title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Jönköping för dröjsmål med att återförvisa ett mål till underinstans

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som ombud för BB, klagomål mot Förvaltningsrätten i Jönköping avseende handläggningen av ett mål rörande BB:s sjukpenninggrundande inkomst. I anmälan uppgavs bl.a. följande. Förvaltningsrätten beslutade i september 2010 att återförvisa målet till Försäkringskassan eftersom det överklagade beslutet inte hade omprövats innan det vidarebefordrades till förvaltningsrätten. BB fick vänta på det beskedet i över sju månader. Den kontrollen borde ha gjorts tidigare.

text: Utredning

text: Handlingar i bl.a. förvaltningsrättens mål 2499-10 begärdes in och granskades. Av dessa framgick att överklagandet inkom till förvaltningsrätten den 2 mars 2010 och att viss skriftväxling sedan förekommit innan domstolen den 17 september visade målet åter till Försäkringskassan.

text: Förvaltningsrätten anmodades därefter att göra en utredning och komma in med yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Förvaltningsrätten (lagmannen CC) kom in med ett yttrande till vilket fogats yttranden från rådmännen DD och EE.

text: DD, som varit ansvarig domare för målet från det att det registrerades vid domstolen och fram till den 20 augusti 2010 då det lottades om till annan rotel, uppgav att han borde ha uppmärksammat att kassans beslut inte hade omprövats enligt 20 kap. 10 § lagen om allmän försäkring och att beslutet därför inte kunde prövas av förvaltningsrätten. Han beklagade djupt det begångna misstaget.

text: CC anförde följande.

text: Bakgrund

text: Aktuellt mål kom in till Förvaltningsrätten i Jönköping den 2 mars 2010. Målet avgjordes den 17 september 2010 genom återförvisning till Försäkringskassan för omprövning.

text: Försäkringskassans följande omprövningsbeslut överklagades och det målet, 6867- 10, inkom till förvaltningsrätten den 4 oktober 2010. Förvaltningsrätten beslutade den 3 november 2010 att målet skulle avgöras med förtur, FJOA 2010:215. Målet avgjordes genom dom den 23 november 2010. – – –

text: Förvaltningsrättens yttrande

text: När ett mål kommer in till förvaltningsrätten ska detta granskas vad gäller formella förutsättningar att pröva detsamma. Vid en sådan granskning ska eventuella brister upptäckas. Det gäller t.ex. mål som kommer in från Försäkringskassan, där ett nödvändigt beslut om omprövning saknas. I det mål som nu är aktuellt har det alltför sent uppmärksammats att det överklagade beslutet inte hade omprövats av Försäkringskassan. Detta har lett till en fördröjning av förvaltningsrättens avgörande av frågan om sjukpenninggrundande inkomst. Efter överklagandet av omprövningsbeslutet har förvaltningsrätten handlagt målet med förtur, vilket har minskat fördröjningen avsevärt. Den totala omloppstiden har varit knappt åtta månader från det första målets inkomstdatum fram till dess den överklagade frågan avgjorts genom dom. Förvaltningsrätten har som verksamhetsmål att sjuttiofem procent av målen om socialförsäkring ska avgöras inom åtta månader och mediantiden ska vara sex månader. Målsättningarna är satta i relation till att förvaltningsrätten långsiktigt söker nedbringa sina balanser för att uppnå regeringens verksamhetsmål. Det är beklagligt att en formell brist i ett mål, som gör att förvaltningsrätten inte kan göra en prövning i sak, upptäcks i ett sent skede av handläggningen. Som framgår av bifogade yttranden arbetar förvaltningsrätten med checklistor för att undvika detta. Checklistorna har i samband med en omorganisation av det inre arbetet vid domstolen, nyligen omarbetats. Av yttrandena från DD och EE framgick att det numera, i den checklista som förvaltningsrätten använder vid kontrollen av nya mål, uttryckligen anges att kontroll ska ske av att det överklagade beslutet i socialförsäkringsmål är ett beslut efter omprövning.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt 20 kap. 11 § i den numera upphävda lagen (

text: ) om allmän försäkring skulle försäkringskassan ha behandlat BB:s överklagande som en begäran om omprövning och omprövat sitt beslut enligt 20 kap. 10 § samma lag. Eftersom så inte hade skett fanns det inga förutsättningar för förvaltningsrätten att pröva BB:s överklagande. Som förvaltningsrätten också angett borde domstolen redan vid den inledande granskningen av målet – som kom in till förvaltningsrätten den 2 mars

text: 2010 – ha uppmärksammat detta och då ha återförvisat målet till Försäkringskassan för omprövning. Nu gjordes inte detta förrän den 17 september 2010.

text: Jag noterar att domstolen har vidtagit åtgärder såväl för att prioritera avgörandet av det nya målet som för att minska risken för att liknande fel ska uppstå.

text: Vad anmälaren anfört i övrigt föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Unionens arbetslöshetskassa för långsam handläggning av ett ärende om arbetslöshetsersättning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Unionens arbetslöshetskassa för långsam handläggning av hennes ansökan om arbetslöshetsersättning. AA uppgav bl.a. följande. Hon anmälde sig som arbetssökande den 19 maj 2008 och sände en vecka senare in handlingarna till kassan. Sedan det – efter att vissa missförstånd klarats ut – stod klart att hon tillhörde Unionens arbetslöshetskassa bad kassan henne upprepade gånger att komplettera sin ansökan med olika uppgifter, istället för att begära alla kompletteringar samtidigt. Hennes arbetsgivare tvingades också sända samma arbetsgivarintyg till kassan flera gånger. Den 18 oktober hade hon fortfarande inte fått någon ersättning. Den långa handläggningstiden har orsakat henne stort lidande.

type: stycke

text: Utredning

text: Kassan anmodades att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. I kassans yttrande angavs följande (bifogat material har utelämnats).

text: Det huvudsakliga dröjsmålet i AA:s ärende beror på att hon i ett inledningsskede inte blev ersättningsanmäld hos kassan och genom detta fördröjdes handläggningen med cirka 1,5 månader. Detta i sig beror på att AA inte fanns registrerad som medlem i kassans handläggningssystem, OAS, och där orsaken är ett fel av teknisk natur. Som ett ytterligare problem har AA inte nåtts av det standardiserade material samt kassakort som sänds till den som anmält sig som arbetssökande, eftersom utskicket genereras av den fil som kassan normalt sett får från Arbetsförmedlingen. Av det ifrågavarande materialet framgår den information som AA efterfrågar t.ex. vilka handlingar kassan behöver. Även efter det att anmälan och ansökan väl skett har det funnits dröjsmål bl.a. har kassan avvaktat cirka två veckor med att begära den första nödvändiga kompletteringen. Det grundläggande kompletteringsförfarandet har även delats upp och skett vid två separata tillfällen, vilket lett till en onödig fördröjning om ytterligare cirka sju veckor. När det däremot gäller efterföljande påminnelse och kompletteringsförfarande kan detta inte vara avhängt kassans hantering utan beror på att handlingar inte kommit kassan tillhanda eller att det funnits brister i de handlingar som inkommit. Enligt kassan har handläggningen av AA:s ärende blivit utdragen på ett sätt som strider mot såväl kassans interna arbetsrutiner som de riktlinjer om handläggningstider som framgår av kommentaren till

text: 47 §

text: ALF (lagen [1997:238] om arbetslöshetsförsäkring, JO:s kommentar). Kassan beklagar detta och vill rikta en ursäkt till AA. Förtydligas bör

text: att kassan avser att arbeta vidare med frågan för att komma till rätta med denna typ av problem. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hörde inte av sig.

text: Bedömning

text: Från det att AA anmälde sig som arbetssökande till dess hon fick den första utbetalningen från kassan tog det cirka fem och en halv månad. Det förhållandet att AA inte var aktiverad i kassans handläggningssystem p.g.a. av ett tekniskt fel har kraftigt fördröjt handläggningen av hennes ärende. Att felet inte uppmärksammats tidigare än vad som skett är naturligtvis beklagligt. Mer anmärkningsvärt är emellertid att det sedan felet åtgärdats och kassan mottagit AA:s formella ansökan om arbetslöshetsersättning dröjt nästan tre veckor till dess att det grundläggande kompletteringsförfarandet påbörjades och att förfarandet delats upp på ett sådant sätt att en fördröjning om cirka sju veckor uppstått. Kassan förtjänar kritik för handläggningen av AA:s ärende.

text: Jag noterar att kassan kommer att arbeta vidare för att komma till rätta med den typ av problem som AA:s anmälan påvisat, något som ter sig angeläget.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot en åklagare, som lagt ned en förundersökning om tjänstefel trots att relevanta utredningsåtgärder inte vidtagits

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde ett antal anställda vid Polismyndigheten i Östergötlands län, utlänningsroteln, klagomål på handläggningen av en förundersökning angående tjänstefel. De angav bl.a. följande.

text: Under våren 2012 inleddes en förundersökning om tjänstefel, begånget vid utlänningsroteln i Norrköping. Enligt brottsanmälan hade det bl.a. förekommit brister i diarieföringen vid utlänningsroteln. Personal från Polismyndigheten i Östergötlands län uppmanades att biträda med utredningsåtgärder i ärendet. Efter en tid beslutade den åklagare som ledde förundersökningen att lägga ned densamma. Skälen för nedläggningsbeslutet var att utredningen i ärendet inte visade att brott hade begåtts och att åklagaren inte hade erhållit den utredning som begärts från polisen.

text: Utredning

text: Handlingar inhämtades och granskades. Av dessa framgick bl.a. att chefsåklagaren AA, Riksenheten för polismål, den 19 juni 2012 beslutat att lägga ned den aktuella förundersökningen rörande tjänstefel. Skälen för beslutet löd: ”Det finns inte längre anledning att fullfölja förundersökningen. På det utredningsmaterial som nu föreligger går det inte att bevisa att den eller de som varit misstänkta har gjort sig skyldiga till brott. Ytterligare utredning kan inte antas förändra bevisläget på ett avgörande sätt.”

text: Som särskild motivering angavs vidare att polismyndigheten inte hade tillhandahållit underlag i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagare BB) inkom med yttrande.

text: Inför upprättandet av yttrandet hade Åklagarmyndigheten inhämtat upplysningar från AA, som uppgett följande.

text: Anmälan om tjänstefel vid utlänningspolisen i Norrköping registrerades vid Riksenheten för polismål den 16 februari 2012 [0150-K843-12] och jag tilldelades

text: ärendet samma dag. Vid telefonkontakt med utsedd utredare, kommissarie CC vid internutredningsenheten i Linköping, beslutade jag samma dag, på då tillgängliga uppgifter, att inleda förundersökning avseende nämnda brott. Brottsmisstankarna gällde att olika handlingar inte expedierats och/eller handlagts i enlighet med gällande föreskrifter. Vem som kunde misstänkas bära det straffrättsliga ansvaret var inte känt. Utredningsarbetet skulle till en början inriktas på att fastställa vilka ärenden som kunde misstänkas vara felaktigt handlagda och på vilket sätt. CC skulle skyndsamt dokumentera detta vid besök i Norrköping. Utredningsmannen kontaktade därefter mig påföljande dag och berättade att anmälande polis, enhetschefen för narkotika- och underrättelseenheten vid Polismyndigheten i Östergötlands län, kommissarie DD, lovat att gå igenom den hög med omhändertagna handlingar han nu hade inlåsta i sitt kassaskåp (enl. uppgift ca 1 meter) och göra en förteckning över felaktigt handlagda ärenden och vad som var felaktigt i varje ärende. Vidare upplyste CC att vederbörande polismästare hade låst den aktuella expeditionen men nu önskade besked om polisen åter kunde få tillgång till denna. Jag gjorde bedömningen att det inte var aktuellt med något tvångsmedel från min sida, varför jag inte motsatte mig denna begäran. Jag var helt nöjd med att få en förteckning över de handlingar som handlagts felaktigt och på vilket sätt. Både jag och utredningsmannen bedömde att det var helt nödvändigt att anmälande polismyndighet måste bistå oss med underlag för att vi skulle kunna göra en bedömning av förundersökningens fortsatta inriktning. Någon dag senare upplyste CC mig om att han vid nytt möte med polisintendent CD och kommissarie DD blivit lovad att Polismyndigheten i Östergötlands län skulle tillse att begärt underlag kom oss till handa. Det rådde enighet om att den personal som skulle gå igenom handlingarna måste vara insatta i utlänningsrotelns rutiner. En begäran om biträde av personal från en myndighet är en åtgärd som det finns stöd för i

text: 13 § andra stycket förordningen (2010:1031)

text: om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m. jämfört med punkt 10 i tjänsteföreskrifter för internutredningsavdelningen (A-127-164-11). Den 20 mars meddelade kommissarie DD att en sammanställning över felaktigt hanterade ärenden var klar att överlämnas till oss. De omhändertagna handlingarna hade nu identifierats i tre delar. De handlingar som var helt korrekt handlagda, de handlingar som kan tänkas vara felaktigt handlagda samt ovidkommande handlingar. Därefter har CC fortlöpande försökt få det utlovade underlaget. Han har på ett föredömligt sätt dokumenterat sina ansträngningar härvidlag i en handling benämnd ”Minnesanteckning Egna anteckningar” till vilken jag hänvisar […]. Vi hade under utredningstiden, även vid tillfällen som inte redovisats i anteckningarna, en dialog där jag fortlöpande informerades om hans olika förfrågningar och vi noterade med stigande förvåning myndighetens passivitet. Utredningsmannen och jag var i mitten av juni helt överens om att vi inte såg någon möjlighet att föra utredningen framåt. Jag beslutade därför den 19 juni att lägga ned förundersökningen p.g.a. det rådande bevisläget. Man kan i efterhand fråga sig om jag borde ha fört upp polisens visade passivitet på en än högre chefsnivå. Eftersom såväl polismästaren och polisintendenten samt [internutredningsenheten i] Linköpings båda kontaktmän vid myndigheten varit involverade i ärendet, gjorde jag bedömningen att detta inte skulle vara en framkomlig väg.

text: Den handling som CC upprättat och som AA hänvisat till bifogades yttrandet.

text: Åklagarmyndigheten hade även inhämtat upplysningar från vice överåklagaren EE, som uppgett följande.

text: Anmälan i ärendet [0150-K843-12] anger endast att det i samband med genomgång av diverse handlingar framkommit uppgifter som tyder på att det förekommit

text: felhantering i bland annat diarieföringen. Någon ytterligare precisering eller underlag för anmälan har inte lämnats av polismyndigheten. Enligt ett upprättat PM som utgör underlag till anmälan framgår att olika handlingar inte expedierats och/eller handlagts i enlighet med gällande föreskrifter. Åklagaren har genom utredningsmannen i ärendet vid en mängd tillfällen, vilket framgår av handlingarna i akten, begärt biträde av polismyndigheten. Åklagaren har bedömt att den personal som skulle göra genomgången av handlingarna måste vara insatta i de rutiner som gäller på utlänningsroteln och därför begärt biträde. Enligt förordningen (

text: ) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen m.m.

text: 13 § andra stycket

text: jämfört med tjänsteföreskrifter för internutredningsavdelningen punkt 10 ska en polismyndighet lämna biträde om det i ett ärende finns behov av utredningspersonal med särskild kompetens. Åklagaren har således haft stöd för sin begäran om biträde för att kunna genomföra utredningen. Under hand har uppgifter lämnats om att vissa åtgärder vidtagits men sedan har inget utredningsmaterial lämnats till internutredningsavdelningen. Åklagaren har då lagt ned förundersökningen. De frågor som i efterhand kan ställas är om åklagaren skulle beslutat om beslag av handlingarna och, då begärt biträde inte lämnats, fört upp frågan på en högre nivå inom polismyndigheten. Enligt min uppfattning fanns inte skäl för någon av dessa åtgärder med hänsyn till omständigheterna. I inledningen av utredningen utlovades biträde och även under utredningens gång lämnades uppgifter om att åtgärder vidtogs. Det har inte framkommit någon uppgift från polismyndigheten att de inte var villiga att biträda med granskningen utan snarare inledningsvis på ett positivt sätt erbjudit sig att biträda med granskningen. Såväl polismästare som polisintendent och polismyndighetens kontaktmän mot [internutredningsenheten] har varit involverade.

text: Åklagarmyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Det är utifrån allmänna utgångspunkter och tilltron till rättsväsendet av yttersta vikt att brott i tjänsten inom polisen lagförs. Det är därför avgörande att utredningar om sådana brott bedrivs med stor noggrannhet och omsorg. Åklagaren har gjort bedömningen att det fanns anledning att anta att tjänstefel skulle kunna vara begånget och har inlett förundersökning. Jag gör för egen del inte någon annan bedömning. Det har därefter kommit fram att arbetssituationen vid utlänningsroteln, avseende organisation, arbetsbörda och ledning, vid flera tillfällen innan den nu aktuella utredningen påbörjades hade varit uppe till diskussion vid polisen i Östergötland. Det har också framkommit att de handlingar som skulle kunna vara felaktigt handlagda sorterats fram. För att kunna konstatera om och i så fall på vilket sätt dessa hade handlagts felaktigt så var avsikten att dessa skulle gås igenom mot bl.a. ärenden och i datasystem. Åklagaren gjorde bedömningen att en sådan genomgång måste göras av personal som varit insatt i utlänningsrotelns rutiner och arbetsuppgifter varför biträde med denna arbetsuppgift begärdes av Polismyndigheten i Östergötlands län. Någon sådan genomgång har dock inte kommit att ske. Åklagaren lade sedan ned förundersökningen med den närmare motiveringen att polismyndigheten inte tillhandahållit underlag i ärendet. Innan så skedde hade åklagaren inte tagit upp problemen i utredningen med sin chef. Polismästaren eller länspolismästaren hade inte heller kontaktats för att få till stånd det biträde med utredningsåtgärder som begärts. Det är självfallet av stor betydelse att alla relevanta utredningsåtgärder vidtas när det gäller misstänkta tjänstefel inom polisen. Förhållandena i det aktuella ärendet har enligt min uppfattning inte varit sådana att förundersökningen borde ha lagts ned. Jag har därför i dag på eget initiativ beslutat att återuppta förundersökningen avseende tjänstefel […].

text: Jag förutsätter att Polismyndigheten i Östergötlands län nu kommer att ge förundersökningsledaren det biträde som begärs. Åklagarmyndigheten inkom i ett senare skede med en upplysning om att den av BB återupptagna förundersökningen avslutats med ett godkänt strafföreläggande avseende tjänstefel.

text: Rättslig reglering

text: En förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning ska den läggas ner. (Se

text: 23 kap. 1 § första stycket

text: och

text: 4 § andra stycket

text: rättegångsbalken

text: Undersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet och ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att enskildas rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen).

text: När en förundersökning leds av åklagare får han anlita biträde av polismyndighet för att verkställa undersökningen (

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: Enligt

text: om handläggning av ärenden om brott mot anställda inom polisen m.m. ska en polismyndighet, om det i ett ärende finns behov av utredningspersonal med särskild kompetens, lämna biträde till Rikspolisstyrelsen om inte särskilda skäl talar emot det.

text: I tjänsteföreskrifterna för internutredningsavdelningen anges att om det finns behov av utredningspersonal eller annan personal med särskild kompetens i en utredning så får chefen för en internutredningsenhet, efter samråd med åklagare, begära biträde av Rikspolisstyrelsen, Säkerhetspolisen, en polismyndighet eller annan myndighet (punkt 10).

text: Bedömning

text: Som Åklagarmyndigheten konstaterat är det av yttersta vikt att utredningar om brott i tjänsten inom polisen bedrivs med stor noggrannhet och omsorg. När en sådan förundersökning har inletts bör den i normalfallet inte läggas ned utan att samtliga relevanta utredningsåtgärder har vidtagits.

text: I detta fall utfördes inte de utredningsåtgärder som AA ansett behövliga. Med motiveringen att polismyndigheten inte tillhandahållit underlag i ärendet lade han då ned förundersökningen och angav att det utifrån befintligt utredningsmaterial inte gick att bevisa att den som eller de som varit misstänkta gjort sig skyldiga till brott. Han hade dessförinnan inte påtalat problemen i utredningen för sin chef eller kontaktat polismyndighetens ledning för att få till stånd det biträde med utredningsåtgärder som begärts.

text: Åklagarmyndigheten har funnit att förhållandena i det aktuella ärendet inte var sådana att förundersökningen borde lagts ned. Jag instämmer i den bedömningen. Jag noterar också att vice riksåklagaren BB beslutat att återuppta förundersökningen och att den sedan avslutats med ett godkänt strafföreläggande avseende tjänstefel.

text: Sammanfattningsvis ska AA kritiseras för att han lade ned förundersökningen om tjänstefel utan att se till att relevanta utredningsåtgärder vidtogs.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Preskription

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning och mot en åklagare vid Åklagarmyndigheten, 2:a åklagarkammaren i Göteborg, för att denne inte uppmärksammade att brottet preskriberats när åtal väcktes

text: Anmälan

text: AA begärde i en anmälan att JO skulle granska åklagares vid Åklagarmyndigheten, 2:a åklagarkammaren i Göteborg, och Polismyndighetens i Västra Götaland handläggning av en förundersökning gällande misshandel och olaga hot. Han var missnöjd med handläggningstiden. Trots att de tre tilltalade namngavs redan i samband med anmälan i maj 2003 dröjde det till februari respektive mars 2005 innan förhör med dessa ägde rum. Åklagaren väckte sedan åtal för bl.a. olaga hot, vilket brott var preskriberat. I stämningsansökan angav denne ett felaktigt brottsdatum.

text: Utredning

text: Från Göteborgs tingsrätt infordrades stämningsansökan i det aktuella målet. Vidare infordrades och granskades förundersökningsprotokollet i polismyndighetens ärenden K74122-03, K76656-03 och K80538-03 samt diarieblad och åklagares beslut att lägga ned åtalet i åklagarkammarens ärende dnr 402A-3178-05. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: En anmälan om misshandel upprättades den 18 maj 2003 (K74122-03). Det påstådda brottet hade begåtts samma dag. Förundersökningen var polisledd. Under maj månad ägde flera förhör rum. Vid utredningen framkom uppgifter om att ytterligare två personer hade misshandlats vid det aktuella tillfället och att en av dessa också utsatts för hot. Med anledning av detta upprättades nya anmälningar den 22 och 28 maj 2003 och förundersökning inleddes (K76656-03 och K80538- 03). I september 2004 begärde polismyndigheten rättsintyg beträffande en av målsägandena. I oktober 2004 hölls ett kompletterande målsägandeförhör. Därefter vidtogs vissa utredningsåtgärder i januari 2005. I mitten av februari 2005 hördes två av de misstänkta och i slutet av mars hördes den tredje personen som var misstänkt för brott. Slutdelgivning skedde i början av juni 2005, varefter ärendet den 19 augusti 2005 slutredovisades och samma dag överlämnades till åklagare.

text: Kammaråklagaren BB väckte åtal för misshandel och olaga hot i en ansökan om stämning den 27 september 2005. I stämningsansökan angavs brottsdatum till den

text: 18 mars 2005. Den 19 september 2006 beslutade en annan åklagare att lägga ned åtalet för olaga hot med hänvisning till att brottet var preskriberat.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över åklagarens handläggning av ärendet såvitt avsåg brottet olaga hot.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren CC) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från bl.a. BB.

text: BB uppgav följande.

text: Ärendets handläggning har under förundersökningen letts av företrädare för polismyndigheten. Jag finner beträffande handläggningen fram till dess att utredningen den 22 augusti 2005 inkommit till Åklagarmyndigheten inte skäl att kommentera polismyndighetens handläggning. I denna del får ansvarig förundersökningsledare yttra sig. När det gäller beslutet att väcka åtal har jag inga minnesbilder kring själva handläggningen men angivandet av felaktigt datum torde kunna förklaras med att jag sett fel på siffrorna och råkat kasta om dem i stämningsansökan. Jag har därför inte uppmärksammat att brottet olaga hot preskriberats utan utgått ifrån att brottsdatum varit den 18 mars 2005. Det hela är beklagligt och jag är självklart tacksam över att misstaget har upptäckts och tillrättats.

text: CC anförde följande.

text: Bakgrund

text: Den 22 augusti 2005 inkom till åklagarkammaren ett förundersökningsprotokoll från polisen. Förundersökningen var polisledd. Förundersökningsprotokollet var daterat den 17 augusti 2005 och upptog tre anmälningar rörande misshandel och olaga hot nämligen K74122-03, K76656-03 och K80538-03. Av förundersökningsprotokollet framgår att förhören med resp. målsägande hölls i maj 2003. Ett rättsmedicinskt protokoll var daterat i juni 2003 och i detsamma angavs att undersökningen genomförts den 20 maj 2003. Den 27 september 2005 väckte åklagaren åtal för misshandel och olaga hot. I stämningsansökan angavs brottstiden till den 18 mars 2005. Samtliga K-nummer var i stämningsansökan angivna till 05. Ett av K-numren – K80538 – angavs som K60538. Den 19 september 2006 lade åklagaren ned åtalet för olaga hot under motivering att brottet var preskriberat.

text: Bedömning

text: Brottet olaga hot var föremål för åtalspreskription när förundersökningsprotokollet inkom till åklagarkammaren. Mot bakgrund av vad som ovan nämnts angående de uppgifter som antecknats i förundersökningsprotokollet rörande främst tidpunkten för brotten kan det förefalla märkligt att åklagaren kunnat förlägga brottstidpunkten till i mars 2005. Åklagaren har i sitt yttrande som en möjlig förklaring till det inträffade uppgivit att han kan ha sett fel på siffrorna och därefter råkat kasta om dem i stämningsansökan. Åklagarmyndigheten kan konstatera att det nu i efterhand inte går att få ett definitivt svar på frågan hur det kunde inträffa. Åklagaren har lämnat en möjlig förklaring. Åklagaren har gjort fel vilket är beklagligt. Enligt Åklagarmyndighetens mening har åklagarens handläggning inte präglats av den noggrannhet som kan förväntas.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av de aktuella ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar jämte upplysningar m.m.

text: Av upplysningarna framgick bl.a. följande. Kommissarien EE lade ärendet i balans. Det rörde sig om en misshandel utan allvarliga skador och det var inte något ungdomsärende. Enheten hade ett stort ärendeinflöde och det var nödvändigt att prioritera. – Efter sommaren 2004 handlades ärendet av polisinspektören FF. Han nödgades prioritera bland sina ärenden. Under 2004 och 2005 arbetade han med det aktuella ärendet. Under 2004 svarade han även ibland för EE som förundersökningsledare. Sommaren 2005 fick han ett ärende där två misstänkta flickor satt frihetsberövade under juni och juli 2005. Ärendet tog mycket tid i anspråk. Han hade även semester under den tidigare delen av sommaren. Härefter kunde han färdigställa ärendet i augusti 2005. – Enligt kommissarien GG, utrednings- och spaningschef vid NÄPO Göteborg City sedan den 1 oktober 2005, är en trolig förklaring till att ärendena blivit gamla att den tidigare organisationen med tre närpolisområden i centrum inte "höll". Till detta kommer bl.a. hög arbetsbelastning och att det från början inte har funnits någon balansansvarig som kunde flagga upp när ärenden blev liggande. Numera finns det en balansansvarig kommissarie som enbart arbetar med att kontrollera balanserna och flagga upp när ärenden blir gamla.

text: DD anförde i huvudsak följande.

text: Händelseförlopp

text: Efter att ha deltagit i en fest på Karlstens fästning på Marstrandsön den 18 maj 2003 kom två grupper med yngre män i bråk med varandra i centrala Göteborg. Förundersökning om misshandel och olaga hot inleddes den 19 maj 2003 och flera utredningsåtgärder vidtogs innan ärendet fördes över till närpolisområde Nordstaden där kommissarie EE var förundersökningsledare. Under den här tiden var han även utredningschef i Nordstaden. EE lade ärendet i balans den 18 juni 2003. Som skäl för sitt beslut har han åberopat att inga allvarligare skador inträffade och att ärendet inte var något ungdomsärende. Även det stora ärendeinflödet till utredningsenheten låg till grund för beslutet. Den 30 augusti 2004 tog han ärendet ur balans och lade det på en förhörsledare som slutredovisade ärendet till åklagaren den 19 augusti 2005. Som utredningschef drev EE under en period ett projekt som gällde ärendebalanserna vid utredningsenheten i Nordstaden. Ett av målen var att samtliga anmälda våldsbrott från 2000 och 2001 skulle vara redovisade vid projekttidens utgång som var satt till den 29 februari 2004. Polismyndigheten har redovisat detta i ett tidigare yttrande till JO med dnr AL 793- 8885-05 (JO dnr 3054-2005). Av yttrandet framgår även att EE kvartalsvis följde upp och redovisade ärendebalanserna vid utredningsenheten. Handläggningen av brottsutredningen framgår av bifogade sammanställning över beslut och åtgärder i ärendet och de uppgifter som polispersonalen har lämnat i saken. (här utelämnat – JO:s anm.)

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre anledning att fullfölja den skall den läggas ned. I tjänsteföreskrift 403 Anmälningar om brott m. m. under punkt 1.3 anges att brottsärenden skall utredas inom det närpolisområde där brottet har förövats med vissa angivna undantag. I den organisation som gällde när anmälan skedde innebar det närpolisområde Nordstaden när ärendet fortskridit så långt att gärningsmännen kunde pekas ut. Under punkt 7 i tjänsteföreskriften behandlas balanser. I punkt 7.2 sägs att det åligger varje närpolischef/utredningschef att fortlöpande och minst en gång varje kvartal gå igenom balanserna. Över förrättningen skall föras protokoll. Polisstyrelsen har för budgetåret 2007 fastställt mål och riktlinjer för polismyndigheten. För verksamhetsgrenen utredning och lagföring sägs under punkt 3.2.3 Strategier att brott som våld och hot om våld i gatumiljön kräver ständig uppmärksamhet och aktiva insatser av polisen. Detta är en central uppgift främst för närpolisområdena. Förmågan att hantera denna typ av brottslighet är av avgörande betydelse för medborgarnas upplevelse av trygghet i vardagen och deras förtroende för myndighetens verksamhet. I övrigt arbetar områdes- och avdelningscheferna på uppdrag av polismyndigheten fortlöpande med att förkorta handläggningstiderna och öka uppklarningsprocenten i brottsutredningarna. En form för detta är arbete i projektgrupp

text: Bedömning

text: Kravet på att förundersökningen skall bedrivas skyndsamt enligt

text: är inte uppfyllt. Det har tagit för lång tid att få ett färdigt förundersökningsprotokoll. Det är oacceptabelt att ett ärende blir liggande så länge som har skett. Med så stora tidsutdräkter är risken för rättsförluster uppenbar, främst genom att bevisningen tunnas ut. De inblandades minnesbilder från händelsen bleknar och intresset från vittnen och andra att medverka i utredningen avtar. Ytterst handlar det om allmänhetens tilltro till polisens förmåga att lösa sina uppgifter. EE var väl medveten om detta och fick ned ärendebalanserna bland annat när det gällde våldsbrotten. Av polismyndighetens tidigare yttrande framgår att EE kvartalsvis även följde upp och redovisade ärendebalanserna vid utredningsenheten och tog ansvar för verksamheten. I det här sammanhanget bör nämnas att den 1 januari 2005 organiserades närpolisområde Göteborg City. Dessförinnan var centrala Göteborg uppdelat i tre mindre närpolisområden som var för små för att effektivt kunna lösa sina uppgifter. Det uppstod samordningsproblem och det rådde dessutom brist på utbildade förhörsledare. Med det nya närpolisområdet har skapats betydligt bättre möjligheter att utnyttja de samlade resurserna på ett rationellt sätt. Genom fortlöpande satsningar på utbildning har dessutom förmågan att utreda brott ökat.

text: Remissvaren översändes till AA, som bereddes tillfälle att yttra sig. Han anförde bl.a. följande. Åklagaren har inte lämnat en nöjaktig förklaring till varför brottstidpunkten har förlagts till ett felaktigt datum. Den enda möjliga förklaringen är grov försummelse från åklagarens sida vid genomgången av förundersökningen innan han väckte åtal. Det skall dock tilläggas, vilket inte ursäktar åklagarens handlande, att brottet olaga hot var föremål för preskription när förundersökningen översändes från polismyndigheten.

text: Bedömning

text: Av

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. Enligt

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: är det undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintresse tas till vara.

text: Förundersökningen, som var polisledd, inleddes i maj 2003. I augusti 2005 slutfördes utredningen och ärendet överlämnades till åklagare. Förundersökningen vid polismyndigheten pågick således under en tid av två år och tre månader. Genom utredningen har framkommit att ärendet vid ett tillfälle låg obearbetat under en tid av ett år och fyra månader. I två av ärendena kom det att dröja ett år och åtta månader från det att personer antecknades som skäligen misstänkta till dess att förhör med dessa ägde rum. Tre månader innan ärendet överlämnades till åklagare hade brottet olaga hot preskriberats. Enligt vad som upplysts från polismyndighetens sida är förklaringen till den utdragna handläggningstiden arbetssituationen vid myndigheten.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polisväsendet är ansträngd. Även med beaktande av detta är det emellertid helt oacceptabelt att det inte vidtas några utredningsåtgärder i ett ärende under en så lång tidsperiod som i förevarande fall. Vidare måste givetvis, i den mån brott inte utreds innan preskription inträder, gällande preskriptionstider uppmärksammas och bevakas.

text: Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är en förutsättning bl.a. för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen.

text: Sammanfattningsvis anser jag att polismyndigheten förtjänar kritik för handläggningen av ärendet. Jag noterar att myndigheten vidtagit vissa åtgärder för att komma till rätta med bristerna i utredningsverksamheten.

text: Jag övergår därefter till frågan om åklagarens handläggning. Åklagaren har, då han fick in ärendet från polisen, inte noterat att brottet olaga hot var preskriberat och han har i stämningsansökan felaktigt angett brottstidpunkten till den 18 mars 2005 istället för den 18 maj 2003.

text: Ett beslut att väcka åtal måste självfallet föregås av vissa kontrollåtgärder. En sådan åtgärd är att kontrollera att brottet inte är preskriberat. BB har uppenbarligen brustit i denna kontroll. Som förklaring till detta har han själv angett att han "sett fel på siffrorna och råkat kasta om dem". Jag delar Åklagarmyndighetens uppfattning att det mot bakgrund av uppgifterna i förundersökningsprotokollet i och för sig är märkligt att BB kunnat förlägga brottsligheten till mars 2005. Annat

text: har emellertid inte framkommit än att det rört sig om ett misstag. BB:s handläggning har, som Åklagarmyndigheten påtalat, inte präglats av den noggrannhet som måste krävas. Han förtjänar kritik för detta. Vad AA i övrigt har anfört motiverar inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord: Beslut Förundersökning

title: Kritik mot en åklagare vid Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm, för ett beslut att inte inleda förundersökning

sammanfattning: En åklagare vid Västerorts åklagarkammare i Stockholm kritiseras för att hon förbisåg ett påstående om brott i en anmälan när hon tog ställning i förundersökningsfrågan.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. en åklagare vid Åklagarmyndigheten. Hon uppgav att hon polisanmält en kronofogde för grovt tjänstefel m.m. med anledning av att denne stulit pengar ur hennes bankfack och att åklagaren beslutade att inte inleda förundersökning med motiveringen att anmälningsuppgifterna inte gav anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Utredningen

text: Handlingar begärdes in från Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm (AM-120694-09) och från Polismyndigheten i Stockholms län (K223911-09), varvid följande framkom. AA polisanmälde den 23 juli 2009 en kronofogde för grovt tjänstefel med anledning av att denne utmätt kontanter, som tillhörde henne och som hon förvarade i sitt bankfack, för hennes makes skulder. I en tilläggsanmälan upprättad den 29 juli uppgav AA även att 15 000 kr saknades efter utmätningen, eftersom kronofogden skulle ha återlämnat visst belopp i bankfacket men lämnade ett belopp som var 15 000 kr lägre. Kammar-åklagaren BB beslutade den 26 augusti att inte inleda förundersökning med motiveringen att anmälningsuppgifterna inte gav anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden åklagaren gjorde med anledning av att AA i tilläggs-anmälan uppgett att 15 000 kr saknades då ett visst belopp återlämnades efter utmätningen.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett remissvar tillsammans med upplysningar från BB och vice chefsåklagaren DD (här utelämnade).

text: BB uppgav följande.

text: Det jag minns idag av mina överväganden i detta ärende är att jag från polisen tillsammans med anmälan fick ett protokoll från Nacka tingsrätt där det saknades en sida. Jag begärde att få den saknade sidan. När den inkommit nöjde jag mig med att konstatera att det inte i tingsrättens protokoll fanns någon formulering som skulle kunna tyda på att det förekommit oegentligheter i Kronofogdemyndighetens handläggning av AA:s ärende. Uppgiften i tilläggsanmälan om att pengar stulits har jag idag inget minne av att det ingick i mitt övervägande. Jag noterar dock att uppgiften står sist i tilläggsanmälan som inkom en vecka efter huvudanmälan. Jag kan således ha missat denna uppgift. Anmälan avsåg synpunkter på själva utmätningen vilket var vad jag tog ställning till. Om AA hade begärt att få mitt beslut överprövat skulle jag givetvis ha översänt handlingarna till överåklagare. På grund av AA:s skrivelse till JO har Kronofogdemyndighetens handläggarnoteringar inhämtats i ärendet. Dessa avser tidsperioden april - maj 2009 och innehåller noteringar om handläggningen av tillgångsundersökningen i bankfacket och återlämnandet av en del av pengarna samt uppgifter om kontakter med gäldenären och AA. Av dessa noteringar framgår att AA i kontakt med handläggare på Kronofogdemyndigheten påstår att någon i samband med för-rättningen måste ha tagit 15 000 kr ur bankfacket och att dessa medel därefter inte har lämnats tillbaka. På grund av dessa uppgifter och innehållet i AA:s skrivelse till JO finns det anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Jag har därför beslutat att inleda förundersökning.

text: CC gjorde följande bedömning.

text: Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker med att det förekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan alltså inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Huruvida förundersökning ska inledas eller inte är en bedömningsfråga där man kan ha olika uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig. I förevarande fall fanns, i sista stycket i tilläggsanmälan, en uppgift om att 15 000 kr saknades efter utmätningen i AA:s bankfack. Av åklagarens upplysningar framgår att hon, såvitt hon minns, inte gjort något övervägande med anledning av uppgiften. Åklagaren förefaller alltså inte ha uppmärksammat uppgiften när hon beslutade att inte inleda förundersökning för tjänstefel. Det är därmed inte möjligt att göra någon bedömning av åklagarens överväganden i denna del. Däremot vill jag framhålla att uppgifter som tas upp i en polisanmälan självklart alltid bör blir föremål för någon form av ställningstagande från – som i detta fall – åklagarens sida. Det kan noteras att den aktuella uppgiften, som alltså fanns i sista stycket i tilläggsanmälan, inte synes förekomma någon annanstans i de handlingar som åklagaren haft tillgång till vid tiden för sitt beslut. Jag kan inte se att det finns anledning att tro annat än att det är ett rent förbiseende som gjort att åklagaren inte uppmärksammat anmälningspåståendet. Det bör avslutningsvis uppmärksammas att åklagaren numera har beslutat att inleda förundersökning. Enligt min uppfattning saknas det helt anledning att ifrågasätta det beslutet.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av en anmälan som AA gjort i vilken hon dels angett att kronofogden felaktigt utmätt pengar som tillhörde henne för hennes mans skulder, dels – i en tilläggsanmälan – angett att en summa pengar saknades efter utmätningen. BB har uppgett att hon inte har något minne av att uppgiften om att pengar saknats ingick i hennes överväganden och att hon kan ha missat den uppgiften.

text: Jag har inte anledning att ifrågasätta att det varit fråga om annat än ett beklagligt förbiseende från BB:s sida. Hon kan emellertid inte undgå kritik för detta.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av ett ärende om försäkringstillhörighet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA, i egenskap av enhetschef vid förvaltningen Social Omsorg Ystads kommun, bl.a. följande. Försäkringskassan vägrar att registrera BB och hennes tre barn som samtliga har permanent uppehållstillstånd i Sverige med motiveringen att Migrationsverket beviljat BB uppehållstillstånd på felaktiga grunder. Den 16 januari 2009 erhöll BB ett brev från Försäkringskassan som klart visar att kassan snarare avser att ompröva Migrationsverkets beslut än att registrera henne.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över det som AA anfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar den 13 mars 2009 anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören CC, följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande. Försäkringskassan erhöll den 24 juli 2008 BB:s begäran om att bli registrerad hos Försäkringskassan. Försäkringskassan påbörjade handläggningen av BB:s begäran om registrering den 10 oktober 2008 då Försäkringskassan begärde att BB skulle inkomma med kompletterande uppgifter i ärendet i form av kopia på uppehållstillstånd. Kopia på uppehållstillstånd inkom till Försäkringskassan den 3 november 2008. Med anledning av att BB även ansökt om underhållstöd framkom uppgift om att BB och hennes make gemensamt ansökt om äktenskapsskillnad den 14 augusti 2008. Denna uppgift gjorde att handläggaren som bedömde försäkringstillhörigheten för BB ifrågasatte det av Migrationsverket beviljade permanenta uppehållstillståndet i Sverige, då detta beviljats på grund av anknytning till maken. Den 8 november 2008 ombads BB att inkomma med nytt uppehållstillstånd då handläggaren ansåg att de grunder som uppehållstillståndet beviljats på inte längre gällde. Den 26 november 2008 inkom svar på Försäkringskassans begäran om kompletterande uppgifter från tjänsteman vid Ystads kommuns individ- och familjeomsorg.

text: I svaret hänvisades till att beviljat permanent uppehållstillstånd gäller. Även kopior på uppehållstillstånd gällande BB:s barn inkom vid detta tillfälle. Under december månad 2008 och januari månad 2009 förekom ett antal kontakter mellan Försäkringskassan och tjänstemannen vid Ystads kommuns individ- och familjeomsorg gällande BB:s permanenta uppehållstillstånd. Försäkringskassan var under denna period även i kontakt med Migrationsverket för att få besked om hur Migrationsverket ställde sig till det beviljade permanenta uppehållstillståndet i förhållande till uppgiften om begärd äktenskapsskillnad. Den 17 februari 2009 fick Försäkringskassan besked om att det beviljade permanenta uppehållstillståndet gäller fram tills en eventuell återkallelse av beslutet, eller beslut om utvisning, vunnit laga kraft. BB registreras samma dag i Försäkringskassans sjukförsäkringsregister från och med den 22 maj 2008 då hon anlände till Sverige. Enheterna som handlägger de förmåner BB ansökt om meddelades att registrering var gjord.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan konstaterar att handläggningstiden i ärendet blivit oacceptabelt lång. Detta beror dels på att det dröjt drygt två månader från det att Försäkringskassan fick begäran om registrering till det att Försäkringskassan påbörjade handläggningen av denna begäran och dels på att den handläggare som handlagt försäkrinsgstillhörighetsärendet ansett att Migrationsverkets beslut om permanent uppehållstillstånd för BB inte kunde anses gällande på grund av vissa omständigheter. Ifrågasättandet av Migrationsverkets beslut och att detta beslut skulle ersättas med ett nytt innan något ställningstagande kunde tas till BB:s försäkringstillhörighet har ytterligare fördröjt avgörandet i ärendet. Försäkringskassan är väl medveten om att andra myndigheters beslut inte kan ifrågasättas på det sätt som skett i aktuellt ärende. All personal som arbetar med försäkringstillhörighet vid aktuellt kontor har informerats om att andra myndigheters beslut är gällande tills det att det ersätts med något annat beslut. Vidare har Försäkringskassan NFC Visby sedan en tid tillbaka arbetat fram en avarbetningsplan för försäkringstillhörighetsärenden som syftar till att handläggningstiderna under våren 2009 kommer att minskas kraftigt. Sammanfattningsvis beklagar Försäkringskassan det inträffade och att handläggningstiden i ärendet blivit oacceptabelt lång samt de olägenheter detta medfört för BB.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. I samtal med Försäkringskassan den 24 mars 2009, angående de socialförsäkringsförmåner BB ansökt om, fick hon beskedet att handläggaren inväntade nytt beslut om uppehållstillstånd från Migrationsverket. Hon kontaktade då Migrationsverket som åter bekräftade att det finns ett gällande beslut om uppehållstillstånd för BB och att det saknas anledning att fatta något nytt beslut i ärendet.

text: Det har genom telefonsamtal med Försäkringskassan den 7 december 2009 kommit till min kännedom att BB sedan den 22 april 2009 uppbär barnbidrag och sedan den

text: 20 maj 2009 respektive den 8 juni 2009 även underhållstöd och bostadsbidrag.

text: Bedömning

text: BB:s begäran om registrering inkom till Försäkringskassan den 24 juli 2008. Handläggningen påbörjades emellertid inte förrän den 10 oktober 2008, vilket i sig är anmärkningsvärt. Registreringen skedde först den 17 februari 2009 och således efter det att ärendet hade JO-anmälts och Försäkringskassan anmodats att yttra sig över anmälan. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick därmed till nästan sju månader. En så lång handläggningstid är oacceptabel. Mest uppseendeväckande

text: är emellertid att fördröjningen till stor del beror på allvarliga kunskapsbrister hos Försäkringskassans personal. Av utredningen framgår att BB den 3 november 2008 inkom till Försäkringskassan med en kopia av ett lagakraftvunnet beslut om permanent uppehållstillstånd. Försäkringskassan hade givetvis att utgå från det beslutet och skulle därmed, under förutsättning att övriga villkor var uppfyllda, omgående ha registrerat BB. Försäkringskassan har ingen laglig möjlighet att ompröva en annan myndighets beslut. Om Försäkringskassan bedömer att en begäran om registrering inte kan bifallas ska Försäkringskassan istället skyndsamt fatta ett avslagsbeslut för att undvika att den försäkrades möjlighet till domstolsprövning fördröjs. Jag ser allvarligt på det inträffande och är mycket kritisk till Försäkringskassans hantering av ärendet.

text: Jag förutsätter att Försäkringskassan, med anledning av vad AA anfört i sin kommentar till myndighetens remissvar, åter förtydligar för all berörd personal att det inte ankommer på Försäkringskassan att överpröva andra myndigheters beslut.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Dom/domskäl
Förhandling/ sammanträde
Långsam handläggning

title: Kritik mot två rådmän vid Stockholms tingsrätt för att ha meddelat dom i ett tvistemål drygt tre månader efter avslutad huvudförhandling

sammanfattning: Efter en huvudförhandling i ett tvistemål tog det tre månader innan tingsrätten meddelade dom. I JO:s beslut uttalas att tingsrätten borde ha kunnat meddela dom inom sex veckor och att de ansvariga domarna inte kan undgå kritik för det dröjsmål som skett.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot rådmännen BB och CC vid Stockholms tingsrätt med anledning av handläggningen av ett tvistemål där han var ombud. Han uppgav bl.a. att rättegången avslutades den 17 december 2010, att överläggning hölls först den 9 och 17 mars 2011 samt att dom meddelades först den 21 mars 2011.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål T 4874-04 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Huvudförhandling i målet pågick i sju dagar och avslutades den 17 december 2010 med besked om att dom i målet skulle meddelas den 11 februari 2011. Utredningen omfattade bl.a. två partsförhör och åtta vittnesförhör. Den 9 februari 2011 samt den 4 mars 2011 lämnade tingsrätten besked om att dom i målet inte kunde meddelas på utsatt tid och dom i målet kom att meddelas först den 21 mars 2011. Av protokoll framgick att överläggning i målet hölls den 9 och 17 mars 2011.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för yttrande och upplysningar om anledningen till att överläggningen påbörjades först den 9 mars 2011 och att dom meddelades den 21 mars 2011.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) inkom med ett yttrande jämte upplysningar från chefsrådmannen EE och rådmannen BB.

text: Av BB upplysningar framgick i huvudsak följande. ─ ─ ─

text: Huvudförhandling i målet pågick sju dagar under tiden den 6 – 17 december 2010. Parterna fortsatte därefter, med rättens tillstånd, att skriftväxla angående rättegångskostnaderna till början av januari 2011. Rätten bestod av rådmännen BB, ordförande och referent, och CC samt t.f. rådmannen FF. Med anledning av vad anmälaren anfört bör konstateras att målet för en erfaren rådman vid Stockholms tingsrätt varken rättsligt eller vad gäller omfattningen var särskilt krävande. Direkt efter huvudförhandlingens slut den 17 december 2010 höll rätten i sal 27, där förhandlingen ägt rum, överläggning i målet i enlighet med bestämmelsen i

text: 17 kap. 9 § rättegångsbalken

text: . BB och CC har för vana att alltid i vart fall påbörja överläggning direkt efter avslutad huvudförhandling. Ledamöterna var eniga om utgången, vilken låg i linje med de diskussioner som fortlöpande förts mellan ledamöterna under huvudförhandlingens gång. Undertecknad angav hur domskälen borde utformas. T.f. rådmannen FF anmälde ingen avvikande uppfattning. Av något skäl har den inledande överläggningen inte noterats i minnesanteckningarna från förhandlingen. Undertecknad uppmärksammade inte detta förhållande när anteckningarna signerades. Vid de tillfällen för överläggning som antecknats, den 9 och 17 mars 2011, ägnades den 9 mars till att gå igenom det förslag till dom som undertecknad utformat och den 17 mars till att bestämma domens slutliga lydelse. När FF skulle återkomma i tjänst den 18 januari 2011, efter juluppehållet, fick undertecknad från ledningen för avdelningen beskedet att han var sjuk. Någon gång under februari 2011 upplystes, såvitt undertecknad nu kan minnas, att den sjukdom som FF drabbats av var så allvarlig att han inte skulle kunna återkomma i tjänst. Med det beskedet ansåg undertecknad det som uteslutet att kontakta honom angående domskälen i målet T 4874-04. BB och CC fann att förutsättningar förelåg att med stöd av bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 a § fjärde stycket rättegångsbalken

text: meddela dom på två ledamöter. Till följd av arbetsbördan på avdelningen kunde dom inte meddelas den 11 februari 2011, som angetts. Genom beslut den 9 februari 2011 och den 4 mars 2011 flyttades tidpunkten för domens meddelande fram till den 21 mars 2011. Det huvudsakliga skälet till detta var således arbetsbördan på avdelningen. Undertecknad kan inte nu erinra sig huruvida FF:s sjukdom hade någon betydelse för denna fråga. Yttrandet har avfattats i samråd med rådmannen CC.

text: EE uppgav bl.a. följande.

text: Av anteckningarna från huvudförhandlingen framgår inte om överläggning påbörjades eller inte i anslutning till att huvudförhandlingen avslutades. Vad ett protokoll eller anteckningar från en huvudförhandling ska innehålla framgår av

text: 6 kap 3 §

text: RB. Av bestämmelsen framgår vilka uppgifter som ska antecknas i protokollet. Protokollet ska skildra förhandlingens förlopp och beslut som fattas och avkunnas ska antecknas. I allmänhet avslutas protokoll och anteckningar med att förhandlingen förklaras avslutad och parterna underrättas om datum för dom. Därefter står oftast angivet att det efter enskild överläggning beslutas dom. Något uttryckligt krav på att det finns en anteckning om att det hålls enskild överläggning och beslutas dom finns inte, även om upplysningen kanske bör finnas där med hänvisning till punkt 9 i nämnda lagrum. Som framgår av BB och CC:s yttrande hölls överläggning i målet i direkt anslutning till att huvudförhandlingen avslutades, dvs den 17 december 2010 och ledamöterna var eniga om utgången. Överläggning hölls således i direkt anslutning till huvudförhandlingens avslutande. Något avsteg från

text: 17 kap 9 §

text: RB gjordes inte och även de synpunkter som framfördes pläderingsvis var lätta att komma ihåg. Det är

text: naturligtvis beklagligt att det förhållandet att en anteckning inte framgick av protokollet har föranlett detta ärende. DD anförde bl.a. följande. ─ ─ ─ Jag delar de synpunkter som lämnats i bifogade yttranden. Som framgår av uppgifterna påbörjades överläggningen i direkt anslutning till huvudförhandlingen. Det har därmed inte förekommit något fel i tingsrätten när det gäller överläggning till dom i det aktuella målet. Den omständigheten att det i protokollet inte angetts att överläggning hölls även den 17 december 2010 ändrar inte denna bedömning. Det är beklagligt att tidpunkten för doms meddelande sköts fram vid två tillfällen. Som framgår av utredningen var anledningen till det den mycket ansträngda arbetssituation som rådde på avdelning 5 vid den aktuella tidpunkten. Den omständigheten att tidpunkten för domen sköts fram kan dock inte enligt min mening anses utgöra någon sådan brist i tingsrättens handläggning som kan föranleda kritik. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: I

text: 17 kap. 9 § rättegångsbalken

text: anges att då huvudförhandling har ägt rum ska överläggning hållas samma dag eller senast nästa helgfria dag och om det är möjligt dom beslutas och avkunnas. Om dom inte kan meddelas i direkt anslutning till överläggningen, ska den meddelas senast två veckor efter avslutad huvudförhandling. Ytterligare anstånd kan äga rum om synnerligt hinder finns.

text: Kravet att dom ska meddelas i nära anslutning till huvudförhandlingen har sin grund i omedelbarhetsprincipen. Om en längre tid förflyter mellan huvudförhandlingen och domskrivandet, är risken stor att något väsentligt blir förbisett, bortglömt eller värderat på ett oriktigt sätt. Dessutom kan dröjsmål med att meddela dom leda till att handläggningen inte uppfyller

text: regeringsformens

text: krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: Tingsrättens huvudförhandling pågick under sju dagar och domen omfattar 78 sidor. Det framstår som klart att det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom tvåveckorsfristen. Frågan är då hur lång tid tingsrätten kunnat ta på sig för att färdigställa domen. I förarbetena till

text: rättegångsbalken

text: har uttalats att tvåveckorsfristen inte bör överskridas med mer än en eller annan vecka (NJA II 1943 s. 214).

text: JK har i ett beslut uttalat sig om tiden för meddelande av dom i ett tvistemål (JK 1987 s. 59). En tingsrätt hade hållit huvudförhandling i kollegial sammansättning i ett tvistemål under tre dagar. Parterna och 18 vittnen hördes. Huvudförhandlingen avslutades den 1 februari 1985 och dom meddelades den 24 maj 1985, alltså efter nästan fyra månader. I JK:s beslut sägs följande.

text: Enligt min mening föreligger numera ej sällan skäl för att tillämpa reglerna om tid för doms meddelande på ett annat sätt än vad som var avsett när reglerna infördes genom den nya

text: rättegångsbalkens

text: ikraftträdande. Jag vill dock betona att reglerna alltjämt ska betraktas som gällande och att strävan alltid måste vara att hålla tiden från huvudförhandlingen så kort som möjligt. För tvistemål av ej alltför komplicerad

text: beskaffenhet bör det även i ett ansträngt arbetsläge vara fullt möjligt att avfatta och meddela domen inom den föreskrivna fjortondagarsfristen. Är målet mer arbetskrävande och föreligger andra arbetsuppgifter som inte tillåter att nödig tid reserveras för ett koncentrerat arbete med domen, kan sådana synnerliga skäl anses föreligga som medger att fjortondagarstiden överskrids. Domsarbetet måste dock ofrånkomligen organiseras på sådant sätt att domen färdigställs så snart sig göra låter. Det uppskov som kan godtas utöver fjortondagarstiden får normalt sett inte överskrida en eller högst två veckor. I sakens natur ligger att de verkligt omfattande målen givetvis kan kräva längre tid för domens avfattande. Vad sedan gäller handläggningen av det tvistemål som föranlett hovrättens skrivelse hit följer av vad jag redan uttalat att tingsrättens åtgärd att uppskjuta tiden för domens meddelande i månader under inga förhållanden kan godtas. Med beaktande av målets omfattning och domstolens sammansättning finner jag att det måste ha ålegat rotelinnehavaren --- att planera arbetet på sådant sätt att dom kunnat meddelas i vart fall inom fyra veckor. --- Av utredningen framgår att huvudförhandlingen i det nu aktuella målet avslutades den 17 december 2010 och att dom meddelades den 21 mars 2011, dvs. drygt tre månader senare. Som jag konstaterat var målet av sådan beskaffenhet att fjortondagarsfristen kunde överskridas. Det var emellertid inte något extraordinärt mål. Visserligen pågick huvudförhandlingen under sju dagar men förhandlingarna tog slut tidigt på eftermiddagarna eller redan till lunch. Domen är på 78 sidor men de egentliga domskälen omfattar bara tolv sidor. En del av arbetet med domen (såsom redovisning av yrkanden, åberopanden och utredning) borde rimligen ha kunnat förberedas redan innan huvudförhandlingen avslutades. Dessutom har BB i sitt yttrande med anledning av JO:s remiss anfört att målet för en erfaren rådman vid Stockholms tingsrätt varken rättsligt eller vad gäller omfattningen var särskilt krävande. Mot denna bakgrund anser jag att tingsrätten borde ha kunnat meddela dom inom sex veckor. Tingsrätten har uppgett att anledningen till att domen försenades var den mycket ansträngda arbetssituation som rådde på avdelningen. En så lång fördröjning med en doms meddelande som i detta fall är emellertid, oavsett orsaken, inte godtagbar. BB och CC var ansvariga för domen och de kan därmed inte undgå kritik för det dröjsmål som skett.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning om våldtäkt mot barn

text: Anmälan m.m.

text: I ett beslut den 1 november 2006 kritiserade jag, efter en anmälan från AA, bl.a. Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning om våldtäkt mot barn (K179581-05), se JO:s dnr 4646-2006.

text: AA framförde därefter i en ny anmälan hit i november 2006 klagomål mot bl.a. polismyndigheten för långsam handläggning av ett annat kriminalärende (K167066-05) som hade samband med det tidigare ärende vars handläggningstid jag nyss hade kritiserat. Han uppgav också att det var samma utredningsman i de båda ärendena.

text: Utredning

text: Handlingar i bl.a. polismyndighetens ärende K167066-05 samt Åklagarmyndighetens, 2:a åklagarkammaren i Göteborg, ärende 402A-4642-05 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: En anmälan om sexuellt ofredande upprättades den 17 oktober 2005. Målsäganden var under 18 år. Som brottsplats angavs orten Risnäs i Småland. Förundersökning inleddes samma dag och målsägandeförhör hölls. Ärendet omrubricerades därefter till våldtäkt mot barn. En person antecknades också som skäligen misstänkt i det s.k. Dur2-systemet. Ärendet överfördes till Polismyndigheten i Kalmar län och lottades in på åklagarkammaren i Kalmar. Då det framkom att orten rätteligen hette Rydsnäs och låg i Östergötland skickades ärendet till myndigheterna där. I slutet av november 2005 återfördes dock ärendet till myndigheterna i Göteborg, där målsäganden och den misstänkta var bosatta samt där andra ärenden med målsäganden redan handlades. – Förundersökningsledaren, kammaråklagaren BB, lämnade den 1 december 2005 utredningsdirektiv. I början av december 2005 utsågs kriminalinspektören CC till handläggare (utredningsroteln vid länskriminalpolisen). BB skickade därefter vid ett flertal tillfällen påminnelser till polisen. En framställan om förordnande av målsägandebiträde expedierades av åklagaren i juni 2006 till tingsrätten. I december 2006 hölls ytterligare förhör.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att – efter hörande av berörda polismän – komma in med upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet. Myndigheten anmodades också att lämna en redogörelse för arbetssituationen vid den aktuella utredningsroteln och för de ärenden som under större delen av år 2006 synes ha bedömts ha högre prioritet än den nu aktuella förundersökningen. Detta bl.a. mot bakgrund av de uppgifter som kom fram vid utredningen av JO:s ärende dnr 4646-2006.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar till vilket var fogat upplysningar från bl.a. CC, kommissarien EE, inspektören FF och polismästaren GG, chef över länskriminalpolisen, samt ett flertal bilagor avseende dels handläggningen av det aktuella ärendet, dels arbetssituationen vid den aktuella utredningsroteln (bilagorna utelämnas här).

text: Av det till remissyttrandet fogade materialet om arbetssituationen vid utredningsroteln framgick bl.a. följande. Antalet inkomna anmälningar år 2006 uppgick till 492, antalet anhållna till 210, häktade till 127 samt antalet utredare i genomsnitt till 24 stycken. Ställföreträdande rotelchefen HH hade listat 21 ärenden som exempel på rotelns många komplicerade ärenden under 2006. Det rörde sig om bl.a. ett flertal mord och våldtäkter.

text: CC: Under den tid som det aktuella ärendet låg öppet tilldelades hon andra större ärenden som rotelledningen gav förtur, bl.a. ärenden med frihetsberövade angående våldtäkt mot barn och mord. Ärendet låg hos henne men hon skulle inte vara handläggare. Rotelledningen skulle försöka hitta en annan förhörsledare. Rotelchefen EE frågade henne vid åtskilliga tillfällen hur det gick med ärendet. Hon började arbeta med det i december 2006. Under utredningen framkom att målsägandens storasyster också blivit utsatt för brott, varvid nya anmälningar upprättades.

text: EE: Sedan han blev chef över utredningsroteln har han tillsammans med ställföreträdande rotelchefen HH omorganiserat arbetet på roteln. Ärendeinflödet till roteln var större än vad resurserna medgav att utreda, vilket han har tagit upp med högre chefer flera gånger. CC tilldelades ärendet därför att hon handlade ett annat ärende med samma målsägande. På grund av hennes arbetsbelastning – hon hade bl.a. tilldelats utredningar med frihetsberövade – fick ärendet stå tillbaka då det inte fanns någon annan att lägga ärendet på. Vid den aktuella tiden var roteln hårt belastad med många svåra våldsbrott samtidigt som duktiga förhörsledare lämnade roteln. Han tog del av påminnelserna i det aktuella ärendet och har vid något eller några tillfällen diskuterat det med åklagaren BB.

text: FF: Han vikarierade som ställföreträdande rotelchef under maj - juni 2006. CC hade då de två ärendena med den aktuella målsäganden samt ett könsstympningsärende med frihetsberövade. Han försökte finna en annan arbetsfördelning men lyckades inte. CC fick avsluta könsstympningsärendet för att senare bli friställd för de andra två ärendena. Det andra ärendet angående samma målsägande fick prioritet och slutredovisades i slutet av juni. Under sitt vikariat

text: hade han en kontinuerlig dialog med EE och är övertygad om att denne i sin tur lyfte frågan om ärendena till högre chefer.

text: GG: Vid roteln prioriteras de grövsta brotten som mord och dråp och därefter brott med frihetsberövade personer. Därefter prioriteras sexualbrott och annan brottslighet. Roteln utredde under år 2006 bl.a. fem s.k. kvinnomord. Antalet ärenden om brott mot person har ökat under år 2006, främst vad gäller våldtäkt mot person under 15 år.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Åklagaren blev tidigt inkopplad i ärendet och har härefter lett utredningen. Inledningsvis gick tid förlorad på grund av att polisen inte tog reda på var platsen för händelsen låg. Ärendet vandrade mellan olika polismyndigheter innan det slutligen hamnade i Göteborg. Det särskilda skyndsamhetskravet på förundersökningen när målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år enligt 2 a § förundersökningskungörelsen är inte uppfyllt. Det dröjde alldeles för länge innan arbetet med utredningen kom igång, vilket berodde på att andra ärenden hos länskriminalpolisen fick förtur. Under större delen av 2006 vidtogs endast någon enstaka utredningsåtgärd. Först i slutet av året kom utredningsarbetet i praktiken igång. I början av maj 2007 redovisade förhörsledaren ärendet till åklagaren för att få nya utredningsdirektiv. Målsägandebiträde förordnades för sent. Det dröjde omkring ett halvår innan ett biträde utsågs. Däremot får polisen anses ha inlett samarbetet med andra myndigheter snabbt när det stod klart i vilken situation flickorna befann sig. Polismyndigheten har granskat 103 ärenden som fått hög prioritet och som kommit in till utredningsroteln under 2006 och kan konstatera att rotelledningen följer de prioriteringar som gäller för verksamheten. Vid roteln har man en god överblick över hur utredningsarbetet fortskrider. Vissa förändringar har också vidtagits för att få ner balanserna. Kommunikationen inom roteln och mellan roteln och andra myndigheter fungerar väl. Arbetsklimatet är gott och personalen är kompetent. Som tidigare antecknats bör förhör med målsägande som är under 18 år hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Detta medför vissa begränsningar i möjligheten att disponera om tillgänglig personal. Utredningsroteln är hårt belastad och det är nödvändigt att de ärenden som kommer in till roteln prioriteras inbördes. De grövsta brotten som mord och dråp samt ärenden med frihetsberövade personer utreds först. Härefter följer sexualbrott och annan brottslighet. Mord och dråp och brott med frihetsberövade personer utgör en betydande del av ärendeinflödet och tar en stor del av resurserna i anspråk, vilket innebär att andra ärenden får stå tillbaka kortare eller längre tid. Bland de ärenden där gärningsmannen är på fri fot prioriteras brotten mot barn först. Vid myndigheten pågår en anpassning av utredningsverksamheten i syfte att möta de ökande kraven på utredning av sexualbrott som en följd av ändrad lagstiftning i

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: . Det sker genom metodutveckling och genom att fler förhörsledare med särskild kompetens att hålla förhör med barn under 18 år utbildas. Polismyndigheten deltar också i projektet ”Barnhuset” som har till syfte att ställa barn utsatta för brott i fokus.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: BB kom in med upplysningar om handläggningen av förundersökningen jämte bilagor. Hon uppgav bl.a. följande. Hon skickade skriftliga direktiv den 1 december 2005 med begäran om utredningsåtgärder. Direktivet åtföljdes av påminnelser till och telefonsamtal med CC, HH och EE på utredningsroteln i Göteborg. Hon samrådde även med vice chefsåklagaren JJ vid åklagarkammaren

text: angående ärendets handläggning. Eftersom en advokat var förordnad som målsägandebiträde för målsäganden i det sammanhängande ärendet skickade hon inte någon ny begäran till tingsrätten om att sådant biträde skulle förordnas. Detta förordnande omfattade enligt hennes bedömning även det aktuella ärendet. Sedan hon i början av juni 2006 fått indikationer på att denna bedömning möjligen inte delades av alla skickade hon en formell begäran om att advokaten i fråga skulle förordnas även i det ärendet. – I juni 2006 diskuterades ärendenas handläggning bl.a. tillsammans med CC och FF vid utredningsroteln.

text: Ärendehistorik i de aktuella ärendena inhämtades därefter från polismyndigheten och åklagarkammaren, varvid bl.a. framkom att den aktuella förundersökningen lades ned i slutet av maj 2007 eftersom brott inte kunde styrkas.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948, FUK).

text: Enligt 2 a § FUK skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Som framgår av utredningen avsåg den aktuella förundersökningen våldtäkt mot barn och målsäganden var under 18 år. En person antecknades som skäligen misstänkt redan den 17 oktober 2005 varför den nyss nämnda tremånadersfristen i 2 a § FUK då också började löpa. Beslut i åtalsfrågan skulle således enligt huvudregeln ha fattats före den 17 januari 2006. Ärendet avslutades emellertid först i maj 2007, dvs. mer än 16 månader senare, genom att förundersökningen lades ned.

text: Inledningsvis var det oklart var brottet skulle utredas, vilket bidrog till en utdragen handläggning under de första två månaderna. Jag vill här framhålla att det är av stor vikt att det i ett så tidigt skede som möjligt av en utredning klarläggs vid vilken myndighet ett ärende skall handläggas för att inte i onödan tappa tempo i handläggningen.

text: Sedan ärendet återförts till Polismyndigheten i Västra Götaland lämnade BB direktiv i början av december 2005. Därefter bedrevs det med något enstaka

text: undantag inte någon utredning alls förrän i början av december 2006. I slutet av år 2006 och under våren 2007 bedrevs viss utredning och nya anmälningar tillkom. Som förklaring till att handläggningen av ärendet drog ut på tiden har polismyndigheten uppgett bl.a. att andra ärenden hos länskriminalpolisen fick förtur. De inblandade polismännen har hänvisat till resursbrist och en hög arbetsbelastning. Enligt CC var det under en period inte heller klart att det var hon som skulle handlägga ärendet. FF har uppgett att det andra ärendet med samma målsägande fick prioritet framför det nu aktuella ärendet. Jag har dock, som tidigare nämnts, redan kritiserat polismyndigheten för långsam handläggning av det ärendet.

text: Av nu ingivna handlingar framgår att roteln haft flera omfattande utredningar och ärenden med frihetsberövade personer. Utredningen ger också vid handen att CC har framhållit sin ansträngda arbetssituation för rotelledningen som i sin tur synes ha påtalat arbetsläget vid roteln för sina chefer. Trots detta har det vid roteln uppenbarligen funnits stora svårigheter att inom rimlig tid utreda de ärenden som man ansvarade för.

text: Jag är väl medveten om att arbetsbelastningen är hög vid många polismyndigheter och har också under senare år i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att handläggningstiderna, framför allt beträffande utredningar om s.k. vardagsbrott, blivit oacceptabelt långa. Men även handläggningstiderna i ärenden med ungdomar inblandade har kommit att bli föremål för kritik från min sida. Däremot har det inte varit vanligt att en utredningsrotel hos länskriminalpolisen, med den inriktning på utredning av grova brott som en sådan vanligtvis har, påtalat uppenbara svårigheter att slutföra brottsutredningar inom rimlig tid. Det inger oro att även en sådan utredningsenhet brottas med problem av detta slag.

text: Jag vill här betona att personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär inte utgör godtagbara skäl för att t.ex. överskrida tidsfristen i 2 a § FUK. Enligt min mening är det helt oacceptabelt att ett ärende om våldtäkt mot barn, i vilket en person i ett tidigt skede bedömts som skäligen misstänkt, under ett helt år i princip ligger utan åtgärd. Inte heller sedan utredningen påbörjades i december 2006 bedrevs den med den skyndsamhet som kan krävas, särskilt med beaktande av att ärendet då redan var gammalt. Eftersom den ansträngda arbetssituationen vid den aktuella roteln, enligt uppgift, har påtalats för högre chefer finns det anledning att poängtera att enligt 6 § verksförordningen, 1995:1322, (jfr 1 kap. 7 § polisförordningen) vilar ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet ytterst på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt 7 § första stycket verksförordningen ankommer det på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt. (Den 1 januari 2008 ersätts verksförordningen med myndighetsförordningen, 2007:515, som i det nu aktuella avseendet innehåller motsvarande bestämmelser). Jag utgår från att polismyndigheten vidtar kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med arbetssituationen vid den aktuella utredningsroteln.

text: Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för den långsamma handläggningen av ärendet.

text: Som ovan anförts har förundersökningsledaren, i detta fall BB, det övergripande ansvaret för utredningen. Hon har också vid flera tillfällen skickat skriftliga påminnelser till polisen: i februari, maj, juni, september, oktober 2006 och i februari 2007. Hon har vidare uppgett att hon haft telefonkontakt med CC och ledningen på utredningsroteln och att hon i oktober 2006 samrått med vice chefsåklagaren JJ om ärendets handläggning. Dessa åtgärder har i vissa fall dokumenterats, vilket naturligtvis alltid bör göras. I ärendet har inte utretts i vilken utsträckning odokumenterade kontakter med polisen förevarit, och jag finner inte heller det meningsfullt är utreda den saken vidare. Jag vill här endast framhålla att det i ärenden där en frist löper naturligtvis måste ställas särskilda krav på åklagaren och att det också av gällande allmänna råd framgår att krav på särskild aktivitet ställs bl.a. i ärenden som rör unga brottsoffer (

text: ÅFS 2007:5

text: , 2 §). Med hänsyn till att BB varit tämligen aktiv och påmint polisen vid ett flertal tillfällen samt även tagit upp saken såväl med sin chef som med ledningen för utredningsroteln finner jag inte tillräcklig anledning att kritisera henne för den utdragna handläggningstiden utan den kan, som sagt, tillskrivas polismyndigheten.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Stockholms tingsrätt och åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, angående handläggningen av en begäran om att få ut allmän handling respektive uppgifter ur sådan handling

text: AA framförde i en anmälan, som det får förstås, klagomål mot Stockholms tingsrätt och kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm.

text: Till sin anmälan bifogade AA e-postkorrespondens som han haft med Stockholms tingsrätt och BB, av vilken framgick följande. AA inkom den 29 november 2007 med ett e-postmeddelande till Stockholms tingsrätt enligt vilket han önskade ta del av ”dom från i somras för misshandel rörande en av de nu aktuella 16-åringarna som står åtalade för mordet på CC”. Tingsrätten, genom administrativa assessorn DD, svarade i ett e-postmeddelande den 30 november 2007 att tingsrätten måste ha fullständigt namn på den person AA avsåg alternativt målnumret för att tingsrätten skulle kunna söka efter domen. AA sände samma dag ett e-postmeddelande till City åklagarkammare i Stockholm i vilket han redogjorde för den korrespondens han haft med tingsrätten och förklarade att han önskade erhålla personnummer eller fullständigt namn alternativt målnummer samt personnummer och/eller fullständiga namn- och adressuppgifter på övriga nu åtalade. I ett svar den 3 december 2007 förklarade BB att han inte kunde lämna ut de efterfrågade uppgifterna eftersom AA inte kunde ange personnummer, ärendenummer eller målnummer.

text: Muntliga upplysningar inhämtades, se bifogade tjänsteanteckningar.

text: Av

text: 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) följer att varje svensk medborgare har rätt att ta del av allmänna handlingar. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska allmän handling, som får lämnas ut, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den, som önskar ta del av den, så att handlingen kan läsas, avlyssnas eller uppfattas på annat sätt. I 2 kap. 13 § finns bestämmelser om rätt att få avskrift eller kopia av allmän handling.

text: Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att tillhandagå allmänheten enligt reglerna i

text: 2 kap.

text: TF gäller, att den som önskar få del av en

text: handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall lämnar så detaljerade upplysningar om handlingen och dess innehåll, att myndigheten utan större svårighet kan identifiera den (JO 1994/95 s. 571). En begäran enligt 2 kap. 12 § eller 13 § TF ska således avse en eller flera identifierbara handlingar. Detta innebär emellertid inte att myndigheten kan avvisa en sökande under åberopande av att denne inte helt klargjort vilka handlingar som önskas utlämnade och att ett framtagande av dem därför kräver viss utredning eller arkivforskning. Det fordras nämligen ett inte obetydligt mått av handlande från myndighetens sida (Bohlin, Offentlighetsprincipen, 7:e uppl., s. 137, jfr också JO:s nyss nämnda beslut).

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: föreskriver att myndighet på begäran av enskild ska lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: I det nu aktuella fallet begärde AA vid tingsrätten att få del av en tidigare dom avseende en person som var tilltalad i ett pågående brottmål vid tingsrätten. Målet var ett vid tingsrätten känt och massmedialt mycket uppmärksammat mål. Tingsrätten borde därför, enligt min uppfattning, utan att tvingas bedriva någon mera omfattande efterforskning, ha kunnat identifiera de personer som begäran kunde avse och därefter genom en sökning i diariet ta reda på om det fanns en tidigare dom beträffande någon av dessa, som kunde stämma in på den beskrivning som AA lämnade i sin begäran. För sin underlåtenhet att göra detta kan tingsrätten inte undgå kritik.

text: När det sedan gäller AA:s framställan till BB får denna närmast upp fattas som en begäran om att få ut uppgifter ur allmän handling enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: . Enligt min mening borde BB inte ha avfärdat AA:s framställan på det sätt som skedde utan i stället ha prövat om de efterfrågade uppgifterna, som måste ha funnits i handlingarna i akten, kunde lämnas ut. För sin bristande handläggning av AA:s begäran kan BB inte undgå kritik.

text: Ärendet avslutas. – – –

text: BILAGOR

text: Tjänsteanteckning 1

text: Telefonsamtal den 6 februari 2008 med kammaråklagaren BB vid City åklagarkammare i Stockholm, som upplyser bl.a. följande. Han minns förfrågan vagt. Han är litet osäker på vad som gäller i detta fall och hur mycket man som åklagare skall stå till tjänst. Han hade inte domen i sin akt och den person som

text: domen avsåg hade dessutom skyddade personuppgifter. Han borde kanske ha satt sig in i frågan mer innan han svarade. Han trodde inte att han var skyldig att lämna ut adresser och personuppgifter i ett ärende när personen inte ens kände till ärendenumret. Personen efterfrågade inte någon särskild handling. Om personen hade beställt exempelvis stämningsansökningen hade han kunnat lämna ut den.

text: Tjänsteanteckning 2

text: Telefonsamtal den 18 och 19 februari 2008 med administrativa assessorn DD vid Stockholms tingsrätt, som upplyser bl.a. följande. AA kom under den aktuella perioden in med en stor mängd förfrågningar om att få ut handlingar och hon hade under denna period en i det närmaste kontinuerlig e-postkontakt med AA. Ofta var framställningarna opreciserade och hänvisade enbart till vaga uppgifter från media. Framställningarna kunde vara utformade på ungefär följande sätt; "Jag vill ha domen på två estländare som har smugglat sprit". I en del fall var framställningarna så preciserade att det gick att söka i det s.k. VERA-systemet. I andra fall kunde man inte få fram vilket mål det rörde sig om utan att skicka en förfrågan till hela tingsrätten och då var det inte ens säkert att målet handlades vid tingsrätten. – De gånger hon skrev till AA att tingsrätten inte kunde identifiera målet utan mer preciserade uppgifter återkom han ofta med detta. Hon kunde då söka i VERA för att få fram de handlingar han efterfrågade. I något fall skickade hon också ut en förfrågan till hela tingsrätten. Oftast gick det till slut att tillmötesgå hans begäran. – Hon minns inte den aktuella förfrågan närmare. Det kan ha varit så att han senare återkom och att han sedan kunde få ut domen, men hon minns inte detta säkert. – Det s.k. CC-målet var i sig känt. Hon hade kunnat ta reda på målnumret och därigenom få personnumren på de tilltalade, som var fyra eller fem stycken. Därefter hade hon kunnat söka på personnumren i VERA för att se om de hade förekommit i några avgjorda mål vid tingsrätten. – AA skickade ett e-postmeddelande direkt till lagmannen där han frågade om sökfunktionen i VERA. Hon vet inte om det var i samband med den aktuella begäran eller vid något annat tillfälle. Hans förfrågan besvarades och han underrättades därvid bl.a. om hur VERA var uppbyggt och hur sökmöjligheterna var.