nyckelord: Frihetsberövande Förhör Förundersökning Hämtning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot bl.a. två polismän vid Polismyndigheten i Västra Götaland för beslut om gripande och hämtning till förhör

sammanfattning: AA greps som misstänkt för våldtäkt mot sin dotter efter att hennes mamma hade gjort en polisanmälan i samband med att hon skulle lämna över dottern till AA. JO konstaterar att beslutet att gripa AA fattades på ett bristfälligt underlag och på oklara grunder. Anmälan avsåg ett brott som skulle ha skett för flera år sedan och som redan hade varit föremål för polisanmälan och utredning. Det fanns alltså varken någon tillräckligt stark misstanke mot AA eller några utredningsskäl som motiverade ett gripande. Efter att AA hade varit gripen i cirka en timme beslutades det att han i stället skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. JO anser att även det beslutet var felaktigt. Det framstår i det närmaste som en förhastad åtgärd som vidtogs när det stod klart att det inte fanns tillräckliga skäl för gripande. I beslutet erinras därför om att hämtning till förhör inte får användas som substitut för ett gripande när förutsättningarna för gripande inte är uppfyllda. De polismän som fattade besluten om gripande respektive hämtning till förhör kritiseras. I beslutet behandlas även de åtgärder som vidtogs när AA förts till arresten.

text: Bakgrund

text: Genom ett beslut av domstol den 24 mars 2013 fick AA ensam vårdnad om sin dotter, född 2004. I beslutet angavs att dotterns mamma, BB, senast den 4 april

text: 2013 skulle lämna dottern till ett familjecentrum. Så skedde dock inte, och BB anhölls i sin frånvaro för egenmäktighet med barn.

text: Den 8 maj 2013 fick socialtjänsten kontakt med BB och dottern. De fördes till familjecentret, dit även AA anslöt. Syftet var att AA där skulle återknyta kontakten med dottern, som han inte hade träffat på nästan två och ett halvt år. Den 9 maj

text: 2013 ringde BB till Polismyndigheten i Västra Götaland och anmälde AA för att ha förgripit sig sexuellt på dottern. Polisen kom till familjecentret och tog upp anmälan. Brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, som skulle ha skett någon gång under perioden den 1 mars 2009–1 mars 2010. På grund av dotterns hälsotillstånd tillkallade polisen ambulans som förde henne och BB till akuten.

text: När AA senare anlände till akuten greps han som misstänkt för våldtäkt mot barn. Efter cirka en timme fattades det i stället beslut om att han skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. AA fördes därefter till personintaget vid arresten på Aminogatan. Han kroppsvisiterades och placerades i ett rum i arrestlokalen som kallas kapellet. Nästan tre timmar senare beslutade åklagaren att AA skulle friges utan att förhör hade hållits. Som skäl för frigivningen angavs bl.a. att beslutet om hämtning hade grundats på en polisanmälan om mycket gamla brott som tidigare hade anmälts och som det för närvarande saknades anledning att misstänka någon för.

text: Anmälan

text: AA anmälde händelsen till JO. Han redogjorde för händelseförloppet och anförde dessutom bl.a. följande.

text: Han greps och placerades i ett rum på sjukhuset. Polisen tog samtidigt hans mobiltelefon. Senare fick han besked om att han inte längre var gripen, men att han skulle följa med till polisstationen för förhör. Han fördes till arresten. Där kroppsvisiterades han, och polisen omhändertog bl.a. hans plånbok. Därefter låstes han in i en förvaringscell. Efter drygt tre timmar i förvaringscellen frigavs han utan någon närmare förklaring. Först då fick han tillbaka sin mobiltelefon och övriga tillhörigheter.

text: AA ansåg sammanfattningsvis att polisen grep och frihetsberövade honom utan grund. Polisen borde ha vetat att BB var anhållen i sin frånvaro och att hon tidigare hade gjort ca 30 grundlösa polisanmälningar mot honom, som alla hade lagts ned.

text: AA framförde även annan kritik mot polismyndigheten.

text: Utredning

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (länspolismästaren CC) yttrade sig om det som AA anfört. I yttrandet redovisades bl.a. upplysningar från de berörda tjänstemännen.

text: Omständigheterna i ärendet

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse: En kvinna [BB] ringer den 9 maj 2013 kl. 10.05 till länskommunikationscentralen (LKC) i Västra Götaland och berättar att hon snart ska tvingas lämna över sin dotter till dotterns far. BB påstår att fadern utsätter dottern för övergrepp. BB och dottern befinner sig enligt uppgift på ett familjecentrum [...]. Operatören på LKC gör en slagning på BB:s personnummer varvid det kommer fram att hon är efterlyst och anhållen i sin frånvaro för egenmäktighet med barn. [En] polispatrull […] beordras till familjecentret och är på plats kl. 10.51. En anmälan tas upp angående våldtäkt mot barn. Av anmälan framgår att det misstänkta brottet ska ha begåtts någon gång mellan den 1 mars 2009 och den 1 mars 2010. Ambulans tillkallas därefter och dottern förs till barnakuten på Östra sjukhuset för undersökning. Patrull[en] följer efter till Östra sjukhuset och meddelar kl. 12.30 att flickans far, AA, har kommit till sjukhuset. Polisassistent DD fattar beslut om gripande av AA kl.

text: 12.30. Därefter kontaktas åklagare kl. 12.35. Något beslut om tvångsmedel från åklagaren finns dock inte. Patrullen tar därefter kontakt med vakthavande befäl kl. 12.38. Gripandebeslutet hävs kl. 13.48 och ”omvandlas” till ett beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse. Båda besluten fattas av vakthavande befäl EE. Patrull[en] transporterar senare BB till personintaget på Aminogatan medan en annan patrull, […] transporterar AA till Aminogatan för förhör. AA anländer till Aminogatan kl. 14.15 och kroppsvisitation utförs på honom. Han placeras därefter i det s.k. kapellet. Åklagare beslutar kl. 17.00 att han ska friges utan föregående förhör.

text: Upplysningar från berörda tjänstemän

text: Polisassistenten DD har uppgett att han kommer ihåg att frågan om gripande diskuterades men inte att han fattade beslutet. Anledningen till gripandet måste enligt honom ha varit kollusionsfara, dvs. att förhindra att AA skulle ta kontakt med BB och dottern på sjukhuset. Bland annat på grund av flickans tillstånd hade han uppfattningen att misstanken avsåg en våldtäkt som hade skett nyligen.

text: Vakthavande befälet EE har uppgett följande:

text: Vid aktuellt tillfälle fick jag via operatör på LKC vetskap om händelsen […]. Uppgifter som operatören tagit fram klargjorde att [kvinnan som gjort polisanmälan, BB] var efterlyst för egenmäktighet med barn och befann sig på ett familjecentrum. Uppgifter från BB gjorde […] gällande att hon var där med sin dotter och att pappan, AA, hade förgripit sig sexuellt på dottern. Då jag en stund senare får samtal från polispatrullen på plats får jag veta att dottern är helt apatisk och i mycket dåligt skick på grund av […] förgripelse[n]. En ambulans är rekvirerad till platsen. Dottern och BB förs med ambulans till Östra sjukhuset. När polispatrullen är på sjukhuset får de uppgifter om att AA är på väg dit […] och de önskar gripa [honom]. På de uppgifter vi då fått fram prövar jag gripandet och säger att det är klart. Ytterligare uppgifter från flera håll kommer efter hand till LKC, om att BB kan ha fått dottern att spela att hon har varit utsatt för […] sexuella förgripelser och sitt nästan medvetslösa tillstånd. Jag vill minnas att uppgifterna kom från AA:s juridiska ombud och från socialtjänsten. Uppgifter gör även gällande att BB:s anhöriga är på väg till platsen för att hjälpa henne i ärendet vilket gör att jag ändå har kvar en viss misstanke om att […] brott kan ha skett. Med tanke på ovan [nämnda] uppgifter ser jag att ett gripande av en misstänkt inte längre kan göras. Anmälan om en sexuell förgripelse kvarstår dock och får ställas mot de nya uppgifter som kommit till min kännedom, om att BB med dottern kan ha iscensatt händelsen. För att säkerställa uppgifter[na] och AA:s oskuld/skuld talar jag om för patrullen att gripandet hävs och att jag tagit beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse […].

text: Polismannen FF, som inledningsvis var förundersökningsledare, har uppgett att han av beredskapskommissarien GG fick information om att det anmälda brottet redan utreddes av Länskriminalpolisen och att det inte var aktuellt med några utredningsåtgärder mot AA. Denna information förmedlade han till åklagaren.

text: Beredskapskommissarien GG var även handläggare i de två ärenden där anmälningar av AA för våldtäkt/sexuella övergrepp mot dottern behandlades. Hon har uppgett att anmälningarna hade kommit in under 2013 men att det var mycket som tydde på att de avsåg händelser som redan var anmälda och utredda och där förundersökningen var nedlagd. Det fanns inte några beslut om tvångsmedel eller

text: direktiv att AA skulle förhöras eller delges någon misstanke. Polisanmälan den 9 maj 2013 gällde också dessa tidigare händelser.

text: Kammaråklagaren HH, som uppgett att han trädde in som förundersökningsledare först efter det att beslutet om hämtning hade verkställts, har i en tjänsteanteckning den aktuella dagen angett följande:

text: Åklagaren […] häver hämtningsbeslutet och beslutar att misstänkt ska friges utan förhör. Det har framkommit att hämtningsbeslutet grundats på en i dag gjord polisanmälan om mycket gamla brott som tidigare anmälts och som det för närvarande saknas anledning att misstänka någon för. Dagens anmälan kan ses som en hämndåtgärd med anledning av samtidigt vidtagna tvångsmedel mot den andra parten rörande misstanke mot denne om egenmäktighet med barn.

text: JJ, tf. biträdande chef för polisområde Storgöteborg, har uppgett att den normala rutinen vid misstanke om våldtäkt mot barn är att ärendet lottas på en åklagare och att ett beslut om eventuella tvångsmedel fattas först efter det att målsägandeförhör hållits.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten redovisade bl.a. följande bedömning av beslutet om gripande:

text: Ett beslut att gripa någon förutsätter att det finns anhållningsskäl. För ett anhållningsbeslut krävs i sin tur att det föreligger skäl för häktning. För att en polisman ska få gripa någon krävs vidare att det är fråga om ett brådskande fall. Enligt vad som framkommit av utredningen greps AA när han kom till Östra sjukhuset. Polisassistent DD hade då, enligt de uppgifter han lämnat, uppfattningen att det misstänkta brottet var nyligen begånget och att det fanns en risk för att AA, om han fick tillfälle att ta kontakt med mamman [BB] och dottern på sjukhuset, skulle kunna påverka utredningen av brottet. Enligt DD måste det därför ha varit fråga om ett brådskande fall när han beslutade att gripa AA. Först efter gripandet tog polispatrullen kontakt med åklagare och vakthavande befäl, vilket också tyder på polispatrullen bedömde frågan som brådskande. Åklagaren fattade inget beslut om anhållande av AA. Vakthavande befäl EE har uppgett att han gav ”klartecken” till ett gripande. Mot bakgrund av de uppgifter som EE lämnat, nämligen att dottern var helt apatisk och i mycket dåligt skick på grund av förgripelsen, är det högst sannolikt att även han haft uppfattningen att det var fråga om misstanke om ett nyligen begånget brott och att han prövade gripandefrågan utifrån denna förutsättning. När det gäller gripandet vill polismyndigheten vidare framhålla att det är polis på plats som ska fatta ett beslut om gripande, och inte vakthavande befäl, som inte befinner sig på platsen. Det förekommer dock att poliser i yttre tjänst vid svårbedömda fall kontaktar vakthavande befäl, eller annat befäl, för rådgivning i gripandefrågan. Av utredningen i ärendet kan inga andra slutsatser dras än att så har skett i detta fall. Vakthavande befäl EE har senare, när han fått in nya uppgifter i ärendet, hävt gripandebeslutet. Detta beslut kan i sig inte klandras eftersom polismyndigheten får häva ett beslut om gripande, innan åklagare har underrättats om frihetsberövandet och om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande.

text: I fråga om beslutet att hämta AA till förhör utan föregående kallelse anfördes bl.a. följande:

text: [Det] kan konstateras att hämtningsbeslutet, med beaktande av att det var fråga om misstanke om ett brott begånget för flera år sedan och att utredning rörande det påstådda brottet redan var genomförd, fattades utan att förutsättningarna för

text: hämtning till förhör utan föregående kallelse var uppfyllda. Frågan är dock vad vakthavande befälet EE kände till om detta vid tidpunkten för beslutet. De uppgifter som kommit fram, särskilt de uppgifter som lämnats av EE och DD, ger en bild av att samtliga inblandade befattningshavare, i vart fall inledningsvis, hade uppfattningen att det rörde sig om färska brottsmisstankar. Såväl gripandebeslutet som hämtningsbeslutet synes ha fattats på grundval av denna missuppfattning av situationen.

text: Sammanfattningsvis konstaterade polismyndigheten att såväl beslutet om gripande som beslutet om hämtning till förhör inte föregicks av en tillräckligt noggrann prövning och att de fattades utifrån felaktig information.

text: I frågan om hur länge AA hölls kvar i väntan på förhör anfördes följande:

text: […] AA fick vänta i två timmar och 45 minuter […] innan han frigavs. Något förhör genomfördes aldrig med honom. Den lagstadgade tidsgränsen för kvarhållande vid hämtning till förhör har i och för sig inte överskridits. Förhör ska dock påbörjas med största skyndsamhet och kan så inte ske på grund av omständigheter som inte är hänförliga till den person som ska höras bör förhöret i stället skjutas upp och personen ges möjlighet att lämna förvarslokalen. Polismyndigheten anser att kvarhållandet av AA, särskilt med beaktande av de bakomliggande omständigheterna, var för lång.

text: Polismyndighetens kompletterande yttrande JO återremitterade ärendet till polismyndigheten för att få ytterligare klargöranden och svar på vissa frågor.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren KK) kom in med ett kompletterande yttrande.

text: Allmänt om ingripandet och handläggningen av ärendet

text: Polismyndigheten redogjorde inledningsvis för ärendet i stort och utvecklade följande om vad som låg bakom polisens handlande:

text: Aktuellt ärende är svåröverskådligt och allt tyder på att det var så även den 9 maj 2013. Polisen kontaktades den dagen av en kvinna [BB] som uppgav att hon ville göra en anmälan om övergrepp mot sin dotter. Anmälningar om brott tas på allvar av polisen och en patrull skickades till platsen för att ta upp en anmälan. Brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, som skulle ha skett någon gång under åren 2009–2010. Patrullen kände till att BB var anhållen i sin frånvaro för egenmäktighet med barn. Samtidigt kunde de konstatera att barnet uppträdde på ett sätt som gav stor anledning till oro och de tillkallade därför ambulans. Både BB och barn[et] fördes till Östra sjukhuset i Göteborg och patrullen följde efter. Till sjukhuset kom så småningom även barnets far, AA, den utpekade gärningsmannen. AA hävdade att han enligt domstolsbeslut hade vårdnaden om barnet, en uppgift som var korrekt. Det är i det läget och med den informationen som patrullen hade att fatta ett beslut. Det första beslutet som fattades var ett beslut att gripa AA. Om det finns skäl att anhålla någon får en polisman i brådskande fall gripa en person, även om det saknas ett anhållningsbeslut. Ett gripande är en provisorisk åtgärd i avvaktan på att åklagare ska hinna pröva frågan om anhållande. Mot bakgrund av att brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, ett brott som har fängelse i lägst två år i straffskalan, var patrull på plats tvungen att fatta ett beslut. De visste samtidigt att AA skulle avlägsna sig med barnet, dvs. målsäganden, om de inte ingrep. Mot denna bakgrund fattades beslutet om gripande.

text: Därefter kom nya uppgifter om situationen in till vakthavande befäl. Uppgifterna kom bl.a. från AA:s juridiska ombud och gällde att BB:s och dotterns beteenden kunde vara spelade och oriktiga och att en vårdnadstvist pågick sedan länge. Det rörde sig dock om partsuppgifter, vilka ska och måste kontrolleras innan de används som underlag för ett beslut. Vakthavande befäl gjorde bedömningen att misstankarna mot AA hade försvagats och hävde därför gripandebeslutet och beslutade i stället om hämtning till förhör. Han ansåg dock fortfarande att AA var misstänkt. AA fördes till personintaget på Aminogatan och placerades i det s.k. kapellet. Under tiden arbetade utredare och förundersökningsledare med att få klarhet i ärendet. Detta medförde så småningom att åklagare kunde konstatera att det inte fanns några misstankar mot AA och således inga utredningsåtgärder att vidta. AA kunde då friges utan att förhör behövde genomföras. Att en person som har hämtats till förhör i vissa situationer kan få vänta på att förhöret ska kunna genomföras anses vara vedertaget om det finns skäl för det. [– – –] I förevarande fall krävde situationen enligt myndighetens uppfattning ett snabbt beslut om hämtning till förhör som i sig medförde att förberedelserna inte var färdiga när AA kom till polisstationen. Det är i vart fall förklaringen till att AA fick vänta i nästan tre timmar innan han kunde lämna polisstationen.

text: Kontakter med åklagaren i samband med gripandet av AA

text: Polismyndigheten angav att patrullen enligt händelserapporten kontaktade åklagaren kl. 12.35 om ”eventuella beslut mot pappan”. DD kommer dock inte ihåg vad som diskuterades vid samtalet med åklagaren. Det framgår i vart fall inte av dokumentationen att åklagaren skulle ha underrättats om gripandet.

text: Beslutet om hämtning till förhör utan föregående kallelse

text: Polismyndigheten anförde att grunden för beslutet att hämta AA till förhör som misstänkt var att det fanns en risk för att utredningen försvårades. Misstanken avsåg ett brott med ett straffminimum på två års fängelse, och AA skulle hämta målsäganden från platsen. Mot den bakgrunden fanns det en kollusionsfara oavsett om brottet var begånget 2009 eller i nutid.

text: Förvar i väntan på förhör m.m.

text: Polismyndigheten uppgav att det bl.a. på grund av bristande dokumentation inte är klarlagt om AA hade tagits i förvar eller endast hållits kvar för förhör. Myndigheten ansåg dock att det hade funnits förutsättningar för att ta AA i förvar utifrån den kunskap man hade om ärendet vid tidpunkten och med hänsyn till ändamålet med ingripandet.

text: Polismyndigheten anförde även att det kunnat konstateras att det inom myndigheten råder osäkerhet om tillämpningen av bestämmelsen om rätt för polisen att ta någon i förvar. Myndigheten har för avsikt att omgående göra en genomlysning av problematiken.

text: Kapellet

text: AA har uppgett att han placerades i ett låst rum när han väntade på att förhöras. Polismyndigheten, som tidigare uppgett att AA placerades i det s.k. kapellet, har förtydligat att detta är ett olåst utrymme, beläget vid entrén till personintaget och att det

text: övervakas av en vaktkonstapel. I kapellet kan flera personer placeras samtidigt, till skillnad från en arrestcell där endast en person åt gången placeras.

text: Kroppsvisitationer och omhändertagande av föremål m.m. I frågan om vilket stöd polismyndigheten hade för att kroppsvisitera AA och omhänderta eller beslagta hans tillhörigheter uppgav myndigheten följande:

text: Av arrestantbladet framgår att AA kroppsvisiterades med stöd av

text: 19 § 1 polislagen

text: […]. Arrestantbladet är upprättat av den polispatrull som transporterade AA till polisstationen och avser därför den skyddsvisitation som dessa polismän gjort i samband med eller före transporten. Vid en andra visitation i samband med ankomsten till personintaget kroppsvisiterades AA med stöd av 4 kap. 2 § häkteslagen […]. JO:s inspektioner av arresten på Aminogatan JO:s tillsyn bedrivs förutom genom prövning av klagomål från allmänheten också genom inspektioner. JO inspekterar regelbundet myndigheter och domstolar runt om i landet. Under de senaste åren har JO inspekterat polisarresten på Aminogatan vid två tillfällen. Den senaste inspektionen genomfördes i oktober 2014. Det framgick då bl.a. att det kunde variera om dörren till det rum som har kallats kapellet låses eller inte. (Se JO:s protokoll i ärende med dnr 5548-2014.)

text: Övrigt Ingripandet mot AA har varit föremål för utredning hos Riksenheten för polismål (numera Särskilda åklagarkammaren) vid Åklagarmyndigheten. Den 31 januari 2014 beslutade åklagaren att inte inleda någon förundersökning. Enligt åklagaren gav uppgifterna i ärendet inte anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade begåtts. Den anmälda gärningen var att bedöma som ringa fall av tjänstefel och var därför inte brottslig.

text: AA:s yttrande AA yttrade sig över det som polismyndigheten hade anfört och utvecklade det han framfört i sin anmälan. Han ifrågasatte bl.a. att polisen ansåg att ärendet var svåröverskådligt eftersom det var ett gammalt ärende som han hade haft kontinuerlig kontakt med polisen om. Han anförde även att dottern enligt domstolsbeslutet skulle lämnas till familjecentret och att polisens påstående att han skulle hämta dottern är en efterhandskonstruktion. När det gäller hans mobiltelefon angav han att polisen tog den redan när han greps och att han inte fick tillbaka den förrän han frigavs. I samband med att han kom till arresten omhändertogs även vissa andra tillhörigheter, bl.a. hans plånbok. AA höll även fast vid att dörren till kapellet hade varit låst utifrån och ifrågasatte att det skulle ha funnits förutsättningar för att ta honom i förvar.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Regler om häktning, anhållande och gripande Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket påföljden är fängelse minst ett år får häktas om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han

text: eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (s.k. kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (

text: 24 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Häktning beslutas av domstol och får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (

text: 24 kap. 1 § tredje stycket

text: RB).

text: Om det finns skäl att häkta någon får personen anhållas i avvaktan på rättens prövning. Beslut om anhållande fattas av åklagaren. Om det finns skäl att anhålla någon får en polisman i brådskande fall besluta att gripa personen. Därefter ska förhör hållas och åklagare skyndsamt underrättas om frihetsberövandet. Åklagaren ska efter förhöret omedelbart besluta om den misstänkte ska anhållas. Om den misstänkte inte anhålls ska beslutet om gripande omedelbart hävas. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av den polisman som har fattat beslutet. (Se 24 kap. 6–8 §§ RB.)

text: Den som frihetsberövats som gripen, anhållen eller häktad på grund av kollusionsfara får åläggas inskränkningar i sina kontakter med omvärlden (s.k. restriktioner). Restriktioner kan avse t.ex. begränsningar i rätten till telefonsamtal och annan elektronisk kommunikation. Frågor om restriktioner prövas av förundersökningsledaren eller åklagaren. Om en person är häktad krävs det att domstol beslutat om tillstånd att meddela restriktioner. (Se

text: 24 kap. 5 a §

text: RB och 6 kap. 2 och 3 §§ häkteslagen.) Regler om hämtning till förhör utan föregående kallelse Att en förhörsperson under vissa omständigheter får hämtas till förhör är reglerat i

text: 23 kap. 7 §

text: RB. Av bestämmelsens andra stycke följer att hämtning i en del fall får ske utan någon föregående kallelse. Förutsättningarna för detta är bl.a. att förundersökningen avser ett brott på vilket fängelse kan följa och att det skäligen kan befaras att förhörspersonen antingen inte skulle följa en kallelse eller, med anledning av en kallelse, skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen.

text: Ett beslut om hämtning kan avse både den som är misstänkt och annan. Ett beslut om hämtning av den misstänkte förutsätter inte att misstanken om brott har nått upp till skälig misstanke. Misstankens styrka bör dock beaktas vid bedömningen av om det finns förutsättningar för beslut om hämtning (se bl.a. JO 1994/95 s. 352).

text: Hämtning till förhör får inte användas som substitut för gripande eller anhållande när de rättsliga förutsättningarna för de senare åtgärderna inte är uppfyllda. Hämtning till förhör har endast som syfte att möjliggöra förhör. Gripande och anhållande har ett vidare användningsområde: att förhindra att en misstänkt person

text: avviker, undanröjer bevisning eller fortsätter brottslig verksamhet. (Se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 3:e upplagan, s. 185.)

text: Inför ett beslut om hämtning ska polisen, liksom vid andra tvångsmedel, beakta behovs- och proportionalitetsprinciperna. Detta innebär bl.a. att polisen ska överväga om det för den enskilde finns mindre ingripande alternativ och om skälen för hämtning uppväger den olägenhet som det innebär för den enskilde.

text: Regler om kvarstannade för förhör och förvar m.m. Beslutet om hämtning till förhör är verkställt och upphör när den hämtade har kommit till förhörslokalen. Då blir i stället reglerna om skyldighet att stanna kvar för förhör tillämpliga. Kvarstannande för förhör är en särskild tvångsåtgärd som främst syftar till att förhör ska kunna hållas även med den som mot sin vilja förts till polisen för förhör. Den som inte är anhållen eller häktad är dock i normalfallet inte skyldig att stanna kvar för förhör längre tid än sex timmar. (Se

text: 23 kap. 9 § första stycket

text: RB och Gunnel Lindberg, a.a., s. 186.)

text: Förhöret ska påbörjas så snart som möjligt när beslutet om hämtning har verkställts. Hämtning till förhör ska planeras så att man undviker onödig tidsspillan för den som ska höras. Vid ett beslut om hämtning bör utredningen ha kommit så långt att det finns förutsättningar för att omedelbart hålla ett meningsfullt förhör med den som hämtats. (Se 5 § förundersökningskungörelsen, Gunnel Lindberg, a.a., s. 180 f. och JO 1975 s. 136.)

text: Om förhöret av någon anledning inte kan påbörjas omgående bör den som hämtats få uppehålla sig i ett väntrum, förhörsrum eller annat lämpligt rum. I normala fall får det rummet inte vara låst. Den som är skyldig att stanna kvar för förhör får däremot hållas kvar med visst tvång, t.ex. bevakning. Det får dock endast vara sådant tvång som krävs för att hindra den förhörde från att avlägsna sig eller kommunicera med andra förhörspersoner. En person som endast är hämtad till förhör får inte åläggas restriktioner, och det är inte heller tillåtet att omhänderta mobiltelefon eller annan kommunikationsutrustning i syfte att hindra honom eller henne från att ta kontakt med andra personer, t.ex. för att en sådan kontakt skulle riskera att försvåra utredningen. Oönskade telefonkontakter får i stället förhindras genom att förhörspersonen bevakas. (Se bl.a. Gunnel Lindberg, a.a., s. 181 f. och 189 och

text: JO 2005/06 s. 84

text: Utgångspunkten är alltså att den som hålls kvar för förhör ska placeras i en öppen lokal. Den som kan misstänkas för brott får dock under vissa omständigheter tas i förvar, dvs. låsas in, under den tid som han eller hon är skyldig att stanna kvar för förhör. Det krävs då att förvar är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med ingripandet, ordningen eller säkerheten (

text: 23 kap. 9 § fjärde stycket

text: RB). I motiven till bestämmelsen anges att det kan finnas behov av att ta en misstänkt person i förvar om förhöret inte kan genomföras omgående. Som exempel ges fall där det kan finnas en risk att den som ska höras avlägsnar sig eller för en olämplig kommunikation med någon som också ska förhöras. (Se

text: prop. 1996/97:175 s. 53

text: f.)

text: I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förvaring av personer i polisarrest anges att om ett förhör med en person som har hämtats med stöd av

text: 23 kap. 7 §

text: RB undantagsvis inte kan påbörjas omedelbart, bör han eller hon uppmanas att vänta i ett väntrum, förhörsrum eller något annat olåst utrymme. Den som kan misstänkas för brott bör inte enbart på den grunden förvaras i en polisarrest. Sådan förvaring kan dock i undantagsfall vara ett alternativ till bevakad vistelse i en olåst lokal när det t.ex. finns risk för att den frihetsberövade avlägsnar sig eller försvårar utredningen. (Se 2 kap. FAP 102-1.)

text: Regler om kroppsvisitation enligt

text: polislagen

text: och häkteslagen Enligt

text: 19 § första stycket 1 polislagen

text: får en polisman kroppsvisitera en person som gripits eller omhändertagits i den utsträckning som är nödvändig av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand (s.k. skyddsvisitation).

text: I häkteslagen finns det regler om kroppsvisitation som gäller bl.a. den som är intagen i en polisarrest för förvar. Den som ska tas in i en förvaringslokal ska senast vid ankomsten kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål. Det behöver dock inte ske om det är uppenbart obehövligt. (Se 1 kap. 3 § 2 och 4 kap. 2 § häkteslagen.) Dokumentation I

text: 23 kap. 21 §

text: RB anges att det ska föras protokoll över en förundersökning. De närmare reglerna om vad förundersökningsprotokollet ska innehålla finns främst i förundersökningskungörelsen. Där anges bl.a. att beslut och uppgifter om tvångsmedel ska antecknas i förundersökningsprotokollet (20 §).

text: I

text: 27 § polislagen

text: finns bestämmelser om dokumentation av tvångsmedel, t.ex. gripande och omhändertagande av föremål.

text: Bedömning

text: Inledning AA greps som misstänkt för våldtäkt mot sin dotter. Efter att han hade varit gripen i cirka en timme beslutades det att han i stället skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. Han ansågs fortfarande misstänkt och fördes till arrestlokalen i väntan på förhör.

text: Av utredningen framgår att det var BB, dotterns mamma, som hade polisanmält honom. Det sexuella övergreppet skulle enligt anmälan ha begåtts någon gång mellan den 1 mars 2009 och den 1 mars 2010. Det har också kommit fram att det som anmälan avsåg redan hade polisanmälts och utretts ett antal gånger tidigare. BB var vid tidpunkten för den nu aktuella polisanmälan anhållen i sin frånvaro för egenmäktighet med barn. Anledningen till detta var att hon inte hade lämnat över dottern i enlighet med ett domstolsbeslut som innebar att AA skulle ha ensam vårdnad om dottern.

text: Min granskning har varit inriktad på besluten om tvångsmedel mot AA och placeringen av honom i arrestlokalen. Jag går därmed inte in på de andra frågor som AA tar upp i sin anmälan. Beslutet att gripa AA Ett beslut att gripa någon ska i princip grundas på en bedömning av om det finns skäl för häktning. I viss mån skiljer sig dock gripande från anhållande och häktning eftersom det är ett provisoriskt frihetsberövande som är avsett att gälla endast under en kort tid, innan åklagaren prövar frågan om den misstänkte ska anhållas eller friges. Även ett gripande är dock ett allvarligt ingrepp i den personliga friheten.

text: Det var DD som beslutade att AA skulle gripas. Han har som skäl för gripandet angett att det skulle förhindra att AA tog kontakt med BB och dottern på sjukhuset, dvs. att det fanns en kollusionsfara. Polismyndigheten har i sitt kompletterande yttrande uppgett att beslutet fattades mot bakgrund av att det fanns en risk att AA skulle avlägsna sig med dottern om polisen inte ingrep.

text: Utredningen tyder på att det varit en upprörd stämning när polisen kom till familjecentret och även senare på akuten. Det är under sådana förhållanden särskilt angeläget att polisens agerande är professionellt och genomtänkt. Det är inte helt klarlagt vilka av de bakomliggande omständigheterna DD kände till när han fattade beslutet att AA skulle gripas. Det verkar dock som om han drog förhastade slutsatser av de uppgifter han hade. Han har t.ex. angett att han på grund av flickans tillstånd var av uppfattningen att misstanken avsåg ett övergrepp som hade skett nyligen. Det är anmärkningsvärt att han inför beslutet inte förvissade sig om när det anmälda brottet skulle ha begåtts. Det har inte kommit fram vilka kontrollfrågor som ställdes till BB i samband med att anmälan togs upp och inte heller om det vidtogs några andra åtgärder, t.ex. att kontakta personalen på familjecentret, för att få en klarare bild av situationen.

text: Beslutet att gripa AA fattades alltså på ett bristfälligt underlag och på oklara grunder. Att under sådana förutsättningar över huvud taget fatta beslut om frihetsberövanden är inte rättssäkert. I detta fall visade det sig att det var ett oriktigt beslut. Anmälan avsåg ett brott som skulle ha begåtts för flera år sedan och som redan hade varit föremål för polisanmälan och utredning. Det fanns alltså varken någon tillräckligt stark misstanke mot AA eller några utredningsskäl som motiverade ett gripande.

text: Beslutet att gripa AA var alltså felaktigt. DD ska kritiseras för sitt beslut.

text: Eftersom polismyndigheten självmant hävde gripandet efter cirka en timme finns det inte tillräcklig anledning till kritik för att gripandet inte anmäldes till åklagaren. Jag vill dock ändå erinra om att ett gripande skyndsamt ska anmälas till åklagare. Det är angeläget att den som gripits inte är frihetsberövad längre än nödvändigt innan saken prövas av åklagaren. Det kan i detta fall konstateras att AA, när

text: åklagaren väl tog över ledningen av förundersökningen, frigavs utan att förhör hade hållits.

text: Beslutet att hämta AA till förhör utan föregående kallelse Efter att EE bl.a. fått information om att BB kunde ha iscensatt händelsen bedömde han att misstankarna mot AA hade försvagats och hävde beslutet om gripande. Detta var i sig en korrekt åtgärd. Han beslutade dock i stället att AA skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. Han ansåg att AA fortfarande var misstänkt för våldtäkt mot barn.

text: För att någon ska få hämtas till förhör i en situation som denna, dvs. utan föregående kallelse, krävs att det finns en konkret omständighet som talar för att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller att han skulle undanröja bevis eller försvåra utredningen om han fick en kallelse. Av beslutet om hämtning av AA framgår inte något närmare om grunden för åtgärden. EE har inte heller i samband med utredningen hos JO anfört någon närmare motivering. Polismyndigheten har dock uppgett att det fanns en risk att utredningen skulle försvåras eftersom AA skulle hämta dottern från platsen.

text: Att det fanns en risk att AA skulle påverka utredningen, t.ex. dotterns utsaga, kunde i och för sig ha varit ett skäl för hämtning. Utan att göra någon ingående prövning kan jag konstatera att detta rimligtvis borde ha förutsatt att förhör också hölls med dottern. Oavsett det ska även misstankens styrka beaktas vid prövningen av om det finns förutsättningar för hämtning. Särskilt mot bakgrund av att det anmälda brottet redan hade varit föremål för polisanmälan och utredning anser jag inte att misstanken mot AA var sådan att det var befogat att besluta om hämtning.

text: Liksom när det gäller gripandet fattades beslutet om hämtning på ett bristfälligt underlag och utan att tillräckliga kontroller hade gjorts. Det framstår i det närmaste som en förhastad åtgärd som vidtogs när det stod klart att det inte fanns tillräckliga skäl för gripande. Det finns därför anledning att erinra om att hämtning till förhör inte får användas som substitut för ett gripande när förutsättningarna för gripande inte är uppfyllda.

text: Även beslutet om hämtning av AA till förhör var alltså felaktigt. EE ska kritiseras för det beslutet.

text: Förvar och kroppsvisitation av AA m.m. Eftersom jag anser att beslutet om hämtning av AA var felaktigt fanns det inte heller någon grund att hålla kvar honom för förhör. Min bedömning när det gäller åtgärder som vidtogs när AA förts till arresten görs dock utifrån de förutsättningar som gällde vid den aktuella tidpunkten, dvs. att AA var hämtad till förhör.

text: Som framgått i avsnittet om den rättsliga regleringen får en misstänkt person som hämtats till förhör endast i undantagsfall placeras i polisarrest eller på annat sätt låsas in. För detta krävs att de rättsliga förutsättningarna för att ta personen i förvar

text: är uppfyllda och att det har fattats ett beslut om det. Då blir också häkteslagens regler om t.ex. kroppsvisitation tillämpliga.

text: AA skyddsvisiterades inför transporten till polisstationen. Vid ankomsten till arrestlokalen kroppsvisiterades han, och vissa av hans tillhörigheter, bl.a. plånbok, omhändertogs. Han placerades därefter i det rum som kallas kapellet.

text: Polismyndigheten har uppgett att det på grund av bristande dokumentation inte är klarlagt om AA togs i förvar eller endast hölls kvar för förhör. Myndigheten har dock utan närmare motivering angett att det på grund av bl.a. ändamålet med ingripandet fanns förutsättningar för att ta AA i förvar. Det ställer jag mig tveksam till. För att en person ska få tas i förvar krävs att det finns vissa särskilda skäl, t.ex. en risk att förhörspersonen avlägsnar sig eller för en olämplig kommunikation med någon som också ska förhöras. Några sådana omständigheter har inte kommit fram av utredningen. Under alla förhållanden borde polisen i så fall ha fattat ett beslut om förvar.

text: Eftersom det inte finns något beslut om förvar dokumenterat måste utgångspunkten för min fortsatta bedömning vara att AA inte var tagen i förvar. Därmed hade polisen inte rätt att kroppsvisitera honom och omhänderta hans tillhörigheter med stöd av häkteslagen. Polismyndigheten ska kritiseras för att detta ändå skedde.

text: AA skulle med den utgångspunkten ha placerats i ett öppet utrymme. Det råder delade meningar om hur det var med den saken. AA är av uppfattningen att han var inlåst i det rum som kallas kapellet. Polismyndigheten har angett att kapellet är ett olåst utrymme. Vid JO:s inspektioner av arresten har det emellertid framgått att det kan variera om rummet låses eller inte. Min slutsats är att det inte med säkerhet kan fastställas hur det var när AA var placerad där. Det är en brist i utredningen, men det finns inte anledning att tro att ytterligare utredningsåtgärder skulle ge någon klarhet i frågan.

text: Jag kan dock konstatera att polisen i vart fall inte hade rätt att låsa in AA och att det är allvarligt nog att han fick uppfattningen att han var inlåst. Lämpligheten i att över huvud taget placera personer som inte är tagna i förvar i arrestlokalen kan dessutom diskuteras. Det finns däremot inte anledning att ha någon invändning mot att AA bevakades, eftersom han enligt det beslut om hämtning som fattats var skyldig att stanna kvar för förhör och därmed fick hållas kvar med visst tvång.

text: Ärendet illustrerar den osäkerhet som även enligt polismyndigheten råder om tillämpningen av bestämmelsen om rätt för polisen att ta någon i förvar. Polismyndigheten har gett uttryck för uppfattningen att AA kroppsvisiterades enligt häkteslagen, vilket förutsätter att ett beslut om förvar har fattats, samtidigt som man gör gällande att han placerades i ett olåst utrymme. Detta framstår som inkonsekvent. Det är naturligtvis allvarligt att det inom polismyndigheten finns bristande kunskaper om förutsättningarna för en vanligt förekommande tvångsåtgärd. Myndigheten har uppgett att man har för avsikt att omgående göra en genomlysning av problematiken. Jag utgår från att det görs.

text: Hanteringen av mobiltelefonen En särskild fråga är hur polismyndigheten hanterade AA:s mobiltelefon. Han anger själv att polisen tog telefonen ifrån honom i samband med att han greps och att han inte fick tillbaka den förrän han frigavs.

text: På fråga från JO om vilket stöd polismyndigheten hade för att beslagta eller omhänderta AA:s tillhörigheter har myndigheten hänvisat till att AA skyddsvisiterades enligt

text: polislagen

text: inför transporten till polisstationen och att han kroppsvisiterades enligt häkteslagen vid ankomsten till arresten. AA:s uppgift om att mobiltelefonen togs ifrån honom redan i samband med gripandet har inte berörts. Det enda som kommer fram av dokumentationen i ärendet är att det i avvisiteringsprotokollet framgår att bl.a. mobiltelefonen förvarades i ett skåp i arresten tillsammans med AA:s andra tillhörigheter. Det går utifrån den uppgiften inte att säkert säga om det var först vid ankomsten till arresten som telefonen togs ifrån AA.

text: Enligt min mening finns det i och för sig inte något skäl att ifrågasätta AA:s uppgift om när polisen tog ifrån honom hans mobiltelefon. Jag måste ändå dra slutsatsen att det inte med säkerhet går att fastställa hur polisen hanterade hans mobiltelefon och vilket stöd man hade för det. Med hänsyn bl.a. till att ärendet återremitterats en gång anser jag inte att ytterligare utredningsåtgärder i denna del är meningsfulla.

text: Jag kan dock konstatera att såvida mobiltelefonen inte ansågs vara ett farligt föremål ger de bestämmelser som polismyndigheten hänvisat till inte någon rätt att ta ifrån AA hans mobiltelefon på det sätt som han påstår har skett. Om mobiltelefonen omhändertogs på grund av att AA omfattades av restriktioner borde den i vart fall ha återlämnats när beslutet om gripande hävdes. Ett beslut om hämtning ger nämligen inte polisen rätt att omhänderta förhörspersonens mobiltelefon för att hindra honom eller henne från att ta kontakt med andra personer. Om däremot förhörspersonen tas i förvar och häkteslagens regler blir tillämpliga kan en mobiltelefon anses vara ett otillåtet föremål som får omhändertas i samband med kroppsvisitation vid ankomsten till arresten.

text: Kvarhållandet av AA AA hölls kvar hos polisen i nästan tre timmar innan han frigavs efter beslut av åklagaren. Polismyndigheten har anfört att beslutet om hämtning fattades snabbt, vilket medförde att förberedelserna för förhöret inte var klara när AA kom till arrestlokalen.

text: När en person har hämtats till förhör ska förhöret påbörjas så snart som möjligt. Verkställigheten av ett beslut om hämtning ska föregås av en sådan planering att ett meningsfullt förhör kan hållas omedelbart när förhörspersonen kommer till förhörslokalen. Utgångspunkten för reglerna om kvarhållande är alltså att en förhörsperson inte ska behöva vänta på att förhöret påbörjas. Syftet med reglerna är i stället främst att det ska finnas möjlighet att hålla kvar någon när ett förhör behöver avbrytas för exempelvis kontroll av uppgifter.

text: Det kan självklart finnas situationer när det av olika skäl inte är praktiskt genomförbart att omedelbart inleda ett förhör. I AA:s fall har polismyndigheten inte anfört något närmare om vilka förberedande åtgärder som vidtogs under den tid han väntade på förhör. Detta talar i viss mån för att AA kunde ha förhörts – eller släppts – tidigare. Det är dock svårt att bedöma om längden på kvarhållandet i sig kan anses rimlig eftersom det är en följd av det felaktiga beslutet om hämtning. Att han hölls kvar så lång tid som tre timmar illustrerar snarare att beslutet om hämtning var förhastat. Särskilt mot bakgrund av att den lagreglerade tidsfristen för kvarhållande har hållits finns det inte tillräckliga skäl att kritisera polisen för längden på kvarhållandet i sig.

text: Avslutning Sammanfattningsvis anser jag att det varken fanns rättsliga förutsättningar för att gripa AA eller att hämta honom till förhör. Det framstår som om de berörda befattningshavarna har missförstått situationen eller dragit förhastade slutsatser, och de har inte heller kontrollerat tillgängliga fakta. Detta har medfört att det har fattats felaktiga beslut, vilket har drabbat AA i en för honom redan pressad situation. Med denna bakgrund vill jag betona att beslut om tvångsmedel måste vara väl övervägda, även i brådskande fall.

text: Av utredningen har det också kommit fram att det inom polismyndigheten råder osäkerhet om tillämpningen av bestämmelsen om rätt för polisen att ta någon i förvar, t.ex. i samband med hämtning till förhör. Det framstår som att man löst situationen med AA på det sätt som man tyckte var praktiskt snarare än vad som var rättsligt motiverat, och dessutom utan att något formellt beslut fattats. Det kan även noteras att det var först i samband med återremissen, efter en uttrycklig fråga från JO, som polismyndigheten uppmärksammade att det var oklart vilka grunder man hade för placeringen och behandlingen av AA i arrestlokalen.

text: Det har även framgått att det funnits brister i dokumentationen i några avseenden. Jag vill därför erinra polismyndigheten om vikten från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt av att beslut om tvångsmedel dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt.

text: Avslutningsvis kan jag också konstatera att de oklarheter som visat sig vid beslutsfattandet och behandlingen av AA den aktuella dagen har återspeglats i polismyndighetens yttranden till JO. Trots en relativt omfattande utredning har det inte gått att få fullständig klarhet i polismyndighetens handläggning i alla delar. Detta är anmärkningsvärt och naturligtvis otillfredsställande.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Skåne för långsam handläggning av en förundersökning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA riktade i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Skåne med anledning av handläggningstiden i en förundersökning om våld och hot mot tjänsteman. Han anförde bl.a. följande. Han blev utsatt för brotten när han tjänstgjorde som ordningsvakt på Casino Cosmopol i Malmö den 24 juli 2004. I polisanmälan angavs att entrén till casinot var kameraövervakad och att filmen kunde begäras ut. På grund av att utredningen stått stilla har dock bevismaterialet i form av videofilmen gått förlorad eftersom filmen endast sparades några månader.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K94144-04 infordrades. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 24 juli 2004 gjordes en anmälan om våld och hot mot tjänsteman. I anmälan namngavs målsäganden, AA, ett vittne och den misstänkte. Samma dag hördes också den misstänkte. Den 28 juli 2004 lades ärendet i balans. Den 2 juni 2005 meddelade casinot att det inte längre fanns någon film sparad från tillfället för det misstänkta brottet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden.

text: Polismyndigheten anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: AA tjänstgjorde den 24 juli 2004 som ordningsvakt vid Casino Cosmopol i Malmö. I en anmälan samma dag angående våld och hot mot tjänsteman gjorde AA gällande att en namngiven misstänkt person hade gjort sig skyldig till brott mot honom. Personen var gripen av vakter. Anmälan togs upp av polis på plats. Den misstänkte förnekade brott och frigavs efter förhör. I samband med att den misstänkte frigavs övertogs förundersökningsledarskapet av åklagare. Den 26 juli 2004 lämnades förundersökningsledningen åter till polismyndigheten och ärendet överfördes den 28 juli 2004 till dåvarande Närpolisområde 1 i Polisområde Malmö, numera Närpolisområde Malmö City. Som förundersökningsledare antecknades inspektören BB.

text: Under tiden augusti 2004 - maj 2005 låg ärendet i balans. Förundersökningsledaren prövade kontinuerligt – i samråd med chefen för närpolisområdet och chefen för polisområdets kriminalsektion – prioriteten gentemot övriga balanslagda ärenden. Den 2 maj 2005 tilldelades ärendet utredaren CC för handläggning. CC vidtog bl.a. åtgärden att den 1 juni 2005 försöka nå ett vittne per telefon. Vittnet har inte svarat på de meddelanden som då lämnades på dennes telefonsvarare. CC begärde vidare in en övervakningsfilm från Casino Cosmopol, men fick den 2 juni 2005 besked om att någon film inte fanns bevarad från det aktuella tillfället. Den 26 augusti 2005 samtalade CC med målsäganden AA som uttryckte sitt missnöje med handläggningen av ärendet. AA uppgav vidare att han hade men från skador som uppkom vid brottstillfället. Med anledning av dessa uppgifter skickades omgående en fullmakt för utfärdande av rättsintyg till AA. Under sommaren 2005 togs CC i anspråk för andra arbetsuppgifter och den 1 september 2005 tillträdde han en ny befattning. Den 1 november 2005 överlämnades ärendet till en ny utredare, DD, på Närpolisområde Malmö City. Utredningsarbetet pågår alltjämt.

text: Yttrande

text: Det kan konstateras att handläggningen av ärendet inte motsvarar de krav som ställs i

text: rättegångsbalken

text: med avseende på skyndsamhet. Från Polisområde Malmös sida har anförts att den främsta anledningen till att ärendet inte har kunnat hanteras snabbare är ett stort inflöde av prioriterade ärenden, för närpolisområdets del främst ungdomsärenden. Arbetsbelastningen har varit hög. Hög arbetsbelastning eller bristande resurser är enligt polismyndigheten inte godtagbara skäl för att låta ett ärende bli liggande utan åtgärd under så lång tid som här har förekommit. För det fall ett enskilt närpolisområde inte har tillräckligt med resurser för att klara handläggningen, måste en prövning göras om det på annat håll i polisområdet eller i myndigheten i övrigt finns resurser att tillgå. Dessa synpunkter gör sig särskilt gällande i en myndighet av Polismyndighetens i Skåne storlek. Som särskilt angelägen framstår en prioritering av ärenden där det finns en god prognos för att nå framgång i utredningsarbetet, t.ex. ärenden med känd gärningsman och där det finns möjlighet att säkra teknisk eller annan bevisning. Polisområde Malmö har genomfört ett antal åtgärder som bör kunna bidra till att den typ av brister i handläggningen som nu har konstaterats inte uppstår på nytt. Närpolisområde Malmö City tillfördes i juni 2005 ytterligare en förundersökningsledare. Vidare har en ökning av antalet utredare skett under året och ett arbete pågår som syftar till en ytterligare förstärkning av resurserna. Inom polisområdet genomförs regelbundet uppföljningar av de ärenden som är under utredning och en kontinuerlig bedömning görs av de ärenden som har lagts i balans. Sedan november 2005 har polisområdet vidareutvecklat uppföljningen genom ett prioriteringsunderlag som upprättas var fjortonde dag. I maj 2005 förändrade polisområdet den initiala hanteringen av ärenden, bl.a. genom mer långtgående förstahandsåtgärder. Det är polismyndighetens uppfattning att det nu aktuella ärendet utgör ett bra exempel på en typ av ärenden som med ytterligare åtgärder i direkt anslutning till brottet skulle ha kunnat slutföras på en relativt kort tid.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Därefter inhämtades ärendehistoriken från polismyndigheten, varvid bl.a. kom fram att vissa förhör hölls i början av år 2006 och att ärendet slutredovisades den

text: 13 februari 2006.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Av utredningen framgår att anmälan togs upp den 24 juli 2004 och att inga utredningsåtgärder vidtogs i ärendet förrän i juni 2005 då Casino Cosmopol kontaktades, varvid det konstaterades att övervakningsfilmen inte längre fanns bevarad. Därefter hölls förhör i början av år 2006 och ärendet slutredovisades den 13 februari 2006.

text: Polismyndighetens handläggning av det aktuella ärendet har varit behäftad med klara brister. Trots att det redan av anmälan framgick att det fanns teknisk bevisning som kunde ha betydelse för utredningen vidtogs inte någon som helst åtgärd under närmare ett år för att säkra denna och då var det för sent. Vidare fanns det ett namngivet vittne till händelsen men denne hördes inte förrän efter ca ett och ett halvt år. Till detta kommer den omständigheten att det fanns en utpekad gärningsman.

text: Jag är medveten om att polisens arbetssituation är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Det är dock helt oacceptabelt att ett ärende ligger obearbetat under så lång tid som nu varit fallet. Som polismyndigheten uppgett utgör ärendet också ett bra exempel på ett ärende som med ytterligare åtgärder i direkt anslutning till brottet skulle ha kunnat slutföras på relativt kort tid. Polismyndigheten förtjänar följaktligen kritik för handläggningen av ärendet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord: Anmälan Ansökan Sekretess Sjukvård

title: Akademiska sjukhuset inom Region Uppsala får allvarlig kritik för att ha lämnat felaktiga uppgifter om en patient i handlingar till en domstol

sammanfattning: Flera olika chefsöverläkare vid Akademiska sjukhuset har i anmälningar och ansökningar till förvaltningsrätten under flera års tid lämnat uppgifter som har avsett en annan person än patienten. ChefsJO ser ytterst allvarligt på att felaktiga uppgifter har varit en del av beslutsunderlaget i frågor som rör tvångsvård av patienten. För detta får sjukhuset allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 juni 2023 klagade AA på att en rättspsykiatriavdelning vid Akademiska sjukhuset inom Region Uppsala hade lämnat felaktiga uppgifter om honom i handlingar till förvaltningsrätten. AA anförde att uppgifterna inte avsåg honom utan en annan person. De felaktiga uppgifterna förekom i handlingar under perioden 2017–2022. Enligt AA kan detta ha lett till felaktiga beslut av förvaltningsrätten.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från rättspsykiatrin vid Akademiska sjukhuset. Därefter begärde JO att regionstyrelsen inom Region Uppsala skulle yttra sig över det som framförts i anmälan. I sitt yttrande anförde myndigheten i huvudsak följande:

text: Med anledning av från JO inkommen begäran om yttrande i ärende med dnr 4763-2023 har en intern utredning på Akademiska sjukhuset genomförts. Denna utredning bekräftar den förväxling av personuppgifter i ansökningar/anmälningar inskickade till förvaltningsrätten i tidsintervallet 2017-06-12–2022-12-05 som anmälaren riktar kritik mot. Internutredningen har syftat till att tidsbestämma när de felaktiga uppgifterna första gången förekom i ärendet samt att utreda vad som kan ha förorsakat det inträffade och vilka eventuella konsekvenser det kan ha fått.

text: Internutredningen har påvisat följande:

text: 1. De förväxlade personuppgifterna förekommer första gången i ansökan till förvaltningsrätten 2017-06-12. Detta, närmare bestämt, exklusivt under huvudrubriken ”Sammanfattande psykosocial historik avseende AA” (anmälande patient) med felaktigt personnummer angivet i den rubriken (det vill säga, med personnummer tillhörande den andra individen). Huvudrubriken ”Sammanfattande psykosocial historik avseende AA” inrymmer följande underrubriker: ”Familj/uppväxt”, ”Utbildning”, ”Anställningar”, ”Relationer”, ”Medicinska problem”, ”Psykiska problem”, ”Alkohol/droger” och ”Brottslighet”. 2. All information under ovan specificerade huvud- och underrubriker i ansökan härrör från fel individ. 3. Felaktig information har inte påträffats under några andra rubriker av ansökan. 4. Den felaktiga informationen enligt ovan har dessvärre förts vidare till samtliga kommande ansökningar/anmälningar tills dess att misstaget uppdagades inför anmälan 2023-05-15, vilken innehåller korrekta uppgifter. 5. Man kan utläsa ur ansökningar/anmälningar inskickade 2017-06-12 till 2022-12-05 under rubriken ”Sammanfattande psykosocial historik” att informationen är hämtad från RPU [rättspsykiatrisk undersökning, JO:s anm.] skriven av BB 2010 i mål … samt RPU skriven av CC 2011 i mål … I anmälan skriven 2023-05-15, som innehåller korrekta uppgifter, är informationen under denna rubrik inhämtad från RPU av DD 2013 i mål … 6. Ingen felaktig information har upptäckts i anmälande patients journaltext daterad före anmälan 2017-06-12.

text: Bedömning av orsaker:

text: Förväxlingen av personuppgifter är naturligtvis djupt olycklig och beklaglig och kan inte förstås på något annat sätt än att den orsakats av den mänskliga faktorn. Bedömningen är att de felaktiga uppgifterna torde ha tillkommit genom att informationen inför ansökan 2017-06-12 hämtats från fel persons RPU. Dessvärre har varken anmälande patient, olika inblandade läkare, offentliga biträden eller förvaltningsrätten, upptäckt misstagen under fem och ett halvt års tid.

text: Bedömning av konsekvenser:

text: I vilken grad har den felaktiga informationen varit till men för anmälande patient? Då man sida vid sida jämför den korrekta informationen med den felaktiga i ovan nämnda huvud- inklusive underrubriker, konstateras följande: Vissa delar av den felaktiga informationsmassan har framställt anmälande patient i en något sämre dager medan andra framställt patienten i en något bättre dager. Den samlade bedömningen är att de felaktiga uppgifterna inte har förlängt LRVvården och inte heller har påverkat friförmåner. Förvaltningsrätten väger i sina domar till stor del in indexbrottet, såväl som senaste tidens utfall av de vårdande och behandlande insatserna inklusive aktuell läkemedelsbehandling och effekterna av densamma samt patientens allmänna följsamhet/skötsamhet. Informationen som förvaltningsrätten till största delen baserar sina beslut på är således korrekt information om patienten. Den information som hade förväxlats var däremot av historisk karaktär, med lägre vikt för förvaltningsrättens och/eller chefsöverläkares beslut under åren 2017–2023.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: AA vårdades med stöd av lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV. Av denna lag framgår att chefsöverläkaren är skyldig att med vissa tidsintervall anmäla frågor om särskild utskrivningsprövning till förvaltningsrätten för prövning (se

text: 16 a §

text: LRV) och har möjlighet att ansöka hos domstolen om t.ex. tillstånd till permissioner (se

text: 10 §

text: LRV).

text: Av utredningen framgår att chefsöverläkare i anmälningar och ansökningar till förvaltningsrätten i fråga om AA under flera års tid har lämnat vissa uppgifter som har avsett en annan person än AA, i det följande benämnd EE. Dessa uppgifter har därmed varit en del av domstolens beslutsunderlag i frågor som rör tvångsvården av AA. Även om regionens bedömning, att de felaktiga uppgifterna om AA:s psykosociala historik inte har förlängt LRV-vården eller påverkat friförmåner, skulle vara korrekt kan jag konstatera att det inträffade är ytterst allvarligt.

text: Enligt regionens bedömning torde felet ha uppstått genom att information hämtades från fel persons rättspsykiatriska undersökning inför en ansökan till domstolen 2017. Jag vill understryka vikten av att den som ansvarar för att upprätta sådana handlingar som det nu är fråga om noggrant kontrollerar att de uppgifter som lämnas är korrekta. Det gäller även om uppgifterna sedan tidigare förekommer i liknande handlingar. Enligt min uppfattning är det anmärkningsvärt att felet har kunnat uppstå men även att ingen av de inblandade läkarna upptäckte misstaget under fem års tid.

text: Till detta kommer att sjukhuset har lämnat handlingar med uppgifter om EE till förvaltningsrätten. Uppgifterna har avsett bl.a. dennes personnummer och psykiska problem. Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. Utgångspunkten är alltså att uppgiften omfattas av sekretess. Det är naturligtvis inte acceptabelt att uppgifterna om EE, som är av sådan karaktär att de typiskt sett omfattas av sekretess och är integritetskänsliga, har hanterats på detta sätt.

text: Akademiska sjukhuset förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson.


nyckelord: Anstånd Kommunicering

title: Anmälan mot Socialnämnden i Falkenbergs kommun; fråga om bl.a. kommunicering och handläggningstid i ett ärende om yttrande i körkortsärende vid Transportstyrelsen

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Socialnämnden i Falkenbergs kommun avseende handläggningen av ett ärende rörande körkortsyttrande.

text: I anmälan anförde AA bl.a. följande. Hon upplystes i februari 2010 om att Länsstyrelsen i Hallands län den 3 december 2009 anmodat socialnämnden att yttra sig i hennes körkortsärende vid länsstyrelsen. Hon fick den 25 februari 2010 en kallelse från socialnämnden till ett möte. Hon kontaktade nämnden och meddelade att hon befann sig utomlands. Handläggaren i ärendet var emellertid inte anträffbar. Hon lämnade sina telefonnummer så att nämnden skulle kunna nå henne. Följande vecka fick hon en kallelse till ett nytt möte. Hon lyckades då komma i kontakt med handläggaren varvid hon meddelade att hon skulle återkomma till Sverige först till påsk. Handläggaren uppgav att nämnden inte underrättats om att hon befann sig utomlands samt att ärendet skulle komma att returneras till Transportstyrelsen (som den 1 januari 2010 tagit över länsstyrelsernas uppgifter inom körkorts- och yrkestrafikområdet; JO:s anm.) då hon inte infunnit sig enligt kallelserna. Den 8 mars 2010 skickades ärendet till Transportstyrelsen efter att det legat hos nämnden i tre månader utan åtgärd. Socialnämndens handläggare var vidare jävig i ärendet.

text: I anmälan klagade AA även på Länsstyrelsen i Hallands län och Transportstyrelsen. Anmälan har i den delen handlagts i ett särskilt ärende hos JO (se JO:s beslut den 3 september 2010 i ärende dnr 4491-2010).

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från socialnämnden.

text: Socialnämnden anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört beträffande nämndens handläggning under tiden den 4 december 2009 till och med den 8 mars 2010.

text: I ett remissvar anförde socialnämnden följande.

text: Begäran om körkortsyttrande inkom till socialförvaltningen i Falkenberg 2009-12- 04. Socialförvaltningen skall då normalt genomföra utredningen inom 2 månader. På grund av hög arbetsbelastning timanställdes extra personal i februari för att handlägga inkomna körkortsyttranden och första kallelsen skickades till AA 2010- 02-15, med tid för besök 2010-02-24. Då AA inte kom på besöket eller hördes av skickades ytterligare kallelse 2010-02-24 med tid 2010-03-03. 2010-03-03 ringer AA till socialförvaltningen och uppger att hon befinner sig i Spanien och att hon är åter i Sverige till påsk, dvs. i mitten av april. Ansvarig handläggare bedömer då att handläggningen överskrider angiven utredningstid och sänder handlingarna tillbaka till Transportstyrelsen för ny bedömning samt informerar Transportstyrelsen om att AA befinner sig i Spanien och är åter i Sverige till påsk. Som information kan nämnas att det inkom en ny begäran om yttrande från Transportstyrelsen 2010-04-21. Av Transportstyrelsens begäran framkom att AA åter är bortrest till den 15 maj 2010 och att hon därmed kan komma på samtal till socialförvaltningen efter detta datum. Yttrandet sändes till Transportstyrelsen 2010- 06-07. Frågan om handläggare BB varit jävig vid handläggningen har inte behandlats av socialförvaltningen under aktuell handläggningstid. BB har varit timanställd under februari–mars 2010 och skickat två kallelser samt därefter, i samråd med arbetsledare, sänt tillbaka handlingarna till Transportstyrelsen för ny bedömning, enligt gängse förfarande. Körkortsyttrandet har efter ny begäran från Transportstyrelsen handlagts av ordinarie handläggare inom socialförvaltningen.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: ska en socialnämnd i ärenden hos nämnden som avser myndighetsutövning mot någon enskild tillämpa bl.a.

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, om en parts rätt att få del av uppgifter. Av tredje stycket följer att vad som sägs i första stycket också gäller när det är fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna.

text: Enligt

text: 17 §

text: FL får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett om bl.a. avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga.

text: Transportstyrelsens beslut om bl.a. körkortstillstånd innebär myndighetsövning varför socialnämnden ska tillämpa

text: 17 §

text: FL vid handläggning och avlämnande av yttrande i ett sådant ärende.

text: I samband med att socialnämnden avslutade ärendet den 8 mars 2010 meddelade nämnden Transportstyrelsen, i en skrivelse benämnd ”Körkortsyttrande”, att AA inte kommit till de kallade mötena samt att ett möte kan äga rum först efter påsk. I skrivelsen uppgav nämnden vidare att AA i augusti 2006 blev anmäld enligt lagen

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall samt att hon enligt uppgift hade varit beroende av alkohol under 20–30 år.

text: Socialnämndens skrivelse innefattade inte något ställningstagande till om det fanns några hinder mot att AA innehade körkort. Däremot har nämnden, utan att AA fått möjlighet att yttra sig däröver, i skrivelsen lämnat uppgifter som till sin karaktär är sådana att de skulle kunna tala emot ett bifall till AA ansökan i körkortsärendet. Även om uppgifterna avser tiden före den incident som medförde att AA körkort återkallades kan de inte anses sakna betydelse för ärendets handläggning vid Transportstyrelsen. Med hänsyn härtill och då skrivelsen rubricerades som ett yttrande ligger det nära till hands att anse att AA skulle ha underrättats om uppgifterna och beretts tillfälle att yttra sig innan skrivelsen översändes till Transportstyrelsen. Nämnden har i sitt remissvar inte berört kommunikationsfrågan. Det kan måhända finnas utrymme för att hävda en annan uppfattning än min i frågan om skrivelsen skulle ha kommunicerats med AA. Om skrivelsen inte var avsedd att utgöra ett egentligt yttrande utan endast information till Transportstyrelsen om att nämnden inte fått kontakt med AA och att nämnden därför inte kunde avge ett egentligt yttrande borde dock uppgiften om AA eventuella tidigare missbruk inte ha tagits in i skrivelsen. Oavsett hur man ser på kommunikationsfrågan har således nämndens handläggning brustit.

text: Enligt

text: 7 §

text: FL ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Såvitt framkommit vidtog socialnämnden inte någon åtgärd med anledning av Länsstyrelsens i Hallands län begäran om yttrande förrän den 15 februari 2010 då en kallelse sändes till AA. Att ett ärende av förevarande slag ligger utan åtgärd i över två månader är givetvis inte tillfredsställande.

text: Eftersom AA på grund av utlandsvistelsen inte kunde närvara vid de två möten till vilka hon hade kallats avslutade nämnden ärendet. Även om det inte råder full klarhet i vilka kontakter som förevarit mellan AA och nämnden framgår att AA den 3 mars 2010 meddelade att hon skulle vara tillbaka i Sverige en dryg månad senare. Det kan ifrågasättas om inte nämnden utifrån denna information borde ha begärt anstånd från Transportstyrelsen. Jag vill inte gå så långt att jag i denna del riktar någon egentlig kritik mot handläggningen. Däremot kan jag konstatera att om nämnden hade begärt och beviljats anstånd skulle handläggningstiden i körkortsärendet sannolikt ha blivit kortare än vad som nu blev fallet.

text: Vad som kommit fram i fråga om jäv föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.