avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Samtycke Sekretess

title: Anmälan mot Försäkringskassan, länskontoret Halland, för registrering av sekretessmarkering i kassans register för ett barn utan samtycke från vårdnadshavare m.m.

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan bl.a. på att Försäkringskassan lagt in ”skyddad identitet” i kassans register på hennes dotter utan hennes vetskap eller samtycke. Hon anförde i huvudsak följande. Hon har av Försäkringskassans juristenhet vid huvudkontoret i Stockholm blivit informerad om att inlagd ”skyddad identitet” inte kan bero på ett datafel. Uppgiften måste läggas in manuellt med vissa koder. Det har framkommit att det var dotterns far som hade begärt ”skyddad identitet” för sig själv och dottern. Uppgiften lades in någon gång under 2003 eller 2004 och togs bort i februari 2007. Dotterns ”skyddade identitet” har lett till att Försäkringskassans handläggning av ärenden försvårats. Hon har också lidit ekonomisk skada av detta.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I remissvaret anförde Försäkringskassan, länskontoret Halland, genom länsdirektören BB, bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Sekretessmarkering eller särskild prövning är en markering som läggs in i Försäkringskassans datasystem för att uppmärksamma att en försäkrad har en skyddad adress. Det innebär att en särskild utsedd handläggare ska handlägga ärenden för personer med särskild prövning. Handläggningen i sig påverkas inte av att det finns en markering om skyddad adress. Det är enbart särskilda rutiner som gäller för att skydda adressen. Akter för personer med skyddad adress förvaras i särskilda låsta utrymmen avskilt från andra akter i arkiven. Tidigare matade Försäkringskassans handläggare in en sådan markering manuellt i datasystemet på begäran av den försäkrade. Sedan flera år tillbaka hänvisar alltid Försäkringskassan den som önskar en sådan markering till Skatteverket. Skatteverket kan besluta om skyddad adress och i så fall läggs den in i flera myndigheters datasystem och ger ett betydligt bättre skydd av adressuppgifterna för den enskilde än om varje myndighet själva lägger in uppgiften om skyddad adress i sina register. När skyddet upphör försvinner markeringen automatiskt via avisering från Skatteverket. Markeringen omprövas vanligen av Skatteverket varje år, efter ansökan om förlängning. Markeringen ska fungera som en varningssignal så att en noggrann

text: prövning görs innan några uppgifter om personen lämnas ut men markeringen innebär inte någon absolut sekretess.

text: Omständigheter

text: Med anledning av AA:s JO-anmälan har Länskontoret Halland efterforskat sin dokumentation om hur markeringen av särskild prövning tillkommit på [hennes dotter] CC. Av den dokumentation som sekretesshandläggaren fört i ärenden om sekretess under 2003 framgår att AA:s före detta man, DD, i april 2003 kontaktat Försäkringskassan per telefon och önskat sekretess för sin adress. Enligt då gällande rutiner beslöts att begära in en skriftlig begäran från DD. Sekretesshandläggaren beslöt efter samråd med ansvarig chef på Juridiska enheten, EE, att den 23 maj 2003 manuellt lägga in en markering om särskild prövning. I rutinen ingick bl.a. att begära att den försäkrade skulle identifiera sig och id-handling kopierades för att säkerställa att det är rätt person som önskade en markering och inte någon annan person. Av dokumentationen framgår att enbart DD omfattades av beslutet om särskild prövning. Det finns däremot ingen dokumentation om en sekretessmarkering avseende CC AA har den 6 februari 2007 kontaktat Länskontoret Halland per telefon och kopplats vidare till en särskild sekretesshandläggare då AA:s barn hade en markering om särskild prövning. AA meddelade att hon inte kände till att det fanns en markering och önskade att den togs bort. Sekretesshandläggaren försökte ta bort markeringen men vid första försöket misslyckades det att ta bort spärren. Hand-läggaren kontaktade då Försäkringskassans huvudkontor för att få teknisk hjälp att ta bort spärren, vilket lyckades. För att utreda varför CC markerades för särskild prövning har Länskontoret Halland begärt en genomgång av Försäkringskassans loggar. Svaret från körning av loggarna i systemet är att det inte finns någon slagning för sekretessmarkering (d.v.s. kod 210) på barnet. Eftersom barnet inte är/var inskrivet som försäkrad så finns det ingen ”not om SP” (SP= särskild prövning) på denne. Däremot sker en kontroll vid andra T-kodslagningar om barnets föräldrar har SP och det är troligen detta som ställt till det. Den teori som Gemensam service på Försäkringskassans huvudkontor har är att en markering om särskild prövning ”ärvs” av förälder.

text: Försäkringskassans bedömning

text: Det är klarlagt att AA:s dotter CC haft en markering om särskild prövning i Försäkringskassans register. Det är också klarlagt att DD 2003 själv begärt att få ett sekretesskydd för sina uppgifter i Försäkringskassans register. Det framgår av dokumentationen. Det finns däremot ingen dokumentation som visar att Försäkringskassans sekretesshandläggare lagt in en sådan markering på AA:s dotter CC. Det har inte varit möjligt att få fram uppgifter om hur den markeringen tillkommit på CC. Det finns en möjlighet att CC:s markering tillkommit automatiskt i datasystemet då hennes pappa DD fick sin markering. AA och DD hade gemensam vårdnad om CC. Det är dock osäkert hur det gått till. Helt säkra uppgifter har inte gått att få fram. Försäkringskassan beklagar att det inte varit möjligt att få fram säkra uppgifter ur datasystemen om hur markeringen tillkommit på CC. Angående kontakterna med AA medger Länskontoret Halland att det är först i samband med AA:s JO-anmälan som en mera fullständig utredning vidtagits. Vid tidigare kontakter under 2007 har berörda handläggare enbart förlitat sig på den information som funnits tillgänglig i AA:s och DD:s försäkringsakter. Då sekretessmarkeringen hade tagits bort på CC och då det inte hade tillkommit några nya omständigheter gjordes bedömningen att det inte fanns skäl att genomföra sökningar i loggsystemet. AA:s påstående att Försäkringskassans handläggare manuellt lagt in en sekretessmarkering på CC på begäran av DD är såvitt kan konstateras felaktigt.

text: När det gäller AA:s påstående att hon lidit ekonomisk skada bör hon begära skadestånd av Försäkringskassan och då precisera på vilket sätt skadan uppkommit och ange hur stort skadestånd hon begär. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare gäller detta dem tillsammans (se

text: 6 kap.

text: och

text: 13 §§

text: föräldrabalken

text: , FB). I linje härmed borde båda vårdnadshavarnas samtycke därför normalt sett krävas för att förse ett barn med s.k. sekretessmarkering i Försäkringskassans dataregister.

text: Såvitt framkommit i ärendet har ingen av vårdnadshavarna ansökt om eller lämnat sitt medgivande till sekretessmarkering avseende dottern. Däremot har den ene vårdnadshavaren, DD, ansökt om och beviljats sekretessmarkering för egen räkning.

text: Försäkringskassan har i sitt remissvar uppgivit att det inte har varit möjligt att få fram uppgifter om hur sekretessmarkeringen tillkommit på CC, och att det finns en möjlighet att CC:s markering tillkommit automatiskt i datasystemet när hennes far DD fick sin markering. Även om det inte går att klarlägga om sekretessmarkeringen tillkommit genom att någon lagt in den manuellt eller om den tillkommit automatiskt, kan jag konstatera att en sådan markering förekommit utan vårdnadshavares samtycke. Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade.

text: Enligt vad Försäkringskassan har uppgivit i sitt remissvar tillämpar kassan inte längre den i ärendet aktuella rutinen. Jag noterar emellertid att Försäkringskassan på sin webbplats anger att kassan själv efter begäran kan besluta om en sekretessmarkering i sina egna system. Jag förutsätter att Försäkringskassans huvudkontor ser över kassans rutiner och den information som lämnas i aktuella avseenden. Jag emotser senast den 30 maj 2008 en skriftlig redogörelse från Försäkringskassan för de åtgärder som dessa omständigheter föranleder.

text: Vad som i övrigt har anförts i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med anledning av att AA har anfört att hon lidit ekonomisk skada får jag meddela att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Norrbottens län för långsam handläggning av ett ärende om EU-stöd

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 juni 2019 framförde AA klagomål mot Länsstyrelsen i Norrbottens län med anledning av långsam handläggning av ett ärende om EU-stöd. Han uppgav bl.a. följande:

type: stycke

text: Han hade sedan 2009 slagit en myr belägen i norra delen av Pajala kommun och erhållit EU-stöd i form av miljöersättning för betesmarker och slåtterängar för detta. 2016 fick han ett informationsbrev från länsstyrelsen om att han inte längre skulle få någon ersättning och att hans åtagande skulle avslutas. I brevet stod också följande.

text: När dessa beslut är fattade kommer du att ha möjlighet att överklaga dem. Vid tiden för anmälan hade han fortfarande inte fått några beslut. Efter att han kontaktat länsstyrelsen ett flertal gånger under årens lopp via telefon och e-post, fick han slutligen svaret att dröjsmålet berodde på avsaknaden av ett IT-system.

text: Till sin anmälan fogade AA det skriftliga besked som länsstyrelsen tillsänt honom den 13 juli 2016, e-postkorrespondens med länsstyrelsen och Statens jordbruksverk (Jordbruksverket) med anledning av tidsutdräkten samt underrättelser om utbetalningsdatum han fått sig tillsänt av myndigheten trots beskedet 2016 om att någon utbetalning inte skulle ske.

text: Av e-postkorrespondensen framkom bl.a. att AA fått följande svar från länsstyrelsen.

text: Den 16 mars 2018:

text: Hej! Det som vi tidigare meddelat i brev daterat 2016-07-13 gäller fortfarande. Det kommer inte utgå någon ersättning för marken från och med 2016 om inte något upplåtelseavtal med markägaren finns.

text: Den 19 mars 2018:

text: Hej! Det stämmer att ni inte fått något beslut ännu som går att överklaga. Det beror på att vi inte kan fatta några beslut ännu. Av samma anledning har vi inte kunnat fatta beslutet om att avsluta åtagandet. När dessa beslut skickas kommer ni att kunna överklaga dem.

text: Den 21 mars 2018:

text: Hej! Vi kommer naturligtvis att fatta besluten så snart vi får möjlighet att göra det. I dagsläget har vi inte den möjligheten. Och det är inte något som vi styr över. Vi måste vänta tills Jordbruksverket levererar IT-system för detta.

text: Den 22 mars 2018:

text: Hej! Som jag skrev tidigare är inte detta något som länsstyrelsen styr över. Ni har inte på något vis fallit mellan stolarna utan i princip alla sökande av miljöersättning är i samma situation som ni är. De enda åtaganden som vi kunnat fatta är för dem som endast har allmänna värden i sin ansökan. Några avslag har vi inte fattat för något av åren 2015-2017. Enligt den senaste leveransplanen från Jordbruksverket så kommer vi att kunna påbörja arbetet med att besluta avslag vecka 17.

text: Den 15 maj 2018:

text: Hej! Beslutet kommer så fort vi får klartecken från Jordbruksverket att göra det. Det är den information som jag har för tillfället.

text: Den 17 maj 2018:

text: Hej! Tyvärr kan jag inte jämföra ert ärende med andras ärenden. Just nu har vi instruktioner att avvakta med att fatta avslagsbeslut och då måste vi göra det tills vi får klartecken att gå vidare.

text: Den 9 oktober 2018:

text: Hej! Besvärshänvisning kommer att finnas med när vi fattar beslut om slututbetalning eller beslut om avslag på ansökan. Detta är inte möjligt att göra i dagsläget för miljöersättningen för betesmarker och slåtterängar.

text: Utredning

text: JO begärde att länsstyrelsen skulle lämna upplysningar och yttra sig över det som anförts i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till skyndsamhetskravet i

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: Länsstyrelsen lämnade följande remissvar:

text: Ärendets handläggning

text: Förutsättningar för beslut om EU-stöd är ett fungerade IT-stöd. År 2015 inleddes en ny programperiod avseende EU-stöd till jordbruket. Länsstyrelserna handlägger, kontrollerar och beslutar om EU-stöd till jordbruket med stöd av Statens jordbruksverks föreskrifter. IT-stödet för att handlägga och administrera stöden och ersättningarna tillhandahålls av Statens jordbruksverk, nedan Jordbruksverket. Inför den nya programperioden beslutade Jordbruksverket att bygga ett nytt IT-stöd istället för att implementera handläggningen av de nya stöden och ersättningarna i det äldre IT-stödet. Framtagandet av det nya IT-stödet har varit en långdragen process och ännu idag har Jordbruksverket inte levererat ett fullt fungerande IT-stöd. Jordbruksverket har återkommande skjutit fram leveransdatum för olika funktionaliteter och när system ska levereras. Bland annat har Jordbruksverket med korta varsel nedprioriterat att leverera funktionaliteten med att kunna avslå och avvisa ansökningar för att kunna prioritera funktionalitet för utbetalningar. Under våren 2019 lanserade Jordbruksverket funktionalitet för att besluta om avslag, vilket var aktuellt beträffande AA:s ansökan. AA lämnade den 24 april 2015 in sin ansökan om åtagande inom miljöersättning för betesmarker och slåtterängar i samband med hans samlade ansökan om jordbrukarstöd SAM2015. För att få utbetalt miljöersättning för betesmarker och slåtterängar behöver sökande ha ett beslut att åtagandet godkänts av Länsstyrelsen. Ett åtagande innebär att sökande åtar sig att sköta marken enligt beslutade villkor för ersättningen i 5 år. Sökande behöver söka i SAM-internet om utbetalning varje år. Åtagandet innebär att sökande måste följa de villkor som gäller för ersättningen varje år under hela 5-årsperioden. Således måste sökande följa villkoren som gäller oavsett om sökande söker utbetalning eller inte. Åtagandet börjar den 1 januari det år som ansökan sker och upphör den 31 december det sista året i 5-årsperioden. Innan sökanden gör ett nytt åtagande bör sökande försäkra sig om att rätten att bruka marken gäller under hela perioden som det aktuella åtagandet. Det är den som brukar marken som kan ha rätt till ersättning. Sökande kan äga eller arrendera marken eller ha ett nyttjanderättsavtal med ägaren till marken. Länsstyrelsen utredde AA:s ansökan om åtagande inom miljöersättningar för betesmarker och slåtterängar med anledning av en skrivelse från Sveaskog AB. Sveaskog AB framförde att stödsökanden inte hade gällande avtal eller på annat sätt ägde rätt att disponera eller bruka mark på den av Sveaskog AB ägda fastigheten. De motsatte sig att ansökan godkändes på dessa marker. AA yttrade sig och hänvisade till

text: rennäringslagen

text: där det framgår att den som är av samisk härkomst får använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar och därför inte behöver något upplåtelseavtal med markägaren. Det kan särskilt anmärkas att AA har sedan 2015 varit medveten om att han sökt stöd på marker där markägaren motsätter sig en ansökan då han inte har haft nyttjanderätt till markerna. I den därpå följande utredningen konstaterade Länsstyrelsen att marken som AA sökt stöd för ligger nedanför lappmarksgränsen och därför inte ingår renskötselrätten. Det måste i dessa fall finnas ett upplåtelseavtal med markägaren för att få bruka marken och som en följd av detta få rätt att söka utbetalning av miljöersättning för marken. Länsstyrelsen meddelade sökande denna tolkning. Länsstyrelsen beslutade, efter att fungerade IT-stöd levererats, den 10 juli 2019 om avslag på hans ansökan om åtagande inom miljöersättning för betesmarker och slåtterängar. Länsstyrelsens beslut överklagades den 31 juli 2019 av AA till Jordbruksverket. Vad känt är har Jordbruksverket inte prövat överklagandet. Frågan om utbetalning av miljöersättning kan inte prövas förrän det finns ett lagakraftvunnet beslut om åtagande. För det fall AA får bifall till sin överklagan så måste det finnas utrymme att besluta om utbetalning. Därför är det nödvändigt att AA:s ansökningar om utbetalning inte blivit beslutade.

text: Länsstyrelsens grundinställning är att

text: förvaltningslagens

text: skyndsamhetskrav ska efterlevas. Länsstyrelsen har förståelse för den kritik som AA framför men tyvärr så har Länsstyrelsen i detta fall varit beroende av annan myndighets teknikutveckling. På grund av att Jordbruksverket återkommande flyttat fram datum för leverans av fungerande IT-system har det inte varit praktiskt möjligt att fatta beslut och därmed har det varit omöjligt för Länsstyrelsen att uppfylla skyndsamhetskravet enligt lagstiftningens intentioner. Som nämnts ovan så har Länsstyrelsen numera möjlighet att fatta beslut om avslag av ansökan om åtagande inom skälig tid. AA kommenterade remissyttrandet.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Miljöersättning för skötsel av betesmarker och slåtterängar är ett bidrag som kan sökas och som är en del av Landsbygdsprogrammet för Sverige 2014–2020. Landsbygdsprogrammet är EU-finansierat och har tagits fram för att utveckla landsbygden i Sverige. Det är Jordbruksverket som ansvarar för programmets genomförande.

text: Förutsättningarna för att få stöd för landsbygdsutvecklingsåtgärder regleras i förordningen (

text: ) om stöd för landsbygdsutvecklingsåtgärder (förordningen). Förordningen trädde i kraft den 15 juli 2015 och tillämpas på åtaganden som påbörjats från och med den 1 januari 2015.

text: Av förordningens allmänna bestämmelser i första kapitlet framgår bl.a. att stöd enligt förordningen får lämnas för åtgärder som omfattas av unionsprioriteringarna i

text: artikel 5 i förordning (EU) nr 1305/2013

text: (3§), att stöd får lämnas som ekonomiskt bidrag i den mån det finns medel (6 §), att en ansökan om stöd ska göras till länsstyrelsen (17 och 19 §§), att länsstyrelsens beslut får överklagas till Jordbruksverket (50 § första stycket) och att Jordbruksverkets beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (50 § andra stycket). Här framgår det också att Jordbruksverket ska vara förvaltande myndighet för Landsbygdsprogram för Sverige 2014–2020 (8 §), att Jordbruksverket ska vara utbetalande organ för stöd ur Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och fullgöra de uppgifter avseende Ejflu som framgår av förordning

text: (EU) nr 1306/2013

text: om inte något annat särskilt anges i förordningen eller i förordningen (

text: ) med instruktion för Statens jordbruksverk (

text: 10 §

text: ), att länsstyrelserna ska uppfylla sina åtaganden i enlighet med gällande bestämmelser så att förvaltningen av fondmedel är effektiv och att Jordbruksverket ska ge länsstyrelserna stöd att uppfylla sina åtaganden i enlighet med gällande bestämmelser så att förvaltningen av fondmedel är effektiv (

text: 11 §

text: ). Vidare ska det hos Jordbruksverket finnas it-system för elektronisk behandling av uppgifter i ärenden om stöd enligt förordningen och länsstyrelserna ska lämna de uppgifter till it-systemen som behövs för att pröva ett ärende om stöd (

text: 44 §

text: I 8 kap. 10–12 §§ förordningen regleras vad som gäller särskilt för stöd för allmän skötsel av betesmarker och slåtterängar.

text: Enligt

text: 9 §

text: FL ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. En motsvarande bestämmelse fanns i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: som gällde fram till den 1 juli 2018. Regleringen innebär att myndigheterna har ett ansvar att aktivt driva fram ärenden till ett avgörande.

text: JO kritiserade i juni 2019 Länsstyrelsen i Skåne län för att under flera års tid ha underlåtit att fatta beslut i ärenden om jordbrukarstöd (

text: JO 2019/20 s. 244

text: ). Det rörde över 8 000 ärenden som var klara för beslut. Precis som i det här ärendet handlade det om att länsstyrelsen sedan 2015 hade inväntat ett särskilt it-stöd från Jordbruksverket. Länsstyrelsen hävdade att man inte haft något resursmässigt och ekonomiskt försvarbart alternativ till att invänta ett sådant stöd. JO uttalade att kravet på kostnadseffektivitet och enkelhet inte under några omständigheter kunde tillåtas påverka handläggningstiden på det sätt som det då var fråga om (anmälaren hade väntat på sitt beslut i nästan fyra år) samt att den omständigheten att länsstyrelsen under flera års tid hade underlåtit att fatta beslut i ärenden som varit klara för avgörande vittnade om en förvånansvärt nonchalant inställning till grundläggande förvaltningsrättsliga regler.

text: Bedömning

text: Enligt vad länsstyrelsen yttrat lämnade AA in en ansökan om åtagande inom miljöersättning för betesmarker och slåtterängar den 24 april 2015 och fick ett beslut från myndigheten den 10 juli 2019, alltså mer än fyra år efter det att han lämnat in sin ansökan. Länsstyrelsen hävdar att det på grund av att Jordbruksverket inte levererat ett fungerande IT-system har varit praktiskt omöjligt för länsstyrelsen att fatta ett beslut och att uppfylla skyndsamhetskravet enligt lagstiftningens intentioner. Det är oklart om det är fler än AA som på motsvarande sätt har fått vänta eller väntar på ett beslut. Yttrandet innehåller vidare inga uppgifter om vilka åtgärder som länsstyrelsen har vidtagit under den här tiden för att komma tillrätta med situationen. Allt talar för att myndigheten lagt AA:s ärende åt sidan och helt passivt väntat på att det nya it-systemet ska levereras. Jag kan inte uppfatta situationen på annat sätt än att länsstyrelsen inte tagit ansvar för att aktivt driva fram ärendet till ett avgörande.

text: Redan av det informationsbrev som länsstyrelsen skickade till AA 2016 var det tydligt att myndigheten bedömt att ansökan skulle avslås. Myndigheten borde då utan dröjsmål ha upprättat ett formellt beslut med en överklagandehänvisning. Genom att inte göra det har myndigheten fördröjt AA:s möjlighet att överklaga så att den riskerar att helt förlora sitt värde. Detta är naturligtvis oacceptabelt.

text: Länsstyrelsens handläggning av AA:s ärende har inte varit förenlig med skyndsamhetskravet i

text: 9 §

text: FL och myndigheten förtjänar därför kritik.

text: Jag har denna dag också fattat beslut i ett ärende som rör dels Länsstyrelsen i Uppsala län och långsam handläggning av jordbruksstöd, dels Jordbruksverket och brister i planering och tillhandahållande av it-system (JO:s dnr 2876-2020).

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Bemötande Dokumentation Förundersökning Proportionalitetsprincipen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av ett ingripande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Västmanlands län enligt i huvudsak följande.

text: En söndagskväll ringde polisen till AA när han var hemma i sin lägenhet. Polisen uppmanade honom att gå ut i trapphuset. När han öppnade dörren möttes han av flera polismän som riktade sina vapen mot honom och beordrade honom att gå ner på knä, varefter de övermannade honom. Polismännen sökte därefter igenom hans bostad. AA:s son, som befann sig i bostaden, fick lov att lämna sitt rum och gå ut i vardagsrummet. När polisen hade sökt igenom lägenheten bad de om ursäkt och förklarade anledningen till ingripandet.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i bl.a. ärendet K12790-05 granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 15 maj 2005 blev en man avvisad från en pizzeria. Mannen blev då arg och drog upp en pistol som han hade i en påse. Därefter gjorde han en mantelrörelse och riktade pistolen mot pizzerians ingång där två personer stod. Dessa personer hördes på brottsplatsen och lämnade ett signalement på gärningsmannen. De trodde också att mannen hette AA och att han bodde i närheten av pizzerian.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från polisinspektörerna BB och CC angående ingripandet mot AA.

text: BB: Insatschef vid ingripandet var polisinspektören DD. Enligt vittnesuppgifter hette gärningsmannen troligen AA. Det fanns också uppgifter om att denne eventuellt skulle ha gått in i någon av fastighetsportarna på X-gatan. Genom ”inre slagningar” framkom att AA bodde på denna gata. AA var tidigare känd av polisen för att vara våldsam. DD beslutade därför att de skulle ringa till AA och beordra ut honom i trapphuset för kontroll. Själva ingripandet utfördes av bl.a. BB och CC. Polismännen höjde beredskapen genom att ta fram tjänstevapnen när de kom in i trapp-huset. När AA kom ut ur lägenheten beordrades han ner på knä och fick hålla

text: ut händerna från kroppen. De insåg ganska snart att signalementet på gärningsmannen inte stämde överens med AA:s utseende, varvid insatsen avbröts. Vad han känner till vidtogs inte någon genomsökning av lägenheten. Däremot kan eventuellt någon polisman ha talat med AA:s son.

text: CC bekräftade BB:s uppgifter och uppgav att inte heller han känner till att någon polisman gick in i AA:s lägenhet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från polisinsatschefen, polisinspektören DD.

text: DD

text: Jag, DD, utsågs vid ett polisingripande våren -05 till polisinsatschef vid ett ingripande på X-gatan i Västerås. En pizzeria på X-gatan hade ringt till polisen och meddelat att en kund hade lyft en pistol och gjort en mantelrörelse innan han lämnat pizzerian. Då jag anländer till platsen hade flera andra patruller redan anlänt. Jag utsågs då till polisinsatschef. Det visade sig att personalen på pizzerian kände igen mannen som en stamkund och trodde att han skulle heta AA och bo i närområdet. Utan att be om det rapporterar en radiooperatör att det bor en som heter AA på Xgatan – – –. Jag beslutar mig för att ringa och prata med AA i syfte att höra om han vet något om detta eller om han sett något speciellt vid pizzerian eftersom han bor rakt ovanför den. Innan jag ringer får några poliser gå upp i trapphuset. Jag ringde från tjänstebilen. AA svarar och jag berättar öppet om vem jag är och vad som inträffat på pizzerian och att jag vill prata med honom. Han tror att det är någon kompis som skojar med honom och inte att det är polisen som ringer. Jag frågar då om han inte kan komma ut i trapphuset så att vi kan pratas vid öga mot öga för att undanröja tron att vi inte är från polisen. Han svarade att han skulle komma ut och jag berättade då att det kommer att finnas några poliser i trapphuset och att han skulle lyssna upp på dem. Sedan avslutar vi telefonsamtalet och jag berättar via radion till de poliser som var i trapphuset att han snart skulle komma ut. Jag lämnar därefter tjänstebilen och går till det aktuella trapphuset och upp i detta. Då jag kommer upp står AA utanför sin lägenhet tillsammans med poliserna. Jag presenterar mig för AA och berättade att det var jag som ringt till honom. De andra poliserna lämnar platsen och jag stannar kvar och samtalar med AA. AA var aningen skärrad av det inträffade men enligt min mening så kom vi bra överens och han förstod varför jag ringt till honom. Detta samtal skedde direkt innanför AA:s lägenhetsdörr, dit vi hade gått från trapphuset. Ingen polisman var inne i AA:s lägenhet. AA var inte skäligen misstänkt för något och således fanns ej heller skäl för någon form av husrannsakan eller andra tvångsmedel. I trapphuset, när jag ringde, befann sig fem poliser varav tre med höjd beredskap och två lite längre ner i trapphuset som inte hade tagit fram tjänstevapnen. Vid trapphusets entrédörr fanns ytterligare två poliser utan vapen framtagna. Om det funnits någon skäligen misstänkt i detta ärende med en pistolbeväpnad man och man skulle göra en husrannsakan hade jag begärt in insatsstyrkan för att utföra jobbet med tanke på farligheten.

text: Att höja beredskapen på sitt tjänstevapen är något som varje polisman själv avgör efter rådande omständigheter. Att poliserna i trapphuset hade höjt sin beredskap är i enighet med bastaktikprojektet då det föreligger en förhöjd hotbild. Att inte fler boende i trapphuset tillfrågades om det inträffade var att det 10 minuter efter att jag ringt upp AA kom in uppgifter om en skottlossning i en annan stadsdel i Västerås. Utefter dessa uppgifter omprioriterade jag alla resurser till detta jobb. Polismyndigheten uppgav bl.a. att DD vidtog de faktiska åtgärder som man kan begära av en polisinsatschef i en situation som den aktuella men att dokumentationen var bristfällig.

text: AA kommenterade remissvaret och vidhöll därvid att minst en polisman gått in i hans lägenhet.

text: Bedömning

text: AA har bl.a. gjort gällande att polisen sökte igenom hans lägenhet vid det aktuella ingripandet. De polismän som lämnat upplysningar har emellertid uppgett så inte var fallet. Jag finner inte tillräckliga skäl att utreda saken vidare för att bringa klarhet i frågan.

text: När det sedan gäller polisens ingripande i övrigt har jag inte någon erinran mot DD:s beslut att kontrollera om AA var den misstänkte gärningsmannen och inte heller mot det sätt som ingripandet skedde på. Händelsen borde dock ha dokumenterats i en promemoria.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Beslag Häkte Underrättelse

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, om de rutiner som häktet tillämpar när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häktet

sammanfattning: En häktesanställd har ifrågasatt de rutiner som häktet Sollentuna til-lämpar när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häktet. Enligt anmälaren kvitteras föremålet av häktespersonalen och inte av den häktade personligen. I chefsJO:s beslut konstateras att det i rättegångsbalken inte finns något krav på att den som föremålet ska lämnas ut till personligen ska kvittera mottagandet. Det konstateras också att polisen i många fall gör betydligt mer än vad rättegångsbalkens regler kräver, vilket är att underrätta den hos vilken ett beslag har gjorts eller den som gör anspråk på föremålet om att beslaget har hävts och att föremålet kan hämtas. Mot bakgrund av de svårigheter som en person som är frihetsberövad kan ha att bevaka sina intressen ser chefsJO positivt på att polisen åtar sig att hjälpa till i dessa situationer. Polisens tillvägagångssätt väcker dock enligt chefsJO flera frågor. En fråga som väcks är t.ex. om det inte vore rimligt att låta den häktade själv få bestämma vad som ska hända med föremålet. En annan fråga som uppstår är hur ansvaret för förvaringen av ett föremål ser ut när föremålet lämnas eller skickas till häktet och inte tas emot av den häktade personligen. Det kan i sin tur ha betydelse om den häktade vill rikta ett skadeståndsanspråk mot den förvarande myndigheten. Sammanfattningsvis ser chefsJO att det finns flera tveksamheter kring hur polisen och Kriminalvården går till väga när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häkte. ChefsJO uttalar inte någon kritik mot hur myndigheterna i dag arbetar i dessa situationer men förutsätter att polisen och Kriminalvården gemensamt ser över hur man bör gå till väga för att åstadkomma rutiner som är väl fungerande och smidiga och som samtidigt garanterar att den enskildes intressen tas till vara.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 augusti 2013 klagade AA bl.a. på de rutiner som häktet Sollentuna tillämpar när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häktet. Hon anförde i huvudsak följande.

text: Hon är anställd på häktet Sollentuna. I november 2011 påtalade hon för sin chef att det behövs en rutin för hur personalen i häktets inpassering/inlämning ska hantera ”hävda beslag” från polisen. Hon hänvisade till att det enligt

text: rättegångsbalken

text: är den som äger godset som ska kvittera det personligen och inte häktespersonalen. Svaret hon fick var att en sådan rutin inte skulle fungera i ett så stort häkte. Den

text: rutinen fungerade dock bra tills en polis klagade till kriminalvårdschefen över att han borde få lämna hävda beslag i inlämningen. Kriminalvårdschefen informerade därefter polisen om att hävda beslag ska tas emot i inlämningen och att en kriminalvårdare ska kvittera den frihetsberövades gods. Det förekommer också att polisens beslagsenhet skickar hävda beslag som rekommenderade försändelser och att dessa levereras av posten till häktets godsmottagning. Kriminalvårdare har då kvitterat de rekommenderade försändelserna.

text: Till sin anmälan bifogade AA utskrifter av flera e-postmeddelanden som skickats mellan anställda i häktet Sollentuna.

text: Utredning

text: Yttranden begärdes in från Kriminalvården och Rikspolisstyrelsen.

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över det som anförts i anmälan om häktets hantering av föremål som polisen lämnar till häktet efter att beslag av föremålet hävts. Yttrandet skulle även belysa hanteringen när sådana föremål skickas med rekommenderade försändelser.

text: Rikspolisstyrelsen uppmanades att yttra sig över polisens hantering när föremål som varit i beslag ska återlämnas till någon som är häktad.

text: I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen BB, följande.

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Stockholm, som i sin tur hämtat in uppgifter från häktet Sollentuna genom t.f. kriminalvårdschef CC. För att få en samlad bild över vilka rutiner som finns på olika häkten angående hantering av hävda beslag har yttrande även hämtats in från övriga regioner. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Region Stockholm Enligt häktet Sollentunas rutin tar personalen i häktets reception alternativt inpasseringskontroll emot hävda beslag som lämnas in av polisen. Personalen kontrollerar att det hävda beslaget stämmer överens med polisens beslagsdokument och fyller i ett inlämningskvitto. Efter röntgen och kontroll lämnas beslaget tillsammans med beslagsdokumentet till förrådspersonalen som skriver in tillhörigheterna i förrådsrutinen. Inlämningskvittot över det hävda beslaget delges den intagne och lämnas sedan åter till förrådspersonalen för arkivering. Om polisen väljer att lämna över det hävda beslaget till den intagne personligen sker detta i besöksavdelningen. En rekommenderad försändelse ställd till häktet kvitteras som mottagen av personal och lämnas därefter till förrådet för registrering i förrådsrutinen. Den intagne delges kvittot över det hävda beslaget. Om försändelsen är ställd till den intagne kvitteras den av honom. Om den intagne önskar ta del av innehållet i beslaget har han möjlighet att ansöka om det. Rutinen med att personalen tar emot det hävda beslaget har tillkommit efter önskemål från polisen.

text: Övriga regioner Vanligast förekommande förfarande när polisen kommer med ett hävt beslag till häktena är att den intagne, efter att genomgång av tillhörigheterna gjorts ur ett säkerhetsperspektiv, själv får kontrollera och kvittera det hävda beslaget. Frågan om den intagne ska ges rätt att inneha föremålet prövas sedan i sedvanlig ordning. Tillhörigheter som den intagne inte får inneha och som omhändertas av Kriminalvården skrivs därefter in i förrådsrutinen, ett kvitto skrivs ut och undertecknas av häktespersonal och den intagne. Vid ett antal av de större häktena är förfarandet i stället sådant att häktets personal (centralvakt/reception/kanslist) kvitterar godset och skriver in det i förrådsrutinen, varefter den intagne underrättas. Vill den intagne inneha något av föremålen prövas frågan i sedvanlig ordning. Vad gäller hävda beslag som skickas med rekommenderad försändelse kan följande sägas. Majoriteten av häktena uppger att i den mån hävda beslag skickas till häktena så är de flesta rekommenderade försändelser adresserade till häktet. Häktespersonalen kvitterar då försändelsen varefter tillhörigheterna registreras i förrådsrutinen och den intagne delges kvittot över det hävda beslaget. För det fall ett signeringsblad medföljt godset lämnas detta tillsammans med kvittot från förrådsrutinen till den intagne för underskrift, varefter detta returneras till polisen. I den mån rekommenderade försändelser är adresserade direkt till den intagne uppger en övervägande majoritet av häktena att den intagne själv får kvittera försändelsen.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 27 kap. 8 a § första stycket rättegångsbalken

text: följer att när ett beslag har hävts ska, om föremålet inte ska lämnas ut till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe, föremålet lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts. Gör denne inte anspråk på föremålet eller kan det inte utredas hos vem beslaget har gjorts, ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på det om denne kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet. Av (

text: RPSFS 2009:12

text: ) (FAP 102-2) framgår att om ett beslag har hävts och fråga uppkommer om att återlämna föremålet till någon som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller häkte eller på institution för sluten ungdomsvård, rättspsykiatrisk vård eller vård av unga, så bör kontakt tas med ansvarig föreståndare eller motsvarande för samråd om huruvida föremålet kan anses utgöra en säkerhetsrisk på anstalten, häktet eller institutionen och om hur föremålet i ett sådant fall lämpligen kan översändas dit.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Hanteringen av hävda beslag som lämnas in till häktena, alternativt skickas med rekommenderad post, skiljer sig åt mellan häktena. Någon enhetlig rutin som tillämpas vid samtliga häkten i landet finns inte. Skillnaderna i rutiner mellan häktena synes främst vara kopplade till häktenas storlek, geografisk närhet till polisen och de praktiska möjligheter som finns för att de intagna i alla lägen personligen ska få kvittera hävda beslag. Kriminalvården kan inte finna grund i

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser om beslag för att hävda beslag med nödvändighet måste kvitteras av den person som ska erhålla godset. Oavsett hur

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser ska tolkas är det Kriminalvårdens uppfattning att det är den myndighet, eller företag, som avlämnar godset som bedömer vem som är behörig att kvittera för detsamma. Detta gäller oavsett om godset avlämnas av polisen personligen eller det skickas som en rekommenderad försändelse.

text: Rikspolisstyrelsen anförde i sitt remissvar, genom chefsjuristen DD, följande. (Det yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län som nämns i remissvaret återges i delar längre fram i beslutet.)

text: Rikspolisstyrelsen hänvisar till den redogörelse som Polismyndigheten i Stockholms län lämnat i sitt yttrande, som här bifogas, gällande de närmare omständigheterna i ärendet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 27 kap. 8 a § rättegångsbalken

text: (RB) följer att när ett beslag har hävts ska, om föremålet inte enligt 4 a § ska lämnas ut till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe, föremålet lämnas ut till den hos vilket beslaget har gjorts. Om den som ett föremål ska lämnas ut till enligt första stycket inte hämtar det, eller föremålet inte kan lämnas ut till någon enligt samma stycke, tillämpas lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Av

text: 27 kap. 8 b §

text: RB framgår att när ett föremål enligt

text: 8 a §

text: ska lämnas ut till den hos vilken beslaget gjorts eller den som gör anspråk på föremålet ska denne så snart som möjligt efter det att beslaget har hävts, underrättas om att föremålet kan hämtas och att det, om det inte hämtas, kan komma att säljas för statens räkning eller förstöras. I

text: 6 § förvaltningslagen (1986:223)

text: stadgas att varje myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. Förfarande med egendom som tagits i beslag regleras i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (

text: RPSFS 2009:12

text: , FAP 102-2). I

text: 13 §

text: stadgas att om beslaget hävs, ska det i beslagsliggaren antecknas uppgift om vem det hävs till. Av de allmänna råden till

text: 14 §

text: framgår att om ett beslag har hävts och fråga uppkommer om att återlämna föremålet till någon som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller häkte eller på institution för sluten ungdomsvård, rättspsykiatrisk vård eller vård av unga, bör kontakt tas med ansvarig föreståndare eller motsvarande för samråd om huruvida föremålet kan anses utgöra en säkerhetsrisk på anstalten, häktet eller institutionen och hur föremålet i ett sådant fall lämpligen kan översändas dit.

text: Rikspolisstyrelsens bedömning

text: Rikspolisstyrelsen ställer sig i allt väsentligt bakom det Polismyndigheten i Stockholms län anför i sitt yttrande. Liksom Polismyndigheten i Stockholms län konstaterar Rikspolisstyrelsen att det utöver 27 kap. 8 a och 8 b §§ RB inte finns någon reglering av hur det praktiskt ska gå till då ett beslagtaget gods som hävts ska lämnas över till någon som är häktad. Återlämnande av ett föremål som varit taget i beslag till någon som är häktad kan ske på ett flertal olika sätt. Det kan personligen överlämnas till den häktade eller det kan lämnas till personalen på häktet för vidare befordran till den häktade. Föremålet kan också lämnas bland den häktades tillhörigheter på häktet eller skickas med rekommenderat brev. Rikspolisstyrelsen anser liksom Polismyndigheten i Stockholms län att polismyndigheten och Kriminalvården i enlighet med

text: 6 § förvaltningslagen

text: ska hjälpa varandra och möjliggöra att hävt gods lämnas över till häktade på smidigast möjliga sätt.

text: I underyttrandet från Polismyndigheten i Stockholms län anförde biträdande länspolismästaren EE bl.a. följande.

text: Polismyndigheten har inhämtat upplysningar från Västerorts polismästardistrikt, Norrorts polismästardistrikt, Södertörns polismästardistrikt, länskriminalpolisavdelningen och funktionsansvarig för utredning och lagföring. – – –

text: Södertörns polismästardistrikts bedömning Vid vissa tillfällen har godspersonal gått över med godset och lämnat detta personligen till den frihetsberövade vid häktet i Huddinge. Den frihetsberövade har ibland uppgett att denne inte är intresserad av att få tillbaka godset men vid flera tillfällen har den frihetsberövade och godspersonal kommit överens om tid och datum när det är möjligt att hämta godset hos polisen. Ibland lämnas även fullmakt till annan person som då har möjlighet att hämta ut godset för den frihetsberövades räkning. Godspersonal har i vart fall som rutin att aldrig skicka över hävt gods som ska utlämnas till häktet i Huddinge utan istället har befattningshavarna vid godsgruppen valt att gå över till häktet personligen och lämna godset då detta ligger bredvid polisstationen i Flemingsberg.

text: Länskriminalpolisavdelningens och funktionsansvarigs för utredning och lagföring bedömning När är ett föremål som varit taget i beslag ska återlämnas genom länskriminalpolisens försorg till någon som är häktad sker det oftast med rekommenderat brev och ibland genom att polispersonal åker till häktet. Innan åtgärd vidtas kontaktas aktuellt häkte för att kontrollera om personen som beslaget ska lämnas till befinner sig där. Om föremålet skickas med rekommenderat brev, t.ex. när föremålet är värdefullt, bifogas en förteckning över vad brevet innehåller. För det fall polispersonal åker till häktet lämnas föremålet som varit taget i beslag till häktesvakten, som kvitterar att denne mottagit föremålet på en kvittens som polispersonalen har med sig varpå vakten sedan erhåller en kopia av kvittensen. Därefter dokumenterar även vakten att denne mottagit föremålet på en kvittens som häktet har, som också skrivs under av en annan vakt vid häktet. Polispersonalen får sedan en kopia av kvittensen. Varje myndighet erhåller således två kvittenser avseende häktespersonalens mottagande av föremålet. Polispersonalen sätter sedan in dessa kvittenser i en kvittenspärm vid beslagsgruppens expedition, som sparas där i tio år. Förfarandet med kvittenserna har kontrollerats med arkivarie vid polisen. Redovisat tillvägagångssätt bedöms lämpligt med hänsyn till att häktesvakten enligt den uppgift som polispersonal fått från Kriminalvården alltid måste kontrollera den intagnes post innan den överlämnas till denne. Vidare uppmanas polispersonalen att tala om för vakten vilken typ av föremål som avlämnas, eftersom de inte vill få in knivar och andra farliga föremål på området. För polisens del torde det inte ha någon betydelse om föremålet lämnas direkt till den häktade eller via häktesvakten, då polisen måste kunna räkna med att häktesvakten överlämnar föremålet till rätt person såvida inte hinder mot det föreligger enligt de regler som Kriminalvården har att följa.

text: Västerorts polismästardistrikts bedömning Med undantag från häktet Kronoberg (där samtliga beslag lämnas till den intagne personligen) är gängse rutiner på övriga häkten i Stockholms län följande. Polispersonal går till receptionen/inpasseringskontrollen vid det aktuella häktet. Där skriver kriminalvårdspersonalen ett kvitto på att de mottagit aktuella föremål vilket polispersonalen sedan tar med sig och bifogar dokumentationsunderlaget gällande beslagets återlämnande. Enligt gods- och beslagsgruppen fungerar dessa rutiner problemfritt med undantag för häktet Sollentuna. Gods- och beslagsgruppen upplever att det från häktet Sollentuna framkommer olika budskap gällande häktets rutiner och att det varierar från gång till annan om något gods får lämnas eller inte. Synpunkter gällande detta har lämnats i form av promemorior från gods- och beslagsgruppen till häktet Sollentuna. Med anledning av nämnda PM upprättades en skrivelse från kriminalvårdschefen och kriminalvårdsinspektören för aktuellt häkte i november 2011 i syfte att försöka klargöra aktuella rutiner. Trots nämnda skrivelse upplevs problemet kvarstå än i dag. Vid vissa tillfällen lämnas gods över till kriminalvårdspersonal, andra gånger vägrar

text: aktuell personal ta emot gods med hänvisning till att de då bryter mot reglerna i

text: rättegångsbalken

text: och hänvisar till att tid med den intagne ska bokas för att denne personligen måste kvittera godset som hävts åter. Sammanfattningsvis upplevs de oklara rutinerna på häktet Sollentuna, gällande återlämnande av hävt gods till intagna, som ett problem vilket skapar osäkerhet och omfattande merarbete för berörd polispersonal.

text: Norrorts polismästardistrikts bedömning Sedan november 2011 har det funnits en rutin kring hantering av beslag som ska lämnas till den som är häktad. Denna rutin har inneburit att polisen har haft med sig det beslagtagna godset till häktet i Sollentuna och lämnat det till häktespersonal vid inpasseringskontrollen. Häktespersonalen har lämnat ett kvitto på att beslaget tagits emot men har inte kvitterat beslaget på polisens kvittensblankett utan använt sig av ett eget kvitto där polisens namn och distrikt har antecknats och i övrigt inga andra personuppgifter. Dock har det varit vissa problem med denna rutin och den har inte fungerat fullt ut. Detta beroende på att viss häktespersonal inte har velat ta emot beslag utan hänvisat polisen till att överlämna beslaget personligen till den intagne och att den intagne ska kvittera sitt beslag.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten i Stockholms län konstaterar att det inte finns någon närmare reglering, utöver vad som framgår av 27 kap. 8 a och 8 b §§ RB, över hur det praktiskt ska gå till då ett beslagtaget gods ska lämnas över till den som är häktad. Det finns inget krav på att den som tar emot hävt gods personligen ska med de olika godspunkterna. Det får förutsättas att hävt beslag som skickas med rekommenderat brev till häktet eller att hävt beslag som lämnas till häktespersonal når den häktade personen. Polismyndigheten har ingen erfarenhet av att det inte skulle vara på detta sätt. Som framgått ovan hanteras hävt beslag till häktade personer på flera olika sätt. Det kan skickas med rekommenderat brev till häktet, lämnas till den häktade personligen, lämnas bland den häktades tillhörigheter på häktet eller lämnas till häktespersonalen för överlämnande till den häktade. Polismyndigheten anser att denna hantering normalt fungerar väl, men att det funnits vissa problem vid överlämnande av gods till häktade personer vid häktet Sollentuna. Som beskrivits ovan har dessa problem tagits upp med häktet i Sollentuna som i november 2011 i ett PM beskrivit hur rutinerna ska fungera i dessa fall. Antingen kan godset lämnas över till den häktade personligen eller så kan godset lämnas till häktespersonalen. Trots detta har problemen fortsatt då viss häktespersonal krävt att godset ska kvitteras av den häktade personligen annars skulle man bryta mot

text: rättegångsbalkens

text: regler, likt AA framfört i sin JO-anmälan. Polismyndigheten i Stockholms län anser inte att rutinerna som häktet Sollentuna tagit fram strider mot

text: rättegångsbalkens

text: regler. Polismyndigheten anser att Polisen och Kriminalvården i enlighet med

text: 6 § förvaltningslagen

text: ska hjälpa varandra så mycket det är möjligt och därvid se till att hävt gods kan lämnas över till en häktad person så smidigt som möjligt. Detta är till fördel såväl för den häktade som för de inblandade myndigheterna. Om samtlig personal vid häktet Sollentuna tillämpar de rutiner som häktet tagit fram i november 2011 vore de problem som beskrivits ovan lösta.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Av

text: (RB) följer att när ett beslag har hävts ska föremålet, enligt huvudregeln, lämnas ut till den som beslaget har gjorts

text: hos. I dessa situationer ska den som beslaget har gjorts hos underrättas om att föremålet kan hämtas (se

text: 27 kap. 8 b §

text: RB). Sådana underrättelser ska, enligt samma bestämmelse, ske så snart som möjligt efter det att beslaget har hävts. Den som underrättas ska också upplysas om att föremålet kan komma att säljas för statens räkning eller förstöras om det inte hämtas.

text: I

text: 1 § förordningen (2009:1170)

text: om fullgörande av underrättelseskyldighet i vissa fall när ett beslag har hävts regleras vem som ansvarar för att lämna en underrättelse enligt

text: 27 kap. 8 b §

text: RB. Av bestämmelsen följer att underrättelseskyldigheten ska fullgöras av den myndighet som förvarar föremålet.

text: Av

text: 27 kap. 10 §

text: RB följer att föremål som tagits i beslag ska vårdas väl. Noggrann tillsyn ska hållas över att föremålet inte byts ut, förändras eller utsätts för annat missbruk.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta sakskador eller rena förmögenhetsskador som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Bestämmelsen gäller således bl.a. för polisens och Kriminalvårdens verksamhet.

text: I de allmänna råden till 13 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (

text: RPSFS 2009:12

text: , FAP 102-2) ges närmare anvisningar om hur polisen praktiskt ska gå till väga vid hantering av beslag. Där anges bl.a. att när ett föremål som varit taget i beslag lämnas ut bör mottagaren uppmanas att granska föremålet. Om mottagaren framför klagomål på föremålets skick bör polismyndigheten dokumentera uppgifterna.

text: I

text: 3 kap.

text: häkteslagen (2010:611)

text: finns bestämmelser om befordran, kvarhållande och granskning av försändelser till de som är intagna i häkte. Av

text: 3 kap. 6 § häkteslagen

text: följer att försändelser till en intagen från en svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av försändelsen är oriktig ska försändelsen dock inte vidarebefordras till den intagne utan hållas kvar. Enligt

text: 3 kap. 8 § häkteslagen

text: får en försändelse som hålls kvar inte granskas utan den intagnes medgivande, om det inte är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En försändelse från en myndighet får, enligt samma bestämmelse, endast granskas i syfte att utreda vem avsändaren är.

text: Av

text: 7 § häktesförordningen (2010:2011)

text: följer att den intagne ska underrättas när tillhörigheter som den intagne inte får ta emot och inneha omhändertas enligt

text: 2 kap. 12 § häkteslagen

text: . De omhändertagna tillhörigheterna ska vidare, enligt samma bestämmelse, dokumenteras. Enligt

text: 8 § häktesförordningen

text: ska de omhändertagna tillhörigheterna förvaras på ett betryggande sätt.

text: Tillvägagångssättet när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häkte

text: Polisens skyldigheter när ett beslag har hävts

text: Som redovisats ovan finns det en lagstadgad skyldighet att underrätta den som ett beslag har gjorts hos eller den som gör anspråk på föremålet om att beslaget har hävts och att föremålet kan hämtas. Underrättelseskyldigheten ska fullgöras av den myndighet som förvarar föremålet i fråga, dvs. i de flesta fall polisen. Det är också reglerat i lag till vem ett beslagtaget föremål ska lämnas ut när beslaget hävts. Däremot finns det inte någon bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: om hur det praktiskt ska gå till när ett beslag har hävts och föremålet ska lämnas över till någon som är häktad. Det finns således inte något krav i

text: rättegångsbalken

text: på att den som föremålet ska lämnas ut till personligen ska kvittera mottagandet av föremålet. Detta innebär att det exempelvis måste vara möjligt för den som föremålet ska lämnas ut till att ge någon annan fullmakt att hämta ut eller ta emot föremålet.

text: Polisens serviceåtgärder gentemot intagna i häkte och problem som kan uppstå Av utredningen i ärendet framgår att det inom samtliga polismästardistrikt som yttrat sig i ärendet förekommer att polisens personal vidtar aktiva åtgärder för att återlämna föremål som varit tagna i beslag till någon som är häktad. Återlämnandet sker – enligt yttrandet från Polismyndigheten i Stockholms län – på flera olika sätt, t.ex. genom att föremålet överlämnas personligen till den häktade eller lämnas till häktespersonalen för vidarebefordran till den häktade. Enligt polismyndigheten skickas föremål också med rekommenderat brev. Sammanfattningsvis kan det konstateras att polisen i många fall gör betydligt mer än att underrätta den som ett beslag har gjorts hos eller den som gör anspråk på föremålet om att beslaget har hävts och att föremålet kan hämtas. Polisen gör alltså i dessa situationer mer än det som de är skyldiga till enligt

text: rättegångsbalkens

text: regler. De åtgärder som polisen vidtar måste rimligen betraktas som en ren serviceåtgärd. Mot bakgrund av de svårigheter som en person som är frihetsberövad kan ha att bevaka sina intressen ser jag positivt på att polisen åtar sig att hjälpa till i dessa situationer. Polisens tillvägagångssätt väcker dock flera frågor.

text: En fråga man kan ställa sig är om det inte vore rimligt att låta den häktade själv få bestämma vad som ska hända med föremålet. Det är inte alls självklart att den häktade vill att föremålet ska lämnas eller skickas till häktet för att förvaras där. Den häktade kan i stället vilja genom fullmakt ge en annan person i uppdrag att hämta föremålet hos polisen. Den häktade kanske inte ens vill ha föremålet eller förklarar att han eller hon föredrar att själv hämta det hos polisen vid en senare tidpunkt. Södertörns polismästardistrikt har i sitt yttrande beskrivit att dessa varianter förekommer i deras hantering av hävda beslag.

text: En annan fråga som uppstår är hur ansvaret för förvaringen av ett föremål ser ut när föremålet lämnas eller skickas till häktet och inte tas emot av den häktade personligen. Om den häktade inte getts möjlighet att granska föremålet i samband med att polisen lämnade det ifrån sig måste det rimligtvis kunna uppstå tvister om i vilket skick föremålet var när det överlämnades från polisen till häktet. Om den häktade

text: hävdar att föremålet har skadats, bytts ut eller förvanskats under tiden från det att det togs i beslag tills han eller hon tog emot det personligen kan det vara svårt att klargöra om ansvaret ligger hos polisen eller hos Kriminalvården. Det kan uppstå frågor om vilken myndighet som den enskilde ska rikta ett skadeståndsanspråk mot enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . De problem som beskrivits här gör enligt min mening att man kan ifrågasätta lämpligheten i en rutin som innebär att föremål lämnas av polisen till häktespersonalen. Om det av någon anledning inte är möjligt för polisen att lämna föremålet vid ett personligt möte med den häktade bör man överväga om den häktade ska erbjudas möjlighet att lämna en fullmakt åt häktespersonalen att ta emot föremålet. I annat fall får man kanske lämna ut föremålet på något annat sätt.

text: Majoriteten av häktena har uppgett att i den mån hävda beslag skickas till häktena är de flesta rekommenderade försändelserna adresserade till häktet. Om en rekommenderad försändelse är adresserad till häktet kan det inte finnas något hinder mot att häktespersonalen tar emot försändelsen. Om en rekommenderad försändelse däremot är adresserad till den häktade framstår det som rimligt att kräva att den häktade antingen själv kvitterar försändelsen eller ger häktespersonalen uppdrag att ta emot den.

text: Jag vill i detta sammanhang även peka på ytterligare ett problem. Om polisen skickar ett föremål i en försändelse som är adresserad till den häktade har Kriminalvården enligt huvudregeln i

text: 3 kap.

text: och

text: 8 §§

text: häkteslagen

text: inte rätt att granska försändelsen. Enligt vad JO uttalat tidigare ska den häktade ges möjlighet att ta del av en försändelse från en myndighet utan att personalen är närvarande (se bl.a. JO 1994/95:175). Jag föreställer mig att det kan ställa till problem om försändelsen innehåller ett föremål som inte bör komma in till den häktade, t.ex. vapen, verktyg och mobiltelefoner. Visserligen kan häktet vid en innehavsprövning vägra den häktade att inneha försändelsens innehåll i sitt bostadsrum om det skulle äventyra ordningen eller säkerheten (

text: 2 kap. 11 § häkteslagen

text: ). Det kan dock framstå som olyckligt att farliga eller på annat sätt olämpliga föremål över huvud taget kommer in till häktet.

text: Av yttrandet från Polismyndigheten i Stockholms län framgår att det funnits vissa problem vid överlämnande av föremål till häktade som vistas i häktet Sollentuna. Uppenbarligen kommer det motstridiga budskap från häktet om vilka rutiner som gäller där. De motstridiga budskapen ger – enligt nämnda yttrande – upphov till problem, osäkerhet och merarbete för såväl polis- som häktespersonal. Sammanfattande slutsatser Av utredningen framgår att de rutiner som gäller när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är intagen i häkte ser olika ut vid olika häkten och polismyndigheter i landet. Det kan konstateras att det uppstår problem när föremål ska lämnas till häktet Sollentuna. Jag har vidare pekat på att det verkar finnas flera allmänna tveksamheter kring hur polisen och Kriminalvården går till väga när ett beslag har hävts och föremålet i fråga ska lämnas ut till någon som är

text: intagen i häkte. Jag ser ingen anledning att kritisera polisen eller Kriminalvården för hur myndigheterna i dag arbetar i dessa situationer. Jag ser det inte heller som min uppgift att inom ramen för detta beslut ta ställning till hur dessa frågor ska lösas. Jag förutsätter i stället att polisen och Kriminalvården gemensamt ser över hur man bör gå till väga för att åstadkomma rutiner som är väl fungerande och smidiga och som samtidigt garanterar att den enskildes intressen tas till vara.

text: Jag har i ärendet samrått med justitieombudsmannen Cecilia Renfors, som har tillsyn över polisen.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning

title: Ett initiativärende angående allmän försäkringskassas handläggningstid för begäran om omprövning

text: I ett beslut den 11 januari 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet och bakgrund

text: Vid min inspektion den 7 februari 2001 av Stockholms läns allmänna försäkringskassa, kontorsområde Södertörn, uppmärksammade jag att merparten av de granskade, men ännu inte slutförda ärendena gällande omprövning var gamla.

text: Mot bakgrund av att försäkringskassans omprövning enligt

text: 20 kap. 10 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) – om inte särskilda skäl föreligger – skall vara slutförd inom sex veckor beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende granska försäkringskassans handläggning av begäran om omprövning.

text: Den 12 februari 2001 genomförde tre tjänstemän vid ombudsmannaexpeditionen en fördjupad granskning av ännu inte avgjorda ärenden gällande begäran om omprövning, som kommit in till kassan före den 31 december 2000. Denna granskning utfördes vid länskontorets omprövningsenhet. Därvid framkom sammanfattningsvis följande.

text: Av de ärenden som gällde barnbidrag, bostadsbidrag och underhållsstöd fanns en omprövningsbegäran som kommit in i juni 2000, en som kommit in i augusti, två som kommit in i september, fem som kommit in i oktober, tre som kommit in i november och arton som kommit in i december 2000.

text: Av de ärenden som gällde avregistrering från försäkringskassan, sjukpenninggrundande inkomst, sjukpenning och tillfällig föräldrapenning fanns en omprövningsbegäran som kommit in i oktober 2000, tio som kommit in i november och sex som kommit in i december 2000.

text: Av de ärenden som gällde pensionsförmåner fanns en omprövningsbegäran som kommit in i maj 2000, en som kommit in i juli, fyra som kommit in i augusti, tjugotre som kommit in i september, femton som kommit in i oktober, trettio som kommit in i november och nitton som kommit in i december 2000.

text: I några ärenden rörande barnbidrag, bostadsbidrag och underhållsstöd uppmärksammades särskilt följande omständigheter.

text: En begäran om omprövning av ett beslut rörande underhållsstöd kom in till försäkringskassan den 30 juni 2000. En skrivelse som bekräftade att begäran inkommit skickades den 6 juli. Enligt en tjänsteanteckning från oktober avvaktade kassan att kommunen skulle återkomma med besked i en viss fråga. Den 4 januari 2001 skickade försäkringskassan en påminnelse till kommunen. När inget svar inkom skickade kassan en ny skrivelse den 26 januari 2001. I ett annat ärende kom en begäran om omprövning av ett beslut rörande barnbidrag in till försäkringskassan den 28 augusti 2000. Först den 5 december kom den in till centralkontoret. Handläggningen påbörjades den 13 december 2000. I ytterligare ett annat ärende kom en begäran om omprövning av ett beslut rörande barnbidrag in till försäkringskassan den 9 oktober 2000 och översändes till centralkontoret först den 17 januari 2001. Handläggningen påbörjades den 19 januari 2001.

text: I två ärenden rörande sjukpenninggrundande inkomst uppmärksammades särskilt följande omständigheter.

text: En begäran om omprövning kom in till lokalkontoret den 24 november 2000. Den 5 december översändes den till centralkontoret. Enligt en tjänsteanteckning den 29 januari 2001 ringde den försäkrade och vädjade om ett snabbt beslut. Enligt en tjänsteanteckning den 9 februari 2001 ringde den försäkrade återigen, varvid kassan meddelade att den skulle påbörja handläggningen av ärendet påföljande vecka. Samma dag påbörjades utredningen. I det andra ärendet kom en begäran om omprövning in till lokalkontoret den 21 november 2000 och översändes till centralkontoret den 12 december. Den 3 januari 2001 ringde den försäkrade till försäkringskassan och förhörde sig om ärendet, varvid kassan upplyste henne om att det beräknades ta ca två till tre månader innan utredningen skulle påbörjas.

text: I några ärenden rörande pensionsförmåner uppmärksammades särskilt följande omständigheter.

text: En begäran om omprövning av ett beslut rörande ålderspension kom in till försäkringskassan den 12 juli 2000. En odaterad skrivelse skickades till den försäkrade med begäran om svar senast den 13 december. En skrivelse till skattemyndigheten skickades den 9 januari 2001. I ett annat ärende kom en begäran om omprövning av ett beslut rörande ålderspension in till försäkringskassan den 28 augusti 2000. I begäran fanns en uppgift om att den försäkrade skulle inkomma med komplettering. I en skrivelse den 28 december påminde kassan om kompletteringen. I en ny skrivelse den 15 januari 2001 uppgav kassan att komplettering måste inkomma senast den 19 februari 2001. Därefter skulle kassan fatta beslut. I ytterligare ett ärende kom en begäran om omprövning av ett beslut rörande pensionsrätt in till försäkringskassan den 26 april 2000. Enligt en tjänsteanteckning från oktober var den försäkrade nöjd med de besked han fick från kassan i samband med ett telefonsamtal. Den försäkrade skulle fundera på om han ville ha ärendet omprövat. Om inte skulle han sända in en återkallelse. En påminnelse skickades till den försäkrade den 7 februari 2001 med uppmaning att

text: han skulle meddela kassan sitt besked. Ärendet skulle bevakas den 12 mars 2001. I ett ärende kom en begäran om omprövning in till lokalkontoret den 9 oktober 2000. Först den 4 december gjorde kassan en rättidsprövning och en prövning enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Den 5 december 2000 översändes ärendet till centralkontoret. Slutligen i ett ärende kom en begäran om omprövning rörande rätten till barnår vid pension in till kassan den 4 augusti 2000. Den inkom till centralkontoret först den 8 februari 2001.

text: I ett ärende, som gällde arbetskadelivränta, var omständigheterna följande. Begäran om omprövning kom in till lokalkontoret den 7 juli 2000 och översändes tio dagar senare till centralkontoret. Den försäkrade hade begärt anstånd i tre månader, men såvitt framgår av akten hade försäkringskassan inte lämnat något besked i anståndsfrågan. Handläggningen av ärendet påbörjades dock först den 19 december, då den försäkrades ombud kontaktade försäkringskassan. Därefter hade förnyat anstånd begärts till den 5 februari 2001.

text: En generell iakttagelse var att det ibland kunde ta lång tid innan omprövningsbegäran översändes från lokalkontoret till centralkontorets omprövningsenhet.

text: Utredning

text: Mot bakgrund av att försäkringskassans handläggning av begäran om omprövning enligt 20 kap. 10 § AFL enligt huvudregeln skall vara slutförd inom sex veckor anmodades försäkringskassan att yttra sig över kassans handläggning av begäran om omprövning enligt vad som ovan anförts. – Försäkringskassans remissvar har utelämnats i detta referat.

text: Bedömning

text: I Riksförsäkringsverkets före den 1 juli 1998 gällande föreskrifter (

text: RFFS 1978:22

text: ) om ändring av allmän försäkringskassas och skattemyndighets beslut i vissa fall m.m. föreskrevs att omprövning av beslut enligt

text: 20 kap. 10 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) skulle vara slutförd inom sex veckor från det att omprövning begärdes, om inte särskilda skäl föranledde annat.

text: Jag har i flera tidigare beslut uttryckt att den ovan angivna tidsgränsen för omprövningsärenden enligt min uppfattning fortfarande bör gälla och att det således är viktigt att försäkringskassorna fattar sina beslut om omprövning inom sex veckor. Riksförsäkringsverket delar min uppfattning och har också i det från den 1 september 2001 gällande allmänna rådet om ändring och omprövning enligt AFL (RAR 2001:4) angett att omprövning av beslut bör göras inom sex veckor från det omprövning begärdes, om inte särskilda skäl föranleder annat.

text: Av utredningen framgår att många av de granskade omprövningsärendena var flera månader gamla. Anledningarna till dröjsmålen var av skiftande karaktär. I vissa fall berodde dröjsmålet på att den försäkrade själv begärt anstånd för att komplettera sin omprövningsbegäran. I andra fall berodde dröjsmålet på svårigheter för kassan att få in kompletteringar som den begärt. Andra anledningar till den långa handläggningstiden var att det tog lång tid innan omprövningsbegäran översändes

text: från lokalkontoret till centralkontoret, bristande bevakningsrutiner och i något ärende uteblivet datastöd.

text: Försäkringskassan har därutöver i sitt remissvar pekat på vissa mer generella anledningar till att handläggningstiden vad gäller omprövningsärendena i så många fall har överskridit sex veckor. Försäkringskassan genomförde 1996 en genomgripande omorganisation, vilken ledde till att omprövningsärendena fick stå tillbaka för kassans internkontroll. Samtidigt ökade antalet omprövningar bl.a. på grund av ny lagstiftning, såsom lagen (

text: ) om underhållsstöd och ändringar i lagen (

text: ) om bostadsbidrag. Försäkringskassan genomförde sedan ytterligare omorganisationer under 1999 och 2000.

text: Försäkringskassan har vidare anfört att omprövningsverksamheten förändrats och försvårats sedan omprövningsinstitutet infördes 1982. Socialförsäkringslagstiftningen har blivit mer komplicerad, mer hänsyn måste i ärendehandläggningen tas till rörligheten mellan länderna m.m. Därtill kommer att arbetssituationen vid lokalkontoren har medfört att ärendena inte alltid är välutredda från början. Försäkringskassan anser därför att det kan finnas anledning att se över den rekommederade handläggningstiden på sex veckor.

text: Såvitt jag kan bedöma hänför sig dock merparten av de orsaker kassan angivit som förklaring till de långa handläggningstiderna till problem som uppstått på grund av försäkringskassans arbetssituation. Det har förekommit frekventa omorganisationer, problem vid prioritering mellan arbetsuppgifter som internkontroll och omprövningsverksamhet, förseningar till följd av att lokalkontoren dröjt med att sända ärendet vidare, bristande bevakningsrutiner och trängt personalläge. Ingen av dessa orsaker, vilka ju är av mer administrativ karaktär, kan enligt min mening på något sätt motivera att längre handläggningstider för omprövningsärendena generellt kan accepteras.

text: Ett beslut av en försäkringskassa skall självfallet redan från början vara välgrundat. Ärendet bör, när kassan fattar sitt ursprungliga beslut, vara utrett med sådan omsorg att allt nödvändigt material finns tillgängligt redan vid den tidpunkten. Ett synsätt som innebär att omprövningsinstitutet används för att i efterhand rätta till brister i det ursprungliga beslutsunderlaget kan få den konsekvensen att den som litar på att kassan har fattat ett materiellt riktigt beslut, och därför inte överklagar beslutet, lider en rättsförlust. En annan sak är att kassan självfallet i samband med en omprövning kan upptäcka och rätta till brister i beslutsunderlaget. Men utgångspunkten måste vara att varje ärende skall vara korrekt handlagt från början.

text: De sex veckorna som en omprövning skall slutföras inom torde främst vara till för att en annan beslutsfattare inom försäkringskassan skall sätta sig in i ärendet. Det är endast om särskilda skäl föreligger som man kan godta att kassan överskrider sexveckorsfristen. Ett sådant särskilt skäl kan vara att den försäkrade i sin omprövningsbegäran lämnar nya uppgifter och ärendet därför behöver kompletteras. I det fallet kan en längre handläggningstid än sex veckor godtas. Enligt min uppfattning kan inte de orsaker som försäkringskassan i detta ärende

text: pekat på som en förklaring till den i vissa fall långa handläggningstiden för omprövningar rymmas under begreppet särskilda skäl. – Jag delar således inte försäkringskassans åsikt att det kan finnas anledning att se över den rekommenderade handläggningstiden för omprövningsbesluten.

text: En annan betydelsefull aspekt är att ett godtagande av en längre handläggningstid för omprövningsärenden försenar den enskildes rätt att få sin sak prövad av domstol. Det är ju först när försäkringskassan har fattat sitt omprövningsbeslut som den försäkrade får möjlighet att överklaga beslutet och få sin sak prövad i domstol.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till de redovisade bristerna i försäkringskassans handläggning av omprövningar enligt 20 kap. 10 § AFL.

text: De brister som framkommit i detta ärende är av allvarlig natur. Jag överlämnar därför kopior av detta beslut till såväl Riksförsäkringsverket som till Regeringskansliet (Socialdepartemenet) och socialförsäkringsutskottet för kännedom.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn
Underrättelse

title: Anmälningar mot Miljönämnden i Örebro kommun och Länsstyrelsen i Örebro län angående handläggningen av ett djurskyddsärende rörande hästar

text: Anmälningar

text: I skrivelser, som kom in till JO den 31 januari och den 1 februari 2007 framförde AA klagomål mot djurskyddsinspektörerna vid Miljönämnden i Örebro kommun och länsveterinären vid Länsstyrelsen i Örebro län. I anmälningarna redogjorde han för myndigheternas handläggning av ett tillsynsärende enligt

text: djurskyddslagen

text: . Han var främst kritisk till inspektörernas agerande i samband med dels avlivningen av en häst den 10 november 2006, dels ett omhändertagande av ett sto den 26 januari 2007. Han uppgav bl.a. att inga formella överklagbara beslut hade tillställts djurägaren. AA var också kritisk till att länsstyrelsen inte hade uppmärksammat miljönämndens brister och inte heller hade agerat när dessa brister påtalades.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från miljönämnden och länsstyrelsen. Miljönämnden anmodades därefter att komma in med utredning och yttrande i frågan om miljönämndens handläggning av ärendet överensstämmer med

text: djurskyddslagens

text: och

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser.

text: I remissvaret uppgav miljönämnden i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Vid aktuell hästhållning finns ett 25-tal hästar. Hästägaren BB har under vintern 2006/2007 fått förelägganden gällande hästhållningen på fastigheten L 1:4 i Örebro kommun. Besluten har överklagats till länsstyrelsen. Besluten har bl.a. gällt att hästar ska ha tillgång till vindskydd, foder och vatten, borttagande av föremål som kan orsaka skada för hästarna ska ske. Detta har också inneburit att Miljönämnden vidtagit flera uppföljande inspektioner av verksamheten på fastigheten. Vid några inspektioner har också veterinär deltagit med anledning av att djurskyddsinspektören bedömt att veterinärbedömning av enstaka djur behövts. Nedan kommenteras den avlivning och det omhändertagande av häst som gjorts.

text: Avlivning av häst

text: Miljökontoret gjorde 2006-11-09 en rutininspektion av hästhållningen på aktuell fastighet. Vid inspektionen noterade djurskyddsinspektörerna en häst som bedömdes

text: var i dålig kondition. Miljönämnden fattade 2006-11-10 ett beslut om att hästen omedelbart skulle omhändertas. Miljökontoret närvarade 2006-11-10 tillsammans med veterinär CC när polisen skulle omhänderta hästen. Veterinären konstaterade då vid sin undersökning av hästen att den var i sådan kondition och den behövde vård på annan plats än på aktuell gård men att hästen var så dålig att den ej kunde flyttas. Veterinären valde då att med stöd av

text: 30 § djurskyddslagen

text: att avliva hästen. Något myndighetsbeslut från Miljönämnden om att avliva hästen har inte förelegat varför

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser ej är tillämpliga. Miljönämndens beslut om att omhänderta häst verkställdes aldrig med anledning av det beslut som veterinären tog. I samband med inspektionerna 2006-11-09 och 2006-11-10 gjordes ett flertal försök att via telefon få kontakt med BB.

text: Omedelbart omhändertagande av häst

text: 2007-01-25 gjorde djurskyddsinspektörer en uppföljande inspektion med anledning av förelägganden som lämnats. Vid besöket noterade inspektörerna att i en av hagarna vistas sju hästar varav två stycken var dräktiga ston. Ett av dessa ston bedömdes vara i mycket dålig kondition. Hästarna i hagen saknade tillgång till foder, vattenflödet i vattenkoppen var knappt 1 l/minut. Ett vattenflöde på 7-8 liter per minut krävs. Samtliga sju hästar i den hagen skrapade frenetiskt i snön för att få fram fjolårsgräset. Inget vindskydd eller naturligt skydd mot väder och vind fanns heller i hagen. Stoet var hårlöst på stora partier av kroppen. Temperaturen vid inspektionstillfället var ca - 10 C, natten innan var temperaturen ca - 15 C. Miljönämnden beslutade 2007-01-26 med anledning att dessa förhållanden att ta ett beslut om ett omedelbart omhändertagande av det dräktiga stoet. I samband med omhändertagandet av hästen undersöktes hästen av veterinären DD. BB var hemma på gården när veterinär och polis kom till platsen, men BB angav att han inte hade tid att närvara. BB informerades, samma dag per telefon, att beslut om omedelbart omhändertagande av hästen tagits och verkställts. Genom att ett beslut om omedelbart omhändertagande är ett akut beslut bedömer miljönämnden att kommunicering av beslutsunderlag ej är möjligt innan beslut tas. BB har informerats om att beslutet har tagits. Miljönämnden anser därför att kraven i

text: 21 § förvaltningslagen

text: är uppfyllda. På grund av att ett beslut om omedelbart omhändertagande alltid ska underställas länsstyrelsen bedömer miljönämnden vidare att en separat möjlighet att överklaga miljönämndens beslut om omedelbart omhändertagande ej är aktuell. I den prövning som länsstyrelsen gör av miljönämndens beslut får den enskilde inkomma med synpunkter. Den del som enligt miljönämndens bedömning möjligen kan kritiseras i handläggning av omhändertagandet är att beslutet inte underställdes länsstyrelsen förrän 2007-02-15. Orsak till detta var att beslutet lades i ärendeakten efter det att beslutet faxats till polisen som underlag för polisens verkställighet av omhändertagandet. Miljökontorets rutin är att omhändertagandebeslut lämnas till miljökontorets kansli för expediering av kopia av beslutet till länsstyrelsen som inte följts i detta ärende. Miljönämnden bedömer att detta är ett enstaka tillfälle att rutinen inte följts. När miljökontoret registrerade att länsstyrelsen ej fått kopia på beslutet sändes omgående en kopia av beslutet till länsstyrelsen.

text: Slutsats

text: Slutsatsen från miljönämndens utredning av ärendet är att

text: förvaltningslagens

text: och

text: djurskyddslagens

text: bestämmelser följts i handläggningen av ärendet.

text: Bedömning

text: Inspektionerna den 9 och 10november 2006 Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas omedelbart får enligt

text: 30 § djurskyddslagen (1988:534)

text: en veterinär eller en polisman och i brådskande

text: fall någon annan genast avliva djuret. Den som har avlivat djuret skall underrätta ägaren eller innehavaren av djuret om detta.

text: Vid inspektionerna i november 2006 var Djurskyddsmyndighetens allmänna råd (

text: DFS 2004:9

text: ) om tillsyn m.m. tillämpliga. I dessa fanns råd om hur en inspektion skulle utföras. Bland annat anfördes följande. Den regelbundna tillsynen kan genomföras med eller utan föranmälan beroende på bl.a. syftet med inspektionen. Oanmälda inspektioner bör göras vid misstanke om brott, för att följa upp anmälningar, för att följa upp tidigare ställda krav eller för att kontrollera hur verksamheten bedrivs till vardags. Tillsynen bör ske i närvaro av djurhållaren eller ett ombud för denne. Om inspektion måste genomföras och djurhållaren eller någon annan ansvarig inte kan anträffas, bör handräckning från polismyndigheten begäras så att inspektionen kan ske även utan djurhållarens eller annan ansvarigs tillåtelse. Den 1 januari 2007 ersattes dessa råd av Djurskyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om offentlig djurskyddskontroll (

text: DFS 2007:2

text: Av utredningen framgår följande. Vid de oanmälda inspektionerna den 9 och 10 november hade kommunen försökt att komma i kontakt med djurägaren. Inspektionen den 10 november gjordes av bl.a. djurskyddsinspektörerna och en veterinär med bistånd av polis. Kommunens beslut att omedelbart omhänderta hästen verkställdes aldrig. I stället beslutade veterinären att med stöd av

text: 30 § djurskyddslagen

text: att avliva hästen samt lämna ett meddelade i djurägarens brevlåda.

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram kan det inte göras gällande att miljönämnden har agerat emot gällande föreskrifter vid inspektionerna den 9 och 10 november 2006.

text: Omedelbart omhändertagande den 26 januari Enligt

text: 31 § djurskyddslagen

text: är det i normalfallet länsstyrelsen som beslutar om omhändertagande av djur. Finns förutsättningar för att med stöd av

text: 32 § första stycket djurskyddslagen

text: omedelbart omhänderta ett djur som är utsatt för lidande kan dock också annan kontrollmyndighet eller polismyndigheten besluta om detta. Har ett sådant beslut meddelats av någon annan än länsstyrelsen skall beslutet enligt andra stycket underställas länsstyrelsen, som snarast skall avgöra om det skall fortsätta att gälla.

text: Av

text: 34 § djurskyddslagen

text: följer att det endast är länsstyrelsen som kan besluta om vad som skall hända med ett djur som har omhändertagits, dvs. om djuret skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas samt att det är polismyndigheten som har att ombesörja att den av länsstyrelsen sålunda beslutade åtgärden verkställs.

text: Enligt

text: 38 § djurskyddslagen

text: får beslut av kommunal nämnd överklagas hos länsstyrelsen.

text: Av utredningen framgår följande. Inspektionen den 26 januari 2007 gjordes av en djurskyddsinspektör och en veterinär med hjälp av polishandräckning. Djurägaren var hemma när inspektionen påbörjades med avvek under tiden inspektionen pågick. Djurägaren informerades samma dag på telefon om att hästen hade om-

text: händertagits. Något skriftligt beslut angående detta skickades inte till honom. Nämndens beslut den 26 januari 2007 att omhänderta hästen underställdes länsstyrelsen först den 15 februari 2007. Enligt nämnden var detta ett enstaka avsteg från de vanliga rutinerna.

text: Miljönämndens handläggning i samband med det omedelbara omhändertagandet överensstämmer inte med bestämmelserna i

text: djurskyddslagen

text: . Jag är kritisk till att miljönämndens beslut underställdes länsstyrelsen för prövning först efter nästan tre veckor. Nämnden borde också ha underrättat djurägaren om att beslutet att omedelbart omhänderta hästen kunde överklagas.

text: Övrigt Vad som har kommit fram avseende anmälningarna i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Information Tillsyn

title: Uttalanden om Inspektionen för vård och omsorgs hantering av uppgifter som enskilda lämnar till myndigheten om brister eller missförhållanden inom socialtjänsten och i verksamhet enligt LSS

sammanfattning: Enskilda har möjlighet att lämna uppgifter till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) om brister eller missförhållanden inom socialtjänsten och i verksamhet enligt LSS. Enligt IVO finns det inte någon skyldighet för myndigheten att initiera ett ärende i samband med att sådana uppgifter lämnas. IVO informerar den enskilde om att han eller hon inte kommer att få någon annan återkoppling än en bekräftelse på att myndigheten tagit emot uppgiften. I beslutet konstaterar JO att det inte finns några bestämmelser om att IVO är skyldig att ta emot klagomål från enskilda när det handlar om socialtjänst eller verksamhet enligt LSS. Detta kan jämföras med den lagfästa klagomålshanteringen som finns när det gäller hälso- och sjukvård. IVO:s nuvarande hantering av inkommen information står således inte i strid med några bestämmelser om hur myndigheten ska bedriva tillsyn. Inte heller från rättssäkerhetssynpunkt finns anledning att anse att lämnade uppgifter medför att ett ärende inleds hos IVO. JO uttalar ingen kritik mot IVO i beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på IVO och framförde bl.a. följande. Han lämnade in ett klagomål mot en socialtjänst till IVO och fick ett automatiskt svar om att klagomålet hade tagits emot. När han frågade vad som hände i ärendet meddelade IVO att han inte skulle få någon återkoppling angående frågan om myndigheten inlett tillsyn eller inte utifrån den information han lämnat. Eftersom han lämnat in ett klagomål borde han få ett beslut från IVO.

text: Utredning

text: JO tog del av viss information på IVO:s webbplats. Under rubriken ”Berätta för IVO” framgår att enskilda är välkomna att höra av sig med information om brister eller missförhållanden inom vård och omsorg. Det anges där att tips och klagomål sammanställs och används som underlag för granskningar, riskanalyser och planering av myndighetens tillsyn samt att all information blir läst och bedömd. Den som lämnat information om brister och missförhållanden

text: inom vård och omsorg får inte någon annan återkoppling än en bekräftelse på att IVO tagit emot tipset.

text: Därefter begärde JO att IVO skulle yttra sig över det som förts fram i anmälan om hur information som lämnas av enskilda om brister eller missförhållanden inom socialtjänsten hanteras. IVO skulle även besvara vissa frågor, bl.a. hur sådana uppgifter hanteras i formellt hänseende, om det inleds ett ärende av något slag samt hur hanteringen avslutas.

text: I sitt yttrande redogjorde IVO för myndighetens hantering av information från enskilda. IVO uppgav bl.a. följande. Alla inkomna upplysningar riskklassas för att sedan användas i myndighetens tillsynsarbete. IVO har inte någon skyldighet att initiera ärenden när enskilda lämnar uppgifter om brister och missförhållanden inom socialtjänsten. Utöver vad som gäller för enskildas klagomål mot hälso- och sjukvården enligt

text: 7 kap.

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: finns det inte någon reglering som anger hur IVO ska hantera information från enskilda om brister inom vård och omsorg. Det finns inte heller några rättsliga krav på att IVO måste informera enskilda om vad deras lämnade uppgifter har lett till. Den som lämnar information till IVO får i anslutning till detta generell information om myndighetens verksamhet och arbetssätt i enlighet med myndighetens serviceskyldighet.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Några rättsliga utgångspunkter IVO har som huvudsakliga uppgifter att svara för tillsyn och tillståndsprövning inom hälso- och sjukvård, socialtjänst och verksamhet enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Vid tidpunkten för den aktuella hanteringen hos IVO gällde

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, och

text: socialtjänstförordningen (2001:937)

text: . Därför redovisas relevanta bestämmelser i nämnda regelverk i detta beslut. Sedan den 1 juli 2025 gäller en ny socialtjänstlag (

text: ) och en ny socialtjänstförordning (

text: ). Bestämmelserna om IVO:s tillsyn har i sak samma innehåll som i den tidigare regleringen.

text: IVO utövar alltså tillsyn över socialtjänsten och verksamhet enligt LSS (se

text: 13 kap. 1 §

text: SoL och

text: 25 §

text: LSS). Med tillsyn avses en granskning av att verksamheten uppfyller de krav och mål som framgår av lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (se

text: 13 kap. 2 § första stycket

text: SoL och

text: 26 §

text: LSS).

text: IVO har två huvudkategorier av tillsynsärenden inom socialtjänsten och för verksamhet enligt LSS; frekvenstillsyn och initiativärenden. Frekvenstillsynen är författningsreglerad. IVO:s tillsyn över stödboenden, skyddade boenden och hem för vård eller boende som tar emot barn eller unga ska omfatta regelbundna inspektioner (se

text: 3 kap. 19 § socialtjänstförordningen

text: ). En motsvarande

text: bestämmelse gäller för bostäder med särskild service för barn eller ungdomar enligt

text: 9 § 8

text: LSS (se

text: 11 § förordningen (1993:1090)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade). Av bestämmelserna framgår att inspektioner ska göras minst en gång per år. Med initiativärenden avses myndighetens egeninitierade tillsyn. (Se

text: prop. 2025/26:15 s. 19

text: IVO har ytterligare lagstadgade uppgifter med nära samband till den tillsyn som myndigheten ska utföra. IVO ska bl.a. lämna råd och ge vägledning samt kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps (se

text: 13 kap. 3 §

text: SoL och

text: 26 a §

text: LSS).

text: Även i förordningen (

text: ) med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg finns bestämmelser om IVO:s tillsynsuppgift. Av

text: 1 §

text: framgår bl.a. att IVO svarar för tillsyn inom hälso- och sjukvård, socialtjänst samt verksamhet enligt LSS och att myndigheten som en del av tillsynen ska pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal enligt bestämmelserna i

text: patientsäkerhetslagen

text: . Myndighetens verksamhet ska bedrivas strategiskt och effektivt samt på ett enhetligt sätt inom landet. I

text: 2 §

text: anges att syftet med tillsynen är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter. Ett patientoch brukarperspektiv ska genomsyra tillsynen. Tillsynen ska planeras och genomföras med utgångspunkt i egna riskanalyser om inte annat följer av lag, förordning eller särskilt beslut från regeringen. IVO:s hantering av information från enskilda om socialtjänst och LSS Av utredningen framgår att enskilda har möjlighet att lämna information till IVO om brister eller missförhållanden inom socialtjänsten eller i verksamhet enligt LSS. IVO anser inte att det inleds ett ärende när myndigheten tar emot sådan information. Det kan röra sig om ett klagomål från en enskild mot en viss socialtjänst. Den som har lämnat information får endast återkoppling i form av en bekräftelse på att uppgifter har tagits emot av IVO. Frågan är om detta är en godtagbar hantering.

text: Det finns inte någon definition i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, av vad ett ärende är. De flesta av lagens bestämmelser gäller dock enbart för handläggning av ärenden (se

text: 1 §

text: FL). I förarbetena till lagen anges att det som kännetecknar ett ärende är att det regelmässigt avslutas genom ett beslut av något slag (se

text: prop. 2016/17:180 s. 286

text: Förvaltningslagens

text: primära syfte är att värna den enskildes rättssäkerhet. När det är oklart om

text: förvaltningslagen

text: är tillämplig får myndigheten ytterst ställa frågan om det krävs från rättssäkerhetssynpunkt att reglerna i lagen tillämpas. Avseende tillsynsmyndigheter har JO tidigare uttalat att om det av reglering eller på annat sätt framgår att en sådan myndighet ska hantera klagomål från enskilda, talar övervägande skäl för att ett klagomål bör medföra att ett ärende anses ha inletts hos myndigheten och att ärendet bör avslutas genom ett beslut (se JO 2020/21 s. 593, dnr

text: IVO inrättades år 2013. Innan dess hade Socialstyrelsen tillsyn över socialtjänsten, verksamhet enligt LSS samt hälso- och sjukvård. När Socialstyrelsen fick uppgiften att även ha tillsyn över socialtjänsten och LSS uttalades i förarbetena att en samordning av tillsynen av nämnda områden medförde bättre förutsättningar för en mer enhetlig och förutsägbar tillsyn. Det skulle även underlätta för medborgarna att hitta rätt när de ville framföra klagomål eller anmäla brister inom angivna områden. Regeringen uttalade vidare att rätten att klaga och kunna göra sin röst hörd är en viktig aspekt i ett rättssäkert samhälle sett ur ett brukarperspektiv. (Se

text: prop. 2008/09:160 s. 40

text: .) Liknande skäl anfördes när IVO sedan fick uppdraget som fristående tillsynsmyndighet. Medborgarna skulle hitta rätt när de ville framföra klagomål eller anmäla brister och en fristående tillsynsmyndighet skulle på olika sätt möjliggöra en effektivare tillsyn. (Se

text: prop. 2012/13:20 s. 95

text: Det finns inte några bestämmelser om att IVO är skyldig att ta emot klagomål från enskilda när det gäller socialtjänst eller verksamhet enligt LSS. Detta kan jämföras med den lagfästa klagomålshanteringen som finns på området för hälso- och sjukvård. I stället anges som nämnts att IVO:s tillsyn gällande omsorgsområdet ska planeras och genomföras med utgångspunkt i egna riskanalyser om inte annat följer av lag, förordning eller särskilt beslut från regeringen. IVO:s nuvarande hantering av inkommen information står således inte i strid med några bestämmelser om hur myndighetens tillsyn ska bedrivas. IVO har i sitt yttrande redogjort för myndighetens rutiner och för hur myndigheten arbetar med sin tillsyn. Det har kommit fram att den information som enskilda lämnar till myndigheten om missförhållanden inom aktuella områden behandlas och används i myndighetens tillsyn. Mot den bakgrunden anser jag inte att det från rättssäkerhetssynpunkt finns anledning att anse att lämnade uppgifter medför att ett ärende inleds hos IVO.

text: Det är rimligt att kräva att IVO lämnar tydlig information om sin hantering till allmänheten. Det får inte vara oklart vad den enskilde har att förvänta sig när han eller hon lämnar uppgifter. På sin webbplats lämnar IVO information om att den enskilde inte får någon annan återkoppling än en bekräftelse på att myndigheten har tagit emot informationen. Även i webformuläret ”Berätta för IVO” finns sådan information. IVO har i sitt remissvar angett att enskilda informeras om att uppgifter som lämnas till IVO blir lästa och används som underlag vid planeringen av IVO:s tillsyn samt att den som lämnat uppgifterna inte kommer att få någon återkoppling angående frågan om myndigheten inleder tillsyn eller inte. Mot bakgrund av det som kommit fram om hur IVO på olika sätt lämnar information om sin hantering har jag inte några synpunkter i denna del.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Eirik Jungar har föredragit ärendet och tf. byråchefen Sandra Lundgren har deltagit i beredningen.