nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan med anledning av att en husrannsakan genomförts i en bostad där det fanns minderåriga barn

sammanfattning: Polisen genomförde en husrannsakan i en bostad för att söka efter en person som var anhållen i sin frånvaro misstänkt för ett allvarligt brott. Polisen gjorde bedömningen att den eftersökte mannen kunde vara beväpnad och farlig och använde därför ett offensivt tillvägagångssätt. Mannen befann sig inte i bostaden men det gjorde flera minderåriga barn. Av utredningen framgår att poliserna som skulle genomföra husrannsakan i bostaden var medvetna om att det kunde finnas barn där. Det är ett lagkrav att barnets bästa beaktas i enlighet med barnkonventionen vid alla åtgärder som rör ett barn. JO uttalar att polisen noga måste överväga vad som kan göras för att i största möjliga utsträckning tillgodose barnets bästa under och efter en husrannsakan. Enligt JO är uppgifter om att det kan finnas barn i en bostad där det ska genomföras en husrannsakan sådan information som polisen kan behöva delge undersökningsledaren. Vidare framhåller JO att om det uppstår tveksamheter kring hur barnets bästa bör beaktas vid planering och verkställighet av en husrannsakan bör undersökningsledaren informeras och direktiv inhämtas. Det som kommit fram genom utredningen i det här fallet ger inte JO anledning att rikta någon kritik mot åklagaren eller polisen. Enligt JO illustrerar ärendet att åklagare och poliser kan ställas inför svåra avvägningar när tvångsåtgärder kan komma att beröra barn. JO vill därför framhålla vikten av att Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten fortlöpande bedriver ett kvalitets- och kunskapshöjande arbete i syfte att stödja medarbetarna och säkerställa att barns bästa är ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör barn.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 november 2022 klagade AA på Polismyndigheten med anledning av en husrannsakan som genomfördes i hennes bostad den 1 november 2022. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: AA var inte hemma vid tillfället men det var hennes barn och barnbarn. Det rörde sig om en vuxen dotter och fyra minderåriga barn. Polisen bröt upp dörren till bostaden och rusade in maskerade och beväpnade. Polisen riktade vapen mot de äldre barnen och tvingade dem att sitta med händerna i luften under hela

text: insatsen. När husrannsakan var genomförd lämnade polisen bostaden utan att kontakta de minderåriga barnens vårdnadshavare och utan att säkerställa att barnen togs om hand på ett lämpligt sätt efter denna traumatiska händelse. Polisen ska ha genomfört husrannsakan för att leta efter en viss person. Den personen hade dock ingen koppling till AA:s bostad. Det fanns därför inga skäl att genomföra en så ingripande insats i hennes bostad.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades handlingar in från Polismyndigheten. Därefter uppmanades Polismyndigheten att yttra sig och JO beslutade att i ett särskilt ärende utreda även Åklagarmyndighetens handläggning (JO:s dnr 2154-2023). Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren BB) yttrade sig till JO den 22 maj 2023 efter att den åklagare som hade handlagt ärendet, kammarchefen och områdeschefen beretts tillfälle att lämna upplysningar.

text: Av upplysningarna från kammaråklagaren CC och kammarchefen, chefsåklagaren DD, framgår i huvudsak följande.

text: Det aktuella ärendet gällde en misstanke om grovt vapenbrott begånget i en gängkriminell konfliktmiljö. Den misstänkte var anhållen i sin frånvaro sedan den 31 oktober 2022. Tillslag mot den misstänkte var planerat till tidig morgon den 1 november 2022. Åklagaren hade fått information från polisen om att den misstänkte sov på olika ställen, bl.a. hos sin far, sin mor och sin flickvän. Beslut om husrannsakan för att söka efter den misstänkte, s.k. personell husrannsakan, och för att söka efter föremål, s.k. reell husrannsakan, fattades initialt på adresserna tillhörande dessa personer. Den misstänkte anträffades dock inte på någon av dessa adresser.

text: Vid en av husrannsakningarna fick polisen information om att den misstänkte kunde befinna sig hos en namngiven person på en annan adress. Det var en person och en adress som sedan tidigare var kända i utredningen. Åklagaren fattade därefter beslut om personell och reell husrannsakan på den adressen [AA:s bostad, JO:s anm.]. Åklagaren gjorde bedömningen att det fanns synnerlig anledning att anta att den misstänkte skulle befinna sig på adressen.

text: Åklagaren fick information om att polisen skulle använda sig av den regionala insatsstyrkan och att en polisiär utredningsledare ansvarade för att planera och genomföra tillslaget mot den misstänkte. Hon gav därför inte några direktiv om hur de olika husrannsakningarna skulle genomföras. Åklagarens minnesbild är att den regionala insatsstyrkan endast skulle säkra respektive adress och verkställa beslut om personell husrannsakan och att utredande personal därefter skulle genomföra övriga åtgärder. Åklagaren har inte någon minnesbild av att hon ställde frågan om det fanns barn i AA:s bostad men det är en fråga hon brukar ställa. Åklagaren hade dock oavsett sådan information bedömt att beslutet skulle verkställas utifrån en sammanvägd bedömning av

text: omständigheterna. Åklagaren hade tidigare vid andra liknande tillslag fått information om att insatsstyrkan – när det finns barn på platsen och situationen är under kontroll – brukar dra av sig sin maskering och ägna tid till att få barn lugna och trygga samt att de som ingår i insatsstyrkan ska vara utbildade att ta hänsyn till den miljö de kommer till.

text: När den misstänkte inte anträffades i AA:s bostad fick åklagaren frågan från polisen om det ändå skulle genomföras en reell husrannsakan. Åklagaren svarade att en sådan husrannsakan inte skulle genomföras.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att de aktuella besluten om personell och reell husrannsakan avsåg annan än den som var misstänkt för brottet och att det därmed krävdes synnerlig anledning för åtgärden. Åklagaren ansåg att det fanns synnerlig anledning att anta att den misstänkta personen kunde befinna sig hos den namngivna personen på den uppgivna adressen. Mot bakgrund av vad som var känt om den misstänkta personens boendeförhållanden samt uppgiften om att den misstänkta personen kunde befinna sig hos en namngiven person på den aktuella adressen och att namnet och adressen förekom i utredningen anser jag att åklagaren hade fog för sin bedömning. Det är polisen som bestämmer och ansvarar för att en husrannsakan genomförs på ett säkert och effektivt sätt. Den som fattar ett beslut om husrannsakan har dock det övergripande ansvaret för verkställigheten. Beslutet får med hänsyn till det intrång som det kan innebära, inte utformas så att det ger fria händer för den som verkställer beslutet att genomföra det. Ett beslut om husrannsakan bör därför, i de fall det är behövligt, kompletteras med ett direktiv med information om hur verkställigheten får genomföras. Uppstår det tveksamheter åligger det den som ska verkställa beslutet att kontakta beslutsfattaren. Åklagaren fick först på morgonen den 1 november reda på att den regionala insatsstyrkan skulle vara behjälplig vid genomförandet av husrannsakningarna. Enligt hennes minnesbild skulle dock utredande personal genomföra den reella husrannsakan och insatsstyrkan vara på plats för att upprätthålla säkerheten på adresserna och verkställa den personella husrannsakan. Då det fanns en polis som ansvarade för planering och genomförande av tillslagen ansåg inte åklagaren att det fanns skäl att lämna några direktiv kring hur husrannsakningarna skulle genomföras. I och med införandet av Barnkonventionen som svensk lag den 1 januari 2020 genomförde Åklagarmyndigheten en omfattande utbildningsinsats där man bland annat lyfte vad Barnkonventionen innebär för åklagarens praktiska arbete och beslutsfattande samt förslag på hur dokumentation kan ske. Vid tvångsmedelsbeslut som kan komma att beröra barn bör åklagaren genom frågor eller på annat sätt undersöka om särskilda hänsyn är påkallade och dokumentera detta. Åklagaren har upplyst om att hon inför beslut om husrannsakan brukar fråga om det kan finnas barn på adressen men att hon inte i det aktuella ärendet kan dra sig till minnes om hon gjorde det. Hennes erfarenhet är att insatsstyrkan, när situationen är under kontroll och det visar sig att det finns barn på platsen, tar av sig sin maskering och ägnar tid till att få barn lugna och trygga. Enligt min bedömning hade det, mot bakgrund av vad som var känt om den misstänkta personen och den aktuella brottsligheten, varit proportionerligt att besluta om personell och reell husrannsakan, även om det varit känt att barn befann sig på den aktuella adressen. Det hade dock varit bra om åklagaren hade dokumenterat sina överväganden i det avseendet i exempelvis tvångsmedelsblanketten. Jag har förståelse för att en tvångsmedelsåtgärd som husrannsakan kan upplevas som mycket ingripande och medföra obehag för en enskild. Jag kan dock

text: konstatera att de aktuella besluten om husrannsakan har fattats inom ramen för en utredning av mycket allvarlig brottslighet. Utifrån de uppgifter som var kända för åklagaren om var den misstänkte personen kunde uppehålla sig och om genomförandet av husrannsakan, delar jag åklagarens bedömning att de aktuella besluten var förenliga med behovs- och proportionalitetsprinciperna. Sammanfattningsvis kan jag inte se att det finns skäl att rikta någon kritik mot åklagarens handläggning av den aktuella husrannsakan.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen EE) yttrade sig till JO den 9 juni 2023 efter att berörda befattningshavare, polisregionen, lokalpolisområdet och Nationella operativa avdelningen fått möjlighet att lämna synpunkter.

text: Av upplysningarna från berörda poliser framgår bl.a. följande.

text: Åklagaren hade inte gett några direktiv om hur husrannsakningarna skulle genomföras utan överlåtit den saken till polisen. Polisen bedömde att det fanns risk att den eftersökte mannen kunde vara beväpnad, rädd och på flykt. Mot bakgrund av det höga hotläget gav den polisinspektör som var utredningsledare i ärendet och även insatschef för husrannsakningarna direktiv om att husrannsakningarna skulle genomföras med den säkraste av insatsstyrkans metoder. Metoden skulle trygga säkerheten både för dem som skulle omfattas av husrannsakan och för polispersonalen.

text: Vid de tre första husrannsakningarna fanns ett skriftligt underlag om vilka personer som var skrivna på respektive adress men eftersom husrannsakan hos AA inte hade funnits med i den ursprungliga planeringen så fanns det inte något underlag för den adressen. Poliserna fick information om att det fanns barn skrivna på adressen i syfte att det skulle beaktas vid deras val av metod. Utgångspunkten var dock fortfarande det ursprungliga direktivet om att polisen skulle välja den metod för husrannsakan som var säkrast för de boende på adressen och för polispersonalen. Eftersom adressen inte var rekognoserad överlämnades valet av taktik och metod till insatspersonalen på plats som hade den bästa lägesbilden.

text: Insatsstyrkan gör ofta husrannsakningar för att leta efter farliga föremål och bevis i lokaler där barn kan bo eller uppehålla sig. Även i fall där barn är inblandade får man ställa nyttan med husrannsakan mot det eventuella obehag som de boende i bostaden kan uppleva. Eftersom den eftersökte mannen bedömdes som farlig och våldsbenägen och kunde ha tillgång till vapen valde insatspersonalen i det här fallet att genomföra husrannsakan med ett offensivt tillvägagångssätt och högt säkerhetstänk. Direkt när läget var under kontroll i lägenheten tog poliserna av sig sin skyddsbeklädnad och satte sig ner och samtalade med personerna i bostaden.

text: Polismyndigheten angav i sitt yttrande att myndigheten inte har tagit fram något formellt styrdokument som behandlar vilka förberedelser och överväganden

text: som ska göras inför en husrannsakan i de fall barn kan förväntas vara närvarande. Avsikten är att barnrättsperspektivet ska integreras vid revidering av relevanta styrdokument som reglerar specifika verksamheter och sakområden. Myndigheten har arbetat fram ett internt stödmaterial och även tagit fram beslutsstöd för prövningen av barnets bästa i olika typsituationer, som t.ex. när tvångsmedel riktas mot barn. Där anges att en logg ska skapas i bl.a. ärenden om tvångsmedel där barn förekommer. I loggen ska de överväganden som gjorts i frågan om vad som bedömts vara barnets bästa dokumenteras.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att polisen efter beslut av åklagare genomfört husrannsakan på flera olika adresser i syfte att gripa en man som var efterlyst i sin frånvaro för ett allvarligt brott. Även om beslutet om husrannsakan således fattats av åklagare har det ankommit på polisen att bedöma hur och när husrannsakan skulle ske. I det här fallet har det funnits misstankar om att den eftersökte mannen kunde vara beväpnad och farlig och poliserna har därför valt att snabbt ta sig in i [AA:s] lägenhet genom att bryta upp ytterdörren och gått in med dragna tjänstevapen. Med hänsyn till vad som således var känt om mannen kan ett sådant tillvägagångssätt inte i sig anses felaktigt eller oproportionerligt. Av utredningen framgår att de poliser som skulle göra husrannsakan hos [AA] hade fått information om att det fanns barn skrivna på adressen i syfte att de skulle beakta även detta vid valet av tillvägagångssätt. Det är av vikt att det görs noggranna överväganden inför verkställande av husrannsakan där barn kan förväntas närvara. Som framgått anvisar Polismyndighetens beslutsstöd att tvångsmedel som riktas mot barn ska planeras på visst sätt och att frågan om hur barnets bästa har beaktats vid genomförandet av tvångsmedlet ska dokumenteras. I detta ärende saknas sådan dokumentation. Det finns inte heller några närmare uppgifter om hur polismännen på plats värderade uppgiften om att det fanns barn skrivna på den aktuella adressen. Utifrån den knapphändiga utredningen är det därför inte möjligt att bedöma om genomförandet av husrannsakan i [AA:s] lägenhet i alla delar har varit förenlig med

text: rättegångsbalkens

text: regler och barnkonventionen. Mot bakgrund av vad som kommit fram avser Polismyndigheten att påminna berörda befattningshavare om vikten av att följa framtagna beslutstöd för prövning av barnets bästa, bl.a. vid genomförandet av husrannsakan i de fall barn kan förväntas närvara.

text: AA lämnade kommentarer på Åklagarmyndighetens och Polismyndighetens yttranden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Husrannsakan För eftersökande av bl.a. den som ska gripas, anhållas eller häktas får husrannsakan företas hos honom eller henne, eller hos någon annan om det finns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehåller sig där (se

text: 28 kap. 2 § rättegångsbalken

text: ). Kravet på synnerlig anledning har ansetts innebära att det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att den eftersökte finns på platsen (se t.ex. JO 1985/86 s. 123, dnr

text: För all tvångsmedelsanvändning gäller ett antal grundläggande principer, bl.a. proportionalitetsprincipen. Proportionalitetsprincipen, som för husrannsakan kommer till uttryck i

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: , innebär att den som beslutar om ett tvångsmedel i varje enskilt fall ska pröva om den skada som användningen av tvångsmedlet medför står i rimlig proportion till vad man har att vinna med åtgärden.

text: Endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse får husrannsakan beslutas. Proportionalitetsprincipen är avsedd att beaktas inte endast vid beslutsfattande utan även vid verkställighet av ett beslut om tvångsmedel (se t.ex. Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, femte uppl., s. 74 och s. 691).

text: För husrannsakan anges särskilt att en sådan inte får orsaka olägenhet eller skada utöver vad som är oundgängligen nödvändigt (se

text: 28 kap. 6 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Bestämmelsen kan sägas ge uttryck åt det nyss sagda, dvs. att ett proportionalitetstänkande ska tillämpas också vid verkställighet av beslut om husrannsakan (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 8 december 2023, JUNO, kommentaren till

text: 28 kap. 6 §

text: Barnkonventionen Barnkonventionen gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn. Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör ett barn (se t.ex.

text: SOU 2020:63 s. 190

text: f. och s. 242 f.).

text: Bedömning

text: Beslutet om husrannsakan Mot bakgrund av den utredning som finns hos JO godtar jag åklagarens bedömning att det fanns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehöll sig i AA:s bostad.

text: För att husrannsakan ska få vidtas förutsätts också att de krav som bl.a. proportionalitetsprincipen ställer är uppfyllda. Jag delar Åklagarmyndighetens uppfattning att det hade varit bra om åklagaren hade dokumenterat sina överväganden när det gäller åtgärdens proportionalitet. Även om det alltså inte framgår av utredningen vilka överväganden åklagaren gjorde i det avseendet var brottslighetens karaktär sådan att jag inte ser anledning att rikta någon kritik mot åklagaren för beslutet om husrannsakan i AA:s bostad.

text: Verkställigheten av husrannsakan I fråga om husrannsakan är proportionalitetsprincipen viktig också för verkställigheten. Den som fattar beslut om tvångsmedel har ett övergripande ansvar för verkställigheten och ska väga in sådana problem med verkställigheten som kan förutses vid beslutstillfället. Om den som ska verkställa beslutet begär direktiv för verkställigheten får beslutsfattaren anses vara skyldig att lämna sådana, så länge det rör något som han eller hon är behörig att ta ställning till.

text: Den som verkställer ett beslut om husrannsakan har också ett självständigt ansvar för att verkställigheten inte står i strid med de allmänna principerna för tvångsmedelsanvändning. Om förhållandena ändras anses det åligga den verkställande tjänstemannen att kontakta beslutsfattaren och delge honom eller henne information om händelseutvecklingen, för att ge beslutsfattaren tillfälle att återkalla sitt beslut, skjuta upp verkställigheten eller meddela villkor för hur beslutet ska verkställas. (Se Lindberg, a.a., s. 137 f. med där gjorda hänvisningar.)

text: Av utredningen framgår att poliserna som skulle genomföra husrannsakan i AA:s bostad var medvetna om att det kunde finnas barn där. En husrannsakan är en ingripande åtgärd som kan innebära ett stort obehag för den som berörs, särskilt för barn. I en situation där barn kan befinna sig i bostaden är det därför av stor vikt att barnkonventionens bestämmelser beaktas vid planeringen och verkställigheten av husrannsakan (se mitt beslut den 24 oktober 2022, dnr 770- 2021).

text: Polisen måste noga överväga vad som kan göras för att i största möjliga utsträckning tillgodose barnets bästa under och efter husrannsakan.

text: Uppgifter om att det kan finnas barn i en bostad där det ska genomföras en husrannsakan är sådan information som polisen kan behöva delge undersökningsledaren. Om det uppstår tveksamheter kring hur barnets bästa bör beaktas vid planering och verkställighet av en husrannsakan bör undersökningsledaren informeras och direktiv inhämtas. Det gäller särskilt i ett fall som detta där det kan bli aktuellt att använda ett offensivt tillvägagångssätt.

text: Av Polismyndighetens yttrande framgår att myndigheten har tagit fram ett beslutsstöd där det anges att de överväganden som polisen gör med anledning av att en tvångsåtgärd kan beröra barn ska dokumenteras. I det här fallet finns det dock inte någon sådan dokumentation. Det är en brist som gör att jag i likhet med Polismyndigheten anser att det inte är möjligt att bedöma om genomförandet av husrannsakan i AA:s bostad i alla delar var förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: regler och med barnkonventionen.

text: Utredningen medger inte tillräckligt säkra slutsatser för att jag ska kunna göra några ytterligare uttalanden med anledning av verkställigheten av husrannsakan.

text: Avslutande synpunkter Det som kommit fram genom utredningen ger alltså inte anledning till någon kritik från min sida. Jag har dock förståelse för att husrannsakan var en skrämmande upplevelse för barnen i lägenheten.

text: Det är ett lagkrav att barnets bästa beaktas i enlighet med barnkonventionen vid alla åtgärder som rör ett barn. Ärendet illustrerar att åklagare och poliser kan ställas inför svåra avvägningar när tvångsåtgärder kan komma att beröra barn. Jag vill därför framhålla vikten av att Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten fortlöpande bedriver ett kvalitets- och kunskapshöjande arbete i syfte att stödja medarbetarna och säkerställa att barns bästa är ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör barn.

text: Krav på dokumentation utgör ett incitament för åklagare och poliser att tänka igenom hur barnets bästa bör beaktas i det enskilda fallet. Det förbättrar också förutsättningarna för en granskning i efterhand. Båda myndigheterna har redogjort för hur överväganden om barnets bästa bör dokumenteras vid användningen av tvångsmedel. Jag ser positivt på myndigheternas arbete rörande detta.

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendet och tf. byråchefen Lovisa Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Journalföring

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för att ha kallat en person till frivården trots att en dom på skyddstillsyn var upphävd

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 november 2022 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, frivården Kristianstad, och uppgav bl.a. följande.

type: stycke

text: Han har gått på möten hos frivården Kristianstad eftersom han blivit ombedd av dem att infinna sig där en gång i veckan från den 7 april 2022 till den 24 september 2022. Den 31 oktober 2022 ringde frivården och informerade honom om att han inte hade behövt göra detta eftersom han inte hade någon frivårdspåföljd. Han har hindrats från att resa och göra saker eftersom han trodde att han var tvungen att infinna sig hos frivården.

text: Utredning

text: Sedan vissa muntliga uppgifter hade hämtats in från frivården Kristianstad remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Syd, genom en sektionschef, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från kriminalvårdsinspektör BB, frivården Kristianstad, CC, verksamhetsarkitekt, DD, sektionen för verksamhetsstöd och analys. Vidare har utredningssamtal genomförts med frivårdsinspektör EE, frivården Kristianstad. Information har inhämtats från kriminalvårdsregistret (KVR).

text: Utredning

text: EE berättar att i samband med att hon skulle skriva ett s.k. 5:9-yttrande gällande AA upptäckte hon att det såg konstigt ut i hans domar. Hon kontrollerade därför AA:s belastningsregister och konstaterade att hovrätten hade ändrat påföljden från skyddstillsyn - som låg till grund för övervakningen - till sex månaders fängelse. Domen hade vunnit laga kraft den 15 augusti 2022. EE reagerade på detta och meddelade BB i anslutning till att arbetsdagen var slut. BB skulle titta på det och man fick prata mer om det nästföljande dag. När EE kom till jobbet dagen efter bekräftade BB det EE sett d v s att AA inte längre verkställde skyddstillsyn och sade att hon hade gjort ett ärende i Krimson.

text: EE hade inte uppmärksammats på hovrättsdomen och enligt systemet (KVR frivård) var AA aktuell klient d v s verkställde ådömd skyddstillsyn. AA har inte sagt något beträffande hovrättsdom. EE har inte haft någon anledning och ifrågasätta att AA skulle verkställa skyddstillsynen EE informerade AA om läget och beklagade Kriminalvårdens handläggning. AA var förstående för den uppkomna situationen och han utryckte snarare oro för vad som skulle hända med EE. AA uppgav att hans advokat tyckte att man inte skulle "släppa" händelsen eftersom det var fråga om felaktig myndighetsutövning. EE har fått återkoppling och informerats om att skyddstillsynsdomen inte hade avslutats av systemet när påföljden ändrades i hovrätten till fängelse. EE har endast haft ett fysiskt möte med AA efter den 15 augusti 2022 då fängelsedomen vann laga kraft och all övrig kontakt dem emellan har skett per telefon enligt verkställighetsplanen. (se VSP). EE beklagar självklart den uppkomna situationen men poängterar att hon inte har åsidosatt sina arbetsuppgifter i förevarande fall. Vid samtal med kriminalvårdsinspektör BB framkommer bl.a. följande. EE informerade henne om att av belastningsregistret framgick att hovrätten hade ändrat påföljden (skyddstillsynen) till fängelse. BB undersökte orsaken och konstaterade att AA efter den 15 augusti 2022 felaktigt hanterats som STklient. BB gjorde en ISAP-anmälan. Kriminalvården, sektionen för verksamhetsstöd och analys utredde och konstaterade att skyddstillsynsdomen inte hade avslutats av systemet när påföljden (skyddstillsynen) ändrades i hovrätten. Orsaken kunde man inte förklara. BB stämde även av med en erfaren och kunnig administratör på frivården och varken domen från Hovrätten eller lagakraft-bevis har inkommit till myndighetsmejlen. Hade handlingarna inkommit är rutinen att de hade vidarebefordrats till handläggaren. Visserligen låg båda domarna inne i KVR men skyddstillsynen låg alltjämt kvar på EE lista. Inget tyder på att EE har missat något eller i övrigt åsidosatt sina åligganden. Frivården har ingen "internkontroll" som hade kunnat förebygga den felaktiga handläggningen. Verksamhetsarkitekt CC uppger följande. Kriminalvården har fått in hovrättsdomen från den 7 april 2022 strukturerat i KVR den 21 april 2022. AA dömdes till skyddstillsyn i tingsrätten … och verkställigheten påbörjades omedelbart, vilket innebar att när hovrätten i dom … ändrade påföljden till Fängelse skapats en verkställighet för fängelsepåföljden (Ärendehantering före VEB), men tingsrättsdom och skyddstillsynsverkställighet har legat kvar (som de ska). Tingsrättsdomen och verkställighet markeras då med röd text påföljd ändrad i högre instans men ska som sagt kvarstå tills hovrättsavgörandet får laga kraft. Den 9 maj 2022 har Kriminalvården fått rapport om överklagande strukturerat till KVR och den 15 augusti 2022 får hovrättsdomen laga kraft (Högsta domstolen meddelar ej prövningstillstånd) vilket Kriminalvården fått in i KVR den dagen. Domen har då uppdaterats med uppgiften, vilket även presenteras i verkställigheter, frivårdsstatus etc. När det sker så ska signal skickas så att Skyddstillsynsverkställigheten avslutas, men det verkar i det här fallet inte ha skett utan den har fortsatt visas som aktuell. Efter påpekan från Frivården Kristianstad har istället registervårdare avslutat verkställigheten manuellt. Det går tyvärr inte hitta någon orsak till att det inte fungerat som det ska. Detta är inget känt fel och det brukar fungera utan problem. Om fel uppstår i systemet så att signalerna av någon anledning inte fungerar så är det byggt så att de sparas och läggs i kö, och när systemet är igång igen så ska signalerna

text: skickas. Det finns dock inget dokumenterat om att det skulle varit något fel i systemet det datumet. CC konstaterar således att man i förevarande fall kan se att dom m.m. uppdaterats i systemet men att verkställigheten inte avslutats som den ska, men man kan inte - trots en noggrann utredning - hitta någon orsak till felet i det här fallet.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 28 kap. 5 § Brottsbalken

text: framgår att skyddstillsyn ska vara förenad med övervakning från dagen för domen. Rätten får dock besluta att övervakningen ska börja först när domen har fått laga kraft mot den dömde. Om domen överklagas, kan högre rätt besluta att verkställigheten ska avbrytas. Av

text: 1 § Förordningen (2007:1172)

text: med instruktion Kriminalvård framgår bl.a. att Kriminalvården ansvarar för att verkställa utdömda påföljder. Av

text: 2 kap. 2 § Förordningen (1998:642)

text: om verkställighet av frivårdspåföljder framgår att när en underrättelse om en dom på skyddstillsyn kommer in till Kriminalvården skall myndigheten genast vidta de åtgärder som behövs för att övervakningen snabbt skall bli verkningsfull. Av

text: 5 § Förvaltningslagen (2017:900)

text: (FL) framgår att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordning. KVR (Kriminalvårdsregistret) är Kriminalvårdens systemstöd för administration av klientinformation och är med ca 9000 interna användare och kopplingar till externa myndigheter det mest använda systemstödet i den dagliga verksamheten. Registret ska föras enligt lagen (

text: ) om Kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område, Kriminalvårdslatalag (

text: ), förordning (

text: ) om Kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område, Förordning (

text: ) om viss underrättelseskyldighet för Kriminalvården och

text: Kriminalvårdsförordningen (2018:1236)

text: Registret används även för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Verkställande av ådömd påföljd är en ingripande form av myndighetsutövning som riktas mot en enskild. Av den anledningen måste man ställa särskilda krav på att Kriminalvården endast vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen. I förevarande fall har frivården verkställt skyddstillsynsdomen … trots att den upphört att gälla och det är självfallet oacceptabelt. Emellertid har det inte förekommit några brister i handläggning hos frivården. Frivårdsinspektör EE har inte haft någon anledning och ifrågasätta att AA skulle verkställa den ådömda skyddstillsynsdomen då den alltjämt var aktuell i KVR. Skyddstillsynsdomen skulle rätteligen ha avslutats i systemet (KVR) när fängelsedomen vann laga kraft. Trots en noggrann undersökning kan man inte klarlägga händelseförloppet i systemet och orsakerna till det i förevarande fall. Det är givetvis mycket olyckligt och beklagansvärt att AA kom att verkställa dom på skyddstillsyn utan stöd i rättsordningen. Kriminalvården, Region Syd, finner dock efter genomförd utredning att det i ärendet inte framkommit något som tyder på att AA utsatts för felaktig eller olämplig behandling orsakade av frivården i Kristianstad.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Skyddstillsyn är alltid förenad med övervakning och den dömde är skyldig att i vart fall hålla kontakt med och inställa sig hos Kriminalvården efter kallelse. Vidare kan en skyddstillsyn förenas med vissa föreskrifter och villkor, t.ex. att den dömde ska genomgå ett program eller underkasta sig regelbundna provtagningar. Under alla förhållanden kan påföljden undanröjas av domstol om den dömde allvarligt bryter mot vad som gäller för domen på skyddstillsyn. (Se särskilt

text: 28 kap.

text: och

text: 8 §§

text: brottsbalken

text: .) Påföljden innebär följaktligen ett tvång och påtagliga inskränkningar i den enskildes frihet. En befattningshavare som ansvarar för verkställigheten måste således visa särskild noggrannhet och omsorg i arbetsuppgifterna.

text: Av utredningen framgår att en tingsrätt hade dömt AA till skyddstillsyn. Såvitt framkommit inleddes verkställigheten omedelbart från dagen för domen i enlighet med huvudregeln i

text: 28 kap. 5 § brottsbalken

text: . Hovrätten ändrade därefter påföljden till fängelse i sex månader. Enligt remissvaret vann den domen laga kraft när Högsta domstolen inte beviljade prövningstillstånd, den 15 augusti 2022. Kriminalvården ska ha mottagit bevis om det samma dag och då uppdaterat det centrala kriminalvårdsregistret, KVR. Däremot har verkställigheten av skyddstillsynen inte avbrutits i KVR. Trots att skyddstillsynen alltså var upphävd har frivården Kristianstad fortsatt att kalla AA till möten, såväl fysiskt som per telefon, även efter den 15 augusti 2022. Kriminalvården har inte ifrågasatt hans uppgift att detta pågick fram till den 24 september 2022 och att detta fick vissa följder för honom.

text: Kriminalvården har enligt remissyttrandet inte kunnat klarlägga varför registreringen på skyddstillsyn fortfarande har varit aktiv i KVR. Det är naturligtvis oroväckande. Utifrån underlaget bedömer jag dock att den ansvarige frivårdsinspektören vid frivården Kristianstad inte haft skäl att ifrågasätta att AA var föremål för skyddstillsyn. Jag kan också konstatera att hon omedelbart vidtagit vissa åtgärder när det kom fram anledning att granska uppgifterna i KVR.

text: Oavsett orsak eller förklaring är det allvarligt att AA har varit föremål för insatser från Kriminalvården trots att skyddstillsynen hade ersatts av en annan påföljd och inte längre gällde. Det är givetvis helt oacceptabelt och myndigheten förtjänar därmed kritik.

text: Som berörts i remissvaret utgör Kriminalvårdens ansvar för verkställighet av påföljder ingripande myndighetsutövning i den enskilda fallet. Jag vill därför understryka att myndigheten måste säkerställa fungerande system och tillräckliga kontroller för att förhindra att fel uppstår. Jag förutsätter att Kriminalvården följer upp det inträffade och vid behov även ser över sina rutiner så att det som drabbade AA inte inträffar igen.

text: Upplysningsvis vill jag nämna att JO inte prövar frågor om skadestånd.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Dokumentation
Kommunicering
Långsam handläggning

title: Social- och myndighetsnämnden i Boxholms kommun får allvarlig kritik för omfattande brister i handläggningen av två barnutredningar

sammanfattning: JO konstaterar att det har funnits stora brister i handläggningen av två barnutredningar som genomfördes under 2022 och 2023. Utredningarna bedrevs inte skyndsamt och slutfördes inte inom den tidsfrist som gäller. Den sammanlagda utredningstiden uppgick till nästan elva månader, vilket JO anser är helt oacceptabelt. Nämnden underrättade inte heller genast vårdnadshavarna om att utredningar hade inletts och det framstår som att nämnden inte gjorde några överväganden alls om genomförandet av ett samtal med barnet som hölls i skolan. Dessutom uppfyllde nämnden inte sin kommuniceringsskyldighet. Dokumentationen av utredningarna var vidare så bristfällig att JO:s granskning påtagligt försvårades. Nämnden får sammantaget allvarlig kritik för bristerna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA och BB på socialtjänsten i Boxholms kommun. De framförde bl.a. att utredningar avseende deras barn hade pågått under lång tid och att de inte informerades om att någon utredning hade inletts. Under en av utredningarna höll socialtjänsten samtal med barnen i skolan utan att informera dem som föräldrar. Dessutom skedde ingen kommunicering innan den första utredningen avslutades.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar och muntliga uppgifter avseende AA:s och BB:s dotter CC. Därefter begärde JO att Social- och myndighetsnämnden i Boxholms kommun skulle yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor.

text: I sitt yttrande redogjorde nämnden för ärendets handläggning och de bedömningar som hade gjorts.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Inledning AA och BB är vårdnadshavare för flera barn, bl.a. CC som är född 2014. De har klagat på flera delar av nämndens handläggning av ärenden avseende barnen. Jag har valt att inrikta min granskning på två barnutredningar som nämnden genomförde beträffande CC under 2022 och 2023. Jag kommer att uttala mig i frågor om underrättelser till vårdnadshavarna om att utredningar inletts och nämndens samtal med CC i hennes skola. Jag gör även uttalanden avseende utredningstid, kommunicering och dokumentation.

text: Det framgår att de två aktuella utredningarna genomfördes av en extern konsult på uppdrag av nämnden. Jag vill därför framhålla att nämnden alltid har ett ansvar för hur utredningar bedrivs och att detta gäller även i de fall nämnden har tagit hjälp av en konsult (se JO:s beslut den 12 november 2018, dnr 2401- 2017).

text: När barnutredningarna genomfördes gällde 2001 års socialtjänstlag (

text: ), SoL. Hänvisningarna nedan avser den lagen. Motsvarande bestämmelser finns dock även i den nu gällande

text: socialtjänstlagen (2005:400)

text: , som trädde i kraft den 1 juli 2025.

text: Utredningstid En barnutredning, dvs. en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd, ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Finns det särskilda skäl får socialnämnden besluta att förlänga utredningen för viss tid. (Se

text: 11 kap. 2 § andra stycket

text: SoL.)

text: Tidsfristen är en maximitid inom vilken en utredning ska slutföras. Nämnden ansvarar för att driva en utredning framåt och aktiva utredningsåtgärder måste vidtas löpande. I de flesta fall betyder det att en utredning ska kunna slutföras inom en kortare tid än fyra månader. (Se JO:s protokoll den 19 maj 2025, dnr 9348-2024.)

text: I undantagsfall kan socialnämnden fatta beslut om att förlänga utredningstiden. Om det t.ex. i slutet av en barnutredning kommer fram nya uppgifter som kan påverka bedömningen finns det givetvis skäl att överväga om utredningstiden behöver förlängas. Det är dock inte meningen att nämnden ska avsluta en utredning och sedan direkt inleda en ny utredning för att förlänga utredningstiden. Fyramånadersfristen blir i sådant fall verkningslös. Avsikten med regleringen är inte heller att en socialnämnd ska bedriva utredningar om en familj mer eller mindre kontinuerligt när det handlar om i stort sett samma frågeställning. (Se JO 2018/19 s. 498, dnr

text: , och JO 2021/22 s. 538, dnr

text: Det framgår av handlingarna i ärendet att nämnden den 14 november 2022 inledde en barnutredning beträffande CC. Utredningen avslutades efter mer än sex månader, den 17 maj 2023. Handläggningen var inledningsvis helt passiv

text: under två och en halv månad innan aktiva utredningsåtgärder påbörjades. Den 20 mars 2023 beslutade nämnden om förlängd utredningstid t.o.m. den 14 maj 2023. Nämnden anger i sitt yttrande att utredningen förlängdes eftersom det dels, på grund av brist på handläggare, dröjde innan utredningsarbetet påbörjades, dels var svårt att få till möten med föräldrarna.

text: En ny utredning inleddes samma dag som den förra avslutades, dvs. den 17 maj 2023. Denna utredning avslutades efter fyra och en halv månad, den 4 oktober samma år. Som skäl till att utredningen inleddes angavs att det fanns en oro kring CC:s familjesituation med anledning av innehållet i den tidigare utredningen. Den aktiva handläggningen i denna utredning påbörjades efter ungefär en månad.

text: Jag kan konstatera att nämnden inte bedrev utredningarna skyndsamt och att fyramånadersfristen överskreds i båda fallen. I den första utredningen fattades visserligen ett förlängningsbeslut. Jag noterar dock att det redan hade gått mer än fyra månader när det beslutet fattades och att utredningen inte avslutades inom den tid som angavs i det. Dessutom utgjorde, enligt min mening, varken den ansträngda arbetssituationen eller svårigheterna att få till möten med föräldrarna tillräckliga skäl för att överskrida fyramånadersfristen. Den sammanlagda utredningstiden uppgick till nästan elva månader, vilket är helt oacceptabelt. Jag kan inte se hanteringen på annat sätt än att nämnden kringgick tidsfristen i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL genom att avsluta en barnutredning för att omedelbart därefter inleda en ny, utan att det hade tillkommit några nya omständigheter eller andra skäl för att inleda en andra utredning. Jag ser allvarligt på bristerna i nämndens handläggning i den här delen.

text: Underrättelse om inledd utredning När en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd har inletts ska barnets vårdnadshavare genast underrättas om att så har skett, om inte särskilda skäl talar mot det. (Se

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL.)

text: Det framgår att underrättelse om den utredning som inleddes den 14 november 2022 lämnades först den 20 januari 2023, alltså efter mer än två månader. Detta skedde efter att AA själv hade kontaktat socialtjänsten. Handläggaren uppgav då att det hade begåtts ett misstag och bad om ursäkt för det. Handläggaren uppgav även att socialtjänsten skulle se över sina rutiner så att ett sådant misstag inte skulle ske igen.

text: Underrättelse om den andra utredningen avseende CC, som inleddes den 17 maj 2023, lämnades först nästan en månad efter att den hade inletts, nämligen den 13 juni 2023. Enligt nämnden framgår det inte varför vårdnadshavarna inte informerades tidigare.

text: Det har inte framkommit några särskilda skäl som medförde att nämnden kunde avvakta med att informera vårdnadshavarna om att utredningarna hade inletts. I stället framstår det som att det var av misstag som AA och BB inte genast

text: underrättades. Jag ser särskilt allvarligt på att vårdnadshavarna informerades om den första utredningen först i samband med att AA själv tog kontakt med socialtjänsten, och att underrättelsen dröjde även vid den andra utredningen trots att nämnden tidigare uppgett att den skulle se över sina rutiner. Nämnden har brustit genom att inte genast ha underrättat vårdnadshavarna om de inledda utredningarna.

text: Samtal med barn i skolan Vid en barnutredning får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande (se

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL). Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse om att en vårdnadshavares inställning ska undersökas före ett sådant samtal. Av 1 kap. 1 § tredje stycket och 3 kap. 5 § SoL, som anger att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet samt att socialnämndens insatser ska utformas och genomföras tillsammans med den enskilde, följer dock att vårdnadshavare bör informeras om samtalet innan det genomförs. Det kan ofta också vara av betydelse för barnets bästa att eftersträva ett samtycke av vårdnadshavaren. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så långt det är möjligt. JO har tidigare uttalat att en allmän utgångspunkt är att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Det är dock till sist upp till nämnden att bestämma om ett samtal behöver genomföras med barnet. (Se

text: prop. 2009/10:192 s. 19

text: och

text: samt JO 2020/21 s. 445, dnr

text: , och JO:s beslut den 28 juni 2022, dnr 3080- 2021.)

text: JO har vidare uttalat att socialtjänsten så långt det är möjligt bör undvika att kontakta barn i skolan eftersom en sådan kontakt som regel inte kan ske utan att en större krets av människor får information som går utöver vad sekretesslagstiftningen medger och därför är allmänt integritetskränkande för de berörda barnen (se t.ex. JO:s beslut den 27 november 2013, dnr

text: , och den 28 juni 2022, dnr 3080-2021). När socialtjänsten överväger att höra ett barn i barnets skola måste intresset av att få tala med barnet ställas mot barnets behov av skydd för sin integritet. Det är därför viktigt att socialtjänsten i varje enskilt fall gör en bedömning av om socialtjänstens behov av att höra barnet i utredningen överväger risken för att barnet skadas av den uppmärksamhet som socialtjänstens besök i skolan kan medföra (se JO 2016/17 s. 506, dnr 4225- 2014).

text: Av utredningen framgår att nämnden höll ett samtal med CC i hennes skola den 27 mars 2023. AA och BB informerades inte om samtalet på förhand. I stället framgår det av dokumentationen att nämnden bedömde att samtalet skulle ske utan föräldrarnas kännedom. Det finns ingen dokumentation om vilka överväganden som gjordes om att genomföra samtalet i skolan, hur samtalet faktiskt genomfördes eller på vilket sätt hänsyn togs till CC:s integritet. Det

text: framgår inte heller av dokumentationen vid vilken tidpunkt AA och BB informerades om att samtalet med CC hade hållits.

text: Nämnden måste alltså vid någon tidpunkt ha bedömt att det var av vikt att ett barnsamtal genomfördes med CC och att detta skulle ske utan att först informera vårdnadshavarna. JO uttalar sig normalt inte om sådana bedömningar, och jag anser inte att det finns skäl att frångå den principen i det här fallet. Jag vill dock framhålla att nämndens lagstadgade möjlighet att genomföra barnsamtal utan att vårdnadshavarna informeras i förväg inte är avsedd att användas oreflekterat eller rutinmässigt. Nämnden måste i varje enskilt fall göra en noggrann bedömning av om det är nödvändigt.

text: Utifrån dokumentationen i ärendet framstår det emellertid som att nämnden inte gjorde några överväganden alls om genomförandet av samtalet med CC. Jag noterar även att nämnden, trots min uttryckliga fråga om detta, inte har redogjort i sitt yttrande för om några särskilda överväganden gjordes i fråga om att hålla samtalet i skolan. Jag utgår därför från att några sådana inte gjordes, vilket är en brist i handläggningen. Jag vill understryka vikten av att lämpligheten med att genomföra barnsamtal i skolan prövas noggrant i varje enskilt fall, och att sådana övervägandena också dokumenteras. Det är även en brist att det inte framgår av dokumentationen när vårdnadshavarna fick information om samtalet med CC.

text: Kommunicering Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den som huvudregel underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. (Se

text: 25 § förvaltningslagen

text: Kommuniceringsskyldigheten är en grundläggande rättssäkerhetsprincip. Att den enskilde bereds tillfälle att yttra sig över utredningsmaterialet kan förhindra felbedömningar från myndigheterna. Dessutom är det av stor vikt för allmänhetens förtroende för myndigheterna att den enskilde inte får en känsla att han eller hon hålls utanför handläggningen. (Se

text: JO 2001/02 s. 347

text: , dnr 2935- 2000.)

text: Det finns inget i utredningen som tyder på att beslutsunderlaget i den första barnutredningen avseende CC kommunicerades med AA och BB innan utredningen avslutades, trots att så borde ha skett. I en journalanteckning från den 3 maj 2023 anges att utredningen skulle skickas hem till vårdnadshavarna för kommunicering, men någon sådan åtgärd verkar därefter inte ha vidtagits. I den andra barnutredningen finns en journalanteckning från den 20 september om kommunicering av beslutsunderlaget. Det anges dock i anteckningen att beslutsunderlaget rörde ett annat av AA:s och BB:s barn än CC, vilket gör det otydligt vad som egentligen har kommunicerats. Nämnden har genom sin hantering inte fullgjort sin kommuniceringsskyldighet. Det ser jag allvarligt på.

text: Dokumentation Handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. (Se

text: 11 kap. 5 § första stycket

text: SoL.)

text: Journalanteckningar ska göras i kronologisk ordning (se 2 kap. 1 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS). Journalanteckningar och andra handlingar som hör till en enskilds personakt ska hållas ordnade så att det enkelt går att följa och granska handläggningen av ett ärende (se

text: 4 kap. 7 §

text: SOSFS 2014:5). Åtgärder som vidtas vid handläggningen ska fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål dokumenteras i journalen. Detsamma gäller faktiska omständigheter och händelser av betydelse för handläggningen av ett ärende (se

text: 4 kap. 9 §

text: SOSFS 2014:5).

text: Det är viktigt att journalföringen i ett ärende sker på ett korrekt och rättvisande sätt. Det är från rättssäkerhetssynpunkt av stor vikt att alla uppgifter som behövs för bedömningen av ett ärende dokumenteras, vilket normalt bör göras i ärendets journal. Den enskilde ska utifrån dokumentationen kunna följa handläggningen i sitt ärende. Innehållet i akten ska även vara sådant att en tillsynsmyndighet eller domstol kan granska handläggningen av ärendet utifrån akten och den övriga dokumentationen i ärendet. (Se t.ex. JO 2020/21 s. 464, dnr

text: Dokumentationen i de aktuella utredningarna är mycket bristfällig. Journalanteckningar har i många fall upprättas långt i efterhand, upp till fyra månader efter att händelserna skett. Åtskilliga anteckningar har upprättats samma dag och då avsett en längre tidsperiod. Alla beslut som fattats är inte heller journalförda och vissa åtgärder som har vidtagits, såsom att inhämta uppgifter från skolan, har inte dokumenterats alls. Dessutom finns ett antal journalanteckningar i CC:s akt som enbart rör något av hennes syskon. Jag vill därför särskilt understryka att endast uppgifter som har betydelse för det enskilda ärendet ska journalföras. Nämnden måste göra en omsorgsfull bedömning av vad som är relevant att dokumentera i varje ärende, särskilt när materialet innefattar uppgifter som är känsliga ur integritetssynpunkt. De omfattande dokumentationsbristerna har påtagligt försvårat min granskning, vilket är oacceptabelt. Avslutande kommentarer Jag kan konstatera att det har funnits stora brister i handläggningen av de två aktuella barnutredningarna avseende CC. Jag ser särskilt allvarligt på att bestämmelserna om utredningstid har kringgåtts och att dokumentationen har varit så bristfällig. Utöver det har nämnden brustit på flera sätt genom att inte genast ha underrättat vårdnadshavarna om inledda utredningar, inte ha övervägt

text: lämpligheten i att hålla samtal med CC i skolan och inte ha uppfyllt sin kommuniceringsskyldighet. Sammantaget förtjänar nämnden allvarlig kritik för de brister som har framkommit. Jag utgår från att nämnden vidtar åtgärder för att se till att barnutredningar framöver bedrivs och dokumenteras på ett alltigenom korrekt sätt.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sara Uhrbom har föredragit ärendet och byråchefen Christina Fredin har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket för hanteringen av ett överklagande

text: Bakgrund

text: AA ansökte i oktober 2015 om uppehållstillstånd och åberopade skyddsskäl. Den 27 september 2016 beslutade Migrationsverket att bevilja henne ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och alternativ skyddsstatusförklaring enligt

text: 4 kap. 3 a § utlänningslagen

text: . Samtidigt beslutade Migrationsverket att inte bevilja AA flyktingstatusförklaring. AA överklagade beslutet. Överklagandet kom in till Migrationsverket i oktober 2016. I december 2017 överlämnade Migrationsverket det till Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, som avslog överklagandet. Med anledning av att överklagandet överlämnades till domstolen först drygt ett år efter att det gavs in till Migrationsverket skickade migrationsdomstolen en kopia av domen till JO för kännedom.

text: Jag inledde en utredning om Migrationsverkets hantering av överklagandet.

text: Migrationsverkets yttrande

text: Migrationsverket (generaldirektören BB) yttrade sig efter att ha hämtat in uppgifter från berörda befattningshavare.

text: Migrationsverket lämnade följande redogörelse för verkets hantering av överklagandet.

text: Migrationsverket beslutade den 27 september 2016 att bevilja AA uppehålls- och arbetstillstånd för tiden den 27 september 2016 till och med den 27 oktober 2017 och alternativ skyddsstatusförklaring. Samtidigt beslutade Migrationsverket att inte bevilja AA flyktingstatusförklaring. AA:s överklagade beslutet den 10 oktober 2016 och det registrerades som inkommet den 11 oktober 2016. Samma dag kopplades överklagandet till en beslutfattare på en asylprövningsenhet och C-dossiern överlämnades till denne. Överklagandet skickades på översättning till Språkservice den 3 november 2016. Språkservice meddelade den 4 november 2016 att de inte kunde översätta överklagandet, varför Space 360 anlitades den 7 november 2016. Den 11 juli 2017 skickade Migrationsverket ett brev till AA med information om att hennes tidsbegränsade tillstånd snart tar slut och att om hon vill stanna i Sverige måste hon ansöka om förlängning innan hennes nuvarande tillstånd tar

text: slut. AA inkom med en ansökan om förlängning den 27 juli 2017 och ansökan hanterades under hösten 2017. Den 7 december 2017 uppmärksammade en fördelningsfunktion, i samband med handläggningen av AA:s ansökan om förlängning av sitt tillstånd, att AA:s överklagande av avslaget om flyktingstatusförklaringen fortfarande var öppet. Fördelningsfunktionen kontaktade asylprövningsenheten som fattade beslutet den 27 september 2017. Det framgår att någon översättning från Space 360 aldrig registrerats som inkommen till Migrationsverket. Enligt Space 360 skickades översättningen till Migrationsverket den 10 november 2016. Migrationsverket kan inte verifiera detta då enhetens gruppbrevlåda inte bevaras. Den 8 december 2017 registrerade Migrationsverket [översättningen] som inkommen den 10 november 2016. Migrationsverket lämnade överklagandet till migrationsdomstolen den 8 december 2017.

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning av handläggningen.

text: Av Migrationsverkets kvalitetschefs instruktion om processbeskrivning för hantering av överklaganden av beslut som Migrationsverket har fattat med stöd av

text: utlänningslagen

text: (I-11a/2017, reviderad den 5 februari 2018) framgår bl.a. att det är den enhet som fattat de överklagade beslutet som ska hantera ett överklagande som kommer in. Överklaganden ska handläggas skyndsamt. I normalfallet innebär det att handläggningstiden inte får överstiga en vecka, räknat från dagen när överklagandet kom in till Migrationsverket till dess att det överlämnas till domstol. Det är viktigt att överklagandet registreras så fort som möjligt, speciellt om det är ett avvisningsbeslut som kan verkställas omedelbart. – – –

text: Det framgår av Migrationsverkets förvaltningshandbok, avsnitt Registrera och diarieföra, att handlingarna normalt ska registreras samma dag de kommer in till Migrationsverket eller upprättades här och allra senaste följande arbetsdag. Av utredningen framgår att överklagandet skickades för översättning den 7 november 2016. Migrationsverket kan inte säkert slå fast om översättningen har kommit in till Migrationsverket eller inte. I vart fall kan Migrationsverket konstatera att det inte finns någon registrering angående om översättning har kommit in. Migrationsverket borde haft kontroll över om översättningen kom in eller inte och om översättningen inte kom in till Migrationsverket skulle verket agerat för att en översättning kom in. Hanteringen av överklagandet i denna del är således inte tillfredsställande. Av utredningen framgår också att AA:s överklagande kom in till Migrationsverket den 10 oktober 2016 och lämnades över till migrationsdomstolen först den 8 december 2017. Överklagandet har inte handlagts skyndsamt, vilket inte är godtagbart. Ett överklagande som kommer in till Migrationsverket ska så snart det kommit in registreras och handläggas skyndsamt. Handläggningen av AA:s överklagande har inte skett enligt gällande regler och Migrationsverkets styrdokument, vilket inte är acceptabelt och Migrationsverket beklagar givetvis detta.

text: Migrationsverkets internutredning

text: Migrationsverket har gjort en intern arbetsrättslig utredning med anledning av hanteringen av överklagandet. Av den utredningen framgår sammanfattningsvis att den asylprövningsenhet som hanterade överklagandet hade detaljerade instruktioner för hur överklaganden ska hanteras. Enligt dessa ska ett överklagande datumstämplas, registreras och kopieras samt läggas i en gul plastficka som fästs på akten med ett gummiband. Det finns dock ingen rutin för hur ärenden ska bevakas när en handling har skickats för översättning.

text: Det framgår också av den interna utredningen att den tjänsteman som var ansvarig för hanteringen inte kunde ta ut en lista över sina ärenden. När dossiern anträffades den 7 december 2017 låg den i den ansvariga tjänstemannens arkivskåp, utan överklagande och utan gul plastficka. Tjänstemannen utreddes också för ytterligare fall av långsam hantering av överklaganden. Migrationsverket bedömde dock att han inte haft rätt förutsättningar att sköta bevakningen.

text: Utredningen ledde inte till någon arbetsrättslig åtgärd från Migrationsverkets sida. Chefen för asylprövningsenheten gavs dock i uppdrag att se över rutinerna för bevakning av ärenden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt de bestämmelser om hanteringen av ett överklagande som gällde vid tidpunkten för Migrationsverkets handläggning ska beslutsmyndigheten pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent ska det som huvudregel avvisas. Om överklagandet inte avvisas ska det och övriga handlingar i ärendet lämnas till den myndighet eller domstol som ska pröva överklagandet. (Se

text: och

text: 25 §§

text: förvaltningslagen

text: [1986:223].) Överlämnandet ska ske utan dröjsmål. Motsvarande bestämmelser finns i

text: och

text: 46 §§

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , som ersatt 1986 års lag.

text: Migrationsverkets kvalitetschef har beslutat om en instruktion för hanteringen av överklaganden av verkets beslut enligt

text: utlänningslagen

text: (I-11a/2017 reviderad den 5 februari 2018). Av den framgår bl.a. att det är den enhet som fattade det överklagade beslutet som ska hantera överklagandet och överlämna det till migrationsdomstol samt att överklaganden ska hanteras skyndsamt. Det innebär i normalfallet att handläggningstiden inte får överstiga en vecka från den dagen överklagandet kom in till Migrationsverket till dess att det överlämnas till domstol.

text: Bedömning

text: AA:s överklagande kom in till Migrationsverket i oktober 2016, registrerades och skickades därefter för översättning, dock med en viss fördröjning.

text: Av utredningen framgår att den enhet som hanterade överklagandet saknade rutiner för att bevaka ärenden där överklagandet skickats för översättning. Någon kontroll av om översättningen kom in gjordes därför inte. Detta fick till följd att överklagandet låg ohanterat hos Migrationsverket i över ett år innan det överlämnades till migrationsdomstolen. En sådan fördröjning är naturligtvis oacceptabel, och det är anmärkningsvärt att Migrationsverket saknar rutiner för att bevaka ärenden av detta slag. För den enskilde har ett överklagande en mycket stor betydelse, och klaganden måste kunna lita på att Migrationsverket har betryggande rutiner för handläggningen och för bevakning av de eventuella åtgärder ett överklagande kan föranleda. Jag är mycket kritisk till att

text: Migrationsverket inte har sådana rutiner och till den bristfälliga handläggningen av överklagandet i detta fall.

text: Jag har nyligen utrett Migrationsverkets hantering av ett överklagande i ett annat ärende där klagandens rätt att få frågan om statusförklaring prövad av domstol förskjutits avsevärt (dnr 8010-2017). I båda fallen hade dröjsmålen kunnat undvikas om verket hade haft rutiner för att bevaka och följa upp de eventuella åtgärder som behöver vidtas innan ett överklagande lämnas till migrationsdomstolen. Jag noterar att det enligt verkets arbetsrättsliga utredning saknas möjligheter för den som hanterar överklaganden att ta fram en lista över sina ärenden.

text: Jag utgår från att Migrationsverket tar de initiativ som krävs för att införa kontroll- och bevakningsrutiner som säkerställer att handläggningen av överklaganden sker med den skyndsamhet som krävs.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Fullföljdshänvisning
Myndighetsutövning, gränsen för
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Umeå, för brister vid beslut om omhändertagande och förstörande av föremål med stöd av 8 kap. 8 § fängelselagen

sammanfattning: Kriminalvården får besluta att omhänderta och förstöra bl.a. alkohol, narkotika och föremål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk, som påträffas på olika sätt inom en anstalt (8 kap. 8 § fängelselagen). JO uttalar att ett sådant omhändertagande och förstörande utgör ärendehandläggning, inte s.k. faktiskt handlande, när det finns någon som berörs av beslutet. Detta gäller för alla de slags medel, varor och föremål som omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde. När det omhändertagna har en känd ägare eller det på annat sätt står klart vem godset tillhör är det alltså fråga om ärendehandläggning. Det kan inte uteslutas att en hantering enligt 8 kap. 8 § fängelselagen också i andra fall kan vara att betrakta som ärendehandläggning, exempelvis när det med hänsyn till godsets karaktär eller platsen där det påträffas finns skäl att anta att någon gör anspråk på egendomen. Enligt Kriminalvårdens föreskrifter ska omhändertagen egendom till vilken det finns en känd ägare förstöras, om det inte finns synnerliga skäl mot det (8 kap. 11 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse). Anstalten Umeå får kritik för att vid ett tillfälle inte ha prövat om det fanns synnerliga skäl mot att förstöra ett omhändertaget glasföremål som tillhörde en intagen. Vidare uttalar JO att anstalten inte kan undgå kritik för vissa formella brister i anstaltens beslut om omhändertagande och förstörande av föremålet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 december 2019 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Umeå, och anförde bl.a. följande.

text: Den 14 november 2019 fick han veta att hans glasföremål föreställande Pokémon hade förverkats dagen före. Föremålet var inte avsett för narkotikabruk utan var ett konstverk som han skulle ge till en vän. Det låg omsorgsfullt nedpackat i en låda, vilket borde ha förmedlat att föremålet hade ett stort affektionsvärde för honom. Det var ett unikt föremål som kostade

text: 160 amerikanska dollar. En av kriminalvårdarna uppträdde skadeglatt när denne berättade för honom att föremålet hade förstörts.

text: AA bifogade kopia av en daganteckning den 13 november 2019.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades vissa daganteckningar in. Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över anmälan samt angav att det av yttrandet särskilt skulle framgå om Kriminalvården vid sin prövning beaktat om det fanns synnerliga skäl mot att förstöra egendomen och varför beslutet saknade överklagandehänvisning. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen, följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom att inhämta uppgifter från anstalten Umeå. AA avtjänade fängelse för narkotikabrott och ringa narkotikabrott. Han hade då han skrevs in på anstalten Umeå, den 30 oktober 2019, med sig en så kallad glasbång (en slags rökpipa). Tjänstgörande vakthavande befäl bestämde att glasbången skulle omhändertas och förstöras då den bedömdes vara särskilt ägnad att användas vid narkotikamissbruk. Omhändertagandet dokumenterades i en dagteckning och AA underrättades om förverkandet. Vakthavande befälet uppger att han gjorde ett avvägande innan glasbången förstördes och kom fram till att föremålet kunde användas vid narkotikamissbruk och därför skulle förstöras. Kriminalvårdaren förnekar att han skulle ha bemött AA på ett icke respektfullt sätt.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 8 kap 8 § Fängelselagen (2010:6)

text: framgår att alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor får omhändertas och förstöras 1. om de medförs av någon som ska tas in i en anstalt, 2. om de påträffas hos en intagen, 3. om de sänds till en intagen, eller 4. om de på annat sätt påträffas inom en anstalt och det inte finns någon känd ägare till dem. Första stycket gäller även injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika. Enligt

text: 11 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse, FARK fängelse ska sådana medel, varor och föremål som avses i

text: 8 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: och som medförs, påträffas eller sänds på ett sätt som avses i samma bestämmelse omhändertas. Finns det inte någon känd ägare till egendomen ska den förstöras. Finns det en känd ägare ska egendomen förstöras, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av de allmänna råden framgår att synnerliga skäl att inte förstöra medel och varor enligt

text: 11 §

text: kan finnas t.ex. om det är fråga om legala medel eller varor till ett inte obetydligt värde. Av 11a § framgår att när egendom omhändertas enligt

text: 8 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: ska åtgärden dokumenteras. Om egendomen har en känd ägare ska han eller hon underrättas om omhändertagandet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården bedömer att ett omhändertagande och förstörande av föremål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk utgör ett faktiskt handlande och inte ärendehandläggning. Ett sådant omhändertagande ska dokumenteras och om det finns en känd ägare ska denne informeras. Så har anstalten också hanterat händelsen även om dokumentationen i det här fallet kan tolkas ett beslut. Ett övervägande ska dock alltid göras om föremålet ska förstöras eller om det finns synnerliga skäl mot det. Kriminalvården bedömer att anstalten inte tillräckligt beaktat att det kunde finnas synnerliga skäl mot att förstöra föremålet. Så kallade glasbångar är legala i Sverige. Om AA anser att hans föremål förstördes på felaktiga grunder kan han göra en ansökan om skadestånd enligt ett förenklat förfarande. När det gäller bemötandet står ord mot ord och Kriminalvården bedömer att det inte kan utredas vidare. AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i huvudsak redogjort för den relevanta rättsliga regleringen och hänvisat bl.a. till bestämmelsen i

text: 8 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: . Jag vill för egen del tillägga följande.

text: I 8 kap. 11 § tredje stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, anges att omhändertagna medel, varor och föremål som inte ska förstöras, och som inte ska överlämnas till polis, ska hanteras enligt bestämmelserna i

text: 5 kap.

text: fängelselagen

text: . Det kapitlet innehåller bestämmelser om intagnas personliga tillhörigheter. Av 2 § framgår bl.a. att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning, och att tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten.

text: Enligt

text: 31 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska det för varje skriftligt beslut finnas en handling som visar bl.a. dagen för beslutet, vad beslutet innehåller och vem eller vilka som har fattat beslutet.

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Detta framgår av

text: 32 § första stycket förvaltningslagen

text: Vidare ska enligt

text: 33 § förvaltningslagen

text: en part som får överklaga ett beslut underrättas om hur det går till. Underrättelsen ska innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att JO inte kan ändra eller upphäva myndigheters beslut och inte brukar ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Det finns inte skäl att frångå den principen i detta fall. Jag finner därför inte anledning att kommentera om det i sig var riktigt av anstalten att omhänderta och förstöra glasföremålet.

text: En första frågeställning är vilka formella krav som ska anses gälla när föremål som bedöms vara särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk omhändertas och förstörs. Kriminalvården har nämligen i sitt remissvar gett uttryck för uppfattningen att agerandet ska betraktas som ett s.k. faktiskt handlande och inte som ärendehandläggning. Jag delar inte den uppfattningen.

text: JO har tidigare uttalat att omhändertagande av alkohol från en intagen, som ägde rum med stöd av dåvarande

text: 83 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, fick ses som ett uttryck för samhällets maktbefogenheter mot den enskilde och att ett sådant beslut innebar myndighetsutövning mot honom eller henne (se JO:s beslut den 18 mars 2009, dnr

text: ). Jag noterar att också Kriminalvården då ansåg att ett ärende om omhändertagande av egendom skulle handläggas enligt reglerna i den äldre

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: för ärenden om myndighetsutövning mot enskild, dvs. att det var fråga om ärendehandläggning.

text: Även om det legala användningsområdet kan sägas variera för de medel, varor och föremål som omfattas av

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: anser jag inte att det finns skäl att bedöma ett omhändertagande med stöd av den bestämmelsen olika beroende på vad det är som omhändertas. Ett beslut enligt denna bestämmelse utgör under alla förhållanden en särskild kontroll- eller tvångsåtgärd och innebär i de allra flesta fall att den intagne helt fråntas medlet eller varan, eller, som i det aktuella fallet, rätten till sin egendom, eftersom det omhändertagna som huvudregel ska förstöras. Detta utgör en markant skillnad i förhållande till ett omhändertagande av personliga tillhörigheter med stöd av

text: 5 kap.

text: fängelselagen

text: , där den intagnes rätt att disponera tillhörigheten inskränks endast under den tid som frihetsberövandet varar och bara på så sätt att han eller hon inte får inneha den i anstalten. Beslut enligt

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: är alltså långt mer ingripande för den enskilde och kan närmast liknas vid ett straffrättsligt förverkande enligt

text: 36 kap.

text: brottsbalken

text: Det anförda leder mig till slutsatsen att ett omhändertagande och förstörande med stöd av

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: utgör ärendehandläggning när det finns någon som berörs av beslutet. Då det omhändertagna har en känd ägare eller det på annat sätt står klart vem godset tillhör är det alltså fråga om sådan handläggning. Det kan inte uteslutas att en hantering enligt den nämnda bestämmelsen också i andra fall kan vara att betrakta som ärendehandläggning, exempelvis när det med hänsyn till godsets karaktär eller platsen där det påträffas finns skäl att anta att någon gör anspråk på egendomen. Som framgått

text: av den tidigare redogörelsen saknar det betydelse om beslutet rör föremål som bedöms vara särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller om det rör andra medel, varor och föremål som omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde.

text: När AA:s glasföremål omhändertogs och förstördes var Kriminalvården därmed skyldig att följa

text: förvaltningslagens

text: regler om beslutsfattande. Anstalten har också, i linje med den skyldigheten, dokumenterat beslutet och i viss utsträckning lämnat en motivering.

text: Jag noterar att det i beslutet har angetts att glasföremålet ”ska förverkas jml 8kap 8§ FäL”. Begreppet ”förverkas” används inte i

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: , som föreskriver möjlighet att omhänderta och förstöra egendom. I det aktuella sammanhanget får det dock anses framgå med tillräcklig tydlighet att ”förverkas” har syftat på både omhändertagande och förstörande av föremålet.

text: När det gäller beslutets utformning i övrigt framgår visserligen vilka två kriminalvårdare som verkställde omhändertagandet och förstörandet samt vem av dem som dokumenterade beslutet. Däremot visar beslutet inte vem som var beslutsfattare. Dessutom saknar beslutet fullföljdshänvisning, trots att det enligt min mening alltså har varit fråga om ett överklagbart beslut. På dessa två sätt avviker beslutet från

text: förvaltningslagens

text: krav. Anstalten kan inte undgå kritik för detta.

text: Vidare framgår det inte av skälen för beslutet att beslutsfattaren i enlighet med Kriminalvårdens egna föreskrifter har tagit ställning till om det funnits synnerliga skäl mot att förstöra glasföremålet. Jag noterar att de uppgifter som beslutsfattande tjänsteman har lämnat inom ramen för Kriminalvårdens utredning av ärendet inte heller tyder på att någon sådan prövning gjorts. Det framstår därmed som att det i detta avseende har förekommit en brist i prövningens omfattning, snarare än att motiveringen av beslutet inte varit tillräcklig.

text: När det finns en känd ägare är det givetvis av stor vikt att det faktiskt görs en prövning i varje enskilt fall av om det finns synnerliga skäl mot att förstöra ett omhändertaget föremål. En förutsättning för en sådan rättssäker prövning är att Kriminalvårdens anställda har god kännedom om gällande regelverk. Anstalten förtjänar kritik för den bristfälliga prövningen.

text: AA:s påstående om att en kriminalvårdare uppträdde olämpligt i samband med att vårdaren informerade AA om att föremålet hade omhändertagits och förstörts har tillbakavisats av Kriminalvården. Uppgift står alltså mot uppgift. Jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat och lämnar därför den saken.

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Mari Andersson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Bevis
Bild- och ljudupptagning
Dokumentation

title: Kritik mot en polis för att inte ha dokumenterat att kroppskamera använts i samband med ett ingripande

sammanfattning: En polis dokumenterade inte att han hade aktiverat sin kroppskamera i samband med ett ingripande mot en person. Som en konsekvens raderades videomaterialet automatiskt efter en förutbestämd tid. JO kritiserar polisen för att kroppskameraanvändningen inte dokumenterades. JO framhåller att korrekt dokumentation är av vikt bl.a. för upprätthållandet av allmänhetens förtroende för rättsväsendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 31 juli 2025 förde AA fram klagomål mot bl.a. Polismyndigheten. AA uppgav att poliser hade använt sig av kroppsburna kameror (fortsättningsvis kroppskameror) i samband med ett ingripande mot honom den 6 november 2024. På hans egen video från händelsen kunde man se hur en av poliserna aktiverade sin kroppskamera under ingripandet. När han senare begärde att få ta del av kroppskamerafilmerna uppgav dock Polismyndigheten att några sådana inte fanns. Enligt AA väckte detta misstankar om att materialet hade raderats, försvunnit eller att det undanhölls, och han ifrågasatte att Polismyndigheten uppfyllt sin dokumentationsskyldighet. Han gjorde också gällande bl.a. att filmerna var av betydelse för att bevisa hans version av vad som hände vid ingripandet samt att Polismyndighetens hantering inneburit att hans rätt till en rättvis rättegång inte tillgodosetts.

text: AA bifogade ett videoklipp till sin anmälan. På det kan man se hur en polis aktiverar sin kroppskamera.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Polismyndigheten. Bland dessa fanns en promemoria upprättad av polisassistenten BB, som är den som syns på den video som AA gett in till JO. I promemorian redogör BB bl.a. för att han försökte få kontroll över AA och att AA blev misstänkt för våldsamt motstånd. BB har inte angett att han aktiverade sin kroppskamera under ingripandet. Det framgår inte heller någon annanstans i handlingarna att han gjorde det. Av handlingarna framgår dock att en annan polis, polisassistenten CC, aktiverade

text: sin kroppskamera under ingripandet. Detta har CC nämnt i en promemoria som upprättades samma dag som ingripandet. Det framgår också att det kort därefter begärts att material från CC:s kroppskamera ska säkras, vilket också skett.

text: JO hämtade vidare in gällande riktlinjer för Polismyndighetens kroppskameraanvändning (PM 2022:26) av vilka framgår bl.a. följande.

text: Kroppskameror ska förvaras i en dockningsstation när de inte används. En polis som ska bära kroppskamera kvitterar ut den från dockningsstationen vid arbetspassets början och återlämnar den vid arbetspassets slut. Inspelat material finns tillgängligt i en applikation i den enskilda polisens tjänstetelefon fram till dess att kameran återlämnas i dockningsstationen. När kameran placeras i dockningsstationen förs materialet över till en nationell kameraplattform för lagring. Materialet raderas sedan automatiskt efter en förutbestämd tid. Om materialet ska föras till en förundersökning kan en begäran om export göras. En polis ska vid avrapportering av brott särskilt ange om det finns material från en kroppskamera genom att skriva det i en promemoria i Polismyndighetens utredningssystem. I promemorian ska anges tid och plats för inspelningen samt personligt identifikationsnummer för den polis som spelat in materialet. Det ska även ingå en kort beskrivning av vad filmen visar.

text: Vid kontakt med Polismyndigheten upplystes JO om att det inte hade säkrats någon video från BB:s kroppskamera från det aktuella tillfället.

text: JO begärde därefter att Polismyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig över det förhållandet att det av förundersökningsmaterialet inte framgår att BB gjorde en inspelning i samband med ingripandet. JO begärde också att Polismyndigheten skulle yttra sig över AA:s uppgift om att han vid kontakt med Polismyndigheten fått beskedet att det inte finns några kroppskamerafilmer från ingripandet.

text: Polismyndigheten (juristen DD) gav in yttrande till JO och redogjorde för bakgrund. Myndigheten uppgav i samband med det att AA den 21 februari 2025 begärt att få ut film från ingripandet, men att hans begäran inte prövades på grund av utebliven precisering. Några handlingar lämnades därför inte ut.

text: Polismyndigheten redovisade upplysningar från berörda befattningshavare.

text: Polisassistenten BB uppgav i huvudsak att det inte är möjligt att radera en film från en kroppskamera samt att han inte minns om han vid händelsen aktiverade inspelningen på sin kroppskamera.

text: Undersökningsledaren EE uppgav bl.a. följande. Efter att ärendet redovisats till åklagare meddelade åklagaren att utredningen behövde kompletteras med ett nytt förhör med AA samt att en mobilfilm skulle hämtas in från honom. Under det förhöret med AA (den 7 februari 2025) och på hans film kom det fram att även BB hade aktiverat sin kroppskamera vid händelsen. Med anledning av den tid som passerat sedan ingripandet fanns någon film från händelsen inte längre

text: tillgänglig från BB:s kroppskamera. Vad avser filmen från CC:s kroppskamera fick AA ta del av den i samband med slutunderrättelsen under februari 2025.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och upplyste i samband med det om att den förutbestämda tid då material raderas automatiskt från den nationella kameraplattformen uppgår till 62 dygn. Vidarebehandling får ske om bilderna under den tid de lagras i plattformen har exporterats för att t.ex. ingå i en förundersökning.

text: Polismyndigheten redovisade därefter följande bedömning.

text: Även om BB inte minns om han aktiverade inspelningen på sin kroppsburna kamera får det av utredningen anses framgå att BB har aktiverat sin kamera vid det aktuella tillfället den 6 november 2024. Den kamera som BB använde vid tillfället är sammankopplad med den nationella kameraplattformen, vilken är den tekniska lagringslösningen för inspelat material från kroppsburna kameror. Under förutsättning att kameran som BB använde vid tillfället återlämnades i en dockningsstation har således materialet förts över till den nationella kameraplattformen för lagring. Det finns loggar avseende när respektive kroppsburen kamera hämtats ut och placerats i dockningsstation men dessa loggar sparas i ett år och finns således inte längre kvar. Det har inte gått att utröna om eller när den aktuella kameran placerades i dockningsstation. Mot bakgrund av att BB efter händelsen regelbundet använt kroppskamera och att tidigare kamera måste vara återlämnad för att få tillgång till ny kamera är slutsatsen att BB placerat kameran i dockningsstation. Enligt riktlinjerna för kroppsburna kameror ska den enskilde polisen efter varje arbetspass dokumentera i en promemoria när filmmaterial finns. Det finns i förundersökningsmaterialet ingen promemoria eller annan notering där det särskilt angetts av BB att det fanns videomaterial från hans kamera gällande det aktuella ingripandet. Det är således en brist. Av ett kompletterande förhör med AA den 7 februari 2025 samt av mobilfilm från AA framkom att även BB aktiverat sin kroppsburna kamera vid händelsen. Mot bakgrund av att material i kameraplattformen raderas automatiskt efter 62 dagar och att det den dag då det kompletterande förhöret genomfördes hade gått längre tid än så kan slutsatsen dras att filmen från BB:s kroppsburna kamera den 6 november 2024 inte längre fanns tillgänglig. Av tidigare nämnda promemoria upprättad den 24 januari 2025 i annat ärende framgår även att det inte heller då fanns någon film sparad från BB avseende ingripandet i november 2024. Beträffande AA:s uppgift om att han fått besked att det inte finns något inspelat videomaterial från det aktuella tillfället framgår av utredningen att AA den 21 februari 2025 begärt att få film från händelsen den 6 november 2024. Sekretesshandläggare vid Polismyndighetens serviceavdelning har därefter begärt att AA inom viss [tid] ska precisera sin begäran avseende på vilket sätt AA vill ta del av begärd film och i den skrivelsen även angett att videomaterial finns. Då AA inte inkommit med svar inom utsatt tidsfrist framgår av ett tjänstemannabesked att hans begäran inte prövats och att inga handlingar lämnats ut. I sammanhanget noteras att det inte är fråga om den film som BB gjort vid händelsen den 6 november 2024, den filmen var redan raderad vid tillfället för AA:s begäran om att få film från händelsen. CC:s film från ingripandet redogörs för i förundersökningsmaterialet, vilket AA fått del av i samband med slutunderrättelse. Sammanfattningsvis bedömer Polismyndigheten att BB inte dokumenterat att han spelat in det aktuella ingripandet samt vidare att denna brist sannolikt lett till att inspelningen inte tagits in i den aktuella förundersökningen. Materialet har

text: därefter raderats i enlighet med stipulerad frist som finns med anledning av dataskyddsregleringen. Polismyndigheten beklagar det inträffade. Den begäran om att få ut allmän handling som gjorts av AA avser inte den aktuella filmen men det noteras ändå att Polismyndighetens handläggning av den aktuella begäran bedöms vara korrekt. AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att han dömts för våldsamt motstånd och att domen i huvudsak grundats på BB:s uppgifter. AA var av uppfattningen att inspelningen från BB:s kroppskamera skulle ha varit av avgörande betydelse.

text: Bedömning

text: Det har av utredningen kommit fram att BB är den polis som syns på det videoklipp som AA bifogat till sin anmälan. Av videon framgår att BB aktiverade sin kroppskamera i samband med det aktuella ingripandet.

text: BB har i JO:s utredning uppgett att han i dag inte minns om han aktiverade inspelningen på kroppskameran. Han har dock inte närmare kommenterat det förhållandet att det i förundersökningsmaterialet saknas dokumentation om att han gjorde en sådan inspelning och vad det kan bero på. Jag vill med anledning av det påminna om att den granskade myndigheten är skyldig att genom påpekanden och frågor avhjälpa eventuella luckor i de upplysningar som en befattningshavare lämnat (se JO 2024 s. 449, dnr 5614-2023).

text: Av de skäl som Polismyndigheten redogjort för utgår jag från att BB placerade kroppskameran i dockningsstationen när han avslutade sitt pass. Det inspelade materialet fördes därmed över till den nationella kameraplattformen. Detta innebar vidare att materialet automatiskt skulle raderas efter 62 dygn, om det inte dessförinnan exporterades från kameraplattformen.

text: En förutsättning för att en export skulle kunna initieras var dock att BB dokumenterade att han gjort en kroppskamerainspelning. Genom att inte göra det åsidosatte han det dokumentationskrav som framgår av Polismyndighetens riktlinjer för kroppskameraanvändning. Det dokumentationskravet får för övrigt anses överensstämma med vad som i allmänhet gäller för förundersökning (se

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: samt 20 § andra stycket och 22 § första stycket förundersökningskungörelsen).

text: Konsekvensen av BB:s agerande blev att videomaterialet raderades efter 62 dygn. Det kan inte uteslutas att en export av materialet hade aktualiserats om BB hade dokumenterat att en inspelning gjorts. Det kan inte heller uteslutas att någon part skulle ha önskat åberopa materialet som bevisning i domstol.

text: BB kritiseras för att kroppskameraanvändningen inte dokumenterades.

text: Korrekt dokumentation är av grundläggande betydelse ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt. Det är även av vikt för upprätthållandet av allmänhetens förtroende för rättsväsendet, vilket bl.a. framgår av det förhållandet att AA – om

text: än felaktigt – fått uppfattningen att myndigheten undanhållit material från honom. Jag vill därför understryka vikten av dokumentation.

text: AA:s påstående om att han vid kontakt med Polismyndigheten informerats om att det inte fanns några kroppskamerafilmer från händelsen motsägs av utredningen. Det som kommit fram i den delen föranleder därför inga uttalanden från min sida. Detsamma gäller för vad som i övrigt kommit fram i ärendet.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Mari Andersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Mauro Villaggi har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.