avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Östra Göteborgs stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun för att ett yttrande inte skickades till en vårdnadshavare samtidigt som det lämnades till åklagaren

sammanfattning: Inför avgivande av ett yttrande till en åklagare enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare höll stadsdelsnämndens förvaltning ett möte med den pojke som var misstänkt för brott och en av hans vårdnadshavare (fadern). Mötet hölls trots att förvaltningen inte hade fått någon kontakt med modern. Eftersom nämnden hade kort tid på sig att lämna yttrandet riktar JO inte någon kritik mot nämndens sätt att genomföra utredningen. Däremot kritiseras nämnden för att en kopia av yttrandet inte skickades till modern samtidigt som det lämnades till åklagaren.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Östra Göteborgs stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun. Klagomålen gällde i huvudsak att nämnden på begäran av en åklagare hade utrett hennes sons förhållanden utan att hon som vårdnadshavare hade informerats om det och att hon inte hade fått en kopia av nämndens yttrande innan det skickades till åklagaren.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från socialsekreteraren BB. Därefter begärde JO att stadsdelsnämnden skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan. Stadsdelsnämndens individutskott beslutade att som sitt yttrande översända ett tjänsteutlåtande som hade undertecknats av områdeschefen CC och enhetschefen DD. I tjänsteutlåtandet anfördes bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: Det aktuella ärendet avsåg en begäran från åklagarmyndigheten om yttrande med anledning av att anmälarens son var misstänkt för ett brott. Den 13 januari 2014 inkom begäran om yttrande från åklagarmyndigheten och den 16 januari 2014 inleddes ärendet utifrån åklagarmyndighetens begäran. Den 22 januari 2014 faxades yttrandet till åklagarmyndigheten.

text: Förvaltningens överväganden

text: När åklagarmyndigheten begär in yttrande från nämnden så har nämnden oftast två, i bästa fall tre, veckor på sig att färdigställa yttrandet. Inom denna tid ska vårdnadshavare

text: och den unge kallas till ett samtal om den aktuella situationen samt höras om inställningen till en eventuell påföljd från rätten. Yttrandet utgör underlag för den myndighetsutövning som åklagaren utövar mot den enskilde i åtalsfrågan. När den unge fyllt 15 år får de föra sin egen talan. Kommunikationsskyldigheten gäller i förhållande till part, i ärenden där åklagarmyndigheten begär in ett yttrande torde den unge anses vara part i målet. Det är därmed obligatoriskt att kommunicera uppgifterna med den unge. Det är dock brukligt att nämnden kommunicerar yttranden med vårdnadshavarna dock inte alltid innan yttrandet avsändes på grund av tidsbrist. Har annan person lämnat uppgifter i yttrandet ska denna kommuniceras innan yttrandet avsänds. I nämnda ärende så har samtal förts med fadern som är vårdnadshavare och boendeförälder tillsammans med den unge, försök att nå modern gjordes men utan resultat. Det har tidigare inte förekommit något ärende på den unge. Nämnden har inte skrivit en utredning utan endast yttrat sig utifrån den begäran som inkommit. Uppgifterna i yttrandet baseras på vad den unge och fadern berättat. Intentionen har varit att båda vårdnadshavare skulle vara delaktiga men då det var svårt att nå modern hölls mötet utan henne och yttrandet skickades därefter. AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att förvaltningen inte hade försökt nå henne via brev, telefon eller e-post och att hon trots flera påstötningar fick en kopia av nämndens yttrande till åklagaren först i slutet av maj 2014.

text: Bedömning

text: Socialnämndens utredning inför ett yttrande till åklagaren m.m. Om den som misstänks för ett brott är under 18 år och har erkänt brottet eller om det finns en skälig misstanke om att han eller hon har begått brottet ska åklagaren som huvudregel hämta in ett yttrande från socialnämnden innan ett beslut fattas i åtalsfrågan. Det följer av

text: 11 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL. Den som begär ett sådant yttrande ska ange inom vilken tid som yttrandet ska lämnas. Om socialnämnden inte kan lämna ett yttrande inom den föreskrivna tiden får den som har begärt yttrandet medge att det lämnas senare (12 § LUL).

text: När en åklagare begär ett yttrande från socialnämnden ska nämnden inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Utredningen blir nämndens underlag för yttrandet till åklagaren. Under en sådan utredning samtalar nämndens personal i de allra flesta fall med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare.

text: I det här fallet förefaller det ha varit nämndens avsikt att båda vårdnadshavarna skulle få möjlighet att delta vid det möte som förvaltningen skulle hålla med deras son. Som jag förstår saken fick förvaltningen ingen kontakt med AA. Hon deltog därför inte vid mötet med sonen. Utredningen ger inte något klart svar på vilka ansträngningar som gjordes för att nå AA. Det framstår inte som meningsfullt att ytterligare utreda den frågan. Av remissvaret framgår att nämnden hade kort tid på

text: sig innan yttrandet skulle lämnas. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att kritisera nämnden för dess sätt att genomföra utredningen.

text: Skulle yttrandet ha skickats till AA?

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende som avser myndighetsutövning mot en enskild inte, utom i vissa undantagsfall, avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den (s.k. kommunicering). Av

text: 11 kap. 8 §

text: SoL framgår att denna regel ska tillämpas i ärenden hos en socialnämnd som avser myndighetsutövning mot någon enskild. I tredje stycket samma bestämmelse föreskrivs att regeln ska gälla också när det är fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna.

text: JO har i ett tidigare beslut (JO 2005/06 s. 227, dnr

text: ) som gällde socialnämndens kommunicering av yttranden enligt 11 § LUL anfört bl.a. följande:

text: Socialnämnden är skyldig att på begäran av åklagare avge yttrande enligt 11 § LUL. Yttrandet utgör underlag för den myndighetsutövning som åklagaren utövar mot den enskilde i åtalsfrågan. Detta innebär att när uppgifter har tillförts ärendet genom någon annan än den unge skall nämnden som huvudregel kommunicera dessa innan yttrandet lämnas till åklagaren. Kommunikationsskyldigheten gäller i förhållande till part. I dessa ärenden hos nämnden torde endast den unge vara att anse som part. Utifrån de aktuella bestämmelserna är det således obligatoriskt att kommunicera uppgifterna med den unge. Det får dock anses ligga i sakens natur att kommunikation bör ske även med vårdnadshavarna. – – – Avslutningsvis i denna del bör, för fullständighetens skull, noteras att det på grund av tidsbrist inte alltid är möjligt att kommunicera de uppgifter som ligger till grund för yttrandet innan detta skickas till åklagaren (jfr

text: 17 § första stycket 4 förvaltningslagen

text: ). I sådana fall bör emellertid yttrandet skickas till den unge och dennes vårdnadshavare samtidigt som det lämnas till åklagaren. Uttalandena i detta beslut överensstämmer med min syn på hur socialnämndens yttranden enligt LUL ska kommuniceras med en vårdnadshavare till den ungdom som utredningen rör. Remissvaret ger intryck av att stadsdelsnämnden också arbetar efter dessa principer.

text: I det här fallet tycks nämnden inte ha skickat en kopia av yttrandet till AA i samband med att det lämnades till åklagaren. I stället fick AA upprepade gånger stöta på för att få handlingen, som skickades till henne först efter flera månader. Nämnden ska kritiseras för att en kopia av yttrandet inte skickades till AA samtidigt som det lämnades till åklagaren.

text: Vad som i övrigt har kommit fram leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Kommunicering
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassas handläggning av ett ärende om utbetalning enligt 17 kap. 1 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring

org: jo

text: I en anmälan mot dåvarande Stockholms läns allmänna försäkringskassa klagade AA på försäkringskassans handläggning av ett ärende om utbetalning till stadsdelsnämnd. Det gällde ett belopp om 33 770 kr som han hade fått efter en skattejämkning i samband med retroaktiv sjukpenning. Han var bl.a. missnöjd med att försäkringskassan inte hade meddelat ett skriftligt beslut med överklagandehänvisning i ärendet.

type: stycke

text: Föredraganden i ärendet hos JO upprättade en promemoria som innehöll i huvudsak följande.

text: I en anmälan till JO har AA klagat på försäkringskassans handläggning av ett ärende om utbetalning enligt

text: 17 kap. 1 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring, AFL. Av de till anmälan bifogade handlingarna framgår bl.a. följande. Skärholmens stadsdelsnämnd inkom den 25 februari 2002 till försäkringskassan med en framställan enligt 17 kap. 1 § AFL om utbetalning av ersättning för utgivet försörjningsstöd som förskott på förmån. Den 27 juni 2002 har AA muntligen kommunicerats att utbetalningen skulle ske till stadsdelsnämnden. Försäkringskassan har i journalen antecknat att AA förklarade sig förstå att betalningen skulle gå till stadsdelsnämnden och att han inte hade något att invända mot detta. Såvitt framgår av de av AA bifogade handlingarna har försäkringskassan inte fattat något formellt beslut med fullföljdshänvisning om utbetalning till stadsdelsnämnden enligt 17 kap. 1 § AFL. Någon beslutsunderrättelse har heller inte sänts till honom. Beloppet utbetalades till stadsdelsnämnden den 5 juli 2002, vilket AA underrättades om vid telefonsamtal den 3 september 2002. Försäkringskassan bör anmodas att yttra sig över sin handläggning av ärendet mot bakgrund av de omständigheter som anges ovan.

text: Efter remiss anförde försäkringskassan genom direktören BB bl.a. följande.

text: – – – Det är försäkringskassans uppfattning att en framställan från en stadsdelsnämnd om ersättning enligt 17 kap. 1 § AFL skall kommuniceras med den försäkrade. I aktuellt mål har muntlig kommunicering skett med den försäkrade i samband med utbetalningen av beloppet 33 770 kr till stadsdelsnämnden. Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: är muntlig kommunicering tillåten. Enligt försäkringskassans uppfattning skall dock muntlig kommunicering tillämpas endast i undantagsfall och inte

text: när det är fråga om ett komplicerat ärende eller ett mera omfattande utredningsmaterial. Frågan om att betala ut ersättning till stadsdelsnämnden enligt 17 kap. 1 § AFL kan inte sägas vara av sådan art att muntlig kommunicering skulle vara utesluten. Enligt ett JO-beslut (dnr 4477-1999) skall socialnämndens framställan föranleda ett beslut från försäkringskassans sida. I aktuellt ärende har något skriftligt beslut med fullföljdshänvisning inte fattats. Inte heller har någon beslutsunderrättelse sänts till AA. Att försäkringskassan ändå har fattat ett beslut anser försäkringskassan framgår av journalanteckning den 5 juli 2002 i vilken dokumenterats att begärd ersättning sänds via postgiro till socialförvaltningen, allt enligt framställan, (…). AA underrättades vid besök den 3september 2002 om beslutet. Underrättelse om beslutet med fullföljdshänvisning skulle dock ha skickats när beslutet fattades. Att detta förbisågs kan delvis förklaras av följande. I normalfallet är utbetalningen till stadsdelsnämnden en del av försäkringskassans uträkningsbeslut till den försäkrade, vilket beslut naturligtvis är försett med fullföljdshänvisning. I detta fall hade försäkringskassan redan, i enlighet med Kammarrättens i Stockholm dom den 25 januari 2002 i mål nr 3910-2001, den 27 februari 2002 verkställt en utbetalning av retroaktiv sjukersättning om 240 178 kr till AA. Härefter inkom AA med ett jämkningsbesked från skattemyndigheten utvisande att skatt skulle ha dragits med en lägre procentsats än vad som gjorts. Ovan nämnda belopp, 33 770 kr, utgör mellanskillnaden mellan den skatt som dragits och den som skulle ha dragits enligt jämkningsbeskedet och det är också det belopp som betalats ut till stadsdelsnämnden. Det är sammanfattningsvis försäkringskassans uppfattning att handläggningen i samband med utbetalningen av 33 770 kr till stadsdelsnämnden inte nått upp till

text: förvaltningslagens

text: krav. Försäkringskassan beklagar detta. Kontakt har tagits med lokalkontoret för att betona vikten av korrekt handläggning i beslut av ifrågavarande karaktär.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 25 januari 2005 anförde stf JO Ekberg följande i bedömningsdelen.

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Förvaltningslagen

text: innehåller inga närmare regler om kommunikationens praktiska detaljer. Kommunicering kan således ske såväl skriftligen som muntligen. Vilket sätt som är lämpligast beror av omständigheterna i det enskilda fallet. Som framgår av lagtexten består kommunikationsplikten av två led. Dels skall den enskilde underrättas om de uppgifter som tillförts ärendet, dels skall han eller hon beredas tillfälle att yttra sig över dessa. Ju mer komplicerat ett ärende är, desto tyngre talar det för att kommuniceringen sker skriftligen med uttryckligt besked att den enskilde har möjlighet att komma in med ett yttrande. Försäkringskassan har i sitt remissvar uppgett att frågan om att betala ut ersättning till stadsdelsnämnden enligt

text: 17 kap. 1 § AFL inte kan sägas vara av sådan art att muntlig kommunicering skulle vara utesluten. Det är möjligt att fall kan finnas där en muntlig kommunicering skulle kunna vara tillfyllest. I just föreliggande fall anser jag att ett sådant förfarande var mindre lämpligt. Omständigheterna var relativt ovanliga och AA:s

text: inställning till en utbetalning till stadsdelsnämnden visade sig i det fortsatta händelseförloppet vara mycket negativ.

text: Bristfälligheten i försäkringskassans handläggning av kommuniceringen förstärks av det förhållandet att kassan inte följde upp stadsdelsnämndens framställning om utbetalning av det aktuella skattebeloppet till nämnden med något formellt beslut försett med överklagandehänvisning. Enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: skall en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i ett fattat beslut som avser myndighetsutövning mot en enskild. JO har i tidigare ärende uttalat att denna skyldighet omfattar beslut som försäkringskassan fattar om utbetalning av retroaktiv socialförsäkringsersättning till socialnämnd. Hade försäkringskassan gjort detta och tillställt AA sitt beslut hade denne haft möjlighet att på ett tidigt stadium överväga huruvida han skulle överklaga beslutet.

text: Jag noterar att försäkringskassan är medveten om bristerna i kassans handläggning och att vederbörande lokalkontor uppmärksammats på detta. Jag nöjer mig därför med att uttala kritik mot kassans handläggning i de påtalade avseendena.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Jäv
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Handläggningen av förundersökningar efter det att åklagares ställningstagande varit föremål för överprövning m.m.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 11 juli 1999 blev en kvinna påkörd och skadad av en bilist på Kungsgatan i Stockholm. Sedan en privatperson gjort en anmälan om ifrågasatt tjänstefel av polis i samband med händelsen, beslutade biträdande chefsåklagaren AA vid Åklagarmyndigheten i Stockholm, 4:e åklagarkammaren, den 30 juli 1999 att inte inleda förundersökning mot någon av de inblandade polismännen. Den skadade kvinnans ombud begärde överprövning av beslutet. Biträdande överåklagaren BB fann vid sin överprövning den 31 januari 2000 att det fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats och förordnade därför att förundersökning skulle inledas avseende framkallande av fara för annan alternativt tjänstefel. BB uppdrog i sitt beslut åt AA att tillse att utredningen verkställdes och att därefter det beslut som saken kunde föranleda meddelades.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde CC klagomål mot AA för hennes handläggning av ärendet. Han ifrågasatte därvid också bl.a. den åtgärden att hon hade tilldelats förundersökningen på nytt sedan den återupptagits.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades AA:s beslut den 30 juli 1999 i Åklagarmyndighetens i Stockholm ärende C04-2-2608-99 samt BB:s beslut den 31 januari 2000 i Åklagarmyndighetens i Stockholm överprövningsärende ÖÅAD I 468-99.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Stockholm. Myndigheten anmodades att i ett yttrande redovisa

text: a) vilka principer som tillämpas med avseende på fördelningen av ärenden på åklagare när en åklagares beslut ändras efter överprövning på så sätt att förundersökning inleds eller återupptas, b) om det för fördelningen på åklagare efter överprövning har någon betydelse om nya omständigheter anförts eller framkommit i överprövningsärendet, samt

text: c) lämpligheten av att samma åklagare som beslutat i det ärende som överprövats tilldelas ärendet på nytt efter det att förundersökning inletts eller återupptagits.

text: Åklagarmyndigheten (biträdande överåklagaren BB) kom in med följande yttrande.

text: En överåklagares rätt och skyldighet att överpröva underordnad åklagares beslut grundas på reglerna i

text: 7 kap. 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: rättegångsbalken

text: . Överprövningsförfarandet är i övrigt inte författningsreglerat, utan har utvecklats i praxis. Uttalandena i 1985 års budgetproposition (

text: prop. 1984/85:100

text: , bilaga 4) har, tillsammans med numera upphävt cirkulär från Riksåklagaren, RÅC 1:108, varit vägledande för den praxis som har utvecklats. I princip kan alla beslut av en åklagare bli föremål för överprövning. Eftersom jag anmodats att redovisa åklagarmyndighetens praxis beträffande de beslut där förundersökningen efter överprövning ändrats på så vis att förundersökning inletts respektive återupptagits, inskränkes min redovisning av praxis till dessa beslut. a) När det vid en överprövning finns skäl till ändring av en åklagares beslut, inhämtas om möjligt alltid synpunkter från vederbörande åklagare. Några fasta principer för vem som därefter skall handlägga ärendet finns inte. Man kan låta ärendet även fortsättningsvis handläggas av beslutande åklagare eller överlämna ärendet till annan åklagare för handläggning. Vad som är avgörande för bedömningen av vem som skall handha den fortsatta handläggningen, bestäms från fall till fall med hänsyn till omständigheter som ärendets art, utredningens omfattning, åklagarens egen inställning till att återta ärendet, utformningen av åklagarens beslut, hur aktiv åklagaren varit under förundersökningen och hur aktiv åklagaren varit för att för målsäganden eller annan förklara sitt beslut. Om det inte framkommit sådana omständigheter som gör att den beslutande åklagarens objektivitet kan ifrågasättas vid den fortsatta handläggningen, brukar ärendet med hänsyn till handläggningstiden och av resursskäl lämnas tillbaka till beslutande åklagare. Detta förfarande förutsätter givetvis att beslutande åklagare till fullo delar den bedömning som gjorts överprövningsvis. b) Om det som skäl för överprövning enbart åberopas att det finns ny bevisning och denna är av betydelse för bedömningen av ärendet, tas som regel inte ärendet upp till överprövning. Enligt uttalande i 1985 års budgetproposition skall överprövning i princip endast ske i en instans. Med hänsyn härtill bör inte en prövning av överåklagaren utgöra första beslutsinstans. c) Jag hänvisar här till vad jag nämnt ovan under a) med följande tillägg. Lämpligheten av att den tidigare beslutande åklagaren efter en överprövning återtar handläggningen av ärendet bör noga övervägas. Åklagarens objektivitet under den fortsatta handläggningen får inte bli ifrågasatt och berörda parter får inte heller ges uppfattningen att den fortsatta utredningen präglas av det tidigare ställningstagandet.

text: Med hänvisning till det till anmodan bifogade beslutet i överprövningsärende ÖÅAD I 468-99, vill jag göra följande komplettering till yttrandet. Frågan om överprövning gällde ett beslut beträffande eventuellt brottsligt förfarande begånget av polis under tjänsteutövning. För handläggning av sådana ärenden krävs enligt

text: 17 § åklagarförordningen (1996:205)

text: särskilt kvalificerad åklagarbehörighet. Av ansökan om överprövning framgick att man var missnöjd med AA:s beslut, men framförallt att det fanns nya vittnesuppgifter i ärendet. Vid kontakt med AA framförde hon, att eftersom ny bevisning åberopades var hennes avsikt att ompröva sitt tidigare beslut. Eftersom förundersökning enligt min bedömning borde ha inletts på det underlag som fanns vid tidpunkten för AA:s beslut och förundersökningen skulle avse misstanke om framkallande av fara för annan alternativt tjänstefel beslutade jag att ärendet skulle tas upp till överprövning. Med hänsyn till att AA stod i begrepp att ompröva sitt beslut, att hon kunde dela den bedömning som gjorts överprövningsvis och att det, vid tidpunkten för beslutet i överprövningsärendet – såvitt föredrogs för mig – inte fanns några omständigheter

text: som talade mot förfarandet, gjorde jag den bedömningen att ärendet skulle återlämnas till AA för vidare handläggning. Förundersökningen har senare övertagits av annan åklagare. Med facit i hand borde inte ärendet ha återgått till AA.

text: Ärendet remitterades därefter till Riksåklagaren som anmodades att i ett yttrande redovisa sin syn beträffande följande principfrågor.

text: 1. Vilka principer bör tillämpas när det gäller utseende av förundersökningsledare i de fall där en viss åklagares beslut ändras vid överprövning på så sätt att förundersökningen återupptas eller att åtal skall väckas. 2. Hur bör en begäran om överprövning handläggas när grunden för begäran om överprövning utgörs av helt eller delvis nya omständigheter som förundersökningsledaren följaktligen inte tidigare haft att ta ställning till i ärendet. 3. Vilka principer för diarieföring i åklagarmyndighetens diarium bör tilllämpas när en överåklagare ändrar en åklagares beslut på så sätt att en förundersökning återupptas eller att åtal skall väckas.

text: Riksåklagaren (DD) inkom med följande yttrande.

text: Bakgrund

text: En högre åklagares rätt att överpröva en lägre åklagares beslut grundar sig på bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § rättegångsbalken

text: enligt vilken en högre åklagare får överta uppgifter som tillkommer en lägre åklagare. Den hierarkiska ordningen mellan åklagare framgår av

text: 7 kap. 2 § rättegångsbalken

text: . Av

text: 4 § i åklagarförordningen (1996:205)

text: framgår vilka åklagare som är statsåklagare. Frågor om överprövning har behandlats bl.a. i betänkandet Förslag till förvaltningslag (

text: SOU 1968:27 s. 74

text: f.), departementspromemorian Riksåklagaren och hans kansli (DsJu 1983:19 s. 63 f.) och i 1985 års budgetproposition (

text: prop. 1984/85:100

text: bilaga 4 s. 69 f.). Allmänna råd för handläggningen av överprövningsärenden fanns i det numera upphävda RÅC I:108.

text: 1 Principer för utseende av förundersökningsledare i de fall där en viss åklagares beslut ändrats vid överprövning på sätt att förundersökningen skall återupptas eller åtal skall väckas Under denna rubrik diskuterar jag frågeställningen utifrån situationer där den högre åklagaren på grundval av samma utredningsmaterial gjort en annan bedömning och kommit till ett annat beslut än den åklagare som har fattat det överprövade beslutet. Den åklagare som efter ett överprövningsbeslut skall fortsätta handläggningen av ärendet har överprövningsbeslutet som en utgångspunkt för det följande åklagararbetet. Ett ställningstagande till vilken åklagare som skall utföra åklagaruppgiften efter en överprövning innefattar därför naturligt överväganden som tar hänsyn till den självständiga ställning som åklagare har vid utövandet av sin uppgift som allmän åklagare. En fråga som också bör beröras i sammanhanget är förtroendet för åklagarfunktionen. Enligt

text: 7 kap. 6 § rättegångsbalken

text: skall frågor om jäv för åklagare bedömas enligt samma grunder som gäller beträffande jäv för domare enligt

text: 4 kap. 13 § rättegångsbalken

text: . Jäv får dock inte grundas på åtgärd som åklagaren har vidtagit på tjänstens vägnar eller på gärning som förövats mot honom i eller för hans tjänst. En åklagare får trots att jäv föreligger vidtaga åtgärd som inte utan fara kan uppskjutas. I detta sammanhang är främst bestämmelsen i

text: 4 kap. 13 § 10 p rättegångsbalken

text: av intresse. I den bestämmelsen finns en generalklausul enligt vilken en domare skall anses jävig om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans opartiskhet i målet. Den särskilda omständighet som avses i

text: bestämmelsen avser i allmänhet domarens förhållande till någon av parterna eller till den sak som är föremål för handläggning. I linje med Europadomstolens praxis bör vid beaktande av opartiskheten beaktas såväl den objektiva som den subjektiva sidan. I subjektivt hänseende krävs att domaren i fråga har en opartisk inställning till det mål som han skall döma i. I objektivt hänseende krävs att omständigheterna inte är sådana att det finns legitima tvivel om domarens objektiva hållning. Parterna får inte kunna hysa objektivt berättigat tvivel på domstolens opartiskhet (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del I, s. 4:30). Även om samma jävsregler gäller för åklagare och domare innebär tilllämpningen av dem inte med nödvändighet att resultatet av en prövning enligt den nämnda bestämmelsen blir detsamma för åklagare som för domare. Det beror på att åklagarna och domarna har olika roller i rättssystemet. Jävsreglernas krav på opartiskhet för åklagaren torde framför allt ta sikte på skyldigheten för honom att vara objektiv och inte ensidigt inrikta sitt agerande på att få fram ett underlag för åtal mot en misstänkt eller en fällande dom. Även om en åklagare med hänsyn till innehållet i

text: 7 kap. 6 § rättegångsbalken

text: inte är formellt jävig bör bestämmelsen i

text: 4 kap. 13 § 10 p rättegångsbalken

text: utgöra en bakgrund vid bedömningen av frågan om en åklagare bör fortsätta handläggningen av ett mål efter det att åklagarens beslut ändrats vid en överprövning. Med detta som bakgrund övergår jag till att diskutera frågan om åklagarfunktionen efter överprövningsbeslut om att åtal skall väckas och om att förundersökning skall återupptas. Ett beslut om att inte väcka åtal fattas först efter det att förundersökningen har avslutats och den misstänkte har delgivits utredningen enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . Åklagarens beslut grundar sig alltså på en fullständig utredning. Att ett överprövat beslut fattas i ett sent skede av åklagarens handläggning av ärendet kan innebära att åklagaren har gjort en så ingående och allsidig bedömning att han inte kan ändra sin uppfattning om att åtal inte bör väckas. Den åklagare som har intagit en annan ståndpunkt i åtalsfrågan än överåklagaren eller Riksåklagaren gjort vid sin överprövning bör därför som huvudregel inte handlägga ärendet efter överprövningen. Ett annat förfaringssätt skulle medföra att åklagaren under huvudförhandlingen får argumentera mot sin tidigare övertygelse, vilket kan framstå som egendomligt. Om situationen i stället är sådan att åklagaren har förbisett något vilket föranleder en annan bedömning vid överprövningen, åklagaren är helt klar över detta och därför ansluter sig till överåklagarens eller Riksåklagarens bedömning, kan jag däremot inte se att åklagaren inte skulle kunna föra målet i rätten om han förklarar sig villig till det. Ett beslut om att lägga ned en förundersökning fattas på ett tidigare stadium av förundersökningen än ett beslut i åtalsfrågan. Ett överprövningsbeslut om att förundersökningen skall återupptas torde därför normalt förutsätta att ytterligare förundersökningsåtgärder skall vidtas. Den situationen liknar i mycket – till skillnad från åtalssituationen – det förfarande som äger rum vid en omprövning. Likheten med omprövningssituationen blir större ju tidigare under förundersökningen som beslutet om dess nedläggande har fattats. I frågan om utseende av förundersökningsledare i denna situation bör, liksom jag har anfört beträffande överprövningsbeslut om väckande av åtal, åklagarens självständiga ställning och förtroendet för åklagarens objektivitet vara en utgångspunkt för ställningstagandet. Det innebär att den åklagare som har fattat det överprövade beslutet bör kunna utses till förundersökningsledare om denne är beredd att driva förundersökningen i enlighet med överprövningsbeslutet och eventuella riktlinjer från överåklagaren eller Riksåklagaren, om det inte finns något i övrigt som kan rubba förtroendet för åklagaren. Mot bakgrund av intresset av ett effektivt resursutnyttjande måste det också anses vara den lämpligaste lösningen. Jag vill framhålla att överåklagaren eller Riksåklagaren efter en överprövning inte bör bestämma vilken åklagare som skall väcka talan och utföra åtalet eller vara förundersökningsledare i en återupptagen förundersökning. Det får ankomma på chefsåklagaren att, eventuellt i samråd med överåklagaren eller Riksåklagaren,

text: bestämma vilken åklagare som skall utföra åklagaruppgiften. Chefsåklagaren bör i linje med det jag har anfört se till att uppgiften att väcka och utföra åtal eller förundersökningsledarskapet inte lämnas till en åklagare som har en uppfattning som avviker från överåklagarens eller Riksåklagarens i den aktuella frågan. Enligt de riktlinjer som jag har redovisat kommer den åklagare som har fattat det överprövade beslutet att efter överprövningsbeslutet väcka åtal och utföra talan eller vara förundersökningsledare i en återupptagen förundersökning endast i de situationer där åklagaren delar överåklagarens eller Riksåklagarens uppfattning om att åtal skall väckas eller förundersökningen återupptas, om det inte finns något i övrigt som kan rubba förtroendet för åklagaren. De nu diskuterade frågeställningarna är komplexa och varje ställningstagande i frågan om vilken åklagare som skall väcka åtal och utföra talan eller vara förundersökningsledare blir naturligtvis beroende av det särskilda ärendets beskaffenhet. Frågan om den åklagare som har fattat det överprövade beslutet eller annan åklagare skall utses till förundersökningsledare får därför med utgångspunkt i de av mig redovisade principerna avgöras från fall till fall.

text: 2 Handläggning av en begäran om överprövning när grunden för begäran utgörs av helt eller delvis nya omständigheter som förundersökningsledaren inte har tagit ställning till

text: Förvaltningslagen (1986:223)

text: är endast i begränsad utsträckning tillämplig på åklagares åtgärder under förundersökning i brottmål (se

text: 32 §

text: ). Det innebär att det inte finns någon möjlighet att få åklagares beslut under förundersökningen prövade i domstol i annan utsträckning än vad som följer av allmän domstols prövning enligt

text: rättegångsbalken

text: . Däremot kan en åklagares beslut överprövas av en högre åklagare. Överprövningsrätten följer av åklagarnas indelning i olika nivåer och av att en högre åklagare har rätt att överta uppgifter som tillkommer en lägre åklagare (se

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: rättegångsbalken

text: ). Förfarandet vid överprövning är inte författningsreglerat. Avsaknaden av regler om rätt till överklagande av beslut som åklagare fattar i fråga om förundersökning, åtal eller annan åtgärd innebär att besluten inte vinner rättskraft på samma sätt som ett beslut av domstol. Även om en åklagares beslut inte vinner rättskraft förutsätter dock hänsynen till inblandade parter och till stabiliteten i rättslivet att ett beslut inte ändras utan att det finns anledning till det. Om däremot nya omständigheter framkommer som ger anledning att ompröva ett beslut som åklagaren tidigare har fattat är det möjligt för denne eller annan jämställd åklagare att ta förnyad ställning i den fråga som avgjordes genom det tidigare beslutet. Handläggningen av ett överprövningsärende i den situation som anges i frågeställningen bör mot den angivna bakgrunden ske enligt följande. Om det av överprövningsbegäran framgår att den åklagare som har fattat beslut i ärendet inte har tagit del av nytt material som har betydelse och materialet är sådant att det kan föranleda en ändring av åklagarens beslut bör överprövningsbegäran som huvudregel lämnas till denne för omprövning. Om överprövningsärenden handläggs enligt de principer jag nu har skisserat torde överåklagarnas och Riksåklagarens överprövning i regel inskränka sig till de fall där omprövning sker på grundval av samma material som den lägre åklagaren har haft. Detta överensstämmer med den uttalade målsättningen att den brottsbeivrande verksamheten bör vara koncentrerad till åklagarkamrarna (jfr

text: prop. 1995/96:110 s. 14

text: f.). Det är också av rättssäkerhetsskäl önskvärt att beslut i fråga om förundersökningar fattas så långt ned i åklagarorganisationen som möjligt eftersom det medför att besluten i första hand kan överprövas av överåklagarna.

text: 3 Principer för diarieföring när en överåklagare ändrat åklagares beslut på så sätt att en förundersökning återupptas eller att åtal skall väckas Riksåklagaren har meddelat föreskrifter om diarieföring vid åklagarmyndigheterna (

text: RÅFS 2000:4

text: ). Åklagarmyndigheterna skall föra bl.a. ett brottmålsdiarium och ett allmänt diarium (1 §). I brottmålsdiariet registreras brottmål och ärenden med anknytning till brottmålen (2 §). I det allmänna diariet registreras de ärenden som

text: inte skall registreras i annat diarium eller register (5 §). Registrering skall göras ärendevis och tidpunkten för när ett ärende inleds eller avslutas skall registreras. Utöver vad som följer av

text: sekretesslagen (1980:100)

text: och sekretessförordningen skall de uppgifter registreras som krävs för att handläggningen av ett ärende skall kunna följas (

text: 6 §

text: ). Närmare bestämmelser om tillämpningen av föreskrifterna finns i Riksåklagarens handbok om diarieföring (

text: 7 §

text: ). I handboken finns ett avsnitt om diarieföring av överprövningsärenden. Där anges att en begäran om överprövning som kommer in till en åklagarkammare skall registreras i brottmålsdiariet och sedan lämnas till åklagarmyndigheten för prövning. Åklagarmyndigheten skall registrera överprövningsbegäran i det allmänna diariet. Om åklagarmyndigheten beslutar att förundersökning skall återupptas skall överåklagarens beslut förutom i det allmänna diariet registreras också hos åklagarkammaren, dvs. i brottmålsdiariet. Det ärendenummer som beslutet har i brottmålsdiariet skall registreras i det allmänna diariet. Handboken behandlar inte diarieföring när överprövningsbeslut innebär att åtal skall väckas. Diarieföring bör i dessa fall ske på samma sätt som anges för överprövningsbeslut om att förundersökning skall återupptas. De nu återgivna principerna för diarieföring innebär att allmänheten får vetskap om vilka handlingar som finns hos åklagarmyndigheten och möjlighet att följa ärendets handläggning (jfr Regner m.fl.

text: Sekretesslagen

text: En kommentar s. 15:4,

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: ). I ett beslut den 14 mars 2002 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Allmänt om överprövning m.m. I

text: 7 kap. 5 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB), i paragrafens lydelse före den 1 januari 2002, föreskrevs att Riksåklagaren och statsåklagare fick överta uppgifter som tillkom lägre åklagare. Samtliga paragrafer i

text: 7 kap.

text: RB fick ny lydelse den 1 januari 2002 (SFS 2001:280). Ändringarna, som bl.a. innebar att begreppet statsåklagare utmönstrades, saknar emellertid i sak betydelse för överprövningsförfarandet. Åklagarväsendet är alltjämt i beslutshänseende organiserat i tre nivåer, en central, en regional och en lokal nivå. På den centrala nivån finns Riksåklagaren, på den regionala nivån finns överåklagarna och vice överåklagarna, och på den lokala finns chefsåklagarna, vice chefsåklagarna och kammaråklagarna.

text: Reglerna om rätt för högre åklagare att överta uppgifter från lägre åklagare gör det möjligt för en högre åklagare att när som helst överta handläggningen av ett enskilt ärende från en lägre åklagare. En överprövning innebär att ett beslut som har fattats av en lägre åklagare blir föremål för en granskning i materiellt hänseende av en högre åklagare. Alla åklagarbeslut inom ramen för ett straffprocessuellt förfarande kan bli föremål för överprövning. Som exempel kan nämnas beslut i åtalsfrågor och beslut att inte inleda eller att lägga ned en förundersökning. Också beslut i tvångsmedelsfrågor, t.ex. ett anhållningsbeslut, kan överprövas.

text: Ett övertagande av ett ärende med stöd av

text: 7 kap. 5 §

text: RB kan avse hela den fortsatta handläggningen eller en viss begränsad åklagaruppgift i ärendet. I det senare fallet återlämnas detta oftast efter den högre åklagarens beslut – t.ex. av innebörd att en nedlagd förundersökning skall återupptas – till den lägre åklagarnivån.

text: Överprövningsförfarandet är inte reglerat i lag. Principerna för förfarandet bygger i huvudsak på de uttalanden som gjordes av departementschefen i budgetpropositionen 1984/85 (se

text: prop. 1984/85:100

text: , bil. 4 s. 69 f. och bet. JuU 1984/85:30 s. 3 f.). Dessa riktlinjer innebär i korthet följande.

text: Ett beslut som skall prövas av domstol, t.ex. ett åtalsbeslut, tas normalt inte upp till överprövning. Det görs inte heller någon överprövning, om saken efter framställning kan prövas av domstol, t.ex. ett beslut om beslag. Vidare överprövas ett åklagarbeslut i princip bara en gång. En begäran om överprövning av andra än den misstänkte, den tilltalade eller målsäganden bör normalt inte föranleda överprövning om det inte finns särskilda skäl för att ta upp saken.

text: Frågan om en författningsreglering av överprövningsinstitutet har senast behandlats av regeringen i samband med de tidigare nämnda ändringarna i

text: 7 kap.

text: RB. Mot bakgrund av att regeringen i december år 2000 hade beslutat om direktiv för en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att se över den ordinära tillsynen av bl.a. åklagarväsendet, fann regeringen att ytterligare överväganden i frågan då inte borde göras. Det ankommer i stället på Riksåklagaren att bestämma de närmare formerna för överprövningsverksamheten (se

text: prop. 2000/01:92 s. 17

text: Reglerna om omprövning i

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: är inte tilllämpliga i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet (se

text: 32 § nämnda lag

text: ). Ett åklagarbeslut anses emellertid enligt etablerad praxis kunna omprövas av den åklagare som har fattat det ursprungliga beslutet eller av någon annan åklagare på samma nivå. Hänsynen till inblandade parter och till stabiliteten i rättslivet kräver dock, som Riksåklagaren har berört i sitt yttrande, att ett beslut får omprövas på detta sätt endast om det har tillkommit nya omständigheter (se Gunnel Lindberg i Förvaltningsrättslig Tidskrift 2000 s. 52 f.,

text: prop. 1984/85:100

text: bil. 4 s. 69 f. och Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 1 s. 7:16). En sådan omständighet kan vara att nya fakta, t.ex. ny skriftlig bevisning eller uppgifter från ett tidigare okänt vittne, kommer i dagen.

text: Att beslutsfattaren själv eller en med denne sidoordnad åklagare, t.ex. efter en förnyad rättslig analys, kommer till en annan ståndpunkt än den som har lagts till grund för det tidigare beslutet anses däremot inte utgöra en sådan ny omständighet att grund för omprövning av det tidigare beslutet föreligger. Detta kan i ett sådant fall i princip inte ändras annat än inom ramen för ett överprövningsförfarande.

text: Utseende av förundersökningsledare efter överprövning som innebär ändring av en åklagares beslut att inte inleda förundersökning, att lägga ned en förundersökning eller att inte väcka åtal Av utredningen framgår att det hos åklagarmyndigheten inte finns några fastslagna principer om hur ärenden skall fördelas, när en åklagares beslut ändras efter överprövning på så sätt att en förundersökning inleds eller återupptas. Bedömningen görs i stället, på det sätt som Riksåklagaren också förordar, i varje enskilt fall. Om det inte framkommer någon omständighet som gör att åklagarens objektivitet kan ifrågasättas vid den fortsatta handläggningen, brukar ärendet med hänsyn till handläggningstiden och av resursskäl lämnas tillbaka till den åklagare

text: som först beslutade i ärendet under förutsättning att denne till fullo delar den bedömning som gjorts överprövningsvis. Riksåklagaren har i sitt yttrande uttalat att den åklagare som har fattat det överprövade beslutet bör kunna utses till förundersökningsledare, om denne är beredd att driva förundersökningen i enlighet med överprövningsbeslutet och eventuella riktlinjer från den överprövande åklagaren.

text: Avgörande för hur man i det särskilda fallet skall ta ställning i en fråga av det här aktuella slaget är ytterst hänsynen till förtroendet för åklagarfunktionen. Det är en grundläggande princip i en rättsstat att en offentlig befattningshavare inte får delta i handläggningen eller avgörandet av ett mål eller ärende om det finns objektiv grund för att ifrågasätta hans eller hennes opartiskhet.

text: Riksåklagaren har i sitt remissvar hänvisat till bestämmelserna i

text: 7 kap. 6 §

text: RB om jäv mot åklagare. Han pekar därvid, såvitt gäller de särskilda omständigheter som enligt

text: 4 kap. 13 §

text: RB grundar jäv för domare, på den s.k. generalklausulen i punkt 10. Det finns emellertid enligt min mening anledning att i sammanhanget uppmärksamma också vad som sägs i punkterna 7 och 8 om att domaren i annan rätt har fattat beslut som rör saken respektive att han deltar i en huvudförhandling i brottmål efter att tidigare ha prövat frågan om den tilltalade har begått gärningen.

text: Redan den omständigheten att en åklagares beslut att t.ex. lägga ned en förundersökning har ändrats efter överprövning kan i många fall vara tillräcklig för att det skall anses föreligga en objektiv grund för att ifrågasätta åklagarens möjligheter att handlägga den återupptagna förundersökningen på ett opartiskt sätt. Vad särskilt gäller det fallet att en överprövning leder till ändring av ett beslut efter avslutad förundersökning att åtal inte skall väckas anser jag, i likhet med Riksåklagaren, att huvudregeln bör vara att den åklagare som har fattat det överprövade beslutet inte skall handlägga ärendet efter överprövningen.

text: Det kan emellertid, som framhålls i Riksåklagarens yttrande, ibland förhålla sig så att åklagaren har förbisett någon omständighet som sedan föranleder den överprövande åklagaren att göra en annan bedömning och att han därför ansluter sig till den uppfattning som utgör grunden för beslutet i överprövningsfrågan. Man kan vidare tänka sig fall där överprövningen har kommit till på åklagarens eget initiativ med anledning av att han funnit att hans beslut hade sin grund i en felaktig bedömning av en bevis- eller rättsfråga. I sådana fall bör det inte föreligga något hinder mot att den åklagare som har fattat det överprövade beslutet handlägger ärendet även fortsättningsvis.

text: Med anledning av vad Riksåklagaren har uttalat om betydelsen av att den åklagare som har fattat det överprövade beslutet har förklarat sig beredd att bedriva den fortsatta förundersökningen i enlighet med riktlinjer från den överprövande åklagare vill jag framhålla följande.

text: I

text: 11 kap. 7 § regeringsformen

text: (RF) föreskrivs att ingen myndighet får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i det särskilda fallet skall besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rör tillämpning av lag. Som framhålls i

text: promemorian (Ds Ju 1983:19) Riksåklagaren och hans kansli (s. 75 f.) och i Riksåklagarens numera upphävda cirkulär (RÅC I:108) Handläggningen av överprövningsärenden (avsnitt 4.1.1) är det inte förenligt med denna grundlagsregel att den överprövande åklagaren i sitt beslut t.ex. beordrar den underordnade åklagaren att väcka åtal enligt en viss gärningsbeskrivning och därvid åberopa viss angiven bevisning. I motsats till vad som kommer till uttryck i det nyss nämnda cirkuläret (avsnitt 4.1.2) anser jag vidare att det starkt kan ifrågasättas om det är förenligt med grunderna för bestämmelsen i

text: 11 kap. 7 §

text: RF att den överprövande åklagaren ger direktiv som – även om de inte är formellt bindande – är avsedda att vara styrande för den fortsatta handläggningen av en förundersökning där han inte själv är förundersökningsledare. En förundersökning måste självfallet genomföras på sådant sätt att det inte finns någon sakligt grundad risk för att den misstänkte, målsäganden eller någon annan får uppfattningen att utredningen inte bedrivs med den självständighet för den handläggande åklagaren och med den objektivitet som

text: rättegångsbalken

text: kräver.

text: I den mån den överprövande åklagaren anser att en förundersökning efter överprövningen skall bedrivas enligt vissa närmare angivna riktlinjer eller att vissa specifika utredningsåtgärder skall vidtas, måste han därför enligt min mening överta förundersökningsledarskapet. En underställd åklagare kan sedan givetvis anlitas som biträde vid undersökningens genomförande. Jag vill till undvikande av missförstånd framhålla att det nu sagda självfallet inte innebär att den överprövande åklagaren skulle vara förhindrad att redovisa skälen för sitt beslut i överprövningsfrågan. Dessa bör emellertid inte vara avfattade på sådant sätt att de i realiteten framstår som direktiv till den åklagare som därefter har att på eget ansvar leda förundersökningen.

text: Handläggningen av en begäran om överprövning sedan det framkommit nya omständigheter En överprövning av ett åklagarbeslut görs normalt med utgångspunkt i det material som den åklagare som fattade det överprövade beslutet hade tillgång till. Det kan emellertid i vissa fall ha tillkommit nya fakta som ger underlag för en förnyad bedömning. I de fall där det framgår att den åklagare som har fattat beslut i ärendet inte har tagit del av nytt material av sådant slag att det kan föranleda en ändring av åklagarens beslut får det, som framhålls i Riksåklagarens yttrande, som regel anses lämpligt att en överprövningsbegäran lämnas till denne för ställningstagande i frågan om det nya materialet skall föranleda en omprövning av det tidigare ställningstagandet. Ett sådant förfarande medför att möjligheten till överprövning av åklagarens beslut kvarstår.

text: Av BB:s yttrande framgår att överprövningsärenden hos åklagarmyndigheten normalt handläggs i enlighet med denna princip. Det har vidare upplysts att det i det här aktuella fallet hade tillkommit nya omständigheter i form av nya vittnesuppgifter och att AA därför stod i begrepp att ompröva sitt beslut att inte inleda förundersökning i ärendet. Det hade i detta läge legat nära till hands att AA med anledning av framställningen om överprövning hade beretts tillfälle att ompröva sitt beslut. BB har som skäl för sin åtgärd att i stället direkt ta upp ärendet

text: till överprövning anfört att förundersökning enligt hennes bedömning borde ha inletts redan på det underlag som fanns vid tidpunkten för AA:s beslut. När BB på de av henne anförda skälen valde att omedelbart ta upp ärendet till överprövning borde emellertid detta, som hon själv framhåller i sitt yttrande, inte ha återgått till AA.

text: Diarieföring Av Riksåklagarens yttrande framgår vilka diarieföringsrutiner som skall tilllämpas i fall som de nu aktuella. Vad som framkommit i denna del ger inte anledning till något särskilt uttalande från min sida.


title: Kritik mot Gislaveds kommun för att ha överträtt repressalieförbudet i förhållande till en anställd som har använt sin yttrandefrihet på Facebook. Även kritik för att kommunen inte har uppfyllt sin skyldighet att biträda JO i utredningen

sammanfattning: ChefsJO har på eget initiativ granskat vilka åtgärder som Gislaveds kommun har vidtagit mot en anställd vid Gislaveds gymnasium med anledning av hans yttranden på Facebook om ett kommunalt brobygge. En rektor för gymnasiet och gymnasiechefen har, med stöd av anteckningar från HR-enheten, hållit ett samtal med den anställde. Enligt chefsJO har samtalet förts på ett sådant sätt att det varit fråga om en tillrättavisning för att den anställde yttrat sig om kommunens verksamhet. Kommunen har därmed agerat i strid med det förbud mot repressalier som följer av regeringsformen. För detta får kommunen kritik. Kommunstyrelsen har i sitt första yttrande till JO inte redogjort för vissa uppgifter som varit av stor betydelse för bedömningen av om det har skett en överträdelse av repressalieförbudet, trots att uppgifterna måste ha varit kända för åtminstone berörda tjänstemän. Enligt chefsJO innebär det ofullständiga första yttrandet att kommunen inte kan anses ha uppfyllt sina skyldigheter enligt regeringsformen att biträda JO i utredningen. Kommunen får kritik även för detta.

text: Initiativet

text: Gislaveds kommun har byggt en bro i Anderstorp som visat sig vara olämplig för platsen och därför måste rivas.

text: Jag såg den 24 oktober 2025 ett inslag i programmet Svenska Nyheter i Sveriges television om att Gislaveds kommun hade inlett en utredning mot en specialpedagog vid Gislaveds gymnasium med anledning av ett inlägg på Facebook om brobygget. JO tog också del av flera artiklar om saken i tidningen Värnamo Nyheter.

text: I en anonym anmälan till JO, och senare även i en anmälan av en person som inte var personligen berörd av saken (JO:s ärende dnr 11897-2025), framfördes klagomål mot kommun med anledning av agerandet mot specialpedagogen. I sistnämnda ärende hämtade JO in ett mejl från rektorn till specialpedagogen innehållandes en möteskallelse och anteckningar av HR-enheten.

text: Mot bakgrund av de uppgifter som framkommit tog jag den 30 oktober 2025 ett eget initiativ att utreda vilka åtgärder som Gislaveds kommun har vidtagit mot specialpedagogen med anledning av hans yttranden på Facebook. Under handläggningen av initiativärendet har jag även funnit skäl att se närmare på frågan om kommunen har uppfyllt sin skyldighet att biträda JO i utredningen.

text: Utredning

text: JO begärde ett yttrande från kommunstyrelsen i Gislaveds kommun. Efter att kommunstyrelsen hade yttrat sig gav den i ärendet aktuella specialpedagogen AA in bl.a. en ljudinspelning. JO tog även del av ytterligare artiklar i Värnamo Nyheter som rörde riktigheten av de uppgifter som kommunstyrelsen hade lämnat till JO. JO begärde därför att kommunstyrelsen skulle yttra sig på nytt. Kommunstyrelsen har – efter att i sitt andra yttrande till JO gjort vissa tillägg och justerat vissa uppgifter som tidigare lämnats – anfört i huvudsak följande.

text: AA publicerade den 24 september 2025 klockan 10.09 en bild på Facebooksidan Medborgargruppen i Gislaved. Bilden föreställde en platsannons från Gislaveds kommun med kommunens logotyp som hade förändrats med en kommentar om ett brobygge i Anderstorp. Kommunikationsenheten fick kännedom om bilden och kontaktade nämnd- och ärendehanteringsenheten och HR-enheten. De två sistnämnda enheterna förde en dialog om inlägget. HR-enheten kontaktade senare rektorn och meddelade att det var viktigt att ta ett samtal med AA. HR-enheten gav rektorn stödanteckningar inför samtalet.

text: AA kallades till ett möte med rektorn och gymnasiechefen. Syftet var att göra AA medveten om att kommunens grafiska material och logotyp inte får användas fritt utan tillåtelse och att arbetstagare i kommunen har vissa skyldigheter beträffande vad man får göra under arbetstid. Vid mötet fick AA tillfälle att framföra sin syn på saken.

text: Vid mötet läste rektorn till stor del upp anteckningarna från HR-enheten. Anteckningarna lyfte fram två huvudsakliga frågor: innehållet i AA:s inlägg och tidpunkten för publicering. Vid behandlingen av den första frågan lyftes användandet av en annons som ägs av kommunen och en förvrängd bild av kommunens logotyp/varumärke. Det nämndes även att tonen var raljerande och underminerade kommunen. Vidare sades att det i detta finns flera implikationer med potentiellt lagbrott och brott mot anställningsavtal.

text: Kommunstyrelsen förstår att syftningarna var oklara och att formuleringen om att tonen var raljerande och underminerade kommunen skulle kunna uppfattas som att arbetsgiven hade synpunkter på att AA gjort inlägget och på dess karaktär och sakinnehåll. På motsvande sätt skulle beskrivningen om potentiellt brott mot lagen och anställningsavtalet kunna uppfattas som att det var kopplat till själva publiceringen av inlägget, och inte det som avsågs i fråga om användande av kommunens grafiska material och logotyp.

text: AA berättade bl.a. att han ångrade inlägget men berörde även frågor om yttrandefrihet och meddelarskydd. Rektorn återkom senare till dessa frågor för att de skulle hanteras på ett bra sätt i anteckningarna. Rektorn blev dock avbruten av AA som uttryckte att det inte var viktigt utan att anteckningarna borde betona att han ”ångrar allt, pudlar fullt och ska ta ner inlägget”.

text: Av ljudinspelningen från mötet framgår inte att samtalet fortsatte efter mötet. Gymnasiechefen klargjorde då att inlägget inte behöver tas ned och att AA har rätt till sin åsikt.

text: Kommunstyrelsen bedömer att arbetsgivaren inte haft till syfte och inte aktivt och medvetet gjort ett ingripande i strid med den grundlagsskyddade yttrandefriheten. Samtidigt är kommunstyrelsen införstådd med att den tolkningen kan ha gjorts av AA.

text: AA kommenterade kommunstyrelsens yttranden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: , RF, är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter eller känslor.

text: Av

text: 3 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 6 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: framgår det s.k. repressalieförbudet som innebär att det allmänna inte får ingripa mot den som i ett grundlagsskyddat medium har brukat sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk. Ett otillåtet ingripande kan bestå i allt från en tillrättavisning till ett avsked (se

text: prop. 2009/10:81 s. 40

text: Bestämmelsen i

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF innebär att det finns ett motsvarande skydd mot repressalier när någon har använt sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (se bl.a. JO 2010/11 s. 605, dnr

text: , och Justitiekanslerns, JK, beslut den 20 september 2011, dnr

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att offentligt ge uttryck för sina synpunkter på verksamheten utan att drabbas av några repressalier från sin arbetsgivare. Det är en annan sak att en anställd måste vara lojal mot sin arbetsgivare och rätta sig efter dennes beslut och direktiv om hur verksamheten ska bedrivas. Det civilrättsligt reglerade anställningsförhållandet kan därför medföra faktiska begränsningar i den anställdes möjligheter att utnyttja sin yttrandefrihet. Ett exempel är att en anställd inte kan kräva att i tjänsten få hålla föredrag om sin syn på myndighetens verksamhet. Det innebär dock inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om t.ex. sådana frågor. (Se bl.a. JO 2007/08 s. 550, dnr

text: , och JO 2020/21 s. 296, dnr

text: Vid bedömningen av om en myndighets åtgärd har varit otillåten har det i praxis beaktats hur den enskilde med fog uppfattat det inträffade (se bl.a. JO 2009/10 s. 456, dnr

text: , JO 2022/23 s. 220, dnr

text: , och JK:s beslut den 13 november 2009, dnr

text: Bedömning

text: Bakgrund Det är utrett att AA, som arbetade som specialpedagog vid Gislaveds gymnasium, har publicerat ett inlägg på Facebook med en bild som föreställde några personer i kontorsmiljö som skrattar och textraden ”Alltså, kommer du ihåg den där bron vi byggde i Anderstorp?”. På bilden fanns även Gislaveds kommuns logotyp.

text: Omständigheterna i samband med mötet mellan rektorn, gymnasiechefen och AA Utredningen visar att rektorn i ett mejl har kallat AA till ett möte med anledning av att han utreds för misstankar om misskötsel. Vid mötet har, utöver rektorn och AA, även bl.a. gymnasiechefen deltagit.

text: HR-enheten har inför mötet skickat stödanteckningar till rektorn. Av anteckningarna, rubricerade ”Information samt möjlighet till yttrande för medarbetare vid pågående arbetsrättslig utredning i samband med misstankar om misskötsel” framgår bl.a. följande.

text: Incident – implikationer i innehållet

text: I aktiviteten publiceras av medarbetare en förvrängd bild med kommunens logga/varumärke tagen av en annons ägd av kommunen/arbetsgivaren. Tonen är raljerande och underminerande kommunen, medarbetarens arbetsgivare. Implikationer i detta är flera med potentiellt lagbrott och brott mot anställningsavtal. [---] Utöver implikationerna ovan med stort inslag av illojalitet förvärras incidenten av att aktivitet görs under arbetstid. AA har gett in en cirka 20 minuter lång ljudinspelning av mötet. Jag har ingen anledning att betvivla att inspelningen återger det samtal som därvid hölls. Enligt ljudinspelningen redogör rektorn inledningsvis för att mötet handlar om Facebookinlägget om bron och syftar till att informera AA om ”vad som hänt” och ge honom möjlighet att lämna synpunkter. Rektorn förklarar också att anteckningar från mötet kommer att skickas till HR-enheten för fortsatt hantering.

text: Av inspelningen framgår att rektorn, som hänför sig till anteckningarna från HR-enheten, uppger att inlägget innehöll ”en förvrängd bild på kommunens logga”, att tonen var ”raljerande och underminerar kommunen” och att det kan vara ”ett potentiellt lagbrott och brott mot anställningsavtalet”. Hon återkommer senare, vid två tillfällen, till att ”det ena” är att AA raljerar över eller underminerar kommunen och ”det andra” är att han använder kommunens

text: annons. Rektorn framför även att vissa inlägg gjordes under arbetstid vilket medför att ”inslaget av illojalitet förvärras”.

text: På fråga från rektorn om AA har förståelse för vad inlägget kan medföra för kommunen svarar AA bl.a. ”att diskutera saker och ting som händer i kommunen, det har vi ju meddelarfrihet i kommunen” men han uppger också att han ångrar sig och ska ta ned bilden. Senare under mötet lyfter rektorn AA:s tidigare hänvisning till meddelarfriheten. AA uppger att ”det får ju inte göras på ett sätt som skadar kommunens varumärke, ja fast… ja, jag får ju ha åsikter om kommunen också”. På fråga från gymnasiechefen hur detta ska formuleras i anteckningarna svarar dock AA att det behöver hon inte göra och förklarar igen att han ångrar sig och ska ta ned inlägget. Ljudinspelningen avslutas med att rektorn tackar AA för mötet.

text: Enligt kommunstyrelsen har gymnasiechefen därefter förklarat för AA att han har rätt till sin åsikt och inte behöver ta ned inlägget. AA har å sin sida uppgett att han inte har minne av något sådant samtal. Jag finner det därför oklart vad som har sagts efter att inspelningen stängts av.

text: Överträdelse av skyddet mot repressalier i

text: regeringsformen

text: AA har kallats till ett möte med rektorn och gymnasiechefen med anledning av en utredning om misskötsamhet som har inletts på grund av hans inlägg på Facebook. Rektorn har vid flera tillfällen under mötet återkommit till att inlägget har varit raljerande och underminerat kommunen. Hon har även framhållit att detta varit en särskild fråga, vid sidan av frågorna om användning av kommunens annons och att inlägg gjorts under arbetstid. Uttalandena i denna del kan enligt min mening inte uppfattas på något annat sätt än en tillrättavisning av AA för att han offentligt skulle ha gjort sig lustig över kommunens verksamhet. Det var alltså inte enbart fråga om kritik för att AA ska ha använt sig av kommunens grafiska material och logotyp eller gjort inlägget under arbetstid.

text: Under mötet har AA påtalat att han har rätt att ha åsikter om kommunen. I det läget har varken gymnasiechefen eller rektorn bekräftat att AA har rätt att offentligt ge uttryck för åsikter om kommunens verksamhet. Även om det skulle ha varit så att gymnasiechefen något senare informerade AA om att han har rätt till sin åsikt och inte behöver ta ned inlägget förändrar det inte min bedömning att samtalet har förts på ett sådant sätt att det var fråga om en tillrättavisning av AA för att han utnyttjat sin grundlagsskyddade frihet att yttra sig om kommunens verksamhet. Gislaveds kommun har därmed agerat i strid med det förbud mot repressalier som följer av

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF. För detta förtjänar kommunen kritik.

text: Skyldigheten att biträda JO i en utredning Av

text: 13 kap. 6 § regeringsformen

text: framgår att JO utövar tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra föreskrifter. Enligt samma bestämmelse ska de som står under JO:s tillsyn lämna de upplysningar och

text: yttranden som JO begär. Myndigheter och enskilda tjänstemän är alltså skyldiga att biträda JO i en utredning.

text: För berörda tjänstemän medför grundlagsbestämmelsen en skyldighet att sanningsenligt och utan att dölja något uppge alla sakförhållanden som rör tjänsten och t.ex. ge besked om de tjänsteåtgärder de har vidtagit i form av beslut eller på andra sätt. En befattningshavare kan inte avstå från att lämna upplysningar om dessa har betydelse för JO:s utredning.

text: Den granskade myndigheten ska utföra en egen utredning och göra det som är möjligt för att klarlägga de sakförhållanden som är aktuella. Om JO i sin remiss har ställt frågor ska dessa självfallet besvaras på ett noggrant och uttömmande sätt. Eventuella oklarheter, motsägelser eller luckor i de upplysningar som en befattningshavare har lämnat är myndigheten skyldig att avhjälpa bl.a. genom påpekanden och frågor till tjänstemannen. (Se JO 2024 s. 449, dnr 5614-2023.)

text: I detta fall har JO begärt att kommunstyrelsen ska redogöra för vilka uttalanden som har gjorts och andra åtgärder som vidtagits i förhållande till AA med anledning av hans inlägg på Facebook och även redovisa sin bedömning av vad som har kommit fram, särskilt i fråga om bl.a. repressalieförbudet.

text: Rektorns uttalanden om att AA:s inlägg har varit raljerande och underminerat kommunen, har varit centrala vid min bedömning av om det har skett en överträdelse av repressalieförbudet. Kommunstyrelsens första yttrande till JO har dock inte innehållit några uppgifter om uttalanden med den innebörden. Det måste dock redan inför det första yttrandet ha varit känt för åtminstone de berörda tjänstemännen att de aktuella uttalandena gjorts vid mötet, särskilt eftersom anteckningarna från HR-enheten innehållit liknande skrivningar som i princip ordagrant lästs upp vid tillfället.

text: Efter att JO hade fått del av ljudinspelningen från mötet och begärt ett förnyat yttrande har kommunstyrelsen pekat på att JO redan tidigare hade tagit del av bl.a. anteckningarna från HR-enheten och förklarat att fokus i det första yttrandet därför varit att lämna uppgifter som inte redan var kända av JO. Kommunstyrelsen har även framhållit att den inte hade tillgång till anteckningarna som underlag när det första yttrandet behandlades.

text: JO har i remissen uttryckligen efterfrågat en redogörelse för bl.a. de uttalanden som gjordes i förhållande till AA. Med det har JO naturligtvis avsett en noggrann och uttömmande beskrivning. Någon sådan lämnades dock inte i det första yttrandet. Jag har svårt att ta till mig kommunstyrelsens förklaring till att de aktuella uppgifterna, och följaktligen även en rättslig bedömning av dem, utelämnades för att JO redan hade tagit del av HR-enhetens anteckningar.

text: Att uppgifterna, som har varit av stor betydelse för min bedömning i ärendet, har lämnats först efter att ljudinspelningen publicerats i media och getts in till JO väcker frågor om kommunstyrelsens initiala ambition att i enlighet med JO:s

text: begäran fullt ut redogöra för vilka uttalanden som gjordes. Utredningen ger dock enligt min mening inte tillräckligt stöd för slutsatsen att kommunstyrelsen eller någon tjänsteman medvetet har försökt vilseleda JO. Det ofullständiga första yttrandet innebär dock att kommunen inte kan anses ha uppfyllt sina skyldigheter enligt

text: regeringsformen

text: att biträda JO i utredningen. Jag ser mycket allvarligt på detta och kommunen förtjänar även i denna del kritik.

text: Övrigt Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Lovisa Danielsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Yttrandefrihet i kommunala lokaler: Ingripande i en ungdomslokal mot en affisch föreställande en satansfigur som bajsade på Jesus

sammanfattning: I en kommunal lokal avsedd för ungdomar har den verksamhetsansvarige tagit ned en affisch för att den väckte anstöt. Ingripandet kritiseras. Grundlagarnas skydd för yttrandefriheten hindrar i och för sig inte att det allmännas företrädare, i lokaler där det allmänna svarar för verksamheten, reglerar i vad mån olika typer av budskap får spridas. Reglerna måste dock vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika enskilda framställningar på grund av deras innehåll. Några sådana regler fanns inte i detta fall. Särbehandlingen av just denna affisch, vars innehåll inte var brottsligt, framstår därmed som godtycklig.

text: Bakgrund och utredning

text: I en anmälan till JO uppgavs att en tjänsteman i Linköpings kommun censurerat en affisch som satts upp i kommunens kulturhus. Affischen avsåg en punkfestival och visade en satansfigur som bajsade på Jesus huvud.

text: Kultur- och fritidsnämnden i Linköpings kommun anmodades att yttra sig. I nämndens yttrande uppgavs att verksamheten på den aktuella platsen, Musikhuset Skylten, framför allt riktar sig till unga mellan 15 och 20 år. För verksamheten hade kultur- och fritidsnämnden angivit följande förutsättningar:

text: Målsättning för Musikverksamheten på Skylten

text: Skylten ska i första hand vara en mötesplats för ungdomar med intresse för musik. Ungdomar ska beredas möjligheter att genom ett aktivt deltagande och lyhörd personal påverka och forma både verksamhetsinnehåll och lokaler. Verksamheten ska i första hand stödja och stimulera musiklivet för ungdomar.

text: Målgrupp

text: Verksamheten ska i huvudsak vända sig till ungdomar mellan 15–20 år med intresse för musik. Verksamheten ska utformas på ett sådant sätt att den vänder sig till alla ungdomar i målgruppen, oavsett kön eller etnisk bakgrund.

text: Allmänna förutsättningar

text: Verksamheten ska:  förmedla sunda värdegrunder och respekt för andra människor

text:  vara partipolitiskt och religiöst obunden

text:  bedrivas i en rök-, drog- och alkoholfri miljö  vid arrangemang tillse att ljudnivåerna inte överskrider ekvivalent ljudnivå på 100 dBA, enligt Socialstyrelsens utarbetade riktvärden (SOS FS 1996:7)  skapa förutsättningar för att genusperspektivet beaktas så att verksamhetens innehåll och miljö attraherar båda könen Vid en månatlig uppföljning som gjordes 2008-02-26, tog verksamhetsansvarig för Musikhuset Skylten upp frågan om den aktuella affischen. Affischen gällde ett musikarrangemang som skulle genomföras den 21 mars 2008 på Musikhuset Skylten. Verksamhetsansvarig ville ha stöd av kultur- och fritidskontorets tjänsteman i sitt agerande gentemot föreningen AKC Skylten som var ombedd att plocka ner affischen från de väggar där den var uppsatt på Musikhuset Skylten. Med stöd av nedanstående punkter gav kontorets tjänsteman verksamhetsansvarige stöd för sitt agerande när det gäller den aktuella affischen:  Huset ska vara öppet för alla, förmedla sunda värdegrunder och respekt för alla människor.  Det är en vedertagen praxis i kommunens övriga fritidsverksamheter och skolverksamhet att det är verksamhetsansvarig/rektor som avgör vad som är lämpligt att sätta upp på anslagstavlor/väggar i de lokaler där verksamheten utförs.  Besökare i olika åldrar med olika intressen som varit på Skylten och sett affischen hade hört av sig till Studiefrämjandet och tyckte att den var oerhört kränkande och ville att den skulle tas bort från musikhusets väggar.

text: Grundläggande rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som RF garanterar innebär att en myndighet, varken formellt eller informellt, får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att uttrycka sin uppfattning. Yttrandefriheten kan dock inskränkas under vissa särskilt angivna förutsättningar i enlighet med av riksdagen stiftad lag, se 2 kap. 12 och 13 §§ RF. Reglerna i

text: brottsbalken

text: (BrB) om t.ex. uppvigling, hets mot folkgrupp, och förledande av ungdom (16:5, 16:8 respektive 16:12 BrB) utgör begränsningar i yttrandefriheten som har ansetts förenliga med RF eftersom de skett med hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Av

text: 2 kap. 13 §

text: sista stycket RF framgår vidare att föreskrifter som, utan avseende på yttrandets innehåll, närmare reglerar visst sätt att sprida eller motta yttranden inte ska anses utgöra en begränsning av yttrandefriheten.

text: Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (Europakonventionen) innehåller ett skydd för yttrandefriheten (artikel 10). Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har i ett avgörande uttalat:

text: Yttrandefriheten utgör en av de väsentliga grundvalarna för ett (demokratiskt) samhälle, en av de grundläggande förutsättningarna för dess framsteg och för varje människas utveckling. [– – –] den omfattar inte endast ”information” och ”idéer” som mottas positivt eller kan anses ofarliga utan också dem som kränker, chockerar eller stör staten eller någon del avbefolkningen. Detta är de krav som ställs av den

text: pluralism, den tolerans och den vidsynthet utan vilka inget ”demokratiskt samhälle” kan existera.(Citerat efter Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2007, s. 366.) Slutligen bör bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF uppmärksammas. Där stadgas bl.a. att de som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Bedömning

text: Företrädare för det allmänna kan självfallet ingripa mot framställningar som innefattar brott. Såvitt framkommit hade den aktuella affischen emellertid inte ett brottsligt innehåll. Någon rätt att ingripa på denna grund förelåg därmed inte.

text: Grundlagarnas skydd för yttrandefriheten hindrar inte att det allmännas företrädare, i lokaler där det allmänna svarar för verksamheten, reglerar i vad mån olika typer av budskap får spridas. Reglerna måste dock vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika enskilda framställningar på grund av deras innehåll.

text: Regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet ska iakttas.

text: Några sådana regler synes inte ha funnits för verksamheten på Musikhuset Skylten. I stället förelåg en praxis, som innebar att den verksamhetsansvarige avgjorde vad som var lämpligt att sätta upp på anslagstavlor m.m.

text: Den aktuella affischen tillkännagav ett musikevenemang som skulle äga rum på ”Skylten”, där arrangemang av det slaget var ett regelmässigt inslag i verksamheten. Kultur- och fritidsnämnden har inte anfört något annat skäl för ingripandet mot affischen än att besökare känt sig kränkta av den. Något generellt utformat regelverk har alltså inte åberopats, inte heller någon etablerad praxis kring vilka slags alster som fick sättas upp. I frånvaro härav framstår ingripandet mot just denna affisch som godtyckligt. Jag har förståelse för att det i sitt sammanhang betraktats som censurerande.

text: Mot den angivna bakgrunden har kultur- och fritidsnämnden brutit mot grundlagens regler om yttrandefrihet, vilket givetvis förtjänar kritik. Som framgått skulle nämnden ha kunnat hantera den kontrovers, som uppkom i anledning av affischen, på ett bättre sätt om nämnden hade haft tydligare regler för verksamheten uppställda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Allmänna handlingar
Besök
God man/förvaltare
Sekretess
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden i Borlänge kommun för handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar

sammanfattning: Överförmyndarnämnden kräver regelmässigt personlig inställelse för den som vill ta del av handlingar med stöd av 16 kap. 7 § föräldrabalken. Det står i strid med reglerna i tryckfrihetsförordningen och nämnden får kritik. Nämnden får också kritik för brister när det gäller att hjälpa den som vill ta del av handlingar att identifiera handlingarna. Slutligen kritiseras nämnden för att inte tillräckligt snabbt kunnat ta emot den som vill ta del av handlingar i nämndens lokaler.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Överförmyndarnämnden i Borlänge kommun och uppgav bl.a. följande. I februari 2012 kontaktade hon överförmyndarnämnden per telefon eftersom hon önskade ta del av handlingar rörande ställföreträdarskapet för sin syster, BB. Hon fick då till svar att hon kunde komma till överförmyndarnämndens kontor och titta i akten men att hon varken fick kopiera eller ta med sig några handlingar därifrån. Även hennes systers vårdnadshavare, CC, kontaktade överförmyndarnämnden och fick samma svar.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens akt begärdes in. Muntliga upplysningar inhämtades från DD, samordnare vid Överförmyndare i samverkan, Falu Borlänge regionen, Borlänge kommun, som uppgav i huvudsak följande. Det stämmer att AA ringde till överförmyndarnämnden och önskade ta del av handlingar ur sin systers akt. AA kunde dock inte specificera vilka handlingar som hon önskade ta del av, mer än att det var fråga om ett arvodesbeslut. AA erbjöds att boka in en besökstid för att på så sätt kunna ta del av handlingarna på plats. AA återkom dock aldrig för tidsbokning. På rekommendation av kommunens jurist får den som önskar ta del av sådana handlingar som de nu aktuella endast ta del av dessa på plats efter tidsbokning och kopior lämnas inte ut. Ärendet remitterades till överförmyndarnämnden som anmodades att yttra sig över vad som framförts i anmälan. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för hante-

text: ringen av framställningarna att få tillgång till handlingarna och nämndens bedömning av hanteringen. Vidare skulle yttrandet innehålla en redogörelse för nämndens rutiner när någon vill ta del av handlingar och en bedömning av dessa rutiners förenlighet med gällande rätt.

text: Överförmyndarnämnden beslutade den 16 maj 2012 att anta överförmyndarchefens, EE, förslag till yttrande som sitt eget.

text: Redogörelse för hanteringen av framställningarna att få tillgång till handlingarna

text: Det stämmer att AA tog kontakt med oss under vecka 7. Vid samtalet uppgav AA att hon ville ha ut kopior av handlingar i akten men preciserade inte vilka handlingar som hon önskade få ut. För att klargöra detta erbjöds AA samma dag en besökstid den 1 mars. Vi sade också till AA att vi inte brukar kopiera handlingar rakt av och skicka utan att vi brukar erbjuda en besökstid där de anhöriga, efter att ha legitimerat sig, får titta i akten. Vi uppfattade det som om AA accepterade detta förfaringssätt och erbjudandet om besökstid. AA sa att hon inte hade något schema tillgängligt och att hon skulle höra av sig med besked om tid som passade. Hon hörde dock inte av sig igen. Några dagar senare ringde CC. Hans samtal kom till samma handläggare som tidigare talat med AA. CC hade en del frågor rörande det tidigare godmanskapet för BB och då främst gällande varför god man inte förordnades enligt deras förslag. Han hade också frågor kring arvodet och varför det var ”så högt”. CC frågade om det fanns några ”fakturor” från gode mannen. Handläggaren (som inte var den som tidigare handlagt ärendet om godmanskap) informerade CC om att han kunde boka tid här för att få titta i akten och få sina frågor besvarade. Handläggaren uppfattade det som att CC skulle återkomma om detta men han hörde inte av sig igen.

text: Bedömning av hanteringen

text: Enligt vår bedömning hanterade vi framställningarna korrekt. Framställningarna var alltför vaga för att vi skulle kunna bedöma vilka handlingar AA och CC önskade få del av. Vi uppfattade det som att de inte kunde precisera detta eventuellt beroende på att de inte visste vilka handlingar som fanns i akten. Det bästa föreföll att erbjuda besökstid. Vid besöket skulle de kunna få del av hela innehållet i akten efter att ha legitimerat sig. De skulle också få möjlighet att ställa frågor och få dessa besvarade. Den handläggare som tog emot samtalen hade inte handlagt ärendet tidigare så att erbjuda en besökstid hos en annan handläggare som var insatt i ärendet bedömde vi skulle vara det bästa. AA erbjöds besökstid inom en tid som hon verkade kunna acceptera. CC skulle höra av sig om tid. Vi uppfattade det som om båda accepterade förslaget om att komma hit och få titta i akten. När de sedan inte hörde av sig mer drog vi slutsatsen att de hade släppt det hela. Någon prövning av frågan och eventuella beslut om att ge ut kopior eller inte blev aldrig aktuellt dels eftersom de inte preciserade vilka handlingar de i så fall önskade få ut och dels att vi uppfattade det som att de accepterade att komma och titta i akten.

text: Redogörelse för nämndens hantering när någon vill ha del av handlingar

text: Vi följer upprättad ”Rutin för utlämnande av handling”, fastställd 2011-07-05 av chefen för nämndsekretariatet (bilagan här utelämnad; JO:s anmärkning). För överförmyndarverksamheten gäller reglerna i 32 kap. 4 och 5 §§ offentlighetsoch sekretesslagen samt

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: innebärande att den enskildes make/maka eller sambo och närmaste släktingar har rätt att utan hinder av sekretessen ta del av handlingarna i huvudmannens akt. Vid begäran från anhöriga om att få ta del av handlingar i en huvudmans akt gör vi först en prövning av om personen tillhör kretsen nära anhöriga eller inte. Om de anhöriga tillhör kretsen närmast anhöriga får de, efter legitimering, ta del av innehållet i akten. I annat fall ger vi beslut att inte lämna ut handling med besvärshänvisning.

text: Bedömning av rutinernas förenlighet med gällande rätt

text: Enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: 2 kap. 13 §

text: har den som önskar ta del av en allmän handling rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen. Sekretesslagen sätter begränsningar i denna rätt på så sätt att myndigheten vid en förfrågan om utlämnande av en handling som omfattas av sekretess, ska pröva om handlingen kan lämnas ut eller inte.

text: Föräldrabalken

text: har särskilda regler om utlämnande av handlingar, som går längre än sekretesslagen då, enligt

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: , den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att, utan hinder av sekretessen, ta del av de handlingar i huvudmannens akt som förvaras hos överförmyndaren. Enligt förarbetsuttalanden i

text: prop. 1987/88:124

text: definieras ”närmaste släktingar” som barn, föräldrar och syskon. Däremot definieras inte begreppet ”ta del av” och motsvarande reglering i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om den enskildes rätt att få en kopia av handlingen finns inte i

text: föräldrabalken

text: . Överförmyndare i samverkan har tolkat begreppet ”ta del av” som en rätt för den som tillhör ovan definierade grupp att komma till överförmyndarens/överförmyndarnämndens kontor och titta på de handlingar som förvaras i den aktuella akten. Vi har inte funnit någon reglering i

text: föräldrabalken

text: eller dess förarbeten som ger vår myndighet skyldighet att kopiera och skicka handlingar till den som begär det. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte innehåller uppgifter som omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av detta är att besked i utlämnandefrågan normalt bör lämnas samma dag. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. Av det angivna följer att myndigheter måste organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att den har beredskap för att skyndsamt kunna pröva framställningar om handlingsutlämnande. Om en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås, ska den som gjort framställningen underrättas om detta. Enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, ska han eller hon också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Sökanden har rätt att få ett överklagbart beslut oavsett om avslaget grundar sig på en sekretessbestämmelse, på att den begärda handlingen inte är allmän eller på att den begärda handlingen inte finns eller kan påträffas.

text: Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att bistå allmänheten på sätt som nu angivits gäller emellertid att den som önskar få ut en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall kan lämna så detaljerade upplysningar om handlingens innehåll att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste ju få klart för sig vilken eller vilka handlingar som avses. En begäran får dock anses tillräckligt preciserad om den t.ex. avser en begränsad grupp av handlingar, såsom samtliga beslut som under en viss tidsperiod meddelats i en viss typ av mål eller ärenden. Om en begäran om att få ut en allmän handling är alltför opreciserad för att kunna besvaras, kan myndigheten dock inte nöja sig med detta. Den i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, intagna regeln om myndigheters serviceplikt får anses innefatta krav på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han eller hon ska lämna sådana uppgifter att handlingen kan identifieras, utan också med anlitande av sina diarier och register aktivt bistår sökanden. Om myndigheten trots ansträngningar inte kan identifiera handlingarna som efterfrågas ska ett – överklagbart – avslagsbeslut meddelas. I 32 kap. 4 och 5 §§ OSL finns regler om sekretess hos överförmyndare och överförmyndarnämnd. I bestämmelserna anges bl.a. att uppgift får lämnas till enskild utan hinder av sekretess enligt vad som är föreskrivet i

text: föräldrabalken

text: , FB. Av

text: 16 kap. 7 §

text: FB följer bl.a. att huvudmannens make, sambo och närmaste släktingar har – oberoende av om uppgifterna i begärda handlingar annars är belagda med sekretess – rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren.

text: Bedömning

text: Med anledning av vad överförmyndarnämnden anfört i sitt remissvar om att myndigheten inte anser sig ha någon skyldighet att på begäran av en enskild som omfattas av bestämmelsen i

text: 16 kap. 7 §

text: FB kopiera och skicka handlingar rörande ställföreträdarskapet vill jag inledningsvis framföra följande. Bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF behandlar allmänna handlingars offentlighet. Kapitlet inleds med huvudregeln att varje svensk medborgare ska ha rätt att ta del av allmänna handlingar. I 12 och 13 §§ behandlas frågan hur en myndighet ska hantera en begäran om att få ta del av en allmän handling. Dessa bestämmelser gäller även när den som vill ha del av handlingen kan åberopa den sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 16 kap. 7 §

text: FB. Att som överförmyndarnämnden gjort regelmässigt kräva personlig inställelse i ärenden som det nu aktuella står därför i uppenbar strid med bestämmelsen i

text: 2 kap. 13 §

text: TF. Jag förutsätter att myndigheten omedelbart ändrar sina rutiner i detta hänseende. Jag vill vidare erinra överförmyndarnämnden om dess skyldighet att bistå en sökande i fråga om identifieringen av efterfrågade handlingar. Av utredningen framgår inte vilka försök överförmyndarnämnden gjorde för att identifiera de efterfrågade handlingarna i anslutning till sökandenas begäran. Däremot framgår att både AA och CC efterfrågat handlingar rörande den gode mannens arvode. Vid tidpunkten för de båda framställningarna fanns, såvitt jag kunnat se, enbart ett fåtal sådana

text: handlingar i BB:s akt och överförmyndarnämnden borde, anser jag, ha frågat sökandena om deras framställningar avsåg dessa handlingar. Om AA och CC hade besvarat frågan jakande skulle överförmyndarnämnden i enlighet med

text: 2 kap. 13 §

text: TF – på begäran och mot fastställd avgift – skyndsamt ha kopierat och översänt handlingarna till sökandena. Om AA och CC däremot hade besvarat frågan nekande och ytterligare försök att identifiera de efterfrågade handlingarna misslyckades, skulle överförmyndarnämnden ha avslagit deras begäran. En myndighet kan självklart, om den trots ansträngningar inte kan identifiera efterfrågade handlingar, upplysa en sökande om att hon eller han själv vid ett personligt besök kan söka efter handlingarna i t.ex. myndighetens diarium eller i akten, men något sådant krav på sökanden kan naturligtvis inte ställas. Om sökanden uppger att han eller hon önskar ta del av t.ex. samtliga handlingar i en akt på stället, gäller det grundlagsfästa skyndsamhetskravet. Att som i detta fall erbjuda AA en besökstid cirka två veckor senare är inte förenligt med nämnda skyndsamhetskrav. Av överförmyndarnämndens yttrande framgår inte annat än att anledningen till tidsutdräkten varit att myndigheten bedömt att den tidigare handläggaren av ärendet skulle närvara för att samtidigt kunna besvara eventuella frågor från AA. Det ankommer emellertid på överförmyndarnämnden att organisera sin verksamhet så att framställningar om handlingsutlämnande kan hanteras skyndsamt även vid enskilda personers bortovaro eller förhinder. Vad som i övrigt förekommit föranleder inte några åtgärder eller uttalanden från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det nu sagda.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Örebro län med anledning av handläggningstiden i vissa kriminal- och trafikärenden

text: Initiativet

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella kriminaloch trafikärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Ärendet remitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttranden över  orsaken till att kriminal- och trafikärendena hade legat lång tid utan att några åtgärder vidtagits i dem,  vilka bevakningsrutiner som tillämpats vid de berörda rotlarna samt även beträffande trafikärendena,  vilka åtgärder polismyndigheten hade vidtagit och/eller kommer att vidta för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna samt för att avarbeta ärendebalanserna.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med följande yttrande.

text: Orsaken till att ett antal äldre ärenden (sammanlagt 101) legat lång tid utan att några utredningsåtgärder vidtagits i dem är enligt enhets/rotelcheferna att det har saknats resurser och ärendena därför nedprioriterats. Det akuta flödet av ärenden med

text: tvångsmedel, anhållande/häktning och andra prioriterade ärenden, har fullt upp belastat utredningsresurserna. I handlingsplan för polisoperativ verksamhet för 2007 fanns under utredning och lagföring mål per enhet/rotel hur stor andel ärenden av balansen som får vara äldre än 12 månader. Dessa mål följdes upp varje månad och varje tertial vid uppföljningsmöten med enheterna. Målen följdes också upp via en exel-fil som läggs ut på Intrapolis varje månad. Polismyndigheten beslutade om en intern tillsyn av äldre ärenden 2007-01-11. Tillsynen genomfördes under december månad 2007. Med anledning av JO:s inspektion och den interna tillsynen har Polismyndigheten givit direktiv till rotel- och enhetschefer att ta del av protokollen från JO:s inspektion respektive Polismyndighetens tillsyn och därefter göra en plan för hur äldre ärenden skall avarbetas. Målet är att inga påverkningsbara ärenden äldre än tolv månader skall finnas i balans den 1 juni 2008. Uppföljning av detta mål skall ske vid samma datum. Polismyndighetens bedömning är att totalt sett inte finns någon resursbrist. Om en enskild enhet inte klarar av sina mål så måste myndigheten se till att resurser tillförs enheten eller att utredningar förs över till annan enhet. Speciella tillfälliga utredningsteam kan också tillskapas för att avarbeta balanser. Dessa åtgärder har i viss mån genomförts men myndigheten måste framöver ägna mer uppmärksamhet på att målen i handlingsplanerna uppnås och om detta inte sker samordna resurserna så målet nås. Det upprättade direktivet för avarbetning av äldre ärenden är en åtgärd som kommer att leda till att balansen av äldre ärenden minskar. Polismyndigheten kommer att intensivt följa arbetet så önskat resultat uppnås och framöver ägna än mer tid åt att kontrollera äldre ärenden i balansen. Protokoll över intern tillsyn av äldre ärenden samt protokoll direktiv avarbetning av äldre ärenden bifogas (här utelämnade; JO:s anmärkning).

text: Bedömning

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning ska den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Vid min inspektion av polismyndigheten noterade jag att ett stort antal kriminal och trafikärenden hade legat lång tid utan att några utredningsåtgärder vidtagits i dem. Som förklaring till de långa handläggningstiderna har, enligt polismyndigheten, berörda enhets- och rotelchefer i huvudsak hänvisat till stor arbetsbelastning, resursbrist och till att andra ärenden har prioriterats. Enligt polismyndighetens bedömning råder det dock totalt sett inte någon resursbrist.

text: Under senare år har JO i ett mycket stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framförallt i förundersökningar som rör de s.k. vardagsbrotten. Till följd härav har JO i olika sammanhang haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i polisens arbete som iakttagits vid inspektioner och i klagomålsärenden (se t.ex. JO 2002/03 s. 98 och JO 2004/05 s. 16).

text: Jag är således väl medveten om att polisens arbetssituation är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med hänsyn tagen till dessa omständigheter kan konstateras att handläggningen av de aktuella

text: kriminal- och trafikärendena självfallet inte uppfyller det skyndsamhetskrav som lagts fast i

text: 23 kap. 4 §

text: RB.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsenhet/rotel vilar på enhetens/rotelns chef. Det ankommer således på denne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt. Till chefens arbetsuppgifter hör bl.a. att se till att ärendena fördelas mellan utredarna på ett lämpligt sätt samt att ombesörja att det finns väl fungerande prioriterings- och bevakningsrutiner. Det ankommer vidare på honom att informera närmast högre chef, om han gör den bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar ansvaret för verksamheten på länspolismästaren som bl.a. ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt (se numera 3 kap. 5 a § polisförordningen, 1998:1558).

text: Som framgår av remissvaret har polismyndigheten, efter min inspektion, genomfört en egen intern granskning av äldre ärenden och redan vidtagit vissa åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna, bl.a. ska resurser tillföras enheter som inte klarar av sina mål och speciella tillfälliga utredningsteam tillskapas för avarbetning av balanser. Målet är att inga påverkningsbara ärenden äldre än tolv månader ska finnas i balans den 1 juni 2008, vilket kommer att följas upp av polismyndigheten. Jag utgår således från att de vidtagna och de planerade åtgärderna kommer att medföra att utredningsverksamheten framdeles kan bedrivas på ett effektivt och rättssäkert sätt.

text: Till uppföljning av detta ärende önskar jag ta del av polismyndighetens utredningsstatistik per den 1 juni 2008 vid de nu berörda enheterna/rotlarna. Jag vill vidare ta del av myndighetens kommande uppföljning av det ovan satta målet.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta kritik mot polismyndigheten för handläggningen av de aktuella ärendena.

text: Ärendet avslutas.