nyckelord: Beslut Kommunicering Underrättelse

title: En försäkringskassa har lämnat felaktiga uppgifter i ett ärende om aktivitetsstöd och sjukpenning. Även fråga om underlåten kommunicering i ett ärende om indragning av sjukpenning och återkrav

text: Den 8 mars 2004 meddelade JO Lundin följande beslut gällande Jönköpings läns allmänna försäkringskassas handläggning av ett ärende om aktivitetsstöd och sjukpenning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO berättade AA bl.a. detta. År 2002 var hon sjukskriven och fick halv sjukpenning. För att komma i gång med arbete ordnade hon själv en praktikplats. Arbetsförmedlingen godkände platsen och uppgav att hon skulle få aktivitetsstöd med resterande hälft. Hon började på praktikplatsen den 13 maj 2002. I mitten av juni ringde en tjänsteman från försäkringskassans kontor i Huskvarna och berättade att det inte går att ha aktivitetsstöd och sjukpenning samtidigt. Han skulle dock undersöka saken närmare. Dagen därpå återkom tjänstemannen och berättade att hon var ett undantagsfall och att hon skulle få ”hälften/hälften” under praktiktiden. – I slutet av juli upptäckte hon i samband med att hon skulle betala räkningar att det fattades pengar på hennes konto. Vid ett besök på försäkringskassan fick hon veta att arbetsförmedlingen hade ändrat hennes aktivitetsstöd från halvt till helt fr.o.m. den 6 juli 2002. På grund av de olika ”bryttiderna” för förmånerna fick hon ingen sjukpenning under tiden 11–20 juli. Hon förlorade ca 1 500 kr på detta.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till försäkringskassan för yttrande. I sitt första svar redogjorde kassan för det som hänt. Det remissvaret kommenterades av AA.

text: Sedan försäkringskassans akt granskats här remitterades ärendet åter till försäkringskassan för yttrande. Remissen hade följande lydelse. Försäkringskassan har tidigare yttrat sig i detta ärende. I remissvaret saknas emellertid en närmare redogörelse för och analys av kassans handläggning i formell mening, t.ex. vilka överväganden som kassan gjorde av behovet av kommunicering med den försäkrade innan beslut fattades. Vidare framgår varken av försäkringskassans yttrande eller av den infordrade akten att kassan har fattat några

text: formenliga beslut med anledning av de uppdagade bristerna. Om detta är fallet kan således inte beslutens utformning vad avser t.ex. motivering, lagstöd för åtgärderna eller överklagandehänvisning bedömas. Kassan anmodas därför att inkomma med ett nytt yttrande i ärendet.

text: Försäkringskassan – direktören BB – yttrade följande.

text: AA var halvt sjukskriven i samband med att hon påbörjade en aktivitet på halvtid med aktivitetsstöd från arbetsförmedlingen (Af) och uppbar fortsatt halv sjukpenning parallellt med det halva aktivitetsstödet. Detta är enligt gällande regler inte en möjlig kombination vilket innebar att beslutet om halvt aktivitetsstöd och utbetalning av fortsatt halv sjukpenning var fel. I AA:s situation ska därför helt aktivitetsstöd beviljas från Af (enligt Af:s regel är detta möjligt om aktiviteten genomförs på halvtid p.g.a. sjukdom). Sjukpenning ska inte utbetalas under aktiviteten. När den felaktiga hanteringen upptäcktes av våra handläggare korrigerade Af först beslutet till helt aktivitetsstöd fr.o.m. den 6 juli 2002. Helt aktivitetsstöd utbetalades därför fr.o.m. den 6 juli 2002. Samtidigt drogs sjukpenning in fr.o.m. samma tidpunkt. Indragningen skedde tyvärr utan att något formellt beslut fattades. Indragningen föregicks heller inte av någon kommunicering med AA. Senare ändrade Af beslutet om aktivitetsstöd till att gälla heltid ända från starten den 13 maj 2002. AA erhöll därför tillägg på sitt aktivitetsstöd för perioden 13 maj–5 juli med sammanlagt 6 981 kr netto. Denna tilläggsutbetalning gjordes den 15 november 2002. Ändringen av beslutet från Af innebar också att AA inte var berättigad till den halva sjukpenning som utbetalats för motsvarande tid. Avdrag för detta belopp (7 309 kr netto) har kvittats vid utbetalningar den 3 december 2002, den 24 januari 2003 och den 25 februari 2003. Avdragen avseende den för mycket utbetalda sjukpenningen perioden 13 maj–5 juli 2002 skulle rätteligen ha föregåtts av en sedvanlig återkravsutredning med kommunicering och formellt beslut. Så var tyvärr inte fallet. Ersättningen har därför felaktigt kvittats på de löpande utbetalningarna av sjukpenning avseende sjukfallet anmält den 4 september 2002. Det bör här noteras att kvittningarna föregicks av kontakter där vi kom överens med AA om hur kvittningen lämpligen kunde ske. Stor hänsyn togs här till AA:s önskemål om uppdelning av kvittningen så att hennes ekonomiska situation inte utsattes för alltför stora påfrestningar. Med de korrigeringar som gjorts har nu AA erhållit den ersättning som hon skulle ha haft om handläggningen gjorts korrekt från början. När det gäller AA:s uppgift att hon skulle ha förlorat 1 500 kr i juli månad 2002 är detta inte korrekt. AA torde avse de faktiska utbetalningar som gjordes under juli månad som kom att utgå med lägre belopp än vad som var fallet under tidigare månader. Detta beror på att aktivitetsstödet betalas ut i efterhand i större utsträckning än vad som är fallet med sjukpenning. För aktivitetsstöd avser utbetalningen i juli t.o.m. den 10 juli. För sjukpenning är motsvarande period t.o.m. den 20 juli. AA har dock erhållit rätt ersättning. Det kan också noteras att de ekonomiska utfallen för AA:s del skiljer sig endast marginellt mellan alternativen halvt aktivitetsstöd och halv sjukpenning resp. helt aktivitetsstöd. Vid halvt aktivitetsstöd parallellt med halv sjukpenning uppgick bruttobeloppet för AA:s del till ca 11 500 kr per månad. Motsvarande summa vid endast helt aktivitetsstöd var ca 11 200 kr per månad. Vi beklagar att fel information gavs inledningsvis kring AA:s möjligheter att uppbära halvt aktivitetsstöd parallellt med halv sjukpenning. Detta berodde i huvudsak på att en relativt nyanställd handläggare inte kände till den aktuella bestämmelsen. Vi konstaterar dock att AA inte torde ha lidit någon ekonomisk skada av detta då de ekonomiska utfallen, som framgår ovan, endast marginellt skiljer sig åt. Vad gäller handläggningen av indragningen av sjukpenning fr.o.m. den 6 juli 2003 och den för mycket utbetalda ersättningen perioden 13 maj–5 juli 2003 konstaterar

text: vi att handläggningen har klara brister. De formella bristerna vid indragningstidpunkten och när det gäller handläggningen av den för mycket utbetalda ersättningen kan endast förklaras med bristande kunskap från våra handläggares sida. Med anledning av det inträffade har vi därför gått igenom handläggningen med berörd enhet och klarlagt gällande förvaltningsrättsliga regler. Försäkringskassans nya remissvar skickades till AA för kännedom.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen framgår att AA under en tid fick aktivitetsstöd och sjukpenning samtidigt. Enligt vad som upplysts i ärendet var detta inte möjligt enligt reglerna på området. Om detta hade AA fått felaktig information från försäkringskassan. När det blev känt för kassan att sjukpenning utbetalats felaktigt gjorde den ytterligare fel under den fortsatta handläggningen av ärendet.

text: Felaktig information till den försäkrade I sitt yttrande har försäkringskassan bl.a. sagt att det var en relativt nyanställd handläggare hos kassan som lämnade felaktig information till AA om de regler som gäller för aktivitetsstöd och sjukpenning. Detta är givetvis olyckligt. Det som har kommit fram i den delen ger mig dock endast anledning att understryka vikten av att kassans tjänstemän har tillräcklig utbildning för de uppgifter de skall utföra. Indragning av sjukpenning och återkrav Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Undantag från huvudregeln kan göras bl.a. när det är uppenbart att det inte är nödvändigt att kommunicera, t.ex. vid gynnande beslut eller om materialet saknar betydelse för utredningen.

text: Av

text: 21 § förvaltningslagen

text: framgår att en part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur han kan överklaga det.

text: I det här fallet drog försäkringskassan in AA:s sjukpenning fr.o.m. den 6 juli 2002. Innan dess hade hon inte fått möjlighet att ta del av kassans utredning och yttra sig över kassans överväganden. Hon fick därmed inte möjlighet att redan på detta stadium bevaka sin rätt i ärendet. När kassan dessutom inte fattade något formellt beslut i frågan förlorade hon möjligheten att få beslutet omprövat och därmed också möjligheten att i ett senare skede överklaga det till domstol.

text: När det gäller återbetalningen av den sjukpenning som hade betalats ut till AA under tiden 13 maj–5 juli 2002 skulle kravet ha föregåtts av en återkravsutredning (se närmare om sådana utredningar i Riksförsäkringsverkets Vägledning 2002:16 Återkrav och fordringshantering hos Försäkringskassan).

text: AA skulle givetvis ha fått tillfälle att yttra sig även över den utredningen. Inte heller i denna fråga fattade kassan något formellt beslut.

text: De nu behandlade bristerna i försäkringskassans handläggning har varit allvarliga. Jag driver dock inte saken vidare, eftersom jag förutsätter att de åtgärder kassan sagt att den skall vidta blir effektiva. Jag förutsätter också att kassan – om det inte redan har skett – fattar de formella beslut som saknas och underrättar mig när detta gjorts .

text: Ärendet avslutas.

text: Den 22 mars 2004 inkom försäkringskassan till JO med besked om att de formella besluten hade fattats den 16 mars 2004.


publisher: Justitieombudsmannen

title: När en socialnämnd överlämnar viss handläggning till socialnämnden i en annan kommun ska det i den enskildes akt dokumenteras vilka uppgifter som har överlämnats

org: jo

text: Anmälningar och utredning m.m.

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 januari 2010, framförde AA klagomål mot en tjänsteman vid Socialnämnden i Mörbylånga kommun angående handläggningen av vissa ärenden rörande hans dotter. AA anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Han och hans f.d. sambo, BB, har tillsammans dottern CC, född 2002. Sedan sommaren 2008 har en vårdnadstvist pågått mellan honom och BB. Med anledning av denna tvist har nämnden handlagt ärenden rörande CC. Vid nämndens förvaltning arbetar DD som handläggare. DD är en nära vän till BB och har därför tagit en mycket aktiv roll i tvisten mellan honom och BB. Nämnden har överlämnat handläggningen av snabbyttrande, utredning om vårdnad och boende samt en orosanmälan till Socialnämnden i Borgholms kommun. Förvaltningarna i Mörbylånga och Borgholm har dock ett nära samarbete. DD har haft tillgång till information i ärendet och har därmed kunnat göra efterforskningar.

text: Socialnämnden i Mörbylånga kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande. Av yttrandet skulle framgå bl.a. vilken eller vilka uppgifter som nämnden hade överlämnat till Socialnämnden i Borgholms kommun och hur dokumentationen i dessa delar hade hanterats.

text: Nämnden, arbetsutskottet, beslutade att som remissvar till JO översända en tjänsteskrivelse som var upprättad vid socialförvaltningen. I skrivelsen, som var daterad den 7 april 2010, anfördes följande såvitt gällde frågan om överlämnande av uppgifter till Socialnämnden i Borgholms kommun.

text: Organisation

text: Socialförvaltningen i Mörbylånga kommun är en sammansatt organisation för huvudverksamheterna individ- och familjeomsorg, omsorg om personer med fysisk eller psykisk funktionsnedsättning, äldreomsorg samt hälso- och sjukvård. De olika verksamheterna är representerade i 12 olika resultatenheter med budget- och personalansvariga enhetschefer. Individ- och familjeomsorgen (Ifo) är en av dessa enheter.

text: Ölandskommunerna Borgholm och Mörbylånga hade under perioden 080701 och fram till och med 091230 en gemensam chef för sina respektive enheter för individoch familjeomsorgsverksamhet. Det var Mörbylånga kommun som efter en tids vakans på befattningen tog initiativet till att förhandla om ett tjänsteköpsavtal, vilket ledde till att Borgholms Ifo-chef EE också kunde tjänstgöra i motsvarande befattning i Mörbylånga kommun. Samarbetet mellan de bägge kommunerna fördjupades under perioden allt mer och konkreta förslag om samverkan avseende både myndighetsutövning och utförarverksamhet inom individ- och familjeverksamhet utreddes av Kommunlex under slutet av 2008. Utredaren rekommenderade en gemensam myndighetsnämnd som lämpligaste form och förslaget bereddes också politiskt i de bägge kommunerna. Kommunstyrelsen i Mörbylånga kommun valde dock att i en slutomgång säga nej till förslaget. De bägge kommunerna har sin individ- och familjeomsorgsverksamhet lokaliserad till respektive Borgholms och Färjestadens tätorter. Mörbylångas olika ledningsgrupper, även inbegripet socialförvaltningens ledning, är placerade i kommunkontoret beläget i Mörbylånga tätort.

text: En genomgång av Mörbylånga kommuns akt rörande dottern CC, ger vid handen att följande konkreta arbetsuppgifter överlämnades till och hanterades av Socialnämnden i Borgholms kommun: • upprättandet av ett snabbyttrande gällande vårdnad, boende och umgänge efter begäran härom från tingsrätten • genomförande av en utredning rörande vårdnad, boende och umgänge, också i detta fall på begäran av tingsrätten • upprättandet av förhandsbedömningar över de orosanmälningar som lämnats av AA och BB fram till och med utgången av 2009 • upprättande av förhandsbedömning över en orosanmälan från AA under 2010. Enligt gällande delegationsordning (2008–), är detta beslut på tjänstemannanivå och beslutsdelegat är enhetschef för individ- och familjeomsorgen. I en situation där Ifochefen ansvarar för verksamheten i bägge kommunerna och samtidigt är medveten om relationen mellan familjen och Mörbylångabaserade socialsekreteraren DD, tog EE beslutet att uppgifterna skulle hanteras av Borgholms kommun. Beträffande den orosanmälan som AA lämnat under 2010 är begäran om bistånd med en förhandsbedömning skriftligen dokumenterad. Detta förfarande är normal rutin då EE nu inte längre upprätthåller det gemensamma chefsansvaret. – – –

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 10 maj 2011 anförde JO Wiklund bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Överlämnande av uppgifter till Socialnämnden i Borgholms kommun Enligt

text: 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, svarar varje kommun för socialtjänsten inom sitt område. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (

text: 2 kap. 2 §

text: SoL i dess lydelse före den 1 maj 2011, jfr numera

text: 2 a kap. 1 §

text: SoL).

text: Utgångspunkten är att det är den kommun där barnet vistas som ska svara för eventuella utredningar rörande barnet. Enligt

text: 2 kap. 5 §

text: SoL får dock kommunen sluta avtal med annan om att utföra kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun

text: och en kommun kan, som i förevarande fall, överlåta vissa handläggningsuppgifter till en annan kommun. Ett sådant överlämnande kan begränsas till att enbart avse vidtagandet av vissa handläggningsåtgärder. Det finns emellertid inte något hinder mot att överlämnandet omfattar hela ärendet, dvs. även rätten att fatta beslut.

text: Jag har inte några invändningar mot att Socialnämnden i Mörbylånga kommun valde att lämna över vissa uppgifter till Socialnämnden i Borgholms kommun. Tvärtom framstår det som lämpligt att så skedde med hänsyn till att en tjänsteman vid förvaltningen hade en nära relation till en part i en komplicerad vårdnadskonflikt. Om en kommun väljer att överlämna vissa uppgifter till en annan kommun är det dock viktigt att detta dokumenteras. Det måste klart och tydligt framgå vilka uppgifter som har överlämnats till den andra kommunen. I förevarande fall framgår av journalanteckningarna beträffande CC att vissa uppgifter har överlämnats till socialtjänsten i Borgholms kommun. Det är emellertid oklart om själva beslutet att överlämna uppgifterna har dokumenterats eller inte. Vidare framgår det inte tydligt av journalanteckningarna om det endast är vissa handläggningsåtgärder som överlämnats till den andra kommunen eller om även rätten att fatta beslut i respektive ärende har överlämnats. Dokumentationen borde i dessa hänseenden ha varit tydligare.

type: avgorande


nyckelord: Integritet Sekretess

title: Kritik mot socialtjänstemän som utan samtycke från klienten tagit kontakt med anhöriga till denne för att diskutera klientens personliga förhållanden

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot tjänstemän vid Socialnämnden i Sundsvalls kommun angående sekretessbrott m.m. Hon anförde därvid bl.a. följande. Socialtjänstinspektören BB och socialsekreterarna CC och DD vid bostadssociala gruppen (BOS-gruppen) jämte 1:e socialsekreteraren EE och socialsekreteraren FF vid socialtjänsten Selånger har brutit mot tystnadsplikten. Tjänstemännen hade besökt AA:s 22-årige son och hans sambo i september 1999 och talat om henne. Samtalet fortsatte därefter på socialkontoret. BB hade talat med AA:s far i telefon vid ett flertal tillfällen under september och oktober 1999. Han hade också ringt till en läkare vid Sundsvalls sjukhus och frågat vilka kontakter hon hade där.

text: AA anförde därutöver att tjänstemännen även i övrigt hade uppträtt olämpligt och att hon på grund härav hade känt sig djupt kränkt och förnedrad.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades personakten avseende år 1999. Därefter anmodades Socialnämnden i Sundsvalls kommun att inkomma med utredning och yttrande över det som anfördes i anmälan. I ett remissvar anförde socialnämnden bl.a. följande.

text: /– – –/ AA hävdar att brott mot sekretessen har skett i tre olika sammanhang: i samband med ett besök hos hennes 22-årige son i september 1999, vid upprepade telefonsamtal som BB haft med hennes far samt vid ett telefonsamtal som BB haft med en läkare vid Sundsvalls sjukhus. AA hävdar dessutom att hon haft svårt att prata med tjänstemännen, att hon fått ”direkta oförskämdheter kastade rakt i ansiktet” och därför känt sig kränkt och förnedrad. /– – –/ Eftersom boende i jourlägenhet endast ska vara tillfälligt och eftersom AA vägrade betala några hyror och heller inte medverkade till att försöka finna en lösning på sin boendesituation blev BOS-gruppens handläggare tvungna att söka andra lösningar. Den som bor i en möblerad jourlägenhet saknar besittningsskydd och det skulle

text: därför ha varit möjligt att helt enkelt byta lås i lägenheten. Detta valde man dock att inte göra utan tog i stället kontakt med kvinnans 22-årige son för att be honom prata med sin mor och för att försöka få henne att förstå läget. Det var DD och BB som hade dessa kontakter med sonen. Telefonkontakterna med kvinnans far skedde i samma syfte, men här var det fadern själv som tog den första kontakten, därefter ringde BB honom vid ytterligare ett tillfälle. CC har däremot inte haft någon kontakt med vare sig sonen eller fadern. Detsamma gäller de båda handläggarna i distrikt Selånger, EE och FF. Inte heller sonens och faderns ansträngningar gav något resultat. Socialtjänsten anmälde därför ärendet till överförmyndarnämnden och hade via telefon samråd med en läkare vid psykiatriska kliniken. Sjukvårdspersonal gjorde även ett hembesök som blev resultatlöst eftersom AA tackade nej till hjälpinsatser från psykiatrin. I början av december lämnade AA jourlägenheten utan att meddela sig och socialtjänsten har därefter inte känt till var hon vistats. Av redogörelsen framgår att AA i praktiken ockuperade socialtjänstens jourlägenhet och vägrade varje form av samverkan för att hitta en lösning på sin boendesituation. Hon uppträdde dessutom hotfullt och aggressivt vid de sammanträffanden som bostadssociala gruppens handläggare hade med henne. Ett av hoten bedömdes f.ö. så allvarligt att en polisanmälan har gjorts. Kontakterna med AA:s son och far var direkt föranledda av kvinnans aggressiva attityd till handläggarna och hennes vägran att medverka till en lösning av sin bostadssituation. BOS-gruppens uppdrag i detta fall är närmast att likna vid en hyresvärds uppgift gentemot en hyresgäst och innehållet i samtalen har styrts av detta; samtalen har hållits på en strikt saklig nivå och endast berört de frågor som varit nödvändiga att beröra för att lösa den akuta boendeproblematiken. Bostadssociala gruppens handläggare har heller inte haft sådan kännedom om AA:s personliga förhållanden eller medicinska status att man haft integritetskränkande information att avslöja. De kontakter som togs med såväl sonen, fadern och psykiatriska kliniken bedömdes aldrig vara till men för AA. AA säger också i sin anmälan att hon känner sig djupt kränkt av socialtjänstens bemötande, att tjänstemännen varit oförskämda, inkompetenta och med sina attityder visat att de uppfattat henne som missbrukare, kriminell och psykiskt sjuk. På detta kan svaras att ingen av handläggarna medvetet har givit uttryck för uppfattningen att AA vare sig skulle vara missbrukare eller kriminell. Däremot har man ifrågasatt hennes psykiska hälsotillstånd och på olika sätt försökt förmå henne att medverka till en förändring av både sina sociala och medicinska förhållanden.

text: I beslut den 10 november 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Enligt huvudregeln i

text: 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretesskyddet gäller såväl gentemot enskild som annan myndighet. Det är den enskildes subjektiva uppfattning som utgör utgångspunkten för bedömningen av om men föreligger eller inte. Därför kan även uppgifter som för flertalet framstår som harmlösa omfattas av sekretess.

text: Den aktuella bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket i huvudsak innebär att uppgifter om enskilds personliga förhållanden inte kan lämnas ut utan den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som

text: sekretesslagen

text: hänvisar till. I förevarande sammanhang finns det anledning att nämna ett sådant undantag i

text: 1 kap. 5 § sekretesslagen

text: , nämligen att sekretess inte

text: utgör hinder mot att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet.

text: Som framgår av det ovanstående gäller sekretessbestämmelsen i

text: socialtjänst. I tredje stycket samma lagrum anges bl.a. att med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd. I förevarande fall innefattas självfallet i begreppet den verksamhet som bedrivs av socialtjänsten i Selånger. När det gäller BOS-gruppen framgår av remissvaret att nämnden anser att gruppens uppdrag i förevarande fall är att likna vid en hyresvärds uppgift gentemot en hyresgäst. Det är emellertid uppenbart att BOS-gruppens verksamhet är att hänföra till socialtjänst i

text: sekretesslagens

text: mening. Gruppen är organiserad under socialnämnden och verksamheten synes innebära bl.a. att bostadslösa personer får hjälp av socialnämnden i akuta situationer. De till JO anmälda tjänstemännen omfattas alltså av sekretessen enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: Kontakterna med AA:s son Enligt socialnämnden var det endast BB och DD som hade vissa kontakter med AA:s son. Jag har inte funnit skäl att betvivla denna uppgift. Syftet med deras kontakt var, enligt remissvaret, att få hjälp av sonen att förklara läget för AA och få henne att förstå detta. Även om syftet var vällovligt utgår jag från att samtalet med sonen inte var möjligt att föra utan att röja sekretessbelagda uppgifter om AA:s personliga förhållanden, framför allt rörande hennes bostadsförhållanden. Det har inte framkommit att AA hade lämnat samtycke till kontakten. Tvärtom framgår det att AA tidigare hade förklarat för socialsekreteraren FF att hon inte ville att sonen skulle informeras om hennes situation (journalanteckning i personakten den 26 mars 1999). Vidare antecknades att socialtjänsten inte fick lämna ut några uppgifter om henne. Även om det inte finns något som tyder på att BB och DD skulle ha känt till AA:s inställning i den delen, kan det inte ha stått klart att uppgifter om AA:s personliga förhållanden kunde röjas för sonen utan samtycke från henne. Det saknar därvid betydelse att det, enligt socialnämndens uppfattning, inte var fråga om integritetskränkande uppgifter.

text: Det förelåg således sekretess gentemot AA:s son. Enligt vad som har framkommit i utredningen hos JO fanns det inte någon laglig förutsättning att ändå kontakta och lämna uppgifter till honom.

text: Kontakterna med AA:s far Enligt remissvaret hade BB:s kontakt med AA:s far samma syfte som kontakten med sonen. Av remissvaret framgår att det var fadern som tog den första kontakten och att BB vid ett senare tillfälle hade ett telefonsamtal med honom. Även denna kontakt måste ha föranlett upplysningar från BB till fadern om AA:s personliga förhållanden. Jag gör här samma bedömning som beträffande kontakten med och uppgifterna till sonen.

text: Kontakten med läkare Av remissvaret följer att socialtjänsten hade kontakt med en läkare vid psykiatriska kliniken för samråd och att sjukvårdspersonal genomförde ett hembesök hos AA. Hembesöket ledde dock inte till någon åtgärd eftersom hon avböjde frivilliga insatser. Av journalanteckningarna framgår att socialtjänsten hade varit i kontakt med psykiatrin vid flera tillfällen, bl.a. efter AA:s uttryckliga begäran (den 23 september 1999) och för bedömning om det förelåg förutsättningar för psykiatrisk tvångsvård (den 22 mars 1999). I en situation där det kan vara aktuellt med psykiatrisk tvångsvård har socialtjänsten viss möjlighet att med stöd av

text: 1 kap. 5 § sekretesslagen

text: och i vissa nödsituationer vidarebefordra uppgifter till psykiatrin utan den enskildes samtycke (se t.ex.

text: prop. 1981/82:186 s. 46

text: Mot bakgrund av det anförda, och då AA inte närmare har angett när sekretessbrottet skulle ha skett, ger utredningen inte underlag för någon kritik i denna del.

text: Övrigt Av remissvaret framgår det att socialtjänsten har varit i kontakt med överförmyndarnämnden. Av

text: 42 § andra stycket socialtjänstförordningen (1981:750)

text: följer bl.a. att socialnämnden skall anmäla till överförmyndaren om den finner att god man eller förvaltare bör förordnas för någon. I den situationen får följaktligen sekretessen ge vika i den mån uppgifterna behövs som underlag till en sådan anmälan.

text: I övrigt vill jag tillägga följande. Inom socialtjänstlagstiftningen finns det en grundläggande princip om helhetssyn. Helhetssynen avser flera dimensioner, bl.a. att socialtjänsten skall beakta den enskildes totala sociala situation. Med hänsyn härtill har jag självfallet inte någon invändning mot tjänstemännens försök att motivera AA att medverka till en förändring av hennes sociala och medicinska situation. Det är emellertid en svår balansgång mellan respekten för den enskildes integritet å ena sidan och försöken att motivera för vård å andra sidan. Jag förutsätter att såväl socialnämnden som tjänstemännen är medvetna om att en tjänsteman vid en myndighet skall uppträda oklanderligt mot allmänheten. Det som AA har anfört i den delen föranleder inte något vidare uttalande från min sida. –––––––––––

text: Av det anförda framgår att BB och DD, trots sekretess, har kontaktat och lämnat uppgifter till AA:s far och son. Det har emellertid inte framkommit annat än att syftet med kontakterna har varit att finna en lösning på den akuta bostadsfrågan. Jag finner inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i saken, utan nöjer mig med den kritik som följer av det anförda.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Besök
Bild- och ljudupptagning
Integritet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Sagsjön, för att inte ha lämnat information om övervakningskameror i besöksrum

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i maj 2024 klagade AA bl.a. på att det i anstalten Sagsjön har funnits en övervakningskamera i ett rum som använts för ett obevakat besök.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över det som AA fört fram om övervakningskameran. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom en tillförordnad regionchef för region Väst, följande:

text: Bakgrund och omständigheter

text: […] Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats genom yttrande från Kriminalvårdens verksamhetsområde Göteborg Syd (VO Göteborg Syd) vilket omfattar bland annat anstalten Sagsjön. I huvudsak har följande framkommit. Anstalten Sagsjön är en anstalt i säkerhetsklass 2 och 3. Anstalten har totalt fyra besöksrum varav två är avsedda för klienter placerade i säkerhetsklass 2 och två är avsedda för klienter i säkerhetsklass 3. Besök till klienter i anstalt kan ske på olika sätt, antingen genom kontrollerade eller okontrollerade besök. I nuläget genomförs kontrollerade besök genom att personal är fysiskt närvarande i besöksrummet medan besöket pågår. I de två besöksrummen som är för klienter placerade i säkerhetsklass 2 finns det en glasruta mellan rummen samt dörrar som kan öppnas upp vid kontrollerade besök. Det finns kameror placerade i dessa två besöksrum. Kamerautrustningen i besöksrummen är ett eget system som är kopplat till ett närliggande rum varifrån övervakning via bild och ljud kan ske istället för att en fysisk person närvarar i rummet. Kamerorna i rummen saknar inspelningsfunktion. Det innebär att ingen uppspelning från kamerorna kommer att kunna ske i något annat rum eller i efterhand. Vidare krävs en separat inloggning för att ta fram kameravyerna. Vid tillfället för aktuellt besök var kamerorna inte inkopplade och därför inte i bruk. Anstalten Sagsjön har uppgett att när kamerorna aktiveras för kontroll av besök kommer både besökare och klient att informeras om detta. Besöket som anmälan rör var ett okontrollerat besök, där ingen bevakning med kamera eller ljud ska ske. Någon sådan övervakning har inte heller genomförts. Eftersom kamerorna inte varit i bruk vid besöket har anstalten heller inte lämnat någon information om kameraövervakning till AA eller till den intagne.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 1 kap.

text: 6 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas, och får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Enligt

text: 7 kap. 1 §

text: FäL får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller

text: 3 §

text: , kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt

text: 7 kap. 2 §

text: FäL får ett besök, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, kontrolleras genom att personal övervakar besöket, eller besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. Ett besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får kontrolleras endast om advokaten eller den intagne begär det. I förarbetena till

text: fängelselagen

text: uttalas följande. Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att en intagens rätt till kontakt med omvärlden genom besök är av stor betydelse såväl för att minska den isolering som ett frihetsberövande innebär som för att underlätta hans eller hennes möjlighet att knyta eller behålla kontakt med anhöriga och andra personer utanför anstalten. I enlighet härmed anges att en intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Med uttrycket ”lämpligen kan ske” avses praktiska förutsättningar för besöket, t.ex. med hänsyn till anstaltens rutiner och dess tillgång till personal och besöksrum. Vid prövningen bör beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att besöka en förälder som är intagen, om det är förenligt med barnets bästa (se

text: prop. 2009/10:135 s. 143

text: ). Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europakonventionen, gäller som lag i Sverige. Enligt artikel 8 i konventionen har var och en rätt till skydd för bland annat sitt familjeliv. Europarådet har antagit särskilda regler för behandlingen av frihetsberövade personer i bland annat de europeiska fängelsereglerna. Som medlem av Europarådet har Sverige medverkat vid antagandet av dessa. Av reglerna framgår att intagna som utgångspunkt ska tillåtas att kommunicera så ofta som möjligt per brev, telefon eller på annat sätt med sina familjer, andra personer och företrädare för organisationer i samhället samt ta emot besök av dessa personer. Besöksförhållandena ska vara sådana att de intagna kan upprätthålla och utveckla familjerelationer på ett så normalt sätt som möjligt (Se Recommendation Rec(2006)2-rev of the Committee of Ministers to member States on the European Prison Rules, artikel 24.1 och 24.4). Den här regleringen anses fastställa de skyldigheter som fängelsemyndigheterna har att se till att

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: respekteras. Det inkluderar besök, som sägs vara en särskilt viktig form av kommunikation. Begränsningar i det avseendet måste hållas till ett minimum samt vara i enlighet med lagen, ha ett legitimt syfte och vara proportionerliga (Se Recommendation Rec(2006)2-rev of the Committee of Ministers to member States on the European Prison Rules, Commentary).

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården får inte begränsa den intagnes frihet i större utsträckning än vad som följer av

text: fängelselagen

text: eller vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Enligt de europeiska fängelsereglerna ska de

text: intagnas besöksförhållanden vara sådana att de intagna kan upprätthålla och utveckla familjerelationer på ett så normalt sätt som möjligt. Även om internationella standarder av detta slag inte är direkt bindande har de en principiellt viktig betydelse för att vägleda medlemsstaterna och deras myndigheter i utformningen av såväl den nationella regleringen som vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall. De har därmed även betydelse vid Kriminalvårdens utformning av riktlinjer och rutiner samt i myndighetens dagliga arbete. Intagnas kontakter med omvärlden är av stor betydelse för deras välbefinnande och ett avgörande inslag i en human kriminalvård, men det finns ingen ovillkorlig rätt för en intagen att ta emot besök. Besök beviljas i den utsträckning de lämpligen kan ske, i enlighet med gällande rätt. Det framgår av ovan nämnda förarbeten till

text: fängelselagen

text: att Kriminalvården, utöver ordning och säkerhet, måste ta hänsyn till anstaltens praktiska förutsättningar för att ta emot ett besök, bland annat anstaltens rutiner och dess tillgång till personal och besöksrum. Anstalten Sagsjön har fyra besöksrum. Dessa är av säkerhetsskäl uppdelade så att två av rummen, som befinner sig inom anstaltens så kallade skalskydd, används vid besök till personer som är intagna i den del av anstalten som är i säkerhetsklass 2. Dessa rum är anpassade till flera användningsområden. De används, bland annat, för såväl okontrollerade som kontrollerade besök och de är möjliga att anpassa fysiskt utifrån den nivå av övervakning som bedöms lämplig vid varje enskilt besök. De kameror som finns i aktuella besöksrum är avsedda för framtida användning vid övervakning av kontrollerade besök. Videomaterialet kommer endast att gå att se i realtid, i ett närliggande rum. Kamerorna saknar inspelningsfunktion. Kriminalvården har förståelse för att förekomsten av kameror i ett besöksrum skulle kunna ge ett intryck av att ett besök är övervakat. Vid aktuellt besökstillfälle har kamerorna dock inte varit inkopplade och besöket har alltså inte övervakats. Det framgår även av anstaltens yttrande att det, när kamerorna är i bruk, kommer att finnas rutiner för att informera intagna och intagnas besökare om att det finns kameror i rummen och hur dessa används.

text: I ett bifogat yttrande från anstalten Sagsjön anfördes bl.a. följande:

text: [– – –] Inför aktivering av kontrollerade besök genom kameraövervakning kommer både besökare samt klient få information om rådande förutsättningar för hur besöket kommer att genomföras. Eftersom kamerorna ännu ej är i drift har ingen information till klienterna gällande kameraövervakning i besöksrum 1 och 2 givits. Vi har respekt för att både klienter och besökare har reagerat på de uppmonterade kamerorna och vi kommer att tillse att information gällande användning av kameror vid kontrollerade besök distribueras till klienter som vistas på Anstalten Sagsjön.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att det finns övervakningskameror i två av de besöksrum som anstalten Sagsjön använder för både bevakade och obevakade besök. Vid tidpunkten för det aktuella besöket hade kamerorna ännu inte tagits i bruk och någon information om dessa därför inte lämnats till intagna eller besökare.

text: Som Kriminalvården har varit inne på kan redan själva förekomsten av en kamera i ett besöksrum ge intrycket att ett besök är övervakat. Det är uppenbart att detta kan upplevas som integritetskränkande och stressande för såväl intagna som besökare, om det inte klart och tydligt framgår för dem om kameran är igång eller inte. Det ska i sammanhanget nämnas att AA inte är den enda som har klagat på övervakningskamerorna i anstalten Sagsjön, utan JO har tagit emot även andra liknande klagomål (se bl.a. dnr 7474-2024 och 6905-2024).

text: I ett tidigare beslut om kamerabevakning i samband med kroppsbesiktning har jag uttalat att om det finns en kamera monterad i rummet är det viktigt att säkerställa att intagna vet när de inte kamerabevakas (se mitt beslut den 8 april 2022, dnr 2632-2021). Jag menar att detsamma gäller för besöksrum. Även när en kamera i ett sådant rum är avstängd är det alltså angeläget att se till att både intagna och besökare vet detta, så att de inte behöver sväva i ovisshet om huruvida besöket övervakas eller inte. Ett enkelt sätt att göra det här på kan vara att täcka över kameran när den inte används (jfr JO:s beslut den 8 mars 2012, dnr

text: ). Jag är kritisk till att anstalten Sagsjön helt har låtit bli att vidta några sådana åtgärder. Enligt min mening borde anstalten också tidigare ha lämnat såväl intagna som besökare information om att kamerorna inte tagits i bruk. Det är positivt att anstalten har uttryckt förståelse för att de berörda har reagerat på kamerorna, och jag utgår från att ledningen har säkerställt att det i fortsättningen tydligt framgår när kamerorna är avstängda.

text: Det som i övrigt har kommit fram motiverar inte några åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emma Söderberg Majanen har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


title: En intagen i häkte har fått sova på en madrass på golvet. Även uttalanden kring Kriminalvårdens föreskrifter om utrustningen i en häktescell

sammanfattning: Ett häkte får kritik för att en dubbelbelagd cell inte har haft två sängar samt för att anmälaren och en annan intagen fått turas om att sova på en madrass på golvet. I 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte anges att det inte behöver finnas en säng i en intagens bostadsrum om det saknas ordinarie bostadsrum på grund av platsbrist. JO konstaterar att föreskriften står i strid med den överordnade förordningen (2014:1108) om utformningen av häkten och polisarrester. Därmed har Kriminalvården enligt JO överträtt sin föreskriftsrätt, och JO uttalar att föreskrifterna snarast behöver ändras.

text: Anmälan

text: I en anmälan och en kompletterande skrivelse som kom in till JO i juni 2022 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Växjö. AA anförde i huvudsak följande.

text: Han delar en cell, som är avsedd för endast en person, med en annan intagen och är tvungen att sova på golvet. Han är sjuk och det är inte tillräckligt med luft i cellen, som är ca 4,5 kvadratmeter.

text: Utredning

text: Inledningsvis begärde JO in och granskade placeringsbeslut samt övrig dokumentation om placering och dubbelbeläggning när det gäller AA. Muntliga upplysningar hämtades även in från häktet Växjö. Av uppgifterna framgick i huvudsak att AA den 30 maj–9 juni 2022 hade varit placerad i en dubbelbelagd cell och att den var 7,8 kvadratmeter exklusive toalett. I cellen fanns en säng och en madrass som de intagna hade turats om att sova på.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA fört fram i sin anmälan om att han hade fått sova på golvet. Remissvaret skulle också belysa hur bestämmelsen i 1 kap. 17 § andra stycket Kriminalvårdens

text: föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte – där det framgår att det inte behöver finnas en säng i en intagens bostadsrum om det saknas ordinarie bostadsrum på grund av platsbrist – förhåller sig till

text: 3 § andra stycket förordningen (2014:1108)

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården genom rättschefen i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvårdens region Öst, som i sin tur inhämtat uppgifter från häktet Växjö genom kriminalvårdschefen. Sammanfattningsvis har följande framkommit. AA var placerad i rum med annan intagen i häktet Växjö från den 30 maj 2022 till den 9 juni 2022. Under perioden AA var placerad i rum med annan intagen hade Kriminalvården nationellt ett mycket ansträngt beläggningsläge vad gäller häktesplatser. För att beläggningen i häkte ska bli så jämn som möjlig har Kriminalvården sedan en längre tid tillbaka arbetat med en s.k. häktessamordning i en strävan att fördela belastningen jämt såväl nationellt, regionalt som lokalt. Beslut om dubbelbeläggning rörande AA fattades den 30 maj 2022. Detta på grund av att beläggning i häktet Växjö hade nått en kritisk nivå för vad häktet kunde hantera. Beläggningen i häktet var denna dag 119 %. Inför beslut om dubbelbeläggning behöver flera olika aspekter beaktas. Säkerhetsläget kring klienten gör att häktet i första hand behöver ta hänsyn till individuell lämplighet, där kön primärt beaktas därefter aktuella klienters säkerhetsnivå. Under perioden AA var placerad i samma rum som en annan intagen arbetade häktet varje dag aktivt, tillsammans med häktessamordningen, för att förflytta klienter såväl inom regionens häkten som nationellt för att kunna hantera beläggningsläget. Detta fick till följd att häktet Växjös beläggning fluktuerade under aktuell tidsperiod. Den 1 juni 2022 var beläggning i häktet 125 %, den 3 juni 2022 106 % och den 7 juni 2022 114 %. Samtliga bostadsrum vid häktet Växjö har egen toalett och är minst 7,8 kvadratmeter exklusive toalett och minst 8,8 kvadratmeter inklusive toalett. AA var dubbelbelagd i ett bostadsrum, av normalstorlek, där golvytan uppgår till 7,8 kvadratmeter exklusive toalett. Bostadsrummet var utrustat med bl.a. en fast säng och en madrass. Under perioden AA var placerad i samma rum som en annan intagen följdes dubbelbeläggningen vid ett flertal tillfällen upp och justerades. Dock gjordes bedömningen att AA fortsatt skulle vara placerad i samma rum som en annan intagen eftersom häktet bedömde att AA och den klient han var placerad ihop med var mest lämpade för denna placering. Häktet Växjö har ett bostadsrum som är förberett för att två klienter ska kunna vara placerade i ett och samma rum som är utrustat med två sängar, detta bostadsrum finns på häktets restriktionsavdelning. För att provisoriskt kunna fatta beslut om att placera två klienter i samma rum i flera av bostadsrummen på häktet utrustades bostadsrummen initialt med extrasängar. Dessa sängar höll emellertid inte varför klienter under en tid hänvisades till att sova på madrass som placerades på golvet. I dagsläget har häktet köpt in uppblåsbara madrasser som en vanlig madrass kan placeras ovanpå för att komma upp i höjd. Häktet Växjö kommer inom kort, under hösten 2022, öppna fler beredskapsplatser i rum som är utrustade med våningssängar som kommer reducera behovet av provisorisk dubbelbeläggning.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § HäL framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och

text: den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Enligt 2 kap. 1 § första stycket HäL har en intagen rätt att placeras i enrum. Av andra stycket i samma paragraf framgår att två eller flera intagna får placeras i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. I 2 kap. 5 § HäL anges att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte 1. den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, 2. det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller 3. det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av

text: 2 § första stycket förordningen (2014:1108)

text: om utformningen av häkten och polisarrester framgår att ett förvaringsrum ska ha en golvyta på minst 6 kvadratmeter. Rummets kubikinnehåll ska vara minst 15 kubikmeter och rumshöjden minst 2,40 meter. Rummet ska vara försett med fönster så att det får tillräckligt med dagsljus. I 3 § första stycket förordningen om utformningen av häkten och polisarrester anges att ett förvaringsrum ska vara ändamålsenligt utrustat för den intagnes behov. I andra stycket i samma paragraf anges att i ett förvaringsrum ska det finnas stol, bord, säng och utrymme för förvaring av tillhörigheter. Rummet ska också ha ett signalsystern för att påkalla uppmärksamhet. I anslutning till rummet ska det finnas handfat och toalett. I tredje stycket anges att rum som används till förvaring av berusade, våldsamma eller sjuka personer får ha annan lämplig inredning. Av 1 kap. 17 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ), FARK Häkte, framgår att det i en intagens bostadsrum ska finnas stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, TV samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus. I andra stycket i samma paragraf framgår följande. Första stycket gäller inte om annat följer av ett beslut om restriktioner, om det finns risk för att den intagne allvarligt skadar sig själv eller annan eller gör sig skyldig till skadegörelse, om det saknas ordinarie bostadsrum på grund av platsbrist eller när det finns behov av att göra tillfälliga omplaceringar i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet. Så långt det är möjligt utifrån ordnings- och säkerhetsskäl ska bostadsrummet i dessa fall förses med sådant som enligt första stycket ska finnas i en intagens bostadsrum. Av Kriminalvårdens anvisningar för dubbelbeläggning i anstalt och i häkte (

text: ) framgår bl.a. följande. Med dubbelbeläggning avses att två (2) intagna vistas i ett och samma bostadsrum i anslutning till dygnsvilan. Dubbelbeläggning kan i undantagsfall ske i ett bostadsrum med en golvyta på mellan 6–8 kvadratmeter, exklusive toalettutrymme (provisorisk dubbelbeläggning). Vid provisorisk dubbelbeläggning ska den intagne vid varje givet tillfälle ha en personlig sovplats i rummet, dvs. en säng. Den totala rumsytan ska även vara tillräckligt stor för att möjliggöra obehindrade förflyttningar mellan möbler, och det är om möjligt därmed lämpligt att utrusta bostadsrummet med våningssäng. Utgångpunkten vid provisorisk dubbelbeläggning är dessutom att sådan placering endast ska ske under en begränsad tidsperiod, normalt inte längre än fjorton (14) dagar. Därefter bör den intagne ges möjlighet att vara placerad i enrum, eller ett större dubbelbeläggningsrum, under en i vart fall lika lång tidsperiod (rotation).

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården har ett mycket ansträngt beläggningsläge vid alla verksamhetsställen, så även på häktet i Växjö. Det framgår att häktet har arbetat aktivt tillsammans med häktessamordningen för att förflytta klienter såväl inom

text: regionens häkten som nationellt. Det arbetet har utförts dels för att kunna hantera beläggningsläget, dels för att inte ha klienter placerade i provisoriska dubbelbeläggningsrum som inte är korrekt utrustade. Det framgår vidare att häktet ansträngt sig för att få fram sängar för att undvika att klienter ska behöva sova på en madrass direkt på golvet. Sängarna som köpts in har dock gått sönder men häktet har emellertid arbetat vidare för att hantera den uppkomna situationen på andra sätt. Det är emellertid ostridigt att AA, trots alla ansträngningar som gjorts av häktet, under perioden den 30 maj till den 9 juni 2022 har fått dela rum med en annan intagen och att det då endast funnits en säng i rummet. AA har därför med den andra intagne fått turas om att sova i sängen och på madrass på golvet, se även vad som anges i den tjänsteanteckning som bifogats JO-remissen. Häktet har således inte kunnat erbjuda AA en egen sovplats i en säng, vilket är beklagligt. Häktet Växjö arbetar dock för att under hösten 2022 öppna upp fler beredskapsplatser som kommer vara utrustade med våningssängar. Kriminalvården anser att det även när ett rum delas av två intagna alltid ska finnas en säng per intagen, vilket bl.a. framgår av vad som ovan återgivits av myndighetens anvisningar om dubbelbeläggning. Myndigheten noterar dock att det i FARK Häkte finns ett behov av att förtydliga detta. Rummet AA har delat har varit 8,8 kvadratmeter inklusive toalett, vad AA anfört om rummet endast varit 4,5 meter stämmer alltså inte. Europarådets kommitté mot tortyr (CPT) har regelmässigt gjort uttalanden som tyder på att det är acceptabelt att dubbelbelägga celler med en golvyta om åtta kvadratmeter . JO har uttalat att i de fall intagna i häkte och anstalt delar celler med en golvyta som understiger tio kvadratmeter (exklusive toalettutrymme) bör det bara förekomma i undantagsfall, och endast för en ytterst begränsad period efter bedömning i det enskilda fallet. Det rum som delats av AA och en annan intagen är endast avsett för provisorisk dubbelbeläggning, och det är inte ett rum som är tänkt att under längre perioder användas av två personer. Den längsta tid ett sådant rum bör delas av samma intagna bör enligt Kriminalvårdens anvisning inte överstiga två veckor. Beslutet att placera AA i samma rum som annan intagen har följts upp vid ett flertal tillfällen. Bedömningen har gjorts att AA fortsatt ska vara placerad i samma rum som en annan intagen eftersom häktet bedömde att AA och den klient han var placerad ihop med var mest lämpade för denna placering. Bedömning har alltså gjorts i det enskilda fallet. AA har varit placerad i ett rum avsett för provisorisk dubbelbeläggning med en annan intagen under perioden den 30 maj 2022 till den 9 juni 2022. Tiden har uppgått till 11 dagar och har alltså understigit den i anvisningen angivna längsta tiden för placering i rum avsett för provisorisk dubbelbeläggning och är enligt Kriminalvården en begränsad period.

text: CPT/Inf (2015) 44, Living space per prisoner in prison establishments: CPT standards. JO:s beslut den 22 april 2021, dnr O 10-2019 [rätteligen O 19-2019, JO:s anm.].

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 30 maj–9 juni 2022 delade cell med en annan intagen i häktet Växjö. I cellen fanns en säng och en madrass på golvet som de två intagna fick turas om att sova på.

text: En intagen har enligt

text: häkteslagen

text: rätt att placeras i enrum. Två eller flera intagna får emellertid placeras i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. Av

text: 3 §

text: förordningen om utformningen av häkten och polisarrester följer att ett förvaringsrum ska vara ändamålsenligt utrustat för den intagnes behov och att det bl.a. ska finnas säng.

text: Jag har tidigare framhållit att om en cell ska användas för dubbelbeläggning måste den vara utrustad för två intagna. Det är t.ex. inte acceptabelt att intagna sover på madrasser som placeras på golvet eller i tältsängar. Först när dessa förutsättningar föreligger kan Kriminalvården sägas upprätthålla en verkställighet som innebär att de intagna bemöts med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande. (Se JO 2021/22 s. 261, dnr O 19-2019.)

text: Enligt min mening innebär regleringen i den nyss nämnda förordningen att det ska finnas en säng åt vardera intagen i en cell som är dubbelbelagd. Det är uppseendeväckande att en intagen har tvingats att sova på en madrass på golvet. Häktet Växjö förtjänar kritik för att cellen som AA delade med en annan intagen inte hade två sängar.

text: Som redovisats i remissvaret anges i 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte att det inte behöver finnas en säng i en intagens bostadsrum om det saknas ordinarie bostadsrum på grund av platsbrist. Förordningen om utformningen av häkten och polisarrester ger dock inte möjlighet att göra avsteg från den utrustning som enligt 3 § ska finnas i ett förvaringsrum förutom i de fall den intagne som ska vistas där är berusad, våldsam eller sjuk. Detta framgår uttryckligen av tredje stycket i bestämmelsen.

text: Kriminalvården får enligt 6 § andra stycket förordningen meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av densamma. En grundläggande princip för normgivning är att myndighetsföreskrifter inte får stå i strid med gällande lagar och förordningar, dvs. en överordnad reglering. Jag kan inte se det på annat sätt än att den aktuella föreskriften står i strid med 3 § förordningen och att myndigheten alltså har överträtt sin föreskriftsrätt.

text: Jag bedömer att det är nödvändigt att Kriminalvården snarast ändrar 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte, på så sätt att de överensstämmer med förordningen. Det är positivt att även myndigheten enligt remissvaret menar att det ska finnas en säng per intagen när ett rum delas av två intagna och att föreskrifterna i den delen behöver förtydligas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Behörighet
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Ombud/biträde/försvarare

title: Anmälan mot Förvaltningsrätten i Göteborg för att ha tillämpat en ordning vid förordnande av offentliga biträden som missgynnat personer som i och för sig uppfyllt lämplighetskraven

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 juni 2020 framförde AA, företrädare för juristbyrån Verahill familjejuridik, klagomål mot Förvaltningsrätten i Göteborg. Hon anförde bl.a. följande:

text: En av byråns medarbetare (BB) har den 30 mars 2020 skickat in en ansökan till förvaltningsrätten om att bli uppsatt på domstolens tilläggslista för förordnanden som offentligt biträde i LVU-mål. Förvaltningsrätten svarade BB att enligt gällande riktlinjer behöver en jurist som inte är anställd på advokatbyrå bedriva egen verksamhet för att kunna sättas upp på listorna.

text: Det finns inget krav i lagen på att ett offentligt biträde ska vara yrkesverksam på en advokatbyrå eller bedriva egen verksamhet. Förvaltningsrätten avfärdar därmed mycket kompetenta offentliga biträden utan att göra en enskild prövning av biträdets lämplighet. Domstolens agerande är felaktigt och skiljer sig från hur andra domstolar hanterar frågor om offentliga biträden.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Förvaltningsrätten i Göteborg för yttrande. I sitt remissvar anförde domstolen, genom lagmannen, bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: I mars 2020 uttryckte BB önskemål om att tas upp på domstolens förteckning över jurister som är intresserade av och lämpade för uppdrag som offentligt biträde i mål enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortat LVU. Sedan ett år tillbaka arbetar två föredragande jurister med biträdessamordning på förvaltningsrätten. De har bl.a. i uppdrag att utveckla domstolens rutiner för hanteringen av olika frågor som rör offentliga biträden. CC är en av dessa samordnare och har besvarat BB:s förfrågan. CC är för närvarande föräldraledig och har inte tagit del av anmälan. I det svar som hon har skrivit till BB har hon

text: dock återgett och tillämpat förvaltningsrättens kriterier korrekt. Innan BB tillskrevs konsulterade CC lagmannen.

text: Tillämpliga bestämmelser och förvaltningsrättens riktlinjer

text: I mål enligt LVU har den som åtgärden avser samt dennes vårdnadshavare i vissa fall rätt till ett offentligt biträde,

text: 39 §

text: LVU. När offentligt biträde ska förordnas i ett mål eller ärende enligt särskild föreskrift i lag, ska lagen (

text: ) om offentligt biträde tillämpas. Av

text: 5 §

text: framgår att bestämmelserna i

text: 29 §§

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: om förordnande och byte av rättshjälpsbiträde och om ersättning till rättshjälpsbiträde ska tillämpas i fråga om offentligt biträde. Till rättshjälpsbiträde får förordnas en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget. Har den rättssökande själv föreslagit någon som är lämplig, ska denne förordnas, om det inte finns särskilda skäl mot det (

text: 26 § rättshjälpslagen

text: ). Av förarbetena framgår att en verklig prövning av biträdets kvalifikationer ska göras, se

text: prop. 1996/97:9 s. 156

text: . När den som har rätt till offentligt biträde inte själv har ett önskemål om att en särskild jurist ska förordnas i mål enligt LVU är det förvaltningsrätten som väljer vem som ska förordnas. Förvaltningsrätten i Göteborg fastställde den 25 februari 2015 riktlinjer för vilka personer som kan föras upp på förvaltningsrättens lista över personer som är lämpliga för att ta emot förordnanden som offentligt biträde. Mål enligt LVU är både komplicerade och känsliga. Parterna är i förekommande fall föräldrar och barn som ställs inför ett eventuellt omhändertagande och som är högst utsatta och skyddsvärda. Det är i syfte att värna om dem som förvaltningsrätten har satt upp kriterier för de jurister som tas upp på listan. Ett kompetent biträde kan ha avgörande skillnad för målets utredning och de enskildas upplevelse. Förvaltningsrätten strävar efter att det inte ska göras någon omotiverad skillnad mellan dem som vill komma ifråga för uppdrag. Eftersom målen ofta kräver att offentliga biträden förordnas med kort varsel, underlättar förteckningen för domstolens medarbetare att förordna biträden i mål där inga önskemål om biträde har lämnats. Kriterierna utesluter inte att andra än de som är upptagna på förteckningen förordnas i målen. Av förvaltningsrättens kriterier framgår att advokater kan tas upp på listan. Det motiveras av att advokater förutsätts ha viss erfarenhet och står under tillsyn av Advokatsamfundet. Även vid advokatbyråer anställda tingsmeriterade jurister och jurister som har ett års arbetslivserfarenhet från advokatbyrå, alternativt har andra värdefulla meriter, anses uppfylla kompetenskraven och står under viss tillsyn. Härutöver har domstolen inkluderat jurister med egen verksamhet med ansvarsförsäkring, F-skatt och som kan åberopa goda referenser. Kriterierna författades och antogs med avsikten att inkludera alla jurister med intresse av att ta emot förordnanden. Kriterierna är desamma som fanns vid Malmö tingsrätt och som granskades av JO i ärendet med dnr 3586-2013. I det aktuella ärendet bedömde JO att de uppställda kriterierna var väl avvägda. Förvaltningsrätten har inte haft för avsikt att exkludera lämpliga jurister. Kriterierna har utformats i en kontext där personer som uttryckt intresse av förordnanden har varit advokater, biträdande jurister och jurister i enmansbolag. BB:s anhållan följdes dock av fler förfrågningar från just jurister vid juristfirmor. Det medförde att förvaltningsrättens biträdessamordnare inledde en översyn av kriterierna. Sökande jurister från juristfirmor informerades om översynen och om att besked skulle komma att meddelas inom kort. Förvaltningsrätten har därefter fattat beslut om följande nya kriterier för vem som kan tas upp på förvaltningsrättens listor:

text: 1. Advokater. 2. Jurister som är notariemeriterade och arbetar på advokatbyrå. 3. Jurister som har avlagt juristexamen, arbetar på advokatbyrå och har ett års erfarenhet av arbete på advokatbyrå. Undantag kan göras för ifrågavarande jurister med relevant arbetslivserfarenhet av de rättsområden listan/listorna avser. 4. Jurister som har avlagt juristexamen, har relevant arbetslivserfarenhet av de rättsområden listan/listorna avser, arbetar på företag med F-skattsedel, omfattas av ansvarsförsäkring och kan åberopa goda referenser. Domstolens förordnandelistor är geografiskt uppdelade i fyra områden; Göteborg, Varberg med omnejd, Uddevalla med omnejd och övriga orter. Det krävs att advokaten/juristen har kontor inom det geografiska område respektive lista avser. Sammanfattningsvis anser jag att förvaltningsrätten tillämpat kriterier väl avvägda för tillvaratagandet av intresset att kompetenta biträden förordnas i mål enligt LVU. Sedan förvaltningsrätten uppmärksammat en efterfrågan från jurister vid juristbyråer, har domstolen genomfört en översyn och beslutat om förändrade kriterier. Förvaltningsrätten har såväl intresse som skyldighet att följa och utvecklas i takt med att arbetsmarknaden för jurister och därmed efterfrågan förändras, utan att för den sakens skull sänka kraven på de biträden som domstolen fått förtroendet att förordna. Sett till redogörelsen ovan finner jag inte att sådana brister förekommit att domstolen förtjänar att kritiseras härför. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Likabehandling, saklighet och opartiskhet Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer att myndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Principen om allas likhet inför lagen är ett uttryck för ett generellt skydd mot godtycke och diskriminering. Reglerna om saklighet och opartiskhet överlappar i viss mån varandra. Saklighetskravet kan dock omfatta mer och annat än kraven på likabehandling och opartiskhet. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller någon annan åtgärd från en myndighet. Även hur myndighetens agerande uppfattas är av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 4:e uppl., 2019 s. 54 f.)

text: Förordnande av offentliga biträden m.m. Enligt

text: 39 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga ska offentligt biträde i vissa situationer förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

text: Allmänna bestämmelser om offentliga biträden finns i lagen (

text: ) om offentligt biträde. I denna anges bl.a. att det är den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet i sak som ska besluta i frågor om offentligt biträde (

text: 2 §

text: Av 5 § lagen om offentligt biträde och

text: 26 § rättshjälpslagen (1996:1619)

text: framgår vem som får förordnas som offentligt biträde. Av bestämmelserna följer att en advokat, en biträdande jurist på en advokatbyrå eller någon annan

text: som är lämplig för uppdraget får förordnas. Om den som ska företrädas själv har föreslagit någon som är lämplig ska han eller hon förordnas om det inte finns särskilda skäl mot det.

text: Även om det inte finns några formella behörighetskrav gäller som huvudregel att den som förordnas ska ha en juristexamen. För att någon annan ska anses lämplig krävs att den personen har stora kunskaper inom ett särskilt område som kan medföra att ärendet eller målet behandlas på ett bättre och mer effektivt sätt än vad som annars hade varit fallet (se

text: prop. 1996/97:9 s. 155

text: och

text: .) Det anges inte i lagtexten hur lämplighetsbedömningen ska göras. I förarbetena understryks vikten av att de som förordnar biträden gör en verklig prövning av biträdets kvalifikationer. Det är den som vill förordnas som har bevisbördan för att han eller hon uppfyller lämplighetskravet. Det allmänna lämplighetskravet avser även den som är advokat eller biträdande jurist vid en advokatbyrå (se

text: a. prop. s. 156

text: och

text: Bedömning

text: Som framgått av den rättsliga regleringen kan en person som är lämplig för uppdraget förordnas som offentligt biträde. Det krävs alltså inte att personen är advokat eller biträdande jurist på en advokatbyrå eller att personen driver egen verksamhet. Den domstol eller myndighet som förordnar offentliga biträden är ansvarig för att de som förordnas är lämpliga för uppdragen, men också för att förordnanden sker i enlighet med de grundläggande principerna i

text: regeringsformen

text: om saklighet och opartiskhet.

text: JO har tidigare uttalat att lagstiftningen inte ger utrymme för någon systematisk rangordning av i sig lämpliga personer och att personer som uppfyller lämplighetskraven inte generellt kan förordnas i andra hand endast av det skälet att de inte är advokater eller biträdande jurister vid en advokatbyrå (se JO 2015/16 s. 354). Vidare uttalade JO att den instans som förordnar biträdet har ansvar att se till att man har ett system som inte missgynnar dessa personer. Att det kan finnas omständigheter som gör att någon är mer eller mindre lämplig för ett visst ärende är en annan sak och får beaktas vid lämplighetsbedömningen i det enskilda fallet. Enligt min mening är det inte heller förenligt med gällande rätt att personer som uppfyller lämplighetskraven missgynnas enbart på grund av att de inte driver egen juristverksamhet.

text: Av utredningen framgår att Förvaltningsrätten i Göteborg sedan 2015 har haft kriterier för vilka personer som kan sättas upp på domstolens lista över personer som är lämpliga för att ta emot förordnanden som offentligt biträde. Vid tiden för BB:s ansökan omfattade dessa kriterier, utöver advokater och biträdande jurister på advokatbyrå, enbart jurister med egen verksamhet. Av remissvaret framgår att kriterierna togs fram med avsikten att inkludera alla jurister med intresse av att ta emot förordnanden och att de var desamma som de kriterier som tidigare bedömts som väl avvägda av JO (se

text: JO 2015/16 s. 50

text: ). Vidare har utredningen visat att domstolen genomfört en översyn och beslutat om

text: förändrade kriterier efter att man uppmärksammat förfrågningar även från jurister på juristfirmor. Kriterierna utesluter numera inte dessa personer. Mot den bakgrunden finner jag inte tillräckliga skäl att rikta någon kritik mot förvaltningsrätten i det här avseendet.

text: Huruvida BB kan anses lämplig för uppdrag som offentligt biträde är inte JO:s sak att avgöra. Jag kommer bl.a. därför inte att uttala mig i det enskilda fallet.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag har förståelse för att det stora antalet förordnanden av offentliga biträden och mängden personer som konkurrerar om uppdragen kan innebära svårigheter för domstolarna. Det är nödvändigt att hitta en ordning för att hantera den här frågan som inte är omotiverat tidsödande eller komplicerad, men som samtidigt säkerställer att de biträden som förordnas är lämpliga för uppdraget samt att kraven på saklighet och opartiskhet upprätthålls.

text: I dag har jag kritiserat Förvaltningsrätten i Stockholm i ett ärende som rör samma fråga (se mitt beslut i ärende dnr 3437-2020). Det finns anledning att skicka en kopia av detta beslut till Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om socialnämndens åtgärder beträffande en 16-årig flicka som misstänktes för att bl.a. missbruka rökheroin hade varit otillräckliga

text: AA klagade i en anmälan, som kom in till JO den 29 oktober 2004, på Familjenämnden i Sjöbo kommun. AA uppgav att hans 16 år gamla dotter BB sedan tidigare hade en missbruksproblematik och att hon sedan augusti månad var inne i ett aktivt missbruk av rökheroin. Han var kritisk mot att familjenämnden ännu inte hade ingripit med ett omhändertagande enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: Till anmälan fogades kopior av journalanteckningar avseende BB från Beroendecentrum vid Universitetssjukhuset MAS. Av anteckningarna, som avsåg perioden den 7 oktober 2004–13 oktober 2004, framgick bl.a. följande. BB skrevs den 7 oktober 2004 in vid Beroendecentrum för avgiftning från rökheroin på initiativ av socialtjänsten och föräldrarna. BB:s egen motivation var svårbedömd. Vid inskrivningssamtalet närvarade förutom BB bl.a. en socialsekreterare. Det framkom vid samtalet att BB sedan tidigare hade en missbruksproblematik avseende bl.a. sömnmedel, ”tjack” och ”brass” och att hon sedan fem veckor tillbaka missbrukade rökheroin regelbundet.

text: Anmälan remitterades till familjenämnden för utredning och yttrande. Familjenämnden lämnade som sitt yttrande en tjänsteskrivelse, undertecknad av enhetschefen CC. I yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Utredning enligt

text: 11 kap 1 §

text: SoL inleddes vid Familjeförvaltningen 040817 rörande BB. Grund för detta beslut utgjordes av inkomna anmälningar rörande att BB förlupit hemmet till följd av konflikter och att hon befarades vistas i olämpliga miljöer. I utredningen framkom inledningsvis att BB hade en pojkvän som missbrukade narkotika och som hon tillbringade mycket av sin tid tillsammans med. Relationen till vårdnadshavarna var konfliktfylld och BB:s skolgång oordnad. BB vitsordade att hon sedan sommaren 2004 provat olika slags droger och under september och oktober inkom flera anmälningar rörande eget missbruk hos BB. BB ställde sig emellertid positiv till att bryta sitt beteende och till placering i familjehem; ett bistånd som också av ansvarig handläggare bedömdes kunna tillgodose hennes behov. Vårdnadshavarna uttalade sitt samtycke till detta bistånd.

text: Då BB vid kontakter med ansvarig handläggare uppfattats som drogpåverkad föreslogs BB avgiftning vid UMAS vilket hon i likhet med vårdnadshavarna samtyckte till. Avgiftning ägde rum under perioden 041007–041013 varvid BB tillstod att hon använt droger i större utsträckning än vad som dittills varit känt. l samband med utskrivningen från UMAS 041013 fattades beslut om tillfällig familjehemsplacering enligt

text: 4 kap 1 §

text: SoL. Beslutet verkställdes samma dag. BB valde emellertid att avvika från familjehemmet 041025 och motsatte sig att återvända trots upprepade diskussioner med ansvarig handläggare. BB vistades under avvikelsen från familjehemmet hos bekanta och uppgav i kontakterna med ansvarig handläggare att hon var drogfri. Efter överenskommelse mellan vårdnadshavarna och BB flyttade BB hem till sin familj 041101. Vid samtal på förvaltningen 041104 uppgav BB att hon var drogfri; att hon ej önskade något annat än att bo hemma hos sin familj respektive att fortsätta sin skolgång. Hon ställde sig positiv till kontakt med förvaltningens familjebehandlare vilket också vårdnadshavarna gjorde. Dagen därpå, 041105 anmälde vårdnadshavarna att BB åter använt heroin samt lämnat hemmet i syfte att bo hos bekanta. I det flertal kontakter ansvarig handläggare hade med BB under perioden 041105-041119 förnekade BB att hon skulle ha använt ytterligare narkotika. Hon företedde heller ej synliga tecken på att ha gjort detta. Vid samtal med BB 041119 uppgav hon sig trött på att bo runt hos olika vänner och att hon hamnat i konflikt med det drogmissbrukande umgänge hon tidigare haft. Hon uttryckte att hon önskade bistånd i form av placering vid behandlingshem. Beslut fattades 041124 om placering enligt 4 kap 1 § Sol vid Högelids ungdomshem i Alvesta för fortsatt utredning i sluten vård. Beslutet verkställdes samma dag och såväl BB som vårdnadshavarna samtyckte till denna placering. Utredningen vid Högelid avses pågå till och med 050209 och familjenämndens myndighetsarbetsutskott har därmed föreslagits att enligt

text: 11 kap 2 §

text: SoL förlänga tiden för inledd utredning. Förslaget avser utredningstid t.o.m. 050223 i syfte att utredningsresultatet skall kunna erhållas och beaktas i den samlade bedömningen av vilka insatser som framöver bör aktualiseras.

text: Överväganden SoL–LVU

text: I det aktuella ärendet har BB ställt sig positiv till insatser i form av familjehemsplacering, kontakt med familjebehandlare samt institutionsplacering. Då hon på eget initiativ avbröt familjehemsplaceringen valde hon att efter en kort period flytta hem till vårdnadshavarna och uppgav sig drogfri. I den aktuella situationen bedömdes hon ej uppfylla kriterierna för vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU då det inte kunde uteslutas att hennes behov kunde tillgodoses på frivillig väg och då hon i den aktuella situationen ej bedömdes utsätta sin hälsa och utveckling för påtaglig risk att skadas genom missbruk. Ej heller under perioden 041105–041119 bedömdes BB:s situation motivera åtgärd enligt LVU då pågående missbruk ej kunde beläggas utifrån art och omfattning. Detta med hänvisning till frekventa bedömningar av hennes aktuella situation och till det faktum att BB ej ställde sig avvisande till dialog med socialtjänsten om frivilliga vårdinsatser. Då utredning enligt

text: 11 kap 1 §

text: SoL är pågående kan denna samt vårdplan i ärendet ej tillsändas JO-ämbetet i dagsläget. Familjenämnden avser att komplettera remissvaret med dessa handlingar så snart ärendet avgjorts. Bilägger upprättad uppdragsbeskrivning för Högelids ungdomshem avseende utredningsperioden 041124–050212 (bilagan här utesluten, JO:s anmärkning).

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Från Länsstyrelsen i Skåne län inkom en kopia av ett beslut den 25 maj 2005 (dnr 701-43014-04) angående familjenämndens handläggning av det aktuella ärendet. AA hade under hösten 2004 även vänt sig till länsstyrelsen med klagomål mot nämnden. Länsstyrelsen hade överlämnat AA:s skrivelser till nämnden för s.k. intern klagomålshantering med en begäran om återrapportering. Nämndens rapport, som inkom till länsstyrelsen i januari 2005, föranledde länsstyrelsen att fatta ett beslut i vilket man i huvudsak uttalade följande.

text: Länsstyrelsen konstaterar att Familjenämnden sedan ärendet rapporterades slutfört utredningen och ansökt om vård med stöd av LVU. Familjenämnden har därigenom tillsett att den unga garanterats vård för sitt missbruk och att familjen får stöd och hjälp att bearbeta sina relationer. Länsstyrelsen anser att Familjenämnden bör utveckla bättre verktyg för att bedöma om lämnat samtycke till vård i frivilliga former är tillräckliga garantier för att vård skall komma till stånd. De insatser som gavs under hösten är enligt Länsstyrelsens uppfattning insatser som är alltför dåligt underbyggda. Att bevilja insatser utan klart uttalat syfte och mål kan vara mer skadligt för den enskilde och även innebära upptrappning i ett pågående missbruk. Länsstyrelsen vill framhålla vikten av att Familjenämnden utvecklar sina utredningsrutiner och sin skyldighet att samverka med andra myndigheter. Rutiner för bra samverkan med såväl hälso- och sjukvården som polisen är speciellt angelägen när det gäller unga missbrukare både för tidig upptäckt och för att förhindra kriminalitet. Av länsstyrelsens redogörelse för ärendet framgick att BB hade omhändertagits omedelbart enligt LVU den 5 januari 2005 och att Länsrätten i Skåne län den 15 februari 2005 hade bifallit familjenämndens ansökan om att bereda BB vård enligt LVU.

text: JO hade i ärendet tillgång till förvaltningens utredningsdokument och journalanteckningarna i barnavårdsärendet.

text: I ett beslut den 26 oktober 2005 anförde JO André följande.

text: Jag ansluter mig till den bedömning som länsstyrelsen har gjort. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: När det gäller barn och ungdomar som ägnar sig åt ett avancerat missbruk måste socialtjänsten se till att den unge snabbt får behövlig vård. Socialtjänsten måste ha en klar strategi för sitt utredningsarbete så att det så snart som möjligt står klart vilken vård som bör förordas i det aktuella fallet. Det torde inte sällan vara nödvändigt att ingripa med tvång i syfte att säkerställa vårdens genomförande; ett eventuellt samtycke från den enskilde utgör inte alltid en garanti för detta.

text: Den 17 augusti 2004 inledde familjeförvaltningen en barnavårdsutredning angående BB. Anledningen var bl.a. en anmälan från modern om att BB hade förlupit hemmet och att hon befarades vistas i olämpliga miljöer. I samband med att BB i oktober 2004 vårdades för avgiftning på Beroendecentrum, Universitetssjukhuset MAS, framkom att hon var inne i ett aktivt blandmissbruk och att huvuddrogen sedan en tid tillbaka var rökheroin. Under den tid som BB var

text: intagen vid sjukhuset diskuterade personal vid sjukhuset och förvaltningen frågan om behovet av fortsatta insatser för BB. Enligt en anteckning i sjukhusets journal den 8 oktober 2004 framförde sjukhuset till förvaltningen att man från sjukhusets sida såg mycket allvarligt på BB:s missbruk och att om missbruket fortsatte kunde flickan avlida eller ta allvarlig skada. Sjukhuset uttryckte en tveksamhet till den eftervård som förvaltningen planerade – placering i familjehem – och framförde att det eventuellt fordrades mer kraftfulla insatser, t.ex. behandlingshem.

text: I samband med BB:s sjukhusvistelse stod det således klart för förvaltningen att BB:s missbruksproblematik var mer omfattande än man dittills hade känt till. De nya uppgifterna påkallade ett snabbt och kraftfullt ingripande från nämndens sida för att säkerställa att BB inte gavs tillfälle att fortsätta med sitt mycket allvarliga missbruk. Förvaltningen hade att bedöma vilken form av insats som var nödvändig för att tillgodose detta. Det krävdes också noggranna överväganden från förvaltningens sida angående i vad mån ett samtycke från flickan kunde anses som tillräckligt för att säkerställa vårdens genomförande.

text: Förvaltningen valde att placera flickan i ett familjehem. Det kan enligt min mening med fog ifrågasättas om detta var en tillräckligt ingripande åtgärd. BB rymde från familjehemmet efter endast en kort tid. Det borde i vart fall vid den tidpunkten ha stått klart för förvaltningen att familjehemsinsatsen inte var tillräcklig för att tillgodose flickans vårdbehov och att hennes samtycke till den insatsen inte heller säkerställde att vården skulle komma till stånd. Med tanke på flickans ungdom, det allvarliga missbruket och de uppgifter som sjukvården synes ha framfört till förvaltningen måste det i detta skede ha förelegat mycket starka skäl för att överväga ett ingripande med stöd av LVU.

text: Familjeförvaltningen arbetade vidare med att försöka motivera BB att ta emot hjälp på frivillig väg. Omedelbart efter avvikelsen från familjehemmet diskuterades en återgång dit, men efter att BB några dagar senare definitivt sade nej till detta försökte förvaltningen fortsättningsvis att få hennes samtycke till en vistelse på behandlingshem. Efter några veckor, under vilka BB mestadels synes ha levt under oordnade förhållanden, kom den 24 november 2004 en frivillig placering på ett utredningshem till stånd. Av de från förvaltningen inhämtade handlingarna framgår att BB drygt en månad senare avvek från hemmet. Den 5 januari 2005 tvångsomhändertogs hon med stöd av LVU genom beslut av nämndens ordförande efter att hon hade påträffats av polisen i s.k. missbruksmiljö.

text: Det allmänna intrycket av vad som har kommit fram om förvaltningens handläggning under hösten 2004 är att den har varit alltför passiv bl.a. i det avseendet att man i hög grad har låtit flickans inställning styra valet av vilken behandlingsinsats som skulle föreslås. Även om jag som JO är återhållsam med att uttala mig om en myndighets bedömning i ett enskilt fall vill jag ändå, mot bakgrund av vad som var känt om flickans situation och det akuta vårdbehov som hon synes ha haft, framföra den synpunkten att det är förvånande att förvaltningens tjänstemän inte vid något tillfälle under den aktuella tidsperioden bedömde att förutsättningarna för

text: ett ingripande med stöd av LVU var uppfyllda. Omständigheterna var under alla förhållanden sådana att tjänstemännen, oavsett sin egen inställning i saken, borde ha hänskjutit frågan om ett eventuellt tvångsomhändertagande av BB till familjenämnden eller nämndens ordförande för en bedömning långt tidigare än vad som nu var fallet.