enligt länsrättens mening, medföra effektivitetsvinster. Ett av problemen på domstolen är att domarlönerna tar en stor del av tilldelade lönemedel. Med ytterligare resurser skulle domstolen kunna utöka den målberedande personalen och därmed kunna avgöra målen snabbare. Ett annat problem angavs vara att delgivning med stämningsmän fungerar dåligt i länet vilket påverkar länsrättens arbete. Samarbetet med andra myndigheter fungerar bra och allmänhetens förtroende för domstolen är gott såvitt kan utläsas av de reaktioner som allmänheten ger uttryck för i olika sammanhang.

text: Antalet inkomna mål ligger ganska konstant på ca 2 500 per år och ungefär lika många mål avgörs. Länsrätten har 787 mål i balans varav åtta är äldre än tre år. Av de balanserade målen består en tredjedel av skattemål, en tredjedel av socialförsäkringsmål och resterande tredjedel av övriga mål.

text: Målen avgörs enligt länsrätten i den ordning som anges i länsrättsinstruktionen och därefter i åldersordning. Att vissa mål halkar efter beror till största delen på att målet har behövt kommuniceras vid flera tillfällen och att de enskilda parterna då begärt och beviljats anstånd.

text: De tio äldsta målen/ärendena

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta inte avgjorda målen eller ärendena på länsrätten. Många av dessa mål och ärenden hade kommunicerats ett flertal gånger med såväl klaganden som den myndighet som hade meddelat det överklagade beslutet. Detta tycktes vara den främsta orsaken till att de inte blivit avgjorda. Vidare hade klaganden i flera av målen beviljats anstånd vid upprepade tillfällen med att inkomma med synpunkter m.m. Det kan finnas anledning att erinra om att kommunikation kan underlåtas om den är uppenbart onödig. Bedömningen av om en kommunikation är uppenbart onödig eller inte kan givetvis erbjuda vissa svårigheter. Hänsyn måste tas till materialets natur, tidigare kommunicerat material och hur pass stort inflytande som materialet kan utöva på avgörandet av målet. För att motverka sådan kommunicering som i det enskilda fallet uppenbart inte har någon uppgift att fylla kan det vara angeläget att domstolen lägger vikt vid en aktiv processledning. Vidare bör upprepade anstånd med att inkomma med synpunkter inte medges utan en närmare prövning av förutsättningarna härför.

text: Justitiekanslern har inte kunnat finna att det finns anledning till att uttala någon kritik mot länsrätten i denna del.

text: LVU-målen

text: Justitiekanslern granskade alla LVU-mål som hade avgjorts under januari 2003 och 2004. De var i god ordning och hade handlagts inom föreskrivna tidsfrister.

text: Beträffande tre av målen gjordes dock vissa iakttagelser. Det gäller målen 104-03, 632-03 och 133-04 som handlar om underställande av beslut av socialnämnden om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU. Enligt

text: 7 §

text: LVU skall länsrätten pröva sådana beslut inom en vecka från den dag beslutet och handlingarna kom in till rätten, om det inte finns synnerliga hinder.

text: Mål 104-03 och 632-03

text: I båda målen förelades parterna att yttra sig senast samma dag som enligt

text: 7 §

text: LVU var senaste dag för länsrättens beslut.

text: I det ena fallet (104-03) underställdes beslutet länsrätten den 21 januari 2003. Länsrätten skulle således pröva det aktuella beslutet senast den 28 januari 2003. Parterna förelades att yttra sig senast sistnämnda datum. Inget klockslag angavs i föreläggandet. I det andra fallet (632-03) inkom socialnämndens beslut till länsrätten den 14 januari 2004, varför det skulle prövas senast den 21 januari 2004. Parterna förelades i det målet att yttra sig senast den 21 januari 2004 även här utan angivande av klockslag. Båda målen prövades dock inom den föreskrivna tidsfristen.

text: Vid samtal med några av domarna på länsrätten framgick att parterna normalt föreläggs att yttra sig senast dagen före senaste dag för prövning.

text: Enligt Justitiekanslern uppfattning är det förenat med vissa risker att förelägga parterna att yttra sig senast samma dag som beslutet enligt LVU skall prövas av länsrätten. I de fall det bedöms nödvändigt att låta tidsfristen löpa ut den dagen torde det vara lämpligt att ange ett klockslag när yttrandet senast skall vara domstolen tillhanda. Annars riskerar domstolen att parterna yttrar sig så sent att det inte blir möjligt att avgöra målet inom den i LVU föreskrivna tiden.

text: Mål 133-04

text: Handläggningen avseende två underställda beslut av en socialnämnd om omedelbart omhändertagande enligt LVU var sådan att Justitiekanslern fann skäl att titta närmare på ärendet efter inspektionen. Akten medtogs därför för ytterligare granskning. De frågor som närmast tilldrog sig Justitiekanslerns intresse var frågan om förordnande av offentligt biträde och frågan om fastställelse av ett beslut ”tills vidare”.

text: Socialnämnden i Älvsbyns kommun beslöt den 19 januari 2004 att omedelbart omhänderta två barn med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Besluten underställdes Länsrätten i Norrbottens län den 23 januari 2004 vilket var en fredag. Länsrätten förordnade ett offentligt biträde för barnens far påföljande måndag den 26 januari 2004. Fredagen den 30 januari 2004 förlängde länsrätten tiden att pröva det underställda beslutet till den 6 februari 2004. Samma dag förordnades offentliga biträden dels för barnen, dels för barnens mor. Parterna förelades att yttra sig senast fredagen den 6 februari 2004. I ett beslut den 6 februari 2004 fastställde länsrätten ”tills vidare” de omedelbara omhändertagandena. Länsrätten konstaterade i beslutet att i vart fall ett av barnen inte hade fått del av ett föreläggande ställt till henne.

text: Förordnande av offentliga biträden

text: Justitiekanslern uppmärksammade att förordnande av offentligt biträde till barnens far hade ägt rum tre dagar efter det att underställandet inkom till länsrätten, medan sådant biträde förordnats för de omhändertagna barnen och modern först påföljande fredag. Justitiekanslern begärde länsrättens yttrande i frågan.

text: Rådmannen LH, som handlade det aktuella ärendet, har i yttrande till länsrätten anfört sammanfattningsvis följande. Frågan som omedelbart uppkom var om det fanns sannolika skäl för tvångsvård med hänsyn till faderns förhållanden och uppgiften att vårdnadshavarna godtog det boende som hade ordnats för döttrarna. Det kom att gälla vilken tilltro som kunde fästas vid de uppgifter som föräldrarna hade lämnat. I detta hänseende bedömdes i synnerhet faderns uppfattning väsentlig. Efter hand fick LH uppgifter som tydde på att offentliga biträden ändå borde förordnas även för flickorna och modern.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Av

text: 39 §

text: LVU framgår att i mål och ärenden om omedelbart omhändertagande enligt 6 § skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Det ligger därför i sakens natur att parternas behov av offentliga biträden prövas i nära anslutning till det att ett beslut om omhändertagande underställs länsrätten.

text: Länsrätten fann att det fanns förutsättningar att förordna offentligt biträde för de omhändertagna barnens far. Eftersom grunden för omhändertagandet var omständigheter hänförliga till barnens hemmiljö borde offentliga biträden ha förordnats samtidigt även för de omhändertagna barnen och deras mor.

text: Vid en granskning av länsrättens akt har inte framkommit att det vidtogs några handläggningsåtgärder eller att det inhämtades någon information i ärendet under tiden från det att ett offentligt biträde förordnades för fadern på måndagen till det att offentliga biträden förordnades till barnen och modern nästkommande fredag. Det har således – såvitt förstås – inte framkommit några nya omständigheter som inte var kända redan vid tiden för underställningen. Underlåtenheten att i tid förordna biträden fick till följd att ärendet inte kunde prövas inom en vecka från underställandet. Utredningstiden behövde därför förlängas av länsrätten. Ärendets avgörande fördröjdes genom länsrättens handläggning.

text: Länsrätten kan inte undgå viss kritik för underlåtenheten att i tid ta ställning till frågan om förordnande av offentliga biträden för barnen och modern. Justitiekanslern anser att det finns skäl att kritisera underlåtenheten även om bedömningen av behovet av offentligt biträde i sig är av ett sådant slag att den omfattas av domarens självständighet i dömandet.

text: Fastställelse ”tills vidare”

text: Justitiekanslern uppmärksammade att länsrätten i beslutet den 6 februari 2004 i målet fastställde det omedelbara omhändertagandet ”tills vidare”. Av ett tillägg till beslutet framgår att fastställandet var avsett att gälla provisoriskt i avvaktan på att alla berörda fått del av förelägganden i målet. Justitiekanslern efterfrågade länsrättens bevekelsegrunder för ställningstagandet.

text: I yttrande till länsrätten har den ansvarige rådmannen LH anfört bl.a. att han ansåg att det fattade beslutet var nödvändigt av det skälet att parterna borde få möjlighet att klaga på beslutet till kammarrätten. Enligt hans mening stämmer ett sådant beslut också väl med att beslutet skall kunna hävas av rätten för den händelse att det till följd av nya omständigheter inte längre finns skäl för omhändertagandet. Han ansåg att det inte fanns något lagligt hinder mot beslutet.

text: Länsrätten har i sitt yttrande anfört att det i LVU saknas grund för att fastställa ett beslut om omhändertagande provisoriskt. Länsrätten har dock påpekat att rätten har möjlighet att gå utanför tidsfristen en vecka om det finns något hinder som omöjliggör prövning, t.ex. att rätten finner det nödvändigt att få utredningen kompletterad.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ett omedelbart omhändertagande med stöd av LVU är till sin karaktär en akut och provisorisk åtgärd i avvaktan på en ansökan om vård. Ett omedelbart omhändertagande skall underställas rätten varvid rätten har att pröva om omhändertagandet skall bestå eller inte. Ett omedelbart omhändertagande kan inte fastställas i avvaktan på att parterna blir delgivna förelägganden o.d. Prövningen skall i stället ske utifrån om förutsättningarna i 6 § är uppfyllda eller inte. Det underställda beslutet bör i regel prövas även om delgivning inte har kunnat ske. Bestämmelsen i

text: 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , som ger en förvaltningsdomstol möjlighet att bl.a. fatta interimistiska beslut i allmänhet, är inte tillämplig i ansöknings- och underställningsmål.

text: Det finns alltså inte några lagliga möjligheter att fastställa ett omedelbart omhändertagande provisoriskt på det sätt som skett. Länsrätten kan därför inte undgå kritik för det nu redovisade.

text: LPT-målen

text: Justitiekanslern granskade alla akter avseende LPT-mål som avgjordes i januari åren 2003 och 2004. Det allmänna intrycket var gott och de tidsfrister som anges i lagen hade hållits. Justitiekanslern uppmärksammade dock att utformningen av vissa domar var bristfällig när det gälde angivandet av parterna och sakfrågan.

text: Angivande av parter

text: Justitiekanslern konstaterade att det i beslut och domar i några mål enligt LPT (t.ex. 126-03 och 2616-03) som sökande endast hade angetts ”cheföverläkaren”. Något namn på läkaren eller sjukhuset fanns inte antecknat.

text: I ett inspektionsprotokoll från Riksdagens ombudsmän över en inspektion på Länsrätten i Norrbottens län den 11 – 12 juni 1997 anförde JO följande rörande samma förhållande som nu tas upp:

text: ”Eftersom det inte finns endast en chefsöverläkare bör vid utformningen av domen eller beslutet anges antingen chefsöverläkarens namn eller namnet på den vårdinrättning denne är knuten till.”

text: Justitiekanslern begärde att länsrätten skulle ange varför någon ändring av länsrättens sätt att ange parterna inte hade skett efter JO:s påpekande.

text: I sitt yttrande hit har länsrätten anfört att samtliga länsrättens domare utom rådmannen LH anger den vårdinrättning som chefsöverläkaren är knuten till.

text: LH har i sitt yttrande till länsrätten anfört att chefsöverläkarens namn är ointressant eftersom det är funktionen av chefsöverläkare – oavsett vem detta må vara – som är avgörande. Genom att det i domarna anges var de avkunnas torde det enligt hans mening inte uppkomma några problem vad avser vilken inrättning som avses.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern instämmer i den anmärkning som JO gjorde. Justitiekanslern finner det anmärkningsvärt att LH inte rättat sig efter JO:s uttalande och vill återigen understryka att antingen chefsöverläkarens namn eller den vårdinrättning som denne är knuten till bör anges i domen eller beslutet.

text: Angivande av saken i vissa domar

text: Justitiekanslern fann vid sin granskning att länsrättens domar i flera mål enligt LPT (15-03, 126-03, 2516-03, 2533-03, 48-04 och 139-04) var otydliga när det gällde angivandet av själva saken. Under rubriken Saken hade i samtliga anmärkta domar angetts ”Psykiatrisk vård” trots att målen avsåg olika bestämmelser i LPT, bl.a. konverteringsfall och begäran om förlängning av tvångsvården. Justitiekanslern begärde att länsrätten skulle yttra sig i frågan.

text: I sitt yttrande har länsrätten anfört följande.

text: ”Enligt

text: 32 § förordningen (1979:575)

text: om de allmänna förvaltningsdomstolarna skall i en dom eller ett beslut som sätts upp särskilt anges bl.a. en kort beteckning av saken. Beteckningens syfte är att på ett snabbt och enkelt sätt ge besked om vad målet handlar om. Hur detaljerad beskrivningen görs är en lämplighetsfråga. Länsrätten anser att beskrivningen i psykiatrimål bör ge besked om tillämplig lag och den huvudsakliga frågan i målet. Samtliga domare utom LH ger regelmässigt en sådan beskrivning av saken.”

text: LH har i sitt yttrande till länsrätten sammanfattningsvis anfört följande. Av domen eller beslutet skall bl.a. framgå en kort beteckning av saken. Av detta följer dock ej att saken måste anges under en särskild rubrik. Jag har valt att ange saken på ett kort sätt under rubriken och mer utvidgat i texten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Som länsrätten anfört är det en lämplighetsfråga hur detaljerad beskrivningen av själva saken behöver vara. Justitiekanslern anser dock i likhet med de flesta domarna på länsrätten att beskrivningen av saken i psykiatrimål bör ge besked om tillämplig lag och den huvudsakliga frågan i målet. I annat fall kan det vara svårt att snabbt få en överblick av vad målet handlar om. Justitiekanslern nöjer sig med detta påpekande.

text: Övrigt

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att länsrätten är välskött och att ordningen är god.

text: Justitiekanslern vill tacka länsrätten för en väl fungerande dialog och ett trevligt mottagande.


publisher: Justitiekanslern

title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Norrbottens län

org: jk

text: Sammanfattande synpunkter

type: rubrik

text: Länsstyrelsens verksamhet spänner över många olika sakområden. Justitiekanslerns granskning har rört en begränsad del av verksamheten. Granskningen kan ändå sägas ha gett det allmänna intrycket att länsstyrelsen är en väl fungerande myndighet. Några påtagliga allmänna brister kunde inte konstateras.

type: stycke

text: Granskningen av enskilda ärenden ger Justitiekanslern anledning att kritisera länsstyrelsen beträffande

text: - vissa brister när det gäller diarieföring,

text: - lång handläggningstid i vissa ärenden samt

text: - vissa brister i handläggningen av fjällförvaltningsärenden.

text: I övrigt gör Justitiekanslern vissa uttalanden angående handläggningen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade den 17 - 18 mars 2004 Länsstyrelsen i Norrbottens län. Inspektionen innefattade ett möte med företrädare för länsstyrelsen, en genomgång av vissa akter och annat material samt en granskning av länsstyrelsens diarium.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut. De synpunkter länsstyrelsen har lämnat framgår under respektive avsnitt i beslutet.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Vid ett möte med landshövdingen PE, chefsjuristen GB, socialdirektören BS, länsassessorn HL och enhetschefen UK redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen. Justitiekanslern angav vidare bl.a. att de senaste tre årens ärendeförteckningar hade granskats och att det kunde konstateras att antalet gamla ärenden hade minskat.

text: Länsstyrelsen hade före besöket tillställts ett antal frågor. Under mötet berättade företrädarna för länsstyrelsen om verksamheten. Länsstyrelsen lämnade också svar på de frågor Justitiekanslern hade ställt och nämnde därvid bl.a. följande.

text: Under förra året gavs all personal en förvaltningsutbildning. Rutinen är annars att all nyanställd personal får en sådan utbildning. Under utbildningen tas frågor om allmänna handlingar, offentlighet och sekretess upp. De nyanställda får under första eller andra anställningsveckan träffa chefsregistratorn UK. Hon går igenom rutiner som rör allmänna handlingar och expediering. När det gäller e-post är budskapet till de anställda att den skall behandlas på samma sätt som traditionella pappershandlingar.

text: När det gäller kvalitetssäkring följer cheferna för de olika enheterna arbetet på respektive enhet. Beslut som har överklagats följs upp och ändringsfrekvensen beaktas. Tillsynsärenden som lett till någon form av kritik eller liknande avslutas med en uppföljning.

text: Det åligger respektive enhetschef att följa upp ärendehandläggningen. Oavslutade ärenden är något som kontrolleras. I samband med att ärendeförteckningen ges in till Justitiekanslern görs en genomgång på de olika enheterna. Ärenden läggs upp och avslutas på den för länsstyrelsen gemensamma expeditionen.

text: Länsstyrelsen har flera typer av ärenden som är känsliga från rättssäkerhetssynpunkt, bl.a. ärenden som handläggs på enheten för social omvårdnad.

text: Länsstyrelsen har intrycket att medborgarna har ett gott förtroende för myndigheten. Allmänt sett accepteras de beslut som länsstyrelsen fattar. Länsstyrelsen ser det som viktigt att den enskilde får komma till tals. Detta sker bl.a. genom att länsstyrelsen har möten i olika frågor ute i kommunerna.

text: I Norrbottens län förekommer tre minoritetsspråk: finska, meänkieli och samiska (nord-, lule- och sydsamiska). Sedan den 1 april 2000 finns en rätt för den enskilde att kommunicera på sitt minoritetsspråk. För att minoritetsspråket skall få användas krävs dock att ärendet avser myndighetsutövning. Ärendet skall också ha anknytning till vissa kommuner i Norrbottens län. Än så länge är det få personer som använder sig av rätten att kommunicera på sitt minoritetsspråk.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Under inspektionen granskades ett stort antal akter. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diarium.

text: De iakttagelser som gjordes under inspektionen redovisas under särskilda rubriker.

text: Ordningen i diarium och akter m.m.

text: I flera undersökta ärendegrupper kunde konstateras vissa brister vad gällde diarieföring och dokumentation.

text: - I ett antal ärenden återfanns allmänna handlingar som inte hade diarieförts. Det var såväl utgående förelägganden o.d. som inkommande svarsskrivelser m.m. Speciellt inom ärendegruppen fjällförvaltning fanns ett stort antal ärenden som hade diarieförts långt - ibland upp till ett år - efter det att ansökan hade kommit in till länsstyrelsen.

text: - I några ärenden hade besluten diarieförts och expedierats flera veckor efter det att besluten hade fattats.

text: - I ett antal ärenden förekom att bilagor till skrivelser till länsstyrelsen inte hade inkomststämplats.

text: - I ett antal ärenden förekom tjänsteanteckningar som var bristfälliga i olika avseenden. Flera tjänsteanteckningar var varken daterade eller signerade. Andra var otydliga i sak. Flera tjänsteanteckningar var inte diarieförda. Det förekom också att flera olika tjänsteanteckningar i ett och samma ärende hade diarieförts som en enda tjänsteanteckning i samband med att ärendet avslutades.

text: - I ett stort antal ärenden hade inkommande svarsskrivelser på förelägganden o.d. inte diarieförts som en egen post i diariet. I stället hade det datum som svaret kom in antecknats på samma åtgärdsrad som den utgående handlingen.

text: Överväganden

text: I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheternas skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall en allmän handling som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. I fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller får dock registrering underlåtas, om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. Denna bestämmelse ger en myndighet en betydande frihet att ordna registreringen efter vad som är lämpligast för den enskilda myndigheten. När myndigheten har bestämt sig för ett visst system måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten.

text: Bestämmelsen i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registrering skall ske så snart det praktiskt är möjligt. Genom registreringen ges allmänheten möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Frånvaron av registrering eller ett alltför långt dröjsmål med att registrera allmänna handlingar inskränker allmänhetens möjligheter till insyn i myndighetens verksamhet. Beträffande handlingar som kommer in till en myndighet med post ligger det närmast till hands att registrering följer i omedelbar anslutning till själva postöppningen. Handlingar som ges in till myndigheten på något annat sätt bör diarieföras i nära anslutning till ingivandet. I vart fall bör registrering ske senast påföljande arbetsdag. Det är självklart inte acceptabelt att ärenden diarieförs nästan ett år efter det att en ansökan inkom till myndigheten, att vissa handlingar inte diarieförs alls eller att beslut diarieförs flera veckor efter det att de har fattats.

text: Dokument som är bilagor till andra handlingar i akten bör som huvudregel inkomststämplas. Det kan annars vara svårt att veta när de kom in till myndigheten och till vilken handling de utgör bilagor.

text: Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Muntliga uppgifter kan dokumenteras i en tjänsteanteckning. Sådana anteckningar skall vara daterade och signerade och bör skrivas i syfte att bevaras.

text: Vad gäller länsstyrelsens förfaringssätt att diarieföra inkommande svar på förelägganden o.d. på samma åtgärdsrad som den utgående handlingen skall följande sägas. Den 24 - 26 april 2002 genomförde Justitiekanslern en inspektion vid Länsstyrelsen i Örebro län. Justitiekanslern fann därvid att länsstyrelsen regelmässigt diarieförde inkommande svar på förelägganden o.d. på samma åtgärdsrad som den utgående handlingen. I inspektionsbeslutet den 19 juni 2002 konstaterade Justitiekanslern att detta sätt att diarieföra inkommande handlingar knappast torde uppfylla kraven i

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: på vad som skall framgå av ett register, nämligen datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen, uppgift om vem som har ingett handlingen eller till vem den har expedierats samt en kortfattad uppgift om vad handlingen rör. Justitiekanslern uttalade att det i vart fall måste anses som olämpligt att diarieföra handlingar på detta sätt, då diariet därigenom blir svårläst och otydligt.

text: Som framgått ovan använder sig Länsstyrelsen i Norrbottens län av samma diarieföringssätt som Länsstyrelsen i Örebro län i detta hänseende. Vid samtal som Justitiekanslern hade med företrädare för länsstyrelsen vid inspektionen framgick att länsstyrelsen hade tagit del av Justitiekanslerns beslut från inspektionen i Örebro och att frågan hade diskuterats ingående men att man hade valt att fortsätta diarieföra på detta sätt eftersom det underlättar för den administrativa personalen i samband med bevakning av svar på förelägganden o.d.

text: Justitiekanslern har i denna fråga samma uppfattning som tidigare. Länsstyrelsens sätt att registrera dessa inkommande handlingar gör diariet otydligt och svårläst. En sådan diarieföring försvårar för enskilda som vill ta del av allmänna handlingar. I det diarieföringssystem som länsstyrelsen använder sig av - Diabas - finns goda möjligheter att lägga in bevakningsrutiner utan att använda sig av detta förfaringssätt vid diarieföringen. Det finns enligt Justitiekanslerns uppfattning inga fullt godtagbara skäl att fortsätta diarieföra på detta sätt.

text: För de brister beträffande diarieföringen som nu har redovisats kan länsstyrelsen inte undgå viss kritik. Jag vill betona att dessa brister påträffades i flera olika ärendetyper och att de inte var hänförliga till någon eller några enskilda handläggare.

text: Länsstyrelsen har, efter att under hand ha tagit del av ett utkast till detta beslut, meddelat att man strävar efter att komma till rätta med de brister beträffande diarieföring och dokumentation som konstaterats genom i första hand utbildning och information till länsstyrelsens anställda.

text: Slutligen finns det anledning att kommentera länsstyrelsens rutin att anteckna i diariets åtgärdsfält vilka uppgifter i ett ärende som årligen lämnas till Justitiekanslern i samband med redovisningen av myndighetens ärendeförteckning. Anteckningarna rör exempelvis ärendets nuvarande status och planerade åtgärder. Eftersom det inte rör sig om någon åtgärd som har skett från myndighetens sida ter det sig som mindre lämpligt att föra in anteckningen i åtgärdsfältet.

text: Tillsyn över bevakningsföretag

text: Två akter i avslutade ärenden gicks igenom (18209-01 och 25961-02). I båda akterna fanns handlingar som inte var diarieförda. Det fanns också handlingar som borde ha gallrats vid arkiveringen.

text: Inom länet finns elva bevakningsföretag. Företagen skall enligt

text: 9 § lagen (1974:191)

text: om bevakningsföretag varje år lämna en redogörelse till länsstyrelsen. De företag som inte kommer in med redogörelsen påminns av länsstyrelsen. Av diariet gick inte att utläsa vilka företag som hade fått påminnelse.

text: Länsstyrelsen har under hand angett att man fortsättningsvis kommer att sända en separat diarieförd skrivelse till varje bevakningsföretag som inte har lämnat någon redogörelse.

text: Utöver de ovan nämnda konstaterandena vad gäller diarieföring m.m. gav granskningen inte anledning till någon anmärkning.

text: Överförmyndarärenden

text: Ärenden avseende inspektioner av överförmyndare och överförmyndarnämnder granskades. Länsstyrelsen har upprättat ett frågeformulär som upptar det som skall gås igenom under inspektionerna. Formulären ligger kvar i akten för inspektionsbesöken och gör det enkelt att se vilka iakttagelser som har gjorts.

text: Sedan november 2001 hade fyra kommuners överförmyndarverksamhet inspekterats. Generellt kunde konstateras att inspektionerna hade gjorts grundligt och inriktats på väsentliga frågor.

text: I Norrbottens län ingår 14 kommuner. BL - som svarar för tillsynen av överförmyndare - uppgav att länsstyrelsen av resursskäl inte har kunnat göra inspektioner i den omfattning som vore önskvärt. Ambitionen är att inspektera fyra kommuners överförmyndare per år. Under år 2002 genomfördes inga inspektioner eftersom de befattningshavare som har denna uppgift var upptagna med arbete inför de kommande allmänna valen. Länsstyrelsen deltar vid länets överförmyndarförenings möten och vid av Kommunförbundet anordnade överförmyndarträffar. Senast hölls en sådan träff den 3 - 4 februari 2004. Genom dessa möten håller sig länsstyrelsen informerad om överförmyndarnas verksamhet. Vid mötena finns också möjlighet för överförmyndarna att diskutera olika frågeställningar. Under början av maj i år kommer inspektioner att göras i Gällivare och Kiruna kommuner. Under hösten avser länsstyrelsen att inspektera ytterligare två - tre överförmyndare.

text: Justitiekanslern granskade också akter i samtliga tillsynsärenden som hade inletts efter den 1 januari 2002. Samtliga ärenden hade initierats genom klagomål från enskilda. Det kunde konstateras att länsstyrelsen hade agerat snabbt med anledning av klagomålen. Yttranden hade omgående fordrats in från berörda. I flera fall hade klagomålen lett till allvarlig kritik. Besluten var genomgående välmotiverade och lätta att förstå.

text: Överväganden

text: Min allmänna bedömning är att tillsynen över överförmyndarna sköts på ett ambitiöst och seriöst sätt.

text: När det gäller länsstyrelsens inspektioner vill jag framhålla följande. Av

text: 20 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: följer att länsstyrelsen med lämpliga tidsmellanrum skall inspektera överförmyndaren och granska dels det av överförmyndaren förda registret, dels stickprovsvis utvalda akter.

text: Länsstyrelsen har under de senaste åren av resursskäl endast granskat ett fåtal överförmyndare. Ambitionen är dock att inspektera fyra kommuners överförmyndare per år. Jag utgår från att länsstyrelsen framdeles försöker att leva upp till sin ambition.

text: Byggnadsminnesärenden

text: Av ärendeförteckningen framgick att det fanns tre ärenden som hade inletts under åren 1991 - 1995 och som ännu inte var avslutade (dnr 2585-91, 9941-94 och 2844-95). Akterna i dessa ärenden granskades. En handläggare på enheten lämnade kompletterande upplysningar om handläggningen.

text: Det kunde konstateras att det fanns godtagbara skäl till att handläggningen av de aktuella ärendena hade dragit ut på tiden. I alla ärenden pågick nu arbete. Det äldsta ärendet verkade kunna avslutas under året. Mot bakgrund av detta finns det inte anledning till någon anmärkning.

text: Tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik

text: 17 ärenden rörande tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik (taxitrafik, beställningstrafik med buss, godstrafik och biluthyrning) granskades. Ärendena hade avgjorts under år 2004. Handläggningen präglades av en god ordning och av mycket korta handläggningstider. Granskningen gav inte anledning till några anmärkningar.

text: Allmän kameraövervakning

text: 13 ärenden som rörde allmän kameraövervakning, avgjorda under år 2004, granskades. Ärendena avsåg tillstånd, anmälan och tillsyn enligt lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning (LAK).

text: HL, beslutsfattare i kameraärenden, upplyste att den tid som åtgår för att handlägga ärenden enligt LAK kan uppskattas till 25 procent av en heltid. Tillsyn bedrivs dels genom att länsstyrelsen skickar ut en blankett med olika kontrollfrågor till tillståndshavaren eller anmälaren, dels genom att länsstyrelsen gör platsbesök. Tillsynsarbetet är för närvarande föremål för viss revidering. Ansökningsblanketten skall arbetas om och tillsynen få en ökad inriktning på platser där övervakningen bedrivs enligt anmälningsförfarandet i 11 och 12 §§ LAK.

text: Justitiekanslern fick allmänt sett ett gott intryck av länsstyrelsens handläggning av ärendena i fråga.

text: Tillsyn enligt

text: socialtjänstlagen

text: De tjugo senast avgjorda ärendena angående tillsyn enligt

text: socialtjänstlagen

text: granskades. Genomgången av dessa ärenden gav inte anledning till någon anmärkning utöver vad som framgår under avsnittet om diarieföring. Justitiekanslern fick allmänt sett ett gott intryck av länsstyrelsens handläggning av dessa ärenden. I flera fall hade klagomålen lett till kritik. Besluten var genomgående tydliga och välmotiverade.

text: Ärenden angående tillstånd att starta enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: De tio senast inledda ärendena om tillstånd att starta enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: granskades. Genomgången av dessa ärenden gav inte anledning till någon anmärkning utöver vad som framgår under avsnittet om diarieföring.

text: Fjällförvaltning

text: Nästan alla granskade ärenden under ärendegruppen fjällförvaltning hade avslutats med tjänsteanteckningar. Det framgick inte om sökandena hade fått kännedom om att ärendena hade avslutats.

text: I ett ärende (4060-02) hade drygt 100 ansökningar om fisketillstånd diarieförts tillsammans. Ärendet avslutades sedan med en tjänsteanteckning "Ärendet avslutat i och med att alla ansökningar behandlats.". Ett annat ärende (10956-99) inleddes den 1 oktober 1999. Ärendet avslutades den 5 mars 2004 med en tjänsteanteckning av vilken det framgick att ansökningen numera var inaktuell. Tre ärenden (1771-01, 17729-01 och 17730-01) hade diarieförts drygt 11 månader efter det att de kom in till myndigheten. Andra ärenden (t.ex. 6064-00 och 11861-00) hade legat öppna i flera år innan de avslutades.

text: Överväganden

text: Varje ärende där någon enskild är part skall enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Ärenden bör avslutas på ett tidigt stadium, speciellt om några handläggningsåtgärder inte behöver vidtas dessförinnan. Det är därför av stor vikt att en myndighet driver sina ärenden fram mot ett avgörande.

text: Ett anhängiggjort ärende skall alltid avslutas genom ett formligt beslut. Av

text: 21 § förvaltningslagen

text: framgår att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild och en underrättelse inte är uppenbart obehövlig. Det är myndigheten som bestämmer formen för underrättelsen men det bör tydligt framgå av diariet hur en sådan underrättelse har skett, om beslutet har skickats till den enskilde eller om innehållet i beslutet har vidarebefordras muntligen vid t.ex. ett telefonsamtal.

text: Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för sin handläggning i dessa delar.

text: Länsstyrelsen har under hand angett att det stora antal ärenden inom ärendegruppen fjällförvaltning som diarieförts långt efter det att ansökan kommit in rörde tillstånd till husbehovsfiske med nät ovan odlingsgränsen. I dessa ärenden - som under år 2001 uppgick till ca 1300 - har handläggningen varit sådan att den medförde de av Justitiekanslern konstaterade bristerna i diariet. År 2003 ändrade länsstyrelsen därför hanteringen så att varje ansökan numera diarieförs för sig. Ärendet avslutas i diariet i samband med att beslutet expedieras.

text: Körkortsärenden

text: Justitiekanslern granskade 60 ärenden avseende körkortsingripanden (gruppnummer 253) som hade inletts under januari - mars 2003. Ärendena var i god ordning. Handläggningstiden var genomgående kort.

text: I ett ärende hade den enskilde delgetts ett beslut om körkortsåterkallelse genom förenklad delgivning trots att länsstyrelsen inte dessförinnan hade skickat ut en underrättelse om att sådan delgivning kunde komma att användas i ärendet. Den ansvarige på avdelningen uppgav på förfrågan från Justitiekanslern att sådana underrättelser normalt skickas ut och att det här var fråga om ett förbiseende i det enskilda fallet.

text: Justitiekanslern gjorde följande iakttagelser beträffande de preliminära beslut om körkortsåterkallelse som länsstyrelsen enligt

text: 7 kap. 6 § körkortslagen (1998:488)

text: får utfärda för godkännande inom viss tid. Länsstyrelsen i Norrbottens län har upprättat en mall för dessa beslut. Den enskilde underrättas i beslutet om bl.a. följande. Om den enskilde godtar körkortsingripandet skall han eller hon skriva under godkännandet och inom en månad från dagen för det preliminära beslutet skicka tillbaka det underskrivna exemplaret av beslutet till länsstyrelsen. Om den enskilde inte godkänner körkortsingripandet kan han eller hon skriva till länsstyrelsen och lämna synpunkter innan frågan avgörs. Länsstyrelsen måste då få svaret inom en månad från dagen för det preliminära beslutet.

text: Överväganden

text: Enligt

text: 3 § delgivningslagen (1970:428)

text: får förenklad delgivning användas bara om den sökte har delgetts en upplysning om att sådan delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet. Det är naturligtvis viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt att bestämmelserna i

text: delgivningslagen

text: följs. Eftersom det rör sig om ett förbiseende i det enskilda fallet nöjer jag mig emellertid med detta konstaterande.

text: Vad gäller de preliminära besluten om körkortsåterkallelse vill jag säga följande. Som besluten är formulerade gäller olika tidsfrister för den enskilde beroende på om han eller hon väljer att godkänna beslutet eller att bestrida detta. I det första fallet skall godkännandet skickas tillbaka inom en månad från dagen för det preliminära beslutet, i det andra fallet skall länsstyrelsen ha fått skriften med synpunkter inom en månad från dagen för det preliminära beslutet. Att godkännandet skall skickas tillbaka inom en viss tid innebär att länsstyrelsen - i de fall då det inte har kommit in ett godkännande inom en månad från dagen för det preliminära beslutet - inte kan veta exakt vilken dag ärendet är färdigt för avgörande och att man därför måste kalkylera med ytterligare viss tid för postbefordran e.d.

text: Enligt min mening framstår det generellt sett som mindre lämpligt att använda sig av en sådan oklar tidsfrist i ett sådant här sammanhang. Den omständigheten att beslutet innehåller två olika tidsfrister kan också skapa osäkerhet hos den enskilde om vad som egentligen gäller. Det framstår som en relativt enkel åtgärd att ändra beslutsmallen på så sätt att det för båda situationerna gäller att handlingen måste ha kommit in till länsstyrelsen inom en viss tid för att den skall kunna beaktas. Detta torde vara till fördel för såväl den enskilde som länsstyrelsen.

text: Länsstyrelsen har under hand anfört att man redan nu har genomfört den ändring i de preliminära besluten som Justitiekanslern rekommenderar.

text: Vissa ärenden där handläggningen har dragit ut på tiden m.m.

text: Av länsstyrelsens ärendeförteckning kunde konstateras att det inom ärendegruppen Tillsyn av vattenverksamhet (gruppnummer 535) fanns fyra dittills ej avslutade ärenden där inga åtgärder hade vidtagits under lång tid (cirka tre år). Justitiekanslern hade därför begärt fram dessa ärenden inför inspektionen.

text: Ärendet 13456-00 initierades den 14 november 2000 genom en anmälan från Kalix kommun angående eventuellt olaglig vattenverksamhet vid en fastighet. Ärendet blev liggande utan åtgärd hos länsstyrelsen i tre år, innan en handläggare gjorde ett besök på platsen. Den 11 februari 2004 avskrev länsstyrelsen ärendet från vidare handläggning. I beslutet uttalade länsstyrelsen bl.a. att den anmälda verksamheten bedömdes tillståndspliktig enligt

text: 11 kap.

text: miljöbalken

text: , att något sådant tillstånd inte hade meddelats och att den som har utfört en sådan verksamhet kan dömas för brottet otillåten miljöverksamhet. Eftersom detta brott har en preskriptionstid på fem år och vad som hade framkommit i ärendet talade för att mer än fem år hade förflutit från det att arbetena hade genomförts fann länsstyrelsen dock att det inte förelåg skäl för att göra en åtalsanmälan.

text: Ärendet 7509-00 initierades den 21 juni 2000 genom en skrivelse från Arjeplogs kommun angående viss verksamhet vid strand och i vatten. Ärendet blev liggande utan åtgärd hos länsstyrelsen i tre år och fyra månader. Den 21 oktober 2003 skickade länsstyrelsen en förfrågan till de berörda fastigheternas lagfarna ägare angående den anmälda verksamheten. Den 14 mars 2004 gjorde länsstyrelsen en anmälan till Miljöåklagaren angående misstänkt brott enligt vissa bestämmelser i

text: miljöbalken

text: Ärendet 15343-00 initierades den 22 december 2000 genom ett brev från en advokat för Vattenfall AB:s räkning. Enligt en tjänsteanteckning kom länsstyrelsen och Vattenfalls advokat den 2 juli 2001 överens om att länsstyrelsen skulle skriva ett brevsvar och där ge uttryck för sin uppfattning i en viss fråga. I akten finns därefter ett ej underskrivet och ej diariefört brevsvar som är daterat "2001-03-". Ärendet är ännu inte avslutat.

text: Ärendet 13356-00 initierades den 16 november 2000 genom en skrivelse från Arvidsjaurs kommun angående vandringshinder för fisk. I ärendet har ännu inte vidtagits någon åtgärd från länsstyrelsens sida.

text: Inom verksamhetsområdena förvaltning (gruppnummer 208) och regional utveckling (gruppnummer 300, 301 och 303) granskades fem ärenden som hade inletts under det första halvåret 2000.

text: Beträffande två av ärendena framgick att länsstyrelsen hade muntliga kontakter med ingivarna under början av år 2004. I ett annat ärende hade en företrädare för länsstyrelsen lämnat viss muntlig information till ingivaren i anslutning till att ärendet hade initierats. Det fanns inga anteckningar i akterna eller i diariet om att några andra åtgärder hade vidtagits i de tre ärendena än dessa muntliga kontakter. Det framgick inte heller varför ärendena hade blivit liggande så länge. Ärendena avslutades i februari 2004 utan att någon ytterligare åtgärd hade vidtagits.

text: I två andra ärenden hade länsstyrelsens akter förkommit. Enligt diariet hade akterna innehållit en departementspromemoria respektive ett av länsstyrelsen upprättat och till regeringen ingivet s.k. regionalt tillväxtavtal. Det kunde inte utläsas att länsstyrelsen hade vidtagit några åtgärder för att återskapa innehållet i akterna. Ärendena avslutades i februari 2004 utan att någon ytterligare åtgärd hade vidtagits.

text: Överväganden

text: Att utan vägande skäl låta ett ärende bli liggande helt utan åtgärd under flera år är naturligtvis oacceptabelt alldeles oavsett vilken typ av ärende det är fråga om. Det är extra anmärkningsvärt att två av de redovisade ärendena har gällt anmälningar om otillåten miljöverksamhet enligt

text: miljöbalken

text: , eftersom det i dessa ärenden löper en straffrättslig preskriptionstid. I ett av ärendena blev också resultatet det att länsstyrelsen avskrev detsamma med hänvisning till att preskription kunde antas ha inträtt.

text: Det åligger länsstyrelsen att organisera verksamheten på ett sådant sätt att sådana tidsutdräkter som nu har beskrivits inte uppkommer. Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för sin bristande handläggning i nu berörda avseenden.

text: Det är inte heller godtagbart att det hos en myndighet finns registrerade ärenden vars akter inte kan återfinnas och att ett ärende ligger öppet under lång tid utan att något försök görs för att rekonstruera akten.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena.

text: Justitiekanslern angav bl.a. att det allmänna intrycket var att länsstyrelsen sköter handläggningen av ärenden på ett mycket bra sätt. Handläggningstiderna är överlag korta. Besluten är generellt sätt välmotiverade. Några allmänna brister hade således inte konstaterats.

text: Inspektionen avslutades kl. 16.45 med ett tack till länsstyrelsen för det trevliga, positiva bemötande Justitiekanslern hade fått under inspektionen.


title: Inspektion av Polismyndigheten i Norrbottens län

text: Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Det övergripande intrycket av granskningen av handlingar och av den information som gavs vid samtalen med företrädare för polismyndigheten är att myndigheten fungerar väl och i allt väsentligt lever upp till de mål som har bestämts för verksamheten.

text: Justitiekanslern riktar viss kritik mot polismyndigheten för dröjsmål med bedrivandet av förundersökningar i några ärenden och för bristfällig protokollföring av handfängselbeläggning i en del fall. Även vissa andra brister kunde konstateras i enlighet med vad som närmare framgår av beslutet.

text: Polismyndigheten har under hand redovisat flera åtgärder som vidtagits eller kommer att vidtas för att komma till rätta med de brister som påvisats. Justitiekanslern har noterat att dessa åtgärder är ägnade att stärka rättssäkerheten för den enskilde och även i övrigt innebär förbättringar av polismyndighetens arbete. Justitiekanslern har därför inte funnit anledning att driva sin granskning vidare utan har avslutat inspektionen med detta beslut.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Under våren 2004 beslöt Justitiekanslern att inspektera Polismyndigheten i Norrbottens län som ett led i sin tillsynsverksamhet.

text: Justitiekanslern underrättade polismyndigheten om inspektionen den 8 mars 2004 och lämnade vissa direktiv angående inspektionens inriktning. Akter och protokoll som avsågs bli granskade beställdes samtidigt fram. Justitiekanslern tog även del av myndighetens verksamhetsplan för år 2004, "Polismyndigheten i Norrbotten 2004".

text: Inspektionen

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen genomfördes den 17 och 18 mars 2004. Avsikten var att den skulle inriktas på en granskning av:

text: - ett urval av öppna och avslutade kriminalärenden inklusive s.k. ungdomsärenden

text: - omhändertaganden med stöd av

text: polislagen

text: och lagen om omhändertagande av berusade personer (LOB)

text: - arrestantblad

text: - handfängselprotokoll

text: - minnesanteckningar och händelserapporter

text: - beslagsliggare.

text: Hur inspektionen genomfördes

text: Justitiekanslerns medarbetare togs emot av biträdande länspolismästaren PK, polismästaren GM, chefen för länskriminalen kommissarien HN och förundersökningsledaren vid närpolisen i Luleå kommissarien KR.

text: Under ett inledande samtal med polismyndighetens företrädare redogjorde Justitiekanslern för det övergripande syftet med inspektionen. Biträdande länspolismästaren informerade om polismyndighetens organisation och verksamhet. Redogörelsen kompletterades genom att Justitiekanslern ställde frågor som bedömdes vara av betydelse för inspektionen. Samtalet inriktades främst på rättssäkerhetsfrågor men även frågor om integritet och effektivitet ventilerades. Frågorna anknöt i huvudsak till den verksamhetsplan som Justitiekanslern hade tagit del av inför inspektionen. GM och PK visade sedan runt i polishuset.

text: Under inspektionen gick Justitiekanslern sedan igenom 25 utvalda öppna kriminalärenden hos myndigheten som var äldre än ett år. Även vissa avslutade kriminalärenden från 2002 och 2003 undersöktes. Arrestantblad för 2003 samt omhändertagandeblad från 2003 och 2004 enligt lagen (1976: 511) om omhändertagande av berusade personer (LOB) och

text: Polislagen (1984:387)

text: granskades, liksom handfängselprotokoll från 2003 och 2004. Beslagsliggaren för tiden september 2003 - februari 2004 gicks igenom. Ett mindre antal slumpvis utvalda händelserapporter granskades också.

text: Inspektionen avslutades med att Justitiekanslern muntligen redovisade sina övergripande intryck från inspektionen. I samband därmed redogjordes för vissa iakttagelser som bedömdes utgöra brister i handläggningen av ärenden. Polismyndigheten lämnade vissa förklaringar till dessa brister.

text: Polismyndigheten har också under hand fått del av ett utkast till detta beslut och därefter lämnat några kompletterande upplysningar och synpunkter i anslutning till Justitiekanslerns iakttagelser.

text: Iakttagelser och överväganden

text: Kriminalärenden

text: Av de granskade öppna kriminalärendena fanns ett flertal ärenden där det hade förflutit mer än ett år utan att någon utredningsåtgärd hade vidtagits över huvud taget eller där endast någon enstaka åtgärd hade vidtagits varefter utredningen tycktes ha avstannat (K 690-02, K 15304-02, K 15999-02, K 16000-02, K 21222-02, K 21978-02, K 24338-02, K 24792-02, K 24981-02). Brotten gällde bl.a. misshandel, olaga hot och våld mot tjänsteman. I vissa av dessa ärenden hade det inte hänt något sedan anmälan hade upprättats. Inte i något fall föreföll det finnas några utredningsmässiga komplikationer.

text: I två ärenden rörande brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: alternativt vållande av kroppsskada (K 0093-02 och K 14613-02) noterades att åklagarens utredningsdirektiv trots flera påminnelser inte tycktes ha lett fram till en fullständig utredning som innebar att ärendena kunde redovisas. Det förelåg nu risk för preskription i ärendena.

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. Jag har förståelse för att arbetsbelastningen i vissa fall kan vara sådan att förundersökningar inte alltid kan bedrivas med den skyndsamhet som skulle vara önskvärd. En tidsutdräkt som uppgår till mer än ett år kan dock enligt min mening inte anses godtagbar. Myndigheten kan därför inte undgå viss kritik för dröjsmålet med bedrivandet av förundersökningarna i de angivna ärendena.

text: Granskningen av de avslutade kriminalärendena skedde stickprovsvis och var av begränsad omfattning. Det framkom inte några felaktigheter eller brister.

text: Justitiekanslern beslutade att avstå från att granska ungdomsärenden sedan det visat sig vara svårt att få fram akterna i ärendena på grund av att de ansvariga personerna var frånvarande under inspektionen.

text: Polismyndigheten har under hand upplyst att polisen i Luleå sedan några månader tillbaka har tillfört utredningsenheten en särskild utredare av arbetsmiljöbrott, vilket har inneburit att risken för tidsutdräkter i dessa ärenden nu har minimerats.

text: Jag noterar att polismyndigheten sedan uppmärksamhet fästs på saken vidtagit åtgärder som bör vara ägnade att förbättra situationen vad gäller utredningarna av misstänkta arbetsmiljöbrott.

text: Omhändertagandeblad enligt LOB

text: Vid genomgången av LOB-protokollen kunde Justitiekanslern i flera fall konstatera att det inte framgick av dessa att identiteten beträffande den omhändertagne hade styrkts (LOB löpnummer 194-03, 188-03, 187-03, 182-03, 175-03 och 173-03 m.fl.). Trots detta hade socialnämnden och/eller centrala körkortsregistret (CKR) underrättats om omhändertagandet.

text: Polismyndigheten har under hand upplyst följande.

text: "Vad gäller skickandet av vissa LOB-blad till socialnämnden/CKR har identiteten ansetts vara styrkt när identitetshandlingar saknats men en polisman skrivit sin namnteckning på raden "Identitetskontroll utförd av ...". I dessa fall har ett antal kontrollfrågor ställts till den LOB:ade eller denne varit känd av polismannen. I de fall identiteten inte heller kunnat klarläggas på detta sätt har detta angivits på LOB-protokollet som "identitet ej styrkt". I dessa fall har någon kopia inte skickats till socialnämnden, men däremot inläggning i CKR skett, p.g.a. körkortsregistrets statistikbehov. Inläggning av personuppgifter har då inte skett, utan endast en anteckning i ett fält med "identitet ej styrkt", tillsammans med uppgifter om kön, ort m.m. Polismyndigheten avser att införa en rutin så att det på LOB-bladen särskilt anges om identiteten är styrkt genom polismannen på annat sätt än genom identitetshandlingar."

text: En person som är så berusad av alkohol eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta vara på sig själv, eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan, får omhändertas av en polisman. Detta framgår av

text: 1 §

text: LOB. Enligt

text: 7 § samma lag

text: skall polisen, om den omhändertagne bedöms vara i behov av hjälp och stöd från samhällets sida, samråda med andra samhällsorgan som har till uppgift att tillgodose sådana behov.

text: En identitetskontroll bör alltid noga dokumenteras. Om den omhändertagnes identitet inte kan fastställas på ett betryggande sätt bör anmälan till socialnämnden och körkortregistret enligt min mening inte göras. Lämnar den omhändertagne fel uppgifter om sin identitet kan en sådan anmälan medföra besvärande konsekvenser för den vars namn han eller hon har uppgett. Det är vidare inte meningsfullt att anmäla ett omhändertagande om personen i fråga är okänd.

text: Det är angeläget att dokumentationen om hur identitetskontrollen har skett är noggrant utförd. Jag noterar därför med tillfredställelse att polismyndigheten kommer att verka för att rutinerna i detta avseende förbättras.

text: Protokoll över handfängselbeläggning

text: En generell iakttagelse vid genomgången av handfängselprotokollen var att dokumentationen avseende användningen av handfängsel är slarvigt genomförd, vilket försvårar kontrollen avsevärt. En uppskattning är att ungefär en fjärdedel av de granskade protokollen företer relativt allvarliga brister.

text: I flera fall har det över huvud taget inte angetts någon anledning till handfängselbeläggningen. I andra fall är de angivna skälen för fängselbeläggningen alltför generella, såsom att personen är "anhållen för våldsbrott" eller "för att säkerställa transport". I flera ärenden framgick inte vid vilken tid fängslet satts på eller tagits av. I många fall saknades också uppgift om vem som beslutat åtgärden.

text: En av utgångspunkterna i

text: polislagen

text: är att en polisman bör få använda våld i den mån det ingår som ett nödvändigt led i en tjänsteuppgift som det åligger polisen att utföra. Av

text: 15 § lagen (1976:371)

text: om behandling av häktade och anhållna, till vilken

text: 10 a § polislagen

text: hänvisar, följer också att en person som är häktad får beläggas med fängsel, dels under transport och annars under vistelse utom förvaringslokalen om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, dels i övrigt för att man skall kunna betvinga våldsamt uppträdande av den omhändertagne, om andra medel visat sig vara otillräckliga och det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den häktades egen eller annans säkerhet till liv och hälsa. Eftersom en sådan reglering innebär en inskränkning av de i grundlagen stadgade fri- och rättigheterna måste behovs- och proportionalitetsprinciperna iakttas. Våld kan alltså bara användas när andra medel är otillräckliga och vilken tjänsteuppgift som helst kan inte motivera våldsanvändning.

text: För att säkerställa en effektiv kontroll av användningen av tvångsmedel är det av stor vikt att en noggrann dokumentation sker hos polismyndigheten. Detta är av betydelse för den enskildes rättssäkerhet och för en tillsynsmyndighet som i efterhand granskar saken men också för polismyndighetens egen kontroll av användningen av fängsel. Även för polismän som i efterhand kritiseras för en felaktig tjänsteåtgärd är det av intresse att kunna hänvisa till en korrekt dokumentation och att de i

text: polislagen

text: angivna kriterierna för fängselanvändning har varit uppfyllda.

text: Jag vill framhålla att det inte finns något underlag för ett påstående att tvångsmedlet verkligen har missbrukats.

text: Polismyndigheten har under hand upplyst bl.a. följande.

text: "Bristerna i protokolleringen av handfängselbeläggning återfinns både i ordningsvakternas protokoll och de protokoll poliserna skrivit. Felen har påtalats av ledningen i Polisen i Luleå och diskuterats med de anställda. Under en tid framöver kommer kontrollen av protokollen att göras varje månad. Dessutom kommer ordningsvakterna att informeras på lämpligt sätt."

text: De av polismyndigheten sålunda planerade åtgärderna förefaller väl avvägda och bör enligt min mening kunna leda till att protokolleringen av handfängselbeläggningen liksom den enskildes rättssäkerhet förbättras.

text: Arrestantblad

text: Av de granskade arrestantbladen framgår att dokumentationen är väl genomförd. I några enstaka fall noterades att misstag avseende dateringen gjorts. Dessa fick i ett par fall till följd att den omhändertagne, enligt arrestantbladet, frigivits redan innan omhändertagandet ägt rum. Då felen var av undantagskaraktär saknas anledning att utöver detta påpekande rikta någon kritik mot myndigheten i detta avseende.

text: Beslagsliggaren

text: I beslagsprotokollet skall bl.a. anges ändamålet med beslaget och vad som därvid har förekommit. Vidare skall de beslagtagna föremålen beskrivas noggrant, se

text: 27 kap. 13 § första stycket rättegångsbalken

text: Granskningen har i huvudsak gett intryck av att myndigheten väl lever upp till de krav som ställs i nämnda hänseenden. Särskilt beskrivningen av de beslagtagna föremålen var genomgående noggrant utförd. I några enstaka fall hade inte ändamålet med beslaget angetts. Även om ändamålet i dessa fall var uppenbart vill jag framhålla vikten av noggrannhet vid dokumentationen av användningen av ett tvångsmedel.

text: Endast ett beslagsärende bör kommenteras särskilt (beslagsliggare nr 542-03, K 23522-03). Beslaget hade verkställts i samband med en husrannsakan i en bostad och avsåg enligt protokollet "1 Papperstuss (del av ett kuvert) innehållande vitt pulver". Under rubriken Åklagarens - polismyndighetens - undersökningsledarens särskilda anteckningar var det antecknat att ett beslut om att beslaget skulle förstöras hade fattats. Datum för beslutet och beslutsfattarens namnteckning och namnförtydligande hade dock strukits över med raderlack (av typ Tipp-Ex eller liknande).

text: Dokumentationen av beslag syftar till att skapa förutsättningar för en god handläggning och till att underlätta en kontroll i efterhand av att handläggningen har varit korrekt. Det ligger i sakens natur att dessa viktiga intressen inte kan upprätthållas om rättelser och ändringar tillåts göras på ett sådant sätt att de ursprungliga anteckningarna inte längre kan läsas. En rättelse måste därför göras så att det framgår när och av vem den har gjorts. Oavsett vad som är anledningen till den gjorda rättelsen riktar jag därför kritik mot myndigheten för det inträffade.

text: Minnesanteckningar och händelserapporter

text: Vid granskningen i denna del, som var av begränsad omfattning, framkom det inte något som föranleder några uttalanden från min sida.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk på grund av förverkande av fordon enligt 7 § trafikbrottslagen (1951:649)

text: Justitiekanslern avslår skadeståndsanspråket mot staten från Länsförsäkringar Göinge.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Enligt polisanmälan den 6 november 1994 av AA. i Hässleholm var hans personbil av märket Saab 900 med registreringsnummer 1 stulen. Länsförsäkringar i Göinge registrerades i bilregistret som ägare av denna personbil den 27 december 1994.

text: Den 2 januari 1995 framförde en person en personbil av märket Saab 900 med registreringsnummer 2 i Malmö. Personen greps som misstänkt för olovlig körning, grovt brott. Bilen togs i beslag samma dag av polismyndigheten. Vid en teknisk undersökning den 8 februari 1995 konstaterades med hjälp av det instansade chassinumret att den beslagtagna bilen var fordonet som registrerats som 1 och stulits i Hässleholm. Registreringsskyltarna 2 härrörde från en bil tillhörig den misstänkte bilföraren. Föraren uppgav att han köpt bilen 1 av en okänd person.

text: Genom stämningsansökan av den 10 mars 1995 åtalades bilföraren dels för olovlig körning avseende personbilen 2, dels för häleri av personbilen 1 och dels för märkesförfalskning av de på den anbringade skyltarna 2. Under åtalet för olovlig körning yrkade åklagaren att den beslagtagna personbilen 2 skulle förverkas enligt 7 § trafikbrottslagen för att förebygga fortsatt brottslighet. I stämningsansökan angavs att AA. var målsägande men att han inte förde talan.

text: Malmö tingsrätt biföll i dom den 30 mars 1995 åtalen samt förklarade personbilen 2 - eller som det i verkligheten förhöll sig 1-förverkad enligt åklagarens yrkande. Bilen såldes av polismyndigheten den 23 januari 1996 för trehundra kronor sedan tingsrättens dom vunnit laga kraft.

text: Länsförsäkringar Göinge gjorde därefter anspråk på bilen och yrkade ersättning för den. Åklagarmyndigheten i Malmö hävde beslaget av bilen den 25 januari 1996 samt förordnade att den skulle utlämnas till Länsförsäkringar i Göinge.

text: De trehundra kronor som influtit vid försäljningen av fordonet har av Polismyndigheten i Skåne tillställts Länsförsäkringar Göinge.

text: Ersättningsanspråket

text: Länsförsäkringar Göinge har hos Åklagarmyndigheten i Malmö begärt skadestånd av staten med 4 000 kr jämte ränta. Som grund för anspråket görs gällande att den försäkringsbolaget tillhöriga personbilen 1 felaktigt förverkats av Malmö tingsrätt och försålts av Polismyndigheten i Malmö.

text: Åklagarmyndigheten i Malmö har med eget yttrande och yttrande från polismyndigheten överlämnat anspråket hit.

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Riksåklagaren och Malmö tingsrätt. Yttrandena fogas till detta beslut som bilagorna 1 - 4 (här uteslutna).

text: Länsförsäkringar Göinge har inkommit med påminnelse.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till Malmö tingsrätts akt i mål B 360/95 och åklagarmyndighetens akt BDÅD 11053-94 1:7.

text: Gällande regler m.m.

text: Ett fordon som har använts vid brott enligt

text: trafikbrottslagen (1951:649)

text: får med stöd av

text: 7 § samma lag

text: förklaras förverkat, om det behövs för att förebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt.

text: I

text: 36 kap. 5 § brottsbalken

text: (BrB) finns allmänna bestämmelser om hos vem förverkande av egendom eller dess värde till följd av brott får ske. Förverkande får enligt bestämmelserna ske hos a) gärningsmannen eller annan som medverkat till brottet, b) den i vars ställe gärningsmannen eller annan medverkande var c) den som genom brottet beretts vinning eller näringsidkare som avses i 4 § eller d) den som efter brottet förvärvat egendomen genom bodelning eller på grund av arv eller testamente eller genom gåva eller som efter brottet förvärvat egendomen på annat sätt och därvid haft vetskap om eller skälig anledning till antagande om egendomens samband med brottet. Tillhörde egendom vid tiden för brottet inte någon av de under a) - c) nämnda får den inte förklaras förverkad.

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om brott eller ha avhänts någon genom brott eller vara förverkat på grund av brott får enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: tas i beslag. Med stöd av den bestämmelsen kan ett fordon tas i beslag i avvaktan på ett slutligt avgörande beträffande frågan om förverkande enligt

text: trafikbrottslagen

text: (se

text: prop. 1986/87:81 s. 11

text: Av

text: 36 kap. 5 § tredje stycket

text: BrB, som gäller även utanför

text: brottsbalkens

text: område, följer att särskild rätt till egendom som förklaras förverkad består, om ej den särskilda rätten förklaras förverkad. Med särskild rätt förstås enligt motiven bl.a. säljarens rätt till gods som sålts med äganderättsförbehåll (jfr

text: SOU 1970:61 s. 280

text: ). Tanken bakom detta stadgande är att ingen skall berövas sin rätt till egendom med mindre än att en förverkandeförklaring riktas mot honom och att en förverkandeförklaring som riktas mot någon bara kan avse den rätt som han har - den må sedan vara äganderätt eller särskild rätt. Riktas ingen förverkandeförklaring mot honom anses han bibehållen vid sin rätt (jfr

text: NJA 1968 s. 336

text: , 1988 s. 80, särskilt s. 85 och

text: NJA 1991 s. 497

text: samt Berg m.fl.

text: Brottsbalken

text: III, 3 uppl. s. 427). I rättsfallet

text: NJA 1988 s. 80

text: (här s. 85) som gällde förverkande jämlikt

text: 7 § trafikbrottslagen

text: av ett fordon och där det gjordes gällande att fordonet överlåtits till annan efter beslaget av bilen, anförde HD att för det fall förvärvaren kunde styrka förvärvet, var hon oförhindrad att framställa anspråk med hänvisning härtill utan hinder av att bilen förklarats förverkad på talan mot den misstänkte föraren. I rättsfallet

text: NJA 1991 s. 497

text: konstaterar HD att dom, varigenom viss egendom förklaras förverkad, i regel får anses gälla endast i förhållande till den mot vilken talan om förverkande har förts; här bortsågs från den som efter domen förvärvar egendomen från svaranden. Om någon annan rätteligen är ägare till egendom som förklarats förverkad, är han alltså bibehållen vid sin rätt.

text: Av

text: 36 kap 17 §

text: BrB följer att ett förverkat fordon tillfaller staten om inte annat föreskrives. Enligt lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. får sådan förverkad egendom försäljas. Av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (FAP 102-2) beträffande förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar framgår vidare att polismyndigheten är skyldig att beakta sådan särskild rätt till förverkad egendom varom stadgas i

text: 36 kap. 5 § tredje stycket

text: när det avgörs vilka åtgärder som skall vidtas med den förverkade egendomen.

text: Lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. innehåller vidare en bestämmelse (8 §) som innebär att en ägare eller någon som innehar särskild rätt till egendom som tagits i förvar med stöd av lagen (

text: ) om visst stöldgods m.m. och som därefter försålts, har rätt till ersättning. Ersättning utgår inte med högre belopp än som influtit vid försäljningen. Ansökan om ersättning skall ges in till Rikspolisstyrelsen, som efter verkställd utredning i ärendet, prövar frågan om ersättning. Beslut i sådant ärende får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt sin ordalydelse gäller bestämmelsen inte föremål som förverkats.

text: Av förarbetena till bestämmelsen om förverkande i

text: trafikbrottslagen

text: framgår att ett fordon får förverkas även om fordonet ägs av någon annan än den som framförde fordonet. Departementschefen anförde i denna del följande (prop. 1986/87 : 81 s. 11 f):

text: "Givetvis kan det ofta förhålla sig så att fordonet inte tillhör gärningsmannen utan någon annan. Med den restriktiva tillämpning som här förutsätts synes någon särskild begränsning med hänsyn till detta inte vara nödvändig. Därvid har jag även beaktat de allmänna reglerna i

text: 36 kap. 5 §

text: BrB i fråga om hos vem förverkande kan ske. Bestämmelsen i paragrafens första stycke c kan i praktiken inte bli tillämplig i de fall som avses här och knappast heller regeln i första stycket b. Förverkande kan därför enligt de allmänna bestämmelserna normalt tänkas ske endast hos - förutom gärningsmannen - någon medverkande (första stycket a) eller den som efter brottet har förvärvat fordonet antingen genom familjerättsligt fång eller också genom annat fång i ond tro (första stycket d).

text: Om fordonet inte ägs av gärningsmannen utan av någon som endast medverkat till brottet eller av någon som efter brottet har förvärvat fordonet, kan det naturligtvis inte sällan vara oskäligt att förklara fordonet förverkat. Skulle så inte vara fallet, bör emellertid förverkande också kunna ske. .. Ett specialfall föreligger när gärningsmannen innehar fordonet på grund av avtal enligt vilket äganderätten skall övergå först sedan betalning erlagts eller som han annars innehar på grund av kreditköp med förbehåll om återtaganderätt. Såväl säljaren som köparen torde då anses ha en villkorlig äganderätt till fordonet intill dess köpeskillingen har betalats. Sakförverkande av fordonet bör alltså kunna riktas mot köparen. Vad angår avbetalningssäljarens rätt skyddas denna utan att särskilt förbehåll behöver göras. Detta framgår av bestämmelsen i

text: 36 kap. 5 § tredje stycket

text: BrB som gäller även utanför

text: brottsbalkens

text: område. Där föreskrivs att särskild rätt till egendom som förklaras förverkad består, om ej den särskilda rätten förklaras förverkad. Med särskild rätt förstås enligt motiven bl.a. säljarens rätt till gods som sålts med äganderättsförbehåll (jfr

text: SOU 1970:61 s 280

text: ). Innebörden av denna reglering torde vara att avbetalningssäljaren behåller sin rätt gentemot staten och att han kan vända sig till den myndighet som eller det bolag som sålt det förverkade fordonet - i allmänhet FFV Allmateriel Aktiebolag (se SFS 1979:536) - med anspråk på den del av köpeskillingen som tillkommer honom, om försäljningen skulle ha skett utan förbehåll för hans rätt. Då regleringen i sistnämnda hänseende emellertid enligt min mening inte kan anses vara fullt tydlig, har regeringen i annat sammanhang på min föredragning uppdragit åt JK att se över den."

text: Bestämmelsen i

text: 7 § trafikbrottslagen

text: fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring 1994. Ändringen innebar att utrymmet för att kunna förklara fordon förverkade vid brott mot

text: trafikbrottslagen

text: ökade. I förarbetena till lagändringen (

text: prop. 1993/94:44 s. 71

text: ) anfördes att det kunde vara svårt att avgöra vem som är rätt ägare till ett fordon. Det hänvisades härvid till att de principiella uttalanden som gjordes i 1987 års lagstiftningsärende alltjämt torde gälla bestämmelsen även med den nya lydelsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En förutsättning för att ett fordon skall kunna förklaras förverkat enligt reglerna i

text: trafikbrottslagen

text: är att förverkandet behövs för att förebygga fortsatt brottslighet och att det dessutom inte är oskäligt. Vid en bedömning av huruvida denna förutsättning föreligger är enligt min mening äganderättsförhållandena beträffande fordonet av betydelse. Uppenbart är nämligen att bedömningen kan utfalla olika beroende på om fordonet tillhör den åtalade eller någon annan. Det är också så att ett förverkande enligt

text: trafikbrottslagen

text: knappast kan komma i fråga i andra fall än då fordonet tillhör gärningsmannen eller någon som kan anses ha medverkat till brottet. Jag bortser då från fall där fordonet efter brottet förvärvats av någon annan.

text: En allsidig bedömning av själva förverkandefrågan förutsätter alltså att äganderättsfrågan är klarlagd. Också rättssäkerhetsaspekter gör sig emellertid gällande. Det är närmast en självklarhet att egendom inte skall kunna förverkas utan att egendomens ägare blivit hörd i saken och fått framföra sina synpunkter. När egendomen tillhör någon annan än en åtalad skall därför talan om förverkande riktas mot denne. Bestämmelser härom finns i lagen om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m..

text: När talan om förverkande förs vid domstol måste det enligt min mening i första hand ankomma på åklagaren att se till att ägarförhållandena är tillfredsställande utredda eller i vart fall odiskutabla. Inom ramen för sin officialprövning har emellertid också domstolen ett ansvar för att ägarförhållandena klarläggs innan förverkande beslutas. Jag är medveten om att det ofta kan vara svårt att exakt utreda vem som är ägare till exempelvis ett fordon. Skentransaktioner och andra förfaranden kan göra ägarbilden oklar. Det kan också förhålla sig så att det under förundersökningen inte framkommit något som tyder på att annan har anspråk på egendomen. Utredningskravet på åklagaren kan därför inte ställas för högt. Ett minimikrav måste emellertid vara att det görs ett försök att närmare utreda omständigheterna när det framgår att någon annan än den åtalade kan tänkas vara ägare av egendom som avses bli förverkad och att åklagaren på grundval av vad som därvid framkommit gör en bedömning av mot vem förverkandeyrkandet skall riktas.

text: Av utredningen i det nu aktuella ärendet framgår att det stått klart för åklagaren när åtal skulle väckas att det fordon som utnyttjats vid den olovliga körningen var stulet och falskskyltat. Föraren hade under förundersökningen uppgivit att han köpt bilen av en okänd person. Vidare hade den person från vilken bilen stulits, AA., enligt vad åklagarmyndigheten uppgett i sitt yttrande hit, förklarat att han inte gjorde något anspråk på bilen. Någon anteckning om hans inställning har dock inte kunnat återfinnas i förundersökningsprotokollet eller i åklagarmyndighetens akt i övrigt. Såvitt framgår av åklagarmyndighetens akt hade Länsförsäkringar vid tiden för åtalet ännu inte framställt sina anspråk på bilen. Det kan hävdas att förhållandena som de då tedde sig möjligen borde ha manat till försiktighet och föranlett ytterligare utredning t.ex. genom att ett aktuellt utdrag från bilregistret införskaffades innan åtalet väcktes i mars 1995. Hade det skett hade det uppdagats att Länsförsäkringar i december 1994 registrerats som ägare av fordonet. Nu införskaffades utdraget ur bilregistret först inför huvudförhandlingen. Jag har emellertid förståelse för att åklagaren handlade som han gjorde och i åtalet riktade förverkandeyrkandet mot bilföraren. Om AA. förklarat att han inte gjorde anspråk på bilen låg det nära till hands att uppfatta detta som om han inte längre ansåg sig vara ägare. Att bilföraren misstänktes för häleri beträffande bilen uteslöt enligt min mening inte att han kunde vara ägare. Den omständigheten att någon gjort sig skyldig till häleri beträffande egendom och därmed inte kan anses ha gjort ett godtrosförvärv innebär nämligen inte att han därmed automatiskt har förlorat äganderätten till egendomen. Även ett förvärv som skett i ond tro är i och för sig giltigt, låt vara att förvärvaren till skillnad från vad som är fallet vid godtrosförvärv inte kan skydda förvärvet mot den som har bättre rätt till egendomen, exempelvis en tidigare ägare. Jag vill i sammanhanget också erinra om att en förverkandeförklaring som riktats mot en person endast avser den rätt som han kan ha till den förverkade egendomen och att tredje mans eventuella anspråk inte berörs av förverkandet. Om ett förverkande sker hos den som förvärvat egendomen i ond tro har alltså den som kan hävda bättre rätt till egendomen kvar sina rättigheter.

text: Med hänsyn till vad jag nu sagt kan jag inte finna att åklagaren gjort sig skyldig till fel eller försummelse.

text: Som jag nyss nämnde företedde åklagaren vid huvudförhandlingen i tingsrätten ett utdrag ur bilregistret som utvisade att Länsförsäkringar då var ägare till fordonet. Av domen i målet framgår emellertid att tingsrätten funnit att registerutdraget utvisade att AA., dvs. den från vilken fordonet stulits, var registrerad som ägare till bilen. Uppenbarligen har tingsrätten härvid gjort en feltolkning av uppgifterna i utdraget. Såsom utdraget utformats är det inte oförklarligt att tingsrätten kom till en felaktig uppfattning. Med hänsyn till de krav på noggrannhet som måste ställas på dömande verksamhet kan jag dock inte finna annat än att tingsrätten gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid tolkningen av registerutdraget. Frågan är emellertid om misstaget lett till ett i sak oriktigt beslut om förverkande som i sin tur orsakat Länsförsäkringar skada.

text: Mot bakgrund av vad jag ovan anfört rörande bilförarens rätt till det fordon som förverkades kan jag för min del inte finna att förverkandet var oriktigt eftersom det drabbade den som var att anse som ägare av fordonet. Den omständigheten att Länsförsäkringar registrerats som ägare innebar i sig inte att företaget hade någon rätt till fordonet som kunde göras gällande mot bilföraren. Att någon är registrerad som ägare till ett fordon innebär nämligen inte att denne också faktiskt är ägare. För fordon liksom för andra föremål gäller att äganderätten övergår bl.a. när det träffats ett avtal om överlåtelse och förvärvaren fått egendomen i sin besittning. Om en överföring av den faktiska besittningen inte kan ske på grund av att exempelvis egendomen finns hos någon annan än överlåtaren eller förvärvaren gäller i stället att äganderättsövergången fullbordas genom att överlåtaren eller förvärvaren underrättar den som har egendomen hos sig om överlåtelsen. I det nu aktuella fallet kunde av naturliga skäl någon faktisk besittningsöverföring inte ske mellan AA. och Länsförsäkringar. För att äganderätten skulle övergå hade alltså krävts att AA. eller Länsförsäkringar underrättat polisen eller åklagaren om att Länsförsäkringar övertagit bilen. Någon underrättelse från AA. sida tycks inte ha lämnats och, såvitt framgår av utredningen, framförde Länsförsäkringar sina anspråk först sedan domen vunnit laga kraft. Någon besittningsövergång hade därför inte skett vid förverkandet och Länsförsäkringar hade då enligt min mening inte förvärvat äganderätten på ett sätt som kan göras gällande mot tredje man, dvs. i förevarande fall åklagarens yrkande om förverkande (se rättsfallet

text: NJA 1968 s. 336

text: , Henrik Hessler, Svensk Juristtidning 1983 s. 174 samt Tore Strömberg, Om konfiskation som brottspåföljd s. 178). Någon skada har därför inte drabbat Länsförsäkringar på grund av förverkandet.

text: Sammanfattningsvis gör jag alltså den bedömningen att Länsförsäkringar inte kan grunda någon rätt till skadestånd av staten på grund av att fordonet förverkats. Denna inställning hindrar mig dock inte från att godta att Länsförsäkringar sedermera ersatts med det belopp som influtit vid försäljningen av fordonet. Den analoga tillämpningen av reglerna i lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. har enligt min mening varit skälig.

text: Jag överlämnar ett exemplar av detta beslut för kännedom till Förverkandeutredningen (Ju 1997:02).

text: Ett exemplar av beslutet skall vidare överlämnas till Rikspolisstyrelsen. Enligt min mening kan det finnas anledning att överväga om Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd beträffande förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (FAP 102-2) kan behöva förtydligas med hänsyn till att jämväl äganderätt utgör särskild rätt enligt

text: 36 kap. 5 § brottsbalken

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en polismyndighet som inte omedelbart verkställde ett häktningsbeslut m.m.

text: 1. Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland (Polisen Mellerud) för att myndigheten inte i omedelbar anslutning till att man fick del av en dom vidtog åtgärder för att verkställa ett i domen intaget beslut att häkta den tilltalade.

text: 2. Justitiekanslern gör vissa uttalanden med anledning av Vänersborgs tingsrätts agerande i samband med expedieringen av domen med häktningsbeslutet men finner inte skäl till kritik mot tingsrätten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AL dömdes den 10 juni 2005 av Vänersborgs tingsrätt för mordbrand till två års fängelse (tingsrättens mål nr B 3183-04). I ett beslut intaget i domen förklarade tingsrätten AL häktad. AL överklagade domen. I samband med att hovrätten skulle skicka kallelser till huvudförhandlingen uppmärksammades att häktningsbeslutet inte hade verkställts. AL greps av Polismyndigheten i Västra Götaland den 15 juli 2005 och överfördes till häktet. I samband med huvudförhandlingen i hovrätten den 1 augusti 2005 försattes han på fri fot.

text: I en ansökan hit i november 2005 begärde AL ersättning av staten med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: Med anledning av vad som hade kommit fram i nämnda ärende beslutade Justitiekanslern den 9 januari 2006 att granska vad som låg bakom att tingsrättens häktningsbeslut inte omedelbart verkställdes.

text: Utredningen

text: Vänersborgs tingsrätt och Rikspolisstyrelsen har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig i ärendet. Rikspolisstyrelsen har i sin tur låtit Polismyndigheten i Västra Götaland yttra sig. Av yttrandena framgår bl.a. följande.

text: Vänersborgs tingsrätt

text: ”Ordföranden i det aktuella målet, rådmannen MP, har lämnat följande redogörelse av vad som förevarit: ”Av tingsrättens akt framgår att domen meddelades den 10 juni 2005 och att den samma dag expedierades till bl.a. polisen i Mellerud. Skälet till denna expediering var att domen innehöll ett beslut om häktning, vilket framgår av den notering som gjorts i samband med expedieringen. Något annat beslut som kunnat föranleda expediering till polismyndigheten i Mellerud förekom inte i domen.

text: Som framgår av de handlingar som JK översänt, kontaktades tingsrätten av hovrätten i samband med att det uppmärksammades att [NN] inte befann sig på häktet. Troligen förekom flera samtal mellan hovrätten och tingsrätten. Eventuellt förekom kontakt även mellan tingsrätten och polisen i Mellerud. Själv hade jag ett samtal med en domstolssekreterare i hovrätten. Genom någon av dessa kontakter framkom att polisen hade tagit emot domen, men - av för tingsrätten obekant anledning - inte verkställt häktningsbeslutet. Efter att ha fått dessa upplysningar såg jag det som en lämplig åtgärd att särskilt underrätta polisen i Mellerud om innehållet i den redan expedierade domen, se tingsrättens aktbilaga 198.

text: Tingsrätten hänvisar till vad MP anfört. Den inträffade händelsen får anses vara mycket ovanlig. Så här i efterhand kan naturligtvis sägas, att ett kompletterande telefonsamtal hade kunnat förebygga missförståndet.”

text: Rikspolisstyrelsen

text: ”Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 24 kap. 21 § första stycket andra meningen rättegångsbalken

text: framgår att rätten, om den misstänkte inte är häktad, får förordna att han ska häktas. Den som häktas ska utan dröjsmål föras till häkte, vilket framgår av 22 § första stycket sista meningen.

text: Rikspolisstyrelsen har inte utfärdat några föreskrifter eller allmänna råd (FAP) som är av intresse för bedömningen av den föreliggande och trots allt mycket ovanliga situationen. Inte heller finns några andra tjänsteföreskrifter på myndighetsnivå. Någon uttalad myndighetspraxis hos Polisen har inte stått att finna. Det finns alltså, såvitt styrelsen har kunnat finna, inte någon uttrycklig författningsreglering som tar hand om det verkställighetsproblem som uppstår när en tilltalad som är på fri fot förklaras häktad i en kanslidom.

text: Inhämtade yttranden

text: Rikspolisstyrelsen har inhämtat yttrande från Polismyndigheten i Västra Götaland. Polismyndigheten i Västra Götaland har i sin tur inhämtat yttrande från närpolisgruppen i Mellerud.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland gör bedömningen att en rad ovanliga omständigheter förelåg i häktningsfallet - häktningsbeslutet fattades sent under handläggningstiden och uttrycket häktad stod inom parentes i domen som Polisen Mellerud mottog. Mot bakgrund av de angivna omständigheterna samt det förhållandet att tingsrätten i samband med att domen meddelades inte synes ha vidtagit någon åtgärd för att uppmärksamma Polisen på häktningsbeslutet, anser Polismyndigheten i Västra Götaland att det är försvarligt att några åtgärder för att verkställa häktningsbeslutet inte omedelbart vidtogs av Polisen Mellerud.

text: Av yttrandet från närpolisgruppen i Mellerud framgår att man där framfört önskemål till Vänersborgs tingsrätt om att – som s.k. feed back på utredningar i särpräglade ärenden – få vissa domar från tingsrätten och att den nu aktuella domen, i brist på annat påpekande, uppfattades som ren information.

text: Rikspolisstyrelsens bedömning

text: I andra fall när någon blir häktad i sin utevaro pågår en förundersökning och Polisen är därmed inne i ärendet och kan vidta åtgärder för att verkställa häktningsbeslutet. I fall av det slag som nu är aktuellt finns inget pågående ärende hos Polisen. Även om det rör sig om verkställighet av ett häktningsbeslut framstår situationen därför närmast som jämförbar med vad som i polisiära sammanhang brukar betecknas som handräckning där det även utan uttryckligt författningsstöd får anses vara Polisens uppgift att omhänderta den häktade personen och föra honom till häktet. Det får med andra ord anses ankomma på Polisen att ex officio ta initiativ till denna handräckning. Det hindrar naturligtvis inte att åtgärden kan eller bör initieras av någon annan myndighet. Man skulle således kunna tänka sig att domstolen, som fattat häktningsbeslutet, inte bara skickar över domen som sådan utan på telefon eller i ett missiv upplyser om att den innehåller ett häktningsbeslut. Även åklagaren, som ju fört det allmännas talan i målet, är berörd. Han/hon skulle, när domen kommer åklagaren tillhanda, kunna skicka över en kopia av domen till Polisen med en erinran om att häktningsbeslutet ska verkställas. Slutligen ska nämnas att även Kriminalvården har ett intresse att bevaka i sammanhanget.

text: Kritik kan riktas mot polismyndigheten, närmare bestämt närpolisgruppen i Mellerud, för att man inte noggrant tog del av den översända domen och observerade att där fanns ett häktningsbeslut som skulle verkställas. En del av kritiken bör emellertid spilla över på tingsrätten som skickade domen – som det förefaller – med post till Polisen utan någon närmare kommentar och på åklagaren som inte tog något initiativ för att säkerställa att häktningsbeslutet verkställdes.

text: Det finns för övrigt inte någon lagstadgad skyldighet för domstolar att expediera beslutet om häktning till den polismyndighet som har att verkställa beslutet men Domstolsverkets handbok innehåller i det avsnitt som avser expediering i brottmål en erinran om att sådan expediering bör ske genast. Uttrycket genast får väl med dagens teknik anses avse användande av telefon, telefax med begäran om återkoppling eller e-brev med begäran om läskvitto. Rikspolisstyrelsen instämmer i tf lagmannen CK:s yttrande till Justitiekanslern den 19 januari 2006 att "ett kompletterande telefonsamtal hade kunnat förebygga missförståndet".

text: Hänsyn bör också kunna tas till att Mellerudspolisen inte hade anledning att reagera särskilt på att man på detta sätt utan närmare kommentarer fick en dom i ett brottmål. Detta sagt mot bakgrund av att man hade bett att få ta del av intressanta domar från tingsrätten som återkoppling till det utredningsarbete som bedrivits på förundersökningsstadiet. Till bilden hör också att domen i häktningsdelen inte framstår som ett under av klarhet. På sidan 1 anges att den tilltalade/dömde är häktad. Häktningsbeslutet återfinns på sidan 2 som punkten 3 under rubriken Beslut i övriga frågor och efter regleringen av försvararkostnadema.

text: Vidare bör beaktas att missen från polisens sida inte har lett till någon rättsförlust för någon enskild.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: När det gäller den rättsliga regleringen beträffande häktning av en tilltalad i samband med att en domstol meddelar en s.k. kanslidom hänvisas till den redogörelse som Rikspolisstyrelsen har lämnat i sitt yttrande hit.

text: Det åligger sålunda Polisen att verkställa ett häktningsbeslut av ifrågavarande slag. För att Polisen skall kunna verkställa beslutet krävs naturligtvis att den berörda polismyndigheten informeras om beslutet. Den domstol som har meddelat häktningsbeslutet skall därför omedelbart expediera beslutet till den polismyndighet som skall verkställa detta (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 24:63, och Domstolsverket Informerar nr 5/2005).

text: När en misstänkt häktas i sin frånvaro innan åtal har väckts åligger det åklagaren att så snart beslutet har verkställts anmäla detta för rätten, se

text: 24 kap. 17 § tredje stycket rättegångsbalken

text: och

text: 29 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . Någon skyldighet för åklagaren att ansvara för att ett häktningsbeslut som har meddelats i en dom verkställs föreligger dock inte. Som Rikspolisstyrelsen har anfört kan det emellertid vara lämpligt att den åklagare som har närvarat vid huvudförhandlingen försäkrar sig om att den berörda polismyndigheten verkställer ett sådant beslut.

text: Bör tingsrätten kritiseras?

text: Justitiekanslern har tagit del av ett utdrag ur tingsrättens dagbok. Tingsrätten har i dagboken angett att den aktuella domen expedierades till Polisen Mellerud samma dag som den meddelades. Av dagboken framgår även att domen expedierades till Polisen med anledning av att den innehöll ett häktningsbeslut.

text: Som tingsrätten och Rikspolisstyrelsen har anfört är det lämpligt att domstolen, i ett fall som det aktuella, genom t.ex. ett telefonsamtal försäkrar sig om att Polisen har förstått att den har att verkställa häktningsbeslutet. Det kan även vara lämpligt att domstolen skriver ett missiv i vilket Polisen särskilt uppmärksammas på häktningsbeslutet. Och det gäller särskilt i ett fall som detta när domen avser flera tilltalade och innehåller många olika beslut.

text: Tingsrätten hade således kunnat vidta ytterligare åtgärder för att klargöra för polismyndigheten att domstolen hade meddelat ett häktningsbeslut. Tingsrätten har dock uppfyllt sin skyldighet att expediera domen med häktningsbeslutet till polismyndigheten. Som framgår nedan borde polismyndigheten också ha förstått att domen innehöll ett häktningsbeslut som det ålåg myndigheten att verkställa. Det finns därför inte tillräckliga skäl till kritik mot tingsrätten. Jag utgår dock från att tingsrätten, liksom domstolsväsendet i övrigt, drar lärdom av det inträffade.

text: Bör polismyndigheten kritiseras?

text: Av Närpolisgruppen i Melleruds yttrande i ärendet framgår att den aktuella domen kom polismyndigheten till handa, men att man inte förstod att det ålåg myndigheten att verkställa häktningsbeslutet.

text: Jag konstaterar att häktningsbeslutet och domen i övrigt har utformats enligt gällande föreskrifter på området. Visserligen har jag förståelse för att en icke rättsskolad person vid en hastig genomgång av domen inte noterar att den innehåller ett häktningsbeslut. Organisationen på en polisstation måste dock vara sådan att det finns tillgång till åtminstone någon polisman som kan tolka innehållet i en brottmålsdom. Jag anser därför att polismyndigheten utan ytterligare information från tingsrätten borde ha noterat att det fanns ett häktningsbeslut i domen och att det därmed ålåg myndigheten att verkställa beslutet. I vart fall borde polismyndigheten genom ett telefonsamtal till tingsrätten ha utrett varför domen expedierades dit. Om polismyndigheten hade gjort detta hade man med största säkerhet fått reda på att det ålåg myndigheten att verkställa häktningsbeslutet.

text: Med hänsyn till de skäl som ligger till grund för ett häktningsbeslut, bl.a. att förhindra att den frihetsberövade fortsätter sin brottsliga verksamhet, är det av stor vikt att ett sådant beslut verkställs snarast möjligt. Polismyndigheten kan därför inte undgå kritik för att man inte i omedelbar anslutning till att man fick del av domen i fråga vidtog åtgärder för att verkställa det i domen intagna häktningsbeslutet. Den omständigheten att den tilltalade sedermera frikändes av hovrätten föranleder inte någon annan bedömning.

text: Jag ser positivt på att polismyndigheten överväger behovet av särskilda rutiner eller informationsinsatser till undvikande av att en liknande situation uppstår igen.