title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av handläggningen av en begäran om handräckning enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO riktade socialnämnden i Lilla Edets kommun kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland, närpolisområde Uddevalla. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 29 januari 2002 översändes till polismyndigheten en begäran om handräckning enligt

text: 43 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) för att inställa en 16-årig pojke vid Bärby Ungdomshem. Närpolisen i Uddevalla tog den 9 februari 2002 kl. 20.25 ynglingen i förvar och meddelade samtidigt socialnämndens ordförande att det i handräckning som lämnas av polismyndigheten inte ingår att svara för förvar av samhällsvårdade unga i avvaktan på att polismyndigheten kan verkställa transporten. Transporten i det här aktuella fallet kunde enligt polismyndigheten ske först den 10 februari 2002 kl. 10.00.

text: Socialnämndens ordförande kontaktade en områdeschef som i sin tur förhörde sig med bl.a. flera institutioner tillhörande Statens institutionsstyrelse om möjligheterna att ta emot den unge men några sådana möjligheter fanns inte. Polisen underrättades om detta förhållande och om att socialnämndens personal inte hade någon möjlighet att svara för bevakningen. Polismyndigheten krävde då att en representant från socialnämnden skulle närvara de cirka 12 timmar som kvarstod i avvaktan på att transport kunde ske, alternativt att socialnämnden svarade för polismyndighetens kostnad för någon person som kunde övervaka förvaringen.

text: Senare på kvällen den 9 februari 2002 blev socialnämndens ordförande uppringd av det vakthavande befälet som, efter samråd med jourhavande länspolismästare, meddelade att det inte fanns någon person tillgänglig för att övervaka förvaringen och att polismyndigheten skulle svara för förvaringen längst till den 10 februari kl. 02.00 samt att polismyndigheten bara svarade för en transport under natten inom en radie av fem mil räknat från polisstationen. Företrädare för polismyndigheten erbjöd socialnämndens ordförande att hjälpa till med att skaffa fram ett hotellrum, dock utan bevakning, där den unge kunde vistas till påföljande dag.

text: Efter gemensam bedömning kom socialnämndens ordförande och områdeschefen fram till att den lämpligaste lösningen var att ordföranden hörde med ynglingens mor, som var vårdnadshavare, om sonen kunde vistas hos henne tillfälligt. Modern godtog detta om polisen hämtade sonen på morgonen. Polisen körde sedan hem ynglingen till modern.

text: På morgonen den 10 februari 2002 meddelade Transportcentralen, som polismyndigheten anlitar för vissa transporter, socialnämndens ordförande att den inte kunde ombesörja transport förrän tidigast den 11 februari 2002.

text: Socialnämndens ordförande blev vidare uppringd av den unges mor som sade att sonen hade slagit sönder vissa saker och hotat henne samt krävt att få pengar och värdeföremål. Polismyndigheten skickade en patrull till bostaden och ynglingen togs åter i förvar på förmiddagen den 10 februari. Polismyndigheten fick också besked av socialnämndens ordförande att socialtjänsten inte kunde ombesörja förvar eller transport. Polismyndigheten meddelade kl. 14.00 att den skulle ombesörja handräckningen fullt ut och krävde att få ytterligare en begäran enligt

text: 43 §

text: LVU om polishandräckning.

text: Utredning

text: Arrestantblad och skriftliga upplysningar från inre befälet AA inhämtades och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till polismyndigheten för yttrande över och bedömning av det aktuella ärendet. Polismyndigheten kom in med ett remissvar till vilket hade fogats en skriftlig redogörelse från polisintendenten BB. Till remissvaret fogades också vissa handlingar i ärendet.

text: BB

text: Bakgrund

text: Under tidsperioden mellan onsdagen den 6 februari till onsdagen den 13 februari 2002, tjänstgjorde jag som polischef i beredskap vid Polismyndigheten i Västra Götaland. Det var min tredje beredskapsvecka och i enlighet med de rutiner som tillämpas vid Polismyndigheten om att varje ny medarbetare i polischefsberedskapen skall ha stöd under de första tre veckorna då beredskap fullgörs tjänstgjorde en mer erfaren polischef, polisintendenten CC, parallellt med mig under beredskapsveckan. Rutinen är sådan att innan något beslut meddelas skall samråd genomföras med den erfarne polischefen. Lördagskvällen den 9 februari 2002 klockan 23.30 ringde tjänstgörande inre befälet i Uddevalla, AA, upp mig och berättade att en pojke född 1985, som var omhändertagen med stöd av LVU och som avvikit från ett LVU-hem, omhändertagits under kvällen i Uddevalla. Enligt handräckningsbegäran skulle pojken efter omhändertagande föras till LVU-hemmet Bärby i Uppsala. AA hade anmält transporten till Kriminalvårdens transporttjänst per telefax. Någon transport med hjälp av Kriminalvårdens Transporttjänst var dock inte att vänta förrän tidigast söndag morgon. Det fanns inga personalresurser att friställa för att genomföra transporten till Uppsala med hjälp av ordinarie tjänstgörande polispersonal. AA hade även varit i kontakt med socialtjänsten i den kommun som beslutat om LVU-omhändertagandet, Lilla Edets kommun, och talat med både socialnämndens ordförande DD och handläggaren EE. Socialtjänsten i Lilla Edets kommun kunde inte bidra till att lösa frågan om transport eller tillfällig placering av pojken. AA ville ha direktiv för hur han skulle lösa uppgiften.

text: Överväganden

text: Förvaring i avvaktan på transport av personer som omhändertagits med stöd av de så kallade vårdlagarna är ett återkommande problem. Polismyndigheten har endast begränsade möjligheter att förvara personer som inte får insättas i arrest. Det kan inte heller anses lämpligt att sådana personer under många timmar skall behöva sitta i något rum på en polisstation och vänta. För att undvika dessa problem skall om möjligt ingripanden mot sådana personer genomföras vid en tidpunkt så att vidaretransporten kan ske omedelbart. Då detta inte är möjligt löses förvaringsfrågan ofta med hjälp av de sociala myndigheterna. En del socialmyndigheter anser emellertid att förvaringsfrågan i dessa fall enbart är ett polisiärt problem. Denna tolkning av rättsläget kan starkt ifrågasättas. Självklart är det polisen som har det omedelbara ansvaret för den omhändertagne men det övergripande ansvaret för dennes vård och omsorg har socialmyndigheterna. Av förarbetena till

text: 43 §

text: LVU framgår att socialmyndighetens ansvar för den unges vård inte upphör bara för att han eller hon omhändertas av polis. Vidare tas den aktuella problematiken upp i Polisrättsutredningens betänkande,

text: SOU 1993:60

text: sid. 167 f. Där sägs det bland annat att polisen när det gäller handräckningar är ett serviceorgan gentemot andra myndigheter och att polismyndigheterna har rätt att ställa krav på de myndigheter som vill utnyttja den polisiära servicen. Av de båda uttalandena torde man kunna tolka in att även de sociala myndigheterna har ett visst ansvar att medverka till att en lämplig förvaring kan arrangeras i avvaktan på transporten. Därigenom borde förvaringsfrågan lättare kunna lösas. Socialmyndigheterna måste rimligen i sin ordinarie verksamhet ha viss beredskap för placering av akut omhändertagna barn. Dessutom har sannolikt socialmyndigheterna betydligt bättre kunskaper om den berörde och dennes situation för att kunna bedöma lämpligheten av olika förvaringsalternativ.

text: Direktiv

text: Efter samråd med CC lämnade jag mot bakgrund av vad som diskuterats ovan följande direktiv till AA. Pojken får under inga förhållanden placeras i arrest och han skall inte heller kvarhållas på polisstationen längre än nödvändigt. Förnyad kontakt skall tas med socialförvaltningen i Lilla Edet för begäran om hjälp med förvaringen. Om inte förvaringsfrågan kan lösas den vägen får den unge via polisens försorg inkvarteras på hotell i Uddevalla i avvaktan på transporten.

text: Uppföljning

text: Jag kontaktades inte mer i saken under natten och på söndagsmorgonen den 10 februari klockan 09.15 tog jag kontakt med tjänstgörande vakthavande befäl i Uddevalla, FF, för att följa upp ärendet från lördagskvällen. FF berättade att pojken överlämnats till socialtjänsten som i sin tur kommit överens med pojkens mamma om att han skulle bo hos henne över natten. Tyvärr hade det på söndagsmorgonen visat sig att Kriminalvårdens transporttjänst inte kunde genomföra transporten till Uppsala förrän under måndagen den 11 februari 2002. Det pågick emellertid en dialog med socialtjänsten i Lilla Edets kommun om transportfrågan skulle kunna lösas på annat sätt. FF återkom klockan 10.30 på söndagsförmiddagen och informerade om att pojken var orolig och bråkig och att mamman ringt efter polisen. En polispatrull var på väg hem till mamman. Klockan 13.15 på söndagseftermiddagen kontaktades jag av tjänstgörande yttre befäl i Trollhättan, GG. GG var en av de polismän som varit på plats hemma hos mamman sedan hon tillkallat polis och han informerade mig om att pojken nu var omhändertagen på nytt genom ett ordförandebeslut och att pojken fanns hos polisen i Trollhättan i avvaktan på att transporten till Uppsala kunde verkställas. Transportfrågan kunde enligt GG inte lösas på annat sätt än att tjänstgörande polispersonal fick fullfölja transporten till Uppsala under söndagseftermiddagen. Efter samråd med CC klockan 13.25 gav jag GG i uppdrag att verkställa transporten av pojken till Uppsala.

text: Vid upprättandet av denna skrivelse har jag samrått med polisintendenten CC. Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Handräckningsbegäran avsåg verkställighet av ett vårdbeslut. HH, som avvikit från Värmlandskollektivet, skulle omhändertas och transporteras till Bärby ungdomshem i Uppsala. HH påträffades av en tillfällighet på kvällen den 9 februari 2002 och omhändertogs. Omhändertagandet var således inte planlagt, vilket innebar att det uppstod problem med förvaring av honom i avvaktan på transport. Polisen anlitar normalt transporttjänsten inom kriminalvården vid längre transporter. Dessa meddelade att de inte kunde utföra transporten av HH till Bärby förrän påföljande dag. Både Polisen och Socialförvaltningen gjorde då ansträngningar att försöka placera honom under natten på något lämpligt ungdomshem men misslyckades. Efter överenskommelse mellan HH:s moder och Socialförvaltningen fick han övernatta hos henne. Där uppträdde han hotfullt vilket ledde till att polis fick omhänderta honom på nytt. Kriminalvården meddelade påföljande dag förhinder med den utlovade transporten till Bärby. Då beslutade jourhavande polischef att transporten skulle utföras med polisbil. Enligt Polismyndighetens uppfattning hade Socialförvaltningen skyldighet att tillse att HH bereddes plats på lämpligt behandlingshem. Man valde en annan lösning. Polisen har inga möjligheter att inom egna lokaler bereda ungdomar som HH plats i avvaktan på transport till aktuellt behandlingshem. Socialnämnden kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 43 §

text: LVU finns bestämmelser om polishandräckning. Enligt paragrafens andra punkt skall polismyndigheten lämna biträde på begäran av socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat för att genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av denna lag. I förarbetena till lagen uttalas att handräckning skall begäras endast om uppgiften inte kan lösas på annat sätt (

text: prop. 1979/80:1 s. 364

text: I Socialstyrelsens allmänna råd beträffande tillämpningen av LVU (

text: SOSFS 1997:15

text: ) anges beträffande polishandräckning bl.a. följande. Socialnämnden har vid en polishandräckning hela tiden ett ansvar för den unge. I det ansvaret ingår att se till att handräckningen inte fortgår längre än det behövs. Förvarstagande av unga hos polis bör undvikas i möjligaste mån. När det gäller barn under 15 år bör förvarstagande aldrig förekomma. Någon möjlighet för socialnämnden att begära förvar hos polisen av det skälet att det inte finns något ställe som kan ta emot den unge finns inte. Handräckningen sträcker sig till att avlämna den unge där socialnämnden begärt. Socialnämnden måste ha en sådan beredskap att den unge, så snart transport kan ordnas, kan tas emot i ett hem för vård eller boende (HVB), i ett familjehem eller i ett jourhem. För äldre ungdomar bör kontakt kunna tas med Statens institutionsstyrelse för att efterhöra dess möjlighet att ordna med en temporär placering.

text: Av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förvaring av personer i polisarrest (FAP 102-1) framgår att ungdomar mellan 15 och 18 år bör förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt och att den som är under 18 år normalt bör förvaras under bevakning i ett förhörsrum eller liknande utrymmen.

text: JO har tidigare behandlat frågan om tillämpningen av handräckningsreglerna vid omhändertagande av unga, se t.ex. JO 1981/82 s. 172 f. I beslutet anförde JO bl.a. att i handräckningen ingår tre olika moment, nämligen polisomhändertagandet, kvarhållandet i avvaktan på transport och själva transporten.

text: Under rubriken Polisomhändertagandet uttalades bl.a. följande.

text: Polisomhändertagande av den unge sker i avvaktan på ytterligare åtgärder. Polismyndigheten bör omedelbart efter omhändertagandet underrätta den myndighet som har begärt handräckningen. Genom underrättelsen bör polismyndigheten bereda nämnden möjlighet att pröva om någon tjänsteman vid förvaltningen bör vara närvarande vid genomförandet av transporten eller vid förrättningen i övrigt. Skall handräckning ske men kan transport inte ordnas omedelbart bör polismyndigheten undersöka möjligheten till förvar genom socialförvaltningens försorg. För ställningstagande i sådan fråga bör polismyndigheten regelmässigt underrätta socialförvaltningen på orten.

text: Uttalandena under rubriken Kvarhållandet kan sammanfattas på följande sätt.

text: Rätten till kvarhållande bestäms av ändamålet med handräckningen. Har ett barn gripits sent en kväll och skall barnet föras till en avlägset belägen ort, bör barnet kunna hållas kvar hos polisen under natten till dess resan kan påbörjas påföljande dag. Vad som nu sagts har avseende på vad som rimligen kan krävas av polismyndigheten, men innefattar inget ställningstagande i fråga om socialförvaltningens skyldighet att sörja för att den unge kan beredas vård. Socialnämndens ansvar för den unges vård kvarstår även sedan den unge har omhändertagits av polisen. Det innebär att man från socialnämndens sida måste upprätthålla sådan beredskap att den unge, så snart transport kan ordnas, kan tas emot för fortsatt vård i det fosterhem eller den institution varifrån han avvikit. Socialnämnden kan inte överskjuta ansvaret på den unges förvaring på polismyndigheten under hänvisning till att ytterligare tid behövs för att finna en annan lämplig placering av den unge. Det är emellertid oundvikligt att barn och unga i avvaktan på att transport kan ordnas ibland måste hållas kvar genom polismyndighetens försorg. Det är givetvis önskvärt att i de fall barnet eller den unge måste hållas kvar i avvaktan på transporten socialvårdens resurser i första hand tas i anspråk för denna förvaring. Kan en betryggande förvaring nås genom förvaltningens försorg upphör givetvis polismyndighetens ansvar för den unge under den tid han är omhändertagen av förvaltningen. Polismyndighetens medverkan kan därefter erhållas för själva transporten till det hem eller den institution dit den unge skall föras. Handräckningsinstitutet ger inte polismyndigheten befogenhet att kvarhålla den som är omhändertagen för samhällsvård på den grund att den institution eller det hem dit barnet eller den unge skall föras inte anser sig kunna ta emot barnet eller den unge under lördagar och söndagar samt andra helger.

text: Under rubriken Transportcirkuläret uttalades bl.a. följande.

text: Polismyndigheten bär ansvaret för att handräckningsåtgärden kan genomföras utan onödigt dröjsmål, att förvaring i avvaktan på transporten inte sker under mer ingripande former än som är påkallat av hänsyn till omständigheterna samt att transporten kan ske med beaktande av barnets eller den unges särskilda behov. De handräckningsuppdrag som det är fråga om här bör genomföras med absolut förtur. Visar det sig att en förpassning inte genast kan ske genom transportcentralens försorg på grund av förestående helg eller av annan orsak bör transporten utföras av polismyndigheten.

text: Bedömning

text: Genom utredningen i ärendet har bl.a. följande framkommit. Den 29 januari 2002 begärde socialnämnden i Lilla Edets kommun polishandräckning enligt

text: 43 §

text: LVU. Handräckningen avsåg omhändertagande och transport av en 16-årig pojke till ett ungdomshem i Uppsala. Den 9 februari 2002 omhändertogs pojken och fördes in till polisstationen i Uddevalla. Eftersom polismyndigheten inte hade några egna personalresurser för att genomföra transporten till Uppsala anmälde den transporten till Kriminalvårdens Transporttjänst som meddelade att man inte kunde utföra transporten förrän påföljande dag. Fråga uppkom således om ansvaret för att förvara pojken fram till dess att transport kunde ske.

text: Som framgår av redogörelsen i det föregående har JO tidigare uttalat att det är önskvärt att man i första hand tar socialtjänstens resurser i anspråk för förvaring av barn eller ungdomar i avvaktan på transport i samband med att de är föremål för polishandräckning och att polismyndigheten därför bör undersöka möjligheten till förvar genom socialförvaltningens försorg. I det nu aktuella fallet förekom det ett flertal kontakter mellan polisen och socialförvaltningen beträffande frågan hur pojken skulle förvaras under natten. Enligt polismyndigheten gjordes det ansträngningar från både polisens och socialförvaltningens sida att försöka placera pojken på något lämpligt ungdomshem under natten, dock utan resultat.

text: Eftersom möjligheterna att placera pojken på ett ungdomshem tydligen var uttömda, uppkommer frågan om det fanns något annat alternativ till den lösning som sedan valdes, nämligen att köra hem pojken till modern. Av utredningen framgår att pojken omhändertogs på kvällen kl. 20.35 och att polismyndigheten först omkring midnatt meddelade socialförvaltningen att den inte kunde svara för förvaringen av pojken längre än till kl. 02.00. Det kan mot denna bakgrund diskuteras om det inte i detta fall, när det stod klart att socialnämnden inte kunde erbjuda någon alternativ placering på något ungdomshem och transporten var planerad att äga rum påföljande dag, hade varit lämpligare att pojken under resten av natten hade förvarats på polisstationen under bevakning, dock inte i polisarrest (jfr uttalandena i JO 1981/82 s. 184). Enligt min mening kan en sådan lösning godtas i undantagsfall. Det skall emellertid framhållas att polisen i en situation av här aktuellt slag inte har någon laglig möjlighet att förvara en person under någon längre tid. Det bör vidare påpekas att ett handräckningsuppdrag skall behandlas med absolut förtur och att det är polismyndigheten som bär ansvaret för att en handräckningsåtgärd kan genomföras utan onödigt dröjsmål.

text: Av utredningen framgår att pojken omhändertogs på nytt den 10 februari 2002 efter det att hans mor hade ringt polisen och sagt att sonen utsatt henne för olaga hot och skadegörelse. Eftersom Kriminalvårdens Transporttjänst fick förhinder att transportera pojken till Uppsala nämnda dag, beslutade polismyndigheten att transporten i stället skulle ske med polisbil. Polismyndigheten har i sitt remissvar uppgett att den normalt anlitar Kriminalvårdens Transporttjänst vid längre transporter. Med anledning härav vill jag påpeka att jag i ett annat ärende har uttalat att en polismyndighets rätt att till Kriminalvårdens Transporttjänst överlämna verkställigheten av ett handräckningsbeslut avseende transport av en

text: frihetsberövad person bör bli föremål för särskild reglering i lag (JO 2000/01 s. 95).

text: Socialnämnden har i sin anmälan även berört frågan om polismyndigheten hade rätt att kräva att nämnden skulle svara för polismyndighetens kostnad för en person som kunde övervaka förvaringen. Jag vill med anledning härav framhålla att det rent allmänt gäller att en polismyndighet inte utan särskilt författningsstöd kan kräva betalning av en annan myndighet för att verkställa en uppgift som polisen är skyldig att utföra enligt lag.

text: Avslutningsvis kan nämnas att Polisverksamhetsutredningen i sitt delbetänkande Polisverksamhet i förändring (

text: SOU 2002:70

text: ) nyligen har gjort en översyn av reglerna om polisens skyldighet att i olika sammanhang bistå myndigheter med handräckning. Betänkandet är för närvarande föremål för beredning vid Justitiedepartementet.

text: Vad som i övrigt kommit fram motiverar inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Häkte Postgranskning Visitation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, för hanteringen av en försluten försändelse ställd till advokat som påträffats vid visitation av ett bostadsrum

org: jo

sammanfattning: I samband med en visitation av ett bostadsrum öppnade kriminalvårdspersonal ett förslutet brev. På brevets framsida stod texten ”till advokat”. Om ett brev påträffas under sådana omständigheter anser JO att det är lämpligt att personal tillfrågar den intagne om han eller hon vill att brevet lämnas för omedelbar befordran eller att det undersöks. Häktet Kronoberg kan inte undgå kritik för att en sådan fråga inte ställdes till den intagne innan brevet öppnades.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO förde advokaten AA som ombud för BB fram i huvudsak följande klagomål mot Kriminalvården, häktet Kronoberg.

type: stycke

text: BB har under sin tid som frihetsberövad haft kontinuerlig kontakt med sin offentlige försvarare. I samband med en visitation av hennes häktescell har kriminalvårdare brutit upp ett förslutet brev. På brevet stod texten ”till advokaten”. När BB ifrågasatte att brevet hade öppnats svarade en anställd att ”de har rätt att öppna allt i bostadsrummet” och att de enda brev de anställda inte får öppna är brev från polisen. Personalen sa även att de har rätt att läsa ett brev om en intagen är självmordsbenägen, något som inte stämmer in på BB Personalens uttalanden gav intryck av att de har tagit del av brevets innehåll. Sammantaget strider häktets hantering av brevet mot BB:s rätt till förtrolig kommunikation med sin advokat.

text: Till anmälan bifogades fotografier av ett öppnat brev. På ett av fotografierna står texten ”TILL ADVOKAT.” på ett kuverts framsida.

text: Utredning

text: JO uppmanade Kriminalvården att yttra sig över anmälan och besvara följande frågor. • Vilka rutiner har Kriminalvården för när advokatpost påträffas i samband med visitation av en intagens bostadsrum?

text: • Om advokatpost påträffas vid visitation av en intagens bostadsrum, ges

text: den intagne möjlighet att lämna försändelsen till befordran?

text: I ett remissvar anförde myndigheten, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från region Stockholm, som i sin tur har hämtat in uppgifter från häktet Kronoberg. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen framgår följande. Vid inskrivning i häktet Kronoberg uppgav BB att hon led av psykisk ohälsa och hade uppsökt hälso- och sjukvård till följd av sitt psykiska mående. Hon beskrev att hon led av depression och panikångest. Hon placerades därför på en omvårdnadsavdelning i häktet Kronoberg. I häktet växlade hennes mående och hanterades utifrån det. En grundlig visitation genomfördes av BB:s rum den 18 januari 2025. BB befann sig på avdelningen men inte i bostadsrummet när visitationen ägde rum. Ett igenklistrat kuvert på vilket det stod "till advokaten" hittades. Varken namn, adress eller frimärke fanns på kuvertet. En av kriminalvårdarna tog med sig kuvertet och frågade en kollega om ett kuvert av det slaget fick öppnas och fick beskedet att det kunde öppnas och läsas. Efter den genomförda visitationen påtalade BB att hon ville prata med personalen och frågade varför kuvertet hade öppnats. Hon var ledsen och uppgav att det stod privata saker i brevet. Personalen som talade med henne berättade att de, om det finns en oro för den häktades mående, ibland läser brev och andra handlingar som påträffas i bostadsrummet. Häktet Kronoberg har inga särskilda rutiner för när s.k. advokatpost påträffas i samband med visitation av en intagens bostadsrum. Om ett brev som är adresserat till försvararen påträffas vid en visitation, ska den intagne i regel tillfrågas om brevet ska befordras.

text: Rättslig reglering

text: Grundlagsskydd mot husrannsakan och undersökning av brev och andra förtroliga försändelser Var och en är, enligt

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Denna fri- och rättighet skyddas också genom artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (Europakonventionen). Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: följer att denna fri- och rättighet får begränsas genom lag under vissa förutsättningar.

text: Begränsningar av skyddet mot husrannsakan och undersökning av brev och andra förtroliga försändelser Begränsningar av intagnas skydd mot husrannsakan och liknande intrång samt av intagnas möjlighet att sända och ta och emot försändelser finns i

text: häkteslagen (2010:611)

text: . Enligt

text: 4 kap. 1 § häkteslagen

text: får en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter kontrolleras i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av

text: 1 kap. 6 § häkteslagen

text: framgår vidare att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Av

text: 3 kap. 6 § häkteslagen

text: framgår bl.a. att försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare ska vidarebefordras utan granskning. Med försändelse avses varje försändelse, t.ex. brev, skriftliga meddelanden, andra skriftliga handlingar och paket, som är avsedda att genom Kriminalvårdens försorg befordras till eller från den intagne. Förbudet mot granskning gäller endast under tiden för befordran (

text: prop. 2009/10:135 s. 147

text: och

text: ). Med granskning av en försändelse avses åtgärder av olika slag, t.ex. genomlysning, öppnande utan undersökning och öppnande med efterföljande undersökning (

text: a. prop. s. 193

text: ). JO har tidigare uttalat sig i fråga om skyddet för förtrolig kommunikation och framhållit att skyddet gäller bara under befordringstiden. Eftersom Kriminalvården ansvarar för tillsynen av lokalerna kan en intagen inte motsätta sig att personal genomsöker hans eller hennes bostadsrum efter "otillåtna" föremål. Författningsbestämmelserna på området innebär således inte ett generellt förbud mot granskning av brev eller andra försändelser som påträffas i en intagens bostadsrum. Det kan därför bli aktuellt att i samband med undersökning av ett bostadsrum även granska brev mellan en intagen och en advokat som påträffas där om det är påkallat med hänsyn till de syften som föranlett undersökningen av rummet. Frågan om granskning av sådana brev får avgöras i varje enskilt fall mot bakgrund av bestämmelserna i lagstiftningen och tillhörande författningar om intagnas innehav av personliga tillhörigheter (JO 1994/95 s. 175). I ett senare beslut har JO därtill uttalat bl.a. följande. De tjänstemän som utför visitationer av bostadsrum måste visa stor respekt för de intagnas rätt att meddela sig med sina offentliga försvarare utan föregående granskning. Det får naturligtvis inte förekomma att Kriminalvården vid visitation av en intagens bostadsrum, i syfte att kringgå rätten till förtrolig kommunikation, undersöker en försändelse som den intagne har för avsikt att skicka till sin offentliga försvarare. Undersökning av försändelser i en intagens bostadsrum kan dock vara nödvändig i vissa situationer, t.ex. i syfte att utröna om försändelserna innehåller otillåtna föremål. Från den intagnes perspektiv kan det säkerligen upplevas som inkonsekvent att en försändelse till den offentliga försvararen får undersökas om den anträffas i bostadsrummet innan han eller hon haft tillfälle att lämna försändelsen till befordran. En tänkbar lösning i en situation som den beskrivna kan vara att den intagne då ges möjlighet att välja mellan att försändelsen omedelbart lämnas till befordran eller att försändelsen undersöks (

text: JO 2013/14 s. 275

text: Kvarhållande och granskning av försändelser En intagen får, enligt

text: 3 kap. 7 § andra stycket häkteslagen

text: , vägras att sända eller ta emot en försändelse om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. En försändelse som den intagne inte får sända eller ta emot får, enligt 3 kap. 7 § tredje stycket, hållas kvar. En försändelse som hålls kvar får, enligt

text: 3 kap. 8 § häkteslagen

text: , granskas endast om den intagne har medgett det, eller det i fall som avses i 7 § andra stycket är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En försändelse mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare får enligt samma bestämmelse endast granskas för att utreda vem avsändaren är. I 3 kap. 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte (FARK Häkte) anges att den intagne ska underrättas när en försändelse har granskats. Underrättelsen ska innehålla information om vilken försändelse som har granskats, med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, vilken typ av granskning som har utförts, datum för granskningen, och vem eller vilka som medverkat vid granskningen. Bestämmelsen gäller, enligt 3 kap. 16 § FARK Häkte, endast om den intagne har medgivit att försändelsen granskas eller om den granskas på grund av att det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl enligt

text: 3 kap. 8 § häkteslagen

text: I Kriminalvårdens handbok om intagnas försändelser (

text: ) återges JO:s uttalanden i JO 2013/14 s. 247. I avsnitt 35.2.2 i Kriminalvårdens säkerhetshandbok (

text: ) anges att det är tillåtet att granska dokument som påträffas i bostadsrummet, om det bedöms nödvändigt med hänsyn till syftet med undersökningen.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Som framförts ovan gäller grundlagsskyddet mot granskning av försändelser, liksom bestämmelserna i

text: häkteslagen

text: om rätten till förtrolig kommunikation mellan en intagen och dennes offentliga försvarare, enbart under befordringstiden. När ett brev eller annan försändelse överlämnats till Kriminalvården i syfte att befordra det till eller från en intagen aktualiseras bestämmelserna i

text: häkteslagen

text: om försändelser och granskning av desamma. I detta fall hade det aktuella brevet ännu inte överlämnats till Kriminalvården för befordran. Som framgår av utredningen bedömdes kuvertet inte utgöra en försändelse i

text: häkteslagens

text: mening, eftersom det inte innehöll namn eller adress till mottagaren. Kuvertet var inte heller frankerat. Kuvertet betraktades således i strikt mening som en personlig tillhörighet och personalen i fråga ansåg sig därför inte förhindrade att granska kuvertet eller dess innehåll. Såvitt framgår av utredningen i ärendet föranleddes granskningen av kuvertet och brevet som låg däri av BB:s psykiska tillstånd och bedömdes nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Att kuvertet var förslutet och innehöll texten "Till advokaten" talar dock enligt Kriminalvårdens bedömning för att det var BB:s avsikt att överlämna det till Kriminalvården för befordran. Mot bakgrund av JO:s uttalanden i

text: JO 2013/14 s. 275

text: anser Kriminalvården att BB borde ha tillfrågats om hon ville att försändelsen skulle lämnas för omedelbar befordran eller om försändelsen skulle undersökas. Att hon inte fått möjlighet att uttrycka sin avsikt innan det förslutna kuvertet öppnades och innehållet granskades utgör en brist i Kriminalvårdens hantering, med följden att rätten till förtrolig kommunikation mellan den intagna och hennes offentliga försvarare inskränkts. Det inträffade visar att det finns ett behov av förtydliganden i Kriminalvårdens handböcker.

text: Ombudet yttrade sig över remissvaret för BB:s räkning och tillade i huvudsak följande. Det stämmer inte att BB vid inskrivningen uppgav att hon led av psykisk ohälsa. Anledningen till att BB placerades på en omvårdnadsavdelning var för att det rådde platsbrist på häktet. Det fanns inget samband mellan placeringen och hennes psykiska mående.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag hänvisar därför dit.

text: Som Kriminalvården har angett gäller det förbud mot granskning av advokatpost som föreskrivs i

text: 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: och

text: 3 kap. 6 § häkteslagen (2010:611)

text: endast under befordringstiden (se

text: prop. 2009/10:135 s. 147

text: ). För en försändelse som förvaras i ett bostadsrum gäller i stället att häktet får kontrollera bostadsrummet och den intagnes tillhörigheter i den utsträckning som är nödvändig för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (

text: 4 kap. 1 § häkteslagen

text: ). En sådan åtgärd måste dock alltid vara proportionerlig (

text: 1 kap. 6 § häkteslagen

text: Kriminalvårdspersonal har i BB:s bostadsrum påträffat ett brev som varken var frankerat eller hade fullständiga adressuppgifter. På framsidan fanns texten ”TILL ADVOKAT.”, vilket i sig talar för att BB:s avsikt var att befordra brevet. Brevet var även förslutet. Om ett brev påträffas under sådana omständigheter anser jag att det är lämpligt att personal tillfrågar den intagne om han eller hon vill att brevet lämnas för omedelbar befordran eller att det undersöks. En sådant tillvägagångssätt överensstämmer också med JO:s tidigare uttalanden att om en försändelse till en advokat påträffas i en intagens bostadsrum kan en tänkbar lösning vara att den intagne ges möjlighet att välja mellan att försändelsen omedelbart lämnas till befordran eller att försändelsen undersöks (se JO 2013/14 s. 275, dnr

text: ). Jag noterar också att Kriminalvården i sitt remissvar förordar en sådan lösning. Av det sagda följer att personal – innan brevet öppnades – borde ha ställt denna fråga till BB. Häktet kan inte undgå kritik för att så inte skedde.

text: Jag ser positivt på att Kriminalvården förtydligar sina handböcker i nu aktuellt avseende.

text: Det kan nämnas att jag denna dag även har meddelat beslut i ett annat ärende (dnr 3245-2025) som rör ett liknande klagomål mot en anstalt.

text: Vad BB i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och byråchefen Jessica Sjöstrand har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av en begäran om att få del av sidomaterialet i en avslutad förundersökning

sammanfattning: Beträffande förundersökningar regleras en misstänkts rätt till insyn i 23 kap. 18 § rättegångsbalken (RB). När en dom vinner laga kraft är emellertid förundersökningen definitivt avslutad och bestämmelsen 23 kap. 18 § RB är inte längre direkt tillämplig. JO har tidigare uttalat att det mesta tyder på att en begäran om insyn i dessa fall måste handläggas enligt tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingars offentlighet, men att det vid sekretessprövningen bör finnas utrymme att beakta den misstänktes tidigare insynsrätt. Oavsett vilket regelsystem som tillämpas, bestämmelserna om insynsrätt eller reglerna i tryckfrihetsförordningen, ska en framställning om att få ta del av handlingarna i ärendet behandlas skyndsamt.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 februari 2013 framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av en begäran om handlingsutlämnande.

text: Av anmälan framgick följande. I april 2012 begärde han att få ta del av de handlingar som fanns i sidoutredningen, den s.k. slasken, i en avslutad utredning i vilken han hade varit misstänkt och senare dömts. Han angav att han behövde handlingarna för att arbeta med sin resningsansökan. Vid tiden för hans anmälan till JO hade handlingarna varken lämnats ut eller något avslagsbeslut meddelats.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter hämtades den 9 april 2013 in från den ansvarige handläggaren för ärendet, avdelningsjuristen BB, vid Polismyndigheten i Stockholms län (länskriminalpolisen). Han uppgav bl.a. att AA:s begäran hade kommit in till polismyndigheten den 2 maj 2012 och omfattade ett material om 21 arkivkartonger eller cirka 10 000–11 000 sidor. BB uppgav att han arbetade kontinuerligt med ärendet.

text: JO hämtade in och granskade handlingar i polismyndighetens ärende. Därefter anmodades polismyndigheten att yttra sig över handläggningen.

text: Polismyndigheten i Stockholms län (biträdande länspolismästaren CC) kom den 14 juni 2013 in med ett yttrande. I yttrandet redogjorde myndigheten för gällande rätt och för myndighetens rutiner beträffande framställningar om handlingsutlämnande. Av redogörelsen framgick att AA:s begäran prövats med beaktande av den rätt till insyn han tidigare haft i materialet enligt bestämmelserna i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: . En skrivelse från BB bifogades polismyndighetens yttrande. BB uppgav i denna att han inte hade hunnit med AA:s ärende p.g.a. övriga arbetsuppgifter och omfattande egen frånvaro. Han anförde vidare bl.a. följande. Det aktuella ärendet är synnerligen omfattande och komplext. Som jag har uppgivit tidigare består det av totalt 24 arkivkartonger varav 21 utgörs av den s.k. slasken.

text: Det är ett flertal brottsutredningar som ingår i materialet. AA dömdes för flera brott men friades för ett. Andra brottsutredningar som inte har lett till åtal ingår också i materialet. Arbetet består således i att bedöma vilken del av materialet som omfattas av AA:s insynsrätt och i vilken utsträckning sekretess kan gälla gentemot honom i detta material. Detta är inte systematiserat på ett sådant sätt att det underlättar en prövning av varje brottsutredning för sig. Vissa handlingar återfinns dessutom på flera ställen. Det är ett tidsödande arbete och det är svårt för en person att hantera ett så stort ärende. Jag har därför sökt få hjälp med detta. De utredare som handlade brottsutredningarna har bara haft tid att sporadiskt hjälpa till. Jag har periodvis fått hjälp av en annan jurist vid avdelningen. Sedan denna har aviserat att hon inte längre kan hjälpa mig har jag uppmärksammat den närmaste arbetsledningen om min arbetsbelastning utan att tilldelas något biträde. Sen remissen från JO har jag dock blivit lovad assistans i tillräcklig omfattning.

text: Länskriminalpolisen (poliskommissarien DD, chef för administrativa enheten och polisintendenten EE, biträdande chef) upplyste bl.a. följande.

text: Avdelningen är medveten om att ärendet har tagit lång tid. Sekretessprövningen måste dock göras mycket noggrant. När avdelningsjuristen påtalade behov av hjälp och stöd i ärendet tillsköts ytterligare resurstid från en jurist inom avdelningen. Från och med den 11 juni 2013 arbetar sex personer motsvarande fyra och en halv årsarbetskraft med ärendet fram till dess att beslut meddelas. [– – –] Tidigare har rutinerna för handläggning av sekretessärenden varit att de överlämnats från avdelningens chefssekreterare till avdelningsjuristen. Sedan den l maj 2013 passerar dock alla aktuella ärenden berörd sektionschef, som i och med detta får en överblick över pågående ärenden. När avdelningsjuristen har semester eller är sjukskriven lämnas inkomna ärenden till annan handläggare.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Avdelningsjuristen BB utsågs till handläggare i ärendet. Han påtalade att han hade behov av assistans med sekretessprövningen och fick visst biträde – i vilken omfattning är dock oklart. Det får emellertid anses framgå att assistans inte lämnades i den utsträckning BB hade begärt samt att biträdet upphörde efter en tid. När biträde inte längre lämnades påtalade BB att han fortfarande behövde assistans med sekretessprövningen av ärendet. Någon assistans erbjöds dock inte. Handläggningen av ärende AA-187-34309-2012 har upphört helt under längre perioder då BB haft semester, andra arbetsuppgifter eller när han har varit sjukskriven. Något beslut har fortfarande inte meddelats i ärende AA-187-34309- 2012.

text: I sin bedömning anförde polismyndigheten att det inte hade varit möjligt att fortlöpande lämna besked till AA om myndighetens sekretessprövning med hänsyn till materialets omfattning och komplexitet. Polismyndigheten framhöll särskilt att materialet var sådant att man genom pusselläggning av uppgifter som i sig framstår som harmlösa skulle kunna få tillgång till information som medför skada. Polismyndigheten konstaterade därefter att AA:s begäran, trots att det rörde sig om ett omfattande och komplext material, inte hade handlagts tillräckligt skyndsamt. Myndigheten anförde vidare följande.

text: Myndigheten konstaterar att allokeringen av resurser för att handlägga ärendet har varit klart otillräcklig. AA:s begäran borde redan vid den tidpunkt den kom in till myndigheten ha fått flera handläggare i syfte att säkerställa en snabbare sekretessprövning samt för att undvika avbrott i densamma vid händelse av sjukskrivning, semester och utförande av annat än administrativa arbetsuppgifter.

text: Vidare borde ledningen, i den rådande situationen, ha reagerat tidigare och med kraftfullare åtgärder när handläggningen av ärendet drabbades av avbrott. Polismyndigheten noterar även i detta hänseende att det fram till den l maj 2013 inte funnits några rutiner hos länskriminalpolisavdelningen vad gäller arbetsledningens bedömning av resursåtgång och fortlöpande överblick av hanteringen av inkommande sekretessärenden. Detta är naturligtvis mycket beklagligt. Arbetsledningen vid länskriminalpolisen har informerats om den närmare innebörden av skyndsamhetskravet vid utlämnandeyrkanden av nu aktuell omfattning. Mot denna bakgrund samt med hänsyn till vad länskriminalpolisen har redovisat om företagna åtgärder i ärendet och uppdaterade rutiner för hantering av sekretessärenden gör polismyndigheten bedömningen att inga ytterligare åtgärder behöver vidtas med anledning av anmälan. AA bereddes tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Polismyndigheten upplyste därefter JO om att myndigheten den 9 juli 2013 hade lämnat ut efterfrågade handlingar till AA.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Den som är part i ett ärende vid en myndighet har som regel rätt att ta del av det som tillförts ärendet, s.k. partsinsyn (se

text: 16 § förvaltningslagen

text: ). Bestämmelsen om partsinsyn enligt

text: förvaltningslagen

text: är dock inte tillämplig i polismyndigheternas brottsbekämpande verksamhet (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB). När en dom vinner laga kraft är förundersökningen emellertid definitivt avslutad och bestämmelsen om den enskildes insynsrätt enligt 23 kap. 18 § är inte längre direkt tillämplig (se JO 2000/01 s. 69, dnr

text: , och JO 2007/08 s. 87, dnr

text: ). JO har uttalat att det mesta tyder på att en begäran om insyn i dessa fall måste handläggas enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: (TF) regler om allmänna handlingars offentlighet, men att det vid sekretessprövningen bör finnas utrymme att beakta den misstänktes tidigare insynsrätt (JO 2007/08 s. 87 se särskilt s. 128–129). Denna uppfattning har bekräftats av Insynsutredningen (se

text: SOU 2010:14

text: , Partsinsyn enligt

text: rättegångsbalken

text: Enligt TF:s bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: En allmän handling som får lämnas ut ska enligt TF tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har också rätt att mot avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut.

text: Oavsett vilket regelsystem som tillämpas, bestämmelserna om insynsrätt eller reglerna i TF, ska en framställning om att få ta del av handlingarna i ärendet behandlas skyndsamt (se bl.a. JO 2007/08 s. 87 och JO:s beslut den 12 november 2002, dnr

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om att få del av sidomaterialet i den avslutade förundersökningen mottogs av Polismyndigheten i Stockholms län den 2 maj 2012 och att några handlingar inte lämnades ut förrän ett drygt år senare, den 9 juli 2013.

text: Polismyndighetens ärende har innefattat ett omfattande material och en komplicerad sekretessprövning. Med hänsyn till dessa omständigheter har jag förståelse för att materialet inte kunde lämnas ut successivt. Ärendets omfattning och komplexitet innebär också att en relativt lång handläggningstid får accepteras. Ett ärende av denna karaktär måste dock omgående tilldelas nödvändiga resurser för att kunna handläggas i enlighet med gällande skyndsamhetskrav. Som polismyndigheten konstaterat har tilldelningen av resurser för att handlägga AA:s begäran varit klart otillräcklig. Begäran borde självklart ha handlagts av fler personer än BB redan när den kom in till myndigheten.

text: Att länskriminalpolisens arbetsledning inte haft några rutiner för bedömningen av resurstilldelning och inte heller haft någon överblick av hanteringen av dessa ärenden är anmärkningsvärt och framstår som en starkt bidragande orsak till den uppkomna situationen. Jag noterar att sådana rutiner numera införts.

text: Handläggningen av AA:s begäran om handlingsutlämnande har stått i uppenbar strid med det skyndsamhetskrav som gäller. Polismyndigheten i Stockholms län ska kritiseras för detta.


nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Tryck- och yttrandefrihet

title: Kritik mot en rektor för en skola i Tibro kommun för att ha kränkt en anställds yttrandefrihet

sammanfattning: En rektor för en skola har hållit ett samtal med en anställd efter att den anställde uttryckt missnöje med skolans ledning i ett meddelande till vårdnadshavare på lärplattformen InfoMentor. ChefsJO har inga invändningar mot att en arbetsgivare ger direktiv som rör användningen av ett sådant kommunikationsverktyg, t.ex. om vilken typ av information som ska förmedlas där. Enligt chefsJO har det dock i detta fall funnits fog för den anställde att uppfatta rektorns agerande som ett försök att motarbeta att hon använder sin grundlagsfästa yttrandefrihet. För detta får rektorn kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Barn- och ungdomsnämnden i Tibro kommun (nämnden) och anförde i huvudsak följande. I ett s.k. hembrev den 8 november 2024 till elevernas föräldrar skrev hon bl.a. att hon och ett par andra personer skulle sluta arbeta på skolan och att det hade att göra med ”hur skolan organiseras och leds”. Några dagar senare blev hon kallad till ett möte med den dåvarande rektorn. Vid mötet sa rektorn att hon spred rykten om skolan och att det inte passade sig. Rektorn uttryckte även att hon inte fick skriva som hon hade gjort och att hon inte skulle fortsätta med det. Vid mötet informerades hon också om att hon inte längre fick vara med i kommunens utvecklingsgrupp. Rektorn sa att representanterna i gruppen ska arbeta för kommunens bästa och utveckling.

text: Utredning

text: Nämnden yttrade sig över anmälan och förde fram i huvudsak följande.

text: Lärplattformen InfoMentor är ett verktyg som tillhandahålls av kommunen i syfte att bl.a. underlätta kommunikation, dokumentation och genomförande av undervisning. AA lade ut det aktuella meddelandet i InfoMentor i en kanal för vårdnadshavare i en klass.

text: Rektorn hade ett möte med AA vid vilket rektorn talade om lämpligheten i att lägga ut meddelandet i InfoMentor. Enligt rektorn var syftet med samtalet att

text: ”få medarbetaren att reflektera över hur man kan skapa lugn och trygghet för de elever och vårdnadshavare som kommer att beröras av personalförändringarna”. Syftet har inte varit att förhindra AA att lämna uppgifter om verksamheten, organisationen eller annat till allmänheten, media, via egna kanaler eller liknande.

text: Under samma möte tog rektorn upp frågan om bemanningen i kommunens utvecklingsgrupp. Eftersom AA:s anställning skulle upphöra fanns det behov av en ny representant för skolenheten. En ny representant behövde snabbt komma in i gruppen och sätta sig in i uppdraget. Rektorn gjorde även bedömningen att AA behövde fokusera på eleverna eftersom det hade varit hög omsättning bland personalen som arbetade med klassen. I efterhand har rektorn insett att det hade varit bättre att diskutera frågan vid ett eget möte.

text: Nämnden, som inte ser någon anledning att betvivla rektorns uppgifter, konstaterar att samtalet avsåg lämpligheten i att skicka det aktuella meddelandet i InfoMentor ”mot bakgrund av den oro som förelegat i den aktuella klassen, bland annat på grund av personalförändringarna”. Nämnden anser att det fanns skäl att diskutera frågan om utvecklingsgruppen eftersom AA skulle avsluta sin anställning, men delar rektorns bedömning att det lämpligen borde ha skett vid något annat tillfälle. Enligt nämndens bedömning har rektorn inte inskränkt AA:s meddelarfrihet och inte heller agerat i strid med förbudet mot repressalier.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: , RF, är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter eller känslor.

text: Av

text: 3 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 6 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: framgår det s.k. repressalieförbudet som innebär att det allmänna inte får ingripa mot den som i ett grundlagsskyddat medium har brukat sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk. Ett otillåtet ingripande kan bestå i allt från en tillrättavisning till ett avsked (se

text: prop. 2009/10:81 s. 40

text: Bestämmelsen i

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF innebär att det finns ett motsvarande skydd mot repressalier när någon har använt sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (se bl.a. JO 2010/11 s. 605, dnr

text: , och Justitiekanslerns, JK, beslut den 20 september 2011, dnr

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att offentligt ge uttryck för sina synpunkter på verksamheten utan att drabbas av några repressalier från sin arbetsgivare. Det är en annan sak att en anställd måste vara lojal mot sin arbetsgivare och rätta sig efter dennes beslut och direktiv om hur verksamheten

text: ska bedrivas. Det civilrättsligt reglerade anställningsförhållandet kan därför medföra faktiska begränsningar i den anställdes möjligheter att utnyttja sin yttrandefrihet. Ett exempel är att en anställd inte kan kräva att i tjänsten få hålla föredrag om sin syn på myndighetens verksamhet. Det innebär dock inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om t.ex. sådana frågor. (Se bl.a. JO 2007/08 s. 550, dnr

text: , och JO 2020/21 s. 296, dnr

text: En myndighet får inte försöka motarbeta att anställda utnyttjar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare får därför inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten eller dess verksamhet. (Se bl.a. JO 2014/15 s. 663, dnr

text: , och JK:s beslut den 27 juni 2013, dnr

text: Vid bedömningen av om en myndighets åtgärd har varit otillåten har det i praxis beaktats hur den enskilde med fog uppfattat det inträffade (se bl.a. JO 2009/10 s. 456, dnr

text: , JO 2022/23 s. 220, dnr

text: , och JK:s beslut den 13 november 2009, dnr

text: Bedömning

text: AA har i ett meddelande i InfoMentor till vårdnadshavare för elever i en klass uttryckt visst missnöje med skolans ledning. Rektorn har därefter kallat AA till ett möte med anledning av meddelandet. Min granskning är begränsad till frågan om de yttranden som fälldes och de åtgärder som vidtogs vid mötet utgjorde en kränkning av AA:s yttrandefrihet.

text: Av utredningen framgår att InfoMentor är en digital plattform som tillhandahålls av kommunen för bl.a. kommunikation mellan skola och hemmet. Jag har inga synpunkter på att en arbetsgivare ger direktiv som rör användningen av ett sådant kommunikationsverktyg, t.ex. om vilken typ av information som ska förmedlas där. En anställd kan enligt min bedömning inte kräva att få använda ett sådan plattform för att förmedla privata åsikter om t.ex. myndighetens verksamhet och ledning. Det innebär självklart inte att den anställde är förhindrad att uttala sig i sådana frågor i andra sammanhang.

text: Jag kan konstatera att meningarna går isär om vad som närmare sades vid mötet mellan rektorn och AA. Nämnden har dock vidgått att samtalet har rört bl.a. lämpligheten att skicka meddelandet i InfoMentor. Som har framgått står det en arbetsgivare fritt att lämna direktiv om vilken typ av information som får förmedlas i ett sådant kommunikationsverktyg. I en sådan situation är det dock av stor vikt att företrädare för myndigheten undviker att uttala sig på ett sätt som av en anställd kan uppfattas som en uppmaning till honom eller henne att inte använda sin yttrandefrihet.

text: Enligt nämndens mycket allmänt hållna uppgifter har frågan om lämplighet diskuterats mot bakgrund av den oro som förelåg i klassen med anledning av

text: bl.a. personalförändringarna och i syfte att få AA att reflektera över hur man kunde skapa lugn och trygghet för elever och vårdnadshavare. Redan nämndens uppgifter talar enligt min mening för att AA har haft fog för att uppfatta samtalet som kritik för att hon uttryckt åsikterna som sådana, snarare än att hon använt InfoMentor som kommunikationskanal.

text: Genom utredningen är det klarlagt att rektorn vid samma möte även har informerat AA om att hon inte längre fick delta i kommunens utvecklingsgrupp. Nämnden har tillbakavisat att åtgärden vidtagits med anledning av meddelandet i InfoMentor. Av remissvaret framgår inte om AA fick någon närmare förklaring till fråntagandet av arbetsuppgiften vid mötet. Med hänsyn till att åtgärden har vidtagits i direkt anslutning till samtalet om meddelandet gör jag bedömningen att det har funnits fog för AA att uppfatta agerandet som ett ingripande för att hon gett uttryck för sina åsikter.

text: Sammanfattningsvis är min bedömning att rektorns agerande vid mötet med fog har kunnat uppfattas av AA som ett försök att begränsa hennes frihet att yttra sig om skolans ledning. Handlandet har därmed inneburit en kränkning av AA:s yttrandefrihet som följer av

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF. För detta förtjänar rektorn kritik.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Lovisa Danielsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

title: Initiativärenden mot en socialnämnd och en länsrätt; fråga om det funnits rättsliga förutsättningar för att reglera umgänge mellan en far och hans son med stöd av 14 § LVU

text: Initiativen

text: I en anmälan till JO klagade AA på Medborgarnämnden i Värnamo kommun angående handläggningen av ett ärende rörande hans son BB, född 2003, som vårdades med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU (JO:s dnr 2222-2008).

text: Med anledning av AA:s anmälan lånade JO från nämnden in vissa handlingar rörande BB. En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade per telefon vissa kompletterande upplysningar.

text: Vad som kom fram gav inte anledning att fortsätta utredningen av AA:s anmälan (JO:s beslut den 24 februari 2009).

text: JO fann dock skäl att på eget initiativ utreda en fråga som AA inte tagit upp i sin anmälan. Vid JO:s expedition upprättades två promemorior i vilka sammantaget anfördes bl.a. följande.

text: Socialnämnden har enligt

text: 14 § första stycket

text: LVU ett ansvar för att den ungesbehov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården enligt LVU får socialnämnden med stöd av

text: 14 § andra stycket

text: LVU besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrättreglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Den 29 augusti 2007 beslutade Medborgarnämnden i Värnamo kommun att med stöd av

text: 14 §

text: LVU begränsa AA:s umgänge med BB till en gång var sjätte vecka. AA överklagade nämndens beslut till Länsrätten i Jönköpings län som i en dom den 26 september 2007 (mål nr 1961-07) biföll överklagandet på så sätt att det överklagade beslutet upphävdes. Länsrätten förordnade att umgänge mellan AA och hans son BB tills vidare skulle fortsätta att äga rum varannan onsdag samt en helg per månad. Som framgår av

text: 14 §

text: LVU har nämnden kunnat fatta beslut om umgängesbegränsning endast under den förutsättningen att AA vid tiden för nämndens beslut hade del i vårdnaden om BB eller hade umgängesrätt som var reglerad genom dom, beslut eller avtal.

text: Från Medborgarnämnden i Värnamo kommun inhämtade JO yttrande i frågan om det funnits rättsliga förutsättningar för att reglera AA:s umgänge med BB med stöd av

text: 14 §

text: LVU.

text: Från Länsrätten i Jönköpings län (vars verksamhet numera övertagits av Förvaltningsrätten i Jönköping) inhämtade JO yttrande i frågan om det funnits rättsliga förutsättningar för länsrätten att i sak pröva nämndens beslut om reglering av umgänget.

text: Utredning

text: Medborgarnämnden i Värnamo kommun överlämnade som sitt remissvar ett av en sektionschef vid medborgarförvaltningen upprättat yttrande av följande lydelse.

text: Utredning

text: Undertecknad kan konstatera att AA 07-08-29 ej var vårdnadshavare för sonen. Han hade heller inte ett genom dom eller avtal fastställt umgänge med BB. Rättslig förutsättning för att reglera AA:s umgänge enligt 14 § förelåg därför inte. Att medborgarnämnden ändå tog ett sådant beslut vid tidpunkten beror på ett förbiseende av detta faktum.

text: Lagmannen CC överlämnade som Länsrättens i Jönköpings län remissvar ett av rådmannen DD upprättat yttrande av följande lydelse.

text: – – – Medborgarnämnden i Värnamo kommun beslutade den 29 augusti 2007 att begränsa umgänget mellan AA och dennes son BB till en gång var sjätte vecka. AA var inte vårdnadshavare. Beslutet angavs vara fattat med stöd av14 § andra stycket punkten 1 LVU. AA överklagade beslutet till länsrätten, som i dom den 26 september 2007biföll överklagandet och upphävde det överklagade beslutet. Umgänge mellan far och son skulle därmed fortsätta som tidigare, dvs. varannan onsdag samt en helg per månad. Umgänge i den omfattningen fanns reglerat sedan sommaren 2006. Dessförinnan hade sedan början av 2006 umgänge ägt rum varannan onsdag. Medborgarnämnden i Värnamo kommuns beslut den 29 augusti2007 hade fattats med stöd av 14 § andra stycket punkten 1 LVU. Inget i utredningen gav anledning att anta att det saknades förutsättningar för ett sådant beslut. Med hänsyn härtill bedömdes det således vara ett till länsrätten överklagbart beslut och länsrätten sakprövade överklagandet. Beträffanderättspraxis jfr RÅ84 2:38.

text: I ett beslut den 19 maj 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU har socialnämnden enligt

text: 14 §

text: LVU ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får socialnämnden enligt

text: 14 § andra stycket

text: LVU besluta bl.a. hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Socialnämndens beslut får enligt

text: 41 §

text: LVU överklagas till förvaltningsrätten.

text: AA var inte vårdnadshavare för BB. Såvitt framgår av utredningen i ärendet hade han inte heller någon umgängesrätt med BB som var reglerad genom dom, beslut eller avtal. Det har därför inte förelegat förutsättningar för nämnden att med stöd av

text: 14 §

text: LVU fatta något beslut rörande umgänget.

text: Medborgarnämnden har i sitt remissvar medgett att nämnden inte har kunnat fatta ett beslut i fråga om umgänget med stöd av

text: 14 §

text: LVU och att det inträffade beror på ett rent förbiseende. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid nämndens handläggning.

text: Vad gäller handläggningen i länsrätten vill jag anföra följande.

text: Genom domen biföll länsrätten överklagandet på det sätt att det överklagade beslutet upphävdes. I domslutet förordnades också att umgänge mellan AA och hans son BB skulle fortsätta att äga rum varannan onsdag samt en helg per månad.

text: Vid handläggningen av mål av den aktuella typen torde det normalt sett vara tillräckligt för domstolen att förlita sig på vad socialnämnden uppger om de bakomliggande förhållandena vad gäller vårdnad och umgänge, dvs. om och hur dessa frågor har reglerats enligt bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: . I det aktuella ärendet fanns dock inte några sådana uppgifter beträffande umgänget mellan AA och BB. Länsrätten borde därför ha klarlagt huruvida AA:s umgängesrätt var reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal. Om länsrätten hade utrett frågan om regleringen av umgängesrätten hade det framkommit att det inte förelåg rättsliga förutsättningar för att med stöd av

text: 14 §

text: LVU besluta om AA:s umgänge med BB. Länsrätten borde således ha undanröjt det överklagade beslutet utan att ersätta det med ett nytt beslut. Jag är kritisk till domstolens handläggning.

text: Med den kritik avseende handläggningen i nämnden och länsrätten som framgår av det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)

title: Om utökade inlåsningstider på Kriminalvårdens säkerhetsenheter och om åtgärder för att minska de negativa effekterna för intagna

sammanfattning: Intagna på de tre säkerhetsenheterna vid anstalterna Saltvik, Hall och Kumla är avskilda 14 timmar i samband med den s.k. dygnsvilan. Det avviker från vad som normalt gäller för anstalter i den aktuella säkerhetsklassen, vilket är 12 timmar. JO har i det här ärendet granskat bakgrunden till besluten och vad Kriminalvården har gjort för att minska de negativa effekterna för de intagna som berörs. Av beslutet framgår att JO bedömer att personalbrist i en anstalt inte kan rättfärdiga ett motsvarande beslut vid en annan. Huruvida det är nödvändigt att under en utökad tid hålla de intagna avskilda från varandra i anslutning till dygnsvilan måste i stället prövas utifrån förhållandena som råder i den enskilda anstalten. JO konstaterar att de längre inlåsningstiderna på säkerhetsenheterna snart har gällt i tre år och att ordningen är svårförenlig med en human kriminalvård och dessutom kan motverka återanpassningen för intagna. JO redovisar även hur hon ser på s.k. kompensatoriska åtgärder. De insatser som en anstalt gör för att minska de negativa effekterna av en förlängd inlåsningstid måste enligt henne utgöra just en kompensation för den inskränkning som faktiskt har blivit följden för de intagna. Åtgärderna bör innebära någon form av fysisk eller psykisk stimulans eller aktivitet samt varieras i så stor utsträckning som möjligt. Vidare påminner JO om att anpassningar också måste äga rum på individuell nivå. Hon är delvis kritisk till hur anstalterna Saltvik, Hall och Kumla har hanterat dessa åtgärder. JO finner skäl att skicka en kopia av beslutet för kännedom till regeringen och till utredningen om en översyn av häkteslagen och fängelselagen i syfte att underlätta Kriminalvårdens expansion (Ju 2025:17).

text: Initiativet och utredningen

text: Vid en inspektion av anstalten Saltvik i september 2024 framkom att anstalten sedan maj 2023 hade utökat inlåsningstiden för den s.k. dygnsvilan. Ledningen uppgav då att detta skulle upphöra från och med den sista september 2024.

text: Ett par månader senare inkom anmälningar från sex intagna som var placerade på anstalten Saltviks säkerhetsenhet, i den s.k. Fenixbyggnaden. De klagade på att de fortfarande var inlåsta i 14 timmar i samband med dygnsvilan trots att övriga delar av anstalten hade återgått till 12 timmars inlåsning. Anmälarna framhöll bl.a. att det här är särskilt påfrestande eftersom deras placering redan innebär stora begränsningar i tillvaron.

text: Mot denna bakgrund beslutade jag i december 2024 att utreda frågan om inlåsningstiderna på anstalten Saltviks säkerhetsenhet och på de två andra säkerhetsenheterna. Initiativet har handlagts i detta ärende.

text: Kriminalvården har yttrat sig och besvarat de frågor som framgår av redogörelsen för remissvaret. Myndigheten, genom chefen för sektionen för verksjuridik – straffrätt, verkställighet m.m., anförde följande:

text: Kriminalvården har hämtat in uppgifter från regionerna Nord, Mitt och Stockholm, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalterna Saltvik, Kumla och Hall.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av

text: 6 kap. 3 § fängelselagen

text: framgår att intagna får hållas avskilda från varandra i anslutning till dygnsvilan. Enligt 6 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, får intagna i en anstalt av säkerhetsklass 1 och 2 hållas avskilda i bostadsrummen i anslutning till dygnsvilan under högst 14 timmar, utöver tid för inlåsning och upplåsning. Tiden för inlåsning får förläggas tidigast kl. 18.00 och inlåsning får påbörjas 15 minuter före den bestämda tiden för inlåsning på bostadsrummen. Tiden för upplåsning får förläggas senast kl. 9.00 och upplåsning ska avslutas senast 15 minuter efter den bestämda tiden för upplåsning av bostadsrummen. Av allmänna råd till den bestämmelsen framgår följande. Innan en anstalt beslutar att hålla intagna avskilda i anslutning till dygnsvilan i mer än 12 timmar per dygn bör anstalten överväga om det finns alternativa åtgärder för att hantera situationen. Om en intagen enligt första paragrafen är inlåst i bostadsrummet i mer än 12 timmar per dygn, bör det strävas efter att vidta åtgärder som motverkar negativa effekter av avskildhet. Åtgärderna ska utformas efter vad som är ändamålsenligt i det enskilda fallet, t.ex. utifrån om den intagne är avskild i ensamhet eller tillsammans med annan intagen. Beslut om utökad inlåsning i samband med dygnsvilan fattas enligt bilaga 1 till arbetsordningen för Kriminalvården av en kriminalvårdschef. Anvisningar om sådana beslut finns även i Kriminalvårdens anvisningar för utökad inlåsning i samband med dygnsvilan (

text: ). I avsnitt 3.2 i Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) finns vägledning om utökad inlåsning vid dygnsvilan, bl.a. åtgärder som bör övervägas i samband med ett sådant beslut. Fråga 1 – Har anstalten Saltvik i stort återgått till "normal" inlåsningstid i samband med dygnsvilan, dvs. 12 timmar? När skedde i så fall denna återgång? Anstalten Saltvik har sedan maj 2023 haft utökad inlåsningstid i samband med dygnsvila för alla intagna i anstalten. Den 29 september 2024 beslutade kriminalvårdschefen att upphäva beslutet om utökad inlåsning vid dygnsvilan för anstaltens samtliga normalavdelningar från och med den 30 september 2024. För intagna på säkerhetsenheten gäller dock fortsatt beslutet om utökad inlåsning i samband med dygnsvilan. Fråga 2 – Stämmer det att de intagna på säkerhetsenheten (i Fenixbyggnaden) fortfarande är inlåsta i 14 timmar i samband med dygnsvilan? Gäller detta i så

text: fall samtliga intagna eller bara vissa avdelningar på enheten? Vad är skälen för

text: en eventuellt fortsatt utökad inlåsningstid?

text: Som angetts i det föregående gäller fortfarande beslutet om utökad inlåsning i samband med dygnsvilan för intagna på anstalten Saltviks säkerhetsenhet. Detta gäller för samtliga intagna på säkerhetsenheten och innebär att inlåsning sker kl. 18.00 och upplåsning kl. 08.00. Anledningen till att inlåsningstiden i samband med dygnsvilan utökades var att anstalten inte hade tillgång till tillräckligt med personal. Anstalten bedömde därför att det var nödvändigt att utöka inlåsningstiden till 14 timmar för att kunna säkerställa tillräcklig bemanning för att hålla anstaltens platser öppna på ett säkert och ändamålsenligt. Övriga åtgärder för att säkra tillräcklig bemanning i syfte att hålla nödvändiga platser öppna bedömdes vara uttömda. Det är fortfarande brister i bemanningen till säkerhetsenheten, vilket är anledningen till att beslutet om utökad inlåsningstid alltjämt gäller för intagna där. Fråga 3 – Om utökad inlåsningstid förekommer på säkerhetsenheten, vilka alternativa åtgärder har anstalten Saltvik övervägt för att hantera situationen? Vilka kompensatoriska åtgärder har vidtagits för att motverka de negativa effekterna av avskildhet (jfr de allmänna råden till 6 kap. l § FARK Fängelse)? Anstalten försökte hantera situationen genom att låna in personal från andra anstalter samt säkerställa att scheman och bemanning var så effektiva som möjligt. Det var dock inte tillräckligt för att undvika utökad inlåsning och det fanns i övrigt inte några andra åtgärder att vidta. Anstalten har försökt vidta en kompensatorisk åtgärd genom att erbjuda intagna att delta i yoga en timme om dagen, måndag till fredag, med instruktioner via en TV. Detta skulle ha skett i form av annan strukturerad verksamhet. På grund av tekniska problem har instruktionerna dock inte kunnat visas. Intagna har trots det fått ersättning som om de hade deltagit sysselsättning i form av annan strukturerad verksamhet för den tid som yoga skulle ha genomförts. När beslutet om utökad inlåsning vid dygnsvilan upphörde för anstaltens normalavdelningar togs den kompensatoriska åtgärden med yoga bort för intagna på de avdelningarna. Intagna på säkerhetsenheten får däremot fortsatt betalt som för utförd sysselsättning. Fråga 4 – Gäller samma förhållanden i fråga om inlåsningstider på landets

text: övriga säkerhetsenheter?

text: Utöver i anstalten Saltvik finns det säkerhetsenheter i anstalterna Kumla och Hall. Kriminalvårdscheferna vid dessa anstalter beslutade om utökade inlåsningstider i samråd med varandra under våren 2023. Det bedömdes finnas ett värde i att säkerhetsenheterna tillämpar samma inlåsningstider, bl.a. eftersom intagna på säkerhetsenheterna kan behöva flyttas mellan anstalterna. Det kan även tilläggas att Kriminalvården har beslutat om en gemensam typorganisation för myndighetens säkerhetsenheter. Liksom i anstalten Saltvik tillämpas fortfarande utökad inlåsning i anstalterna Hall och Kumla på så sätt att intagna på säkerhetsenheterna där är inlåsta i 14 timmar i samband med dygnsvilan. I anstalten Hall gäller detta även för intagna på normalavdelningarna. Inlåsningstiderna i anstalterna Hall och Kumla utökades av samma skäl som för anstalten Saltvik. Fortsatta svårigheter med personalförsörjning är även anledningen till att beslutet om utökad inlåsningstid alltjämt gäller där. Anstalten Hall har vidtagit kompensatoriska åtgärder i begränsad omfattning. Intagna har bl.a. fått tillgång till pussel, färgpennor, målarböcker och sudoku. Även gitarrer har lånats ut, vilket har bidragit till att intagna känner ett lugn inför och under inlåsning. I anstalten Kumla har antalet telefon- och Skypesamtal som intagna får ringa behållits, vilket anstalten tidigare planerat att minska av resursskäl. Flera intagna

text: bedriver studier på egen hand under inlåsningen och det finns tillgång till böcker via biblioteket. Intagna erbjuds även att delta i viss annan strukturerad verksamhet i form av tillverkning av enklare smycken, vykort, halsdukar m.m.

text: Bedömning

text: Som framgår av utredningen har anstalterna Saltvik, Kumla och Hall beslutat om utökade inlåsningstider i samband med dygnsvilan för intagna på deras säkerhetsenheter. På den sistnämnda anstalten gäller beslutet om utökade inlåsningstider även för intagna på anstaltens normalavdelningar. Kriminalvårdens ambition är självklart att intagna inte ska hållas avskilda i samband med dygnsvilan under längre tid än som är nödvändigt. Det är även otillfredsställande att den utökade inlåsningstiden beror på personalbrist (jfr JO:s beslut den 11 maj 2023, dnr

text: ). Av utredningen framgår emellertid att anstalterna har övervägt alternativa åtgärder för att hantera situationen och försökt vidta kompensatoriska åtgärder. Sedan den 1 januari 2024 finns det också möjlighet enligt 6 kap. 1 § FARK Fängelse att hålla intagna i en anstalt i säkerhetsklass 1 och 2 avskilda i bostadsrummen i anslutning till dygnsvilan under högst 14 timmar mellan vissa angivna tider. Ändringen infördes efter att myndighetens generaldirektör tidigare hade beslutat om tillfälliga utökningar av inlåsningstiden och motiverades med att det råder svår platsbrist inom myndighetens verksamhet som beräknas bestå under överskådlig tid. Erfarenheterna från de anstalter som använt den tillfälliga utökade inlåsningstiden visade även att den hade bidragit till upprätthållande av nödvändig platskapacitet.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill dock utveckla de rättsliga utgångspunkterna något.

text: Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Det framgår av

text: 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: , FäL.

text: En intagen i anstalt har som huvudregel rätt att vistas tillsammans med andra intagna under sysselsättningstiden och sin fritid, dvs. att få vara i gemensamhet (6 kap. 1 och 2 §§ FäL). Bestämmelserna har sin utgångspunkt i att frihetsberövandet i sig innebär att en intagen i stor utsträckning isoleras från en naturlig gemenskap med andra människor och att de negativa följder av anstaltsvistelsen som kan uppstå på grund av detta inte bör förstärkas i onödan genom att de intagna hålls isolerade från varandra. Det anses emellertid inte vara bara rent humanitära synpunkter som i allmänhet talar mot att en intagen hålls i avskildhet från andra intagna. Erfarenheterna har visat att en åtgärd av det här slaget, åtminstone om den pågår under någon längre tid, kan vara ägnad att direkt försvåra den intagnes anpassning i samhället. (Se

text: prop. 1974:20 s. 128

text: f. och

text: prop. 2009/10:135 s. 136

text: .) Dessa förarbetsuttalanden lyfte jag särskilt fram i ett tidigare beslut om utökad inlåsningstid för dygnsvilan vid en annan anstalt. Vad jag då gav uttryck för har självfallet giltighet i detta ärende. (Se JO 2023 s. 198, dnr 5237-2022.)

text: Som framgått av Kriminalvårdens yttrande finns det sedan den 1 januari 2024 en generell möjlighet för en anstalt i säkerhetsklass 1 och 2 att hålla intagna avskilda i bostadsrummen i anslutning till dygnsvilan under högst 14 timmar (6 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse). Innan föreskriften ändrades för två år sedan uppgick den maximala inlåsningstiden till 12 timmar. Utvidgningen motiverades med den rådande platsbristen inom Kriminalvården i förening med utmaningar i personalförsörjningen.

text: Det kan noteras att inte vare sig grundbestämmelsen i 6 kap. 3 § FäL eller

text: fängelseförordningen (2010:2010)

text: innehåller någon reglering om tiden för denna avskildhet. Frågan berörs inte heller närmare i förarbetena. Som jag har utvecklat i mitt nyss nämnda beslut bedömer jag dock att avskildhet i samband med dygnsvila normalt inte ska överstiga 12 timmar i de aktuella säkerhetsklasserna (se JO 2023 s. 198). Jag uppfattar att detta fortfarande också är Kriminalvårdens ståndpunkt.

text: I varje enskilt fall ska den enskilde kriminalvårdschefens beslut om utökad inlåsningstid föregås av en omfattande utredning och samråd äga rum med såväl aktuell region som huvudkontoret. Vidare ska alternativa åtgärder alltid övervägas. Beslutet ska därtill vara nödvändigt och stå i rimlig proportion till syftet samt följas upp och omprövas kontinuerligt. Om inlåsningstiden utökas ska anstalten vidta åtgärder för att minska de negativa effekterna för intagna. Dessa kompensatoriska åtgärder ska utformas efter vad som är ändamålsenligt i det enskilda fallet. (Se de allmänna råden till den aktuella bestämmelsen i FARK Fängelse samt Kriminalvårdens anvisningar för utökad inlåsning i samband med dygnsvilan [2023:17] och handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt [2012:1].)

text: Förhållandena vid de tre säkerhetsenheterna Som framgått är tiden för avskildhet i anslutning till dygnsvilan på säkerhetsenheten vid anstalten Saltvik 14 timmar. Detta har varit fallet sedan maj 2023. Kriminalvården har redogjort för de alternativa åtgärder som utreddes inför förändringen och gjort gällande att beslutet har varit nödvändigt på grund av bristen på personal. De motsvarande besluten på säkerhetsenheterna vid anstalterna Hall och Kumla har enligt remissvaret tillkommit av samma skäl. Jag kan inte ifrågasätta detta, men konstaterar att anstalten Saltvik i övrigt har återgått till en inlåsningstid om 12 timmar. Jag har tidigare uttalat starka betänkligheter mot att personalbrist tillåts utgöra den enda grunden för att hålla intagna avskilda (se JO 2023 s. 198). Samtidigt inser jag att otillräckliga personalresurser i förening med platsbristen innebär svåra utmaningar för Kriminalvården. Det finns anledning påminna om att myndigheten måste vara organiserad så att såväl uppdraget som de rättsliga kraven upprätthålls samt att verksamheten bedrivs på ett säkert, humant och effektivt sätt (2 § förordningen [2023:797] med instruktion för Kriminalvården).

text: Kriminalvården har utöver platsbristen gjort gällande att det finns ett värde i att säkerhetsenheterna tillämpar samma tider och förklarat att de tre anstalterna beslutat om utökad inlåsningstid i samråd med varandra. Det har därvid lyfts fram bl.a. att intagna kan behöva flytta mellan de tre enheterna och att man har beslutat en gemensam typorganisation.

text: Jag har svårt att ta till mig detta resonemang. Den utökade tiden för avskildhet är, som även myndigheten har varit inne på, en långtgående åtgärd med påtagliga konsekvenser för de intagna som berörs. Att det råder personalbrist i en anstalt kan enligt min mening inte rättfärdiga ett motsvarande beslut vid en annan anstalt där personalförsörjningen är god. Som jag ser på saken skulle det inte vara förenligt med bestämmelsen i 1 kap. 6 § FäL, dvs. vara proportionerligt. Visserligen bedrivs samma sorts verksamhet på säkerhetsenheterna och de intagna förflyttas av olika skäl mellan dessa, men enligt min mening medför inte de här omständigheterna att det kan anses nödvändigt att besluta om utökad inlåsningstid för dygnsvilan på samtliga enheter. Kriminalvårdens resonemang i denna del riskerar för övrigt att i förlängningen permanenta begränsningar i intagnas rätt till gemensamhet. Kompensatoriska åtgärder med anledning av utökad dygnsvila vid säkerhetsenheterna Som jag inledningsvis beskrivit ska en anstalt som beslutat om förlängd inlåsningstid vid dygnsvilan vidta åtgärder för att motverka de negativa effekterna av avskildheten. Enligt Kriminalvården bör dessa i första hand avse kontakter med omvärlden, en bibehållen normal sysselsättningsgrad och insatser som gör tiden i avskildhet så meningsfull som möjligt. Det framstår som rimligt. Även ersättningsberättigad sysselsättning i bostadsrummet efter inlåsning kan utgöra en kompensatorisk åtgärd. I myndighetens handbok på området sägs därutöver att vilka slags åtgärder som vidtas och i vilken omfattning de ska genomföras kan variera utifrån förutsättningarna i respektive anstalt.

text: Oavsett på vilket sätt en anstalt motverkar de negativa effekterna av avskildheten är det enligt min mening angeläget att insatserna utgör just en kompensation för den inskränkning som faktiskt har blivit följden för berörda intagna. Åtgärderna bör innebära någon form av fysisk eller psykisk stimulans eller aktivitet samt varieras i så stor utsträckning som möjligt. Om en aktivitet eller förhållandena är desamma som innan beslutet om utökad inlåsning fattades är det inte givet att de kan bedömas utgöra en kompensation. När en anstalt överväger vilka insatser som bör och kan införas måste det vidare särskilt beaktas att utökade inlåsningstider i grunden inte kan anses förenliga med en human kriminalvård.

text: När beslutet – som i det här ärendet – rör intagna på en säkerhetsenhet tillkommer att tillvaron för de intagna där redan är mycket kringskuren. Dessa frihetsberövade personer är i enlighet med 2 kap. 4 § FäL nämligen föremål för

text: en särskilt hög grad av övervakning och kontroll. Jag har uppfattat att de inte har tillgång till motsvarande sysselsättning som intagna på respektive anstalts s.k. normalavdelningar samt att de exempelvis vistas i små grupper med egna promenadgårdar och utrymmen för aktiviteter. Kort sagt, deras levnadsvillkor är redan klart inskränkta. Som jag ser på saken bör även dessa omständigheter tas i beaktande vid utformningen av kompensatoriska åtgärder i det enskilda fallet.

text: När det gäller de kompensatoriska åtgärderna på de tre säkerhetsenheterna gör jag följande överväganden.

text: Anstalten Saltvik avsåg att kompensera de intagna genom att erbjuda dem en timmes yoga per dag under fem av veckans sju dagar. Jag noterar med förvåning att det inte kunde genomföras av tekniska skäl. Remissvaret tyder på att anstalten sedan låtit saken bero. Det är anmärkningsvärt. I praktiken tycks alltså denna anstalt inte ha erbjudit de intagna några kompensatoriska åtgärder alls. Det är givetvis inte acceptabelt och detta oavsett om de intagna har fått ekonomisk ersättning eller inte.

text: I anstalten Hall ska de intagna ha fått viss tillgång till pussel, färgpennor, målarböcker och sudoku. Därtill har gitarrer lånats ut inför dygnsvilan. Enligt remissvaret har emellertid anstalten ”vidtagit kompensatoriska åtgärder i begränsad omfattning”. Jag kan därför inte uttala mig om huruvida insatserna har varit tillräckliga.

text: Anstalten Kumla sägs ha låtit de intagna fortsätta ringa i samma omfattning, trots att det ska ha planerats att dra ned på antalet samtal. Vidare har de berörda intagna studerat efter inlåsningen och erbjudits att delta i annan strukturerad verksamhet, såsom att tillverka enklare smycken, vykort och halsdukar. Jag har svårt att bedöma det här. Det är exempelvis oklart om det egentligen hade bestämts att dra ned på antalet telefonsamtal före beslutet om utökad inlåsningstid. Endast i det fallet menar jag att åtgärden kunnat ses som kompensatorisk. När det gäller studiemöjligheterna och annan sysselsättning framgår inte heller hur förhållandena sett ut tidigare. Det avgörande är att åtgärderna i realiteten har minskat de negativa effekterna av den längre tiden i avskildhet.

text: Jag är sammanfattningsvis delvis kritisk till anstalternas hantering av kompensatoriska åtgärder. I detta sammanhang vill jag påminna om att anpassningar måste göras också på individuell nivå. Även om Kriminalvårdens yttrande inte redovisar att det har skett utgår jag från att det varit fallet.

text: Det bör uppmärksammas att några intagna alldeles nyligen har JO-anmält att säkerhetsenheterna nu har begränsat deras möjligheter att genomföra s.k. INTIK-samtal. Jag avser att granska förhållandena och återkommer till detta inom ramen för annat ärende.

text: Avslutning Besluten om utökade inlåsningstider på säkerhetsenheterna har snart gällt i tre år. Intagna där har således under lång tid varit avskilda 14 timmar i samband med dygnsvilan och dagligen fått vara i gemensamhet under endast 10 timmar. Det är en bekymmersam utveckling. Ordningen är svårförenlig med en human kriminalvård och den kan dessutom motverka återanpassningen för enskilda intagna. Det är angeläget att Kriminalvården kommer till rätta med personalbristen och att även de tre säkerhetsenheterna får en fullgod bemanning så att avskildheten i samband med dygnsvilan kan återgå till 12 timmar. Slutligen utgår jag från att anstalterna Saltvik, Hall och Kumla kontinuerligt följer upp och omprövar sina respektive beslut utifrån de egna förhållandena. I detta ingår enligt min mening också att utveckla och variera kompensationen för de berörda intagna.

text: Ärendet väcker frågor om regleringens utformning och konsekvenserna för de intagna. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till regeringen och till den pågående utredningen om en översyn av häkteslagen och

text: fängelselagen

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


title: Handläggningen av en begäran om utlämnande av allmän handling. Kritik mot Husie stadsdelsfullmäktige för att sökanden avkrävts identitetsuppgift. - Fråga om efterforskningsförbudet i 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen (TF) överträtts

text: Handläggningen av en begäran om utlämnande av allmän handling. Kritik mot Husie stadsdelsfullmäktige för att sökanden avkrävts identitetsuppgift. – Fråga om efterforskningsförbudet i

text: (TF) överträtts

text: Anmälan

text: AA har i en anmälan till JO ifrågasatt Husie stadsdelsfullmäktiges handläggning av hans begäran att få ta del av allmänna handlingar. Av anmälan framgick bl.a. följande. Fredagen den 13 mars 1998 besökte AA receptionen på Husie stadsdelsförvaltning i Malmö kommun och begärde att få ta del av beslutsunderlaget i ett ärende rörande bl.a. hemtjänsten i Husie. Ärendet hade varit uppe på stadsdelsnämndens sammanträde den 3 mars, varvid beslut hade fattats i frågan. Tjänstgörande receptionist upplyste AA om att han måste uppge sin identitet för att få ta del av de begärda handlingarna. AA vägrade att efterkomma denna begäran under hänvisning till offentlighetsprincipen. Receptionisten hämtade en kollega som råkade känna honom och som lovade att se till att han fick ta del av handlingarna. Efter en stund återkom dock receptionisten med beskedet att handlingarna inte kunde tas fram eftersom de var inlåsta i ekonomichefens kassaskåp. Anledningen till detta var att handlingarna inte fick lämnas ut utan tagande av personuppgifter. Ekonomichefen var på tjänsteresa och kunde därför inte öppna kassaskåpet. AA lämnade sitt visitkort och lovade att återkomma. Han blev senare under eftermiddagen uppringd av ekonomichefen som försäkrade att han skulle få det efterfrågade beslutsunderlaget inom några timmar.

text: Anmälan remitterades till Husie stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun för utredning och yttrande. Ordföranden BB och ekonomichefen CC anförde i ett yttrande bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Husie stadsdelsfullmäktige beslöt 1997-06-10 att anta förfrågningsunderlag för upphandling av 14 platser i äldreboendet Bellisgården och social hemtjänst. Driften av denna verksamhet utfördes på entreprenad av Curatos Senior Sverige AB. Avtalet löpte ut 1998-03-31 men förlängdes till 1998-04- 30, till följd av senarelagd upphandlingstid. Det inkom 7 anbud varav Curatos Senior Sverige AB var undertecknat av deras verkställande direktör AA. – – –

text: Vid sammanträdet den 7 februari 1998 beslöt Husie stadsdelsfullmäktige att anta egenregianbudet från Husie stadsdelsförvaltning, Vård och omsorg, och avbryta upphandlingen. – – –

text: Tills överenskommelse träffats gällde fortlöpande att materialet var sekretessbelagt. Den 10 mars meddelas samtliga anbudsgivare per fax och brevledes den 11 mars Husie stadsdelsfullmäktiges beslut. I avvaktan på en eventuell begäran från någon anbudsgivare om förlängd sekretess på deras anbud kvarstod sekretessen. Anbudsgivare har möjlighet att begära förlängd sekretess. Under perioden, mellan stadsdelsfullmäktiges beslut den 17 februari och tillkännagivandet den 10 mars, inkom ett flertal begäran om utlämning av beslutsunderlaget. Dessa informerades att beslutsunderlaget kommer att översändas så snart sekretessen hävs och detta sker först när avtal/överenskommelse tecknats med den part som erhållit uppdraget. I syfte att öka service, till de som begärde beslutsunderlaget m.m., informerades stadsdelskansliets reception att fråga efter adress så att materialet kunde skickas så snart sekretessen var hävd. Naturligtvis är detta frivilligt. Uppenbarligen har detta vid AA:s besök den 13 mars, vid 14-tiden, inte tydliggjorts av receptionisten, vilket är beklagligt. Enligt anmälan kunde inte handling nås ”eftersom den var inlåst i ekonomichefens kassaskåp eftersom den inte utan tagande av personuppgifter fick utlämnas”. Någon koppling mellan ”inlåst i ekonomichefens kassaskåp” och ”den (d.v.s. handlingen) inte utan tagande av personuppgifter fick utlämnas” existerar inte. Att originalhandlingarna låg kvar i ekonomichefens kassaskåp berodde på att ekonomichefen i avvaktan på eventuell begäran om förlängd sekretess från någon anbudsgivare. Detta var planerat till måndagen den 16 mars. Receptionen fick kontakt med ekonomichefen i Stockholm som omedelbart ringde upp VD AA på hans arbetsplats på Curatos Senior Sverige AB. Ekonomichefen erbjöd sig att efter ankomsten till Malmö ombesörja att begärda handlingar kom Curatos Senior Sverige AB tillhanda under fredagskvällen. VD AA avböjde erbjudandet och sa att han kunde vänta till måndag den 16 mars. Under fredagskvällen skickades begärda handlingar till samtliga som begärt detta och var tillhanda måndagen den 13 mars (rätteligen måndagen den 16 mars 1998, JO:s anm.). Under måndagen begärde någon personal från Curatos Senior Sverige AB ytterligare material, vilket omgående faxades över och sedan dess har ingen kontakt tagits från Curatos Senior Sverige AB i detta ärende. Det bör poängteras att AA ej har begärt att få handlingar hem till sig personligen utan till Curatos Senior Sverige AB.

text: Åtgärder

text: Stadsdelsförvaltningen har infört nya rutiner för att säkerställa att begärda handlingar utlämnas inom skälig tid. Receptionen har informerats om de regler som gäller enligt offentlighetsprincipen. Vid hävande av sekretessen för anbudshandlingar m.m. kommer dessa att finnas kopierade i receptionen för att öka servicen till allmänheten.

text: Med ovanstående åtgärder anser vi att nödvändiga åtgärder vidtagits.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret. I beslut den 6 juli 1999 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Där regleras även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Enligt 2 kap. 3 § första stycket är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller

text: upprättad hos myndigheten. I fråga om anbud eller annan sådan handling som enligt tillkännagivande skall avlämnas i förseglat omslag gäller dock enligt 2 kap. 6 § andra stycket att handlingen inte anses inkommen före den tidpunkt som har bestämts för öppnandet.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – dvs. inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller sa snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. I samma bestämmelse stadgas att en begäran att få kopia av allmän handling skall behandlas skyndsamt. Med detta förstås att myndigheten omgående måste pröva om hinder föreligger mot utlämnande till följd av sekretess. Om så inte är fallet skall begäran genast villfaras. Detta innebär i normalfallet att kopiorna skall lämnas ut genast eller inom högst en vecka.

text: I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF föreskrivs att en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling får efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: I

text: 6 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL, finns regler om den s.k. upphandlingssekretessen. I paragrafens första stycke tredje meningen anges att om ärendet rör upphandling får uppgift som rör anbud eller motsvarande erbjudande inom en kommun eller ett landsting inte i något fall lämnas till annan än den som har avgett anbudet eller erbjudandet förrän alla anbud eller erbjudanden offentliggörs eller avtal har slutits eller ärendet annars har slutförts. Sekretessen för sådana uppgifter är alltså utan skaderekvisit. Det är att märka att förevarande paragraf endast skyddar det allmännas ekonomiska intresse. Det finns emellertid andra bestämmelser som i en myndighets upphandlingsärende gäller till skydd för en enskild motpart, se särskilt

text: 8 kap. 10 §

text: SekrL. Härigenom kan sekretess för uppgifter i ett upphandlingsärende i vissa fall komma att gälla även efter det att avtal slutits eller ärendet avslutats på annat sätt.

text: Det kan konstateras att sekretessen enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SekrL var hävd vid tidpunkten för AA:s begäran om att få ta del av beslutsunderlaget. Det kunde därför inte ha förelegat något skäl att efterfråga hans identitet för att kunna göra en prövning av om det förelåg hinder mot att lämna ut handlingarna på grund av sekretess enligt den bestämmelsen. Den sekretess som skulle ha kunnat föreligga vid angiven tidpunkt var endast sekretess till skydd för en enskild som trätt i affärsförbindelse med en myndighet, se

text: 8 kap. 10 §

text: SekrL. Det har emellertid inte ens gjorts gällande att AA:s identitet efterfrågades i syfte att kunna göra en sekretessprövning av om uppgifterna kunde lämnas ut. I remissvaret har i stället angetts att man hade gett receptionen instruktioner att som en ren serviceåtgärd efterfråga namnen på de personer som önskade ta del av underlaget i upphandlingsärendet för att kunna tillställa dem begärda handlingar efter det att dessa offentliggjorts. Jag har självfallet inte något att invända mot att en myndighet erbjuder en sådan service. Det är dock av stor vikt att man tillser att berörd personal är informerad om i vilket

text: syfte frågan om personuppgifter ställs. I förevarande fall har denna information uppenbarligen inte varit tillräcklig. AA har, enligt min mening på goda grunder, uppfattat situationen så att det förelåg ett krav på att uppge sin identitet för att få ta del av handlingarna i fråga. Det är givetvis inte acceptabelt att ett sådant missförstånd har behövt uppstå.

text: I remissvaret har vidare angetts att de begärda handlingarna förvarades i ekonomichefens kassaskåp ”i avvaktan på eventuell begäran från någon av anbudsgivarna om förlängd sekretess” och att ekonomichefen på måndagen den 16 mars 1998 skulle ta ställning i denna fråga. Det framgår inte närmare av remissvaret vad som avses härmed. Som framgår av ovanstående redogörelse upphör sekretessen enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SekrL när upphandlingen offentliggörs. Härefter kan det fortfarande gälla sekretess enligt någon annan bestämmelse i

text: sekretesslagen

text: . Jag finner anledning att påpeka att en prövning av om sekretess för uppgifterna kan föreligga på annan grund än enligt bestämmelsen i

text: 6 kap. 2 §

text: SekrL skall göras oavsett om någon av anbudsgivarna särskilt begärt sekretess för uppgifterna i ett anbud. Någon särskild tidsfrist inom vilken man väntar med att offentliggöra anbudshandlingarna i avvaktan på att någon sådan begäran inkommer kan därför inte uppställas. Tvärtom skall en prövning av om sekretess föreligger göras vid varje tillfälle då någon begär att få ta del av materialet i ett upphandlingsärende och denna prövning skall omfatta om sekretess föreligger såväl med hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse, så länge sekretessen enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SekrL gäller, som till skydd för en enskild som har trätt i affärsförbindelse med en myndighet.

text: Jag har noterat att AA erbjudits att erhålla de begärda handlingarna redan på kvällen fredagen den 13 mars, att han avböjt detta samt att kopia av handlingarna kommit honom till handa måndagen den 16 mars. Jag har också noterat att förvaltningen uppgett att den har sett över rutinerna beträffande den praktiska tillämpningen kring förfarandet vid utlämnande av handlingar och efterforskningsförbudet. Med detta låter jag mig nöja.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.