nyckelord:
Beslag
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av långsam handläggning av en förundersökning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 januari 2003, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av handläggningen av en polisanmälan. Han uppgav bl.a. följande.

text: I juni 2001 lämnade han in en anmälan om hemfridsbrott och egenmäktigt förfarande till Polismyndigheten i Jämtlands län. Till anmälan fogades en CDskiva. Skivan innehöll en videodokumentation av brotten som hade begåtts i januari 2001 i Stockholm. Polisanmälan överlämnades till Polismyndigheten i Stockholms län. Under hösten 2001 och vintern/våren 2002 kontaktade han polisen ett flertal gånger men fick svaret att ärendet var i balans och att någon tid för att analysera fallet inte kunde ges. Man var hos polisen också tveksam till möjligheterna att komma åt innehållet på CD-skivan. I maj 2002 kontaktades han av BB som handlade ärendet. Denne undrade om AA ville gå vidare med ärendet och om så var fallet ville han hålla ett förhör med honom. Eftersom AA inte hade tid vid tillfället skulle BB återkomma i saken. AA förvägrades själv att få återkomma. I oktober 2002 hörde BB av sig och uppgav att CD-skivan hade försvunnit i hanteringen. Han nämnde också att det inte var så lång tid kvar till dess ärendet preskriberades. AA skickade in en VHS-kassett med liknande innehåll som CDskivan. Vid samtal med BB i november 2002 bekräftade denne att han hade tagit del av VHS-kassetten samt konstaterade att brottet var väl dokumenterat. BB uppgav också att fallet inte var prioriterat och troligen inte skulle hinnas tas upp i tid. I början på januari 2003 kontaktade AA vid ett flertal tillfällen BB eftersom preskriptionstiden närmade sig. Den 13 januari 2003 överlämnade polisen ärendet till åklagaren. Den 21 januari 2003 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen eftersom brotten var preskriberade.

text: Utredning

text: Åklagarmyndighetens i Stockholm handlingar i bl.a. ärendet 105-4868-02 infordrades och granskades.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande. Samma dag som polisanmälan gjordes, dvs. den 29 juni 2001, togs en CD-skiva i beslag vid Polismyndigheten i Jämtlands län. Ärendet översändes därefter till Polismyndigheten i Stockholms län. Den 5 juni 2002 upprättade kriminalinspektören BB en tjänsteanteckning med anledning av en kontakt han hade haft med AA. Samma dag skickade BB ett meddelande till polisen i Östersund och frågade om CD-skivan fanns kvar där, eftersom endast beslagshandlingen hade registrerats i Stockholm och CD-skivan saknades. I augusti 2002 skickade BB en påminnelse till polisen i Östersund. Enligt en upprättad tjänsteanteckning i september 2002 visste inte utredningsmannen i Östersund var CD-skivan fanns; i varje fall fanns den inte kvar i Östersund. Den 11 november 2002 togs ett VHS-band i beslag. I mitten av november 2002 skickades handlingarna i ärendet till åklagaren för åtalsprövning. Den 19 november 2002 upprättade åklagaren i stället vissa utredningsdirektiv och uppgav bl.a. att det ”är bra om ärendet utreds så snabbt som möjligt med hänsyn till preskriptionstiden”. Åklagaren lade ned förundersökningen den 21 januari 2001.

text: Senare under handläggningen infordrades även polismyndighetens historikblad i ärendet K167260-01 och åklagarmyndighetens diarieblad.

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Stockholm län för upplysningar och yttrande över vad som hade anförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte bl.a. ett yttrande från polismästaren CC, Söderorts polismästardistrikt, och upplysningar från polisinspektören DD.

text: CC lämnade följande redogörelse för bakgrunden till ärendet.

text: Anmälan om hemfridsbrott och egenmäktigt förfarande gjordes den 29 juni 2001 hos polismyndigheten i Östersund. AA var en av två målsägande. Anmälan skrevs in hos polismyndigheten i Stockholm den 11 juli 2001. Brottstiden avsåg ett antal tillfällen under perioden 3 februari 2000 fram till 16 januari 2001. Ärendet lades i balans. Den 14 maj 2002 tilldelades den utredande tjänstemannen ärendet. En del av brotten var vid den tidpunkten redan preskriberade. Tjänsteanteckning angående telefonkontakt med AA upprättades den 5 juni 2002. Samma dag efterfrågades den i ärendet aktuella CD-skivan hos den anmälningsupptagande tjänsteman vid polismyndigheten i Östersund. Ytterligare två propåer lämnades till denne tjänsteman och den 13 september 2002 framkom att den aktuella skivan inte gick att finna hos polismyndigheten i Östersund. Beslaget har tilldelats ett beslagsnummer i Söderorts polismästardistrikt. Det är dock okänt om skivan ankommit till Söderorts polismästardistrikt. Vid telefonsamtalet den 5 juni 2002 med AA påtalade den utredande tjänstemannen att det fanns ett behov av handlingar som kunde visa på hyresförhållandet. Den 11 november 2002 upprättades nytt beslagsprotokoll avseende inkommet videoband inskickat av AA. Detta ankom tillsammans med de handlingar som skulle styrka hyresförhållandet. Under hösten begärdes direktiv från åklagare framförallt i fråga om brottet skulle anses såsom grovt hemfridsbrott. Förundersökningsprotokoll upprättades den 15 januari 2003 och den 21 januari fattade åklagare beslut om att ej väcka åtal då brotten var preskriberade. Den 24 januari 2003 gjorde AA en anmälan mot tjänstemannen som handlade utredningen rörande aktuellt brott. Enligt beslut den 28 januari 2003 av chefs-

text: åklagare EE inleddes inte förundersökning då det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal skulle ha förövats (K20221-03).

text: Beträffande de kontakter som förekom mellan AA och BB lämnade DD, efter samtal med BB, upplysningar enligt följande.

text: AA kontaktades per telefon i maj. Vid det telefonsamtalet befann sig AA på en flygplats och kunde därför inte prata med BB. AA ville kontakta honom när AA själv hade tid men BB ansåg att det var bättre att han själv kontaktade AA vid senare tillfälle. AA hade då inget att erinra mot det förfaringssättet. AA har aldrig förvägrats att ta kontakt med honom, däremot är det så att han är svår att få tag på både beroende på arbetsuppgifterna men även på grund av arbetstiderna.

text: Om myndighetens serviceskyldighet uppgav CC särskilt följande.

text: Myndigheterna skall vara tillgängliga för allmänheten i så stor utsträckning som möjligt men det utesluter inte att myndigheten kan begränsa sin telefonservice till vissa timmar på dagen. Det är inte bara fråga om en resursfråga utan skall även bedömas med hänsyn till verksamhetens art. Utredningsfunktionen innebär att förhör med anhållna och häktade utförs på annan plats än arbetsrummet. I den mån förhör sker i ett arbetsrum är tillgängligheten per telefon för andra ytterst begränsad. Därav följer således naturligt att utredningsman i första hand själv väljer att ta kontakt med målsägande eller misstänkta för att avtala om tid för eller att utföra förhör den bästa lösningen för samtliga parter. AA har inte varit förhindrad att komma i kontakt med utredande tjänsteman eller med någon annan representant för myndigheten.

text: Polismyndigheten

text: Rättslig reglering

text: Rättegångsbalkens

text: bestämmelser I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. att förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns inte längre anledning till dess fullgörande, skall den läggas ned (

text: 4 §

text: ). Av 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948, FuK) framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall även ge dem som lämnar biträde behövliga direktiv för arbetet. I

text: 27 kap.

text: RB finns i övrigt bestämmelser om beslag. Bland annat föreskrivs att beslagtaget gods skall väl vårdas, och noggrann tillsyn skall hållas däröver, att det inte förbytes eller förändras eller annat missbruk sker därmed (

text: 10 §

text: ). I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (

text: RPSFS 2000:56

text: , FAP102-2) finns vidare detaljerade föreskrifter om hur beslagtaget gods skall hanteras (se särskilt

text: 5 kap.

text: 3 §§

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelser I

text: förvaltningslagen

text: (l986:223) finns bestämmelser om handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna. Merparten av dessa bestämmelser är inte tillämpliga vid handläggning av förundersökningar, men bl.a. bestämmelserna om den allmänna serviceplikten (4-5§§) är tillämplig även vid denna verksamhet (jfr

text: 32 §

text: ). När det gäller serviceskyldigheten föreskrivs att varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt (

text: 4 §

text: ). Vidare skall myndigheterna ta emot besök och telefonsamtal från enskilda (

text: 5 §

text: Bedömning

text: Handläggningstiden I den utredning som vidtagits med anledning av aktuell remiss har bl.a. framkommit att arbetssituationen vid Söderorts polismästardistrikt, i likhet med övriga polismästardistrikt, är ansträngd. Vid kriminaljourroteln (2OKJ), som handlagt aktuell förundersökning, fanns enligt uppgift 1000 ärenden i balans vid tidpunkten då undersökningen lades ut på utredningsmannen. Vad gäller handläggningen därefter, har utredningsmannen bl.a. framfört att han under denna period haft flera ärenden med anhållna och häktade, vilka måste handläggas med förtur framför ärenden av enkel beskaffenhet. Vidare har han också vid olika tillfällen fått träda in som vikarierande gruppchef, vilket inneburit att han då arbetat både som chef och utredningsman. Även med beaktande av vad som framkommit i ärendet, anser dock myndigheten att den aktuella förundersökningen inte har handlagts på ett acceptabelt sätt. Som polismästardistriktet påpekat synes t.ex. inga åtgärder ha vidtagits i ärendet från juli 2001 tills dess att utredningsmannen fick ärendet i maj 2002. Att handläggningen därefter dragit ut på tiden kan förmodligen delvis tillskrivas den tidigare bristfälliga hanteringen av det beslagtagna godset, som beskrivs nedan. Myndigheten anser trots det att ärendet inte har handlagts med den drivkraft som kunde varit möjlig. Den som ytterst bär ansvaret är den utsedde förundersökningsledaren i ärendet (1 a § FuK). Större delen av utredningstiden, fram till den 14 november 2002 då ärendet överlämnades till åklagarmyndigheten, var det en befattningshavare vid 2OKJ, vid Söderorts polismästardistrikt som var undersökningsledare. Sammantaget anser myndigheten att det är mycket olyckligt att ett, som det verkar, relativt okomplicerat ärende blir preskriberat. Myndigheten beklagar detta och anser det huvudsakligen kan tillskrivas den allmänt kända arbetssituationen inom myndigheten. Vad som framkommit i det nu aktuella ärendet reser också frågor om de resurser som står till polismyndighetens förfogande och hur dessa fördelas inom myndigheten. Det kan finnas anledning att inom ramen för den årliga budgetberedningen närmare analysera hur den tillgängliga resursen står i förhållande till arbetsbelastningen i de olika polismästardistrikten och avdelningarna.

text: Beslaget I den vidtagna utredning har det, som uppgivits, inte kunnat klargöras om den beslagtagna CD-skivan nått Polismyndigheten i Stockholms län sedan polisanmälan överlämnats från Polismyndigheten i Jämtlands län. Av beslagsprotokollet för CD-skivan, vilket upprättats av Polismyndigheten i Jämtlands län, framgår emellertid att protokollet försetts med ett nummer från beslagsliggaren som härrör från Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts polismästardistrikt (0222-01-1764). Polismyndigheten anser därför att det mesta talar för att beslaget kommit fram till myndigheten och att det därefter förkommit. Som framkommit i utredningen har dock Polismyndigheten i Jämtlands län inte kunnat verifiera att beslaget har skickats därifrån till Stockholmsmyndigheten. Vidare har Polismyndigheten i Jämtlands län inte heller i det aktuella beslagsprotokollet angivit nummer från sin beslagsliggare såsom stipuleras i FAP 102-2. Detta har också försvårat möjligheterna att kunna återfinna CD-skivan. Oavsett om CD-skivan nått Polismyndigheten i Stockholms län eller inte, borde enligt myndighetens bestämda mening efterforskningarna av skivan i vart fall påbörjats mycket tidigare än vad som skett i ärendet. Om skivan inte fanns med i det material som överlämnades från Polismyndigheten i Jämtlands län, borde Stockholmsmyndigheten i egenskap av mottagande myndighet omgående ha kontaktat den överlämnande myndigheten. Vidare borde det ha förts anteckningar om vilka åtgärder som vidtagits i denna fråga. I likhet med vad som påtalats ovan om handläggningstiden är det ytterst förundersökningsledaren som har ansvaret för att dessa åtgärder vidtas.

text: Enligt myndighetens mening har det aktuella beslaget handlagts på ett högst otillfredsställande sätt och myndigheten anser att det är uppenbart att Söderorts polismästardistrikt snarast måste se över sina beslagsrutiner. Myndigheten kan bara beklaga det inträffade. Kontakterna med målsägande Polismyndigheten hänvisar här till vad polismästardistriktet samt berörd polisman anfört. Myndigheten kan tillägga att det hade varit önskvärt att målsäganden även upplysts om att han kunde kontakta andra befattningshavare, t.ex. förundersökningsledaren i ärendet, i den mån utredningsmannen inte fanns tillgänglig. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Det kan inledningsvis konstateras att det var fråga om brott som var förhållandevis lättutredda. Det är bl.a. mot denna bakgrund helt oacceptabelt att ärendet låg obearbetat under så lång tid att de anmälda brotten kom att preskriberas.

text: AA har uppgett att han förvägrades att få återkomma i ärendet. Av utredningen i detta hänseende framgår emellertid inte annat än att BB ansåg att det var lämpligare att han kontaktade AA eftersom han själv var svår att nå.

text: Det har inte varit möjligt att utreda vad som hänt med den beslagtagna CD-skivan. Klart är emellertid att denna inte har hanterats med tillräcklig omsorg. Jag delar vidare polismyndighetens uppfattning att efterforskningarna av skivan skulle ha påbörjats tidigare än vad som var fallet samt att de åtgärder som vidtogs i detta hänseende skulle ha dokumenterats.

text: Det sagda innebär att jag kan ansluta mig till den kritik som redovisats i polismyndighetens yttrande. Jag noterar vidare vad myndigheten uttalat om att det kan finnas anledning att närmare analysera förhållandet mellan tillgängliga resurser och arbetsbelastningen i de olika polismästardistrikten samt att det är uppenbart att Söderorts polismästardistrikt bör se över sina beslagsrutiner.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en polismyndighet och en kommunal nämnd för felaktig tillämpning av djurskyddslagens (1988:534) bestämmelser om omhändertagande av djur m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som gavs in till Polismyndigheten i Gävleborgs län kritiserade AA polismyndigheten och Samhällsbyggnadsnämnden i Ljusdals kommun. Hon klagade på att hennes katt felaktigt hade avlivats i samband med kommunens verkställighet av polismyndighetens beslut om avlivning av ett okänt antal förvildade katter samt yrkade skadestånd. Polismyndigheten har på AA:s begäran överlämnat skrivelsen hit.

type: stycke

text: Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgår bl.a. följande.

text: Den 20 oktober 2004 fördes två personer genom polishandräckning till sjukhus för avgiftning från en fastighet i Ångsäter, Ljusdals kommun. I samband med att detta skedde konstaterade en miljöinspektör att ett okänt antal halvvilda katter fanns på fastigheten. Katterna kunde ta sig in i och ut ur huset på fastigheten genom ett öppet fönster. I vardagsrummet påträffades en död katt som de andra katterna hade ätit av. Katterna hade varken tillgång till vatten eller foder inne i huset.

text: Polisinspektören BB beslutade den 28 oktober 2004 att ”Katterna, okänt antal men uppskattas till ett tiotal avlivas med stöd av

text: 30 § Djurskyddslagen (1988:534)

text: ”. Som skäl för beslutet anförde han följande.

text: Det finns ingen annan tillfredsställande lösning att hantera katterna. Katterna saknar mat, vatten och daglig tillsyn. De kan inte tas om hand utan måste fångas i fälla. Katter som är enligt uppgift halvvilda kan inte stallas upp i avvaktan på utredning och beslut. Katterna kan med goda skäl anses sjuka och psykiskt skadade enär de ätit av en död katt i fastigheten. I beslutet angavs vidare att Ljusdals kommun, miljöenheten, skulle verkställa beslutet och att katterna skulle avlivas i enlighet med gällande djurskyddslagstiftning. Slutligen angavs att beslutet kunde överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

text: I yttranden som polismyndigheten fogat till anmälan uppgavs bl.a. att polismyndigheten beklagade att AA:s katt felaktigt hade avlivats men att polisens rutiner varit tillräckliga.

text: Utredning

text: Anmälan handlades hos JO i två ärenden, ett avseende polismyndigheten (dnr 334- 2005) samt ett avseende samhällsbyggnadsnämnden (dnr 1606-2005). Enligt överenskommelse med chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, som har tillsyn över polisväsendet, handlade JO Berggren båda ärendena. I ärende 334-2005 samråddes med Mats Melin. Detta beslut avser båda ärendena.

text: Vid telefonsamtal uppgav miljöinspektören CC följande.

text: Den 19 och 20 oktober 2004 var hon tillsammans med DD vid den aktuella fastigheten i Ljusdal. Den 22 oktober 2004 samrådde hon med BB vid polismyndigheten och den 28 oktober 2004 fick de beslutet om avlivning av katterna. Hon kontaktade då den kommunala skytten EE för att denne skulle ta hand om avlivningen av katterna. EE satte ut fällor som han kontrollerade under ett antal dagar. Den 10 november 2004 talade hon med EE som uppgav att 11 katter då var avlivade.

text: Polismyndigheten anmodades därefter att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet och särskilt ange om förutsättningar fanns för att vid det aktuella tillfället fatta ett beslut enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: och om ett sådant avlivningsbeslut kan överklagas. Myndigheten skulle dessutom yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. I remissvaret anfördes i huvudsak följande.

text: Förutsättningar för att fatta beslut enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: Enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: får en polisman avliva ett djur om det påträffas så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas omedelbart. Enligt förarbetena (

text: prop. 1987/88:83

text: ) avser bestämmelsen endast sådana fall då det inte råder någon tvekan om att det enda handlingsalternativet är omedelbart avlivande. Bestämmelsens syfte är att kunna avliva ett djur i ett akut läge. Beslutet fattas av den enskilde polismannen. Bestämmelsen synes inte vara tillämplig i här aktuellt fall. Anledningen till att beslut ändå fattades om omedelbar avlivning, var att detta ansågs som den enda rimliga åtgärden.

text: Rätten att överklaga ett beslut enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: Polismyndigheten har i sitt beslut angivit att det kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta är inte korrekt. Överklagande får ske av beslut som statlig myndighet har meddelat. Mot bakgrund av vad som anförts i föregående stycke, att det är den enskilde polismannen som beslutar om avlivning i ett akut läge, är detta inte att anse som ett överklagningsbart myndighetsbeslut. Polismyndigheten önskar samtidigt framföra som sin uppfattning att det inte är tillfredsställande att det inte finns möjlighet för myndigheten att fatta ett beslut om avlivning i ett fall som det här aktuella. Kostnaderna för uppstallning eller liknande skulle bli orimligt höga. Det skulle vara av stort värde om lagstiftaren fick vetskap om de problem som detta och liknande ärenden utgör för polismyndigheterna. En ändring av lagstiftningen skulle vara önskvärd.

text: Anmälan remitterades till samhällsbyggnadsnämnden för utredning och yttrande över nämndens handläggning, särskilt mot bakgrund av bestämmelserna i bl.a. 30,

text: och

text: 34 §§

text: djurskyddslagen

text: Nämnden anförde i huvudsak följande. Polismyndigheten i Gävleborgs län beslutade den 28 oktober 2004 med stöd av

text: 30 § djurskyddslagen

text: att ett okänt antal halvt förvildade katter skulle avlivas på fastigheten Å x:x, Ljusdal. Samtliga katter var omärkta. Denna paragraf användes av polismyndigheten efter bedömning att ingen annan tillfredsställande lösning fanns. Katterna var halvvilda och kunde inte stallas upp i väntan på utredning och beslut. Djurhållaren var på grund av extraordinära omständigheter inte i bostaden på 1–2 veckor och katterna skulle då varken få daglig tillsyn eller tillgång till vatten och foder under denna period. Polismyndigheten, tillsynsmyndigheten (dvs. samhällsbyggnadsnämnden) och länsstyrelsen kan besluta om omedelbart omhändertagande av djur som är utsatt för lidande enligt

text: 32 § djurskyddslagen (1988:534)

text: . Beslut ska snarast underställas länsstyrelsen, om beslutet meddelats av någon annan än länsstyrelsen, som snarast ska avgöra om det fortsatt ska gälla. Enligt polismyndighetens bedömning var inte denna paragraf användbar i detta ärende eftersom det bedömdes att infångande och uppstallning av katterna i avvaktan på länsstyrelsens fastställande inte var hanterbart. Eftersom det inte var frågan om något omhändertagande är inte 34 § aktuell i detta ärende. Samhällsbyggnadsnämnden ifrågasätter inte polismyndighetens bedömning och anser att ett snabbt ingripande var nödvändigt eftersom djurhållaren inte skulle kunna sköta om katterna och uppstallning var inte aktuell eftersom de var halvvilda. Ljusdals kommun, miljöenheten, verkställde efter polismyndighetens hemställan beslutet om avlivning av katterna. Information till närmaste granne om avlivning av katter skedde samma dag beslutet verkställdes. Den av samhällsbyggnadsnämnden anlitade kommunale skytten har utan erinringar tidigare haft ett flertal uppdrag av liknande karaktär, på konsultbasis, under ca 7–8 års tid. Beställning har skett av miljöenheten, med redovisning av uppdragets karaktär, plats m.m. Efter uppdragets avslutning har redovisning skett till uppdragsgivaren. Katten som felaktigt infångades och avlivades var inte märkt på något sätt, varken med tatuering i öra eller halsband. Katten kom från en fastighet belägen cirka 1 km från Å x:x. Som kattägare bör man märka sina djur. Detta för att kunna identifiera djurägaren om t.ex. djuret blir påkört av ett fordon och skadas. Samhällsbyggnadsnämnden skall med anledning av det inträffade se över rutinerna för bl.a. information och identifiering av katter i samband med avlivning. En katt har felaktigt avlivats, vilket är mycket beklagligt.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaren.

text: I beslut den 7 februari 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas omedelbart får enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: en veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast avliva djuret. Som polismyndigheten har konstaterat i sitt remissvar

text: avser bestämmelsen fall där det inte råder någon tvekan om att det enda alternativet är att omedelbart avliva djuret. Syftet med bestämmelsen är att förkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur. Givetvis förutsätter detta att den som vidtar åtgärden vet vilket djur som skall avlivas. Det är fråga om ett faktiskt handlande och det kan således aldrig bli aktuellt att fatta ett beslut i rättslig mening med stöd av bestämmelsen (jfr JO:s beslut den 12 maj 2004, dnr

text: Om situationen inte är sådan att omedelbar avlivning enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: kommer i fråga, kan ett djur som far illa i stället omhändertas. I normala fall är det länsstyrelsen som beslutar om omhändertagande av djur (se 31 §). Finns det förutsättningar för att med stöd av 32 § första stycket omedelbart omhänderta ett djur som är utsatt för lidande kan dock, utöver länsstyrelsen, också annan tillsynsmyndighet eller polismyndigheten besluta om detta. Har ett sådant beslut meddelats av någon annan än länsstyrelsen skall beslutet enligt andra stycket underställas länsstyrelsen, som snarast skall avgöra om det skall fortsätta att gälla. Djurägaren har dessutom möjlighet att överklaga beslutet (38 §). Av 34 § följer att det endast är länsstyrelsen som kan besluta om vad som skall hända med ett djur som har omhändertagits, dvs. om djuret skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas samt att det är polismyndigheten som har att ombesörja att den av länsstyrelsen sålunda beslutade åtgärden verkställs.

text: Av det nyss sagda följer att polismyndighetens beslut den 28 oktober 2004 inte var lagligen grundat och att myndigheten saknat stöd för att uppdra åt kommunen att verkställa beslutet. Polismyndigheten har beklagat den felaktiga handläggningen men kan självfallet inte undgå kritik. Myndigheten bör försäkra sig om att det finns tillräcklig kunskap för en korrekt handläggning av myndighetens uppgifter enligt

text: djurskyddslagen

text: Det är när det gäller handläggningen hos kommunen anmärkningsvärt att samhällsbyggnadsnämnden accepterade och lät utföra uppdraget. Jag finner dock inte skäl att närmare beröra hur uppdraget faktiskt utfördes. Nämndens handläggning samt uppgifterna i remissvaret till JO visar på bristande insikter i den rättsliga regleringen på ett område, inom vilket nämnden ansvarar för den lokala tillsynen. Jag förutsätter att nämnden omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet, bl.a. vad polismyndigheten har uttalat om behovet av lagstiftning, föranleder följande anmärkningar.

text: Katter som med skäl kan antas vara övergivna eller förvildade får enligt

text: 7 § lagen (1943:459)

text: om tillsyn över hundar och katter dödas av jakträttshavaren eller någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs tillstånd av polismyndigheten. Självfallet förutsätter såväl en tillämpning av nämnda bestämmelse som avlivning under hänvisning till djurskyddsskäl att det för vart

text: och ett av de djur som berörs har kunnat bedömas att förutsättningarna för det tänkta förfarandet är uppfyllda.

text: Länsstyrelsen skall snarast möjligt bestämma vad som skall hända med ett omhändertaget djur. Ett omhändertagande är således inte avsett att bestå under längre tid än nödvändigt. Genom samordning mellan myndigheterna bör tiden för omhändertagandet kunna göras kort. Av

text: 35 § andra stycket djurskyddslagen

text: följer dessutom att kostnaden för ett omhändertagande av djur slutligt skall betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns särskilda skäl till annat. Polismyndigheten kan också överväga att i stället för ett omedelbart omhändertagande skyndsamt anmäla till länsstyrelsen att det finns förutsättningar för ett omhändertagande enligt huvudregeln i

text: 31 § djurskyddslagen

text: (se 58 § djurskyddsförordningen [1988:539]). Länsstyrelsen ges då möjlighet att i ett sammanhang ta ställning till frågor om såväl omhändertagande som därpå följande åtgärder.

text: Upplysningsvis kan nämnas att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Kritik mot Försäkringskassan för felaktigt angivna diagnoser i kommuniceringsbrev till den försäkrade

sammanfattning: Försäkringskassan har i ett ärende om sjukpenning skickat ett kommuniceringsbrev till den försäkrade där felaktiga diagnoser angetts. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Det noteras att det är det tredje ärendet hos JO på kort tid där kassan uppgivit felaktiga diagnoser i sin ärendehantering.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 januari 2012, anförde AA bl.a. följande. Försäkringskassans handläggare har felaktigt angivit att hon lider av psykisk sjukdom. Hon har inte kunnat arbeta på grund av detta. Hon kräver skadestånd.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades Försäkringskassans akt i aktuellt ärende.

text: Anmälan remitterades därefter till Försäkringskassan, som i sitt remissvar anförde följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande: AA:s försäkran för sjukpenning och läkarintyg kom in till Försäkringskassan den 12 oktober 2010. Hon har sedan dess beviljats sjukpenning i olika omfattning. Ansökan om fler dagar med sjukpenning på normalnivå kom in till Försäkringskassan den 26 september 2011 och avsåg tiden från och med den 10 oktober 2011. I det medicinska underlaget, som låg till grund för bedömningen, angavs diagnoserna Lumbago ischias och Cervicobrakialt syndrom. Handläggaren bedömde att kriterierna för att få fler dagar med sjukpenning på normalnivå, d.v.s. ”allvarlig sjukdom” inte var uppfyllda. När kommuniceringsbrevet sammanställdes använde handläggaren ett tidigare brev som mall. Av misstag anpassades inte diagnosen till det aktuella ärendet. När brevet sändes ut den 14 oktober 2011 innehöll det således felaktiga diagnoser – ”Recidiverande depression, Generaliserat ångestsyndrom och PTSD”. Under kommuniceringstiden genomfördes ett avstämningsmöte med AA och hennes läkare. Syftet med mötet var att följa upp hälsotillståndet och utreda om AA skulle kunna klara ett annat arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Det fördes även en

text: diskussion kring vilka arbetstider AA hade när hon arbetade halvtid. Eftersom det inte gick att få klarhet i detta vid mötet överenskoms att AA skulle inkomma med skriftliga uppgifter på detta senare. AA framförde inga synpunkter kring kommuniceringsbrevet vid mötet. Den 10 november 2011 skickades därför beslutsbrevet ut, där det angavs korrekta diagnoser. Den 4 november 2011 redovisade AA skriftligt sina arbetstider vid halvtidsarbete. Eftersom uppgifterna visade på mer än halvtidsarbete gjordes ett interimistiskt beslut om minskning av sjukpenningen till en fjärdedel. Detta beslut skickades till AA den 11 november 2011. Den 28 november 2011 ringde AA:s make till handläggaren och undrade vilka uppgifter Försäkringskassan hade kring AA:s psykiska problem. Handläggaren upptäckte då vilket misstag hon hade gjort. Maken ville ha en skriftlig ändring och en tid för att prata med handläggaren. Handläggaren erbjöd ett möte den 5 december 2011. Maken frågade efter vilka brev som AA:s läkare hade fått ta del av. Handläggaren uppgav att kopia av beslutsbrevet hade skickats, eftersom AA hade lämnat skriftligt samtycke till detta. Läkaren hade således inte fått ta del av kommuniceringsbrevet med de felaktigt angivna diagnoserna. Vid besöket den 5 december 2011 framförde AA:s make sina synpunkter och krävde bl.a. att handläggaren skriftligt skulle bekräfta vad hon sagt. Handläggaren lämnade över ett nytt kommuniceringsbrev, med rätt diagnoser angivna, som ersatte brevet den 14 oktober 2011. Den 2 januari 2012 ringde AA:s make och frågade efter skriftligt besked i ärendet. Eftersom handläggaren var ledig så fick han prata med en specialist. Specialisten upplyste återigen om att bedömningen av ärendet hade gjorts utifrån de diagnoser som finns i det medicinska underlaget och som har angetts i beslutsbrevet den 10 november 2011. Att det fanns fler diagnoser med i kommuniceringsbrevet var en ren felskrivning. Maken frågade också efter ett beslut om sjukpenning efter den 11 december 2011. Beslut i ärendet om minskning till en fjärdedels sjukskrivning skickades ut den 5 januari 2012.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan konstaterar att fel diagnoser har angetts i kommuniceringsbrevet den 10 oktober, vilket djupt beklagas. Av utredningen i ärendet framgår att handläggaren försökte rätta till sitt misstag genom att skriva ett nytt kommuniceringsbrev som ersatte det felaktiga. Det kan konstateras att inga synpunkter framkom under kommuniceringstiden utan först ett par veckor efter det att Försäkringskassan ifrågasatt graden av sjukskrivning. Berörd handläggare har vidtalats. I samband med en ny genomgång av processen för sjukpenning och samordning kommer också samtliga personliga handläggare på berört LFC att påminnas om vikten av att kontrollera faktaunderlaget i kommuniceringen. Försäkringskassan beklagar det inträffade och de olägenheter detta har medfört för AA.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA kom in med en ansökan om sjukpenning till Försäkringskassan den 26 september 2011. I det medicinska underlaget, som låg till grund för bedömningen, angavs diagnoserna Lumbago ischias och Cervicobrakialt syndrom. Försäkringskassans handläggare bedömde att kriterierna för att få fler dagar med sjukpenning på normalnivå inte var uppfyllda. När kommuniceringsbrevet sammanställdes använde handläggaren ett tidigare brev

text: som mall. Av misstag anpassades inte diagnosen till det aktuella ärendet. När brevet sändes ut den 14 oktober 2011 innehöll det således de felaktiga diagnoserna ”Recidiverande depression, Generaliserat ångestsyndrom och PTSD”.

text: Jag ser mycket allvarligt på det inträffade och vill särskilt betona vikten av att Försäkringskassan anger rätt diagnos i sin ärendehantering och att faktaunderlaget inför kommunicering alltid kontrolleras av ansvariga handläggare. De felaktiga diagnoser som angavs i kommuniceringsbrevet är mycket allvarliga felskrivningar och utredningen visar att AA upplevt det inträffade som mycket kränkande. Jag har stor förståelse för detta. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Jag noterar att detta är det tredje ärendet på kort tid där Försäkringskassan uppgivit felaktiga diagnoser i sin ärendehantering (jfr. JO:s beslut den 31 mars 2011 i dnr 6405-2010 och den 10 november 2011 i dnr 683-2011).

text: Avslutningsvis vill jag upplysa att JO inte är behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Dokumentation
Häkte
Långsam handläggning

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Göteborg, för hanteringen av en intagens begäran om tandvård

sammanfattning: En intagen i häktet Göteborg hade väntat i mer än en månad på akut tandläkartid när han förflyttades till anstalt utan att ha fått någon tandvård. Han fick därmed inte någon behandling för sina tandbesvär inom de tidsramar som anges i myndighetens egna riktlinjer. JO anser att den intagne har orsakats onödigt lidande. Enligt JO är det inträffade inte acceptabelt, och därför får häktet Göteborg kritik. Häktet kritiseras också för att dokumentationen i det aktuella ärendet har varit otillräcklig. I beslutet uttalar JO vidare att häktet måste se till att intagna som är i behov av akut tandvård får det så snabbt som möjligt och att det är viktigt att det på enskilda verksamhetsställen finns tydliga, lämpligen skriftliga, närmare rutiner för hur sådana fall ska hanteras. De rutiner som har tillämpats i häktet Göteborg framstår enligt JO som klart bristfälliga.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 april 2021 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Göteborg, och anförde i huvudsak följande.

text: För cirka tre månader sedan ramlade han från sängen mot sina framtänder. Han har skrivit om detta till personalen men har inte fått något svar. Han har haft tandvärk länge och har tagit värktabletter. Med tiden har tanden gått av och han har skrivit till personalen igen.

text: Utredning

text: Daganteckningar togs in och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från häktet. JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i anmälan. Yttrandet skulle även innehålla en redogörelse för följande:

text: a) rutinerna för hur en intagens begäran om tandvård och tandläkarbesök ska hanteras och dokumenteras

text: b) väntetiderna för att få tandvård och Kriminalvårdens bedömning av hur dessa förhåller sig till de tider som anges i bilaga 2 till Kriminalvårdens handbok för hälso- och sjukvården inom Kriminalvården (

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Väst, genom regionchefen, bl.a. följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från VO häktet Göteborg samt Kriminalvårdsregistret, KVR, där bl.a. följande uppgifter framkommit. Akuttandvård på Häktet Göteborg hanteras på följande sätt. Om en intagen önskar akuttandvård skriver han en hemställan som sedan lämnas vidare till vakthavande befäl som förvarar hemställan och samlar dessa i ett kösystem. Listan gallras sedan någon gång per år. I bilagan till Kriminalvårdens handbok gällande hälso- och sjukvård framgår rekommenderade tidsangivelser för att erhålla akuttandvård. Dessa är tyvärr väldigt svåra att förhålla sig till då medicinsk bedömning inte går att genomföra samt att ytterligare förhållanden i verksamheten måste beaktas, exempel på detta är att grundläggande säkerhetsbemanning finns på plats. Då häktet i nuläget inte har någon egen tandläkare på plats så genomförs akuta tandläkarbesök på extern tandläkarmottagning. Detta kräver en del planering samt högre personalåtgång vilket också begränsar möjligheten till akuta tandläkarbesök. Om det är något fall som bedöms mer akut än andra, så prioriteras dessa. Häktets sjukvårdspersonal kan i vissa fall hjälpa till med dessa prioriteringar. Vid en genomgång av de ansökningar som förvaras hos vakthavande befäl så har det inte gått att hitta några ansökningar från AA. Det har därför inte gått att fastställa om AA lämnat in en eller flera ansökningar om akuttandvård. Det finns en daganteckning från den 21 april 2021 där det bl.a. framgår följande. AA tidigare lämnat in tre ansökningar om att få komma till tandläkaren. Han har mycket ont och att han inte kan sova eller äta. Han har i cirka tre veckor dagligen tagit värktabletter mot sin tandvärk men upplever inte att de hjälper. I veckan har även en del av tanden fallit bort. Han känner sig maktlös och vädjar om hjälp. AA är placerad i tandläkarkön men enligt vakthavande befäl är det många veckor i kö innan AA kan få vård. Han hänvisas också till att fortsätta ta värktabletter. Det finns också en daganteckning från dagen efter, den 22 april 2021, där det framgår att AA ringt och sagt till personal att han har haft ont i tre månader och att det har blivit mycket värre de senaste dagarna. AA lät enligt personal uppgiven och sade att han inte visste vad han behövde göra för att få hjälp. Det finns ytterligare en daganteckning från den 25 april 2021 där det bl.a. framgår att AA haft tandvärk i flera veckor och att det har blivit värre. AA tar Ipren och Alvedon varje dag mot smärtan och för att motverka inflammation, men han mår inte bra. AA stannar ibland på sitt bostadsrum, vägrar aktiviteter och missar promenader p.g.a. sin tandvärk. I daganteckningen framgår också att vakthavande befäl informerats om ovanstående. Häktet Göteborg konstaterar att AA förflyttades till anstalten … den 20 maj 2021. Från den 21 april 2021, då det finns en daganteckning där AA:s besvär framgår och att han ansökt om att få träffa tandläkare tre gånger har häktet inte lyckats tillgodose AA:s behov av akuttandvård. Detta är utanför ordinarie rekommenderade tidsangivelser. Häktet Göteborg är väl medvetna om problematiken och har ett pågående arbete med att lösa tekniska problem i syfte att hålla med egen mottagning för tandläkare. Detta beräknas vara slutfört under hösten 2021. Häktet har avslutningsvis anfört att det inte gått att ta reda på hur långa väntetiderna är för att erhålla akuttandvård. Häktet konstaterar dock att man inte uppfyller de tidsangivelser som Kriminalvården satt upp i bilaga 2 i handboken om hälso- och sjukvård.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av

text: 5 § häktesförordningen (2010:2011)

text: framgår att för varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Av 1 kap 16 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte [

text: KVFS 2011:2

text: , FARK Häkte, JO:s anm.] framgår att en intagen som behöver akuttandvård ska beredas sådan vård, om han eller hon medgett att häktet för täckande av tandvårdskostnaderna får förfoga över hans eller hennes medel inom Kriminalvården. (

text: KVFS 2013:5

text: ) Av allmänna råd till 1 kap. 16 § FARK Häkte framgår att med akuttandvård avses avhjälpande av smärttillstånd orsakat av kariesskada, tappad fyllning, trauma eller akut infektion från tand, käke, tandfäste eller munslemhinna. Även insättning av temporär tandersättning till följd av akut uppkommen framtandsförlust betraktas som akuttandvård. Utgångspunkten är att en intagen ska bekosta all tandvård själv. (

text: KVFS 2013:5

text: ) Av bilaga 2 (Checklista vid akutsjukdom för vakthavande befäl) i hälso- och sjukvården inom kriminalvården, handbok för Kriminalvårdare m.fl. (

text: ) framgår avseende tandvård följande: • Svåra infektioner (synlig svullnad), trauma på framtänder, svår värk kontakta tandläkare snarast – senast inom 24 tim. • Värk i tand eller tandkött – tandläkartid inom sju dagar. • Trasiga plomber med vassa kanter, trasig protes, tappade tänder – tandläkartid inom en månad.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Rutinerna för hur en intagnes begäran om tandvård och tandläkarbesök ska hanteras och dokumenteras Som framgått av häktet Göteborgs redogörelse så finns det ingen skriftlig rutin som beskriver hur en intagens begäran om tandvård ska hanteras. Häktet har dock redogjort för en muntlig rutin och hur denna ska tillämpas. Av häktets redogörelse framgår dock inte uttryckligen hur vakthavande befäl ska hantera ansökningar om akuttandvård dels avseende hur bedömningarna ska göras avseende om besvären ska betraktas som akuta eller hur bedömningen görs när en intagen prioriteras framför en annan intagen. Det framgår inte heller när och hur ofta vakthavande befäl ska kontakta extern tandläkare eller vilka åtgärder som vid ett brådskande ärende kan behöva vidtas om det t.ex. inte finns någon akut tid hos extern tandläkare. Det finns heller ingen rutin som beskriver om eller på vilket sätt hanteringen av dessa ärenden ska dokumenteras.

text: Väntetiderna för att få tandvård och hur de förhåller sig till de tider som anges i bilaga 2 Kriminalvårdens handbok för hälso- och sjukvården inom Kriminalvården (

text: ) Som framgår av

text: 1 kap. 16 §

text: FARK Häkte ska en intagen som behöver akuttandvård beredas sådan vård, om han eller hon medgett att anstalten för täckande av tandvårdskostnaderna får förfoga över hans eller hennes medel inom Kriminalvården. I bilaga 2 (Checklista vid akutsjukdom för vakthavande befäl) i hälsooch sjukvården, handbok för Kriminalvårdare m.fl. (

text: ) framgår avseende tandvård att sådan behandling, beroende på problemens karaktär, ska erbjudas allra senast inom en månad men i vissa fall inom sju dagar eller inom 24 timmar. Kriminalvården kan konstatera att det inte gått att klarlägga om AA faktiskt lämnat in några skriftliga ansökningar om akuttandvård. Oaktat detta så noterar

text: Kriminalvården att det i daganteckningen från den 21 april 2021 bl.a. framgår att AA var placerad i tandläkarkön men att det enligt vakthavande befäl var många veckor i kö innan AA kunde få behandling. Redan här, d.v.s. den 21 april 2021, synes vakthavande befäl ha haft kännedom om AA:s besvär, och även om det inte gått att hitta en ”skriftlig” ansökan, har vakthavande befäl redan då sagt att AA varit uppsatt på en kölista och att det skulle dröja flera veckor innan AA kunde få behandling. Räknat från den 21 april 2021, då den första daganteckningen upprättades, fram till det att AA förflyttades till anstalt den 20 maj 2021 erhöll AA inte någon behandling inom någon av de tidsramar som framgår av bilaga 2 i handboken för hälso- och sjukvård. Det finns heller ingen dokumentation (utöver tre daganteckningar) av vilka besvär AA bedömdes ha och hur snabbt han i så fall hade behövt beredas behandling. Häktet Göteborg har inte angett någon annan förklaring till varför AA inte erhöll någon behandling än att de för närvarande har svårt att erbjuda intagna behandling inom de rekommenderade tidsangivelserna och att man inte uppfyller de tidsangivelser som Kriminalvården satt upp i bilaga 2 i handboken om hälso- och sjukvård. Kriminalvården menar att avsaknaden av tydliga rutiner och dokumentation kan leda till en rad oönskade konsekvenser såsom godtyckliga bedömningar, rättsosäkerhet och onödig tidsutdräkt för intagna att få behandling. Det är allvarligt att en intagen inte får behandling för akuttandvård inom de tidsramar som Kriminalvården själva tagit fram och som framgår av bilaga 2 i handboken för hälso- och sjukvård. Vid en sammantagen bedömning av hanteringen av AA:s ärende anser Kriminalvården att både häktets hantering i det enskilda fallet samt avsaknaden av dokumentation och rutiner varit bristfälliga. För AA:s del har dessa brister medfört att han inte fått den behandling som han skulle ha erhållit och som därför också orsakat honom onödigt lidande. Vetskapen om att rutinerna gällande tandläkarbesök på sina håll är bristfälliga i region Väst har föranlett regionchefen att fatta beslut om ett särskilt uppdrag avseende framtagande/revidering av skriftliga rutiner gällande intagnas tandvård på samtliga anstalter och häkten i regionen. Uppdraget ska vara genomfört och redovisat senast den 1 november 2021. Som en mer omedelbar åtgärd, i syfte att underlätta genomförandet av akuttandvård, utreds nu också möjligheten att låta intagna på häktet Göteborg att få behandling av upphandlad tandläkare i anstalten Skogome. Det mera långsiktiga arbetet med att åter öppna tandläkarmottagningen på häktet Göteborg fortskrider och alla förutsättningar bedöms nu vara på plats.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för relevant rättslig reglering. Det finns också skäl att nämna följande.

text: En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. Detta framgår av

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: Vidare anges i

text: 9 § första stycket samma lag

text: att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Enligt

text: 6 § förordningen (2018:1746)

text: om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område får en sådan journal som avses i

text: 5 § häktesförordningen

text: innehålla uppgifter om alla beslut som har fattats, viktiga händelser under vistelsen i häkte och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som gäller den häktade. Journalen får även innehålla uppgifter om andra omständigheter som är av betydelse under vistelsen i häkte.

text: I 6 kap. 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om häkte, FARK Häkte, föreskrivs att en intagen som behöver akuttandvård får beviljas bidrag för sådan vård.

text: Hanteringen av AA:s begäran om tandvård Det kan inledningsvis nämnas att JO såväl i anmälningar som under inspektioner återkommande får klagomål mot Kriminalvården i fråga om tandvård. JO har i tidigare beslut också kritiserat olika verksamhetsställen för dröjsmål med att bereda intagna sådan vård (se t.ex. JO:s beslut den 18 oktober 2018, dnr

text: , samt mitt beslut den 14 december 2020, dnr 477-2020, och inspektionsprotokoll, dnr 8042-2021). Vidare har Justitiekanslern (JK) riktat kritik mot ett häkte för att ha dröjt drygt fyra månader med att verkställa ett beslut om akuttandvård (se JK:s beslut den 15 december 2021, dnr 2021/1994).

text: När det gäller AA:s ärende har Kriminalvården anfört att det inte har kunnat klarläggas om han vid något tillfälle skriftligen har ansökt om akut tandvård. Som myndigheten har konstaterat var det emellertid känt för häktespersonalen redan den 21 april 2021 att AA hade besvär. Av utredningen framgår att han har tagit upp detta med häktespersonalen och vädjat om hjälp. Han har bl.a. uttryckt att han hade mycket ont samt svårt att äta och sova. Han har också påtalat att en del av tanden har fallit bort. Enligt Kriminalvården placerades AA i tandläkarkön i anslutning till detta, men väntetiden vid den aktuella tidpunkten var flera veckor.

text: Det har framkommit att AA hade väntat i mer än en månad på tandläkartid när han den 20 maj 2021 förflyttades från häktet till anstalt utan att ha fått någon tandvård. Det är därmed utrett att AA inte har fått behandling för sina tandbesvär inom de tidsramar som anges i myndighetens egna riktlinjer. Som Kriminalvården har varit inne på uppfattar jag att AA har orsakats onödigt lidande. Det är inte acceptabelt och häktet Göteborg förtjänar kritik.

text: Bristande dokumentation Oavsett om AA lämnat in en skriftlig ansökan om tandvård har han alltså vänt sig till häktespersonalen med sina besvär. Såvitt framgår av utredningen saknas dokumentation bl.a. av vilka överväganden som har gjorts av hur akut AA:s behov av tandvård varit och om tand- eller sjukvårdspersonal rådfrågats. Det finns inte heller någon dokumentation som visar om häktet har vidtagit några faktiska åtgärder för att säkerställa att AA skulle få en tandläkartid.

text: JO har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att Kriminalvården dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt. Detta är av stor betydelse för den enskilde som är föremål för myndighetens åtgärder, inte minst för att säkerställa att han eller hon får tillgång till de insatser eller det stöd som är motiverat, men även för att en korrekt dokumentation främjar rättssäkerheten i de ställningstaganden som rör den enskilde. Bristande dokumentation försvårar också för mig att utreda vad som har hänt och bedöma myndighetens agerande. Min uppfattning är att en intagens begäran om tandvård och tandläkarbesök alltid ska dokumenteras i den intagnes journal. Jag menar vidare att försök att boka tid liksom andra liknande åtgärder som vidtas för att tillgodose ett vårdbehov också bör noteras. Det är inte nödvändigt att det görs i den intagnes journal, men någonstans bör det anges. I likhet med Kriminalvården anser jag att häktets dokumentation i det aktuella ärendet har varit otillräcklig. Häktet Göteborg kritiseras också i det här avseendet.

text: Avslutande synpunkter Som framgått har bristerna i häktets hantering av AA:s ärende medfört att han inte har fått besöka en tandläkare. Enligt min mening måste häktet se till att intagna som är i behov av akut tandvård får det så snabbt som möjligt. Och det är naturligtvis viktigt att det på enskilda verksamhetsställen finns tydliga, lämpligen skriftliga, närmare rutiner för hur sådana fall ska hanteras. De rutiner som har tillämpats i häktet Göteborg framstår som klart bristfälliga. Jag har inte grund för att ifrågasätta att vakthavande befäl getts uppdraget att boka tandläkartid och förstår att det är den befattningshavaren som ordnar transporter för att en intagen ska kunna genomföra ett tandläkarbesök utanför häktet. Det framstår dock som att vakthavande befäl i praktiken också har anförtrotts uppgiften att göra prioriteringen mellan intagna och i det sammanhanget bedöma deras behov av akut tandvård. Sådana överväganden kan vara långt ifrån enkla och jag utgår från att vakthavande befäl samråder med avdelningspersonalen eller vid behov utbildad tandvårdspersonal. Rent allmänt vill jag understryka att kriminalvårdstjänstemän, som normalt inte är medicinskt utbildade, bör vara mycket försiktiga vid bedömningen av intagnas behov av tandvård och aldrig nonchalera intagnas uppgifter i det avseendet (jfr t.ex.

text: JO 2010/11 s. 238

text: ). Jag vill även peka på att jag i mitt tidigare nämnda beslut den 14 december 2020 uttalade bl.a. att faktiska förhållanden och praktiska förutsättningar inte får vara styrande för när en intagen kan få nödvändig vård.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera åtgärder som har vidtagits sedan det framkommit att de rutiner som gäller för intagnas tandvård varit bristfälliga i regionen. Jag välkomnar givetvis detta och utgår från att intagna i häktet Göteborg framöver får den tandvård som de har rätt till.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag i dag i ett annat beslut (JO:s ärende med dnr 4091-2021) också har kritiserat Kriminalvården, anstalten Borås, för hanteringen av en intagens ansökan om akut tandvård och för bristande dokumentation.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om socialnämndens skyldighet att underrätta vårdnadshavaren om att ett barn som vårdas enligt LVU eventuellt blivit utsatt för sexuellt övergrepp i familjehemmet

text: I en anmälan till JO anförde AA klagomål mot Lundby stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun. Klagomålen avsåg bl.a. underlåtenhet att omgående informera henne, såsom vårdnadshavare, angående sexuella övergrepp mot hennes dotter BB, född 1988, i det familjehem där BB var placerad med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt AA dröjde det tre månader innan stadsdelsnämnden informerade henne om övergreppen.

text: Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från bl.a. Lundby stadsdelsförvaltning i Göteborgs kommun. Därefter anmodades Lundby stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört om underlåtenhet att informera henne om BB:s förhållanden i familjehemmet.

text: Stadsdelsnämndens sociala utskott antog ett tjänsteutlåtande som sitt eget remissvar. I remissvaret anfördes följande.

text: Redogörelse

text: Den 27 november 2001 omplacerades BB efter beslut av ordföranden i sociala utskottet CC från sitt tidigare familjehem till DD:s barnhem i Göteborg. Anledning till omplaceringen var att BB berättat om handlingar av sexuellt slag från fosterfaderns sida. BB uttryckte personligen och mycket bestämt till familjehemssekreterare EE att hon inte ville att mamman skulle underrättas. Socialsekreteraren och familjehemssekreteraren bedömde tillsammans med arbetsledningen inom Lundby Barn- och ungdomsenhet respektive Familjehemsenheten att BB:s önskemål skulle respekteras i inledningsskedet, eftersom BB var fyllda 12 år och att det var viktigt för det fortsatta förtroendet mellan BB och socialtjänsten för att kunna hjälpa BB på bästa sätt i den uppkomna situationen. Inledningsvis fanns det dessutom en osäkerhet vad det hela handlade om. Det var först strax före jul som det stod klart att BB inte kunde återvända till sitt ”gamla” familjehem. Dock har det hela tiden varit klart att AA skulle informeras om vad som hänt. Vid våra kontakter med socialtjänsten i Tidaholm i samband med att dottern omplacerades till DD:s barnhem framkom det att AA:s psykiska hälsa var dålig och att en information av denna karaktär kunde försämra hennes hälsa. Socialtjänsten i Lundby bedömde därför att denna information måste ske personligen med AA

text: Informationen var ju också av sådan karaktär att det skulle vara synnerligen olämpligt att lämna denna per telefon eller brev. Den 4 januari 2001 skickade familjehemssekreterare EE ett brev till AA med förslag på en tid för ett möte för att prata om BB. Den 10 januari 2001 fick AA information om vad som hänt vid ett personligt möte med familjehemssekreterare EE och socialsekreterare FF på socialkontoret i Tidaholm, där även AA:s socialsekreterare i Tidaholm var med. I slutet av januari 2001 meddelade åklagaren att polisutredningen lagts ned p. g. a. brist på bevis. Denna information har AA fått omgående. Den 29 januari 2001 omplacerades BB till sitt nuvarande familjehem. AA underrättades om denna utredning, har blivit delgiven beslutet och har inte överklagat. Den 5 september 2001 hade socialtjänsten bokat ett möte med AA för att planera för umgänge mellan AA och BB. AA ställde själv in detta möte.

text: Bedömning

text: Vår bedömning är att vi handlagt ärendet /.../ med barnets bästa för ögonen. AA har inte undanhållits uppgifter om det inträffade under tre månaders tid, som påstås i anmälan. Från det att händelsen inträffade tills hon blev informerad om det har en dryg månad förflutit. Denna tid har påverkats av vetskapen om att det var särskilt viktigt att kunna informera henne vid ett personligt sammanträffande. AA har också underrättats och delgivits beslut som rör dottern BB, enligt de bestämmelser som finns i

text: förvaltningslagen

text: och

text: socialtjänstlagen

text: . AA yttrade sig över remissvaret. Därvid tillbakavisade hon bl.a. att socialnämnden skulle ha lämnat informationen om övergreppen tidigare än efter tre månader.

text: I ett beslut den 15 maj 2002 anförde JO André följande.

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag (

text: ) och en ny socialtjänstförordning (

text: ) i kraft. I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: och

text: socialtjänstförordningen (1981:750)

text: var gällande. Jag har emellertid valt att här hänvisa till de nya författningarna som, i aktuella delar, inte har inneburit några sakliga ändringar i förhållande till vad som gällde tidigare.

text: En socialnämnd har ett särskilt ansvar för barn och ungdomar som har placerats i ett familjehem. Av

text: 6 kap. 7 § socialtjänstlagen

text: följer t.ex. att socialnämnden skall medverka till att de barn som är placerade i familjehem får god vård och fostran och att uppväxtförhållandena i övrigt är gynnsamma. För att uppfylla dessa skyldigheter bör nämnden, enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstförordningen

text: , genom personliga besök av särskilt utsedda representanter för nämnden och på annat lämpligt sätt fortlöpande hålla sig väl förtrogen med förhållandena i hemmet och ge det erforderligt stöd. Dessa övergripande bestämmelser om socialnämndens ansvar gäller även när barn och ungdomar har omhändertagits för vård enligt LVU.

text: Enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas under vårdtiden. Av fjärde stycket i samma lagrum framgår att nämnden eller den som nämnden har uppdragit vården åt, skall ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning som behövs för att genomföra vården, bestämma om hans personliga förhållanden. Av den sist nämnda

text: bestämmelsen följer även att nämnden efter ett beslut om vård enligt LVU inträder vid sidan av vårdnadshavarna eller i deras ställe och har samma skyldigheter och befogenheter som tillkommer vårdnadshavarna.

text: Nämndens vårdansvar får emellertid inte medföra att föräldrarna fråntas allt inflytande över den unge. Föräldrarna, liksom – i förekommande fall – den unge själv, bör så långt det är möjligt medverka vid vårdens utformning. Om det av någon orsak är svårt att kommunicera med vårdnadshavarna i frågan är naturligtvis möjligheterna till samråd begränsade. Det åligger ändå nämndens handläggare att informera vårdnadshavarna om uppkomna frågor kring vården. Vårdnadshavarna skall även beredas möjlighet att framföra sina synpunkter till nämnden.

text: Om det hos nämnden uppkommer fråga angående omplacering av ett familjehemsplacerat barn skall nämnden inleda en utredning. I ärendet om omplacering är vårdnadshavaren part, oavsett om det är fråga om en placering som har skett med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: eller med stöd av LVU. Av

text: 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: och

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att en part som regel skall underrättas om utredningsmaterialet och sin rätt att yttra sig över det innan ett ärende avgörs. Vidare följer av

text: 11 kap. 6 § socialtjänstlagen

text: att den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom.

text: I sammanhanget bör även nämnas att det i sekretesslagen finns vissa bestämmelser som inskränker såväl partsinsynen (14 kap. 5 § första stycket andra meningen) som en vårdnadshavares möjlighet att ta del av uppgifter om sitt barn (14 kap. 4 § andra stycket).

text: I vissa speciella fall måste det vara möjligt att för en tid underlåta att upplysa en vårdnadshavare om uppkomna frågor kring dennes barn, om det bedöms nödvändigt med hänsyn till barnet, t.ex. barnets behov av skydd. Jag utesluter inte att det i undantagsfall även kan förekomma omständigheter hänförliga till vårdnadshavarens hälsa som skulle kunna motivera ett åsidosättande av bestämmelserna om upplysningsplikt gentemot honom eller henne. Det får emellertid aldrig bli fråga om att hålla vårdnadshavaren utanför under någon längre tid.

text: Enligt remissvaret ledde uppgifterna i förevarande fall till att BB den 27 november 2000 flyttades från familjehemmet till ett barnhem. Därefter omplacerades BB till sitt nuvarande familjehem den 29 januari 2001. Sociala utskottet har vidare anfört att AA vid besök den 10 januari 2001 informerades om vad som hade inträffat och om flytten från familjehemmet till barnhemmet. Att AA underrättades vid den tidpunkten styrks av en handling som hon själv har gett in. Enligt utskottet underrättades AA senare även om utredningen och beslutet angående omplaceringen till det nya familjehemmet.

text: Av utredningen framgår att det dröjde drygt en månad innan nämnden informerade AA om vad som hade inträffat och, såvitt jag uppfattar remissvaret, om beslutet att flytta BB från familjehemmet till barnhemmet. Som skäl härför har utskottet

text: åberopat dels BB:s bestämda uppfattning om att modern inte skulle underrättas, dels AA:s psykiska hälsa som enligt nämndens bedömning var sådan att informationen måste lämnas vid ett personligt sammanträffande med henne.

text: Det har inte framkommit annat än att nämnden agerade med hänsyn till BB:s bästa. Givetvis var det även viktigt att uppgifterna lämnades på ett sådant sätt att AA:s hälsa inte äventyrades. Jag har inte något att erinra mot nämndens bedömning att det var nödvändigt med ett personligt sammanträffande. De omständigheter som utskottet har åberopat i remissvaret motiverar ändå inte att AA hölls utanför under så lång tid som blev fallet. Ett personligt sammanträffande, vid vilket AA underrättades om flytten från familjehemmet till barnhemmet och skälen för denna jämte planeringen inför den fortsatta LVU-vården, borde ha ägt rum tidigare.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Ansökan
Delgivning
God man/förvaltare

title: Kronofogdemyndighets delgivning av en ansökan om betalningsföreläggande med en person som har god man

text: JO Nordenfelt meddelade den 7 oktober 2005 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 16 augusti 2004, på att kronofogdemyndigheten delgivit hans svåger, BB, en ansökan om betalningsföreläggande trots att BB har god man eftersom han saknar förmåga att tillvarata sina intressen och sin ekonomi.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kronofogdemyndigheten i Umeå för yttrande. I remissvaret anförde regionkronodirektören CC följande (den till remissvaret fogade bilagan har här utelämnats).

text: Ansökan om betalningsföreläggande riktad mot BB inkom till kronofogdemyndigheten den 24 juni 2004. Av ansökan framgick inte att BB hade god man. Vid granskning av ansökningar om betalningsföreläggande och handräckning görs inte någon regelmässig kontroll hos Överförmyndaren om svaranden har god man. Den av sökanden angivna adressen var ”Box 132, (…)”. Då BB i tidigare mål om betalningsföreläggande – med samma uppgivna adress som i detta mål – blivit delgiven genom bud den 14 juni 2003 användes samma delgivningsform i det nu aktuella målet. Den av sökanden uppgivna adressen registrerades i målet trots att svaranden var skriven på adress (…) i Umeå och hade särskild postadress, c/o (…), enligt SPAR. Kronofogdemyndigheten i Umeå har avtal om buddelgivning med Delgivningsspecialisten i Sverige AB (nedan kallat Delgivningsspecialisten). Uppdraget att delge BB sändes till Delgivningsspecialisten den 5 juli 2004. När budet i (…) fått kännedom om att BB fanns på adress (…) i Umeå översändes delgivningsuppdraget till Delgivningsspecialistens bud i Umeå. Delgivningsspecialistens bud i Umeå har på kronofogdemyndighetens begäran inkommit med en redogörelse av hur delgivningen med BB gick till (se bilaga). DD kontaktade den 4 augusti 2004 handläggare vid kronofogdemyndigheten och uppgav att han var god man för BB. Handläggaren skickade samma dag föreläggande att yttra sig över ansökan om betalningsföreläggande och delgivningskvitto till DD. BB har ej ansetts delgiven genom sitt undertecknande utan först genom delgivning med gode mannen.

text: I fall då kronofogdemyndigheten får vetskap om att svaranden har god man skickas föreläggande och delgivningskvitto till den gode mannen som även ombeds att inkomma med kopia av sitt förordnande. Kronofogdemyndigheten har i detta fall inte haft vetskap om att BB har god man. Det är dock sannolikt att detta uppdagats om föreläggandet skickats per post till den i SPAR registrerade särskilda postadressen. Myndigheten kommer att se över sina rutiner avseende i vilka fall den av sökanden uppgivna adressen ska ha företräde framför uppgift i SPAR eller kronofogdemyndighetens utsöknings- och indrivningsdatabas. Kronofogdemyndigheten har den 28 augusti 2004 haft ett uppföljningsmöte med anlitad delgivningsfirma. Till mötet har samtlig personal hos Delgivningsspecialisten inbjudits. Mötet syftade till att ta upp aktuella frågeställningar och förbättra samarbetet kring buddelgivning ytterligare. Vid mötet klargjordes att vid delgivning med personer som befinner sig på vårdinrättningar eller liknande boendeformer ska budet alltid kontrollera med personalen om delgivning kan ske med personen i fråga innan man söker upp personen. Om budet under förrättningen får kännedom om att god man finns ska ärendet återredovisas till kronofogdemyndigheten som skickar handlingarna för delgivning med den gode mannen. Myndigheten anser att budet vid ankomsten till det äldreboende där BB bor skulle ha kontaktat personalen innan BB uppsöktes och att budet, när denne fick uppgift om att BB ev. hade god man, skulle ha avbrutit delgivningen för att undersöka detta. Myndigheten beklagar verkligen det inträffade och har genom uppföljningsmötet vidtagit åtgärder för att detta inte ska hända igen. Delgivningsspecialisten kommer att informera all sin personal (även de som ej deltog vid uppföljningsmötet) om hur bud ska agera vid delgivning med personer på vårdinstitutioner eller liknande boendeformer.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Kronofogdemyndigheten har i sitt yttrande anfört att det bud myndigheten anlitat borde ha tagit kontakt med personalen innan BB uppsöktes och utrett om delgivning kunde ske med BB eller om han hade god man. Det är givetvis olyckligt att så inte skedde. Myndigheten har emellertid vidtagit åtgärder för att något liknande som det i ärendet inträffade inte skall hända igen. Jag vill tillägga att det i och för sig inte är uteslutet att delgivning sker med huvudmannen även om en god man förordnats. Detta kan dock i många fall vara mindre lämpligt, inte minst därför att delgivning inte kan anses ha ägt rum om den delgivne inte förstått innebörden i åtgärden. Jag finner inte skäl att ytterligare kommentera saken.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en förrättningslantmätare för att han inte har iakttagit kraven på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: En lantmätare kontaktades av två fastighetsägare i en fråga om en gemensamhetsanläggning. I sina svar uttalade lantmätaren sig om bristande kunskaper hos styrelsen för den förening som förvaltade gemensamhetsanläggningen och om vem som borde betala eventuella framtida kostnader för en omprövningsförrättning. Lantmätaren får kritik för att han inte har iakttagit kraven på saklighet och opartiskhet i regeringsformen.

text: Anmälan

text: AA klagade på Lantmäteriet och ifrågasatte bl.a. lantmätaren BB:s uttalanden i två e-postmeddelanden. Av anmälan framgick att BB hade kontaktats av två fastighetsägare i en fråga om en gemensamhetsanläggning som förvaltades av Granöns vägförening. BB hade därefter i e-postmeddelanden den 25 mars 2016 och den 20 april 2016 uttalat sig om föreningens styrelses agerande och arbetssätt.

text: BB skrev bl.a. följande i meddelandet den 25 mars 2016:

text: Det är med stor förvåning jag noterar, att styrelsen inte vill skriva på den överenskommelse som jag bistått Er med att upprätta. ˗ ˗ ˗ Jag kan inte tolka styrelsens ovilja att skriva på överenskommelsen på annat sätt att den saknar nödvändig kunskap om överenskommelsens innebörd. Om styrelsen vidhåller sin vägran att skriva på överenskommelsen, återstår för Er möjligheten att få ändringen genomförd genom en partiell omprövning av förrättningen. ˗ ˗ ˗ En omprövningsförrättning är betydligt kostsammare att genomföra än förfarandet via den upprättade överenskommelsen. Men om styrelsen vägrar skriva under överenskommelsen blir Ni ju tvingade till att välja det kostsammare alternativet. Och i den situationen bör Ni, när Ni ansöker om omprövningen, kräva att lantmäteriet beslutar om att den uppkomna merkostnaden som uppstår (för omprövningsförrättningen) ska betalas av föreningen. Enligt bestämmelserna i

text: anläggningslagen

text: ska nämligen förrättningskostnaden fördelas efter vad som är skäligt. Min egen uppfattning i den frågan är att merkostnaden

text: uppkommer genom styrelsens inställning, att utan saklig grund vägra skriva på den upprättade överenskommelsen.

text: BB skrev bl.a. följande i meddelandet den 20 april 2016 till fastighetsägaren CC:

text: Eftersom jag själv inte längre handlägger nya ärenden, är det vanskligt för mig att ge någon form av uppskattning av kostnaden. Om styrelsen inte hade motarbetat detta, skulle det enkelt kunna ordnats via överenskommelser enligt

text: 43 § anläggningslagen

text: för de som är intresserade (lika som DD:s vill göra). Och då är kostnaden inte avskräckande, kanske 2 000 kr/objekt som ska flytta andelstalet. Om Ni tvingas – p g a styrelsens inställning – att söka en omprövningsförrättning för att nå samma resultat så kan nog förrättningskostnaderna komma att uppgå till 25 000 kr, kanske mer. (…) Ett möjligt alternativ till att genomföra förändringen enligt det ”billigare” alternativet punkt 1 är att låta samtliga medlemmar i ga:9 underteckna och godkänna den överenskommelse som upprättas, i vilken några av fritidshusägarna önskar få sin andel flyttad från fritidsfastigheten till båthuset. Styrelsens underskrift skulle i sådant fall inte behövas. I en ”normal” överenskommelse enligt

text: 43 § anläggningslagen

text: skrivs handlingen under av dels den fastighetsägare vars andelstal ska ändras, dels av firmatecknaren för föreningen. Firmatecknaren skriver under i egenskap av företrädare för övriga delägare i ga:n. Så om inte styrelsen/firmatecknaren vill skriva under för de övriga fastighetsägarnas räkning, så kan styrelsen/firmatecknarens underskrift istället ersättas med att samtliga övriga delägare skriver under. Det jag nu säger, kan i princip också tillämpas på DD:s ärende (om nu inte styrelsen redan tagit sitt förnuft till fånga). Så i stället för att DD:s skulle tvingas söka en omprövningsförrättning så skulle man i princip kunna göra om deras avtal. Styrelsens underskrift skulle således ersättas med ett skriftligt medgivande till förändringen från samtliga övriga delägare i ga:9.

text: Utredning

text: JO uppmanade Lantmäteriet att lämna upplysningar om och yttra sig över hur de ovan nämnda e-postmeddelandena förhöll sig till kraven på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Lantmäteriet (generaldirektören EE) yttrade följande:

text: Ärendet

text: Granöns vägförening förvaltar enligt förrättningsbeslut år 2006 sex olika gemensamhetsanläggningar, Söderhamn G ga:3–6 samt G ga:8–9 och marksamfälligheten G s:2. Gemensamhetsanläggningarna utgörs av vägar, grönområden, vattenförsörjningsanläggningar (vattentäkter och ledningssystem m.m.) och småbåtshamnar med tillhörande mark- och vattenområden. Föreningen har uppskattningsvis ett 70 ˗˗ 80-tal medlemmar, vilka är ägare av fastigheter eller anläggningar alternativt hus på ofri grund som har delaktighet i gemensamhetsanläggningarna. Förrättningen genomfördes år 2006 av den nu aktuella lantmätaren. Efter förrättningen har han vid ett flertal tillfällen kontaktats av föreningen och enskilda fastighetsägare som önskat diskutera olika frågor kring den genomförda förrättningen. Han är således väl bekant med både gemensamhetsanläggningarna som föreningen förvaltar och flera av dess medlemmar.

text: Frågan som rör det aktuella ärendet är begränsad till förhållandena inom gemensamhetsanläggningen G ga:9. Nämnda anläggning är en förhållandevis liten anläggning med totalt mindre än 20 medlemmar och omfattar den s.k. Djuphamnen som är indelad i tre sektioner. Delägande fastigheter samt anläggningar på ofri grund i G ga:9 är de vilka gemensamt utnyttjar hamnområdet med tillhörande väg och genom sin delaktighet (andelstal) bekostar bl.a. underhållet av vägen till området och ev. muddring av vattenområdet i hamnen. I hamnområdet finns några båthus som står på ofri grund, belägna på samfälligheten G s:2. Båthusen ägdes år 2006 i flera fall av personer, vilka också ägde fritidshusfastighet i området. I dessa fall kopplades delaktigheten i G ga:9 till respektive fritidsfastighet istället för till båthuset på ofri grund, allt i enlighet med parternas önskemål vid genomförandet av förrättningen. Fritidsfastigheterna är inte belägna i direkt anslutning till Djuphamnen, vilket däremot båthusen är. Lantmätaren blev privat kontaktad av en ägare av de nämnda fritidsfastigheterna som önskade veta om det lagtekniskt var möjligt att flytta delaktigheten i G ga:9 från fritidsfastigheten till båthuset på ofri grund. Anledningen till önskemålet framfördes inte, men det kan t.ex. vara så att båthuset och fritidsfastigheten inte längre skulle ägas av samma person. Det angavs att nyttjandet av gemensamhetsanläggningen Djuphamnen uteslutande var kopplat till användningen av båthuset, vilket också ligger vid Djuphamnen, inte till fritidsfastigheten. Personen som frågade informerades om att en sådan flyttning av andelstal var rent lagtekniskt möjlig och att flyttningen i princip kunde ske på två olika sätt. Informationen löd enligt följande. 1. Det enklaste (och för parterna billigaste) sättet är att berörd fastighetsägare träffar ett avtal med förvaltande förening om flyttningen av andelstal. Avtalet brukar benämnas ”överenskommelse enligt

text: 43 § anläggningslagen

text: (AL)”. Efter parternas underskrift ska avtalet godkännas av lantmäterimyndigheten för att därefter införas i fastighetsregistret. Först när detta skett blir avtalet rättsligt gällande mellan parterna. Ett avtal av nämnt slag är av mycket enkel beskaffenhet. På Lantmäteriets hemsida finns en särskild blankett att använda av parterna vid upprättande av sådant avtal. Det är mycket vanligt förekommande att ändring av andelstal i en gemensamhetsanläggning sker med stöd av sådant avtal. I ett avtal av nämnt slag företräder föreningen de övriga delägarna i berörd gemensamhetsanläggning. Utsedd firmatecknare för föreningen har behörighet att, utan att frågan behandlas på föreningsstämma, underteckna avtalet. Om styrelsen ändå önskar lyfta frågan till behandling av föreningsstämman är det enbart delägarna i aktuell gemensamhetsanläggning som har rösträtt i frågan, inte övriga medlemmar i föreningen. 2. En ändring av andelstal kan även ske vid ny förrättning, s.k. omprövningsförrättning. Detta kan t.ex. bli aktuellt om parterna inte lyckas enas kring ett avtal enligt ovan. Endera av parterna kan i sådant fall ansöka om att frågan ska prövas vid en ny förrättning. Om lantmäterimyndigheten därvid anser att förutsättningarna för en omprövning är uppfyllda kan således andelstalet ändras genom förrättningsbeslut. Kostnaderna för ett sådant förfarande blir dock väsentligt högre än i avtalsfallet. Samma information har senare lämnats även till annan delägare i gemensamhetsanläggningen, vilken kontaktade lantmätaren med anledning av motsvarande önskemål om flyttning av andelstal från ägd fritidsfastighet till båthus på ofri grund. Lantmätaren hjälpte även till att upprätta ett sådant enkelt avtal som anges under alternativ 1. Den önskvärda flyttningen av andelstalet från fritidsfastigheten till båthuset på ofri grund bedömdes av honom som en ren administrativ åtgärd som saknade betydelse för föreningen.

text: Lantmätaren blev senare upplyst om att föreningen inte var beredd att skriva under avtalet, vilket förvånade honom. Den 25 mars 2016 skrev lantmätaren ett mail från sin hemmaadress till fritidshusägaren CC (dvs. mailet den 25 mars i anmälan). Han skriver att han är förvånad och inte kan förstå varför inte styrelsen vill medverka då, som han skriver i mailet, en sådan förändring saknar betydelse för föreningen eller dess medlemmar. Han upplyser vidare att om ingen överenskommelse kan nås så kan frågan prövas vid omprövningsförrättning vilket är ett kostsammare alternativ för att nå samma resultat. I nästa mail till en annan person i föreningen, DD, upplyser lantmätaren om hur man lagligen kan nå ett önskat resultat som alternativ till en överenskommelse enligt

text: 43 §

text: AL. Som lantmätaren skriver i mailet så handlägger han själv inte några nya ärenden. Oavsett vilken ny ansökan som kommer in till Lantmäteriet i frågan kommer inte den aktuella förrättningslantmätaren att handlägga det eftersom han gick i pension den 1 januari 2015 och därefter enbart arbetar extra som timanställd med vissa frågor. Enligt uppgifter från Lantmäteriets ärenderegister har två av fastighetsägarna i gemensamhetsanläggningen därefter ansökt om omprövningsförrättning enligt alternativ 2 ovan. Handläggningen av ärendet har ännu inte påbörjats.

text: Regelverket

text: För gemensamhetsanläggningar gäller i första hand reglerna i

text: anläggningslagen (1973:1149)

text: (AL). I

text: 43 §

text: AL stadgas följande. En överenskommelse om att en fastighet ska inträda i eller utträda ur en samfällighet eller att en fastighets andelstal ska ändras har samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot denna lag. Fastigheter som inte ska inträda eller utträda eller vars andelstal inte ska ändras företräds vid ingående och godkännande av en överenskommelse av samfällighetsföreningen, om samfälligheten förvaltas av en sådan. I

text: 35 §

text: 40 §§

text: AL finns bestämmelser om omprövning vid ändrade förhållanden.

text: Lantmäteriets bedömning

text: Den aktuella lantmätaren gick i pension den 1 januari 2015. Han arbetar dock kvar vid Lantmäteriet efter pensioneringen som timanställd med vissa särskilda uppgifter. Under sitt långa arbetsliv har han gjort många specialförrättningar såsom bildande av och ändringar av gemensamhetsanläggningar innefattande alla typer av frågor som den nu aktuella. Genom sitt arbete är det vanligt att han blir kontaktad av sakägare och allmänhet med frågor kring juridiken angående gemensamhetsanläggningar. Sådana frågor är många gånger komplicerade för personer som ingår i sådan anläggning men enkla för lantmätaren som har arbetat med det dagligen. Det första mailet kommer från lantmätarens hemadress och har sin förklaring i att han som pensionär har gett privat hjälp hur man fyller i en blankett för att flytta andelstalet i gemensamhetsanläggningen från fritidsbostad till båthus samt förklarat juridiken runt detta. Blanketten blir dock inte accepterad av samfällighetsföreningens styrelse. Lantmätaren uttrycker sin förvåning över detta då det enligt hans uppfattning är en mycket enkel åtgärd som ska utföras och att det saknar betydelse för föreningen om andelstalet är knutet till fritidshuset eller

text: båthuset. Styrelsens inställning innebär att det i praktiken blir omöjligt att sälja fritidshuset utan att samtidigt också tvingas sälja båthuset eftersom rättigheter och skyldigheter i användandet av djuphamnen är knutna till fritidshuset via andelstalet. Den information som han gett i mailen är juridiskt och sakligt sett korrekt även om det finns personliga åsikter i dem. Att man som förening skulle styra frågor på så sätt att medlemmar i föreningen skulle behöva komma fram till ett mål genom att gå en juridisk dyrare omväg är så ovanligt att det inte ens kunde förstås av lantmätaren. Några sakliga skäl till styrelsens ståndpunkt i frågan fanns inte enligt lantmätarens uppfattning. I det sammanhanget blir lantmätarens mail begripliga. I sin roll som timanställd lantmätare har han inte till någon del hanterat den ansökan om omprövning som därefter inkommit. Att Lantmäteriets personal arbetar enligt

text: 1 kap 9 § regeringsformen

text: och betraktar allas likhet inför lagen samt iakttar saklighet och opartiskhet är en självklarhet. Samtidigt ska Lantmäteriet tillhandhålla bra service för dem som söker råd och stöd hos myndigheten. Lantmäteriets uppfattning är att klagomålet mot lantmätaren är berättigat eftersom han är timanställd efter pensioneringen. Lantmäteriets personal ska skriva brev o.dyl. och informera på ett sakligt sätt och sedan är det upp till en sökande att välja önskad förrättningsåtgärd sedan denne fått information om skillnaden mellan

text: 43 §

text: AL och en omprövningsförrättning. I mailen gavs dock råden främst som privatperson och alltså inte inom den timanställning som lantmätaren har. Lantmätarens privata hjälpsamhet blev olycklig i detta fall eftersom han även är timanställd vid Lantmäteriet och rollerna inte skilts åt på ett tydligt sätt vilket Lantmäteriet beklagar.

text: AA kommenterade Lantmäteriets yttrande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. att Granöns vägförening enligt ett förrättningsbeslut 2006 förvaltar sex olika gemensamhetsanläggningar. Det var lantmätaren BB som genomförde den förrättningen. BB hade därefter vid ett flertal tillfällen kontaktats av föreningen och enskilda fastighetsägare som önskade diskutera olika frågor kring förrättningen. När fastighetsägarna CC och DD kontaktade BB gällande flyttning av andelstal i en av gemensamhetsanläggningarna informerade han om att en sådan flyttning var lagtekniskt möjlig och att den i princip kunde ske på två olika sätt, antingen genom att den berörda fastighetsägaren träffade ett avtal med den förvaltande föreningen eller genom en ny förrättning, s.k. omprövningsförrättning. BB hjälpte även till att upprätta ett avtal.

text: BB fick senare veta att föreningens styrelse inte var beredd att skriva under avtalet och i e-postmeddelanden den 25 mars och den 20 april 2016 till CC respektive DD uttryckte han sin förvåning över detta. Han redogjorde även för sina personliga åsikter om bl.a. orsakerna till att styrelsen för föreningen inte ville skriva på avtalet. Han gav vidare råd om hur fastighetsägarna skulle kunna handla för att åstadkomma det önskade resultatet utan styrelsens underskrift och hur en kostnadsfördelning skulle se ut vid en eventuell förrättning.

text: Lantmäteriet har framfört att BB gav råden främst som privatperson och alltså inte inom ramen för sin anställning som lantmätare.

text: BB var vid tidpunkten för meddelandena timanställd vid Lantmäteriet och han var den lantmätare som genomförde förrättningen 2006 om Granöns vägförening. Det ena e-postmeddelandet skickades också från BB:s tjänstebrevlåda. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till vad meddelandena till CC och DD rörde kan det inte uppfattas på annat sätt än att han skickade dem i sin egenskap av lantmätare och inom ramen för Lantmäteriets verksamhet. BB har vid handläggningen därför varit skyldig att iaktta vad som föreskrivs i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: om saklighet och opartiskhet.

text: Jag har inga invändningar mot att BB lämnat upplysningar och råd till CC och DD om möjliga förrättningsåtgärder. Det fanns dock ingen anledning för honom att redovisa sina åsikter om bristande kunskaper hos styrelsen, och genom att göra det bröt han mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet. Han agerade dessutom i strid med kravet på opartiskhet genom att redovisa sin uppfattning om vem som borde betala eventuella framtida kostnader för en omprövningsförrättning. BB ska därför kritiseras.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.