title: Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skydd för meddelare

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 22 december 2000 begicks ett väpnat rån mot Nationalmuseum i Stockholm varvid tre tavlor stals. Statsåklagaren NS och kammaråklagaren YJ vid Åklagarmyndigheten i Stockholm utsågs till förundersökningsledare för utredningen.

text: I medierna förekom en omfattande rapportering rörande brottsutredningen.

text: Statsåklagaren NS författade den 11 januari 2001 ett brev med följande innehåll:

text: "Till

text: LÄCKAN

text: Nu börjar jag bli dj-t trött på Dig som läcker information till kvällspressen angående tavelrånet mot Nationalmuseum. Om jag uttrycker mig milt så menar jag att Du borde skämmas inför Dig själv, Dina kollegor och ifrågasätta Ditt yrkesval. Du är uppenbarligen totalt olämplig som polisman i vart fall när fråga är om spaningsärenden.

text: Den enda trösten är att Du även läckt rena spekulationer och gissningar till Dina mediavänner, vilken information i kvällstidningarna upphöjts till sanning. När vi nu vet att Du finns ibland oss så sprider det en olust hos oss som trots allt är mycket förhoppningsfulla om att hitta tavlor och resten av de inblandade. Som Du förstår kommer vi nu att vara ännu mer vaksamma på vad som sägs och till vem. Visst; Du kan gömma Dig bakom meddelarfriheten. Denna grundlagsrättighet har som följd att vi inte kan leta källor. Denna frihet och rättighet borde dock inte få som resultat att Du på det sätt som skett sviker Dina arbetskamrater.

text: Ett råd till Dig är således: LÄGG AV INNAN VI FATTAR VEM DU ÄR

text: NS"

text: NS:s brev inkom till Polismyndigheten i Stockholms län. För att underlätta utskick av brevet beslutade polismästaren GG att publicera det i ett pressmeddelande. Pressmeddelandet gjordes också tillgängligt på myndighetens hemsida i polisväsendets intranät.

text: Anmälan

text: I en anmälan hit har ET, ordförande i Kriminaljournalisternas Klubb (KJK), mot bakgrund av

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om meddelarfrihet och meddelarskydd ifrågasatt både NS:s och GG:s förfarande och begärt en granskning av deras agerande.

text: Tidningsutgivarna har till Justitiekanslern för kännedom översänt en kopia av en skrivelse med rubriken "Respektera Meddelarfriheten!" ställd till Riksåklagaren. I skrivelsen framförs kritik mot NS och anförs att meddelarfriheten skall respekteras av de offentliga funktionärerna så att ingen känner sig förhindrad att utnyttja denna frihet.

text: Utredningen här

text: Yttranden i ärendet har begärts och inkommit från Rikåklagaren och Rikspolisstyrelsen. Dessa har i sin tur inhämtat yttranden från NS resp. Polismyndigheten i Stockholms län.

text: NS har i en anmälan hit ifrågasatt om den s.k. Läckan i samband med sina lämnade meddelanden till massmedierna gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt. Med anledning av anmälan inledde Justitiekanslern i ett annat ärende här (JK dnr

text: ) förundersökning den 9 mars 2001 eftersom det fanns anledning att misstänka att brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: förekommit genom att någon uppsåtligen lämnat ut uppgifter rörande hemlig teleövervakning och hemlig teleavlyssning. Justitiekanslern beslutade därefter den 28 september 2001 enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: att lägga ned förundersökningen eftersom det saknades förutsättningar att styrka brott.

text: NS har i sitt yttrande till Riksåklagaren anfört bl.a. följande:

text: "Bakgrund

text: Den 22 december 2000 begicks ett väpnat rån mot Nationalmuseum i Stockholm, varvid tre ovärderliga tavlor stals. Jag och kammaråklagaren YJ utsågs till förundersökningsledare för utredningen. Målet för denna var (och är fortfarande) att identifiera och lagföra gärningsmän samt att återfinna och till Nationalmuseum återställa de tre tavlorna.

text: På grund av brottslighetens karaktär och det faktum att Nationalmuseet frånstulits tavlor som närmast var att betrakta som nationalklenoder fick utredningen hög prioritet inom såväl polis- som åklagarmyndigheten. Under den sista veckan av 2000 och de två första veckorna 2001 pågick ett mycket intensivt spaningsarbete och utredningsarbete. Samtidigt var utredningen föremål för en massiv och förståelig mediabevakning, vilket tidigt fick oss att så långt som möjligt tillgodose allmänhetens intresse av insyn i utredningen, såvitt detta intresse kunde tillgodoses utan att utredningen blev lidande.

text: Såväl chefen för Länskriminalen, LJ, som andra representanter från polisen lät sig ofta intervjuas för att informera om utredningsläget.

text: Under den inledande fasen av utredningen förekom dagliga sammankomster i polishuset vid vilka representanter från flera enheter inom polisen samt åklagarna deltog. Efter hand visade det sig emellertid att någon som hade god insyn i dessa diskussioner läckte information med följd att sekretessbelagda uppgifter från förundersökningen kom ut i kvällstidningarnas pappers- och Internetupplagor.

text: Dessa artiklar får sägas hålla vanlig "kvällstidningsmässig" kvalitet, dvs. det viktigaste syntes inte vara att informera allmänheten om utredningsläget utan att istället skapa slagkraftiga och lösnummersäljande rubriker, förstasidor och löpsedlar.

text: Den information som förmedlades till kvällstidningsläsarna blev således en mix av korrekt information samt spekulationer eller påhitt av "Läckan"/kriminalreportrarna.

text: Läckandet ledde vidare till att det i samband med ingripanden mot personer som skulle förhöras i utredningen dök upp fotografer från olika mediaföretag. Bl.a. förekom i olika medier dramatiska fotografier från ett ingripande mot personer som skulle hämtas till förhör, d v s icke-misstänkta personer.

text: Även vid gripandena av den s k "stjärnadvokaten" och den enbart för media "kände" juristen fanns fotografer på plats. Annan möjlighet än att media i förväg informerats om dessa förundersökningsåtgärder torde inte finnas.

text: I media kunde också återfinnas uppgifter från förhör med häktad person. Denne var häktad och var avskuren från alla kontakter med omvärlden. Trots att en av de misstänkta häktats i sin utevaro vid en förhandling bakom stängda dörrar läckte uppgifter ut till kvällspressen om denne persons delaktighet i brottsligheten. I AB den 7 januari 2001 finns på sid. 6-7 uppgifter som till stora delar grundas på vad deras Läcka uppgivit. Den text som angetts vid bildrutorna hänför sig i stora delar till uppgifter som inte varit kända utom i en mindre krets av utredningspersonal samt två åklagare. AB:s kriminalreportrar hade vidare fått information om att "stjärnadvokaten" i ett visst skede sökt telefonkontakt med justitieministern. Ingen utom ett fåtal utredare hade kännedom härom. Detta är endast en liten del av de förundersökningsuppgifter som läckt till kvällspressen.

text: Meddelandet

text: Att så mycket information läckte till kvällspressen ledde till att utredningsarbetet gick nära nog i stå. Den öppna diskussion som tidigare förekommit upphörde. Själv gjorde jag klart vid en av sammankomsterna under trettonhelgen att jag inte ämnade säga något under mötet eftersom jag då uppenbarligen riskerade att se mig själv citerad i någon av eller båda kvällstidningarna dagen efter. Stämningen blev mer och mer olustig.

text: Efter samråd med YJ skrev jag därför den 11 januari 2001 ett meddelande vilket enbart var avsett för internt bruk. Syftet var att ge Läckan, vem det vara må, en rejäl tankeställare. I förevarande fall hade nämligen enligt min mening meddelarfriheten utnyttjats för att sabotera en pågående och väl fungerande brottsutredning.

text: Brevet spreds senare inom polisens interna datanät och gick även ut som pressmeddelande, vilket inte var min avsikt.

text: Meddelarfriheten är en långtgående grundlagsskyddad rättighet i Sverige, vilket bland annat innebär att läckor inte får efterforskas. Detta framhöll jag uttryckligen i det meddelande jag skrev. Någon efterforskning har inte heller, vad mig är bekant, förekommit. Inte heller har några sanktioner mot Läckan vidtagits, vilket också hade varit i strid mot meddelarfriheten.

text: Enligt vissa röster i doktrinen innebär meddelarfriheten även att alla aktiviteter vilka kan framstå som repressalier till följd av att någon utnyttjat meddelarfriheten skall anses innebära sådant förfarande vilket är i strid med TF:s regler. Denna uppfattning i doktrinen finns det anledning att ifrågasätta när det som i det här fallet finns tungt vägande motstående intressen på den andra sidan, nämligen att utreda allvarlig brottslighet, men i detta fall har således inte några sådana repressalier förekommit. Att ge uttryck för den starka känsla av olust och svek som det innebär att nära medarbetare, okänt vem eller vilka, illojalt och utan hänsyn till att han saboterar arbetet med att återfinna tavlorna och lagföra gärningsmännen, kan inte betecknas som någon repressalie då den inte riktats till någon specifik individ.

text: En förundersökningsledares ansvar innebär bl.a. en skyldighet att tillse att utredningen bedrivs så effektivt som möjligt. Jag ansåg det därför vara min skyldighet att genom att ställa ett meddelande till och däri fördöma den anonyme Läckan försöka få honom att besinna sig.

text: Meddelarfriheten i detta fall

text: Den första fråga som måste behandlas är om Läckan omfattades av meddelarfriheten när han läckte uppgifter från förundersökningen till tidningarna. I dagsläget, synes förundersökningssekretessen i fall som detta få vika för meddelarfriheten om det inte innebär ett åsidosättande av sådana uppgifter som omfattas av s k kvalificerad sekretess. Kvalificerad sekretess omfattar de undantag som räknas upp i

text: 16 kap 1 §

text: SekrL, bland vilka t ex uppgifter om teleavlyssning räknas. Under rapporteringen kring utredningen av konstkuppen mot Nationalmuseum har Aftonbladet (se ex vis AB den 7 januari) publicerat uppgifter om teleavlyssning, som beslutats av domstol (jfr justitiekanslerns beslut avseende brott mot tystnadsplikt i samband med utredningen av mordet på Olof Palme, 1989-03-22, dnr

text: Vad gäller de uppgifter som Läckan lämnat till kvällspressen och som inte omfattas av kvalificerad sekretess finns det inget undantag från huvudregeln i

text: 1 kap 1 § 3 st

text: TF. Detta innebär att förundersökningssekretessen får vika för meddelarfriheten. I detta fall har Läckan i strid med de nödvändiga reglerna om sekretess vid förundersökning konsekvent brutit det förtroende han visats som polisman genom att sabotera utredningen. Han synes enligt gällande rätt kunna genomföra detta straffritt med åberopande av meddelarfriheten. I mina ögon är det en märkligt långtgående regel att förundersökningsintresset alltid får vika för meddelarfriheten. I detta fall har Läckan inte utnyttjat meddelarfriheten för att påtala missförhållanden i utredningen eller något liknande. I stället har Läckan konsekvent lämnat uppgifter av synnerligen känslig art för, någon annan anledning torde knappast finnas, sin egen vinnings skull. Med andra ord får utan möjlighet till intresseavvägning det allmänna intresset av att beivra svår brottslighet stå tillbaka för en enskilds intresse att av något skäl bryta sin tystnadsplikt. Enligt min mening har emellertid denna grundlagsrättighet missbrukats av såväl Läckan som kvällstidningarna på ett sätt lagstiftaren inte avsett."

text: Riksåklagaren har i sitt yttrande hit anfört följande:

text: "Bestämmelserna om meddelarfrihet utgör en viktig del av yttrandefriheten och informationsfriheten vilka ytterst syftar till att upprätthålla en levande och vital demokrati. Meddelarfriheten har sådan vikt att den, när annat inte är bestämt, väger tyngre än de intressen som motiverar den sekretess som annars gäller.

text: Samtidigt innebär det faktum att hemliga uppgifter kan spridas genom media att en brottsutredning där uppgiften förekommer, kan komma att störas allvarligt. När hemliga uppgifter sprids kan de poliser och åklagare som arbetar med brottsutredningar få allvarliga problem att fullgöra sina arbetsuppgifter.

text: Den konflikt som finns mellan dessa motstående intressen - behovet av en effektiv brottsutredning samt behovet av en fri debatt och insyn i myndigheternas verksamhet - har som jag angett ovan lösts på så sätt att meddelarfriheten har fått företräde. Detta måste givetvis respekteras i alla situationer. Jag vill ändå uttala en viss förståelse för att polis och åklagare kan känna en stark frustration när resultatet av deras arbete skadas därför att hemliga uppgifter har spridits i media. Självfallet måste emellertid de grundläggande bestämmelserna om meddelandefrihet ändå alltid beaktas."

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande hit anfört följande:

text: "Av handlingarna i ärendet framgår bl.a. följande.

text: Polismyndigheten fick olika frågor om statsåklagare NS:s brev. För att underlätta utskick av brevet och då det bedömdes vara av allmänt intresse beslutade länspolismästaren GG att skicka ut brevet i ett pressmeddelande. Pressmeddelandet gjordes också tillgängligt på myndighetens hemsida i polisväsendets intranät. Spridningen av pressmeddelandet på intranätet följde den rutin för pressmeddelanden som gäller inom myndigheten.

text: Rikspolisstyrelsens bedömning

text: Rikspolisstyrelsen konstaterar att Polismyndigheten i Stockholms län har skickat ut det nu aktuella brevet i ett pressmeddelande och gjort det tillgängligt på myndighetens hemsida i Polisens intranät. Detta har skett enligt den rutin för pressmeddelanden som gäller hos myndigheten. Syftet med rutinen är att ge personalen tillgång till den information som skickas ut till t.ex. massmedia, detta för att bl.a. underlätta personalens hantering av förfrågningar från allmänheten och andra.

text: Med hänsyn till det intresse som statsåklagare NS brev väckte kan enligt styrelsens uppfattning kritik inte riktas mot polismyndigheten för att man valde att sprida det genom ett pressmeddelande. Som en konsekvens av denna åtgärd blev brevet tillgängligt även på myndighetens hemsida.

text: Utformningen av pressmeddelandet är emellertid inte helt invändningsfri. Genom att enbart återge brevet och beteckna det som "information" från NS kan myndigheten ha gett intryck av att den anslöt sig till den kritik som NS förde fram och ville stoppa den s.k. läckan. Pressmeddelandet borde ha försetts med en kommentar där syftet med att publicera brevet klargjordes, möjligen med en hänvisning till

text: 1 kap.

text: och

text: 3 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift såvida inte annat är föreskrivet i förordningen.

text: Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar när uppgiftslämnande innefattar ett brott mot sekretessregler. Enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF gäller emellertid vissa undantag från meddelarfriheten. Av bestämmelsen framgår bl.a. att om någon oriktigt lämnar ut en allmän handling som inte är tillgänglig för alla eller gör sig skyldig till uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i en särskild lag (7 kap. 3 § 2 och 3 TF) gäller om ansvar för ett sådant brott vad som stadgas i lagen. De begränsningar i meddelarfriheten som här avses finns i

text: 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Bestämmelsen innehåller en uppräkning av de tystnadsplikter som är kvalificerade i den meningen att de har försteg framför meddelarfriheten. Om man bryter mot en annan sekretessregel, utan att en sekretessbelagd handling utlämnas, omfattas handlandet av meddelarfriheten och är således straffritt. Allmänt uttryckt betyder detta att en tjänsteman vid en myndighet kan utan att riskera att fällas till ansvar lämna ut sekretessbelagda uppgifter till t.ex. en dagstidning för publicering i alla de fall där sekretessen inte är nämnd i

text: 16 kap.

text: sekretesslagen

text: . Jag bortser då från sådana fall där uppgiftslämnandet kan innefatta ett brott mot rikets säkerhet (

text: 7 kap. 3 § 1 p.

text: TF) vilket inte är aktuellt i detta ärende.

text: Meddelarfriheten gäller enligt

text: 1 kap. 1 § 3 st.

text: TF för envar och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen. En meddelare har också rätt att vara anonym.

text: Reglerna om meddelarfrihet kompletteras av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som lämnat ett meddelande enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF i vidare mån än som erfordras för åtal eller ett annat ingripande mot honom som inte står i strid med förordningen,

text: 3 kap. 4 §

text: TF (efterforskningsförbud).

text: Efterforskning i strid med denna regel är straffbar enligt vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: TF får ingen tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedierna bara kan ske när TF medger det.

text: Av denna bestämmelse anses följa att meddelaren inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. därför att han lämnat uppgifter för publicering. Enligt rättspraxis har man gått ett steg längre och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i tryckt skrift har i princip ansetts vara otillåten enligt TF (jfr t.ex. betänkandet Meddelarrätt,

text: SOU 1990:12 s. 63

text: ). En överträdelse av denna bestämmelse kan vara att bedöma som en tjänsteförseelse eller, om den skett i samband med myndighetsutövning mot den anställde, som tjänstefel.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Brott mot repressalieförbudet?

text: Justitiekanslern har som särskild åklagare inom tryck- och yttrandefrihetsområdet att se till att TF:s och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL:s) regler efterlevs.

text: De frågor som jag ansett mig ha anledning att ta upp till granskning gäller huruvida NS genom sitt brev och GG genom publiceringen av brevet kan anses ha utsatt en meddelare för någon sådan repressalie som anses otillåten enligt den praxis som utbildats i anslutning till bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 §

text: TF. Denna bestämmelse skyddar en meddelare från i första hand åtal och straffrättsligt ansvar. Som nämnts ovan anses den emellertid också ge uttryck för ett allmänt sanktions- och repressalieförbud av innebörd att myndigheter och personal hos myndigheter inte får vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller meddelarfriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och 1987/88 s. 193 samt det nyss nämnda betänkandet s. 63). Någon bestämmelse om straffansvar för en person som åsidosätter sanktions- och repressalieförbudet finns dock inte i TF, utan ansvar för sådana åtgärder kan i förekommande fall vara att bedöma som tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: eller som tjänsteförseelse enligt 14 § lagen om offentlig anställning.

text: Förbudet mot repressalier m.m. torde närmast ta sikte på förhållandet mellan arbetsgivaren och den anställde och tar naturligen i första hand sikte på meddelare vars identitet är känd. Frågan om repressalier kan riktas mot en anonym meddelare har såvitt känt inte prövats tidigare.

text: NS har som förundersökningsledare inte något arbetsgivaransvar för de poliser som arbetade med brottsutredningen. En åklagare som är förundersökningsledare får dock enligt bestämmelserna i

text: 23 kap. 3 § rättegångsbalken

text: vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen. Jag anser därför att NS i sin egenskap av förundersökningsledare ingår i den krets av personer som träffas av ett repressalieförbud i relation till polismän som utnyttjat sin meddelarfrihet. GG, som vid tidpunkten för publiceringen av brevet var chef för Polismyndigheten i Stockholm, ingår klart i den personkretsen.

text: Utfärdandet av det aktuella brevet och offentliggörandet av det kan emellertid enligt min mening inte anses innefatta några sådana tjänsteåtgärder som omfattas av repressalieförbudet. De innebär sålunda inte att det vidtas någon åtgärd av repressaliekaraktär mot Läckan, inte heller att det hotas med en sådan åtgärd. Visserligen skulle ett slags hot kunna läsas in i de avslutande orden men min bedömning är att inte heller dessa ord strider mot repressalieförbudet.

text: Olämpligt i övrigt?

text: Även om inget brottsligt förekommit kan det diskuteras om det var lämpligt att skriva brevet resp. att offentliggöra det. Innan jag går in i den prövningen vill jag något erinra om grunderna för bestämmelserna om meddelarfriheten.

text: Den fria debatten om samhälls- och kulturfrågor och den offentliga granskningen av dem som i allmän eller enskild befattning utövar inflytande är utmärkande för ett demokratiskt samhälle. För denna debatt spelar medierna en huvudroll. En förutsättning för att tryck- och yttrandefriheten skall kunna fylla sin funktion i det avseendet är att tillgången till information om skilda samhällsförhållanden är god. Det har ansetts nödvändigt att medierna kan öppet ventilera också omständigheter av tämligen känslig art och att författare och journalister kan få initierade upplysningar som underlag för kommentarer och information till allmänheten.

text: Meddelarfriheten har sin grund bl.a. i att de vanliga sekretessreglerna ger uttryck för ganska allmänna avvägningar mellan insyns- och sekretessintressena på de berörda områdena. Detta innebär att önskemålet om insyn i ett särskilt fall kan vara starkare än det sekretessintresse som har föranlett den aktuella sekretessregeln. Det kan också förhålla sig så att en regel om skydd för ett särskilt intresse ibland på ett olämpligt sätt hindrar insyn i en myndighets sätt att fullgöra sina uppgifter. Reglerna om meddelarfrihet är avsedda att motverka sådana icke önskade resultat av sekretessregleringen.

text: Meddelarfriheten betyder naturligtvis inte att de offentliga funktionärerna är skyldiga att lämna uppgifter till t.ex. pressen om känsliga förhållanden. Innebörden är i stället att lagstiftaren har överlåtit åt den enskilde tjänstemannen att, utan risk för repressalier, själv bedöma om det är önskvärt eller försvarligt att förmedla vissa uppgifter för offentliggörande. En utgångspunkt för bestämmelserna är alltså att tjänstemannen beaktar de skyddsintressen som en vanligtvis gällande sekretessregel värnar om och att han bedömer hur informationsmottagaren kommer att handskas med stoffet.

text: I samband med att bestämmelserna om meddelarfriheten utvidgades och preciserades i TF uttalades farhågor för att ett särskilt skydd för dem som meddelar uppgifter skulle leda till återkommande skador. Dessa farhågor ansågs överdrivna och i förarbetena (prop. 1975/76:204 s. 95) uttalade föredragande statsrådet att man i stor utsträckning borde förlita sig på massmediernas och uppgiftslämnarnas omdöme och ansvarskänsla.

text: Inte minst mot bakgrund av det sistnämnda uttalandet står det klart att man inom en myndighet måste kunna diskutera på vilket sätt meddelarfriheten har använts, och även kunna ge uttryck för frustration och ilska när sekretessbelagda uppgifter läcker ut i pressen och medför följder för t.ex. en brottsutredning. En etisk diskussion av frågorna bör också leda till att meddelarfriheten används på ett ansvarsfullt sätt, vilket lagstiftaren utgått från. Systemet bygger ju, som jag nyss redovisat, på att den enskilde tjänstemannen använder sitt förnuft och omdöme. Myndigheten måste rimligen kunna kritisera t.ex. den som lämnar ut viktiga hemliga uppgifter för sin privata vinnings skull. Annars skulle meddelarfriheten kunna råka i vanrykte med åtföljande krav på inskränkningar. En annan sak är att alla repressalier självklart är förbjudna.

text: I det aktuella fallet har flera tidningar publicerat sekretessbelagda upplysningar om hur en pågående förundersökning, i ett känsligt läge, fortskridit. Vissa av uppgifterna har, som redovisats ovan, varit skyddade av sådan kvalificerad tystnadsplikt som bryter meddelarfriheten och förundersökning från Justitiekanslerns sida inleddes därför. Utredningen lades dock ned eftersom brott inte kunde styrkas.

text: Jag har förståelse för att NS reagerade på innehållet i nyhetsförmedlingen från den av honom ledda brottsutredningen. Jag anser mig inte kunna kritisera honom för att han författade brevet i fråga. Däremot anser jag att ordvalet i vissa delar av NS:s brev var mindre lämpligt. Det gäller särskilt den sista meningen, som antyder ett hot.

text: Sammanfattningsvis anser jag mig dock med den nyssnämnda reservationen inte ha anledning att uttala någon kritik mot NS.

text: Mot bakgrund av vad som anförts ovan ser jag inte heller anledning att uttala någon kritik mot GG för att denne lät publicera brevet i ett pressmeddelande.

text: Med det sagda avslutar jag ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Anmälan mot en kommun för att en konstnär inte tilläts delta i en konstutställning

org: jk

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte någon åtgärd därutöver.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Tre personer har i en skrivelse hit anmält Eslövs kommun för att kommunen inte tillät konstnären LV att delta i en utställning som genomfördes i kommunens regi i november 2007.

text: Av anmälan framgår sammanfattningsvis följande.

text: LV bjöds i oktober 2006 in till en utställning som genomfördes av Eslövs kommun. Under våren 2007 blev han utsatt för mordhot beroende på att han hade gjort en teckning där profeten Muhammed uppträdde som rondellhund. Den som ansvarade för utställningen kontaktade Polisen, som i sin tur kontaktade Säkerhetspolisen (Säpo). Knappt två månader före utställningen informerade kommunens kulturchef den ansvarige för utställningen att kommunen inte ”vågade” ha med LV på utställningen.

text: Anmälarna har anfört att kommunen stoppade LV:s deltagande trots att Polisen och Säpo hade försäkrat att det inte förelåg någon fara att låta honom delta i utställningen. Anmälarna har vidare anfört att ”det var lokalpolitikerna som ingrep” men att de ”utåt lät det vara ett tjänstemannabeslut”.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunketer

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: garanterar innebär att en myndighet inte utan lagstöd får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. Yttrandefriheten får begränsas bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (jfr

text: 2 kap.

text: och

text: 13 §§

text: regeringsformen

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 1 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är det inte tillåtet för myndigheter eller andra allmänna organ att censurera innehållet i sådana meddelanden som skyddas av nämnda grundlagar.

text: Finns det skäl för Justitiekanslern att granska ärendet närmare?

text: Tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: censurförbud gäller inte i ett fall som detta, när det rör sig om en utställning av konstverk. Om en kommun utestänger en konstnär från att delta i en utställning enbart på grund av de åsikter som konstnären står för eller med hänvisning till innehållet i det konstverk som han eller hon vill ställa ut, måste detta dock anses strida mot bestämmelsen om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Vidare strider ett sådant agerande mot grunderna för den i

text: regeringsformen

text: föreskrivna yttrandefriheten.

text: Visserligen har en arrangör av en konstutställning i princip rätt att fritt välja vilka som ska delta i utställningen. Om – som i detta fall – ett offentligt organ står som arrangör för utställningen, måste dock i enlighet med nämnda bestämmelser en refusering av en presumtiv utställare ske på sakliga grunder. En sådan saklig grund skulle kunna vara att det av ordnings- eller säkerhetsskäl inte är försvarligt att låta en viss konstnär delta i utställningen. Naturligtvis får dock ordningshänsyn inte användas som ett ”svepskäl” för att hindra någon från att utnyttja sin grundlagsskyddade yttrandefrihet. Detta har betonats i bl.a. Justitiekanslerns beslut den 24 april 2008 i ärendet med dnr

text: , som dock gällde tryckta skrifter. För sådana gäller ett uttryckligt censurförbud, som anses sträcka sig något längre än skyddet för yttrandefriheten i

text: regeringsformen

text: Den omständigheten att LV först bjöds in till den aktuella utställningen för att senare refuseras gör att det finns anledning att fråga sig på vilken grund som kommunen fattade beslutet att inte tillåta honom att delta.

text: Av anmälan framgår att LV vid tiden för utställningen var mordhotad med anledning av den s.k. Muhammedteckningen. Anmälarna har vidare anfört att skälet för att inte tillåta LV att delta i utställningen var att kommunen inte ”vågade” det. Det kan därför på goda grunder antas att kommunen av säkerhets- och ordningsskäl inte tillät honom att delta i utställningen.

text: Anmälarna har visserligen anfört att Säpo gjorde bedömningen att det inte förelåg någon fara att låta LV delta i utställningen. De har menat att man därför kan ifrågasätta kommunens bedömning i saken. Den omständigheten att kommunen gjorde en annan bedömning än Säpo innebär dock inte att kommunen kan anses ha agerat osakligt eller partiskt. En utställningsarrangör måste i en situation som den aktuella anses ha ett ganska fritt spelrum för egna bedömningar.

text: Sammantaget anser jag att det inte har framkommit något som tyder på att kommunens syfte med att refusera LV från den aktuella konstutställningen var att inskränka hans yttrandefrihet. Det finns därför inte tillräckliga skäl att granska saken närmare.

type: avgorande


title: Dröjsmål med handläggningen av ärende om godkännande för anställning som väktare

text: Justitiekanslern riktar viss kritik mot Länsstyrelsen i Norrbottens län för att ärenden om godkännande av bevakningspersonal inte har hanterats med den skyndsamhet som krävs. Justitiekanslern riktar även kritik mot Säkerhetspolisen för att den registerkontroll som krävs inför ett sådant godkännande i många fall inte genomförts med den skyndsamhet som kan förväntas mot bakgrund av den lagstadgade tidsfrist som gäller för länsstyrelserna.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Grundutbildningen av väktare är enligt Polismyndighetens föreskrifter (

text: RPSFS 2012:18

text: ) uppdelad i två delar som innefattar två respektive en veckas studier. För att få tillträde till den andra delen av utbildningen krävs att man har fullgjort den första delen med godkänt resultat och att man har minst 160 timmars praktisk erfarenhet av bevakning under ledning av handledare. Sådan yrkesträning får endast utföras av den som har fyllt 18 år och är godkänd för anställning i bevakningsföretag enligt

text: 4 § lagen (1974:191)

text: om bevakningsföretag. Sådant godkännande inhämtas från länsstyrelsen. Enligt

text: 11 § förordningen (1989:149)

text: om bevakningsföretag ska länsstyrelsens prövning i ett sådant ärende slutföras inom två veckor om inte särskilda skäl föranleder annat.

text: Efter klagomål från Väktarskolan VS AB (Väktarskolan) riktade Justitiekanslern i ett beslut den 6 september 2010 (dnr

text: ) viss kritik mot Länsstyrelsen i Norrbottens län för att det förekommit allt för långa handläggningstider i ärenden enligt 4 § lagen om bevakningsföretag. I beslutet noterade Justitiekanslern med tillfredsställelse att länsstyrelsen då hade vidtagit åtgärder för att minska handläggningstiderna. Vidare utgick Justitiekanslern från att länsstyrelsen i samråd med Säkerhetspolisen skulle komma att fortsätta arbetet för att säkerställa att prövningen slutförs inom två veckor i alla ärenden där det inte föreligger sådana särskilda skäl som motiverar en längre handläggningstid.

text: Anmälan

text: Väktarskolan, som bedriver väktarutbildning i bl.a. Boden, har på nytt, i maj 2016, framställt klagomål mot länsstyrelsens handläggningstider och hemställt att Justitiekanslern ska uttala sig om handläggningen av skolans ansökningar sker i enlighet med gällande rätt. I sin anmälan hit har Väktarskolan gjort gällande i huvudsak följande.

text: Väktarskolan tog för ett antal år sedan fram ett utvidgat utbildningsprogram. Eleverna inom programmet genomgår väktargrundutbildningens del 1 under 14 dagar för att därefter omedelbart påbörja den praktiska yrkesträningen om 160 timmar. Programmet avslutas därefter med en genomgång av väktargrundutbildningens del 2.

text: En grundläggande förutsättning för att den praktiska yrkesträningen ska kunna påbörjas direkt efter del 1, är att länsstyrelsen godkänt den berörda eleven i enlighet med 4 § lagen om bevakningsföretag.

text: Länsstyrelsen underlåter regelmässigt att fatta beslut inom den stipulerade tiden om två veckor. Det är inte ovanligt att prövningen slutförs så sent som 3–11 veckor efter det att ansökan ingivits. Elever tvingas därför avbryta en påbörjad utbildning för att sedan återuppta denna vid senare tillfälle. För att möjliggöra en sammanhängande utbildning har Väktarskolan, på grund av Länsstyrelsens i Norrbottens län långa handläggningstider, tvingats att ge in ansökningar om godkännande enligt nyssnämnd bestämmelse redan 18 dagar före den praktiska yrkesträningens påbörjande.

text: Länsstyrelsens handläggning orsakar ekonomisk skada för Väktarskolan och eleverna och den uteblivna praktiken orsakar också problem för de samarbetspartners där praktiken utförs.

text: Justitiekanslern har hämtat in yttranden från Länsstyrelsen i Norrbottens län och från Säkerhetspolisen.

text: Yttrande från Länsstyrelsen i Norrbottens län

text: Under perioden 7 september 2015 – 28 mars 2016 gavs det in 336 ärenden från Väktarskolan till länsstyrelsen och tvåveckorsfristen hölls inte i 183 av ärendena.

text: Länsstyrelsen är enligt lag skyldig att pröva varje ansökan med avseende på personens medborgerliga pålitlighet genom en förfrågan om registerkontroll hos Säkerhetspolisen. Länsstyrelsen skickar sin förfrågan med A-post som regel samma dag som ansökan inkommer från Väktarskolan.

text: Beslut fattas vanligen samma dag, alternativt närmast följande vardag, som ett svar på registerkontrollen inkommer. Samma dag som ett beslut om godkännande för anställning i auktoriserat bevakningsföretag fattas meddelar länsstyrelsen Väktarskolan detta genom e-post.

text: Handläggningstiden hos Säkerhetspolisen, inklusive postgång, har från den 23 februari 2016 varit cirka tre veckor, vilket har medfört att det varit omöjligt för länsstyrelsen att efter detta datum fatta beslut inom stipulerad tid. Länsstyrelsen anser att handläggningstiden hos Säkerhetspolisen innebär att sådana särskilda skäl som framgår av 4 § lagen om bevakningsföretag föreligger. Länsstyrelsen anser att en effektiviserad och moderniserad hantering av remissförfarandet med Säkerhetspolisen vore önskvärd.

text: Yttrande från Säkerhetspolisen

text: Säkerhetspolisens statistik utvisar 330 ärenden som direkt, eller sannolikt, kan kopplas till Väktarskolan i Boden under perioden 7 september 2015 – 28 mars 2016. Av dessa har 73 procent handlagts hos Säkerhetspolisen inom 6 arbetsdagar, 15 procent inom 11 arbetsdagar och 12 procent hade en handläggningstid på 12 arbetsdagar eller mer. Månaden mars 2016 avviker på så sätt att samtliga ärenden tog mer än sex dagar att handlägga.

text: Det finns två orsaker till de långa handläggningstiderna i mars. Dels ökade inflödet av framställningar om registerkontroll generellt med cirka 28 procent jämfört med samma månad året före, dels uppstod dataproblem under några dagar vilket ledde till att kontroller inte kunde genomföras. Säkerhetspolisen är väl medveten om det krav på kort handläggningstid som åvilar länsstyrelserna och arbetar för att tiden för registerkontrollen ska bli så kort som möjligt. Samtidigt är det nödvändigt att hålla i minnet att kontrollen i många fall innefattar grannlaga bedömningar som inte kan ske i hast utan syftar till att avgöra personers lämplighet för vissa befattningar och ytterst till att hindra att känslig information hamnar i orätta händer.

text: Möjligheterna till elektronisk kommunikation mellan länsstyrelsen och Säkerhetspolisen

text: Justitiekanslern har inhämtat information från de två nu berörda myndigheterna angående frågan om möjligheterna till elektronisk kommunikation i dessa ärenden.

text: Länsstyrelsen har sagt sig ha uppfattat Säkerhetspolisen som att det inte är möjligt med den formen av kommunikation.

text: Säkerhetspolisen har å sin sida yttrat följande. Säkerhetspolisen har inte uttalat att det inte går att upprätta en anknytning för elektronisk kommunikation med länsstyrelserna. I dagsläget finns sådana system mellan Säkerhetspolisen och tre andra myndigheter. Den myndighet som i dagsläget önskar ha elektronisk kommunikation med Säkerhetspolisen får själv bekosta och bygga upp ett system för detta i enlighet med den nuvarande kravspecifikationen. Säkerhetspolisen håller dock på att bygga upp ett nytt system som alla kommunicerande myndigheter ska kunna skicka information till när det är klart. Tidsplanen för när det här systemet kommer igång är inte fastslagen och det kommer troligen inte att tas i drift under det närmsta året. En kravspecifikation kommer att fastställas innan systemet tas i drift.

text: Väktarskolans bemötande av länsstyrelsens och Säkerhetspolisens yttranden

text: Det är inte Väktarskolans uppfattning att de långa handläggningstiderna hos Säkerhetspolisen i mars 2016 berodde på tillfälliga svårigheter utan de har hållit i sig sedan dess. Registerkontrollen är i den absoluta majoriteten av ärendena endast en renodlad rutinåtgärd och det är synnerligen ovanligt att Säkerhetspolisen ifrågasätter någons lämplighet.

text: Tekniska lösningar för en skyndsam och säker postgång finns men ingen av myndigheterna har vidtagit några som helst åtgärder för att säkerställa en sådan vilket skulle minska handläggningstiden med cirka tio dagar.

text: Övriga länsstyrelser i landet

text: Vid telefonkontakter så sent som i juni 2017 med samtliga länsstyrelser som handlägger väktargodkännanden har det framgått att kontrollen hos Säkerhetspolisen i nuläget, och sedan en tid tillbaka, ofta tar två veckors tid i anspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att Länsstyrelsen i Norrbottens län under perioden september 2015 – mars 2016 hade problem när det gäller att slutföra den aktuella prövningen inom tvåveckorsfristen. Under den aktuella perioden överskreds fristen i drygt hälften av ärendena.

text: Av de ärenden som inte beslutats inom fristen är en knapp tredjedel sådana där det får anses ha förelegat särskilda skäl för att överskrida fristen. Det rör sig om ärenden där sökanden fått möjlighet att yttra sig, ärenden där beslut om avslag meddelats och ett ärende där det framkommit att uppgifter fanns i misstankeregistret.

text: Det kvarstår 133 ärenden där länsstyrelsen fattat beslut för sent och inga särskilda omständigheter har förelegat. Dessa ärenden har enligt länsstyrelsen skickats till Säkerhetspolisen samma dag de inkom, eller den första vardagen därefter, och beslut har fattats samma dag som svaret inkom eller den första vardagen därefter. I 27 av ärendena har dock länsstyrelsens handläggning pågått i 2–3 dagar utöver den tid som registerkontrollen hos Säkerhetspolisen har tagit och i tre ärenden har handläggningen pågått 4–11 dagar utöver registerkontrollen.

text: Enligt Säkerhetspolisen har registerkontrollen under perioden september 2015 – mars 2016 i genomsnitt tagit sex arbetsdagar.

text: Justitiekanslern kan konstatera att de redovisade siffrorna i viss mån är motstridiga. Det framgår t.ex. av Säkerhetspolisens statistik att samtliga ärenden i november 2015 behandlades inom sex dagar medan det av länsstyrelsens listor framgår att registerförfrågningen hos Säkerhetspolisen (inklusive postgång) i 17 av ärendena den månaden tog tolv dagar. Det står dock klart att länsstyrelsens problem med att hålla tvåveckorsfristen som förelåg redan år 2010 kvarstår.

text: I tillsynsbeslutet år 2010 ifrågasatte Justitiekanslern om det inte skulle vara möjligt för Väktarskolan att inge ansökningar om godkännande och betala innan utbildningen påbörjas för att på så sätt få en viss tidsmarginal. Som har framgått ovan görs nu detta, vilket lett till att Väktarskolan ibland ansöker om godkännande för elever som sedan inte väljer att genomgå utbildningen.

text: En annan fråga som lyftes i det tidigare ärendet var om det var möjligt för Säkerhetspolisen att använda elektronisk kommunikation och om inte länsstyrelsen kunde skicka resultatet av sin prövning per e-post till Väktarskolan. Som också har framgått ovan skickar länsstyrelsen nu sina beslut per e-post men någon elektronisk kommunikationsväg mellan länsstyrelserna och Säkerhetspolisen finns ännu inte att tillgå.

text: I det tidigare ärendet hos Justitiekanslern gav utredningen inte stöd för att tidsutdräkten i de ärenden där länsstyrelsens prövning tagit mer än två veckor i anspråk var hänförlig till Säkerhetspolisens hantering. Nu synes det motsatta förhållandet gälla. Såvitt framgår av utredningen fattar länsstyrelsen i den absoluta merparten av antalet ärenden ett beslut så fort ärendet är komplett och färdigt för beslut. Handläggningen i nästan vart sjätte ärende där det utan särskilda skäl har tagit mer än två veckor att meddela beslut har emellertid pågått mer än två vardagar utöver den tid (inkl. postgång) som registerkontrollen hos Säkerhetspolisen tagit. Med hänsyn till den korta handläggningstid som gäller för dessa ärenden finner Justitiekanslern, oavsett huruvida registerkontrollen i de 30 ärenden det här rör sig om har varit normal eller fördröjd, att länsstyrelsen inte kan undgå viss kritik för att dessa ärenden blivit liggande flera dagar i väntan på att handläggningen skulle inledas eller avslutas.

text: Vad gäller registerkontrollen hos Säkerhetspolisen konstaterar Justitiekanslern att det varken i

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: eller

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: finns någon frist inom vilken en registerkontroll ska ske. Säkerhetspolisen säger sig vara väl medveten om det krav på kort handläggningstid som åvilar länsstyrelserna och har uppgett att myndigheten arbetar för att tiden för registerkontroll ska bli så kort som möjligt. Det är bekymmersamt att registerkontrollen hos Säkerhetspolisen i så många fall (30 procent av ärendena har tagit en vecka eller mer att handlägga) inte har genomförts med den skyndsamhet som kan förväntas mot bakgrund av den lagstadgade tidsfrist som gäller för länsstyrelserna. Det bör här framhållas att utredningen i ärendet visar att problemen inte var koncentrerade till månaden mars 2016.

text: Justitiekanslern konstaterar sammanfattningsvis att Väktarskolan tillsammans med Länsstyrelsen i Norrbottens län under de senaste åren har vidtagit åtgärder för att i möjligaste mån effektivisera handläggningen men att detta inte har fått den önskade effekten, vilket till största delen synes bero på tidsåtgången för registerkontrollen. Säkerhetspolisen och länsstyrelserna för diskussioner kring hur kommunikationen dem emellan kan effektiviseras och en elektronisk förbindelse är av allt att döma på väg att realiseras.

text: Det är svårt att se någon annan lösning på problemet än att Säkerhetspolisen avsätter mer resurser åt – eller på annat sätt effektiviserar t.ex. genom att driftsätta möjligheten till elektronisk kommunikation – hanteringen av begäran om registerkontroll, samt att länsstyrelsen avgör varje enskilt ärende med yttersta skyndsamhet.

text: Justitiekanslern vill också peka på att före år 2006 fanns en bestämmelse i lagen om bevakningsföretag som gav bevakningsföretagen en möjlighet att i avvaktan på länsstyrelsens beslut anlita en viss person efter det att denne gjort en ansökan om godkännande. Denna möjlighet togs bort år 2006 eftersom regeringen förväntade sig att godkännandeprövningen framöver skulle gå mycket snabbare än tidigare. (Se

text: prop. 2005/06:136 s. 17

text: f.) Den utveckling som regeringen såg framför sig har – såvitt detta och tidigare ärende här utvisar – uteblivit. Mot bakgrund härav överlämnar Justitiekanslern en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


title: Beslut om att inleda förundersökning beträffande misstänkt brott mot tystnadsplikt

text: Förundersökning inleds beträffande misstänkt brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Justitiekanslern uppdrar åt den åklagare som Överåklagaren i Stockholm utser att ombesörja att förundersökning verkställs. Resultatet av förundersökningen skall redovisas till Justitiekanslern.

text: Handlingarna i ärendet överlämnas till Överåklagaren i Stockholm.

text: Ärendet

text: Åklagarmyndigheten har överlämnat en anmälan angående brott mot tystnadsplikt. Enligt anmälan, som har gjorts av Polismyndigheten i Stockholms län, kan det misstänkas att en till polismyndigheten inkommen handling, för vilken gällde sekretess enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen, har lämnats ut till obehöriga.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt 5 kap. 1 § första stycket 1 sekretesslagen gäller sekretess för uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål. Sekretessen gäller under förutsättning att det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller framtida verksamhet skadas om uppgiften röjs.

text: Av bestämmelserna i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: följer att det i princip står var och en fritt att meddela uppgifter och underrättelser för publicering i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift. Meddelarfriheten innebär som regel frihet från ansvar för brott mot sekretessregler. Ett undantag från meddelarfriheten gäller dock enligt bl.a.

text: 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen

text: . I bestämmelsen föreskrivs att om någon lämnar meddelande genom oriktigt utlämnande av en allmän handling som inte är tillgänglig för envar gäller vad som i lag är stadgat om ansvar för ett sådant brott - dvs. brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Mot bakgrund av det anförda finns det anledning att anta att brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: har förekommit genom uppsåtligt utlämnande av allmän handling för vilken sekretess gällt enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen. Förundersökning skall därför inledas beträffande denna brottsmisstanke.

text: Jag vill tillägga följande. Av de hit översända handlingarna framgår att polismyndigheten har fattat beslut om att förundersökning skall inledas i ärendet. Enligt

text: 9 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: är Justitiekanslern ensam åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. I detta ligger att det endast är Justitiekanslern som får ta ställning till frågan om förundersökning skall inledas eller inte och besluta om tvångsmedel med anledning av misstanke om ett sådant brott. Polismyndigheten har således inte lagligen kunnat pröva frågan om förundersökning skall inledas, varför detta beslut saknar rättsverkan.


title: Sekretess och rätt till insyn i fråga om vårdnads- och ungängesrättsutredningar

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden beträffande sekretess och rätt till insyn i fråga om vårdnads- och umgängesrättsutredningar men vidtar i övrigt ingen åtgärd i ärendena.

text: Ärendena

text: Bakgrund

text: CN och TL har varit gifta med varandra och har tre barn tillsammans. De separerade våren 1997. Genom en dom den 14 oktober 1999 bestämdes att CN ensam skulle ha vårdnaden om barnen. TL tillerkändes rätt till visst umgänge med barnen. Eftersom det beslutade umgänget inte kom till stånd ansökte TL om verkställighet av domen. Länsrätten i Stockholm förordnande i december 2000 om begränsad verkställighet av tingsrättsdomen.

text: CN flyttade därefter tillsammans med barnen och sin nya man till en annan ort på grund av att de, enligt vad hon uppgett, hotades och förföljdes av TL. I folkbokföringsregistret har en s.k sekretessmarkering för uppgifter om CN tagits in. Beslut har även meddelats om s.k. kvarskrivning.

text: I ett mål vid Stockholms tingsrätt, avd. 3, som inleddes i februari 2001, har CN yrkat att tingsrätten skall fastställa att TL:s rätt till umgänge med barnen skall begränsas till varannan söndag mellan kl. 12-18, att utövas i Göteborg. I stämningsansökningen till tingsrätten uppgav CN att hon hade s.k. skyddat boende.

text: Vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i målet beslutade tingsrätten att uppdra åt ”vederbörande stadsdelsnämnder” att utföra kompletterande utredningar i vårdnads- och umgängesrättsfrågan. Framställningarna sändes till Lysekils kommun – där CN då bodde med barnen – och till Södertälje kommun, där TL bodde. På de handlingar som översändes till kommunerna och till parterna i målet angavs endast ”Familjerätten” som adressat. Sedan en begäran om anstånd kommit in från socialnämnden i Lysekils kommun skickades denna handling med påtecknat beslut om anstånd till ombuden för kännedom utan att uppgiften om vilken socialnämnd som handlade ärendet täcktes över. När det upptäcktes att så hade skett ombad tingsrätten TL:s ombud att inte öppna försändelsen, vilket han dock gjorde. Han lovade dock att inte vidarebefordra uppgiften om vilken kommun det gällde till sin klient. Eftersom det, enligt CN, fanns en risk för att TL fått uppgift om vilken kommun hon och barnen flyttat till och att denne därigenom, eftersom det rörde sig om en relativt liten kommun, skulle kunna ta reda på deras adress kände CN sig tvungen att flytta med sin familj till en ny bostadsort.

text: När det gäller den vårdnads- och umgängesrättsutredning som genomfördes av Södertälje kommun, visade det sig att en familjerättssekreterare där vid samtal med TL av misstag lämnat uppgift om CN:s nya hemkommun, Falkenberg. Det fanns därmed en risk för att TL fått reda på CN:s nya hemkommun och därigenom skulle kunna ta reda på hennes och barnens bostadsadress. Södertälje kommun beviljade mot denna bakgrund CN och hennes familj ekonomiskt bistånd för att möjliggöra flyttning till en annan kommun.

text: Anmälningarna

text: CN har med hänvisning till det inträffade anmält Stockholms tingsrätt för att uppgifter om hennes bostadsort röjts. Hon har därvid bl.a. framhållit att det av stämningsansökningen framgått att hon har skyddat boende. Hon har även påpekat att hon skrivit ett brev till tingsrätten och bett domstolen att inte röja var hon finns. Av brevet framgår att hon är kvarskriven och har sekretessmarkering.

text: Lagmannen vid Stockholms tingsrätt, LB, har avgett yttrande över anmälningen och anfört bl.a. följande.

text: ”Enligt min mening finns det i målet en begäran om sekretess enligt 9 kap. 15 § sekretesslagen rörande uppgifter om CN:s boende. Det förelåg därmed en rättslig grund för att vägra lämna ut uppgifter hänförliga till hennes boende. Uppgift om handläggande socialnämnd kan hänföras till skyddat intresse och således omfattas av sekretess. Jag vill dock peka på att sekretess omfattande handläggande socialnämnd i vissa fall kan komma i konflikt med bestämmelser om partsinsyn (jfr 14 kap. 5 § sekretesslagen). Om denna fråga aktualiseras i målet får den prövas särskilt. Jag anser sammantaget att tingsrättens hantering av CN:s uppgifter om boende har varit behäftad med brister.”

text: CN har vidare till Riksdagens ombudsmän (JO) anmält Södertälje kommun, Social- och arbetsmarknadsnämnden, med anledning av kommunens hantering av sekretessen kring hennes och barnens adress och vistelseort. JO har efter samråd överlämnat anmälningen hit. Södertälje kommun har avgett yttrande över anmälningen och därvid beklagat att familjens hemkommun kommit att röjas för TL. Anledningen till att detta skedde var, enligt yttrandet, en felsägning från familjerättssekreterarens sida.

text: CN har kommit in med ytterligare synpunkter med anledning av yttrandena.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess hos bl.a. skattemyndigheten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Om sådana uppgifter finns kan skattemyndigheten i folkbokföringsregistret lägga in en markering för särskild sekretessprövning, s.k. sekretessmarkering. En särskild försiktighet bör då iakttas vid bedömningen av om uppgifterna i fråga skall lämnas ut eftersom de kan vara skyddade av sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: . Är sekretessmarkering inte en tillräcklig åtgärd för att skydda personen kan skattemyndigheten, om personen byter bostadsort, besluta att han eller hon fortfarande skall vara folkbokförd på den tidigare orten, s.k. kvarskrivning. Kvarskrivning innebär att den förföljdes verkliga bostadsort hemlighålls.

text: I

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: stadgas att sekretess gäller inom socialtjänsten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

text: Av

text: 9 kap. 15 § sekretesslagen

text: följer bl.a. att sekretess gäller hos domstol i mål och ärenden enligt

text: föräldrabalken

text: för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs.

text: Enligt

text: 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen

text: hindrar sekretess inte att part i ett mål eller ett ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Utlämnande får dock inte ske om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall parten på annat sätt informeras om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Har uppgiften om CN:s bostadsort omfattats av sekretess?

text: Mot bakgrund av beslutet om kvarskrivning – som jag saknar skäl att ifrågasätta – finns det anledning att utgå från att uppgifterna om CN:s adress och bostadsort omfattats av sekretess hos Stockholms tingsrätt enligt bestämmelsen i

text: 9 kap. 15 § sekretesslagen

text: . Jag delar därvid tingsrättens bedömning att CN:s upplysning i stämningsansökningen om att hon hade skyddat boende har varit att uppfatta som en begäran om sekretess i den mening som avses i

text: 9 kap. 15 § sekretesslagen

text: . Mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: finns det vidare anledning att utgå från att uppgifter om CN:s adress och bostadsort omfattats av sekretess även hos Social- och arbetsmarknadsnämnden i Södertälje. Uppgiften om vilken socialnämnd som handlade vårdnads- och umgängesrättsutredningen får anses som en uppgift hänförlig till sekretessen rörande bostadsorten.

text: En bedömning enbart med utgångspunkt från dessa bestämmelser leder således till slutsatsen att sekretess gällt hos Stockholms tingsrätt och hos Social- och arbetsmarknadsnämnden i Södertälje för uppgiften om handläggande socialnämnd och för andra uppgifter som inneburit att CN:s bostadsort röjts.

text: Vilken betydelse har rätten till partsinsyn i detta fall?

text: TL har varit part i målet om vårdnad och umgänge vid tingsrätten. Som framgått innehåller bestämmelsen i

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: regler om hur konflikten mellan sekretess och rätten till partsinsyn skall lösas. Bestämmelsen i sig ger ingen rätt till partsinsyn, utan en sådan rätt följer av andra regler och av grundläggande rättssäkerhetskrav.

text: Det är en viktig princip i svensk rätt att den som är part i ett mål skall ha rätt att ta del av allt material i målet. Denna princip har ansetts så självklar att den inte direkt uttryckts i

text: rättegångsbalken

text: . Den kan emellertid indirekt utläsas av ett flertal regler (se

text: prop. 1986/87:89 s. 145

text: När det gäller föräldrars rätt till insyn hos socialnämnden i en vårdnads- eller umgängesrättsutredning kan det konstateras att det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som reglerar detta (se

text: JO 2000/01 s. 317

text: ). JO har emellertid framhållit att den som är part vid en allmän domstol i ett mål rörande vårdnad eller umgänge med barn berörs så nära av en vårdnads- eller umgängesrättsutredning att han bör ha rätt att få del av och yttra sig över utredningen innan den ges in till domstol. En sådan utredning bör därför alltid kommuniceras med parterna. Kommunikationen är dessutom ägnad att öka förutsättningarna för en objektiv utredning (JO 1994/95 s. 363). Detsamma bör gälla rätten till insyn i det pågående arbetet med en vårdnadsutredning (se

text: JO 2000/01 s. 317

text: ). Rätten till insyn gäller även för en förälder som inte är vårdnadshavare. Det vanliga tillvägagångssättet för socialnämnden torde vara att båda föräldrarna dessutom kontaktas för att höras i utredningen i vårdnads- och umgängesfrågan.

text: Jag delar JO:s uppfattning i denna fråga. En ordning där en för vårdnads- och umgängesfrågan avgörande utredning utförs så att säga anonymt i förhållande till den ena parten är enligt min mening inte förenlig med grundläggande rättsäkerhetskrav. Till detta kan läggas att det praktiskt sett framstår som minst sagt komplicerat att inte avslöja för den ena föräldern vilken socialnämnd som ansvarar för utredningen. En förälder bör ju ha möjlighet att exempelvis vända sig till handläggaren med frågor om utredningen och brukar dessutom, som nämnts, regelmässigt kontaktas under utredningen.

text: Frågan är om det skulle kunna anses tillåtet att hålla uppgiften om vilken socialnämnd som utför en utredning hemlig för ena parten med stöd av bestämmelsen i

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: om att utlämnande inte skall ske, om det är av synnerlig vikt att en viss uppgift inte röjs. I förevarande fall skulle en sådan tillämpning ha inneburit att TL i princip skulle ha fått del av utredningsmaterialet med undantag för uppgiften om vem som gjort utredningen. Med hänsyn till de starka krav på rättssäkerhet som gör sig gällande i fall som det aktuella ser jag det dock som uteslutet att en utredning skulle kunna utföras anonymt på det sätt som skulle bli fallet i den tänkta situationen.

text: Sammanfattningsvis har TL således enligt min mening haft rätt att ta del av uppgiften om vilken socialnämnd som utförde vårdnads- och umgängesrättsutredningen. Varken Stockholms tingsrätt eller Social- och arbetsmarknadsnämnden i Södertälje kan därför enligt min mening anses ha förfarit felaktigt genom att till TL lämna uppgift om var utredningen handlades.


title: Bevarandet av minnesanteckningar i statliga utredningar samt anmälan om jäv mot en särskild utredare

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Regeringen beslutade den 5 oktober 2000 att tillkalla en särskild utredare för att analysera det politiska och militära agerandet i ubåtsfrågan från 1980 och framåt. Vid samma regeringssammanträde beslutade regeringen vidare att en särskild utredare skulle analysera svenskt säkerhetspolitiskt agerande, såväl politiskt som militärt, under perioden 1969-1989. Som särskild utredare för båda dessa utredningar förordnades ambassadören RE.

text: I ubåtsfrågan antog utredningen namnet Ubåtsutredningen. RE redovisade sitt uppdrag i november 2001 då rapporten Perspektiv på ubåtsfrågan (

text: SOU 2001:85

text: ) lades fram.

text: Uppdraget att utreda svensk säkerhetspolitik är inte slutfört men skall enligt vad som är upplyst redovisas i april 2002.

text: Anmälan m.m.

text: I en skrivelse hit den 15 januari 2002 har f.d. kabinettssekreteraren LL och ambassadören KW begärt att Justitiekanslern skall pröva tre frågor som hänför sig till RE:s genomförande av utredningarna.

text: Den första frågan relaterar till Ubåtsutredningen och har sina utgångspunkter i att RE i rapporten Perspektiv på ubåtsfrågan anger att uppteckningar från intervjuer som han genomfört under utredningen inte har arkiverats (s. 28). LL och KW har tillagt att RE senare har förklarat denna uppgift med att den avsåg de fall där intervjuade personer skulle kräva att uppteckningarna inte arkiverades. Enligt deras mening är det inte förenligt med regleringen i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: om allmänna handlingars offentlighet att inte arkivera uppteckningar som tillfört ett ärende sakuppgifter. De har vidare anfört att RE "hittills ej fått anledning att omsätta sitt planerade grundlagsstridiga förfarande i praktisk handling" men har begärt att Justitiekanslern skall inskärpa vikten av att gällande bestämmelser respekteras. De har också framställt önskemål om att Justitiekanslern skall göra vägledande uttalanden om de krav som gäller beträffande bevarande av uppteckningar som utredningen gör av uppgifter som lämnas muntligt.

text: Den andra frågan har ett tydligt samband med den första. Anmälarna har önskat att Justitiekanslern uttalar vad som är god sed för en utredning när det gäller att låta intervjuade personer kontrollera att intervjuuppteckningen är korrekt. De har menat att Justitiekanslern borde granska förfarandet härvidlag i RE:s utredning.

text: Den tredje frågan innefattar ett påstående om att RE - på grund av sin tidigare ställning som chef för Sveriges delegation vid den Internationella nedrustningskonferensen i Genève under åren 1983-89 - är jävig enligt reglerna om delikatessjäv att utreda svenskt säkerhetspolitiskt agerande i nedrustningsfrågor under tiden 1983-89. LL och KW har särskilt framhållit att RE under sommaren 2001 fått sin uppmärksamhet fäst på jävsproblemet utan att han därefter har begärt att regeringen skall utse en annan särskild utredningsman att genomföra utredningen i den delen.

text: Justitiekanslern har som ett led i handläggningen av detta ärende låtit inhämta vissa kompletterande uppgifter under hand från utredningarnas huvudsekreterare.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det kan sättas i fråga om jag inom ramen för de uppgifter som har tillagts Justitiekanslern bör pröva de frågor som anmälarna vill ha belysta. På grund av den uppmärksamhet som saken har fått anser jag mig dock ha anledning att kort redovisa mina synpunkter.

text: Frågan om skyldighet för en utredningskommitté att bevara uppteckningar av muntliga uppgifter

text: LL och KW har menat att RE har gett uttryck för en ståndpunkt som innebär att uppteckningar av intervjuer som tillför sakuppgifter inte behöver bevaras eller arkiveras av kommittéer eller som i detta fall av en särskild utredare. Enligt deras mening står ett sådant synsätt i strid med reglerna i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: om allmänna handlingars offentlighet. De har inte gjort gällande att RE genom något faktiskt handlingssätt har åsidosatt de regler som gällt för utredningsuppdraget i nu aktuellt avseende. Anmälarnas hänvändelse hit får därmed i första hand uppfattas som en begäran om ett uttalande av Justitiekanslern om vad som är gällande rätt beträffande bevarande av minneanteckningar hos offentliga utredningar.

text: Grundläggande regler om vad som utgör allmänna handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . En handling anses som allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt särskilda regler är att anse som inkommen dit ellerupprättad där (2 kap. 3 §). Med myndighet avses sådana organ som ingår i den statliga eller kommunala förvaltningen. En utredningskommitté är en statlig förvaltningsmyndighet.

text: En handling anses enligt huvudregeln i 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningenupprättad när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten. Om handlingen inte hör till något bestämt ärende, anses den upprättad när den har justerats eller på något annat sätt har färdigställts.

text: I

text: 2 kap. 9 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: finns särskilda regler om en myndighets minnesanteckningar som inte har expedierats. Med minnesanteckningar förstås, enligt den nämnda bestämmelsen, promemorior och andra uppteckningar eller upptagningar som har kommit till endast för ärendets beredning, dock inte till den del de har tillfört ärendet en sakuppgift. Bestämmelsen avser alltså endast sådana handlingar som tjänar som hjälpmedel vid ett ärendes föredragning eller beredning.

text: Frågan om en uppteckning som tillkommit hos en myndighet och som innefattar sakuppgifter skall anses utgöra en allmän handling eller inte skall mot bakgrund av det sagda prövas med utgångspunkt i vad som föreskrivs i

text: 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: . I regel blir då en av en myndighet upprättad minnesanteckning som innefattar en sakuppgift att betrakta som en allmän handling först då det ärende som anteckningen hänför sig till har slutförts. En förutsättning för att uppteckningen skall bli en allmän handling är då förstås att den har bevarats när ärendet avgörs.

text: Tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser ger dock inte i sig någon ledning för bedömningen om en hos en myndighet gjord uppteckning av intervjuer och samtal som innefattar sakuppgifter måste eller skall bevaras innan ärendet har avgjorts.

text: Bestämmelser om förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden, däribland bestämmelser om dokumentation, finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från

text: förvaltningslagen

text: gäller dock den bestämmelsen. I

text: kommittéförordningen (1998:1474)

text: finns bestämmelser som väsentligt begränsar

text: förvaltningslagens

text: tillämplighet på kommittéers och särskilda utredares verksamhet. Enligt

text: 23 §

text: förordningen tillämpas nämligen

text: förvaltningslagen

text: endast vid kommittéernas handläggning av administrativa ärenden och ärenden om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Det förhållandet att

text: förvaltningslagen

text: i allt väsentligt inte är tillämplig på kommittéernas verksamhet hindrar emellertid inte att det i flera fall kan vara lämpligt att kommittéväsendet följer vissa av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser.

text: Förvaltningslagens

text: regler anses nämligen innefatta en minimistandard för handläggning av ärenden som det ofta kan finnas anledning att följa även på sådana områden och i sådana situationer där lagen inte formellt är tillämplig. Det kan därför vara av värde att något redogöra för

text: förvaltningslagens

text: regler i nu aktuellt hänseende.

text: Beträffande dokumentation av muntliga uppgifter anges i

text: 15 § förvaltningslagen

text: att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ett ärende skall antecknas, om ärendet avsermyndighetsutövning mot någon enskild. I andra fall är det upp till vederbörande myndighet att själv avgöra huruvida upplysningar som inhämtas skall nedtecknas och bevaras. En konsekvens av att det inte finns en skyldighet att dokumentera upplysningar är att dessa inte heller måste tillföras akten när ärendet avslutas; en skyldighet att bevara sådana anteckningar måste rimligen korrespondera med det förhållandet att det också finns en skyldighet att över huvud taget låta dokumentera uppgiften.

text: I den mån en myndighet finner att det finns skäl att bevara en uppgift som nedtecknats i ett ärende som inte rör myndighetsutövning mot någon enskild blir anteckningen, om den ligger kvar i akten när ärendet har avslutats, att betrakta som en av myndigheten upprättad allmän handling. Handlingen skall då hanteras enligt reglerna i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: Sammanfattningsvis innebär det anförda att det inte finns någon på lag eller annan författning grundad förpliktelse för en kommitté eller en särskild utredare att bevara uppteckningar av upplysningar eller andra uppgifter som tillför utredningen sakuppgifter. Kommittén avgör själv om anteckningen skall bevaras. Det är alltså inte riktigt, som LL och KW hävdar, att det skulle vara grundlagsstridigt att avstå från att bevara minnesanteckningarna.

text: Däremot finns det många gånger skäl för en kommitté att anlägga lämplighetsaspekter på hur anteckningar av ifrågavarande slag bör hanteras. Inte minst kan det, som LL och KW har framhållit, vara angeläget för den statsvetenskapliga och den historiska forskningen att uppteckningar som innehåller sakuppgifter bevaras. Även andra skäl talar för en sådan ordning. Det är emellertid inte en uppgift främst för mig att lägga fram riktlinjer beträffande de rutiner som i här behandlat avseende bör gälla för kommittéväsendet.

text: Ubåtsutredningens huvudsekreterare har upplyst att uppteckningarna av de intervjuer som gjorts under ubåtsutredningens genomförande har bevarats och omhändertagits för arkivering. Mot denna bakgrund och med hänsyn till vad jag i övrigt har anfört finns det inte anledning för mig att vidta någon åtgärd med anledning av anmälan i denna del

text: Kontroll av intervjuuppteckningar

text: Anmälarna har framställt önskemål om att Justitiekanslern skall göra ett vägledande uttalande om vad som är god sed för en utredning när det gäller att låta personer som har intervjuats få se uppteckningen från intervjun för att förvissa sig om att uppgifterna har uppfattats korrekt. De har menat att förfarandet i RE:s utredning borde granskas härvidlag.

text: Enligt min mening måste det överlämnas åt varje utredning att själv bedöma vad som är behövligt och lämpligt när det gäller kontroll av intervjuuppteckningars riktighet. Ibland är det lämpligt att den intervjuade får kontrollera riktigheten, men för det mesta måste utredningen kunna förlita sig på vad man uppfattat och noterat i anslutning till intervjun. Liknande tankegångar uttrycks också i den av Regeringskansliet, Statsrådsberedningen, utgivna Kommittéhandboken (

text: Ds 2000:1

text: ), s. 92.

text: Det finns inte någon anledning för mig att granska förfarandet i den aktuella utredningen.

text: Frågan om "delikatessjäv"

text: I frågan om RE bör klandras för att han inte fäst uppmärksamheten på sin roll i nedrustningsförhandlingarna, eller rentav avstått från uppdraget i vissa delar, gör jag följande bedömning.

text: Som framgått av det ovan anförda är

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser i princip inte tillämpliga på en kommittés eller en särskild utredares arbete. Utrymmet för att tillämpa

text: förvaltningslagens

text: jävsbestämmelser analogt torde dessutom vara ytterst begränsat. Jävsreglerna utgör emellertid ett uttryck för den sedan gammalt hävdade objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Denna princip innefattar ett krav på den som fullgör uppgifter i den offentliga förvaltningen att iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Den som utses att genomföra en utredning har inte sällan en bakgrund och erfarenheter som mer eller mindre påverkar de bedömningar som skall göras i utredningen. Att utredaren i detta avseende inte är helt oberoende i förhållande till uppdraget innebär inte att han kan anses jävig. Inte heller medför det att utredaren har anledning att avstå från uppdraget eller låta bli att gå in på sådana frågor där han kan ha förutfattade meningar. Om så vore fallet skulle det komplicera utredningsverksamheten högst betydligt. Däremot får naturligtvis utredningsresultatet, när det väl föreligger, bedömas med hänsyn tagen till utredarens bakgrund, erfarenheter och eventuella svårigheter att förhålla sig oberoende till uppdraget.

text: Till det anförda kan också läggas att regeringen när den beslutade om utredningsuppdraget torde ha varit införstådd med RE:s tidigare verksamhet och ansett att den inte utgör hinder för honom att genomföra den aktuella utredningen.

text: Jag kan inte finna att RE gjort något fel som accepterat uppdraget utan förbehåll, eller att han bör avstå från att genomföra det i dess helhet.

text: Med de gjorda uttalandena avslutar jag ärendet.


title: En person har tillerkänts ersättning för lidande sedan det felaktigt antecknats i vägtrafikregistret att hans körkort var indraget

text: Justitiekanslern beslutar att tillerkänna GA ersättning med 10 000 kr och uppdrar åt Vägverket att betala ut beloppet till honom.

text: Ärendet

text: GA har hos Justitiekanslern framställt ett anspråk på skadestånd av staten med 10 000 kr eller vad Justitiekanslern finner skäligt. Till grund för anspråket har GA anfört att Vägverket felaktigt antecknat i vägtrafikregistret att hans körkort var indraget. Felaktigheten har bl.a. inneburit att han utan grund blivit föremål för ett polisingripande.

text: Vägverket har yttrat sig i ärendet. Verket har tillstyrkt att GA tillerkänns ersättning för lidande med högst 5 000 kr.

text: GA har beretts tillfälle att yttra sig över vad Vägverket anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utredningen i ärendet visar att Vägverket den 19 juli 2001 felaktigt antecknat i det s.k. vägtrafikregistret att GA:s körkort hade återkallats tills vidare, dock högst under ett år. Enligt den i registret angivna grunden för återkallelsen skulle GA ha gjort sig skyldig till något av de trafikbrott som räknas upp i

text: 5 kap. 3 § 1 körkortslagen (1998:1276)

text: . Den bestämmelsen omfattar bl.a. vårdslöshet i trafik och trafiknykterhetsbrott. Den felaktiga uppgiften stod kvar i registret till den 12 september 2002.

text: Av övergångsbestämmelserna till

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: följer att GA:s anspråk skall bedömas enligt

text: datalagen (1973:289)

text: . Enligt

text: 23 § datalagen

text: skall den registeransvarige ersätta skada som en registrerad person har tillfogats genom att ett personregister har innehållit en oriktig eller missvisande uppgift om honom. Vid bedömandet av skadan skall hänsyn även tas till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.

text: I GA:s fall står det klart att det i vägtrafikregistret har förekommit en sådan felaktig uppgift som kan grunda en rätt till skadestånd från staten. Jag har utgått från att hans anspråk avser ersättning för det lidande som den felaktiga uppgiften orsakat honom.

text: Omständigheterna i ärendet är sådana att GA har rätt till ersättning för lidande. Vid uppskattningen av hur stort lidandet har varit finns det anledning att beakta att den felaktiga uppgiften i registret angett att körkortsingripandet föranletts av att GA gjort sig skyldig till allvarlig trafikbrottslighet. Den felaktiga uppgiften har funnits i registret under en relativt lång tid. Till detta skall läggas att polisen - på grund av den felaktiga registreringen - vid en trafikkontroll har ifrågasatt GA:s rätt att köra bil, en händelse som får antas ha inneburit ett visst obehag för honom. Det finns mot den bakgrunden skäl att bestämma ersättningen till ett jämförelsevis högt belopp. GA:s yrkande framstår här som väl avvägt. Jag förordnar därför att ersättning skall utgå till GA med 10 000 kr.


title: Anmälan med anledning av olika domstolars och myndigheters handläggning av det s.k. styckmordsärendet

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Stockholms tingsrätt ogillade genom en dom den 8 juli 1988 ett åtal mot två läkare för bl.a. mord. I domskälen uttalade tingsrätten emellertid att det var ställt utom allt rimligt tvivel att de båda läkarna hade styckat en kvinnas kropp och att de därigenom hade gjort sig skyldiga till brott mot griftefrid, ett brott som emellertid var preskriberat och som åklagaren inte heller hade väckt åtal för. Läkarna överklagade tingsrättens dom och yrkade att det av tingsrätten gjorda uttalandet i fråga om styckningen och brott mot griftefrid skulle undanröjas. Svea hovrätt avvisade genom ett beslut den 30 september 1988 läkarnas överklagande med motiveringen att endast en domstols domslut, och inte dess domskäl, kan överklagas. Högsta domstolen fann i ett beslut den 12 januari 1989 inte skäl att meddela prövningstillstånd.

text: Socialstyrelsen yrkade hos Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd att de båda läkarnas legitimationer skulle återkallas på grund av att Stockholms tingsrätt hade funnit det ställt utom allt rimligt tvivel att de hade styckat kvinnans kropp. Ansvarsnämnden biföll genom ett beslut den 23 maj 1989 Socialstyrelsens yrkande. Läkarna överklagade beslutet till Kammarrätten i Stockholm. Kammarrätten undanröjde genom en dom den 6 oktober 1989 ansvarsnämndens beslut och lämnade Socialstyrelsens begäran om återkallelse av legitimationerna utan bifall. Kammarrätten uttalade i domen att den av Socialstyrelsen åberopade tingsrättsdomen med det som hade anförts där inte utgjorde en tillräcklig grund för en självständig och allsidig prövning och utvärdering av skuldfrågan i målet om återkallelse av legitimationerna. Socialstyrelsen kunde därför, enligt kammarrätten, med sin anmälan och det som därvid hade åberopats inte anses ha visat att det fanns skäl att frånta läkarna deras legitimationer. Socialstyrelsen överklagade kammarrättens dom. Regeringsrätten meddelade prövningstillstånd den 30 november 1989.

text: Den 11 juni 1990 upphävde Regeringsrätten kammarrättens dom och återförvisade målet till kammarrätten för fortsatt handläggning. I sitt beslut anförde Regeringsrätten bl.a. att det för återkallelse av en läkarlegitimation inte kan komma i fråga att kräva mindre än full och övertygande bevisning för att läkaren har gjort sig skyldig till den handling eller den försummelse som har åberopats som grund för ett yrkande om återkallelse, att det i det aktuella fallet inte fanns skäl att ställa lägre krav på bevisningen för att läkarna hade styckat kroppen än vad som skulle ha gjorts i ett mål om åtal för styckningen, att tingsrättens dom i detta fall inte – på grund av de särskilda omständigheterna – kunde godtas i målet om återkallelse av läkarlegitimationerna på det sätt som normalt gäller och att det därför blev nödvändigt att i återkallelsemålet närmare pröva om det fanns tillräckliga bevis för att läkarna hade styckat kroppen. Regeringsrätten uttalade vidare att kammarrätten, när den fann att tingsrättens dom inte ensam utgjorde tillräcklig grund för ett ställningstagande i deslegitimationsfrågan, borde ha föranstaltat om den ytterligare utredning som kammarrätten ansåg nödvändig. Detta hade kammarrätten inte gjort. Allt detta sammantaget innebar, enligt Regeringsrätten, att målet borde visas åter till kammarrätten för ny handläggning.

text: I det återförvisade målet höll kammarrätten muntlig förhandling varvid läkarna, ett flertal vittnen och sakkunniga hördes. I en dom den 31 maj 1991 lämnade kammarrätten läkarnas överklaganden av HSAN:s beslut utan bifall, vilket innebar att återkallelsen av läkarnas legitimation bestod. I domskälen uttalade kammarrätten att inget enskilt bevis band läkarna till styckningen. Kammarrätten fann dock efter en sammanvägning av bevismaterialet att det var ställt utom varje rimligt tvivel att de båda läkarna tillsammans hade utfört styckningen. Regeringsrätten beslutade den 6 februari 1992 att inte meddela prövningstillstånd.

text: Läkarna ansökte om resning och klagade över domvilla beträffande dels tingsrättens dom den 8 juli 1988, dels hovrättens avvisningsbeslut den 30 september 1988. Högsta domstolen avslog genom ett beslut den 24 oktober 2000 resningsansökningen och klagan över domvilla såvitt gällde hovrättens avvisningsbeslut. Högsta domstolen uttalade i beslutet bl.a. att tingsrättens formulering i domskälen inte kunde anses innebära att den rättstilllämpning som hade legat till grund för hovrättens avvisningsbeslut uppenbart stred mot lag och att inte heller Europakonventionens bestämmelser kunde anses innebära att hovrättens avvisningsbeslut var att anse som uppenbart stridande mot lag. Svea hovrätt avslog den 16 februari 2001 motsvarande talan mot tingsrättens dom.

text: Läkarna ansökte också om resning hos Regeringsrätten och yrkade att Regeringsrätten skulle undanröja kammarrättens dom av den 31 maj 1991 eller att Regeringsrätten skulle undanröja sitt den 30 november 1989 meddelade prövningstillstånd och sitt återförvisningsbeslut av den 11 juni 1990, varigenom kammarrättens dom den 6 oktober 1989 skulle stå fast. Som skäl för resning anfördes dels att det vid handläggningen i kammarrätten och Regeringsrätten hade begåtts rättegångsfel av skilda slag, dels att det hade tillkommit ny bevisning och nya omständigheter som sannolikt hade lett till en annan utgång om de hade förebragts tidigare.

text: Regeringsrätten avslog genom ett beslut den 30 maj 2001 läkarnas begäran om resning. I beslutet fann Regeringsrätten att läkarna inte hade visat att det vid handläggningen av frågan om återkallelse av deras läkarlegitimationer hade begåtts något rättegångsfel som kunde utgöra grund för resning och att de inte heller hade visat att det på grund av ny bevisning och nya omständigheter fanns skäl för resning.

text: I september 2003 ansökte läkarna på nytt, genom sitt ombud professor AA, om resning av kammarrättens dom den 31 maj 1991. Socialstyrelsen avstyrkte bifall till resningsansökningen.

text: Regeringsrätten avslog genom ett beslut den 1 juli 2004 resningsansökan.

text: Anmälan och handläggningen hos Justitiekanslern

text: Ärendet aktualiserades hos Justitiekanslern den 23 september 2003 i och med att AA skickade en kopia av läkarnas resningsansökan hit. I resningsansökan angavs att den skickades till Justitiekanslern i dennes egenskap av regeringens – och statens – högste ombudsman och på grund av ”Socialstyrelsens tidigare redovisade svårigheter att ta ställning till frågan om resning”.

text: AA har därefter till Justitiekanslern gett in kopior av de handlingar som getts in av parterna i Regeringsrätten. Han har också gett in sin skrift Anatomin av en häxprocess, skriven efter Regeringsrättens beslut i resningsfrågan.

text: I ett e-brev till Justitiekanslern den 31 januari 2005 anförde AA att anledningen till att han inte hade framställt något yrkande för läkarnas räkning var att han ville ge statens organ tillfälle att reagera på egen hand. Han tillade dock att läkarna har anspråk på stora skadestånd för en rad kumulerade fel av statliga organ sedan år 1985 och att det finns anledning för Justitiekanslern att efter en företagen bedömning av fallet ge till känna sin mening bl.a. för att Socialstyrelsen skall få underlag för en resningsansökan till läkarnas förmån.

text: Den 3 februari 2005 höll Justitiekanslern ett internt möte för diskussion angående det ingivna materialet. Deltagarna hade också tagit del av bl.a. tingsrättens och kammarrättens domar.

text: Den 14 februari 2005 har AA gett in en ny skrivelse i saken. Han har där anfört bl.a. följande.

text: Han vill att Justitiekanslern bordlägger ärendet. Den tidigare framställningen avsåg inte att hos Justitiekanslern utlösa något allmänt tillsynsärende med prövning av om Socialstyrelsen eller Regeringsrätten har betett sig på ett klandervärt sätt i det senaste resningsärendet. Av en sådan prövning har hans huvudmän för närvarande inget intresse och sannolikt ingen hjälp. Hans framställning till Justitiekanslern hade som underliggande syfte att Justitiekanslern skulle sätta sig in i de materiella bevisfrågorna för att därefter, när frågan aktualiseras i Socialstyrelsen, kunna medverka med sådan rådgivning att styrelsen inser nödvändigheten av att den utarbetar en resningsansökan till förmån för läkarna. Ett annat syfte var att Justitiekanslern skulle sätta sig in i förutsättningarna för statens skadeståndsansvar mot läkarna i detta mycket speciella fall.

text: AA har därutöver framställt följande särskilda yrkanden.

text: 1. Att Justitiekanslern skall inhämta ett yttrande från Rättsmedicinalverket över läkarnas den 18 december 2003 till verket framställda begäran om granskning av en viss professors agerande i ärendet.

text: 2. Att Justitiekanslern skall inhämta ett yttrande från Rikspolisstyrelsen med anledning av advokaten KK:s ansökan om att få stöd för ett klarläggande besked om betydelsen av fingeravtryck på plastsäckar i vilka det påträffats likdelar.

text: 3.Att Justitiekanslern skall inhämta ett yttrande från Västerorts polismästardistrikt i Solna angående resultatet av den pågående, fortsatta utredningen av möjligheterna att använda vissa hårstrån i utredningen.

text: 4.Att Justitiekanslern skall ta emot honom för ett sammanträde för att dels ytterligare få hela bevisläget belyst, dels diskutera förutsättningarna för statens skadeståndsansvar mot läkarna.

text: Justitiekanslern höll den 15 februari 2005 ett nytt internt sammanträde i saken.

text: Tidigare prövningar hos Justitiekanslern m.m.

text: Justitiekanslern har vid flera tidigare tillfällen prövat frågor som har anknytning till det s.k. styckmordsärendet. I ett beslut den 8 mars 1989 bedömde Justitiekanslern bl.a. vissa frågor som gällde tingsrättens och hovrättens handläggning av målen där (dnr

text: ). Justitiekanslern har också tagit ställning till en anmälan om tjänstefel riktad mot ledamöterna i Regeringsrätten för deras behandling av den första resningsansökan där (dnr

text: och

text: Även Riksdagens ombudsmän (JO) har vid flera tillfällen prövat frågor som har anknytning till styckmordsärendet. JO beslutade bl.a. dels den 11 februari 2002, dels den 10 mars 2003 att inte utreda anmälningar med klagomål mot bl.a. Regeringsrättens beslut i det första resningsärendet och kammarrättens dom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn har Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslern granskar normalt inte förhållanden som är mer än två år gamla. Detta hänger samman med de tidsfrister som gäller för utkrävande av tjänsteansvar och som innebär att möjligheterna att vidta någon åtgärd normalt faller bort efter två år. Det skall också sägas att det i

text: 11 kap. 2 § regeringsformen

text: stadgas att ingen myndighet får bestämma hur en domstol skall döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt skall tillämpa en viss rättsregel och att det i

text: 11 kap. 7 §

text: stadgas bl.a. att ingen myndighet får bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild.

text: Överväganden

text: Det kan konstateras att det s.k. styckmordsärendet, som har behandlats vid olika domstolar och myndigheter under drygt 20 års tid, inrymmer en mängd komplicerade juridiska och andra frågeställningar. Prövningen av rättssaken har också i olika hänseenden kommit att ifrågasättas i den allmänna debatten.

text: AA har gett in ett omfattande material, varjämte Justitiekanslern har tagit del av merparten av de domar och beslut i saken som har meddelats under årens lopp. Justitiekanslern har gjort en noggrann genomgång av materialet för att se i vad mån detta ger anledning till några åtgärder inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsverksamhet.

text: Vid bedömningen av om några åtgärder skall vidtas har Justitiekanslern att beakta bl.a. att Regeringsrätten vid två tillfällen har tagit ställning till resningsansökningar från läkarna, att de förhållanden som skulle kunna ligga till grund för en granskning här till övervägande del ligger mycket långt tillbaka i tiden och att AA har klargjort att syftet med att handlingarna skickades hit inte var att utlösa ett allmänt tillsynsärende.

text: Efter min genomgång av materialet ser jag mot den redovisade bakgrunden inte anledning att vidta några åtgärder av tillsynskaraktär i ärendet.

text: Det finns naturligtvis inget hinder för Socialstyrelsen att, om den så önskar, vända sig hit för att diskutera ärendet.

text: Justitiekanslern har i ett annat ärende (dnr

text: ), som har initierats av KK, remitterat frågan om utfärdande av intyg över en fingeravtrycksundersökning på plastsäckar till Rikspolisstyrelsen. Det finns därmed inte skäl att i detta ärende vidta någon sådan åtgärd.

text: Vad gäller de övriga av AA särskilt framställda yrkandena har jag – mot bakgrund av den nyss redovisade bedömningen i tillsynsfrågan – inte funnit skäl att vidta några åtgärder. Det betyder att jag inte heller har funnit skäl att ”bordlägga” ärendet.