nyckelord:
Anstånd
Kommunicering
Långsam handläggning

title: Försäkringskassan har avslagit en försäkrads begäran om anstånd med att svara på en kommunicering under en tillfällig vistelse i USA. Vidare har vissa handlingar inte skickats med vid kommuniceringen

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 maj 2006, klagade AA på försäkringskontoret Östersunds handläggning av hennes arbetsskadeärende. Hon var missnöjd med att Försäkringskassan inte hade beviljat henne anstånd med att yttra sig i ärendet, trots att hon befann sig i USA vid den aktuella tidpunkten och trots att ärendet ändå hade legat sedan den 17 juni 1999. Hon fick besked av Försäkringskassans handläggare att hon ändå hade god tid på sig att senare överklaga till länsrätten. När hon kom hem och tog del av Försäkringskassans utskick kunde hon dessutom konstatera att allt material som antecknats i föredragningspromemorian inte fanns med, bl.a. ett utlåtande som hennes läkare hade utfärdat.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt i AA:s arbetsskadeärende begärdes in och granskades. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över dels vad AA hade framfört i sin anmälan, dels handläggningstiden i ärendet.

text: I sitt remissvar den 24 augusti 2006 anförde Försäkringskassan, genom länsdirektören BB, följande.

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan har den 24 augusti 2000 fått in ett yrkande om livränta samt den 3 december 2001 tagit emot en ansökan om livränta från AA. Försäkringskassans utredning av ärendet påbörjades genom att en handläggare tilldelades ärendet i mars 2004 och ett meddelande angående handläggare samt kompletterande frågor skickades till AA den 30 mars 2004. En komplettering av ärendet skedde den 1 april 2004 vid ett telefonsamtal mellan handläggaren och AA. Eftersom AA därefter skulle resa bort några månader kom hon och handläggaren överens om att avvakta så att AA vid hemkomsten skulle beskriva vilka arbetsförhållanden som hon ansåg hade orsakat hennes besvär. Denna beskrivning inkom till Försäkringskassan den 2 juni 2004. En ny kontakt togs av handläggaren den 14 juni 2004 och ytterligare handlingar inkom med anledning av detta från AA den 22 juni 2004.

text: Därefter blev ärendet liggande till den 13 december 2005 utan att några ytterligare åtgärder vidtogs. En förfrågan lämnades till försäkringsläkare den 13 december 2005 och svar på denna förfrågan mottogs den 28 december 2005. Ett förslag till beslut om livränta skickades till AA för kommunicering den 16 januari 2006. Under kommuniceringstiden ringde AA som då befann sig i USA och begärde att få två månaders anstånd med att inkomma med eventuella synpunkter på förslaget till beslut, eftersom hon först då skulle vara tillbaka i Sverige. Föredragningspromemorian sändes då till henne via e-post, så att hon fick ta del av förslaget till beslut. Handläggaren bedömde att det inte fanns skäl att bevilja två månaders anstånd. Ärendet avgjordes av socialförsäkringsnämnden den 28 februari 2006. Den 17 mars 2006 ringde AA handläggaren och efterfrågade underlag med bilageförteckning nummer 16, 17 och 18 (journalanteckningar från Odensala Hälsocentral, utlåtande från arbetslivstjänster samt utlåtande från AMI) som inte bifogats med förslaget till beslut om livränta. Bilagorna var upptagna i bilageförteckningen i föredragningspromemorian, men fanns inte med när förslag till beslut skickades till AA samt vid socialförsäkringsnämndens sammanträde. Kopior på de saknade handlingarna skickades till AA den 21 mars 2006 och handläggaren meddelade AA att hon inte ansåg att de saknade underlagen skulle ha förändrat utgången i ärendet. Det som framgår av utlåtanden från arbetslivstjänster och AMI framgick även av föredragningspromemorian.

text: Yttrande

text: Angående att anstånd inte har beviljats I samband med att ett förslag till beslut om livränta kommunicerades den 26 januari 2006 begärde AA att få två månaders anstånd med att inkomma med eventuella synpunkter på förslaget till beslut och underlaget i ärendet. Hon befann sig för tillfället i USA och skulle inte vara tillbaka i Sverige förrän efter två månader. Föredragningspromemorian sändes då till AA via e- post, så att hon fick ta del av förslaget till beslut. Handläggaren bedömde att det inte fanns skäl att bevilja två månaders anstånd. Det var inte troligt att AA skulle kunna tillföra några handlingar som skulle förändra förslaget till beslut om livränta, och hon bedömdes ha rimlig tid för att ta del av handlingarna och inkomma med synpunkter. AA fick besked om att anstånd inte beviljades. Vad gäller begäran om anstånd har JO tidigare i inspektionsprotokoll, dnr 719-2002, uppgivit följande: JO anförde att om parten eller i förekommande fall partens ombud begär anstånd med att utveckla sin talan bör självfallet anståndsbegäran vara motiverad. Enligt JO:s uppfattning bör försäkringskassan i annat fall vara restriktiv med att bevilja anstånd och generellt sett också vara restriktiv med att bevilja alltför långa anstånd. JO erinrade om att försäkringskassan har ett ansvar för att driva ärendet framåt. Föredragningspromemorian sändes till AA via e-post, så att hon fick ta del av förslaget till beslut. Rimligen borde Försäkringskassan ha erbjudit sig att skicka hela underlaget till henne i USA. Angående beslutsunderlag som har saknats Bilagorna 16, 17 och 18 som var upptagna i bilageförteckningen i föredragningspromemorian fanns inte med när förslag till beslut om livränta skickades till AA. De var heller inte med vid socialförsäkringsnämndens sammanträde den 28 februari 2006. Det som framgår av utlåtanden från arbetslivstjänster och AMI framgick även av föredragningspromemorian. Försäkringsläkaren har haft tillgång till samtliga handlingar när den medicinska bedömningen gjordes. AA hade i samband med kommuniceringen av förslag till beslut om helt sjukbidrag tagit del av de bilagor som nu har saknats.

text: Det är olyckligt att samtliga handlingar inte har funnits med i det underlag som skickats till AA samt vid socialförsäkringsnämndens sammanträde. Det är beklagligt att ett fel av denna typ har begåtts och en ursäkt har framförts till AA när felet upptäcktes. Naturligtvis ska samtliga handlingar som ligger till grund för ett beslut finnas med vid kommunicering och som underlag för socialförsäkrings–nämnden, vilket de också gör i normalfallet. Angående handläggningstiden i arbetsskadeärendet Försäkringskassan fick den 24 augusti 2000 in ett första yrkande om livränta från AA. Försäkringskassans utredning av ärendet påbörjades genom att en handläggare tilldelades ärendet och tog kontakt med AA i mars 2004. Därefter blev ärendet liggande mellan juni 2004 och december 2005 utan att några ytterligare åtgärder vidtogs. I början av 2000-talet var ärendemängden inom arbetsskador mycket hög och det fanns inte tillräckliga resurser. Detta medförde en mycket hög arbetsbelastning för de handläggare som arbetat med utredning av arbetsskador, vilket har inneburit att handläggningstiderna överlag har varit långa i arbetsskadeärenden. Någon annan förklaring än att handläggaren haft för hög arbetsbelastning finns inte till varför ärendet blivit liggande innan det startades upp samt en lång period utan att utredning gjorts. Försäkringskassan beklagar det inträffade. För att komma till rätta med de långa handläggningstiderna satsade Försäkringskassan i Jämtland under våren 2005 stora resurser på att öka bemanningen på arbetsskadeavdelningen. Stora satsningar har även gjorts av Försäkringskassan centralt under 2006 för att korta ner handläggningstiderna. Samtliga ärenden inkomna före den 1 januari 2006 handläggs vid särskilda kontor, vilket har givit länsorganisationerna inom Försäkringskassan möjlighet att fokusera på nyinkomna ärenden. Målsättningen är att samtliga ärenden ska avgöras inom 120 dagar från det att ansökan inkom. För att detta mål ska nås arbetas det aktivt med mål- och resultatuppföljningar. Försäkringskassan beklagar än en gång de olyckliga omständigheterna i ärendet.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon tillbakavisade därvid Försäkringskassans påstående om att föredragningspromemorian hade skickats till henne i USA.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan har genom ett beslut den 28 februari 2006 avslagit AA:s ansökan om livränta. AA har överklagat beslutet till Länsrätten i Jämtlands län (mål nr 509-06). Länsrätten har ännu inte avgjort målet.

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Undantag från huvudregeln kan ske bl.a. när det är uppenbart att det inte är nödvändigt att kommunicera. Gynnande beslut, t.ex. bifall till en ansökan, kan fattas utan föregående kommunicering. Det kan även vara uppenbart onödigt att kommunicera material i ärenden med negativ utgång, t.ex. om materialet saknar eller har ett mycket begränsat värde.

text: När det gäller kommunicering av beslutsunderlag i ärenden som ska föredras i och beslutas av socialförsäkringsnämnd bör enligt Försäkringskassans Vägledning 2001:12, Socialförsäkringsnämnder, den försäkrade kommuniceras

text: föredragningspromemorian med eventuella bilagor och föredragandens förslag till beslut (se även JO 1996/97 s. 319 och 322).

text: JO har i flera ärenden uttalat att Försäkringskassan bör vara restriktiv med att bevilja anstånd och generellt sett också vara restriktiv med att bevilja alltför långa anstånd när det inte framförts några skäl för begäran om anstånd. Enligt min mening är det emellertid uppenbart att det förhållandet att en försäkrad på grund av semester eller liknande inte har kunnat ta del av det material som Försäkringskassan har kommunicerat med honom eller henne utgör ett fullgott skäl att bevilja anstånd. Om anstånd vägras i ett sådant fall innebär det i princip att bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen

text: åsidosätts. I det aktuella fallet har visserligen hävdats i remissvaret att Försäkringskassan kommunicerade föredragningspromemorian med AA via e-post. Detta har dock bestridits av AA. Oavsett vilket anser jag att AA borde ha beviljats anstånd i ärendet. Jag vill i denna del tillägga att jag finner Försäkringskassans uttalande om att det inte var ”troligt” att AA skulle kunna tillföra några handlingar som skulle förändra förslaget till beslut om livränta något anmärkningsvärt. Ett sådant synsätt tyder enligt min mening på bristande förståelse för kommuniceringsskyldighetens grundläggande betydelse för den enskildes rättssäkerhet.

text: Det material som skickades till AA:s hemadress var inte heller komplett utan vissa bilagor till föredragningspromemorian saknades. Samma brist vidlådde också socialförsäkringsnämndens material vid sammanträdet då AA:s ärende avgjordes. Sådana misstag är naturligtvis inte acceptabla. Jag vill här återigen framhålla kommuniceringsskyldighetens betydelse för den enskildes rättssäkerhet.

text: När det, slutligen, gäller handläggningstiden i ärendet kan jag inledningsvis konstatera att AA:s ansökan kom in till kassan i augusti 2000 och att beslut i ärendet meddelades först i februari 2006. En så utdragen handläggning strider mot bestämmelsen i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: enligt vilken varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till Försäkringskassans handläggning av AA:s ansökan om livränta. Eftersom Försäkringskassan synes införstådd med bristerna i handläggningen och, såvitt gäller handläggningstiden, vidtagit åtgärder för att förhindra en upprepning av det inträffade anser jag att ytterligare uttalanden från min sida inte är nödvändiga.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om myndighetsutövning och därmed kommuniceringsskyldighet förelegat hos Arbetsmarknadsstyrelsen i ett ärende rörande åtalsanmälan

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA inkom i egenskap av ombud för BB med en anmälan mot förre chefsjuristen vid Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), CC. AA klagade på att CC bedrivit ”förundersökning utan författningsstöd” rörande BB och inte informerat denne om att en utredning pågick. Han var också missnöjd med att uppgifterna om BB sammanställdes i en åtalsanmälan som till förvillelse liknade en stämningsansökan och gav ett vilseledande intryck av att sakomständigheterna var till alla delar klarlagda.

type: stycke

text: Av anmälan framgick i huvudsak följande. I sin anställning vid en länsarbetsnämnd skötte BB handläggningen av ansökningar från företag om ekonomiskt stöd för kompetensutveckling. I januari 1995 fick han veta att denna verksamhet skulle upphöra under 1997. Bl.a. av detta skäl planerade han att starta ett eget företag. Han fick möjlighet att förbereda sin verksamhet tillsammans med ett företag som han kommit i kontakt med i samband med sitt arbete vid länsarbetsnämnden. AMS missförstod dock dessa åtgärder och började i hemlighet utreda hans förhållanden. BB tillfrågades i augusti 1996 om han hade anmält bisyssla till myndigheten men fick ingen information om vad som pågick. Han fick kännedom om AMS agerande först då han i en morgontidning läste att åtal väckts mot honom.

text: Utredning

text: Efter att muntliga upplysningar inhämtats remitterades ärendet för yttrande till AMS. CC redogjorde i remissvaret för sin handläggning och uppgav därvid bl.a. följande.

text: Jag är chef för AMS Juridiska enhet. Den juridiska enheten har enligt AMS organisationsplan samt ansvars- och beslutsordning ansvar för bl.a. personalansvarsfrågor, d.v.s. ärenden som ska prövas i AMS personalansvarsnämnd. Personalansvarsnämnden prövar frågor som avses i

text: 19 § verksförordningen (1995:1322)

text: för anställda inom Arbetsmarknadsverket (12 § instruktionen /1988:1139/ för Arbetsmarknadsverket). Enligt

text: 19 § verksförordningen

text: skall personalansvarsnämnden pröva bl.a. frågor om skiljande från anställning på grund av personliga förhållanden samt åtalsanmälan.

text: Enligt 2 § arbetsordningen för AMS, som har beslutats av AMS styrelse, är jag också ledamot av personalansvarsnämnden. Jag kom första gången i kontakt med ärendet rörande BB genom en skrivelse från länsarbetsdirektören i dåvarande Malmöhus län DD och internrevisorn EE, som kom till AMS den 9 oktober 1996 – – – . I skrivelsen uttalade Länsarbetsnämnden att dess internrevision rapporterat om misstänkta oegentligheter med två inblandade företag. Det framfördes också att granskningen omfattat omständigheterna kring en anställd handläggare och misstanke om hans delaktighet. Denne handläggare var BB. Det framgick vidare av skrivelsen att BB sedan den 2 september 1996 hade andra arbetsuppgifter. Till skrivelsen fogades två pärmar med ett omfattande utredningsmaterial från internrevisionen – – –. Enligt min bedömning fanns det i det översända materialet skäl för misstankar om att BB kunde ha gjort sig skyldig till brott. Jag samrådde därför med personalansvarsnämndens ordförande, som är AMS generaldirektör, om en tidpunkt för sammanträde i personalansvarsnämnden som var den instans som skulle avgöra om misstankarna skulle leda till en åtalsanmälan eller om de inte räckte till för detta. Förutsättningarna för en åtalsanmälan anges i

text: 22 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning på så sätt att den som är skäligen misstänkt för att i sin anställning ha begått brott skall anmälas till åtal, om misstanken avser 1) brott enligt

text: 20 kap.

text: och

text: 2 §§

text: samt

text: 3 § första stycket

text: brottsbalken

text: , 2) annat brott, om det kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Den 10 oktober 1996 uppdrog jag åt min sekreterare att kalla personalansvarsnämnden till sammanträde den 18 oktober 1996 för att behandla frågan om ifrågasatta personaladministrativa åtgärder beträffande BB. Formuleringen var den som AMS brukar använda beträffande ärenden som ska behandlas i personalansvarsnämnden. Inför sammanträdet i personalansvarsnämnden upprättade jag den 15 oktober 1996 en PM som sammanfattade misstankarna mot BB enligt internrevisionens utredning. I ärendet kom ytterligare utredning in från revisorn EE. Eftersom misstankarna bl.a. innefattade att BB hade haft otillbörliga affärskontakter i sin anställning inom ramen för ett privat företag skaffade jag också in registreringsbevis och bolagshandlingar rörande det företaget från Patent- och Registreringsverket. Härefter föredrog jag ärendet vid personalansvarsnämndens sammanträde den 18 oktober 1996. I enlighet med min PM ansåg jag att BB var skäligen misstänkt för brott. Personalansvarsnämnden beslutade också enhälligt enligt mitt förslag att anmäla BB till åtal såsom skäligen misstänkt för mutbrott, tjänstefel, urkundsförfalskning och medhjälp till bedrägeri. Samma dag den 18 oktober 1996 skickade jag åtalsanmälan till åklagarmyndigheten i Malmö. Jag utformade åtalsanmälan i allt väsentligt i enlighet med den PM som jag upprättat och föredragit för personalansvarsnämnden. En av revisionspärmarna skickades med. Samma dag, alltså den 18 oktober 1996, utformade jag vidare en underrättelse om tilltänkt avskedande av BB. Beslutet om att underrätta BB om tilltänkt avskedande fattades av AMS generaldirektör. Skälet till underrättelsen var misstankarna om brott. BB:s fackliga organisation varslades samtidigt om det tilltänkta avskedandet. Den 27 januari 1997 höll jag överläggningar med BB:s fackliga organisation på organisationens begäran i frågan om tilltänkt avskedande. Parterna konstaterade därvid att frågan om avskedande inte kunde avgöras ännu eftersom bl.a. BB bestred brott. Överläggningarna bordlades därför i avvaktan på resultatet av AMS åtalsanmälan. Härefter tog jag inte någon annan befattning med ärendet, förrän beslut från åklagarmyndigheten kom till AMS, än att muntligen besvara en del frågor från åklagarmyndigheten om Arbetsmarknadsverkets regler och rutiner omkring handläggning av sådana ärenden som BB handlagt.

text: Sedan AMS sommaren 1997 fått del av beslut varigenom åklagarmyndigheten lagt ner delar av förundersökningen mot BB anmälde jag saken vid ett sammanträde i personalansvarsnämnden den 27 augusti 1997. Personalansvarsnämnden fattade inte något beslut med anledning av detta och det konstaterades att ärendet skulle beredas vidare i den del det avsåg varslet om avsked. Några ytterligare åtgärder vidtog jag inte förrän jag den 28 januari 1998 fick del av ett beslut den 19 januari 1998 av åklagarmyndigheten varigenom återstående delar av förundersökningen mot BB lagts ned. Detta föranledde mig att vid ett sammanträde i personalansvarsnämnden den 16 februari 1998 föredra hela ärendet på nytt varefter personalansvarsnämnden på mitt förslag beslutade att avskriva frågan om avskedande av BB från fortsatt handläggning. Om detta underrättade jag samma dag länsarbetsdirektören i Skåne län och den fackliga organisationen. Jag har inte bedrivit någon förundersökning. Jag har handlagt ärendet på det sätt som är rutin vid AMS juridiska enhet i personalansvarsärenden. Jag ansvarar för dessa rutiner. Jag anser mig ha följt de bestämmelser som gäller vid misstankar om brott av en anställd inom Arbetsmarknadsverket. Det är riktigt att BB inte fick del av misstankarna mot honom innan ärendet föredrogs i personalansvarsnämnden. Det finns ingen skyldighet för myndigheten att underrätta en anställd om misstankar om brott innan myndigheten tar ställning i frågan om åtalsanmälan. Enligt min mening gäller inte bestämmelserna i

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: eftersom det inte är fråga om att avgöra ett ärende om myndighetsutövning utan endast ett led i beredningen av ett sådant ärende. Det kan ibland t.o.m. vara olämpligt att underrätta en anställd om sådana misstankar, antingen därför att det kan försvåra en kommande brottsutredning eller därför att misstankarna är ogrundade. Det har därför inte funnits en sådan rutin vid AMS juridiska enhet att en anställd ska få tillfälle att yttra sig över brottsmisstankar utan sådana yttranden har bara begärts in i de fall där det varit nödvändigt för att myndigheten skulle kunna ta ställning till om det förelåg en skälig misstanke om brott. I detta fall ansåg jag inte att det var nödvändigt med något sådant yttrande för att kunna bedöma styrkan i misstankarna utan jag ansåg att det material som översänts från Länsarbetsnämnden var tillräckligt för att personalansvarsnämnden skulle kunna ta ställning. Det restes inte heller några krav i personalansvarsnämnden på att utredningen skulle kompletteras med yttrande från BB utan nämnden fattade beslut på det material som förelåg. Jag har svårt att se att det skulle vara något fel i att utforma åtalsanmälan på ett sådant sätt att det misstänkta brottet beskrivs detaljerat och konkret ungefär som är vanligt i en stämningsansökan. Jag [vet inte, JO:s anmärkning] var den berörda tidningen fått sina uppgifter ifrån. Något ansvar för detta har jag inte. Tvärtom har jag på en fråga från en journalist vid en skånetidning vägrat att uttala mig med hänvisning till förundersökningssekretessen. Jag minns dock inte när detta skedde. Jag anser att jag handlat helt inom mitt ansvarsområde och i enlighet med de regler som gäller för min, den juridiska enhetens och AMS verksamhet när det är fråga om misstankar om brott av en anställd.

text: AMS, genom dåvarande generaldirektören FF, tillade för egen del följande.

text: AMS delar den uppfattning och beskrivning av ärendet som förre chefsjuristen CC givit uttryck för – – – . AMS kan således ej se att något fel förevarit beträffande handläggningen av ärendet.

text: I beslut den 8 oktober 1999 anförde stf. JO Ekberg följande.

text: Bedömning

text: Åtalsanmälan AA har i sin anmälan gjort gällande att AMS genom CC bedrivit ”förundersökning utan författningsstöd”.

text: Som angetts i remissvaret föreskrivs i 22 § lagen om offentlig anställning att den som är skäligen misstänkt för att i sin anställning ha begått brott skall anmälas till åtal om misstanken avser brott enligt

text: 20 kap.

text: och

text: 2 §§

text: samt

text: 3 § första stycket

text: brottsbalken

text: eller annat brott, om det kan antas föranleda någon annan påföljd än böter.

text: I 12 § förordningen med instruktion för Arbetsmarknadsverket anges att personalansvarsnämnden vid AMS prövar frågor som avses i

text: 19 § verksförordningen

text: för anställda inom Arbetsmarknadsverket. En av de frågor som anges i nämnda bestämmelse i

text: verksförordningen

text: är fråga om åtalsanmälan.

text: Författningsstöd föreligger således för AMS att pröva en anmälan om åtal avseende en person som är anställd vid Arbetsmarknadsverket. Det ligger också i sakens natur att viss utredning måste göras innan ställning kan tas i en dylik fråga.

text: AMS beslut om åtalsanmälan innefattar sådana bedömningar vilkas riktighet och lämplighet JO inte uttalar sig om. Den omständigheten att åtalet efter en tid lades ner av åklagaren medför inte med automatik att anmälan skulle ha varit ogrundad. Det rör sig här om värderingsfrågor i vilka det finns utrymme för olika uppfattningar utan att man för den sakens skull kan säga att någondera är direkt felaktig.

text: Handläggningen av AMS utredning I anmälan har vidare framförts klagomål över att BB inte varit informerad om att utredning pågick beträffande honom.

text: Statliga myndigheters ärendehandläggning regleras, om inte annan lag eller författning föreskriver annat, av

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser. Enligt huvudregeln i

text: 17 §

text: får ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. AMS har i remissvaret förklarat att det inte varit ”fråga om att avgöra ett ärende om myndighetsutövning utan endast ett led i beredningen av ett sådant ärende”. Det framgår inte klart om AMS härmed menar att ärendet avslutades hos AMS genom personalansvarsnämndens beslut om åtalsanmälan, men att detta ärende inte avsåg myndighetsutövning mot enskild eller om AMS anser att ärendet avslutades hos myndigheten först då beslut i frågan om avsked fattades. Enligt min mening utgör dock frågan om åtalsanmälan ett särskilt ärende som för AMS del avslutats i och med personalansvarsnämndens beslut att anmäla saken till åtal. Frågan är då om detta ärende avsåg myndighetsutövning mot enskild. Som framgår ovan är det endast i ett sådant fall som kommuniceringsskyldighet föreligger.

text: Något entydigt svar på frågan om vad som är myndighetsutövning ges inte i förarbetena (jfr

text: prop. 1971:30

text: , del 2, s. 330 f. och

text: prop. 1973:90 s. 397

text: ) och den praxis som har utvecklats är inte helt enkel att tolka.

text: Allmänt kan sägas att myndighetsutövning är uttryck för samhällets maktbefogenheter gentemot den enskilde, befogenheter som samhället har med stöd av lag eller

text: annan författning. När det gäller förhållandet mellan en statlig arbetsgivare och en anställd är ärenden om disciplinansvar exempel på myndighetsutövning (Hellners- Malmqvist; Nya

text: förvaltningslagen

text: , 5:e uppl. s. 136) medan ärenden om avskedanden inte anses vara myndighetsutövning eftersom en sådan rättshandling numera grundar sig på icke en offentligrättslig utan civilrättslig lag (

text: prop. 1993/94:65 s. 93

text: ). Av betydelse för bestämmande av vad som skall anses som myndighetsutövning är också att i princip endast ärenden som mynnar ut i bindande beslut omfattas av begreppet.

text: Tillämpat på personalansvarsnämndens handläggning av fallet BB kan det med ledning av det anförda konstateras att ärendet om hans eventuella avskedande från sin anställning vid myndigheten inte omfattas av begreppet myndighetsutövning. Detsamma får – som också AMS menar i sitt remissvar – gälla för ärendet om åtalsanmälan. Beslutet i nämnden i denna del var inte av någon bindande karaktär, utan innebar endast att nämnden på det material som ingivits av verkets internrevision bedömde att ansvarsfrågan skulle bli föremål för åklagarens prövning och att nämnden därför lämnade över ärendet till denne för vidare handläggning. AMS beslut hade således inte någon självständig rättsverkan gentemot BB.

text: Av det nu anförda följer att AMS inte hade någon skyldighet att i enlighet med föreskriften i

text: 17 § förvaltningslagen

text: kommunicera det föreliggande materialet med BB.

text: Detta utesluter dock inte att det i vissa fall kan vara motiverat att en myndighet i en situation som den föreliggande tar kontakt med den anställde för att kontrollera eller komplettera sitt beslutsunderlag. I andra fall kan en sådan åtgärd framstå som mindre lämplig då den skulle kunna försvåra en kommande brottsutredning. Det blir således en bedömningsfråga hur en myndighet skall gå till väga och omständigheterna i det enskilda fallet får bli utslagsgivande för myndighetens agerande.

type: avgorande


title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Härnösand för långsam och passiv handläggning av flera mål om kriminalvård. Även uttalanden om domstolens handläggningstider generellt i mål som inte är förtursmål

sammanfattning: JO har vid flera tillfällen tidigare kritiserat Förvaltningsrätten i Härnösand för alltför långa handläggningstider i mål som inte är förtursmål, bl.a. efter en inspektion av domstolen i april 2019 samt i två beslut från september och oktober samma år. I detta beslut får förvaltningsrätten kritik av chefsJO för långsam och passiv handläggning av flera mål om kriminalvård. I ett av målen uppgick handläggningstiden till drygt två år och två månader och i de övriga målen till mer än ett år och sju månader. Även om förvaltningsrätten inte kan lastas för hela fördröjningen borde domstolen enligt chefsJO ha vidtagit åtgärder i vissa delar av handläggningen för att driva målen framåt och säkerställa en kortare handläggningstid. ChefsJO konstaterar vidare att förvaltningsrätten har lagt ned ett stort arbete för att komma till rätta med balanserna av mål vid domstolen och att det har gett ett visst resultat. Samtidigt är handläggningstiderna alltjämt för långa i flera måltyper och statistik från Domstolsverket visar att handläggningstiderna för mål som inte är förtursmål totalt sett ökade under det gångna året, trots det arbete som domstolen lagt ned. Det är enligt chefsJO en mycket bekymmersam utveckling. Beslutet lämnas över till riksdagen, regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 januari 2020 framförde AA klagomål mot Förvaltningsrätten i Härnösand om långsam handläggning av förvaltningsrättens mål nr 2787-17, 542-18, 556-18, 659-18 och 1375-18. Målen rörde vissa frågor om tillämpning av fängelselagen, bl.a. telefontillstånd och innehav av personliga tillhörigheter i anstalt. Han anförde även att domstolen inte varit opartisk.

text: Utredning

text: Dagboksblad och beslut i de aktuella målen hämtades in från förvaltningsrätten och granskades.

text: JO uppmanade därefter att Förvaltningsrätten skulle yttra sig över anmälan och samtidigt besvara vissa allmänna frågor om domstolens handläggningstider. Frågorna framgår nedan av remissvaret.

text: I sitt remissvar den 6 juni 2020 anförde förvaltningsrätten bl.a. följande (bilagan har här utelämnats; JO:s anm.):

text: Handläggningen av förvaltningsrättens mål nr 2787-17, 542-18, 556-18, 659-18 och 1375-

text: 18 m.m.

text: Målen registrerades den 20 juli 2017 (mål nr 2787-17), den 14 februari 2018 (mål nr 542-18), den 6 februari 2018 (mål nr 556-28), den 14 februari 2018 (mål nr 659-18) respektive den 29 mars 2018 (mål nr 1375-18). Den 26 april 2018 kontaktades förvaltningsrätten av klaganden som önskade återkalla aktuella mål. Förvaltningsrätten informerade klaganden om att återkallelsen behövde göras skriftligen. Klaganden uppgav att han skulle komma in med en sådan återkallelse när han fick tid till det vilket enligt klaganden kunde dröja med anledning av att han var upptagen med en pågående process. Den 5 december 2018 kontaktade domstolen klaganden eftersom någon skriftlig återkallelse inte kommit in i målet. Klaganden uppgav då att han önskade en prövning av aktuella mål och en lista över pågående mål för att se vilka mål som han eventuellt skulle återkalla alternativt begära muntlig förhandling i. Den 28 december 2018 begärde klaganden att muntlig förhandling skulle hållas i målen. Klaganden upplyste även om att han hade ett ombud i målen. Den 4 februari 2019 informerades ombudet bland annat om att han hittills inte var ombud i tre av de aktuella målen. Den 10 februari 2019 meddelade ombudet att han inom kort skulle inge fullmakt. Den 26 februari 2019 beslutade domstolen att avslå klagandens yrkande om muntlig förhandling. Klaganden bereddes härvid tillfälle att slutföra sin talan senast den 13 mars 2019. Därefter har domstolen vid ett flertal tillfällen efter klagandens begäran därom medgett anstånd med att slutföra talan i målen. Klaganden fick slutligen anstånd till den 25 juni 2019. Den 17 juli 2019 slutförde klaganden talan i målen. Domstolen avgjorde målen den 14 oktober 2019.

text: Förvaltningsrättens bedömning Mål nr 2787-17 var klart för avgörande den 20 juli 2017. Därefter löpte cirka nio månader innan klaganden kontaktade domstolen för att återkalla överklagandet i bland annat aktuellt mål. Att målet inte avgjorts inom nio månader efter att det (för första gången) var klart för avgörande kan i sig bedömas som en brist i handläggningen. I normalfallet avgörs aktuell måltyp inom sex månader. Gemensamt för aktuella mål är att klaganden vid ett tillfälle under handläggningen önskade återkalla överklagandena. Klaganden uppgav härvid att en skriftlig återkallelse kunde dröja. När ett skriftligt besked om återkallelse inte hade kommit in till domstolen efter cirka sju månader tog domstolen kontakt med klaganden. I aktuell situation får klaganden själv anses ha haft ett visst ansvar för att återkomma till domstolen med någon form av besked. Det kan å andra sidan även diskuteras om domstolen redan inledningsvis borde ha bestämt en tid inom vilken klaganden senast borde ha lämnat ett skriftligt besked. Enligt förvaltningsrättens uppfattning får både domstolen och klaganden anses ha haft del i att handläggningen av målen i viss mån fördröjts i aktuellt avseende. Gemensamt för aktuella mål är också att det dröjde cirka sex veckor innan domstolen kontaktade ombudet i anledning av klagandens yrkande om muntlig förhandling. I detta ligger en viss brist i handläggningen. Domstolen borde ha sökt kontakt med ombudet något tidigare. I anmälan till JO påstås vidare att domstolen eller att någon medarbetare som handlagt målen inte varit opartisk. Efter utredning har förvaltningsrätten

text: emellertid inte kunnat finna att domstolen eller någon medarbetare som befattat sig med målen varit jävig. Förvaltningsrätten konstaterar sammanfattningsvis att domstolen borde ha kunnat agera snabbare i vissa delar av handläggningen av målen och därmed säkerställt en något kortare handläggningstid. I övrigt får handläggningen av målen anses ha skötts på ett godtagbart sätt. Bilaga: Yttrande från berörd domare, tf. rådman BB ____________________

text: Förvaltningsrätten har även anmodats att lämna en redogörelse för a) handlingstiderna generellt i vissa måltyper, skattemål, socialförsäkringsmål m.fl., b) vilka åtgärder som vidtagits efter JO:s inspektion den 9–11 april 2019 samt c) en prognos över domstolens handläggningstider avseende måltyper som behandlas under punkten a.

text: a) Redogörelse för handläggningstiderna generellt för måltyperna skattemål, socialförsäkringsmål, mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: , psykiatrimål, LVU, LVM, LOU, s.k. mängdmål (fastighetstaxering, folkbokföring, kriminalvårdsmål, körkort och studiestödsmål) och övriga mål.

text: Handläggningstider för samtliga mål sammantaget m.m. De uppgifter som lämnas om domstolens handläggningstider avser domstolens arbetsläge vid utgången av maj 2020. Under de senaste 12 månaderna har totalt 5 226 mål inkommit till domstolen. Det har avgjorts 5 433 mål. Vad gäller handläggningstiden för dessa mål kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader (från att målet kom in till domstolen till dess att det avgjordes) är 7,5 månader. Handläggningstiden i median är 5 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil (den så kallade 75 percentilen anger hur lång tid det tar att avgöra 75 procent av de inkomna målen) är 12,6 månader. Vid årsskiftet 2019/2020 var domstolens totala balansen 4 316 mål. Vid utgången av maj 2020 hade domstolen 3 759 mål i balans. Under aktuell period januari–maj 2020 inkom 2 232 mål och det avgjordes 2 889 mål. Domstolens totala balans har minskat med 557 mål under årets första fem månader.

text: Skattemål Under de senaste 12 månaderna har totalt 176 mål inkommit. Det har avgjorts 137 mål. Vad gäller handläggningstiderna för kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 10,4 månader. Handläggningstiden i median är 9,6 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 16,1 månader.

text: Socialförsäkringsmål Under de senaste 12 månaderna har 751 mål inkommit. Det har avgjorts 989 mål. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 15,8 månader. Handläggningstiden i median är 17,5 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 20,7 månader. Det kan härvid uppmärksammas att vid årsskiftet 2019/2020 var den totala balansen 1 254 socialförsäkringsmål. Vid utgången av maj 2020 hade domstolen 986 socialförsäkringsmål i balans. Under aktuell period januari–maj 2020 inkom 347 mål och det avgjordes 615 mål. Balansen har minskat med 268 mål under årets första fem månader.

text: Mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: Under de senaste 12 månaderna har 675 mål inkommit. Det har avgjorts totalt 685 mål. Vad gäller handläggningstiderna för dessa mål kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 6,0 månader. Handläggningstiden i median är 5,6 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 8,1 månader.

text: Psykiatrimål Under de senaste 12 månaderna har totalt 884 mål inkommit. Det har avgjorts 885 mål. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 0,4 månader. Handläggningstiden i median är 0,3 månader. Handläggningstiden i form av 75 percentil är 0,4 månader.

text: LVU Under de senaste 12 månaderna har totalt 183 mål inkommit. Det har avgjorts 179 mål. Vad gäller handläggningstiden för dessa mål kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 1,4 månader. Handläggningstiden i median är 1,2 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 1,6 månader.

text: LVM Under de senaste 12 månaderna har totalt 63 mål inkommit. Det har avgjorts 62 mål. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 0,5 månader. Handläggningstiden i median är 0,5 månader. Handläggningstiden i form av 75 percentil är 0,7 månader.

text: LOU Under de senaste 12 månaderna har totalt 52 mål inkommit. Det har avgjorts 72 mål. Vad gäller handläggningstiden för dessa mål kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 5,1 månader. Handläggningstiden i median är 5,7 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 7,2 månader.

text: Mängdmål Under de senaste 12 månaderna har totalt 549 mål inkommit. Det har avgjorts 595 mål. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 5,8 månader. Handläggningstiden i median är 3,8 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 9,8 månader.

text: Övriga mål Under de senaste 12 månaderna har totalt 1 891 mål inkommit. Det har avgjorts 1 820 mål. Vad gäller handläggningstiden för dessa mål kan följande nämnas. Den genomsnittliga handläggningstiden i månader är 8,4 månader. Handläggningstiden i median är 5,7 månader. Handläggningstiden angiven som 75 percentil är 12,9 månader.

text: b) Redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits efter JO:s inspektion den 9–11 april

text: 2019 för att förbättra handläggningstiderna

text: Domstolen inledde redan under våren 2019 samtal med Domstolsverket om domstolens ramanslag. Vid budgetdialog med Domstolsverket i augusti 2019 godtogs domstolens begäran om extra medel för att kunna anställa mer personal och därmed på sikt kunna möta måltillströmningen på ett bra sätt. För verksamhetsåren 2019 och 2020 har domstolen därför kunnat anställa mer personal. Nu har domstolen sammanfattningsvis utökat antalet ordinarie domare från sju till åtta. Rekryteringsprocessen av domare påbörjades i augusti 2019 och avslutades i december 2019. Två ordinarie domare har anställts med tillträde den 2 februari respektive den 1 maj 2020. Domstolen har under december 2019 även anställt en förstärkningsdomare från Förstärkningsstyrkan. Under hösten 2019

text: anställdes även tre föredragande jurister. De började att arbeta på domstolen i september 2019. Domstolen har även under februari och maj 2020 anställt två föredragande jurister. De började att arbeta på domstolen under maj respektive juni månad 2020. Under hösten avgår en ordinarie domare med pension och domstolen planerar nu för att rekrytera en ersättare. Domstolen har vidare inrättat och utvecklat en samordningsgrupp på enhet 1. I gruppen finns för närvarande sju samordnare. Deras uppgift är att tillsammans med beredningsansvarig domare följa upp målen på enheten. Uppföljningen syftar bland annat till att identifiera gamla mål, följa handläggningstiden av målen och föreslå åtgärder för att effektivisera handläggningen och avgöra målen snabbare. Domstolen har även inrättat och kunnat tillsätta personal till en särskild socialförsäkringsgrupp på enhet 2. Detta för att effektivisera handläggningen av socialförsäkringsmål. Gruppen arbetar bland annat med att identifiera gamla mål, följa upp handläggningen av socialförsäkringsmålen och planera för när målen ska avgöras. Domstolen har också inrättat en digitaliseringsgrupp som arbetar med digitaliseringsfrågor. Det pågår ett omfattande arbete med att digitalisera och därmed effektivisera målhanteringsprocessen i domstolen. Domstolen har övergått till en digitaliserad handläggning i skattemål, folkbokföringsmål, bolagsmål och psykiatrimål. Sedan den 25 maj 2020 är handläggningsprocessen i socialförsäkringsmålen digitaliserad. En annan åtgärd som vidtagits för att effektivisera handläggningen och frigöra mer tid för uppsättning av mål är att föredragande jurister och notarier inte längre åker med till sjukvårdsinrättningarna i Sundsvall och Östersund när muntliga förhandlingar hålls. Anteckningar i målen förs i stället genom att aktuell personal är närvarande via videolänk. Domstolen har även förbättrat introduktionen i arbetet för bland annat nyanställda notarier och föredragande jurister. Denna åtgärd har medfört att de senast anställda föredragande jurister under relativt kort tid kunnat påbörja en effektiv handläggning av socialförsäkringsmålen. Även nyanställda notarier har genom den nya introduktionen kommit snabbt in i sina arbetsuppgifter. Domstolen har vidare omfördelat arbetet i psykiatrimålen. Detta för att frigöra mer tid för notarier och föredragande jurister att upprätta förslag till avgöranden i mål. Domstolshandläggare på kansliet för nu bland annat anteckningar vid muntliga förhandlingar i målen. En annan åtgärd med samma syfte som genomförts är att tvångsmålen enligt LVU och LVM numera fördelas på fler personer än tidigare. Domstolen har numera även särskilda så kallade avarbetningsdagar varje månad. Vid dessa tillfällen arbetar domstolen med vissa utvalda måltyper exempelvis biståndsmål eller bolagsmål. Handläggningstiden för aktuella mål har då gynnats. Inför kommande verksamhetsperiod planerar domstolen bland annat att utöka personalen ytterligare, vidta ytterligare organisationsförändringar och digitalisera handläggningen i fler måltyper. En annan viktig fråga som domstolen måste lösa tillsammans med Domstolsverket är en utökning av befintliga lokaler. Det råder i dagsläget en brist på lokaler. Lokalbristen kan komma att hindra domstolen att anställa personal i den takt som domstolens verksamhet växer. Detta kan komma att försvåra domstolens möjligheter att ytterligare effektivisera handläggningen av målen och förbättra handläggningstiderna.

text: c) Prognos för domstolens handläggningstider

text: Domstolens totala balans har minskat med cirka 550 mål sedan årsskiftet. Domstolen ser en möjlighet att minska den totala målbalansen ytterligare under verksamhetsåret och därmed förbättra handläggningstiderna. Detta förutsätter

text: dock att domstolen får behålla befintlig personal, rekrytera ytterligare personal, inte på nytt drabbas av en mycket hög personalomsättning eller måltillströmning samt att lokalfrågan på sikt får en positiv lösning. En annan viktig omständighet är att smittspridningen av covid-19 inte drabbar domstolen på något avgörande sätt. Handläggningstiderna i socialförsäkringsmål är generellt för långa. Fler socialförsäkringsmål än tidigare har dock kunnat avgöras efter rekrytering och tillsättning av handläggare i socialförsäkringsgruppen. Under de senaste 12 månaderna har det kommit in cirka 751 socialförsäkringsmål. Domstolen har avgjort 989 mål. Sedan årsskiftet 2019/2020 har det kommit in 357 mål. Domstolen har avgjort 615 mål. Målbalansen avseende mål som är ett år gamla har minskat med 151 mål sedan årsskiftet. Målbalansen avseende mål som är äldre än ett och ett halvt år har minskat med 123 mål sedan årsskiftet. Domstolen prioriterar de äldsta socialförsäkringsmålen. Den förbättrade handläggningstakten har sin grund i att de senast anställda fördragande juristerna genom utbildning och erfarenhet nu kommit in i handläggningsprocessen på ett bra sätt. Till detta kommer att ytterligare domare börjat arbeta på domstolen. Handläggningstiderna kommer sannolikt att fortsätta att förbättras under verksamhetsåren 2020/2021. En målsättning är då att handläggningstiden (75 percentilen) minskar till cirka 16–18 månader. Domstolen har även avgjort fler mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: än tidigare. Handläggningstiden (75 percentilen) var under perioden 2018 (juni) – 2019 (juni) 11,5 månader. I dagsläget är handläggningstiden (75 percentilen) 8,1 månader. Det är sannolikt att handläggningstiden kommer förbättras ytterligare under verksamhetsåret. En målsättning är att handläggningstiden minskar till cirka 7 månader. Det kan även nämnas att domstolen planerar för att påbörja ett särskilt målprojekt för aktuell måltyp. Ett rekryteringsförfarande till projektet har inletts. Måltillströmningen för målkategorin övriga mål har ökat mycket kraftigt under de senaste åren. Domstolens målsättning är dock att handläggningstiden för övriga mål bör kunna minska från 12,9 (75 percentil) till 9–10 månader under verksamhetsåren 2020/2021. Domstolen har avgjort 987 mål sedan årsskiftet. Det har kommit in 766 mål under samma period. Handläggningstiderna i skattemålen har under det senaste året försämrats på grund av personalomsättning. Domstolen har dock efter en nyligen gjord rekrytering av en föredragande jurist målsättningen att handläggningstiderna (75 percentilen) ska minska till cirka 12–13 månader under verksamhetsåren 2020/2021.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Jag har även tagit del av statistik från Domstolsverket över omloppstiderna vid förvaltningsdomstolarna för 2018–2020. Statistiken visar bl.a. domstolarnas måluppfyllelse totalt, exklusive förtursmål och migrationsmål, i förhållande till regeringens verksamhetsmål om att 75 procent av de avgjorda målen ska ta sex månader att handlägga eller kortare. Av statistiken för 2020 framgår att omloppstiden vid Förvaltningsrätten i Härnösand uppgick till 15,1 månader. Vidare framgår att omloppstiden 2018 och 2019 var 13,3 månader.

text: Bedömning

text: Förvaltningsrättens handläggning av AA:s mål I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål vid förvaltningsrätten ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande under någon längre tid.

text: Av utredningen framgår att mål nr 2787-17 inleddes vid förvaltningsrätten den 20 juli 2017 och bedömdes vara klart för avgörande samma dag. AA:s övriga mål inleddes vid domstolen mellan den 6 februari och 9 mars 2018. När AA i april 2018 meddelade domstolen att han ville återkalla sina överklaganden hade det äldsta målet legat utan åtgärd i nio månader. Därefter dröjde det sju månader innan domstolen kontaktade AA på nytt och frågade om återkallelsen. Vidare dröjde det sex veckor innan domstolen kontaktade ombudet med anledning av AA:s yrkande om muntlig förhandling. Målen avgjordes av domstolen den 14 oktober 2019 och skrevs då av eftersom AA hade bytt anstalt och de aktuella frågorna därmed förfallit.

text: Handläggningstiden i de aktuella målen uppgick alltså till drygt två år och två månader i det äldsta samt mer än ett år och sju månader i de övriga. Även om förvaltningsrätten inte kan lastas för hela fördröjningen kan jag konstatera att domstolen borde ha vidtagit åtgärder i vissa delar av handläggningen för att driva målen framåt och säkerställa en kortare handläggningstid. Förvaltningsrätten kan inte undgå kritik för att inte ha gjort detta. Jag noterar särskilt att AA omplacerades till en annan anstalt innan målen avgjordes och att han därmed gick miste om en överprövning i sak av Kriminalvårdens beslut.

text: Vad AA i övrigt har anfört om brister i handläggningen föranleder inte några uttalanden från min sida. Handläggningstiderna generellt vid domstolen JO har vid flera tillfällen tidigare kritiserat förvaltningsrätten för långa handläggningstider. I ett beslut den 25 september 2019 fick förvaltningsrätten kritik för långsam handläggning av ett mål om bostadsanpassningsbidrag som det hade tagit över ett år och sex månader att handlägga (JO:s ärende med dnr 7304-2018). I det ärendet uppgav förvaltningsrätten att handläggningstiden i första hand hade berott på personalbrist, hög personalomsättning och en kraftig måltillströmning. JO uttryckte förståelse för att det hade varit en ansträngd arbetssituation vid domstolen men anförde att handläggningstiden ändå inte var acceptabel. I ett beslut den 22 oktober 2019 kritiserades domstolen för långsam handläggning av ett mål om sjukersättning som det hade tagit över ett år och fyra månader att handlägga (

text: JO 2020/21 s. 65

text: ). I beslutet uttalade JO bl.a. följande:

text: Förvaltningsrätten har också i detta ärende uppgett att handläggningstiden i AA:s mål har berott på en fortsatt personalbrist och en betydande personalomsättning samt en mycket kraftig måltillströmning även under tiden fram till augusti 2019. Detta är naturligtvis bekymmersamt. Så sent som den 9–11 april 2019 inspekterades förvaltningsrätten, och i ett protokoll daterat den 8 juli 2019 redogjorde JO för sina iakttagelser och bedömningar bl.a. när det gällde långsam handläggning av en mängd mål vid domstolen. De statistikuppgifter som

text: domstolen uppgav vid inspektionen i april 2019 visade då att de åtgärder som domstolen hade vidtagit för att minska handläggningstiderna hade gett ett bra resultat och att situationen var på väg att förbättras (se s. 1–7 i JO:s protokoll från inspektionen som finns publicerat på JO:s webbplats, dnr 2159-2019). Jag hoppas naturligtvis att den positiva utvecklingen fortsätter och att förvaltningsrätten snarast bryter det bekymmersamma läge som beskrivs i remissvaret i detta ärende. Förvaltningsrätten har i remissvaret redogjort för handläggningstiderna vid utgången av maj 2020 för de måltyper som inte är s.k. förtursmål. Av redogörelsen framgår att handläggningstiderna förbättrats och domstolens totala målbalans minskat sedan årsskiftet men att vissa måltyper, bl.a. socialförsäkrings- och skattemålen, fortfarande har generellt för långa handläggningstider. I remissvaret har domstolen även redovisat de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med handläggningstiderna.

text: Jag konstaterar att förvaltningsrätten har lagt ned ett stort arbete för att komma till rätta med balanserna av mål vid domstolen och att det fram till maj 2020 gav ett visst resultat. Det är glädjande att det arbetet fortskrider. Samtidigt var läget när remissvaret kom in alltjämt bekymmersamt på flera områden och domstolens prognos om förbättrade handläggningstider var beroende av flera externa faktorer, bl.a. tillgången till personal och en normal måltillströmning. Efter att ha tagit del av statistik från Domstolsverket för 2020 kan jag konstatera att förvaltningsrättens handläggningstider för mål som inte är förtursmål totalt sett ökade under det gångna året, trots det arbete som domstolen lagt ned. Det är en mycket bekymmersam utveckling.

text: Som JO tidigare har konstaterat är det ytterst riksdagen och regeringen som har ansvaret för att domstolarna klarar sina uppgifter och att de kan uppfylla de krav som ställs i

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: . Jag lämnar därför över beslutet till riksdagen, regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Avvisning Förvar Verkställighet

title: Fråga om ett avvisningsbeslut verkställts snarast möjligt

text: Bakgrund och utredning

text: AA anmälde Polismyndigheten i Stockholms län till JO. Anmälan avsåg handläggningen av ett avvisningsärende, där den som skulle avvisas fick sitta frihetsberövad sex dagar innan avvisningen verkställdes.

text: Anmälan remitterades till Polismyndigheten i Stockholms län. Av de handlingar myndigheten inkom med framgick inledningsvis följande.

text: Onsdagen den 9 april 2008 kl. 13.00 anlände den jordanske medborgaren BB till Arlanda med Turkish Airlines från Istanbul. BB hade visering för kortare tid än den period han avsåg att stanna i Sverige, enligt vad som framgick av hans färdhandlingar. Enligt polisens protokoll kunde han inte redogöra för sin vistelse och lämnade olika svar på kontrollfrågor. BB avvisades enligt beslut av polisintendent CC. När BB mottog avvisningsbeslutet motsatte han sig att frivilligt lämna Sverige; polisen gjorde då bedömningen att det fanns anledning att anta att han skulle komma att hålla sig undan, och det beslutades därför om förvar av BB i avvaktan på att avvisningen skulle verkställas. Polismyndigheten skickade en begäran till Kriminalvårdens transporttjänst, TPT, om hjälp av två personer att bevaka BB och se till att han kom tillbaka till Amman. TPT meddelade att de enbart hade en tjänsteman att skicka och frågade om en polisman kunde åka tillsammans med tjänstemannen. CC beslutade om förvar av BB och att en polisman skulle följa med på resan. Beslutet angående polismans medverkan underställdes avdelningschef DD av flygplanssektionens chef, kommissarie EE. DD:s beslut innebar att det inte skulle tas ut någon polisman på övertid för att bevaka resan på grund av att detta inte ansågs vara ett ärende där polis skulle utföra verkställigheten. TPT hade inte två personer tillgängliga förrän tisdagen den 15 april 2008 då avvisningen verkställdes. Under tiden mellan den 9 april och 15 april var BB placerad i förvar.

text: I sitt yttrande anförde polismyndigheten bl.a. följande.

text: Det kan konstateras att transporttjänsten inte kunde genomföra transporten i och med att de enbart hade en tjänsteman tillgänglig för uppdraget. Fråga kvarstår då om avvisningen inte kunde anstå och polismyndigheten därigenom skulle ha skickat en polisman.

text: I

text: 12 kap. 15 §

text: UtlL framgår att en polismyndighets beslut om avvisning skall verkställas snarast möjligt. I det aktuella fallet beslutades att BB skulle tas i förvar i enlighet med 10 kap. 1 § 2 st. p. 3 UtlL eftersom det var fråga om att verkställa ett avvisningsbeslut och BB motsatte sig att frivilligt lämna Sverige varför det fanns anledning att anta att han skulle hålla sig undan. BB satt sammanlagt i förvar i sex dagar. Den tidsfrist under vilken en utlänning kan vara i förvar fram till dess att tiden passerat för verkställighet ”snarast möjligt” är dock inte närmare angiven i vare sig praxis eller förarbeten och det är därför upp till den enskilde beslutsfattaren att tolka detta begrepp. När tidsgränsen för ”snarast möjligt” har löpt ut uppstår situationen att verkställigheten inte längre kan anstå och det är då nödvändigt att en polisman deltar i resan. Inledningsvis kan polismyndigheten konstatera att uppfattningen om att ansvaret för avvisningens verkställande övergår till kriminalvårdens transporttjänst är felaktig. Men mot bakgrund av att det framkommit att gränspolisavdelningen har varit i kontakt med transporttjänsten för att påskynda transporten anser polismyndigheten att gränspolisavdelningen ändå visat att den tagit ansvar för ärendet. Om den resan blivit av som bokades dagen innan den slutliga verkställigheten skedde, hade förvarstiden blivit ett dygn kortare. Vidare kan polismyndigheten konstatera att det saknas närmare vägledning i förarbeten och praxis om vilken tidsfrist som är acceptabel för att verkställigheten av avvisningen skall anses ha skett snarast möjligt. Dessa omständigheter samt det faktum att BB hade giltiga resehandlingar och därför kunnat resa tillbaka med vändande flyg om han hade varit samarbetsvillig, talar för att gränspolisen inte förfarit felaktigt. Med detta överlämnar polismyndigheten åt Justitieombudsmannen att ta slutlig ställning till frågan.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 12 kap. 14 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716)

text: ska polismyndigheten verkställa en polismyndighets beslut om avvisning. Av 15 § första stycket framgår bl.a. att en polismyndighets beslut om avvisning ska verkställas snarast möjligt.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut som sker med flygplan (

text: RPSFS 2005:3

text: , FAP 638-1). Enligt 6 § i föreskrifterna ska bevakning utföras av personal från Kriminalvårdens transporttjänst (TPT). Befattningshavare vid polismyndigheten ska användas endast om det föreligger särskilda skäl. I de allmänna råden ges exempel på situationer där särskilda skäl föreligger. Bland annat anges att särskilda skäl kan föreligga om TPT inte kan genomföra en verställighet och denna inte kan anstå.

text: Bedömning

text: I sitt beslut den 3 april 2009 uttalade JO Axberger följande.

text: Som framgått ska enligt

text: 12 kap. 15 § utlänningslagen

text: polismyndighetens beslut om avvisning verkställas ”snarast möjligt”. Polismyndigheten gjorde inledningsvis bedömningen att ”det var av vikt att BB avvisades snabbt”. Eftersom personal från Kriminalvårdens transporttjänst inte fanns att tillgå för bevakning krävdes att en polisman beordrades att tjänstgöra under övertid. Den befattningshavare som tog ställning till detta medgav med hänvisning till kostnadsaspekter dock inte något övertidsuttag. Verkställigheten fick därför anstå till dess att personal fanns tillgänglig hos Kriminalvården.

text: Lagstiftaren har inte preciserat vad som närmare avses med att en avvisning ska ske snarast möjligt. Regler av den innebörden har funnits med i utlänningslagstiftningen under lång tid. Fram till 1980 skulle utlänningen avvisas ”så snart det kan ske” eller ”så snart ske kan”. Att fastställa en exakt tidsfrist torde vara svårt med tanke på att regeln ska kunna tillämpas i flera olika typer av situationer. Det får emellertid antas att lagstiftaren avsett att avvisningen inte onödigtvis får fördröjas utan att den ska ske så snart den i det enskilda fallet praktiskt sett låter sig genomföras.

text: I detta fall var den som skulle avvisas frihetsberövad. Allmänt sett är det ytterst angeläget att ett frihetsberövande inte varar längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Att den som ska avvisas är frihetsberövad innebär således typiskt sett att en avvisning är mer brådskande än om vederbörande är på fri fot. I detta fall kunde frihetsberövandet ha upphört betydligt tidigare om polisen valt att använda sin egen personal för bevakningen. Inga andra skäl än kostnader för övertidsuttag har anförts för den lösning som nu i stället valdes. Att under de omständigheter som förelåg använda polisman för bevakning ter sig inte som en extraordinär åtgärd. Den hade varit i linje med vad som sägs i de allmänna råden om att polispersonal får användas då Kriminalvårdens personal inte kan genomföra verkställigheten och denna inte kan anstå. Avvisningen borde därför ha verkställts i enlighet med vad som ursprungligen planerades.

text: Av utredningen framgår att beslutet att avvakta verkställigheten fattades utifrån föreställningen att det var Kriminalvården som hade ansvaret för att avvisningen skedde i enlighet med

text: utlänningslagens

text: krav. Det är emellertid polismyndigheten som har detta ansvar. Det kan mot bakgrund av det inträffade finnas skäl för Rikspolisstyrelsen att överväga om dess föreskrifter behöver förtydligas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Bengtsfors kommun för bristfällig hantering av en s.k. barnutredning

sammanfattning: En utredning enligt 11 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, ska klarlägga om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd. Om det under denna s.k. barnutredning kommer fram att barnet är i behov av insatser från socialtjänsten ska nämnden utreda om insatserna kan ges på frivillig väg med stöd av bestämmelserna i SoL och, om detta inte är möjligt, överväga om det finns behov av ett ingripande med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Det är tänkt att frågorna om barnets hjälpbehov och hur detta ska tillgodoses ska behandlas inom ramen för en och samma utredning. I det aktuella ärendet har Kommunstyrelsen i Bengtsfors kommun bedrivit två barnutredningar i direkt följd under en sammanlagd tid om tio månader. I den första utredningen gjorde socialtjänsten bedömningen att barnet skulle placeras i familjehem. När föräldrarna inte samtyckte till en sådan insats avslutade socialtjänsten utredningen utan åtgärd och inledde samma dag en ny utredning för att utreda om barnet skulle ges vård med stöd av LVU. JO uttalar i beslutet att om kommunstyrelsen hade genomfört den första utredningen korrekt skulle socialtjänsten utifrån den utredningen ha kunnat ta ställning till om barnet var i behov av vård med stöd av LVU. Socialtjänstens hantering ledde till att utredningstiden blev alldeles för lång. JO kritiserar kommunstyrelsen för den bristfälliga hanteringen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade A.A. på socialtjänsten i Bengtsfors kommun. Hon uppgav bl.a. att socialtjänsten hade genomfört två barnutredningar om hennes dotter A. i direkt följd.

text: Till sin anmälan bifogade A.A. barnutredningarna.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Bengtsfors kommun (som ansvarar för socialtjänsten i kommunen) skulle yttra sig över det som A.A. hade uppgett i sin anmälan.

text: Kommunstyrelsen, sociala utskottet, anförde i ett yttrande bl.a. följande:

text: Handläggning

text: 160603 Utredning inleds enligt 11 kap. l § SoL med stöd av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL utifrån myndighetens egna iakttagelser. Beslutsfattare är l:e socialsekreterare B.B. A.A. och A. har tidigare varit placerade på Kristinedals familjebehandling vilken avslutas 160610 och A.A. och A. flyttar tillbaka till hemmet. Socialtjänstens oro för A. kvarstår efter familjebehandlingen och en utredning inleds för att utreda A:s behov och om det finns behov av stöd. 160930 Beslut om förlängd utredningstid med 2 månader enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. Beslutsfattare är IFO chef C.C. Skälet till förlängd utredningstid är att socialtjänsten inväntar referentsunderlag till utredningen samt sammanställning från Kristinedals behandlingshem. 161123 Beslutsunderlag kommuniceras med föräldrarna. Föräldrarna samtycker ej till föreslagen vård utanför hemmet i form av familjehemsplacering. 161130 Utredning inledd 160603 avslutas. 161130 Ny utredning inleds enligt 11 kap. l § SoL med stöd av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL med frågeställning om situationen för A. är så allvarlig att det finns behov av vård med stöd av LVU då föräldrarna ej samtycker till föreslagen vårdplan. Beslutsfattare är IFO chef C.C. Föräldrarna önskar inhämtning av ytterligare material och en utredningsplan upprättas 161208. 170330 Utredning inledd 161130 avslutas.

text: Myndighetens bedömning av handläggningen

text: Utredning har ej inletts i fråga om vårdnad, boende och umgänge enligt

text: föräldrabalken

text: utan i fråga om barnets behov enligt

text: 11 kap.

text: l § SoL. Frågan om vårdnadsöverflytt ligger ej till grund för utredning, dock förekommer samtal med föräldrarna i fråga om nämnden kan ansöka hos tingsrätten om att vårdnaden skall vara ensam för pappan utifrån att pappan säger att barnet bör bo hos honom och han anser att nämnden bör agera i frågan. Vid utredning inledd 161130 har båda föräldrarnas omsorgs- och föräldraförmåga utretts. Pappan har ifrågasatt varför barnet inte flyttar till honom när bedömningen är vård utanför eget hem i form av familjehemsplacering. Socialtjänsten är skyldig att utreda förhållanden hos båda föräldrarna även om barnet är boende hos mamman. Detta har inte inneburit att A. skall flytta till sin pappa och detta har inte heller framförts till föräldrar eller barn. Vid beslut om att förlänga utredningstiden 160930 saknas bedömning i fråga om det råder särskilda skäl för förlängning utifrån att det varken inväntades utredning vid polismyndigheten eller barn- och ungdomspsykiatrin. Utredning skall bedrivas skyndsamt och ej göras mer omfattande än nödvändigt. Bedömningen är att utredning inledd 161130 har haft den omfattning som krävts utifrån A:s situation. Dock finns det brister i handläggningen då det saknas individuell bedömning kring hur A. påverkats och utsätts av den situation som uppstår när det pågått utredning under så lång tid. Individ- och familjeomsorgen skall vidta nödvändiga åtgärder i form av kontinuerliga kontroller av ärenden och handläggningen. Under utredning inledd 161130 har det funnits ett stort material att arbeta med då A. varit aktuell vid socialtjänsten under lång tid. Ett stort antal mail med frågor och ansökningar har inkommit till socialtjänsten under utredningstiden från i första hand mamman men även från pappa och föräldrarnas ombud. Berörda befattningshavare är ej kvar i tjänst inom Individ- och familjeomsorgen och har därav ej kommit till tals.

text: A.A. kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade in vissa handlingar från socialtjänsten.

text: Bedömning

text: Socialnämnden ska enligt

text: 11 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan leda till någon åtgärd av nämnden. I

text: 11 kap. 2 §

text: SoL finns det särskilda bestämmelser som rör en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd (en s.k. barnutredning). I paragrafen anges att under en barnutredning får socialnämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Socialnämnden får besluta att förlänga utredningen för viss tid om det finns särskilda skäl.

text: Tidsfristen om fyra månader är en maximitid inom vilken en utredning ska slutföras. Bestämmelsen har kommit till bl.a. för att undvika att påbörjade utredningar står öppna under lång tid utan att bli ordentligt avslutade (

text: prop. 1996/97:124 s. 109

text: ). Om det finns särskilda skäl får nämnden fatta beslut om att förlänga utredningstiden. Sådana särskilda skäl är t.ex. att en barnpsykiatrisk utredning eller en polisutredning som rör ett brott mot barnet inte kan slutföras inom den föreskrivna tiden (propositionen s. 180). En annan situation när det kan bli aktuellt att förlänga utredningstiden är om det i slutet av en barnutredning kommer fram nya uppgifter som kan påverka bedömningen. Socialnämnden får dock inte avsluta en utredning och direkt inleda en ny utredning för att på så sätt förlänga utredningstiden. Fyramånadersfristen skulle då bli verkningslös (se bl.a. JO:s beslut den 12 september 2017, dnr 2565- 2016).

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Socialtjänsten i Bengtsfors kommun inledde en utredning om A. den 3 juni 2016. Den 30 september 2016 fattades ett beslut om att förlänga utredningstiden med två månader. Socialtjänsten gjorde bedömningen att A. skulle placeras i familjehem. Föräldrarna meddelade den 23 november 2016 att de inte samtyckte till en sådan insats. Den 4 december 2016 avslutade socialtjänsten utredningen utan åtgärd och inledde samma dag en ny utredning för att utreda om A. skulle ges vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Den utredningen avslutades den 30 mars 2017.

text: Socialtjänsten har alltså bedrivit två utredningar om A. i direkt följd. Den sammanlagda utredningstiden uppgick till tio månader.

text: En barnutredning ska klarlägga om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd. Om det kommer fram att barnet är i behov av insatser från socialtjänstens sida ska den klarlägga om insatserna kan ges på frivillig väg med stöd av bestämmelserna i SoL. Om vårdnadshavarna och barnet, om det har fyllt

text: 15 år, inte samtycker till de insatser som nämnden föreslår finns det inte förutsättningar för att bevilja insatserna med stöd av SoL. Från denna huvudregel finns det visserligen en del undantag, men de är inte av intresse i det här ärendet. Om en insats inte kan ges med samtycke finns det fall när barnets behov av skydd eller stöd är så stort att vård kan behöva ges utan samtycke. Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i LVU.

text: En barnutredning ska således belysa om barnet har behov av en insats från socialtjänstens sida och om hjälpen kan ges på frivillig väg. Om det inte är möjligt behöver nämnden överväga om det behövs ett ingripande med stöd av LVU. En väl utförd barnutredning ska ge svar på dessa frågor. Jag kan i denna del rent allmänt hänvisa till Socialstyrelsens publikation Barn och unga i socialtjänsten (2008) s. 82. Där sammanfattas vad en barnutredning kan mynna ut i.

text: Om den första utredningen hade genomförts korrekt skulle socialtjänsten på grundval av den utredningen ha kunnat ta ställning till om A. var i behov av vård med stöd av LVU. Socialtjänstens hantering ledde till att utredningstiden blev alldeles för lång.

text: Bestämmelsen om utredningstid är grundläggande i socialtjänstens verksamhet. Att utredningen drog ut på tiden är givetvis inte tillfredsställande. Allvarligare är dock att socialtjänsten i kommunen verkar anse att frågan om vård enligt LVU bör hanteras inom ramen för en särskild utredning. Som framgår av det som jag har anfört tidigare är det dock inte tänkt att frågan om insatser enligt LVU ska behandlas i en särskild utredning, utan frågorna om barnets hjälpbehov och hur detta ska tillgodoses ska behandlas inom ramen för en och samma utredning.

text: Kommunstyrelsen förtjänar kritik för den bristfälliga hanteringen.

text: Omständigheterna är sådana att jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg (IVO), som är ordinarie tillsynsmyndighet för socialtjänsten, för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Tillsyn

title: En kommuns samverkan med en annan kommun inom djurskyddsområdet har inte ansetts ha stöd i lag

text: Initiativet

text: Vid JO Berggrens inspektion den 5–7 juni 2000 av Miljönämnden i Vellinge kommun uppgav kommunens förvaltningschef att en djurskyddsinspektör anställd i Trelleborgs kommun utövar tillsyn också i Vellinge kommun och då fattar beslut i Vellinge kommuns namn. Han ifrågasatte om sådana ”köp av tjänster” var förenliga med lagstiftningen.

text: Med anledning av uppgifterna inleddes utredning.

text: Utredning

text: Miljönämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande rörande de närmare formerna för det angivna samarbetet mellan Trelleborgs kommun och Vellinge kommun. Miljönämnden anförde i sitt remissvar bl.a. följande.

text: I Vellinge kommuns fall förhåller det sig för närvarande på det sättet att kommunen hyr djurskyddsinspektören i Trelleborg som då under två till tre månader per år utför den obligatoriska myndighetskontrollen beträffande djurskyddet. Sådant förfarande förekommer allmänt i Sveriges kommuner. – – – I vårt fall utför tjänstemannen från Trelleborg inspektioner och meddelar därvid råd och anvisningar på platsen till berörd djurhållare. Föreläggande eller förbud för viss verksamhet inom djurkontrollen beslutas alltid av miljönämnden. Beträffande debitering av tillsynsavgift undertecknas dessa beslut av miljödirektören i Vellinge. Med hänsyn till att även begreppet råd är att betrakta som myndighetsutövning bör instruktionen till djurskyddsinspektören justeras så att vederbörande endast rapporterar till miljöförvaltningen och ärendet därefter handlägges av Vellinge kommuns personal. Huruvida denna åtgärd är tillfyllest eller om ytterligare åtgärder också behöver vidtagas avvaktar miljönämnden JO:s bedömning. – – –

text: I beslut den 17 juni 2002 anförde JO Berggren följande.

text: En kommun är enligt lag skyldig att förse sina medlemmar med viss samhällsservice, s.k. obligatoriska verksamheter. Det kan röra sig om t.ex.

text: socialtjänst, skola, renhållning, djurskydd m.m. Därutöver kan kommunen frivilligt tillhandahålla andra tjänster.

text: Enligt den s.k. lokaliseringsprincipen (

text: 2 kap. 1 § kommunallagen

text: , 1991:900) skall den verksamhet som en kommun bedriver vara av allmänt intresse och ha anknytning till det egna geografiska området eller de egna medlemmarna. En kommun får inte ha hand om sådana angelägenheter som det ankommer enbart på staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan att sköta. För att en kommun skall få göra undantag från denna princip krävs, oavsett om uppgiften innefattar myndighetsutövning eller inte, att det finns ett uttryckligt lagstöd för ett sådant agerande. I rättspraxis har dock accepterats att en kommun säljer tillfällig överskottskapacitet på marknaden, varvid får förutsättas en motsvarande möjlighet att köpa denna kapacitet. I begreppet tillfällig ligger att det inte får röra sig om ett permanent arrangemang (

text: prop. 1995/96:167

text: s.11–12 och 38 f.).

text: Lagstiftaren har inom vissa områden gjort det möjligt för en kommun att närmare samverka med andra kommuner. På miljöområdet t.ex. kan en kommun enligt

text: 26 kap. 7 § miljöbalken

text: ge en annan kommun i uppdrag att utföra tillsyn och att göra utredningar inom uppdragsgivarens område samt delegera beslutanderätt till en anställd i den andra kommunen. Andra områden där det införts möjligheter – och i vissa fall en skyldighet – att samarbeta över kommungränserna är t.ex. räddningstjänsten (9 och 11 §§ räddningstjänstlagen, 1986:1102) och alkohollagstiftningen (

text: 7 kap. 16 § alkohollagen

text: , 1994:1738).

text: Några motsvarande bestämmelser finns dock inte inom djurskyddsområdet. Enligt

text: 24 § djurskyddslagen (1988:534)

text: utövas djurskyddstillsynen i en kommun av kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd eller nämnd med motsvarande funktion. Nämnden är skyldig att ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt.

text: Förslag har framförts om införande av möjligheter till kommunal samverkan även inom djurskyddsområdet. I betänkandet Offentlig djurskyddstillsyn (

text: SOU 1996:13

text: ) föreslogs att frågan om samverkan skulle lösas genom en reglering i

text: djurskyddslagen

text: om delegering av beslutanderätt till anställda i andra kommuner och om möjlighet för en kommun att genom avtal överlåta djurskyddsuppdrag åt en annan kommun (s. 70–71). Förslaget ledde dock inte fram till någon lagändring. Förslag har också väckts om förstatligande av den lokala djurskyddstillsynen. I regeringens proposition 2001/02:189, som överlämnades till riksdagen den 6 juni 2002, föreslås att en ny central djurskyddsmyndighet inrättas. Huvudmannaskapet för den lokala tillsynen skall dock ligga kvar hos kommunerna. I frågan huruvida kommunerna borde få rätt att samverka även inom djurskyddsområdet lämnas inte något besked, utan regeringen skall arbeta vidare med inriktningen att en proposition i ärendet skall kunna föreläggas riksdagen i början av år 2003 (s. 12).

text: Det nyss sagda innebär att det idag saknas möjligheter för en kommun att genom avtal anlita en annan kommun för att ombesörja djurskyddsuppdrag åt den förstnämnda kommunen. Detta gäller även för uppgifter som inte innefattar

text: myndighetsutövning. Den ordning som tillämpas av Miljönämnden i Vellinge kommun – att under några månader per år hyra in en djurskyddsinspektör från en annan kommun – saknar således stöd i lag. Jag förutsätter att kommunen vidtar de ändringar i kommunens organisation som detta konstaterande motiverar. Jag vidtar därför inte någon annan åtgärd än att jag skickar ett exemplar av detta beslut till Jordbruksdepartementet samt till riksdagens miljö- och jordbruksutskott.


avgjordAv: Kerstin André

title: I en grundskola omhändertog personal en s.k. laserpenna, tillhörig en elev. Pennan återlämnades först efter nära ett och ett halvt år. - Fråga om de rättsliga grunderna för omhändertagandet. Även kritik för dröjsmålet med att återlämna pennan

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

text: I en grundskola omhändertog personal en s.k. laserpenna, tillhörig en elev. Pennan återlämnades först efter nära ett och ett halvt år. – Fråga om de rättsliga grunderna för omhändertagandet. Även kritik för dröjsmålet med att återlämna pennan

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Holmsunds centralskola i Umeå kommun. Han anförde att skolan omhändertagit en laserpenna tillhörande hans son BB Sedan skolan nekat BB att få tillbaka laserpennan gjorde AA en polisanmälan om egenmäktigt förfarande. Förundersökning inleddes men lades ned. Sonen återfick inte pennan förrän efter nästan ett och ett halvt år.

text: Chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh behandlade i ett beslut den 17 augusti

text: 1999 (dnr 2329-1999) AA:s klagomål mot Polismyndigheten i Västerbottens län och Åklagarmyndigheten i Umeå.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Holmsund-Obbola kommundelsnämnd i Umeå kommun för utredning och yttrande. Nämnden anförde i sitt yttrande följande (hänvisningar till bilagor har utelämnats).

text: Kommundelsnämnden har tagit del av handlingarna och kommundelschefen har intervjuat berörd rektor och den då tjänstgörande områdeschefen. Skolan har ett ansvar för elevens säkerhet och välfärd under skoltid och skolan är ett enskilt område där regler fastställs för trevnad och trygghet för alla som vistas där. I skolan förekommer det att elever tar med sig föremål som kan vara till skada för andra om de används i korridorer och klassrum. Det kan gälla vattenpistoler, knivar, smällare och under en period var det vanligt med laserpennor i skolorna. När nya elever börjar på högstadiet i åk 7 erhåller de en skolkatalog med allmän information om skolan och även vilka ordningsregler och förhållningssätt som gäller på skolan. Den katalogen tar eleverna med sig hem så att även föräldrar får tillgång till den. Under hela skoltiden diskuteras och informeras eleverna fortlöpande om konsekvenserna av och vikten av att visa hänsyn och respekt för andra människor. De får också fortlöpande tillsägelser då de har med sig föremål som kan vara skadliga. I de flesta fall räcker det och eleverna förstår och tar till sig resonemanget. I detta specifika fall har skolans personal agerat utifrån de regler som gällde. Läraren omhändertog laserpennan och överlämnade den till rektorsexpeditionen. Därefter blev laserpennan liggande i ett kassaskåp, ingen efterfrågade den vid terminens slut

text: och därför trodde ansvarig rektor att den blivit återlämnad som brukligt var. När det uppdagades att pennan fortfarande fanns kvar i skolan överlämnades den till polisen. Efter denna händelse har rutinerna förbättrats såtillvida att föremålet märks, eleven får ett kvitto och vårdnadshavaren ges en skriftlig information. Kommundelsnämnden konstaterar att skolans agerande i den här typen av frågor utgår ifrån att elever, föräldrar och personal tillsammans är överens om hur man förhåller sig till varandra i skolan, och att det är ett gemensamt intresse att se till att ingen kommer till skada. I de flesta fall fungerar också samarbetet mycket bra. Olyckliga omständigheter medförde i det här fallet att ett omhändertaget föremål inte efterfrågades av förälder eller elev vid den tidpunkt som var bruklig (terminens slut) och föremålet blev kvarliggande i kassaskåpet. Detta i kombination med att rektor var i tron att återlämning skett, ledde till en onödig fördröjning. Rutinerna har förbättrats för att undvika att det händer igen. AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I beslut den 16 maj 2001 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Det händer att elever medför föremål till skolan som kan skada dem själva, andra personer eller skolbyggnaden. Likaså kan elever ta med sig saker som – beroende på hur de används – kan anses mindre lämpliga inom skolans område, t.ex. mobiltelefoner och vissa typer av leksaker.

text: En lagregel som klart förbjuder innehav av vissa föremål inom skolans område är

text: 1 § första stycket lagen (1988:254)

text: om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. I bestämmelsen stadgas att knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa inte får innehas bl.a. inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs. Vad gäller skjutvapen och ammunition samt vissa föremål som jämställs med skjutvapen gäller i stället

text: vapenlagens (1996:67)

text: bestämmelser.

text: Skolan kan anta egna ordningsregler som slår fast vilka typer av föremål som från ordnings- eller säkerhetssynpunkt inte är tillåtna att inneha eller använda inom skolans område. I det sammanhanget är bl.a. bestämmelserna i

text: arbetsmiljölagen (1977:1160)

text: av intresse. De bestämmelserna gäller också i skolan och i stor utsträckning även för eleverna. I

text: 3 kap. 2 § första stycket

text: stadgas att arbetsgivaren skall vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagaren (eleven) utsätts för ohälsa eller olycksfall. Sådana ordningsregler som nyss nämnts får självfallet inte vara utformade så att de strider mot lag eller annan författning.

text: För det fall reglerna inte respekteras av eleverna uppkommer den i detta ärende aktuella frågan om vilka åtgärder skolans personal har rätt att vidta.

text: Föreskrifter som medger tillrättaförande av grundskoleelever finns i

text: 6 kap.

text: och

text: 10 §§

text: grundskoleförordningen (1994:1194)

text: . Disciplinära åtgärder är tillsägelse, utvisning, kvarsittning, anmälan till rektor och hänskjutande till elevvårdskonferensen.

text: Någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger skolan rätt att omhänderta elevers egendom av ordnings- eller säkerhetsskäl finns inte.

text: Europeiska konventionen (d. 4 nov. 1950) om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) och dess tilläggsprotokoll är sedan den 1 januari 1995 gällande svensk rätt. I artikel 1 i första tilläggsprotokollet anges att varje fysisk eller juridisk person skall ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Bestämmelsen inskränker enligt andra stycket i artikeln dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Tvångsmedlet beslag är exempel på en inskränkning i rätten att utnyttja egendom och regleras, förutom i

text: rättegångsbalken

text: , i ett stort antal lagar. Därtill finns en rad bestämmelser i olika lagar som möjliggör omhändertagande av egendom på annat sätt än genom beslag.

text: Av remissvaret framgår att enligt Holmsunds centralskolas rutiner tas omhändertagna föremål i förvar och återlämnas till eleven först vid terminens slut. Denna ordning är enligt min mening inte godtagbar. Förfarandet torde nämligen utgöra en sådan inskränkning i äganderätten som enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet fordrar lagstöd. Som ovan konstaterats saknas ett sådant lagstöd på skolans område. Även om skolan i det fall som anmälan avser hade följt sina egna rutiner, skulle den sålunda inte ha kunnat undgå kritik för sitt agerande.

text: Frågeställningen i ärendet föranleder i övrigt följande kommentar från min sida. Det kan inte vara ovanligt att det i skolan uppkommer situationer där det blir nödvändigt för personalen att ingripa mot en elev för att denne innehar föremål som antingen stör undervisningen eller utgör en fara för säkerheten. Med stöd av

text: brottsbalkens

text: nödregler kan föremål omhändertas för att avvärja omedelbar fara. I de fall det rör sig om föremål som är förbjudna att inneha enligt lag kan skolpersonalen vända sig till polisen som har rätt att ta föremålet i beslag. När det gäller möjligheten att ingripa mot andra typer av föremål och i situationer som inte är så allvarliga att de kan bedömas som nödsituationer synes rättsläget oklart. Om de ovan angivna föreskrifterna angående disciplinära åtgärder anses uttömda, eller inte användbara, kan det tyckas att skolpersonalen – som en absolut sista åtgärd – borde ha möjlighet att omhänderta ett föremål under den tid som är nödvändig för att komma till rätta med problemet. I vad mån skolförfattningarna bör kompletteras i detta hänseende är en fråga som kan vara av intresse för berört departement. En kopia av beslutet överlämnas därför till Utbildningsdepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.