avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Socialnämnden i Västerviks kommun får allvarlig kritik för att nämnden låtit vården enligt 3 § LVU av en ung man upphöra utan att ha gjort en utredning om saken och utan att ha fattat ett beslut om att vården skulle upphöra

sammanfattning: Migrationsverket anvisade en ensamkommande pojke till Västerviks kommun när han kom till Sverige 2014. Han blev föremål för vård enligt 3 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och var under hösten 2016 placerad vid ett av Statens institutionsstyrelses ungdomshem. Nämnden beslutade med stöd av 11 § LVU att pojkens placering vid hemmet skulle avslutas den 12 december 2016, när han fyllde 18 år. Som skäl för detta angav nämnden att ansvaret för honom då övergick till Migrationsverket. Pojken lämnade hemmet den 12 december 2016, och kort därefter avslutade nämnden hans ärende. I beslutet konstaterar JO att bestämmelserna i LVU även gäller för ensamkommande barn och unga. Av 21 § LVU framgår att socialnämnden ska besluta att vård med stöd av 3 § LVU ska upphöra när den inte längre behövs och att sådan vård får fortsätta som längst till det att den unge fyller 21 år. Om nämnden får uppgift om att den unge inte längre är i behov av vård med stöd av LVU ska nämnden inleda en utredning och därefter ta ställning till saken i ett formellt beslut. Nämnden lät i praktiken vården av pojken upphöra samma dag som han fyllde 18 år. Nämnden har uppgett att ansvaret för honom då övergick till Migrationsverket. JO påpekar att vård med stöd av 3 § LVU endast kan upphöra av det skälet att den unge inte längre har något vårdbehov eller att han eller hon fyller 21 år. Detta innebär att vården fortsätter oberoende av om den unge fyller 18 år under vårdtiden om han eller hon är i behov av vård enligt LVU. Nämnden saknade möjlighet att låta vården av pojken med stöd av 3 § LVU upphöra enbart av det skälet att han fyllde 18 år. Det har också kommit fram att nämnden inte utredde om vården av pojken kunde upphöra och inte heller fattade ett formellt beslut om att vården skulle upphöra. Nämnden tycks ha varit av uppfattningen att beslutet om att avsluta pojkens placering vid hemmet med stöd av 11 § LVU även innebar att vården av honom upphörde. JO konstaterar att nämnden inte tycks ha förstått skillnaden mellan ett beslut enligt 11 § LVU, som handlar om hur vården av den unge ska ordnas – t.ex. att han eller hon ska vara placerad i ett visst hem, och ett beslut enligt 21 § LVU, om att vården ska upphöra. Detta tyder på omfattande kunskapsbrister hos nämnden gällande bestämmelserna i LVU. Bristerna i handläggningen av pojkens ärende är sådana att JO riktar allvarlig kritik mot nämnden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, utredare vid Statens institutionsstyrelses (SiS) huvudkontor, och BB, psykolog vid SiS ungdomshem Klarälvsgården, på Socialnämnden i Västerviks kommuns handläggning av CC:s ärende.

text: De anförde i huvudsak följande: CC, född 1998, kom till Sverige som ensamkommande barn i februari 2014. Migrationsverket anvisade honom till Västerviks kommun. CC blev efter en tid föremål för vård enligt

text: 3 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. I oktober 2016 placerades han vid SiS ungdomshem Klarälvsgården. I samband med att CC skrevs in vid hemmet sade nämnden upp platsen från och med den 12 december 2016, dvs. när han skulle fylla 18 år. Som skäl för detta angav nämnden att ansvaret för CC då skulle övergå till Migrationsverket. Personal inom SiS kontaktade socialtjänsten vid flera tillfällen under vårdtiden och påtalade att CC hade ett fortsatt vårdbehov. Det saknades förutsättningar för nämnden att i december 2016 avsluta LVU-vården av CC.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från SiS ungdomshem Klarälvsgården. Akten i CC:s ärende hämtades in från Socialnämnden i Västerviks kommun. JO begärde därefter att nämnden skulle yttra sig över det som AA och BB hade uppgett i sin anmälan till JO.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: BAKGRUND: CC blev anvisad till Västerviks kommun 2014-02-20 och placerades då på kommunens HVB för ensamkommande. 2014-04-05 omplacerades han till ett externt HVB (”Vägen till” i Trelleborg) då CC inte samtyckte till sin placering i Västerviks kommun och inte följde några regler eller rutiner på boendet. Det enda han ville var att få flytta till Malmö. När vi erbjöd ett boende i Trelleborg och han förstod hur nära det var Malmö, gick han med på omplaceringen. Efter några månader på ”Vägen till” blev det klart att han inte heller där följde några regler eller rutiner och det blev ohållbart för dem att ha honom kvar. Det enda CC själv ville var att socialtjänsten skulle ”lämna honom ifred” och låta honom sköta sig själv. Eftersom CC var minderårig och inte samtyckte till någon form av vård eller omsorg fattades 2014-06-25 beslut om omhändertagande enligt LVU. Vid den följande LVU-förhandlingen och även de senare förhandlingarna (vid omprövningar och överklaganden) har det gång på gång slagits fast att CC inte uppfyller de egentliga kriterierna för LVU. Det finns varken bevisat missbruk eller kriminalitet. Både Förvaltningsrätten och Kammarrätten har bedömt att CC egentligen inte heller uppvisar något ”annat socialt nedbrytande beteende”. Det har trots detta beslutats om fortsatt vård enligt LVU eftersom CC inte någon gång har samtyckt till någon typ av vård eller omsorg. Han har konsekvent hävdat att det enda han vill är att få klara sig själv och att socialtjänsten ska låta honom göra det. Han har beskrivit att han vill bo i Malmö och att han kan ordna jobb och bostad själv. Det har inte bedömts att CC har något särskilt vårdbehov, men eftersom han var minderårig och inte har gått med på att bo på något boende som socialtjänsten har erbjudit och eftersom socialtjänsten har ett ansvar att se

text: till att minderåriga har en trygg miljö omkring sig, har vården behövt säkerställas med stöd av LVU. Efter många omplaceringar med försök att hitta något HVB eller familjehem där CC gick med på att bo på ansöktes slutligen om låst plats på SiS. 2015-09-09 placerades han på SiS Långanäs. Under början av 2016 gjorde SiS Långanäs bedömningen att CC inte längre var i behov av deras vård. Han hade haft mycket utagerande beteende inledningsvis som reaktion på inlåsning och gränssättande. Detta hade dock upphört och de informerade om att eftersom CC nu samtyckte till annan placering via socialtjänsten, så borde vården hos dem avslutas snarast. Rekommendationen från SiS var familjehem. 2016-04-15 omplacerades CC till ett familjehem. Inledningsvis gick det bra men efter en tid började CC igen med att inte gå med på att följa några regler och hävda att han bara vill att vi ska lämna honom ifred. Vid all typ av gränssättning reagerade han med utåtagerande beteende och kombinerat med detta gjorde han också vissa suicidförsök. I kontakten med Barn- och ungdomspsykiatrin har socialtjänsten fått information om att CC främst är intresserad av att få ett läkarintyg som han kan lämna till Migrationsverket, så att de ska ompröva hans avslagsbeslut. Barn- och ungdomspsykiatrin har inte bedömt att CC har något fortsatt psykiatriskt vårdbehov som de har erbjudit honom vård för. Efter omplacering till ytterligare ett familjehem där CC:s beteende upprepades ansöktes på nytt om plats på SiS. CC samtyckte då inte till någon typ av vård eller omsorg som socialtjänsten kunde erbjuda och han avvek vid upprepade tillfällen från familjehemmet.

text: AKTUELL SITUATION:

text: CC placerades 2016-08-26 på akutavdelning på SiS Bärby. Efter en något turbulent start då CC protesterade mot all typ av regler, lugnade CC sig. Fokus i socialtjänsten kontakt med Bärby var då att förbereda CC på det utvisningsbeslut som Migrationsverket kommer att verkställa efter hans 18-årsdag. Vid telefonsamtal 2016-10-12 får socialsekreteraren information från Bärby om att CC både mår och fungerar helt utan anmärkning på hemmet. Han bedöms inte ha något särskilt vårdbehov. Socialtjänsten framför önskemål om att CC ska få vara kvar på Bärby tills vården enligt planering ska avslutas när han fyller 18 år i december eftersom det skulle vara det bästa för CC. 2016-10-27 flyttas CC till SiS Klarälvsgården med anledning av att han enligt SiS regelverk inte får vara kvar på en akut-avdelning längre. I kontakt med SiS Klarälvsgården förklaras att socialtjänstens information är att CC inte har något särskilt vårdbehov utan att deras uppdrag främst får anses vara att CC har daglig omsorg (boende, mat och sysselsättning) fram till hans 18årsdag och att denna omsorg tyvärr inte har kunnat säkerställas på annat sätt än via SiS eftersom CC inte samtycker till någon planering med socialtjänsten. Socialtjänsten har under november månad haft kontakt med Migrationsverket för att säkerställa att CC i samband med sin 18-årsdag ska erbjudas boende via Migrationsverket i väntan på utvisningen. Detta försvåras av att CC i och med flytten till nytt SiS-hem kommer att tillhöra Migrationsverket i Karlstad istället för Migrationsverket i Uppsala. Trots komplikationerna lyckas det ordnas så att Migrationsverket och CC:s gode man har ett möte hos CC på SiS Klarälvsgården 2016-12-08. Han erbjuds då boende via Migrationsverket från och med sin 18årsdag. Socialtjänsten har, i kontakt med både SiS, Migrationsverket och god man, varit tydliga med att bedömning görs att det inte föreligger grunder för fortsatt vård enligt LVU efter CC:s 18-årsdag. Detta då han inte har någon dokumenterad kriminalitet eller missbruk. Det som vid tidigare förhandlingar har kunnat bedömas vara någon typ av ”socialt nedbrytande beteende” har som tidigare redogjorts för, främst varit att CC som minderårig har bedömts ha behov av boende och daglig omsorg och att CC inte har samtyckt till detta. I och med att CC efter 18-årsdagen blir ”vuxen” har bedömning gjorts att detta inte längre kan ligga till grund för fortsatt beslut om LVU. Det som nu i anmälan framförs,

text: att SiS Klarälvsgården, vid upprepade tillfällen har påtalat CC:s fortsatta vårdbehov är inte något som undertecknad känner igen. CC var i samband med utskrivningen från SiS Klarälvsgården inte intresserad av någon fortsatt vård från socialtjänsten. Han ville fortfarande bara bli lämnad ifred. Att CC tackade nej till Migrationsverkets erbjudande om boende, bedömdes inte ändra beslutet att vården enligt LVU skulle upphöra.

text: ANGÅENDE ANMÄLAN :

text: Tvångsvård med stöd av LVU är ett mycket stort ingrepp i en ung människas liv och det krävs därför omfattande missbruk, kriminellt beteende eller annat socialt nedbrytande beteende som är så omfattande att den unge allvarligt riskerar sin hälsa. SiS ungdomshem Klarälvsgården menar att det finns uppenbara och väl dokumenterade vårdbehov som skulle leda till att fortsatt vård enligt LVU skulle vara tillämpligt. Denna bedömning delas inte av socialnämnden i Västervik. De vårdbehov som främst framgår av anmälan är psykisk ohälsa, symtom på depression, självskadebeteende, självmordsförsök m.m. Dessa vårdbehov är inte något som innefattas av LVU-lagstiftningen utan är landstingets ansvar att erbjuda vård för och i vissa fall även att besluta om tvångsvård för. Det finns alltså inte några grunder inom LVU-lagstiftningen som ger möjlighet för socialtjänsten att tvångsvårda en ung vuxen med anledning av vårdbehov som tillhör psykisk ohälsa. Vidare skrivs i anmälan om användande av droger. Det som har framkommit i socialtjänstens utredningar är att CC rökte hasch när han fortfarande bodde i Marocko. Sedan han kom till Sverige har socialtjänsten, vid några sporadiska tillfällen, misstänkt att han kan ha använt droger. Han har vid något tillfälle lämnat prov som visar positivt på THC. För att besluta om tvångsvård av en ung vuxen person skall socialtjänsten visa att det finns ett omfattande och pågående missbruk och några sådana uppgifter finns inte gällande CC. I anmälan skriver också Klarälvsgården om misstankar om sympatier med våldsbejakande extremism och människohandel. Precis som skrivs i anmälan är dessa uppgifter baserade på misstankar och spekulationer och finns inte belagt på så sätt så att det bedöms kunna motivera en LVU-ansökan. CC har vid många tillfällen varit avviken från den vård som socialtjänsten har beslutat om och det har inte vid något tillfälle inkommit information från polis eller liknande med några sådana misstankar. SiS ungdomshem Klarälvsgården skriver vidare i sin anmälan att de uppfattade att det var svårt att komma i kontakt med socialtjänsten i Västervik. Socialsekreterare hade telefonkontakt med personal på Klarälvsgården vid minst 3 tillfällen under de 6 veckor som placeringen där varade, i denna kontakt har socialsekreteraren förklarat hur vi ser på möjligheterna till fortsatt vård och de ansvariga socialsekreterarna har inte uppfattat att de har fått någon återkoppling från Klarälvsgården om de klagomål som framkommer i anmälan. Att SiS ungdomshem Klarälvsgården skulle ha sökt chefer och inte kunnat komma i kontakt bedöms inte trovärdigt då alla chefer har telefoner som kopplas vidare till telefonsvarare, när de stängs av för möten och liknande. Utöver den kommunikation som socialtjänsten hade med Klarälvsgården gick det åt mycket tid för socialsekreteraren att ha kontakt med Migrationsverket och ungdomens gode man, för att säkerställa att flytten inte skulle innebära att Migrationsverket inte hann med att ordna något boende åt CC. Undertecknad bedömer att Klarälvsgårdens upplevelse om för lite kontakt, snarare beror på SiS egen organisation som inneburit en omflytt av CC trots att det bara var 6 veckor kvar av hans vårdperiod.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Socialtjänstens ansvar för ensamkommande barn När ett ensamkommande barn har kommit till Sverige ska Migrationsverket anvisa barnet till en kommun som ska ordna barnets boende (3 § lagen [1994:137] om mottagande av asylsökande m.fl., LMA). Det är den kommunen som sedan ansvarar för att barnet får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver (

text: 2 a kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Av den s.k. normaliseringsprincipen följer att samma regler ska gälla för alla barn i Sverige (

text: prop. 2005/06:46 s. 41

text: ). Det innebär att alla barn som vistas i landet ska omfattas av samma sociala omvårdnadssystem så långt det är möjligt.

text: När barnet fyller 18 år anses han eller hon inte längre vara ett ensamkommande barn utan är att betrakta som vuxen (jfr 1 b § LMA). Kommunen har då inte längre ansvaret för den unge i egenskap av ensamkommande barn. Ansvaret för honom eller henne övergår till Migrationsverket (jfr 2, 3 och 14 §§ LMA och

text: prop. 2005/06:46 s. 50

text: ). Socialnämnden avslutar då som regel den unges pågående placering med stöd av SoL, och Migrationsverket anvisar den unge till ett anläggningsboende (3 § LMA). Vård enligt LVU Socialtjänstens insatser för barn och unga bygger på frivillighet från de berördas sida. Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar ges vård utan samtycke med stöd av LVU.

text: Den 1 oktober 2018 infördes fem nya paragrafer i LVU. Vissa befintliga paragrafer fick samtidigt en ändrad lydelse. De bestämmelser som är av betydelse för min bedömning i ärendet är dock oförändrade.

text: Vård med stöd av LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas, de s.k. miljöfallen (

text: 2 §

text: LVU). Vård ska också beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende, de s.k. beteendefallen (

text: 3 §

text: LVU).

text: Om ett ensamkommande barn har behov av vård enligt LVU kan han eller hon tvångsvårdas. Bedömningen av om vård enligt LVU behövs eller inte påverkas inte av om den unge vid asylprövningen har beviljats uppehållstillstånd. Av

text: 21 a §

text: LVU framgår att ett beslut om vård enligt lagen inte hindrar ett beslut om avvisning eller utvisning enligt

text: utlänningslagen (2005:716)

text: . I det hänseendet går alltså

text: utlänningslagen

text: före bestämmelserna i LVU.

text: Ett barn kan vårdas med stöd av

text: 2 §

text: LVU fram till dess att barnet fyller 18 år (

text: 1 §

text: LVU). Även när det gäller vård enligt

text: 3 §

text: LVU är lagen i första hand tänkt att tillämpas på personer under 18 år. Av en undantagsregel framgår dock att en person som har fyllt 18 men inte 20 år får tvångsvårdas med stöd av

text: 3 §

text: LVU

text: om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke (

text: 1 § tredje stycket

text: LVU).

text: Med socialt nedbrytande beteende enligt

text: 3 §

text: LVU menas att den unge beter sig på ett sätt som avviker från samhällets grundläggande normer. Beteendet ska innebära en påtaglig risk för den unges hälsa eller utveckling. Det kan t.ex. vara fråga om att den unge begår något eller några enstaka allvarliga brott utan att man för den skull kan tala om brottslig verksamhet eller att den unge vistas – annat än tillfälligt – i en missbruksmiljö (

text: prop. 1989/90:28 s. 109

text: I rättspraxis finns flera fall som gäller frågan om vad som avses med ett socialt nedbrytande beteende. Rättsfallet

text: RÅ 2000 ref. 33

text: gällde en femtonårig pojke som hade ett aggressivt uppträdande och svårt att behärska sig. Han hade bl.a. hotat och slagit kamrater och anhöriga. Vidare använde han narkotika och hade en dragning till asociala och destruktiva miljöer. Regeringsrätten uttalade att det framstod som alldeles uppenbart att det s.k. beteenderekvisitet i

text: 3 §

text: LVU var uppfyllt.

text: Jag kan också hänvisa till två senare avgöranden från Högsta förvaltningsdomstolen:

text: HFD 2015 ref. 7

text: och ref. 42. Det första fallet gällde frågan om en flicka som vistades på hemlig ort på grund av misshandel, hot och kränkande behandling i hemmet uppvisade ett socialt nedbrytande beteende genom att riskera att röja sin vistelseort. I det andra avgörandet fann domstolen att det inte var fråga om ett socialt nedbrytande beteende när en ungdom misskötte sin behandling av en allvarlig sjukdom.

text: Det är domstolen som, efter en ansökan av socialnämnden, bestämmer om

text: 3 §

text: LVU är tillämplig i ett visst fall (

text: 4 §

text: LVU). När domstolen har beslutat att någon ska beredas vård med stöd av LVU är det socialnämnden som bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 §

text: LVU). Det är alltså nämnden som beslutar om att placera den unge i ett visst hem. Nämnden kan vidare med stöd av bestämmelsen fatta beslut om att omplacera den unge från ett hem till ett annat eller om att avsluta en placering vid ett visst hem.

text: När vård med stöd av LVU inte längre behövs ska socialnämnden besluta att vården ska upphöra (

text: 21 §

text: LVU). Nämnden ska utreda frågan och fatta ett formellt beslut i saken. Vård som har beslutats med stöd av

text: 3 §

text: LVU ska upphöra senast när den unge fyller 21 år.

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (

text: 12 §

text: LVU). Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett särskilt ungdomshem ska SiS anvisa plats i ett sådant hem. I 15–20 c §§ LVU regleras ett antal särskilda befogenheter som hemmet har för att genomföra vården. Hemmet kan

text: bl.a. besluta att den unge ska vårdas vid en låsbar enhet inom hemmet eller inskränka hans eller hennes rätt till telefonsamtal och besök.

text: Bedömning

text: Inledning Huvudfrågan i detta ärende är om socialnämnden hade underlag för att låta vården av CC med stöd av LVU upphöra i december 2016.

text: CC vårdades med stöd av

text: 3 §

text: LVU och var sedan den 1 november 2016 placerad vid SiS ungdomshem Klarälvsgården. Vården av CC upphörde i december 2016 i samband med att han fyllde 18 år.

text: AA och BB har i sin anmälan anfört att det inte fanns förutsättningar för att vården av CC skulle upphöra.

text: När det gäller frågan om behovet av fortsatt vård har nämnden i sitt remissvar anfört bl.a. följande. Vid den följande LVU-förhandlingen och även de senare förhandlingarna (vid omprövningar och överklaganden) har det gång på gång slagits fast att CC inte uppfyller de egentliga kriterierna för LVU. Det finns varken bevisat missbruk eller kriminalitet. Både Förvaltningsrätten och Kammarrätten har bedömt att CC egentligen inte heller uppvisar något ”annat socialt nedbrytande beteende”. Det har trots detta beslutats om fortsatt vård enligt LVU eftersom CC inte någon gång har samtyckt till någon typ av vård eller omsorg. Den unge får givetvis endast vårdas med stöd av LVU om det finns förutsättningar för tvångsvård. Att ge någon sådan vård på grund av överväganden som inte har stöd i LVU skulle vara ett allvarligt åsidosättande av grundläggande bestämmelser i den svenska rättsordningen. Inte heller får socialnämnden utan vidare låta tvångsvården upphöra om det finns behov av fortsatt vård.

text: JO granskar typiskt sett myndigheters formella handläggning och brukar inte uttala sig i rena s.k. bedömningsfrågor. Jag avser inte att frångå den principen i detta fall. Mot bakgrund av den utredning som finns i ärendet kommer mina överväganden emellertid att behöva ta sin utgångspunkt i några av de bedömningar i sak som nämnden har gjort när det gäller vården av CC.

text: I det följande kommer jag att först behandla frågan om varför CC vårdades med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Därefter kommer jag att gå in på frågan om det fanns förutsättningar för att låta vården av CC upphöra.

text: Varför vårdades CC enligt

text: 3 §

text: LVU? Socialnämndens ordförande beslutade i juni 2014 att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Därefter ansökte nämnden om att CC skulle vårdas enligt

text: 3 §

text: LVU. Till stöd för ansökan anförde nämnden bl.a. att CC hade avvikit från tidigare placeringar, att det fanns misstankar om att han använde narkotika, att han hade framfört flera allvarliga hot om att ta sitt liv – bl.a. att han skulle

text: hoppa från en balkong eller skära sig i magen – samt att han uppvisade ett självskadebeteende och hade försökt tända eld på sig själv. Nämnden anförde vidare att CC var aggressiv och hotfull mot såväl personal som andra ungdomar och att han inte var mottaglig för någon form av vård.

text: Förvaltningsrätten i Linköping beslutade den 28 juli 2014 att CC skulle vårdas med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Domstolen konstaterade att CC uppvisade ett socialt nedbrytande beteende och att vård inte kunde ges med hans samtycke. I domskälen anförde förvaltningsrätten bl.a. följande:

text: I målet framgår att CC har uppträtt aggressivt och hotfullt mot personal och andra ungdomar på de boenden som han varit placerad i. Han hade under sin placering på Ungdomsboendet Gamleby slagit en ungdom. Vid samma boende hade han kastat möbler och bord på personal och andra ungdomar. När han var placerad vid Vägen Till HVB-hem i Trelleborg hade han kastat en dörr mot en personal. […] Båda boendena sade upp sina uppdrag efter bedömning att de inte kunde hantera hans beteende med tillgängliga resurser. […] CC har upprepat hotat med att skada sig själv. Hoten har gällt att han ska tända eld på sig själv, att han ska skära sig i magen, att han ska kasta sig från en balkong och att han ska slå sitt huvud i en vägg. Dessa hot är ytterst allvarliga. – – – CC har vidare vid ett stort antal tillfällen avvikit från de boenden som han varit placerad i. Han har inte lämnat några uppgifter om var han har befunnit sig och vad han har gjort när han har varit avviken. CC överklagade domen till Kammarrätten i Jönköping. Domstolen avslog hans överklagande den 27 oktober 2014. Kammarrätten gjorde samma bedömning som förvaltningsrätten när det gällde CC:s vårdbehov. I september 2015 placerade nämnden CC vid SiS ungdomshem Långanäs.

text: Nämnden omprövade vården av CC i oktober 2015 och beslutade att den skulle fortsätta. CC överklagade beslutet till förvaltningsrätten. Under domstolsprocessen anförde nämnden bl.a. att CC mådde bättre sedan han placerades vid Långanäs, men att han, på samma grunder som tidigare, var i behov av fortsatt vård enligt

text: 3 §

text: LVU. Förvaltningsrätten fann, mot bakgrund av den mycket allvarliga och omfattande problematik som CC tidigare uppvisat, att vården hade pågått för kort tid för att den positiva utvecklingen skulle kunna bedömas som stabil och beslutade att vården skulle fortsätta. Efter ett överklagande från CC beslutade kammarrätten den 3 februari 2016 att vården av honom skulle fortsätta.

text: Under våren 2016 konstaterade nämnden att CC visade en vilja att samarbeta med socialtjänsten. Han samtyckte också till frivillig vård och placering. Den 15 april omplacerades CC därför till ett konsulentstött familjehem i Nyköping. I augusti 2016 sade familjehemmet upp sitt uppdrag eftersom CC bl.a. hade hotat att skada dem. Nämndens ordförande beslutade den 25 augusti 2016 att CC skulle placeras vid SiS ungdomshem Bärby. Av beslutet framgick bl.a. att CC vägrade alla former av vård och omsorg. Det angavs också att han hade visat allvarliga asociala beteenden genom att uppträda hotfullt, att han varit våldsam

text: och självmordsbenägen samt varit vållande till flera fall av skadegörelse som hade polisanmälts. CC fick en akutplats vid Bärby.

text: Den 9 september 2016 anmälde nämnden till SiS att CC behövde en behandlingsplats vid ett särskilt ungdomshem. Som skäl för detta angav nämnden följande om CC:s särskilda vårdbehov: Suicidförsök/-hot: CC har begått två självmordsförsök genom att lägga sig på tågspåret i Nyköping. CC hotar jämt att han vill ta livet av sig. CC sprang framför bilar på vägarna. Fysiskt utagerande: CC har varit vid flera tillfällen väldigt våldsam och aggressiv verbalt och fysiskt. Han har förstört sitt boende. Psykiatrisk problematik: CC har varit i kontakt med psykiatrin i Nyköping eftersom han försökte ta sitt liv vid två tillfällen. Han blev inlagd enligt LPT. Han blev inlagd på BUP i Kalmar och Nyköping i samband med suicidförsöken 2016-05-05 till och med 2016-05-10, 2016-07-16 till och med 2016-07-20. […] CC uppträder aggressiv och våldsam på BUP mot vårdpersonal och familjehemsförälder. […] Självskadebeteende: CC har uppgett tidigare att han använde droger, samt att han prostituerade sig under sin vistelse i EU-länder. CC har lång historik med suicidförsök i Sverige. Övergreppsproblematik: CC uppgav under utredningen att han blev utsatt för sexuella övergrepp i Tyskland och Marocko. SiS anvisade en plats för CC, och nämndens ordförande beslutade den 27 oktober 2016 att han skulle placeras vid ungdomshemmet Klarälvsgården. Enligt en vårdplan från nämnden daterad den 31 oktober 2016 var CC en instabil och orolig ungdom som behövde vägledning, gränssättning och skydd mot sig själv. CC skrevs in vid hemmet samma dag.

text: Strax efter att nämnden hade placerat CC vid Klarälvsgården, den 10 november 2016, informerade hans handläggare vid socialtjänsten hemmet om att vården där skulle avslutas när han fyllde 18 år, dvs. den 12 december 2016. Som skäl för uppsägningen angav handläggaren att när CC fyllde 18 år gick ansvaret för honom över till Migrationsverket. Handläggaren skickade samma dag en skriftlig uppsägning av CC:s plats.

text: Som jag har redovisat ovan har nämnden i sitt remissvar till JO anfört bl.a. att CC inte hade något särskilt vårdbehov som motiverade vård enligt LVU, samt att både förvaltningsrätten och kammarrätten hade bedömt att han egentligen inte uppvisade något socialt nedbrytande beteende. Nämndens uttalanden är anmärkningsvärda. Uttalandena innebär att CC sedan 2014 under i vart fall vissa perioder tvångsvårdats enligt LVU utan att det, enligt nämnden, fanns förutsättningar för det. Om nämndens beskrivning i remissvaret är korrekt hade nämnden, så fort tvångsvården av CC kunde ifrågasättas, varit skyldig att utreda och ta ställning till om vården kunde upphöra.

text: Jag kan dock konstatera att uppgifterna i remissvaret om CC:s vårdbehov inte överensstämmer med det som anges i de handlingar som jag har haft tillgång till i ärendet. Jag noterar särskilt nämndens redogörelse för CC:s särskilda

text: vårdbehov i anmälan till SiS i september 2016 om behov av en behandlingsplats och nämndens beskrivning av CC i vårdplanen daterad den 31 oktober 2016. Av utredningen framgår att nämnden vid flera tillfällen under vårdtiden tog ställning till CC:s vårdbehov. Nämnden konstaterade varje gång att CC hade ett omfattande vårdbehov.

text: Det är mot den bakgrunden förvånande att nämnden i sitt remissvar lämnar en annan bild av CC:s vårdbehov. Enligt min mening har det inte kommit fram något i ärendet som talar för att förhållandena skulle vara sådana som nämnden anfört i sitt remissvar, dvs. att CC inte varit i behov av vård enligt

text: 3 §

text: LVU. Fanns det skäl att låta LVU-vården upphöra? Frågan om ansvaret för CC övergick till Migrationsverket när han fyllde 18 år Nämnden ska noga följa vården av en ungdom som vårdas enligt LVU (

text: 13 a §

text: LVU). Jag vill därför inledningsvis beröra kontakterna mellan socialtjänsten och Klarälvsgården under CC:s tid vid hemmet.

text: Från det att CC placerades vid Klarälvsgården till det att han lämnade hemmet ägde det, såvitt har kommit fram, rum endast två telefonsamtal mellan socialtjänsten och personal vid hemmet. Vid det första telefonsamtalet den 10 november 2016 meddelade handläggaren att nämnden sade upp CC:s plats från den 12 december eftersom ansvaret för honom då skulle övergå till Migrationsverket. Vid det andra telefonsamtalet den 16 november upprepade handläggaren detta. Det telefonsamtalet initierades av handläggaren efter att föreståndaren vid hemmet hade sökt kontakt med socialtjänsten angående CC.

text: Det finns inga noteringar i ärendet om att nämnden under perioden när CC vistades på Klarälvsgården tog ställning till hans behov av vård enligt LVU. En läkare vid Klarälvsgården gjorde den 24 november bl.a. följande anteckning i ett journalblad i CC:s ärende:

text: Lex Sara är inlämnad utifrån att placeringen på Klarälvsgården upplevs som en förvaring. Socialtjänsten varit tydlig med att de inte vill ha något behandlingsuppdrag utan enbart förvaring tills han fyller 18 år och kan utvisas. Mot bakgrund av det ovan anförda får jag intrycket av att nämnden inte ansåg sig behöva följa CC:s vård när han vårdades på Klarälvsgården. Nämndens inställning verkar ha varit att vården av CC skulle avslutas när han fyllde 18 år och att Migrationsverket då skulle ta över ansvaret för honom oavsett om det fortfarande fanns ett vårdbehov eller ej.

text: Socialnämnden beslutade den 8 december med stöd av

text: 11 §

text: LVU att avsluta CC:s placering vid Klarälvsgården den 12 december. Som skäl för detta angavs att ansvaret för CC övergick till Migrationsverket när han fyllde 18 år och att det fanns ett utvisningsbeslut gällande honom. CC skrevs ut från hemmet den 12 december. Av en journalanteckning i hans ärende den 29 december 2016 framgår att ärendet hos nämnden skulle avslutas eftersom det inte längre fanns något vårdbehov.

text: Jag har ovan under rubriken Rättslig reglering m.m. kortfattat redogjort för socialtjänstens ansvar för ensamkommande barn och vilket ansvar nämnden har när barnet fyller 18 år. Det som nämnden har anfört stämmer såtillvida att ansvaret för ensamkommande barn typiskt sett övergår från den anvisade kommunen till Migrationsverket när barnet fyller 18 år. CC var dock inte föremål för frivilliga insatser med stöd av SoL utan tvångsvårdades enligt

text: 3 §

text: LVU.

text: Som jag redogjort för ovan kan vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU endast upphöra av det skälet att den unge inte längre är i behov av vård eller att han eller hon fyller 21 år. Detta gäller naturligtvis även för ensamkommande unga. Vården fortsätter alltså oberoende av om den unge fyller 18 år under vårdtiden så länge han eller hon är i behov av vård (se

text: 1 §

text: LVU).

text: Nämndens uppfattning om att Migrationsverket tog över ansvaret för CC när han fyllde 18 år och att nämnden endast av det skälet kunde låta vården upphöra är alltså inte korrekt. Om den ensamkommande unge är i behov av vård enligt

text: 3 §

text: LVU fram till den dag han eller hon fyller 21 år är nämnden skyldig att tillhandahålla sådan vård. Nämnden kan inte frånsäga sig det ansvaret.

text: Behövde CC fortsatt vård enligt LVU?

text: Bestämmelsen i

text: 21 §

text: LVU, som anger när LVU-vården ska upphöra, motsvarar 5 § i tidigare gällande LVU (

text: ). I förarbetena till den bestämmelsen anfördes bl.a. att det är en viktig uppgift för nämnden att se till att vården inte pågår under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till omständigheterna (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 587 f.). Vården ska förklaras avslutad så snart det inte längre finns behov av att utöva de särskilda befogenheter som lagen ger nämnden. Det är den unges behandlingsbehov som avgör hur lång tid vården ska bestå. Uttalandena i förarbetena till den tidigare lagen gäller fortfarande.

text: För att vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU ska upphöra innan den unge fyller 21 år krävs alltså att han eller hon inte längre har något vårdbehov. Vården ska således förenklat uttryckt upphöra när det skadliga beteendet har upphört och det förhållandet kan bedömas som stabilt.

text: CC vårdades enligt

text: 3 §

text: LVU eftersom han, enligt de domstolar som prövat nämndens ansökan om vård av honom, uppvisade ett socialt nedbrytande beteende. Han var bl.a. våldsam och hotfull mot personer i sin omgivning och hade även försökt ta sitt liv.

text: För att nämnden skulle kunna avsluta vården av CC med stöd av

text: 21 §

text: LVU krävdes att nämnden först kunde konstatera att hans skadliga beteende hade upphört och att han därför inte längre hade ett vårdbehov.

text: Såvitt kommit fram vid min granskning tycks CC ha uppvisat samma typ av beteenden hösten 2016 som han gjorde när förvaltningsrätten sommaren 2014

text: beslutade att han skulle beredas vård. Det verkar inte heller ha kommit fram några nya uppgifter om CC:s vårdbehov under den tid han vårdades vid Klarälvsgården. Som jag har konstaterat ovan hade nämnden inte någon kontakt med Klarälvsgården som mer specifikt avsåg CC:s vårdbehov. Enligt min mening är det mycket som talar för att CC alltjämt var i behov av vård enligt

text: 3 §

text: LVU när nämnden lät vården av honom upphöra den 12 december. Jag har redan tidigare angett att vården i vart fall inte kunde upphöra endast av det skälet att CC fyllde 18 år.

text: Nämndens utredningsskyldighet

text: Det finns inte någon bestämmelse i LVU som reglerar socialnämndens utredningsskyldighet i ett ärende om upphörande av vården. Däremot finns det en allmän bestämmelse om nämndens utredningsskyldighet i

text: 11 kap. 1 §

text: SoL. Av bestämmelsen framgår att nämnden utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan leda till någon åtgärd av nämnden. Om en nämnd finner anledning att väcka frågan om LVU-vårdens upphörande ska nämnden alltså inleda en utredning om saken.

text: Jag kan i detta sammanhang också hänvisa till Högsta förvaltningsdomstolens avgörande

text: HFD 2014 ref. 50

text: . I det avgörandet uttalade sig domstolen om nämndens utredningsansvar i ärenden om upphörande av vård enligt LVU. Domstolen påminde om att det följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer att en myndighet anses ha ett ansvar för att ett ärende blir tillräckligt utrett. Vad som är tillräcklig utredning kan inte anges generellt utan får avgöras från fall till fall. Domstolen uttalade vidare att nämnden har ett långtgående ansvar för den utredning som ska ligga till grund för ett beslut i ett ärende om upphörande av vård enligt LVU.

text: Nämndens utredning ska syfta till att göra det möjligt för nämnden att ta ställning till om vårdbehovet har upphört. Av rättssäkerhetsskäl är det viktigt att nämndens beslut i den frågan grundas på ett tillförlitligt underlag. Nämnden ska vidta de utredningsåtgärder som belyser vårdbehovet. En utredning ska alltså begränsas till att avse omständigheter som är av betydelse för att kunna bedöma om den enskilde alltjämt är i behov av vård enligt LVU.

text: Under en utredning om fortsatt vård är det givetvis viktigt att den unge får komma till tals (

text: 36 §

text: LVU).

text: Nämnden utredde inte frågan om det fanns skäl för att låta vården av CC upphöra. Därmed saknades grund för att anse att den kunde upphöra. Som jag redan nämnt är det ovillkorligen så att nämnden inte kan bedöma vilket vårdbehov som finns med mindre än att en noggrann utredning faktiskt görs. Utifrån det som framkommit om CC från det att förvaltningsrätten bedömde hans vårdbehov i slutet av juli 2014 till det att han lämnade Klarälvsgården den 12 december 2016, är det enligt min mening mycket som talar för att CC

text: fortfarande behövde vård enligt

text: 3 §

text: LVU när nämnden lät vården av honom upphöra.

text: Jag kan därför inte dra någon annan slutsats än att nämnden allvarligt åsidosatt sin skyldighet att utreda CC:s vårdbehov innan vården upphörde.

text: Nämndens skyldighet att fatta ett beslut om att vården ska upphöra En annan fråga som är central för den enskildes rättssäkerhet gäller de krav som ställs på nämnden om den anser att vården enligt LVU kan upphöra. För att vård enligt

text: 3 §

text: LVU ska upphöra krävs att nämnden fattar ett beslut om detta med stöd av

text: 21 §

text: LVU. Att lagen ställer upp ett krav på beslut i sådana situationer följer av att den enskilde ska kunna överklaga ett beslut som går i motsatt riktning och som innebär att vården inte ska upphöra.

text: Nämnden beslutade den 8 december med stöd av

text: 11 §

text: LVU att CC:s placering vid Klarälvsgården skulle avslutas den 12 december, dvs. när han fyllde 18 år. CC lämnade då hemmet, och nämnden avslutade hans ärende kort därefter.

text: Nämnden lät i praktiken vården av CC upphöra samma dag som hans placering vid hemmet avslutades. Nämnden verkar vara av uppfattningen att beslutet om att avsluta CC:s placering också innebar att vården av honom upphörde. Så är inte fallet. Beslutet om att CC:s placering vid Klarälvsgården skulle avslutas påverkade inte beslutet om vård av honom. Den slutsats som kan dras av det är att nämnden – trots att den borde det – inte säkerställde att CC även fortsättningsvis fick den vård som han behövde.

text: Nämndens hantering strider helt mot hur det är tänkt att lagstiftningen om tvångsvård ska tillämpas. Om nämnden ansåg att vården kunde upphöra skulle nämnden ha fattat ett formellt beslut om det. Att nämnden inte tycks ha förstått skillnaden mellan ett beslut enligt

text: 11 §

text: LVU och ett beslut enligt

text: 21 §

text: LVU är allvarligt. Sammanfattande avslutning Det är mycket som talar för att CC den 12 december 2016, när nämnden faktiskt lät vården av honom upphöra, var i behov av fortsatt vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU.

text: Nämnden utredde överhuvudtaget inte om CC fortfarande hade ett vårdbehov i december 2016 och fattade heller inte något beslut med stöd av

text: 21 §

text: LVU om att vården av honom skulle upphöra. Det är mycket oroande att nämnden tycks ha trott att beslutet om att avsluta CC:s placering vid Klarälvsgården även innebar att vården av honom därigenom upphörde. Nämnden utgick vidare från det felaktiga antagandet att nämnden inte längre behövde bereda CC vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU när han hade fyllt 18 år av det skälet att Migrationsverket då tog över ansvaret för honom. Jag har ovan klargjort att vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU endast kan upphöra av det skälet att den unge inte längre har något vårdbehov, dvs. att det skadliga beteendet upphört, eller att han eller hon fyller 21 år.

text: Hanteringen av CC:s ärende är oacceptabel. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för bristerna i handläggningen.

text: Det är också förvånande att nämnden i samband med att den yttrade sig till JO inte insåg att handläggningen var bristfällig i flera avseenden. I stället lämnade nämnden i sitt remissvar uppgifter med innebörden att CC aldrig hade haft något egentligt vårdbehov. Att nämnden lämnar en redogörelse som inte stämmer med innehållet i det material jag tagit del av är också allvarligt.

text: Det som har kommit fram vid min granskning tyder på omfattande kunskapsbrister hos nämnden i fråga om bestämmelserna i LVU.

text: Jag finner därför skäl att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg (IVO), som är ordinarie tillsynsmyndighet över socialtjänsten. Jag utgår från att IVO bildar sig en uppfattning om huruvida det finns skäl att göra en mer ingående granskning av nämndens handläggning av LVU-ärenden än den som jag har gjort i detta specifika fall.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en rektor för att en kommunal förskola genomförde en aktivitet (s.k. pridetåg) som kunde ge barns vårdnadshavare uppfattningen att barnen tvingades att delta i en meningsyttring

org: jo

sammanfattning: En kommunal förskola anordnade en temavecka om pride som bl.a. fokuserade på mänskliga rättigheter. Temaveckan innefattade även en aktivitet på förskolans utegård som beskrevs som ett pridetåg. ChefsJO konstaterar att barn i förskola ska få undervisning om sådana grundläggande värderingar som förskolan fokuserade på under temaveckan. Fråga är dock om den nämnda aktiviteten var förenlig med förbudet mot att det allmänna tvingar någon att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring (2 kap. 2 § regeringsformen). Enligt chefsJO har barnen inte uppnått en sådan ålder att de kan förutsättas ha någon egentlig egen mening i de frågor som förskolan fokuserade på under veckan. Huruvida de själva valde att delta i aktiviteten har därmed ingen avgörande betydelse för frågan om de ska anses ha tvingats att delta eller inte. Eftersom barnens deltagande inte heller hade gjorts beroende av vårdnadshavarnas samtycke, och det är tänkbart att vårdnadshavare ogärna ville skilja ut sig från mängden genom att vägra låta sina barn delta, anser chefsJO att barnen får anses ha tvingats att delta. Förskolan lämnade ingen information till vårdnadshavarna om att aktiviteten, trots dess utformning, inte skulle ha varit avsedd som en meningsyttring. Enligt chefsJO borde förskolan ha insett att vårdnadshavare kunde komma att få intrycket att barnen tvingades delta i en sådan. Det är angeläget att det allmänna inte agerar på ett sätt som kan ge det intrycket. Enligt chefsJO kan förskolans rektor därför inte undgå kritik för att aktiviteten genomfördes. Avslutningsvis konstaterar chefsJO att eventuella liknande framtida aktiviteter också löper risk att komma i konflikt med samma grundlagsbestämmelse, och det även om vårdnadshavarnas medgivande inhämtas. Det beror på att förskolan genom att begära besked från vårdnadshavarna kan komma att göra intrång i dessas rätt enligt bestämmelsen att slippa ge till känna sin åskådning i politiska och andra frågor. Enligt chefsJO bör förskolan därför undvika att anordna aktiviteter för barnen som kan uppfattas som demonstrationer eller andra meningsyttringar.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagande AA på en kommunal förskola i Kalmar kommun och förskolans rektor samt anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Förskolan anordnade en pridevecka med bland annat pyssel under parollen att alla människor är olika och att olika är bra. Detta inkluderade ett pridetåg med flaggviftande. Det hela måste anses vara en politisk manifestation. Hans femårige son deltog trots att han gjort det tydligt att han inte anser att det är lämpligt att förskolebarn sysslar med politik på förskolan och att han vill att förskolan upphör med det. Hade förskolan valt att delvis respektera detta och exkluderat sonen från paraden hade det också inneburit en social exkludering och indirekt ett straff mot sonen eftersom det hela paketeras som en rolig grej. Det förelåg alltså inte ett frivilligt deltagande. Pride är en politisk rörelse som tar ställning i politiska frågor. Små barn saknar den nödvändiga kognitiva kapaciteten för att kunna navigera i dessa svåra frågor och de ska inte behöva slussas in i politiska rörelser under sin tid på förskolan.

text: Utredning

text: Utbildningsnämnden i Kalmar kommun yttrande sig. Till grund för yttrandet låg ett yttrande av förskolans rektor som anförde bl.a. följande.

text: Förskolan X i Kalmar kommun har valt att uppmärksamma Pride genom att anordna Pridetåg den 17 september 2025. På förskolan X uppmärksammas under samma vecka att alla människor har rätt att vara som de är, att vi är olika och att olika är bra. Mellan måndag och fredag samma vecka sattes regnbågsflaggor upp vid förskolans alla grindar. Prideveckan är en av flera aktiviteter som anordnas inom värdegrundsarbetet. Förskolans värdegrundsarbete grundar sig i förskolans läroplan,

text: skollagen

text: samt barnkonventionen. Förskolans värdegrundsarbete genomsyrar det dagliga arbetet på förskolan på olika sätt utifrån barnens ålder. Pedagoger på förskolan är goda förebilder med en förståelse för hur det egna förhållningssättet påverkar barnen. Som princip arbetar förskolan X för att varje barn har rätt att uttrycka sin åsikt vilket är en av de fyra grundprinciperna i barnkonventionen. Barn har rätt att säga vad de tycker när vuxna bestämmer saker som gäller dem. – – –

text: Den 15 september kommunicerade förskolan med anmälaren och övriga vårdnadshavare via den digitala plattformen UNIKUM gällande Prideveckans innehåll. I informationen sas det att vecka 38 kommer förskolan att uppmärksamma Pride och att det främst handlar om att alla människor är olika och att olika är bra. Vidare står det i informationen att på onsdag den 17 september 2025 kommer alla barn på förskolan att gå ett Pridetåg. Under vecka 38 efter förskolans lunchservering, mellan ca 12.00-13.45 gavs barnen på aktuell avdelning möjlighet att göra egna regnbågsflaggor och maracas. Skapandeaktiviteten var frivillig för barnen, andra aktiviteter pågick samtidigt på avdelningen. Aktiviteterna som erbjöds utgick ifrån en “valtavla”. På valtavlan fanns aktiviteter såsom skrivhörna, lego/bilar, kulbana, rita, spel och pussel, Plusplus, pärlplattor, läsa, Magnatiles, Polydron. Rita var den valbara aktiviteten som innefattade att färglägga en regnbågsflagga. Barnen hade även möjlighet att välja annat än att rita. Pedagogerna var fördelade på avdelningen. Pedagogerna läste även delar av en bok om olikheter. […] Den 17 september 2025 på förmiddagen samlades barn och pedagoger på förskolan för ett gemensamt Pridetåg till musik. Innan barnen samlades på gården erbjöds de som ville en av de eget skapade regnbågsflaggorna att hålla i under Pridetåget. Tillsammans gick barn och pedagoger en runda på förskolans utegård. För barnen är det frivilligt att delta men de allra flesta gör det, man lockas av att vara tillsammans med sina kamrater. Aktiviteten varade ca 20

text: minuter och avslutades med gemensam musik och dans för de som ville. För övriga barn fanns möjlighet till lek på förskolans utegård med aktiviteter som till exempel gunga, åka rutschkana eller vara i sandlådan vilket flera av barnen gjorde. Alla pedagoger deltog inte i Pridetåget utan fanns där barnen var i sin lek. Efter aktiviteten skickades ytterligare information till anmälaren och övriga vårdnadshavare där förskolan skriver att Pride har uppmärksammats och att det handlar om att arbeta för en inkluderande och öppen miljö för alla barn, oavsett bakgrund, samt att lära barn om mänskliga rättigheter och rätten att få vara sig själv. Vidare står det i informationen att alla människor är olika och att olika är bra samt att barnen under veckan läst boken … Förskolan har fört dialog med anmälaren gällande Pride senast på utvecklingssamtalet den 5 december 2024. Då har anmälaren uttryckt sitt missnöje över att förskolan anordnar Pride. Vid ett annat tillfälle har anmälaren uttryckt att hens barn har varken fakta eller kognitiv kapacitet att kunna ifrågasätta eller kunna sätta in priderörelsen i ett bredare sammanhang. Anmälarens barn är 5 år. Med anledning av anmälan till JO ser rektor att förskolan kunde hantera hela situationen på ett tydligare sätt. Förskolans systematiska kvalitetsarbete är en pågående och kontinuerlig process. I det fortsatta arbetet kommer rektor att förtydliga syftet till varför förskolan väljer att uppmärksamma Pride, “Att alla människor har rätt att vara som dom är samt att alla är olika och att olika är bra”. Vidare kommer informationen kring utformningen av de olika aktiviteterna och syftet att förtydligas. Informationen om frivilligt deltagande samt om utformningen av de olika aktiviteterna kommer att skickas i god tid. Utifrån rektorns ansvar kommer värdegrundsarbetet att fortsätta med utgångspunkt från läroplanen för förskolan.

text: Utbildningsnämnden yttrade sig därefter i enlighet med ett yttrande av utbildningsförvaltningen som anförde följande.

text: Utbildningsförvaltningen bedömer att förskolan har ett värdegrundsarbete som följer läroplanen i de delar som handlar om förskolans värdegrund och uppdrag samt att förskolan uppmärksammat Pride som en del i detta arbete. Utbildningsförvaltningen bedömer att aktiviteten på förskolgården den 17 september inte haft karaktären av en demonstration eller liknande. Barnens deltagande i Pridetåg var en frivillig aktivitet och det fanns andra organiserade aktiviteter för barnen att välja ute på gården. Utbildningsförvaltningen instämmer i rektorns bedömning att detta kunde tydliggjorts i förhållande till vårdnadshavare. Utbildningsförvaltningen kan konstatera att rektor redan vidtagit åtgärder i syfte att tydliggöra förskolans värdegrundsarbete.

text: AA kommenterade remissyttrandet och anförde bl.a. följande.

text: Både utbildningsnämnden och rektorn framhåller att aktiviteterna var frivilliga och att problemet var otydlighet kring detta. När han invänt mot att förskolan anordnar den här aktiviteten har det aldrig kommunicerats att den skulle vara frivillig utan snarare att det är beslutat högre upp i organisationen att det här ska genomföras. Den grundläggande problematiken är faktiskt inte att förskolan varit otydlig eller om aktiviteten varit frivillig eller ej. Barn kan inte ta informerade beslut kring dessa frågor ens i högre åldrar vilket gör det poänglöst att tala om frivillighet i den här kontexten. Framför allt har vi en grundlag som

text: säger att varken barn eller vårdnadshavare inför offentlig förvaltning ska behöva bekräfta eller neka till en särskild politisk uppfattning.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: (RF) får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. I bestämmelsens andra mening anges vidare att ingen av det allmänna får tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning, trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen.

text: Av

text: 1 kap. 4 § skollagen (2010:800)

text: framgår bl.a. att utbildningen ska förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska samhället vilar på.

text: Av

text: 1 kap. 5 § skollagen

text: framgår bl.a. att utbildningen ska utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna som människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet samt solidaritet mellan människor. Var och en som verkar inom utbildningen ska främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av kränkande behandling.

text: I ett inledande avsnitt i läroplanen för förskolan (

text: SKOLFS 2018:50

text: ) anges bl.a. följande.

text: Var och en som verkar inom förskolan ska främja aktning för människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män, flickor och pojkar, samt solidaritet mellan människor. Inget barn ska i förskolan bli utsatt för diskriminering på grund av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder, hos barnet eller någon som barnet har anknytning till, eller för annan kränkande behandling. Alla sådana tendenser ska aktivt motverkas.

text: Utbildningen ska genomföras i demokratiska former och lägga grunden till ett växande intresse och ansvar hos barnen för att aktivt delta i samhället och för en hållbar utveckling – såväl ekonomisk och social som miljömässig. Förskolan ska spegla de värden och rättigheter som uttrycks i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen). Utbildningen ska därför utgå från vad som bedöms vara barnets bästa, att barn har rätt till delaktighet och inflytande och att barnen ska få kännedom om sina rättigheter. Utbildningen ska ge barnen möjlighet att utveckla sin förmåga till empati och omtanke om andra genom att uppmuntra och stärka deras medkänsla och inlevelse i andra människors situation. Utbildningen ska präglas av öppenhet och respekt för skillnader i människors uppfattningar och levnadssätt. I

text: undervisningen ska barnen stimuleras och utmanas med läroplanens mål som utgångspunkt och riktning.

text: Bedömning

text: Inledande uttalanden om förskolans undervisning om grundläggande värderingar och de avvägningar som förskolan måste göra Av utredningen framgår att förskolan har haft en temavecka om pride (benämnd pridevecka) som i huvudsak fokuserat på att alla människor har rätt att vara som de är, att alla människor är olika och att olika är bra. Rektorn har även beskrivit att det handlade om att arbeta för en inkluderande och öppen miljö för alla barn, oavsett bakgrund, och att lära barn om mänskliga rättigheter och rätten att få vara sig själv. Utbildningsnämnden har bedömt att förskolan har ett värdegrundsarbete som följer läroplanen i de delar som handlar om förskolans värdegrund och uppdrag samt att förskolan uppmärksammat pride som en del i detta arbete.

text: I likhet med vad JO tidigare har uttalat i förhållande till grundskolan ska även barn i förskola få undervisning om sådana grundläggande värderingar som förskolan fokuserade på under sin temavecka (jfr JO 2021/22 s. 599, dnr 647- 2020). Sådana värderingar kommer inte bara till uttryck i läroplanen, utan även i såväl internationell rätt som svensk grundlag och vanlig lag.

text: Det är emellertid också en grundlagsskyddad rättighet att ha en avvikande uppfattning om dessa värderingar. Även om förskolan exempelvis ska främja uppfattningar om alla människors lika värde och aktivt motverka diskriminering på grund av exempelvis könsöverskridande identitet eller sexuell läggning, måste det ske med beaktande av bl.a. rätten att ha andra uppfattningar, att inte tvingas ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende och att inte tvingas delta i meningsyttringar (se t.ex.

text: 2 kap. 2 §

text: RF).

text: Vid utformningen av undervisningen om grundläggande värderingar av aktuellt slag behöver förskolan således göra avvägningar som kan vara svåra.

text: Närmare om aktiviteten på förskolans utegård och dess förenlighet med

text: 2 kap. 2 §

text: RF Av utredningen framgår att temaveckan innefattade en aktivitet på förskolans utegård som av rektorn beskrivits som ett gemensamt pridetåg till musik. Förskolan hade i ett utskick inför temaveckan informerat vårdnadshavarna om att barnen skulle gå en prideparad under veckan. Barnen hade under veckan getts möjlighet att göra egna regnbågsflaggor och innan barnen samlades på gården erbjöds de som ville en av dessa flaggor att hålla i under pridetåget. Barnen och pedagogerna gick sedan en runda på gården. Aktiviteten varade ca 20 minuter och avslutades med gemensam musik och dans. Rektorn har uppgett att det var frivilligt för barnen att delta i aktiviteten och att det fanns andra aktiviteter, men att de allra flesta deltog då de lockades av att vara tillsammans med sina kamrater.

text: Med hänsyn till temaveckans innehåll och utformningen av aktiviteten på gården ligger det nära till hands att aktiviteten kunnat uppfattas som att barnen genom sitt deltagande tog ställning för de värderingar som förskolan fokuserade på under temaveckan eller för andra värderingar som prideorganisationer företräder. Detta ger anledning att ifrågasätta om aktiviteten var förenlig med

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: JO har behandlat en liknande fråga i JO 2021/22 s. 599. I det ärendet hade en grundskola parallellt med en pridevecka ordnat en temavecka om alla människors lika värde. Veckan avslutades med en aktivitet på skolgården vid vilken elever viftade med regnbågsflaggor som de hade tillverkat tidigare under veckan. JO uttalade bl.a. följande.

text: Elever i grundskolan omfattas i regel av skolplikt. Av förarbetena till

text: 2 kap. 2 §

text: RF framgår att bestämmelsen inte förbjuder tvång att närvara vid lektioner som följer av skolplikten (

text: prop. 1975/76:209 s. 116

text: och KU 1975/76:56 s. 28). Det innebär emellertid inte att det är förenligt med bestämmelsen att utforma skolundervisning på ett sätt som innebär att elever tvingas att delta i meningsyttringar. Utbildningsnämnden har uppgett att aktiviteten på skolgården var frivillig. Aktiviteten hade dock en tydlig koppling till vad eleverna hade arbetat med tidigare under veckan. Eftersom ingen information lämnades om frivilligheten, är det troligt att en del elever och vårdnadshavare uppfattade det som att aktiviteten var en del av den obligatoriska undervisningen. Det är vidare tänkbart att en del elever ogärna ville skilja ut sig från mängden genom att avstå från att delta, även om de eller deras vårdnadshavare egentligen inte önskade att de skulle vara med. Mot denna bakgrund menar jag att eleverna får anses ha tvingats att delta i aktiviteten. Avgörande för om skolan har agerat i strid med

text: 2 kap. 2 §

text: RF är således om aktiviteten ska betraktas som en sådan demonstration, sammankomst för opinionsbildning eller annan meningsyttring som avses i bestämmelsen. Det har inte framkommit något som tyder på att andra personer än elever och skolpersonal har deltagit i aktiviteten eller att den på något annat sätt syftat till att förmedla budskap till utomstående. I vissa avseenden verkar den ha påmint om andra vanligt förekommande gemensamma skolaktiviteter. Det talar emot att den ifrågasatta aktiviteten var att betrakta som en demonstration. Som jag redan har varit inne på, ligger det emellertid nära till hands att anta att en del elever uppfattade det som att de genom sitt deltagande i aktiviteten tog ställning för alla människors lika värde eller för andra värderingar som prideorganisationer företräder. Enligt min uppfattning borde skolan ha insett att elever kunde komma att få intrycket att de deltog i en meningsyttring. Det är angeläget att det allmänna inte agerar på ett sätt som kan ge det intrycket. Jag anser därför att skolan borde ha avstått från att genomföra den ifrågasatta aktiviteten.

text: Den aktivitet som förskolan anordnat är snarlik den som var aktuell i det tidigare ärendet. Utbildningsnämnden har dock bedömt att aktiviteten inte haft karaktären av en demonstration eller liknande. Nämnden har även anfört att barnens deltagande i pridetåget var en frivillig aktivitet och att det fanns andra organiserade aktiviteter för barnen att välja ute på gården.

text: Det nu aktuella ärendet skiljer sig visserligen från det tidigare på så sätt att barn i förskola inte omfattas av skolplikt (se bl.a.

text: 7 kap. 10 § skollagen

text: ). Barnen kan således inte av det skälet anses ha blivit tvingade att delta i aktiviteten.

text: Det är inte helt tydligt vilken information barnen själva fick om aktivitetens frivillighet, men barnen kan enligt min mening ändå inte anses ha nått en sådan ålder att de kan förutsättas ha någon egentlig egen mening i de frågor som förskolan fokuserade på under veckan. Det har därmed ingen avgörande betydelse om barnen själva valde att delta i aktiviteten eller inte. I stället bör det vara upp till vårdnadshavarna att avgöra om deras barn ska delta i en demonstration eller annan meningsyttring. Genom att inhämta ett sådant medgivande skulle man alltså kunna undgå att handla i strid med förbudet i

text: 2 kap. 2 §

text: RF mot tvång att delta i en sådan meningsyttring. Att begära besked av vårdnadshavarna kan emellertid å andra sidan innebära ett intrång i dessas rätt enligt samma grundlagsbestämmelse att slippa ge till känna sin åskådning i politiska och andra frågor. (Jfr Högsta förvaltningsdomstolens avgörande RÅ 84 2:52.)

text: I den information som skickades till vårdnadshavarna inför temaveckan angavs att barnen skulle gå en prideparad. Det framgick inte om aktiviteten var frivillig eller om aktiviteten – trots dess utformning – inte var avsedd som en demonstration eller annan meningsyttring. Det har inte heller i övrigt framkommit att vårdnadshavarna fick någon sådan information inför aktiviteten. Av utredningen får i stället anses framgå att i vart fall AA uppfattade det som att aktiviteten inte var frivillig och att barnen genom sitt deltagande tog ställning i vissa politiska frågor.

text: Vad gäller frågan om barnen tvingats att delta i aktiviteten har, som konstaterats ovan, barnen inte uppnått en sådan ålder att det har någon avgörande betydelse om barnen själva valde att delta i aktiviteten eller inte. Det har inte heller framkommit att barnens deltagande gjorts beroende av vårdnadshavarnas samtycke (jfr RÅ 84 2:52). Det är även tänkbart att vårdnadshavare som egentligen inte önskade att deras barn deltog ogärna ville skilja ut sig från mängden genom att vägra låta barnen delta (jfr JO 2021/22 s. 599). Mot denna bakgrund anser jag att barnen får anses ha tvingats att delta i aktiviteten.

text: Vad gäller frågan om aktiviteten ska betraktas som en sådan demonstration eller annan meningsyttring som avses i

text: 2 kap. 2 §

text: RF har det visserligen inte framkommit något som tyder på att andra personer än barn och personal deltog i aktiviteten eller att den på något annat sätt syftat till att förmedla budskap till utomstående. Som framhållits ovan ligger det dock nära till hands att aktiviteten kunnat uppfattas som att barnen genom sitt deltagande tog ställning för de värderingar som förskolan fokuserade på under temaveckan eller för andra värderingar som prideorganisationer företräder. Som nyss konstaterats har det inte heller framkommit att förskolan lämnade någon information till vårdnadshavarna om att aktiviteten trots dess utformning inte skulle ha varit avsedd som en demonstration eller annan meningsyttring – och i vart fall AA uppfattade det som att barnen genom sitt deltagande tog ställning i politiska frågor. Enligt min uppfattning borde förskolan ha insett att vårdnadshavare kunde komma att få intrycket att barnen tvingades att delta i en meningsyttring.

text: Det är angeläget att det allmänna inte agerar på ett sätt som kan ge det intrycket (jfr JO 2021/22 s. 599). Jag anser därför att förskolan borde ha avstått från att genomföra den ifrågasatta aktiviteten.

text: Det är rektorns uppgift att leda och samordna det pedagogiska arbetet vid en förskoleenhet (se

text: 2 kap. 9 § skollagen

text: ). Rektorn kan därför inte undgå kritik för att aktiviteten genomfördes.

text: Avslutande synpunkter Jag ser positivt på att rektorn i det fortsatta arbetet avser att vidta åtgärder för att förtydliga syftet till varför pride uppmärksammas samt att information kring utformningen av olika aktiviteter kommer att förtydligas och skickas ut i god tid.

text: Om förskolan även framöver väljer att anordna aktiviteter för barnen som kan uppfattas som demonstrationer eller andra meningsyttringar löper dessa dock enligt min mening risk att återigen komma i konflikt med grundlagsskyddet i

text: 2 kap. 2 §

text: RF, och detta även om vårdnadshavarnas medgivande inhämtas. Det beror på att förskolan genom att begära besked från vårdnadshavarna kan komma att göra intrång i dessas rätt enligt grundlagsbestämmelsen att slippa ge till känna sin åskådning i politiska och andra frågor. Och om syftet med aktiviteterna ändå inte är att dessa ska betraktas som demonstrationer eller andra meningsyttringar kan det i alla händelser ifrågasättas varför aktiviteterna behöver utformas på ett sätt som kan ge det intrycket. Som jag tidigare har uttalat bör en myndighet i sina förehavanden snarare se till att hålla en rågång i förhållande till grundlagsskyddet i

text: 2 kap. 2 §

text: RF (se JO 2022/23 s. 91, dnr 461- 2021). Enligt min mening bör förskolan därför undvika att anordna aktiviteter för barnen som kan uppfattas som demonstrationer eller andra meningsyttringar.

text: I likhet med vad JO tidigare uttalat i förhållande till skolan är det av stor vikt att även förskolan tydligt står upp för människors lika värde och andra centrala grundlagsfästa värderingar (jfr JO 2021/22 s. 599). Som jag också konstaterat inledningsvis ska barn i förskola få undervisning om sådana grundläggande värderingar som förskolan fokuserade på under sin temavecka. Det är emellertid också viktigt att förskolan inte agerar på ett sätt som riskerar att de gränser som

text: 2 kap. 2 §

text: RF sätter upp överträds. Jag har naturligtvis förståelse för att dessa frågor kan vara svåra att hantera i praktiken. Utredningen visar dock att dessa svårigheter inte beaktades i tillräcklig utsträckning vid planeringen av temaveckan och aktiviteten på förskolans utegård. Jag utgår därför från att nämnden kommer att uppmärksamma kommunens förskolor på mina synpunkter.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Erik Thilén har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring

title: Kritik mot Ungdomsstyrelsen bl.a. för att ett ärende om utlämnande av allmän handling har prövats enligt reglerna om utlämnande av uppgift ur allmän handling

sammanfattning: Sverigedemokratisk ungdom (SDU) ansökte under 2012 om bidrag från Ungdomsstyrelsen. Flera personer begärde via e-post att få ta del av handlingar som SDU hade gett in till styrelsen i bidragsärendet. Namnen på dessa personer fördes in i styrelsens diarium. En person (anmälaren till JO) begärde därefter hos styrelsen att få ut ”diarie över vilka (e-post och ev. namn)” som styrelsen lämnat ut ett visst dokument i bidragsärendet till. Ungdomsstyrelsen beslutade med hänvisning till sekretess att delvis avslå anmälarens begäran och lämnade ut en handling där namnen strukits över. Av Ungdomsstyrelsens beslut framgick att styrelsen prövade frågan enligt reglerna om utlämnande av uppgift ur allmän handling. Ett sådant beslut går inte att överklaga. JO konstaterar att anmälaren frågat efter en sammanställning av uppgifter som fanns i styrelsens diarium, en s.k. potentiell handling. En sådan handling omfattas av offentlighetsprincipen, och Ungdomsstyrelsen borde ha handlagt frågan enligt reglerna om utlämnande av allmän handling. Ett avslagsbeslut enligt det regelverket går att överklaga. Eftersom anmälaren inte gavs möjlighet att överklaga Ungdomsstyrelsens avslagsbeslut uttalar JO, som brukar vara återhållsam med att uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda fall, att de skäl som Ungdomsstyrelsen angett i sitt remissvar till JO inte har kunnat åberopas för att vägra att lämna ut handlingen med namnuppgifter. Anmälaren borde därför ha fått del av handlingen i dess helhet. Ungdomsstyrelsen får kritik för sin handläggning.

text: Bakgrund

text: Under 2012 ansökte Sverigedemokratisk ungdom (SDU) om bidrag från Ungdomsstyrelsen. Flera personer begärde via e-post till styrelsen att få ta del av handlingar i SDU:s ärende. Styrelsen registrerade dessa e-brev i myndighetens diarium som således innehöll uppgifter om bl.a. namnen på de personer som begärt ut handlingar.

text: Den 18 januari 2013 begärde AA skriftligen hos styrelsen att få ta del av ”diarie över vilka (e-post och ev. namn)” som styrelsen hade lämnat ut ett visst dokument i SDU:s ärende till. Den 23 januari beslutade styrelsen att delvis avslå hans begäran. En handling som innehöll de efterfrågade delarna av diariet lämnades ut. I denna

text: var dock namnen på dem som begärt ut handlingen maskerade (överstrukna). Av beslutet framgick att styrelsen prövat AA:s begäran som om den avsåg utfående av uppgift ur allmän handling. I beslutet angavs att det inte kunde överklagas. Det är styrelsens handläggning av denna begäran från AA som behandlas i detta beslut.

text: Styrelsen prövade senare även en begäran från AA om utlämnande av ovan nämnda e-brev, dvs. de e-brev där olika personer begärt att få ta del av handlingar i SDU:s ärende. Styrelsen avslog i ett beslut den 28 januari 2013 delvis AA:s begäran under åberopande av bestämmelsen i

text: 21 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Även i det fallet lämnades handlingarna ut med namnen på dem som begärt ut dokumentet i SDU:s ärende maskerade. Sedan AA överklagat beslutet fann Kammarrätten i Stockholm i en dom den 15 mars 2013 (mål nr 784-13) att sekretess inte hindrade att handlingarna lämnades ut i omaskerat skick.

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Ungdomsstyrelsens hand– läggning av hans begäran den 18 januari 2013. Till anmälan hade vissa handlingar fogats, bl.a. styrelsens beslut den 23 januari 2013 som var fattat av generaldirektören BB. I detta anfördes bl.a. följande.

text: Beslut

text: Ungdomsstyrelsen beslutar att avslå begäran om att lämna ut uppgifter ur allmän handling med hänvisning till anonymitetsskyddet som regleras i

text: Tryckfrihetsförordningens

text: 3 kap.

text: Sakfrågan

text: Begäran har inkommit till myndigheten om att få ta del av de uppgifter ur allmänna handlingar som inkommit från enskilda som har begärt ut allmän handling i samband med Sverigedemokratisk Ungdoms ansökan om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer. Med hänvisning till det starka skydd enskild åtnjuter av att få vara anonym, har myndigheten vid sin prövning beslutat att avslå begäran. Beslutet får inte överklagas. AA anförde bl.a. följande. Myndighetens diarium utgör i sig en allmän handling som enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, ska lämnas ut. Enligt TF och OSL får en myndighets beslut att inte lämna ut en allmän handling överklagas av den enskilde. Det var därför fel av styrelsen att i beslutet ange att det inte fick överklagas.

text: Utredning

text: JO anmodade Ungdomsstyrelsen att yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan. Ungdomsstyrelsen gav in ett remissvar av huvudsakligen följande lydelse. Ungdomsstyrelsen anser fortfarande att det fanns särskild anledning, enligt 21 kap. 3 § offentlighets och sekretesslagen, att delvis bevilja AA:s begäran om uppgifter ur allmänna handlingar, i avidentifierat skick.

text: Ungdomsstyrelsen har i uppdrag att bl.a. fördela statsbidrag till ideella organisationer. Vår verksamhet, som en statlig myndighet, styrs av bl.a. bestämmelser som återfinns i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . 1

text: 2 kap.

text: samma förordning finns bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. De nämnda bestämmelserna medför att Ungdomsstyrelsen tar emot begäran om allmänna handlingar från såväl enskilda personer som myndigheter. Begäran om allmänna handlingar inkommer per e-post, post och eller per telefon. Det är vanligt att begäran följs av personuppgifter om avsändare, t.ex. om namn, e-postadress, telefonnummer m.m. I det nu aktuella ärendet har AA den 18 januari 2013 begärt att ta del av diarieuppgifter om personer som, före AA:s begäran, hos Ungdomsstyrelsen hade begärt allmänna handlingar rörande den ideella organisationen "Sverige demokratiskungdom - SDU Stockholm årsmöte 2012 och i vilken tid handlingarna lämnades ut". Ungdomsstyrelsen anser att diariet är en sammanhållen handling som innehåller fler uppgifter. AA har specifikt avgränsat sin begäran om uppgifter. Han ville ta del av uppgifter som rörde SDU. Vår bedömning var att AA:s begäran var att få veta vilka personer som tidigare begärt allmänna handlingar om SDU och vilka uppgifter som då lämnades ut. Ungdomsstyrelsen har sekretessprövat AA:s begäran och beslutat att lämna ut handlingen, men avidentifiera vissa personuppgifter. Vi bedömde att det fanns särskild anledning att anta att personuppgifterna i de aktuella handlingarna (mejlen) omfattades av sekretesskyddet enligt offentlighets- och sekretesslagens mening. Ett avslagsbeslut om begäran av uppgift ur en allmän handling är enligt offentlighets- och sekretesslagen, inte överklagbart. Härför är Ungdomsstyrelsens bedömning att AA:s påstående om felaktig besvärshänvisning i denna del förfaller. Skälet till beslut i ärendet var sammanfattningsvis: 1. Det anonymitetskrav som råder i svensk rätt och den begränsning om att efterforska, när det gäller uppgifter om vem som begär allmänna handlingar; 2. Det senaste rådande läget omkring Ungdomsstyrelsens verksamhet; Det erinras om att AA:s begäran att ta del av uppgifter föregicks av en förhållandevis hård och hätsk debatt i sociala media och digitala forum, där enskilda personer också kunde anses vara hotade; det hade också förekommit hot och risk för hot och våld mot anställda på Ungdomsstyrelsen; och 3. Vår samlade bedömning och prövningsmöjlighet, i enlighet med

text: 21 kap. 3 §

text: , att kunna tillämpa sekretesskydd även på de personerna som, före AA:s begäran, hade tagit del av SDU:s ansökningshandlingar. Våra rutiner är att vår registrator hanterar och handlägger begäran av allmänna handlingar. I fall där den personen som begär allmänna handlingar önskar ha en prövning av sin begäran och eller ett skriftligt avslagsbeslut handläggs ett sådant ärende av en av Ungdomsstyrelsens jurister i samråd med registratorn. Generaldirektören och eller den han utser beslutar, vid ett domstolsförfarande eller liknande, om sekretessärenden. När det gäller begäran om allmänna handlingar har Ungdomsstyrelsen med hjälp av sitt diarium möjligheten att ta fram och strukturera inkomna handlingar utifrån ämne, avsändare, datum m.m. I det aktuella ärendet har Ungdomsstyrelsen just kunnat ta fram i ett samlat underlag, de begäran om allmänna handlingar som rörde SDU. Därefter lämnades dessa till AA. Vi har uppmärksammat att AA hävdar att regelhänvisning i beslutet inte var korrekt. Det bakomliggande skälet till avslag överensstämde dock med offentlighets- och sekretesslagens mening och vilade på de grunderna som ovan redovisats.

text: Vi har avslutningsvis hämtat in synpunkter från den tjänsteman som handlagt ärendet. Vi avser vidare utveckla våra handläggningsrutiner i frågan om hantering av allmänna handlingar och uppgifter i dessa och öka medarbetares kunskap och kompetens i dessa frågor för att ge god service till medborgare. Till remissvaret hade fogats vissa handlingar, bl.a. de aktuella delarna av styrelsens diarium i omaskerat skick och AA:s skrivelse den 18 januari 2013 till styrelsen.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO inhämtade vissa handlingar från Ungdomsstyrelsen.

text: I ett beslut den 24 september 2013 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Avsåg AA:s begäran den 18 januari 2013 utlämnande av allmän handling eller

text: uppgift ur allmän handling?

text: I skrivelsen den 18 januari 2013 till Ungdomsstyrelsen återkallade AA en tidigare gjord framställning samt påminde om sin ”nya begäran om diarie över vilka (e-post och ev. namn) som har fått ut dokumentet: SDU Stockholm årsmöte 2012.pdf”.

text: Hans begäran omfattade således bl.a. ”diarie över” namn på enskilda som hade begärt ut en viss allmän handling från styrelsen och som i det sammanhanget självmant lämnat uppgift om sina namn. Diariet innehöll namnuppgifterna men däremot inte några e-postadresser.

text: Av

text: 5 kap. 1 § första stycket

text: OSL följer att en myndighet som huvudregel ska registrera (diarieföra) allmänna handlingar så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet.

text: Enligt

text: 5 kap. 2 § första stycket 3

text: OSL ska registret (diariet) i förekommande fall innehålla uppgift om en handlings avsändare eller mottagare. Sådana uppgifter kan dock enligt bestämmelsens andra stycke utelämnas eller särskiljas om det finns behov av att hemlighålla uppgifterna. Den sistnämnda prövningen ska göras enligt reglerna i OSL, dvs. en bestämmelse om sekretess måste vara tillämplig för att myndigheten ska kunna underlåta att registrera en uppgift om avsändare eller mottagare. En grundläggande utgångspunkt vid registreringen är att myndighetens diarium ska kunna hållas allmänt tillgängligt.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF förstås med handling en framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän om den förvaras hos myndigheten och enligt 2 kap. 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Av andra stycket följer att en upptagning som avses i första stycket anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med ett tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas.

text: Varje sammanställning av sakligt sammanhängande uppgifter som en myndighet kan göra med hjälp av tillgängliga program är att anse som en handling som förvaras hos myndigheten. Förutsättningen är endast att sammanställningen ska kunna göras med rutinbetonade åtgärder (

text: 2 kap. 3 § andra stycket

text: TF). Därmed avses att det ska vara fråga om en begränsad arbetsinsats utan nämnvärda kostnader. De konstellationer av sammanhängande uppgifter som kan göras tillgängliga på detta sätt brukar benämnas potentiella handlingar. En sådan handling är också att betrakta som allmän under förutsättning att den förvaras hos myndigheten och är inkommen till eller upprättad hos myndigheten (se bl.a.

text: JO 2000/01 s. 567

text: Myndighetens diarium är i sig en allmän handling. Att denna allmänna handling är upprättad när den har färdigställts för anteckning eller införing framgår av

text: 2 kap. 7 § andra stycket

text: TF. En anteckning som görs i diariet blir således i princip tillgänglig för allmänheten som en allmän handling i samma stund som anteckningen görs.

text: Ungdomsstyrelsen prövade AA:s framställning som om den avsåg en begäran om att få uppgifter ur allmän handling. Eftersom sekretess bedömdes hindra ett fullständigt utlämnande meddelades ett beslut om att delvis avslå AA:s begäran. I beslutet angavs att det inte fick överklagas. AA har uppfattningen att hans framställning avsåg utfående av allmän handling.

text: Vid bedömningen av styrelsens handläggning vill jag inledningsvis uppehålla mig något vid den skillnad som från rättslig utgångspunkt föreligger mellan å ena sidan en på offentlighetsprincipen grundad framställning om att få ta del av en allmän handling eller att få en avskrift eller kopia av en sådan handling och å andra sidan en begäran om uppgift ur en allmän handling.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: TF. I kapitlet regleras även primärt frågan om utlämnande av allmän handling. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Kan handlingen inte tillhandahållas utan att sådan del av den som inte får lämnas ut avslöjas, ska den i övriga delar göras tillgänglig i avskrift eller kopia.

text: Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Sökanden ska då också, enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL, underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas. Myndighetens avslagsbeslut får enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF och 6 kap. 7–8 §§ OSL överklagas hos kammarrätt.

text: Av

text: och

text: 21 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, följer att ett avslagsbeslut ska vara motiverat och försett med överklagandeanvisning.

text: Utöver reglerna i TF om utlämnande av allmän handling finns det i OSL regler om myndigheters uppgiftsskyldighet gentemot allmänheten. I

text: 6 kap. 4 §

text: OSL stadgas att en myndighet på begäran av enskild ska lämna uppgift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån det inte möter hinder på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. En vägran att lämna uppgift ur allmän handling kan inte överklagas.

text: Om frågan har handlagts enligt regelverket för utlämnande av uppgift ur allmän handling och myndigheten väljer att inte lämna ut uppgiften bör den som begär uppgiften upplysas om sin möjlighet att begära att själva handlingen utlämnas för att därigenom få till stånd ett överklagbart beslut. Detta följer av myndigheternas allmänna serviceskyldighet som regleras i

text: 4 §

text: FL (jfr bl.a. JO 1992/1993 s. 601).

text: I det enskilda fallet får frågan om det är regelsystemet för utlämnande av allmän handling eller regelsystemet avseende lämnande av uppgift ur allmän handling som ska tillämpas avgöras utifrån den framställning som den enskilde har gjort. Vid oklarheter ska myndigheten försöka ta reda på vad som avses. Om frågan inte går att utreda ska en begäran förutsättas innefatta ett önskemål om att få ta del av handlingen (se RÅ 82 2:68).

text: AA:s skrivelse till Ungdomsstyrelsen den 18 januari 2013 har enligt min uppfattning innefattat en begäran om att få ta del av en sammanställning av uppgifter som var införda i myndighetens diarium, dvs. en s.k. potentiell handling. Framställningen var således att betrakta som en begäran om att få ta del av allmän handling. Ungdomsstyrelsen lämnade också ut den efterfrågade handlingen, även om vissa uppgifter i den hade strukits över med hänvisning till sekretess. Så långt hanterade styrelsen i praktiken ärendet enligt regelverket om utlämnande av allmän handling. Styrelsen utformade dock sitt beslut som om ärendet avsåg utlämnande av uppgift ur allmän handling. Jag noterar även att det i remissvaret omväxlande talas om att ”handlingen” lämnats ut respektive att AA:s skrivelse handlagts som en begäran om att få uppgift ur allmän handling. Vad som förekommit ger intryck av att styrelsen vid sin prövning inte har hållit isär de två regelsystemen.

text: Enligt min uppfattning borde Ungdomsstyrelsen ha handlagt AA:s begäran enligt regelverket om utlämnande av allmän handling. I enlighet med detta borde beslutet att delvis avslå hans begäran ha varit försett med en överklagandeanvisning.

text: Omfattades de aktuella uppgifterna (namnen) av sekretess hos Ungdomsstyrelsen?

text: Ungdomsstyrelsen beslutade alltså att inte lämna ut namnen på de personer som begärt ut vissa allmänna handlingar hos styrelsen och som i det sammanhanget självmant lämnat uppgift bl.a. om sina namn. JO är återhållsam med att uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda fall. JO:s granskning är inte heller avsedd att ersätta den prövning som kan ske i ordinarie ordning. Med hänsyn bl.a. till att

text: AA inte gavs möjlighet att överklaga styrelsens avslagsbeslut finner jag dock anledning att uttala följande.

text: Som framgått är tanken att myndighetens diarium ska vara allmänt tillgängligt. Om det funnits skäl att med stöd av reglerna i OSL sekretessbelägga namnen borde dessa inte ha förts in i diariet. Styrelsens åtgärd att registrera namnen får förstås som att myndigheten vid den tidpunkten gjorde bedömningen att uppgifterna inte omfattades av sekretess. Skälen för styrelsens senare beslut att trots detta sekretessbelägga namnen har utvecklats i remissvaret och sammanfattats i tre punkter (se ovan under rubriken Utredning).

text: Under tredje punkten har styrelsen åberopat bestämmelsen i

text: 21 kap. 3 §

text: OSL. Av den bestämmelsen framgår följande. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysning om var den enskilde bor stadigvarande eller tillfälligt, den enskildes telefonnummer, e-postadress eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med denne samt för motsvarande uppgifter om den enskildes anhöriga, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs.

text: Jag noterar att kammarrätten i den ovan (under rubriken Bakgrund) nämnda domen prövade bl.a. om sekretess hindrade ett utlämnande av de namnuppgifter som är aktuella här. Domstolen fann att det inte förelåg grund för att med stöd av

text: 21 kap. 3 §

text: OSL sekretessbelägga namnen, vilka således kunde lämnas ut. Jag har samma uppfattning och konstaterar att uppgift om namn inte nämns bland de uppgifter som, enligt bestämmelsens ordalydelse, kan omfattas av sekretess.

text: Inte heller styrelsens övriga skäl har haft relevans i sammanhanget. Således har det inte varit fråga om att någon som anonymt begärt ut en handling efterforskats (punkten 1). Vidare är det som styrelsen anfört under punkten 2 svårbegripligt. Förekomsten av ”hot och risk för hot och våld mot anställda på Ungdomsstyrelsen” kan t.ex. inte ha haft betydelse för den här aktuella prövningen.

text: De skäl som styrelsen angett i remissvaret har sammanfattningsvis inte kunnat åberopas för att vägra ett utlämnande av handlingen som innehöll namnuppgifterna. AA borde därför ha fått ta del av handlingen i dess helhet.

text: I sammanhanget kan jag inte underlåta att anmärka att styrelsen i motiveringen till sitt avslagsbeslut till AA inte nämnt de skäl som i remissvaret tagits upp under punkterna 2 och 3. Jag vill erinra om att motiveringen av ett beslut ska återspegla samtliga skäl som myndigheten har lagt till grund för sitt ställningstagande.

text: Avslutande synpunkter

text: Såväl handläggningen som remissvaret visar att det hos Ungdomsstyrelsen finns stora brister vad gäller tillämpningen av TF och OSL i ärenden om utlämnande av

text: allmän handling. Jag förutsätter att Ungdomsstyrelsen, om det inte redan skett, genomför de kompetenshöjande insatser som nämns i yttrandet till JO. Vad som i övrigt förevarit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det anförda.