text: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Avgörande 1999-05-20; 1999-0195

text: I juli 1998 anlitade G och H fastighetsmäklaren D för försäljning av sin fastighet. G och H, som var missnöjda med det sätt på vilket D utfört uppdraget, yrkade hos nämnden skadestånd med 16 350 kr.

text: Fastighetsmäklaren D bestred yrkandet och anförde att uppdraget utförts med iakttagande av god fastighetsmäklarsed.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 12 § första stycket fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Av

text: 16 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att fastighetsmäklaren - i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det - skall ge köpare och säljare de råd och upplysningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall också verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att köparen före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Av

text: 20 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§ skall han ersätta skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren.

text: Av utredningen i ärendet framgår att G och H i juli 1998 anlitade fastighetsmäklaren D för försäljning av sin fastighet och att fastigheten såldes i slutet av augusti 1998. De har i ärendet bl.a. anfört att D har varit okunnig och inte gett dem erforderligt stöd och råd i samband med utformningen av köpekontraktet. Detta har medfört att de tvingades anlita Anticimex för att garantera att fastigheten var fri från husbocksangrepp samt att de också kände sig tvingade att teckna en överlåtelseförsäkring för att inte i framtiden bli ekonomiskt drabbade. De har vidare anfört att D utlovade en sänkning av sitt arvode med 5 000 kr, men att denna sänkning sedermera uteblev. G och H har yrkat skadestånd med sammanlagt 16 350 kr, varav 5 000 kr för utlovad arvodessänkning, 5 750 kr för halva kostnaden för överlåtelseförsäkringen, 600 kr för den av Anticimex gjorda besiktningen och 5 000 kr för sveda och värk samt egen arbetsinsats.

text: D har bestritt skadeståndsskyldighet och framhållit att hon utfört uppdraget i enlighet med

text: fastighetsmäklarlagens

text: krav på god fastighetsmäklarsed.

text: Nämnden kan konstatera att det av utredningen i ärendet framgår att utlovad arvodessänkning avsåg försäljning till en viss spekulant, som sedermera inte fullföljde köpet. Vidare framgår att tecknandet av överlåtelseförsäkringen skedde på eget initiativ av G och H och inte på mäklarens uppmaning. Enligt nämndens mening är det aktuella köpekontraktet ett vanligt förekommande standardavtal/kontrakt. Det är inte heller ovanligt att klausulen om att fastigheten är fri från pågående husbocksangrepp förekommer i köpekontrakt, särskilt när det är fråga om äldre fastigheter. Att säljarna ansåg sig nödsakade att anlita Anticimex för att garantera detta är inte något som mäklaren kan lastas för. Sammanfattningsvis finner nämnden således inte att D har åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: . G:s och H:s skadeståndstalan lämnas följaktligen utan bifall.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Förlust av kontokort. Fråga om grov oaktsamhet förelåg (34 § konsumentkreditlagen); pleniavgörande.

org: arn

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ); pleniavgörande. Avgörande 1999-11-15; 1999-0533 (se även avgörandena 1999-11-15; 1999-0677, 1999- 1675, 1999-1705, 1999-2023 och 1999-2533)

type: rubrik

text: P:s bankkort stals i september 1998 ur hennes parkerade bil. P hade deltagit i en begravning som pågick kl. 11.00–13.15, då hon återkom till bilen. Hon ringde genast och anmälde förlusten. Någon hade dock dessförinnan hunnit ta ut 15 000 kr med hjälp av hennes kort. P yrkade ersättning av banken för den uttagna summan. Hon ansåg att hon hade anmält förlusten så snart hon upptäckte den. Hon ifrågasatte också hur ett så stort belopp kunnat tas ut. Detta framgick inte av kortvillkoren.

type: stycke

text: Banken ansåg att P förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Kortet hade lämnats utan uppsikt på parkeringen intill kyrkogården. Av kortvillkoren framgår att banken har rätt att bestämma vilket belopp som högst kan tas ut under viss tidsperiod. Vid bestämmande av beloppsgränsen har banken haft att ta hänsyn både till önskemål om säkerhet och krav på tillgänglighet och service.

text: Nämndens majoritet gjorde följande bedömning:

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet. Ett avtalsvillkor av nu berört slag finns i det kontoavtal som P tecknat med banken.

text: Bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se

text: prop. 1991/92:83 s. 93

text: och

text: ). Det saknar därför betydelse huruvida P:s kontokort är kopplat till en kredit eller ej.

text: P skall således anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med hennes kontokort endast om hon förlorat kortet genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: I det nu aktuella fallet har P lämnat kvar kontokortet i handväskan i sin bil som hon parkerat på Skogskyrkogården i Enskede, Stockholm. Hon lämnade bilen kl. 11.00 och återkom till den kl. 13.15, varvid hon upptäckte att någon brutit sig in i bilen och stulit kontokortet.

text: Enligt nämndens mening måste det anses vara oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som P gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Vid den bedömningen finner nämnden skäl att utgå från att det normalt får anses grovt oaktsamt att lämna kvar kontokortet i en bil som inte stått under uppsikt (jfr vad som nyss anförts om

text: uttalanden i förarbetena). Ett skäl till det är att det är känt att det är lätt att bryta sig in i bilar. Det är också känt att inbrottsfrekvensen i bilar är hög.

text: Det kan emellertid inte uteslutas att det i ett enskilt fall kan föreligga sådana omständigheter att det finns anledning att frångå den normala bedömningen av vad som får anses vara grovt oaktsamt. Vad som återstår att undersöka är därför om det i P:s fall kan föreligga sådana omständigheter.

text: P lämnade sin bil utan uppsikt under drygt två timmar på en plats där en inte försumbar stöldrisk förelåg. Utöver att låsa bilen vidtog hon inga särskilda åtgärder för att motverka denna stöldrisk. Hennes beteende att lämna kvar handväskan med kontokortet i bilen kan inte heller anses utgöra ett normalt aktsamt beteende. Det fanns utan tvekan möjlighet för henne att motverka stöldrisken genom att medföra kontokortet när hon lämnade bilen. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner således att P får anses ha förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet.

text: Av de för kortet gällande villkoren framgår att banken har rätt att bestämma vilket belopp som högst får tas ut per tidsperiod. Någon erinran mot det debiterade beloppet, 15 000 kr, kan därför inte göras.

text: Mot bakgrund av det anförda kan P:s yrkande inte bifallas.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, sexton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var inte enig i sitt avgörande. Två avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att P:s yrkande bort bifallas och gjorde följande bedömning:

text: Oaktsamhetsbedömningen

text: Också enligt vår mening kan det anses oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som P har gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Detta måste bedömas med utgångspunkt i dels hur allvarlig en oaktsamhet i allmänhet skall vara för att kunna betecknas så, dels om de faktiska omständigheterna i ärendet motsvarar vad som sålunda krävs för att en oaktsamhet skall kunna betecknas som grov.

text: Frågan hur allvarlig en oaktsamhet skall vara för att kunna betecknas som grov måste enligt vår mening bedömas inte bara i ljuset av vad som sägs i förarbetena till den aktuella bestämmelsen, 34 §, i

text: konsumentkreditlagen

text: (1992:830; KKrL). Hänsyn måste också tas till den generella synen i svensk rätt på detta begrepp. Av intresse är vidare vilken innebörd begreppet bör ges enligt förarbetsuttalanden till andra bestämmelser i KKrL där uttrycket används.

text: Begreppet grov oaktsamhet i svensk rätt

text: Det råder i svensk rätt en stor restriktivitet när det gäller att beteckna ett vårdslöst (oaktsamt) förfarande som ”grovt vårdslöst” (se bl.a.

text: prop. 1982/83:159 s. 95

text: ; jfr Håstad, Den nya köprätten, 4 uppl. 1998 s. 126). Det gäller inte bara i konsumentförhållanden utan också i kommersiella förhållanden (se t.ex.

text: NJA 1979 s. 483

text: spec. s. 512, Bergman & Beving). I rättsfallet

text: NJA 1992 s. 130

text: , se s. 137, gör HD en belysande genomgång av bedömningen på olika områden – skadestånds- och försäkringsrätten, transporträtten samt köp- och tjänsteområdet. Det rättsfallet avsåg begreppets innebörd inom entreprenadrätten och då i första hand om grov vårdslöshet förutsätter byggfusk. HD kom fram till en något mindre restriktiv tillämpning med hänvisning till att det här var fråga om ett kommersiellt avtalsförhållande.

text: Även om begreppet grov vårdslöshet inte kan ges en enhetlig innebörd på alla områden där det används (jfr senast nämnda HD-avgörande) finns ändå vissa gemensamma drag. Det sägs ibland att det skall vara fråga om ”en särskilt markant avvikelse från normal aktsamhet” (se Bengtsson, Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 77). Grov vårdslöshet inom försäkrings- och skadeståndsrättens område har beskrivits så, att den vanligen består i ”ovanlig hänsynslöshet genom tagande av risker för andra och för försäkringstagaren själv. Stundom är det fråga om handlande som ligger på gränsen till uppsåt” (Försäkringsrättskommitténs – med Hellner som ordförande – betänkande

text: SOU 1977:84 s. 235

text: ). Det talas också om ”oaktsamhet eller hänsynslöshet av mycket allvarligt slag” (

text: SOU 1986:56 s. 587

text: ; se även

text: SOU 1989:88 s. 181

text: , Bengtsson, Försäkringsrätt, 5 uppl. 1999 s. 68 f. och 107 samt Lindell-Frantz, Nedsättning av försäkringsersättning, 1998, bl.a. s. 486 ff.).

text: Begreppet grov vårdslöshet förekommer också inom värdepappersrätten. Sålunda innehåller

text: växellagen

text: (1932:130; VL) och

text: checklagen

text: (1932:131; CL) bl.a. bestämmelser som innebär att en förvärvare av en växel eller check kan göra ett exstinktivt godtrosförvärv under förutsättning att han eller hon inte var i ond tro eller förfor med grov vårdslöshet (

text: 16 § andra stycket

text: VL och

text: 21 § andra stycket

text: CL). VL innehåller också en bestämmelse om när betalning kan ske med befriande verkan, trots att växelinnehavaren inte är rätt innehavare av växeln. Det kan ske om den som infriar växeln inte handlar svikligt eller med grov vårdslöshet (

text: 40 § tredje stycket

text: VL). Godtroskraven ställs i de angivna fallen lågt (se Hessler, Obehöriga förfaranden med värdepapper, andra uppl. 1981 s. 235 ff.). En annan författare uttalar att det är en grundtanke att man ställer relativt små krav på vaksamhet hos en bank eller annan som förvärvar en innehavarcheck eller en ordercheck (Rodhe, Checkrätt för bankmän, 1970, s. 24).

text: Det kan noteras att grov vårdslöshet från en säljares sida på konsumentköpets område betecknas som synonymt med illojalt handlande (

text: 24 § konsumentköplagen

text: /1990:932; KKL/ och

text: prop. 1989/90:89 s. 116

text: Begreppet grov oaktsamhet i KKrL

text: Begreppet grov vårdslöshet förekommer på tre ställen i KKrL. Enligt 16 § andra stycket får en köpare som av grov oaktsamhet låter bli att skaffa sig kunskap om att säljaren saknar rätt att ta emot betalningen inte tillgodoräkna sig betalning som görs till säljaren. I förarbetena anges som fall då den regeln kan bli tillämplig exempelvis att köparen av nonchalans eller uppenbart ointresse ignorerar meddelanden om vem som är rätt betalningsmottagare (

text: prop. 1991/92:83 s. 126

text: Vidare föreskrivs i 21 § andra stycket att kreditgivaren har rätt att få betalt i förtid om ställd säkerhet avsevärt försämras och konsumenten har orsakat detta uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. I motiven sägs att med det senare uttrycket bör förstås ”detsamma som i allmänhet avses med detta uttryck. Det skall sålunda vara fråga om ett handlande eller en underlåtenhet som innebär eller gränsar till total likgiltighet för vad som händer med säkerheten i fråga”. Om konsumenten har visat nonchalans för det värde som säkerheten representerar för kreditgivaren, sägs det vidare, är detta en omständighet som talar för att hans vårdslöshet skall anses grov. ”Däremot kan slarv, glömska och allmänt dåligt handlag inte konstituera grov vårdslöshet” (senast

text: a. prop. s. 132

text: f.).

text: Begreppet grov vårdslöshet i

text: 34 §

text: KKrL exemplifieras i förarbetena med att kortet lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1991/92:83

text: s.144 med hänvisningar till

text: prop. 1976/77:123 s. 190

text: f.).

text: Förarbetsuttalandena till de tre bestämmelserna är, sedda sammantagna, enligt vår mening delvis motsägelsefulla, något som kan ha sin orsak i att de har gjorts i samband med två olika lagstiftningsärenden. De exempel som ges i 1977 års proposition synes nämligen närmast vara att hänföra till sådant slarv som enligt kommentaren till 21 § andra stycket inte faller under uttrycket grov vårdslöshet i den bestämmelsen.

text: Även om de bestämmelser i KKrL som här är i fråga givetvis har olika funktioner, står det likväl klart att uttalandena i förarbetena lästa för sig skapar olika kvalifikationsnivåer för vad som skall anses som grov vårdslöshet. Det kan sättas i fråga om det är en lämplig eller ens avsedd ordning.

text: Slutsats

text: Som har anförts inledningsvis har P förfarit oaktsamt genom att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som skett. Visserligen har kontokortet – och hennes handväska – lämnats kvar i bilen utan uppsikt under förhållandevis lång tid. Detta är dock ett ganska allmänmänskligt beteende som ligger långt ifrån ett risktagande av sådant och så allvarligt slag som i svensk rätt kan innebära grov oaktsamhet. Det kan inte heller med rätta

text: göras gällande att man här kan tala om en mycket allvarlig oaktsamhet, ”likgiltighet”, ”uppenbart ointresse”, ”illojalitet” eller liknande förhållanden. Vid en rimlig tolkning av

text: 34 §

text: KKrL, och därmed också av det aktuella avtalsvillkoret, i ljuset av den snäva innebörd som begreppet grov oaktsamhet har i svensk rätt, liksom av de samlade förarbetsuttalandena till de olika bestämmelserna i KKrL som tar sikte på grovt oaktsamma beteenden, måste en oaktsamhet vara av mera kvalificerat slag än som är fallet här för att kunna betecknas som grov.

text: Det kan tilläggas att det från konsumentskyddssynpunkt knappast heller ter sig rimligt att begreppet grov vårdslöshet ges ett vidare tillämpningsområde när det får betydelse för bedömningen av en konsuments handlande än när det åberopas mot en näringsidkare (se t.ex. 24 § KKL). Detsamma gäller begreppets innebörd i förhållande till den som tillämpas i kommersiella rättsförhållanden. Det är inte heller rimligt att begreppet ges en vidare innebörd på en viss del av konsumenträttens område än det annars har.

text: Med hänvisning till vad som har anförts kan P:s oaktsamhet således inte betecknas som grov. Hennes yrkande skall därför bifallas.

type: avgorande


text: Förlust av kontokort. Fråga om grov oaktsamhet förelåg (

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ); pleniavgörande. Avgörande 1999-11-15; 1999-0677 (se även avgörandena 1999-11-15; 1999-0533, 1999- 1675, 1999-1705, 1999-2023 och 1999-2533)

text: M besökte i oktober 1998 partihallarna i Göteborg för att hämta blommor. Hon skulle hämta en stor kartong och lämnade sin väska kvar i bilen, skymd av blommor. Hon låste bilen medan hon rusade in och hämtade kartongen. När hon efter bara en kort stund kom tillbaka hade någon brutit sig in i bilen och stulit hennes väska, där bl.a. hennes bankomatkort fanns. Hon spärrade kortet snarast, men uttag på sammanlagt 13 400 kr hade då redan hunnit göras. Hon yrkade ersättning av banken med motsvarande belopp. M hävdade att hon inte hade förvarat koden tillsammans med kortet. Tjuven måste ha ”knäckt” koden.

text: Banken bestred yrkandet och menade att M förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Hon hade lämnat kortet utan uppsikt i bilen medan hon hämtade varor. Uttagen hade gjorts utan att något misslyckat försök förekommit. Detta visade att gärningsmannen måste haft tillgång till koden då det är i det närmaste uteslutet att rätt kod kan ha slagits slumpvis.

text: Nämndens majoritet gjorde följande bedömning:

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet. Ett avtalsvillkor av nu berört slag finns i det kontoavtal som M tecknat med banken.

text: Bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se

text: prop. 1991/92:83 s. 93

text: och

text: ). Det saknar därför betydelse huruvida M:s kontokort är kopplat till en kredit eller ej.

text: M skall således anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med hennes kontokort endast om hon förlorat kortet genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: I det nu aktuella fallet lämnade M kvar kontokortet i handväskan i sin bil som hon parkerat vid partihallarna i Göteborg medan hon gick in för att hämta en kartong blommor. När hon efter kort stund återkom till bilen upptäckte hon att någon hade brutit sig in i bilen och stulit hennes väska med kontokortet.

text: Enligt nämndens mening måste det anses vara oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som M gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Vid den bedömningen finner nämnden skäl att utgå från att det normalt får anses grovt oaktsamt att

text: lämna kvar kontokortet i en bil som inte stått under uppsikt (jfr vad som nyss anförts om uttalanden i förarbetena). Ett skäl till det är att det är känt att det är lätt att bryta sig in i bilar. Det är också känt att inbrottsfrekvensen i bilar är hög.

text: Det kan emellertid inte uteslutas att det i ett enskilt fall kan föreligga sådana omständigheter att det finns anledning att frångå den normala bedömningen av vad som får anses vara grovt oaktsamt. Vad som återstår att undersöka är därför om det i M:s fall kan föreligga sådana omständigheter.

text: M lämnade sin bil utan uppsikt på en plats där en inte försumbar stöldrisk förelåg. Utöver att låsa bilen vidtog hon inga särskilda åtgärder för att motverka denna stöldrisk. Hennes beteende att lämna kvar handväskan med kontokortet i bilen kan inte heller anses utgöra ett normalt aktsamt beteende. Det fanns utan tvekan möjlighet för henne att motverka stöldrisken genom att medföra kontokortet när hon lämnade bilen. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner således att M får anses ha förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet. Hennes yrkande kan därför inte bifallas.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, sexton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var inte enig i sitt avgörande. Tre reservationer antecknades enligt följande.

text: 1. Fyra avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att M:s yrkande bort bifallas och att sista stycket i nämndens bedömning bort utformas på följande sätt:

text: Stölden av kontokortet inträffade i samband med att M höll på att lasta sin bil med lådor med blommor som hon hämtade i partihallarna. Det kan inte anses onormalt att man i samband med sådant arbete lämnar kvar sina tillhörigheter i sin bil medan man bär ut lasten till bilen. Vidare bör beaktas att hon lämnade sin bil endast en kort stund. Hon låste därvid bilen. Det förelåg, såvitt framgår av utredningen i ärendet, inte heller några särskilda omständigheter som gjorde att hon vid tillfället bort iaktta en större försiktighet än normalt. Mot denna bakgrund finner nämnden att den oaktsamhet som M visat i samband med förlusten av kontokortet inte kan anses vara grov. Hennes yrkande skall därför bifallas.

text: 2. Två avdelningsordförande ansåg att M:s yrkande bort bifallas med följande motivering:

text: Oaktsamhetsbedömningen

text: Också enligt vår mening kan det anses oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som M har gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Detta måste bedömas med utgångspunkt i dels hur allvarlig en oaktsamhet i allmänhet skall vara för att kunna betecknas så, dels om de faktiska omständigheterna i ärendet motsvarar vad som sålunda krävs för att en oaktsamhet skall kunna betecknas som grov.

text: Frågan hur allvarlig en oaktsamhet skall vara för att kunna betecknas som grov måste enligt vår mening bedömas inte bara i ljuset av vad som sägs i förarbetena till den aktuella bestämmelsen, 34 §, i

text: konsumentkreditlagen

text: (1992:830; KKrL). Hänsyn måste också tas till den generella synen i svensk rätt på detta begrepp. Av intresse är vidare vilken innebörd begreppet bör ges enligt förarbetsuttalanden till andra bestämmelser i KKrL där uttrycket används.

text: Begreppet grov oaktsamhet i svensk rätt

text: Det råder i svensk rätt en stor restriktivitet när det gäller att beteckna ett vårdslöst (oaktsamt) förfarande som ”grovt vårdslöst” (se bl.a.

text: prop. 1982/83:159 s. 95

text: ; jfr Håstad, Den nya köprätten, 4 uppl. 1998 s. 126). Det gäller inte bara i konsumentförhållanden utan också i kommersiella förhållanden (se t.ex.

text: NJA 1979 s. 483

text: spec. s. 512, Bergman & Beving). I rättsfallet

text: NJA 1992 s. 130

text: , se s. 137, gör HD en belysande genomgång av

text: bedömningen på olika områden – skadestånds- och försäkringsrätten, transporträtten samt köp- och tjänsteområdet. Det rättsfallet avsåg begreppets innebörd inom entreprenadrätten och då i första hand om grov vårdslöshet förutsätter byggfusk. HD kom fram till en något mindre restriktiv tillämpning med hänvisning till att det här var fråga om ett kommersiellt avtalsförhållande.

text: Även om begreppet grov vårdslöshet inte kan ges en enhetlig innebörd på alla områden där det används (jfr senast nämnda HD-avgörande) finns ändå vissa gemensamma drag. Det sägs ibland att det skall vara fråga om ”en särskilt markant avvikelse från normal aktsamhet” (se Bengtsson, Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 77). Grov vårdslöshet inom försäkrings- och skadeståndsrättens område har beskrivits så, att den vanligen består i ”ovanlig hänsynslöshet genom tagande av risker för andra och för försäkringstagaren själv. Stundom är det fråga om handlande som ligger på gränsen till uppsåt” (Försäkringsrättskommitténs – med Hellner som ordförande – betänkande

text: SOU 1977:84 s. 235

text: ). Det talas också om ”oaktsamhet eller hänsynslöshet av mycket allvarligt slag” (

text: SOU 1986:56 s. 587

text: ; se även

text: SOU 1989:88 s. 181

text: växellagen

text: (1932:130; VL) och

text: checklagen

text: 16 § andra stycket

text: VL och

text: 21 § andra stycket

text: 40 § tredje stycket

text: 24 § konsumentköplagen

text: /1990:932; KKL/ och

text: prop. 1989/90:89 s. 116

text: Begreppet grov oaktsamhet i KKrL

text: prop. 1991/92:83 s. 126

text: a. prop. s. 132

text: f.).

text: Begreppet grov vårdslöshet i

text: 34 §

text: prop. 1991/92:83

text: s.144 med hänvisningar till

text: prop. 1976/77:123 s. 190

text: f.).

text: Slutsats

text: Som har anförts inledningsvis har M förfarit oaktsamt genom att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som skett. Detta är dock ett ganska allmänmänskligt beteende som ligger långt ifrån ett risktagande av sådant och så allvarligt slag som i svensk rätt kan innebära grov oaktsamhet. Det kan inte heller med rätta göras gällande att man här kan tala om en mycket allvarlig oaktsamhet, ”likgiltighet”, ”uppenbart ointresse”, ”illojalitet” eller liknande förhållanden. Vid en rimlig tolkning av

text: 34 §

text: Med hänvisning till vad som har anförts kan M oaktsamhet således inte betecknas som grov. Hennes yrkande skall därför bifallas.

text: 3. Tre avdelningsordförande var skiljaktiga såvitt avsåg motiveringen av beslutet och anförde:

text: Endast den omständigheten att M i samband med lastning har lämnat kvar sitt kontokort i en handväska en kort stund i en låst bil kan enligt vår mening inte anses innebära att M har förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Vi finner emellertid att följande omständigheter också bör beaktas.

text: Av utredningen framgår att tillgreppen i M:s bil ägde rum någon gång mellan kl. 06.50 och 07.00 samt att de obehöriga uttagen från hennes konto gjordes i bankomat mellan kl. 07.09 och 07.16. Den som gjorde dessa uttag måste ha haft tillgång till M:s personliga kortkod, PIN-koden.

text: Enligt vår mening måste kortkoden betraktas som en del av kortet; utan kod kan kortet inte utnyttjas på det sätt som är avsett. Koden är således lika betydelsefull som den information som finns lagrad på kortets magnetremsa. Den lapp med upplysning om aktuell kod som kortinnehavaren får i samband med att kortet tillställs honom eller henne skall enligt kortvillkoren förstöras. En anteckning om koden får enligt villkoren inte heller förvaras tillsammans med kortet.

text: Enligt vad som har upplysts från både bransch- och konsumenthåll är det omöjligt för en utomstående att med hjälp av informationen på kortet utröna den ifrågavarande kortkoden. M har inte kunnat lämna någon rimlig förklaring till hur tjuven har kunnat känna till hennes kod. Det finns därmed inte någon annan förklaring till detta förhållande än att M har förvarat inte bara kontokortet utan även en anteckning om koden i handväskan och att tjuven utan svårighet har kunnat förstå att koden tillhörde det aktuella kontokortet.

text: Genom att förvara kort och kod på detta sätt har M – i förening med omständigheterna i övrigt – enligt vår mening visat en sådan oaktsamhet att hon inte kan undgå betalningsansvar för de obehöriga uttagen.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen (felaktig uppgift om boytan).

text: fastighetsmäklarlagen

text: (felaktig uppgift om boytan). Avgörande 1999-05-20; 1999-0684

text: I augusti 1996 köpte makarna N en fastighet i Ystad. Köpet förmedlades av en fastighetsmäklare. Det visade sig sedermera att boytan var mindre än den som mäklaren angivit i sin objektsbeskrivning. Makarna N yrkade hos nämnden skadestånd med 84 000 kr.

text: Fastighetsmäklaren I bestred yrkandet och anförde dels att han ifrågasatte riktigheten av den mätning som makarna N låtit göra, dels att differensen var så liten att den saknade betydelse för fastighetens marknadsvärde.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att N enligt ett den 1 augusti 1996 undertecknat köpebrev förvärvade en fastighet i Ystad för en köpeskilling av 850 000 kr. I objektsbeskrivningen, som hade upprättats av fastighetsmäklaren I, har boytan uppgetts vara c:a 135 m . Först i samband med att taxeringsinformation den 13 januari 1998 överlämnades till makarna N började de misstänka att boytan var mindre än den uppgivna. De har i ärendet åberopat ett den 25 januari 1999 utfärdat intyg från GeJi Byggkonsult, enligt vilket boytan i den aktuella fastigheten uppmätts till 124,5 m . N har räknat ut att kvadratmeterpriset för den aktuella fastigheten var 8 000 kr och med stöd av intyget har de yrkat skadestånd från fastighetsmäklaren för den felande ytan om 10,5 kvadratmeter jämte ränta från den 1 augusti 1996 samt ersättning för kostnaden för uppmätning av boytan. Fastighetsmäklaren I har bestritt skadeståndsskyldighet och uppgett följande. När uppdraget lämnades till honom i maj 1996, fick han av säljaren information om att byggnadens boyta var 130-135 m och vid den då aktuella tidpunkten var den enda kända taxeringsuppgiften 130 m . Därutöver har han framhållit att vid bestämmande av marknadsvärdet för en fastighet är det en rad faktorer som är avgörande, där boarean endast är en sådan faktor. Han har vidare ifrågasatt riktigheten av den av GeJi Byggkonsult gjorda mätningen och gjort en egen beräkning med hjälp av framtagna ritningar från Byggnads-kontoret enligt vilken boytan blir 132,1 kvadratmeter. Differensen är därmed så liten att den saknar betydelse för marknadsvärdet. Slutligen har I pekat på det faktum att makarna N först efter att ha bebott fastigheten under två år upptäcker skillnaden i boytan och han anser att därmed kan någon skada inte anses ha uppkommit för dem.

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att när det gäller fastighetens boarea råder det delade meningar mellan parterna. Det synes dock i ärendet vara ostridigt att boytan understiger den i objektsbeskrivningen angivna c:a 135 kvadratmeter och den aktuella tvisten gäller således fastighetsmäklares ansvar för uppgift angående boarea i objektsbeskrivningen. Enligt

text: 18 § första stycket fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren, när förmedlingen avser en fastighet som en konsument köper huvudsakligen för enskilt bruk, tillhandahålla köparen en skriftlig beskrivning av fastigheten. Denna beskrivning skall bl.a. innehålla uppgift om byggnadens storlek. Av

text: 20 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§, skall han ersätta skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren.

text: Nämnden kan vidare konstatera att enligt rättspraxis får en mäklare anses vara skyldig att kontrollera en lämnad uppgift om en lägenhets yta om särskilda omständigheter påkallar det, t.ex. om uppgiften framstår som osäker. I förevarande fall har det enligt nämndens mening emellertid inte funnits närmare anledning för I att ifrågasätta den av säljarna lämnade uppgiften om boytan, vilken dessutom angavs som en cirkauppgift. Enligt nämndens mening saknas det vidare anledning att - oavsett om boytan är 124,5 eller 132 kvadratmeter - anta att differensen i boytan skulle ha påverkat fastighetens pris i någon nämnvärd utsträckning. Inte heller tyder den utredning som finns tillgänglig i detta ärende på att N har haft några egentliga olägenheter på grund av att den verkliga boytan varit mindre än den uppgivna.

text: Nämnden finner sammanfattningsvis inte att I vare sig uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Någon skadeståndsskyldighet kan således inte föreligga. Enligt nämndens mening har det för övrigt inte heller visats att makarna N har lidit någon skada. Deras yrkande kan följaktligen inte bifallas.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen (felaktig uppgift om boendekostnaden).

text: fastighetsmäklarlagen

text: (felaktig uppgift om boendekostnaden). Avgörande 1999-05-20; 1999-0817

text: Våren 1997 köpte makarna F en villa i Tyresö. Köpet förmedlades av fastighetmäklaren H, som i sin boendekostnadskalkyl av misstag kom att ange driftskostnaderna med för lågt belopp. Makarna F yrkade hos nämnden skadestånd med 180 000 kr.

text: Fastighetsmäklaren H, som tecknat en särskild ansvarsförsäkring, medgav att han varit vårdslös vid sin driftskostnadsberäkning samt att han var skadeståndsskyldig. Beträffande skadeståndets storlek hänvisade han till sitt försäkringsbolag.

text: Försäkringsbolaget medgav att utge 90 000 kr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 12 § första stycket fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Av

text: 18 § andra stycket fastighetsmäklarlagen

text: framgår att fastighetsmäklaren, när förmedlingen avser en fastighet som en konsument köper huvudsakligen för enskilt bruk, innan fastigheten överlåts skall tillhandahålla köparen en skriftlig beräkning av dennes boendekostnader. Vidare framgår av

text: 20 § fastighetsmäklarlagen

text: att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsido-sätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§, skall han ersätta skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren.

text: Nämnden kan konstatera att det i ärendet är ostridigt att H har förmedlat den aktuella fastigheten och också att han har förfarit vårdslöst vad avser driftkostnadsberäkningen. Den föreliggande tvisten gäller således skadeståndets storlek. Makarna F har beräknat skadan till skillnaden mellan en schablonmässig beräkning av driftskostnaden för hela boendeytan och den uppgivna driftskostnaden under en tioårsperiod. Enligt deras beräkning är denna skillnad 18 000 kr per år och de yrkar således skadestånd med sammanlagt 180 000 kr. Försäkringsbolaget har å sin sida vitsordat skäligen uppskattade 7 000 kr som årlig merkostnad under en period av fem år. Vidare skall enligt Försäkringsbolaget denna merkostnad kapitaliseras till ett nuvärde, vilket innebär att ersättningen beräknas till 28 000 kr. Försäkringsbolaget har dock numera medgivit ersättning med 90 000 kr.

text: Nämnden anser för sin del att den uppkomna skadan inte bör beräknas med utgångspunkt i skillnaden mellan en beräknad årlig driftskostnad och den i boendekalkylen uppgivna driftskostnaden. Skälet härför är främst att det finns ett flertal faktorer som påverkar driftskostnaden och att det därför föreligger stora svårigheter att göra en realistisk framtida beräkning. Därtill kommer att det förefaller alltför godtyckligt att bestämma den tidsperiod för vilken ersättning skulle utgå. Enligt nämndens mening är det en betydligt lämpligare metod att beräkna skadan genom att utgå från hur en vid tidpunkten för fastighetsförsäljningen korrekt angiven driftskostnad skulle ha påverkat fastighetens pris. Fastigheten, som är belägen i Tyresö, såldes till makarna F under våren 1997 för 1 395 000 kr med en uppgiven driftskostnad av 23 980 kr per år. Av utredningen i ärendet framgår att enbart den av Vattenfall beräknade elkostnaden för år 1997 var cirka 27 800 kr.

text: Även om det givetvis är svårt att i efterhand fastställa i vilken mån en korrekt uppgift om driftskostnaden skulle ha påverkat fastighetens pris framstår det enligt nämndens mening inte som sannolikt att en sådan uppgift skulle ha föranlett en större nedsättning av priset än det av Försäkringsbolaget nu medgivna beloppet om 90 000 kr. Makarna F bör därför låta sig åtnöjas härmed.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen. Även fråga om besiktningsmans skadeståndsansvar.

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Även fråga om besiktningsmans skadeståndsansvar. Avgörande 1999-09-27; 1999-0864

text: Inför ett husköp i början av år 1998 anlitade köparen U mäklaren K samt besiktningsmannen P. I sitt besiktningsprotokoll angav P bl.a. att yttertaket var utan anmärkning.

text: U yrkade hos nämnden att få ersättning för läggning av nytt tak (skadestånd) av K och P. Grunden för yrkandet mot mäklaren K var att denne uppmanat U att skriva under köpekontraktet trots att skador på yttertaket upptäckts. Grunden för yrkandet mot besiktningsmannen P var att denne lämnat felaktiga uppgifter i besiktningsprotokollet.

text: Både mäklaren och besiktningsmannen bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 16 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår vidare att fastighetsmäklaren - i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det - skall ge köpare och säljare de råd och upplysningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Fastighetsmäklaren skall vidare verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att köparen före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Av 19 § framgår att fastighetsmäklaren skall verka för att köparen och säljaren träffar överenskommelse i frågor som behöver lösas i samband med överenskommelsen. Om inte annat har avtalats, skall mäklaren hjälpa köparen och säljaren med att upprätta de handlingar som behövs för överlåtelsen. Enligt 20 § skall en fastighetsmäklare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§ ersätta den skada som till följd härav drabbar köparen och säljaren.

text: När det gäller besiktningsmannen och dennes ansvar finner nämnden att

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: bör tillämpas analogt. Av

text: 4 § nämnda lag

text: följer att en näringsidkare skall utföra en tjänst fackmässigt. Enligt

text: 9 § samma lag

text: skall en tjänst anses som felaktig om resultatet avviker från vad konsumenten med hänsyn till kravet på fackmässighet har rätt att kräva. Detta gäller även om avvikelsen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig handling. Vid fel i tjänsten är näringsidkaren enligt

text: 31 §

text: skyldig att ersätta konsumenten för uppkommen skada.

text: Av utredningen i ärendet framgår att U i början av 1998 bestämde sig för att köpa en fastighet i Munkedal. Han anlitade besiktningsmannen P som besiktigade fastigheten den 27 februari 1998. I besiktningsprotokollet har P angett, vad avser yttertaket, att det är utan anmärkning. Av utredningen i ärendet framgår dock att P vid besiktningen inte hade gått upp på taket utan endast iakttagit det från grannfastigheten och inifrån vinden. Det visade sig dock sedermera förekomma omfattande sprickbildning på fastighetens yttertak, något som U uppfattade först i samband med att köpehandlingarna skulle undertecknas. Förhållandet påtalades för mäklaren som emellertid angav att detta kunde ordnas senare. Mäklaren skrev därefter ett brev till besiktningsmannen där han påtalade bristerna i takbeläggningen och bad

text: denne konstatera omfattning och tidpunkten för skadans uppkomst och en sådan besiktning ägde rum den 10 juli 1998.

text: U har yrkat ersättning för läggning av nytt tak. Grunden för yrkandet mot mäklaren är att denne uppmanade honom att skriva under kontraktet trots att han hade upptäckt brister på taket. Grunden för yrkandet mot besiktningsmannen är att denne har lämnat felaktiga uppgifter i besiktningsprotokollet.

text: Mäklaren K har bestritt att han har varit vårdslös. Han har anfört att de hade besiktningsprotokollet tillgängligt vid kontraktstillfället. Han utgick från att skadan var av liten omfattning eftersom säljaren uppgivit att han inte kände till sprickbildningen och att sprickbildningen inte heller hade omtalats i besiktningsprotokollet. K frågade därvid parterna om de kunde reglera skadan senare. Eftersom ingen av parterna hade något att invända undertecknade de avtalet.

text: Besiktningsmannen P har bestritt skadeståndsyrkandet. Han har anfört att det vid besiktningstillfället inte kunde konstateras någon funktionsmässig brist på takbeläggningen. Han har vidare anfört att sprickbildningen var känd för parterna vid kontraktstillfället.

text: Nämnden tar först ställning till mäklarens eventuella ansvar. Nämnden konstaterar att mäklaren hade tillgång till besiktningsprotokollet vid kontraktstillfället. Enligt protokollet var yttertaket utan anmärkning. Vid kontraktstillfället påpekade U att takbeläggningen hade omfattande sprickbildning. Mot bakgrund av dessa uppgifter finner nämnden att mäklaren, oaktat uppgifterna i besiktningsprotokollet, borde ha uppmanat parterna att ta in en klausul i köpekontraktet om reglering av skadan. Nämnden finner att K:s underlåtenhet att införa en sådan klausul innebär att han inte har uppfyllt kravet på god fastighetsmäklarsed i

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Enligt nämndens mening har K av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt lagen på ett sådant sätt att han till viss del är skadeståndsskyldig för uppkommen skada.

text: Vad därefter gäller besiktningsmannen P:s ansvar har nämndens försäkringsavdelning inhämtat yttrande från bostadsavdelningen. Av yttrandet framgår sammanfattningsvis att besiktningsmannen inte kan anses ha fullgjort sitt besiktningsuppdrag på ett fackmässigt sätt. Enligt nämndens mening är det uppenbart att denna brist på fackmässighet medfört att tjänsten avviker från vad U haft anledning att räkna med. Tjänsten är därmed felaktig och föranleder skadeståndsansvar för P.

text: Nämnden övergår därefter till att bedöma skadans omfattning och därmed skadeståndets storlek. Enligt nämndens mening bör skadan beräknas med utgångspunkt från hur en vid tiden för fastighetsförsäljningen korrekt uppgift om sprickbildningen på taket skulle ha påverkat fastighetens pris. Fastigheten som är belägen i Munkedal, såldes till U för 650 000 kr i mars 1998 med utgångspunkt från att taket var utan anmärkning. Även om det givetvis är svårt att i efterhand fastställa i vilken mån en korrekt uppgift om taket skulle ha påverkat fastighetens pris framstår det enligt nämndens mening som skäligt att uppskatta att en korrekt uppgift om yttertaket skulle ha föranlett en nedsättning av priset med 30 000 kr. Skadeståndet bör därför fastställas till nämnda belopp.

text: Som ovan framgått har nämnden funnit att såväl mäklaren K som besiktningsmannen P är skadeståndsskyldiga. Enligt nämndens mening bör skadeståndet skäligen fördelas mellan dem på följande sätt. Mäklaren K bör svara för en tredjedel av skadan medan besiktningsmannen P

text: bör svara för resterande två tredjedelar. Nämnden rekommenderar följaktligen K att till U såsom skadestånd utge 10 000 kr samt P att till U såsom skadestånd utge 20 000 kr.


text: Säljaren av en våttapet har ansetts skyldig att ersätta konsumenten för skada som tapettillverkaren orsakat vid besiktning. Avgörande 1999-06-14; 1999-0910

text: S satte upp en våttapet i K:s badrum våren 1996. Våren 1998 upptäckte K gula missfärgningar ovanför toalettstolen och vid tvättstället. S besiktigade det påtalade felet och försökte ta bort fläckarna. När det inte gick, tog S kontakt med tapettillverkaren. Även tapettillverkaren besiktigade felet och skar i samband med detta ut två provbitar ur tapeten. Efter att ha undersökt bitarna gjorde tapettillverkaren gällande att missfärgningarna hade uppstått på grund av att spray använts i badrummet och stänkts på väggarna, men lovade att trots detta ersätta K med nytt material. K yrkade hos nämnden att S dessutom skulle svara för kostnaderna för att sätta upp den nya tapeten.

text: S bestred yrkandet och anförde att felet var sådant att tapettillverkaren var ansvarig för avhälpandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att S i april 1996 satte in en våttapet hos K. Under våren 1998 uppstod missfärgningar på våttapeten. K reklamerade dessa missfärgningar hos S, som i sin tur kontaktade tapettillverkaren angående reklamationen. Tapettillverkaren tog därefter vid hembesök hos K några provbitar ur den uppsatta våttapeten. Detta medförde att det blev några stora hål i våttapeten.

text: Nämnden konstaterar att den ifrågavarande våttapeten nu är behäftad med fel som näringsidkarsidan svarar för. Nämnden noterar vidare att det är S som är avtalspart i förhållande till K samt att det varit S som tillkallat tapettillverkaren med anledning av reklamationen. De åtgärder som tapettillverkaren vidtagit får därför anses ha skett på uppdrag av S. Med hänsyn till vad som nu har anförts finner nämnden att det är S som är i förhållande till köparna ansvarig för att felen avhjälps. Det är sedan en intern fråga mellan S och tapettillverkaren hur kostnaden slutligen skall fördelas dem emellan. K:s yrkande skall därför bifallas.

text: Nämnden rekommenderade S att genast, utan extra kostnad för K, byta ut våttapeten.


title: En researrangör har ansetts skadeståndsskyldig gentemot en resenär som skadats av en nedfallande kokosnöt (9 och 16 §§ paketreselagen).

text: och

text: 16 §§

text: paketreselagen

text: ). Avgörande 1999-06-15; 1999-0989

text: P deltog i en paketresa till Phuket. När hon en eftermiddag satt vid hotellets pool, föll en kokosnöt ned och träffade henne i huvudet. Hon undersöktes av två sjuksköterskor och en läkare som var gäster på hotellet. P ordinerades vila. Vid varje kroppsansträngning gjorde det ont i huvudet. Semestern förstördes helt under några dagar, bl. a. på grund av den oro och rädsla som P kände. Kokosnöten vägde 1,4 kg. P gjorde gällande att hotellet borde ha varnat för nedfallande kokosnötter eller ha rensat palmerna från kokosnötter innan turisterna anlände. Hon yrkade hos nämnden ersättning av researrangören, bolaget T, för psykiskt lidande och för sveda och värk med 10 000 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet och invände att händelsen låg helt utanför bolagets kontroll och ansvar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 9 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) ansvarar arrangören gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som skall fullgöras av någon annan än arrangören.

text: P har gjort gällande att bolaget T i egenskap av researrangör är skadeståndsskyldigt gentemot henne med anledning av att hon skadats i huvudet av en nedfallande kokosnöt när hon låg och solade vid hotellets pool. Bolaget T har bestritt yrkandet och invänt att händelsen ligger utanför bolagets kontroll.

text: Nämnden har i ärendet först att ta ställning till huruvida den inträffade händelsen är av sådan art att den kan anses utgöra ett fel i den avtalade tjänsten.

text: Av förarbetena till

text: paketreselagen

text: framgår att fel inte bara föreligger när arrangören bryter mot en uttrycklig bestämmelse i reseavtalet. Arrangörens förpliktelser omfattar också ett ansvar för att tjänsterna innehåller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig (

text: prop. 1992/93:95 s. 92

text: ). Enligt propositionen föreligger fel i de avtalade tjänsterna t.ex. om en chaufför som arrangören anlitat vållar en trafikolycka.

text: Nämnden, som haft tillgång till fotografier tagna på platsen, konstaterar att den palm från vilken kokosnöten föll växte vid kanten av poolen där hotellet placerat solstolar till gästernas förfogande. Nämnden anser att resenärerna haft rätt att förvänta sig att poolområdet var säkert på det sättet att risk för nedfallande kokoksnötter inte förelåg. Eftersom detta ändå har inträffat finner nämnden att den avtalade tjänsten är felaktig i den mening som avses i

text: paketreselagen

text: Av

text: 16 § paketreselagen

text: framgår att en resenär i ett sådant fall har rätt till skadestånd, om arrangören inte visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri från ansvar vid motsvarande bedömning, s.k. kontrollansvar.

text: Det har inte i ärendet framkommit något som tyder på att hotellet inte hade kunnat undvika det inträffade. Tvärtemot borde det ha varit möjligt för hotellet att plocka ner de kokosnötter som växte i palmerna invid poolen och även att varna hotellgästerna för risken för nedfallande kokosnötter genom anslag eller på annat sätt.

text: Nämnden finner att researrangören, som anlitat hotellet, inte visat att sådana omständigheter föreligger som befriar bolaget från ansvar enligt bestämmelserna i

text: 16 § paketreselagen

text: P yrkar skadestånd för psykiskt lidande och för sveda och värk, dvs. ideellt skadestånd. Enligt svensk rätt kan ersättning för ideell skada utgå till den som lidit personskada.

text: Nämnden finner således att P är berättigad till skadestånd av researrangören, bolaget T.

text: Nämnden anser att det saknas anledning att ifrågasätta de beskrivna skadornas omfattning. När det gäller skadeståndets storlek, finner nämnden att detta skäligen kan bestämmas till 4 000 kr.


title: Säljaren av en fastighet har yrkat skadestånd av en besiktningsman, som anlitats av köparen. Fråga om tillämpning av 2 kap. 4 § skadeståndslagen (1975:404).

text: 2 kap. 4 § skadeståndslagen (1975:404)

text: . Avgörande 1999-06-16; 1999-1114

text: I samband med en fastighetsförsäljning uppdrog köparen åt J att utföra en besiktning. J gjorde i samband med detta vissa muntliga uttalanden om att en fuktskada förelåg och att golvet i bottenvåningen måste bytas ut. Uttalandet medförde att köparen hoppade av köpet och att en annan köpare, när denne fick reda på vad som uttalats av besiktningsmannen, krävde att köpeskillingen skulle sänkas. K anmälde fuktskadan i till sitt försäkringsbolag, som rev upp golvet men inte fann någon fuktskada. K yrkade hos nämnden att J skulle utge skadestånd med 52 000 kr, varav 45 000 kr för utebliven vinst, 2 000 kr för självrisk och 5 000 kr för störningar i boendet.

text: J bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att den köpare som beställt besiktningen hoppade av köpet på grund av att K vägrat att åtgärda den dåliga fasaden och fönstren och på grund av att K inte gått med på en prissänkning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Tvisten i ärendet gäller frågan huruvida K, i egenskap av säljare av en viss fastighet, har rätt till skadestånd på grund av besiktningsmannen J:s agerande och uttalande i samband med försäljning och besiktning av fastigheten.

text: Av utredningen i ärendet framgår att K inte står i något avtalsförhållande till J. Uppdraget till J att utföra besiktningen av fastigheten gavs nämligen av en tilltänkt köpare och inte av K. Vid sådant förhållande regleras K:s möjligheter att erhålla skadestånd av J av bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: skadeståndslagen

text: . Av dessa bestämmelser framgår att ersättning kan lämnas för personskador och sakskador. K:s yrkande avser emellertid inte sådana skador utan i stället ersättning för så kallad ren förmögenhetsskada (se

text: 1 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ). Sådan skada ersätts enligt bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: bara om skadan har vållats genom brott (se

text: 2 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). I det nu aktuella ärendet finns inga omständigheter som tyder på att skadan åstadkommits genom något brottsligt förfarande. Till följd härav finner nämnden att K inte kan erhålla något skadestånd av J.

text: Nämnden, som inte funnit anledning att i övrigt pröva frågan om J orsakat någon skada genom sitt agerande eller sina uttalanden vid besiktningen, finner således att K:s yrkande inte kan bifallas.


text: En säljare har ansetts ha bevisbördan för att avtal kommit till stånd. Även fråga om skyldighet för en näringsidkare att uttryckligen ange om en lämnad prisuppgift inte innefattar moms. Avgörande 1999-07-13; 1999-1213

text: H besökte Q i hennes hem i januari 1999 för att ge henne förslag till inköp av ljuskällor. Dagen därpå fick Q ett förslag till ljussättning samt en offert. Hon var tveksam till en del av produkterna. H sa att han hade monterat några av dessa produkter hos hennes granne och att hon kunde kontakta denne för att se hur produkterna såg ut. Q konstaterade att produkterna inte skulle passa i hennes hem och hon kontaktade därför H och avbeställde varorna. Vid ett senare besök i H:s butik såg Q en del andra produkter och frågade om priset på dessa. Q erhöll sedermera en faktura från H avseende frakt och returkostnad för varor med 3 748 kr. Q yrkade hos nämnden att hon inte skulle anses betalningsskyldig för frakt- och returkostnaderna eftersom hon inte hade beställt produkterna. Hon ansåg sig dock vara betalningsskyldig för de 500 kr som avsåg den konsultation H utfört i hennes hem. Hon gjorde vidare gällande att hon inte fått reda på att konsultarvodet angivits exklusive moms.

text: H bestred yrkandet och anförde som grund att Q hade beställt produkterna och att H upplyst henne om att konsultarvodet, 500 kr, var exklusive moms.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är fråga huruvida avtal med visst innehåll har träffats eller ej. Nämnden konstaterar härvid inledningsvis att det i princip ankommer på den som påstår att ett avtal har träffats att visa detta samt vad avtalet närmare innehåller.

text: Nämnden finner, mot Q:s bestridande, H inte har styrkt att avtal om köp och installation av ljuskällor har träffats. Q är därför enligt nämndens mening inte betalningsskyldig för retur- och fraktkostnader.

text: I ärendet är dock ostridigt att Q har träffat avtal med H om att H skulle komma hem till henne och ge förslag till ljuskällor. H har anfört att Q upplysts om att konsultationen skulle kosta 500 kr plus mervärdesskatt (moms). Q har bestritt att H skulle ha sagt att beloppet var exklusive moms.

text: Nämnden konstaterar att en prisuppgift som lämnas av en näringsidkare till en konsument enligt fast praxis alltid skall anses innefatta moms; om näringsidkaren menar att moms inte ingår i priset måste han normalt uttryckligen ange detta (se

text: SOU 1979:36 s. 443

text: och

text: prop. 1984/85:110 s. 301

text: ). Det finns i ärendet inte någon utredning som ger stöd för att detta angetts från H:s sida. Enligt nämnden skall därför det offererade priset, 500 kr, anses innefatta moms.

text: Mot bakgrund av det ovan anförda finner nämnden att H skall rekommenderas att sätta ner sitt krav mot Q till 500 kr.


title: Fråga om innebörden av en lämnad "snögaranti". Även fråga om researrangörens rätt till prishöjningar på grund av valutakursändringar (11 § paketreselagen samt allmänna resevillkor).

text: Fråga om innebörden av en lämnad “snögaranti“. Även fråga om researrangörens rätt till prishöjningar på grund av valutakursändringar (

text: 11 § paketreselagen

text: samt allmänna resevillkor). Avgörande 1999-06-15; 1999-1345

text: S köpte en skidresa till Serre Chevalier i december 1998 av bolaget T, som i sin marknadsföring lämnat en s. k. snögaranti. I transferbussen från flygplatsen till resmålet informerade guiden om att det rådde snöbrist på resmålet men att resenärerna skulle transporteras med buss till andra orter med tillfredsställande tillgång på snö. Dessa bussturer tog dock drygt fem timmar per dag, varför det inte blev mycket tid över för skidåkning. S yrkade hos nämnden, för egen och ett antal medresenärers del, att få tillbaka hela eller delar av resans pris på grund av de olägenheter resenärerna drabbats av samt ersättning för kostnader för liftkort och skidhyra. Vidare yrkades återbetalning av det tillägg för valutakursändring som resenärerna debiterats eftersom kursändringen inträffat efter det att de bokat resan.

text: Resarrangören bestred yrkandet och anförde att det uppfyllt vad som utlovats i bolagets snögaranti, som innebar att bolaget förbundit sig att antingen byta destination eller att varje dag köra resenärerna till närmaste skidområde med tillfredsställande snötillgång. Viss snö fanns i Serre Chevalier på ankomstdagen. Några liftar var öppna och man kunde åka skidor. Snömängden var dock så dålig att man beslöt att transportera resenärerna till andra orter i enlighet med snögarantin. Någon möjlighet att byta destination fanns inte eftersom det var nyårshelg och allt var fullbokat.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av arrangörens resekatalog – som är en del av reseavtalet – framgår att arrangören lämnat en “snögaranti“ som inneburit att arrangören förbundit sig att om det saknades snö på resmålet på ankomstdagen, antingen byta destination eller köra resenärerna till närmaste skidområde med tillfredsställande snötillgång.

text: Av utredningen i ärendet framgår att snötillgången på resmålet var så dålig under resenärernas vistelsetid att de dagligen transporterades till andra skidorter. Resenärerna har uppgivit att busstransporterna tagit mellan tre och sex timmar varje dag. Bolaget T har inte invänt mot denna uppgift.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att resenärerna genomfört resan och att frånträdande av avtalet enligt bestämmelserna i

text: 12 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) därför inte kan komma i fråga.

text: När det gäller frågan om resenärernas rätt att få tillbaka hela eller delar av resans pris gör nämnden följande bedömning. Enligt bestämmelserna i

text: paketreselagen

text: har resenären rätt till prisavdrag, om det är något fel i de avtalade tjänsterna (

text: och

text: 16 §§

text: ). Av förarbetena till lagen framgår att fel inte bara föreligger när arrangören bryter mot en uttrycklig bestämmelse i reseavtalet. Arrangörens förpliktelser omfattar också ett ansvar för att tjänsterna innehåller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig (

text: prop. 1992/93:95 s. 92

text: Nämnden konstaterar att bolaget T i sin “snögaranti“ i och för sig inte gjort något uttalande om längden på eventuella busstransporter till snörikare orter. Nämnden finner dock att den

text: utfästelse som lämnats genom garantin ger konsumenterna uppfattningen att när skidåkning äger rum på annan ort, tjänsten skall ha ungefär samma kvalitet som om snö funnits på resmålet.

text: Enligt nämndens bedömning har resenärernas utbyte av den aktuella resan, på grund av den tid de förlorat genom de långa, dagliga transporterna, blivit sämre än de haft rätt att förvänta sig. De bör därför tillerkännas ett prisavdrag som skäligen kan bestämmas till 20 procent av vad respektive resenär erlagt i grundpris.

text: När det gäller yrkandet om återbetalning av vad som betalats i valutatillägg gör nämnden följande bedömning. Av

text: 11 § paketreselagen

text: framgår att priset får höjas på grund av ändringar i bl.a. växelkurser som påverkar arrangörens kostnader för resan. Endast sådana ändringar som tydligt och klart framgår av avtalet får göras. Av punkt 5.5. i de allmänna resevillkor som antagits av Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation efter överenskommelse med Konsumentverket framgår att priset får höjas på grund av kostnadsökningar. Det innebär att endast sådana valutakursförändringar som har inträffat efter avtalets ingående får åberopas som grund för att höja priset. Det åligger researrangören att visa att rätt att ta ut pristillägg föreligger. Nämnden finner att bolaget T inte har förmått visa att bolaget har haft rätt att ta ut det begärda valutatillägget. Detta bör därför återbetalas till resenärerna.

text: När det slutligen gäller skadeståndsyrkandet avseende ersättning för kostnader för liftkort och skidhyra finner nämnden att någon förutsättning för bifall till dessa yrkanden inte föreligger.


text: Fråga om skyldighet för ett auktionsföretag att ersätta köparen för skador som uppstått på ett inropat objekt under den tid det varit i auktionsföretagets förvar. Avgörande 1999-08-09; 1999-1388

text: M ropade i januari 1999 in ett piano på auktion. Priset var 9 640 kr. När M skulle hämta pianot visade det sig att det hade fått omfattande skador. M yrkade i första hand att pianot skulle återställas i ursprungligt skick och i andra hand att köpesumman skulle reduceras med 2/3-delar. Grunden för yrkandet var att pianot hade skadats efter köpet men före avlämnandet.

text: Auktionsföretaget vitsordade att skadorna uppstått efter visningen men bestred yrkandet. Grunden för bestridandet var att kostnaden för att återställa pianot i ursprungligt skick var oskäligt hög. Auktionsföretaget erbjöd sig dock att återköpa pianot.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 26 § konsumentköplagen (1990:932)

text: har köparen rätt att kräva att säljaren avhjälper felet eller företar omleverans, om detta kan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet för säljaren. I detta fall har pianot skadats innan det överlämnades till köparen, och auktionsföretaget har tagit på sig ansvaret för skadan. Utredningen får anses visa att kostnaden för auktionsföretaget för att reparera pianot inte står i rimligt förhållande till värdet av resp. priset på pianot. Nämnden anser därför inte att M:s yrkande om avhjälpande kan bifallas. Det återstår då att bedöma om M skall kunna få bifall till sitt yrkande om reducerat pris, något som köparen enligt

text: 28 § första stycket konsumentköplagen

text: kan få om avhjälpande inte kommer i fråga. Emellertid finns i den angivna paragrafens tredje stycke att undantag av följande lydelse: Köparen har dock inte rätt till prisavdrag vid köp av begagnade varor på auktion. I propositionen (

text: prop. 1989/90:89 s. 127

text: ) till den aktuella bestämmelsen har det uttalats att det i sådana fall inte är rimligt att köparen skulle ha rätt till prisavdrag eftersom det rör sig om en speciell form av försäljning av varor i befintligt skick där köparen bestämmer priset.

text: Det föreliggande fallet är speciellt på så sätt att felet på varan har uppstått efter försäljningen, men medan auktionsföretaget - som i ärendet får betraktas som säljare - fortfarande ansvarade för varan. De motiv som ligger bakom regeln om undantag från rätten till prisavdrag vid köp på auktion är inte aktuella i den situation som uppstått. Det yrkade prisavdraget är här snarast att se som en form av skadestånd. Omständigheterna är sådana att nämnden inte finner att det föreligger något hinder mot att bifalla M:s yrkande om reducering av köpesumman. Den prisreduktion som hon har yrkat får anses vara skälig.


text: Fråga om storleken på det nyttoavdrag som bör göras vid hävning av köp av en importerad bil. Även fråga om säljarens ansvar för fel bestående i att det efter köpet upptäcks att den sålda bilen var stulen. Avgörande 1999-06-17; 1999-1628

text: Våren 1998 köpte G en begagnad, direktimporterad Mercedes Benz av 1997 års modell för 375 000 kr. Bilen levererades den 21 mars. När G den 25 augusti beställde en reservnyckel till bilen framkom det att bilen tidigare hade stulits i Belgien. Enligt uppgift från polisen hade bilen felaktiga chassi- och motornummer samt felaktig uppgift om effekt. Dessutom var uppgiften om årsmodell tvivelaktig.

text: G yrkade hos nämnden hävning av köpet. Som grund för bestridandet anförde han att bilens identitet inte överensstämde med registreringsbeviset samt att han, eftersom det var fråga om en stulen bil, riskerade att bli frånhänd bilen om han körde den i något annat land än Sverige. G medgav dock att det kulle göras ett avdrag på köpesumman för den nytta han haft av bilen. Avdraget borde enligt G bestämmas till 37,50 kr per 1 500 körda mil.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde att man gjort den kontroll som kunde krävas beträffande bilens ursprung. För det fall nämnden skulle finna att G hade rätt att häva köpet borde, vid beräkning av avdraget för den nytta G haft av bilen, särskilt beaktas att det rörde sig om en mycket exklusiv bil samt att sådana minskar mycket snabbt i värde under de 3 – 5 000 först körda milen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Vad gäller bedömningen av huruvida fel i köprättslig mening föreligger har G såvitt framgår av utredningen gjort ett s.k. godtrosförvärv av bilen. Han är därför numera att anse som rättmätig ägare av den enligt svensk rätt. Huruvida detta gäller även enligt utländska regler är dock mera osäkert. Det kan inte uteslutas att hans förvärv skulle anses som ogiltigt i ett annat land än Sverige, vilket skulle kunna medföra att han frånhänds bilen om han besöker ett land som har andra regler om godtrosförvärv än Sverige. Han kan därför inte använda bilen på det sätt som får anses avsett. Vidare tillkommer att oklarheterna beträffande bilens ursprung kan göra det mycket svårt för G att avyttra bilen i framtiden. Till följd av dessa omständigheter finner nämnden att bilen får anses vara behäftad med fel i köprättslig mening. Detta fel får anses vara av väsentlig betydelse för G. Han bör därför vara berättigad att häva köpet. Nämnden vill i detta sammanhang påpeka att en säljare svarar för fel i en vara oavsett vållande. Företaget svarar således för fel i bilen oavsett vilka efterforskningar om bilens ursprung m.m. som gjorts.

text: Vid den uppgörelse som skall göras mellan parterna när köpet hävs skall G mot återlämnade av bilen återfå den erlagda köpeskillingen med avdrag för den nytta som han har haft av bilen. G har angett att ett avdrag med 37,50 kr per mil för 1.500 mil bör göras. Nämnden finner att beloppet 37,50 kr per mil får anses skäligt men att detta bör multipliceras med det antal mil som bilen körts efter köpet den dag då återgången sker. Någon grund för att därutöver göra ett värdeminskningsavdrag finns inte. På det belopp som sålunda återbetalas till G bör vidare ränta utgå enligt

text: 5 § räntelagens

text: (dvs. diskontot med tillägg av två procentenheter).


text: Förlust av kontokort. Fråga om grov oaktsamhet förelåg (

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ); pleniavgörande. Avgörande 1999-11-15; 1999-1675 (se även avgörandena 1999-11-15; 1999-0533, 1999- 0677, 1999-1705, 1999-2023 och 1999-2533)

text: A besökte i september 1998 en anhörig på ett sjukhus i Jakobsberg. Han parkerade sin bil på sjukhusets parkeringsplats. I bilen förvarade han sin jacka, som bl.a. innehöll hans Visakort. Bilen var låst och larmad. När han återkom till bilen visade det sig att någon brutit sig in i bilen och stulit jackan. Stölden inträffade någon gång mellan kl. 11.30 och 12.15. Kortet spärrades kl.13.00. Det visade sig senare att någon hade tagit ut sammanlagt 11 000 kr från hans konto med hjälp av kortet. A yrkade att banken skulle ersätta honom med motsvarande belopp. Han ansåg inte att han hade förlorat kortet genom oaktsamhet. Inte heller ansåg han sig ha fått svar på hur tjuven kunnat komma över koden till kortet.

text: Banken bestred yrkandet och hävdade att kortet hade förlorats genom grov oaktsamhet. Kortet hade lämnats kvar i en parkerad bil som inte stått under uppsikt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet. Ett avtalsvillkor av nu berört slag finns i det kontoavtal som A tecknat med banken.

text: Bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se

text: prop. 1991/92:83 s. 93

text: och

text: ). Det saknar därför betydelse huruvida A:s kontokort är kopplat till en kredit eller ej.

text: A skall således anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med hans kontokort endast om han förlorat kortet genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: I det nu aktuella fallet lämnade A kvar sitt kontokort i en jacka som låg i hans bil som han parkerat på parkeringsplatsen vid ett sjukhus i Jakobsberg. När han efter 45 minuter återkom till bilen upptäckte han att någon hade brutit sig in i bilen och stulit hans jacka med kontokortet.

text: Enligt nämndens mening måste det anses vara oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som A gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Vid den bedömningen finner nämnden skäl att utgå från att det normalt får anses grovt oaktsamt att lämna kvar kontokortet i en bil som inte stått under uppsikt (jfr vad som nyss anförts om

text: uttalanden i förarbetena). Ett skäl till det är att det är känt att det är lätt att bryta sig in i bilar. Det är också känt att inbrottsfrekvensen i bilar är hög.

text: Det kan emellertid inte uteslutas att det i ett enskilt fall kan föreligga sådana omständigheter att det finns anledning att frångå den normala bedömningen av vad som får anses vara grovt oaktsamt. Vad som återstår att undersöka är därför om det i A:s fall kan föreligga sådana omständigheter.

text: A lämnade sin bil utan uppsikt på en plats där en inte försumbar stöldrisk förelåg. Utöver att låsa bilen vidtog han inga särskilda åtgärder för att motverka denna stöldrisk. Hans beteende att lämna kvar jackan med kontokortet i bilen kan inte heller anses utgöra ett normalt aktsamt beteende. Det fanns utan tvekan möjlighet för honom att motverka stöldrisken genom att medföra kontokortet när han lämnade bilen. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner således att A får anses ha förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet. Hans yrkande kan därför inte bifallas.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, sexton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var inte enig i sitt avgörande. Tre avdelningsordförande och tre övriga ledamöter ansåg att A:s yrkande bort bifallas och gjorde följande bedömning:

text: Oaktsamhetsbedömningen

text: Också enligt vår mening kan det anses oaktsamt att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som A har gjort. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Detta måste bedömas med utgångspunkt i dels hur allvarlig en oaktsamhet i allmänhet skall vara för att kunna betecknas så, dels om de faktiska omständigheterna i ärendet motsvarar vad som sålunda krävs för att en oaktsamhet skall kunna betecknas som grov.

text: Frågan hur allvarlig en oaktsamhet skall vara för att kunna betecknas som grov måste enligt vår mening bedömas inte bara i ljuset av vad som sägs i förarbetena till den aktuella bestämmelsen, 34 §, i

text: konsumentkreditlagen

text: (1992:830; KKrL). Hänsyn måste också tas till den generella synen i svensk rätt på detta begrepp. Av intresse är också vilken innebörd begreppet bör ges enligt förarbetsuttalanden till andra bestämmelser i KKrL där uttrycket används.

text: Begreppet grov oaktsamhet i svensk rätt

text: Det råder i svensk rätt en stor restriktivitet när det gäller att beteckna ett vårdslöst (oaktsamt) förfarande som ”grovt vårdslöst” (se bl.a.

text: prop. 1982/83:159 s. 95

text: ; jfr Håstad, Den nya köprätten, 4 uppl. 1998 s. 126). Det gäller inte bara i konsumentförhållanden utan också i kommersiella förhållanden (se t.ex.

text: NJA 1979 s. 483

text: spec. s. 512, Bergman & Beving). I rättsfallet

text: NJA 1992 s. 130

text: , se s. 137, gör HD en belysande genomgång av bedömningen på olika områden – skadestånds- och försäkringsrätten, transporträtten samt köp- och tjänsteområdet. Det rättsfallet avsåg begreppets innebörd inom entreprenadrätten och då i första hand om grov vårdslöshet förutsätter byggfusk. HD kom fram till en något mindre restriktiv tillämpning med hänvisning till att det här var fråga om ett kommersiellt avtalsförhållande.

text: Även om begreppet grov vårdslöshet inte kan ges en enhetlig innebörd på alla områden där det används (jfr senast nämnda HD-avgörande) finns ändå vissa gemensamma drag. Det sägs i bland att det skall vara fråga om ”en särskilt markant avvikelse från normal aktsamhet” (se Bengtsson, Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 77). Grov vårdslöshet inom försäkrings- och skadeståndsrättens område har beskrivits så, att den vanligen består i ”ovanlig hänsynslöshet genom tagande av risker för andra och för försäkringstagaren själv. Stundom är det fråga om handlande som ligger på gränsen till uppsåt” (Försäkringsrättskommitténs – med Hellner som ordförande – betänkande

text: SOU 1977:84 s. 235

text: ). Det talas också om ”oaktsamhet eller hänsynslöshet av mycket

text: allvarligt slag” (

text: SOU 1986:56 s. 587

text: ; se även

text: SOU 1989:88 s. 181

text: , Bengtsson, Försäkringsrätt, 5 uppl. 1999 s. 68 f. och 107 samt Lindell-Frantz, Nedsättning av försäkringsersättning, 1998, bl.a. s. 486 ff.).

text: Begreppet grov vårdslöshet förekommer också inom värdepappersrätten. Sålunda innehåller

text: växellagen

text: (1932:130; VL) och

text: checklagen

text: (1932:131; CL) bl.a. bestämmelser som innebär att en förvärvare av en växel eller check kan göra ett exstinktivt godtrosförvärv under förutsättning att han eller hon inte var i ond tro eller förfor med grov vårdslöshet (

text: 16 § andra stycket

text: VL och

text: 21 § andra stycket

text: CL). VL innehåller också en bestämmelse om när betalning kan ske med befriande verkan, trots att växelinnehavaren inte är rätt innehavare av växeln. Det kan ske om den som infriar växeln inte handlar svikligt eller med grov vårdslöshet (

text: 40 § tredje stycket

text: VL). Godtroskraven ställs i de angivna fallen lågt (se Hessler, Obehöriga förfaranden med värdepapper, andra uppl. 1981 s. 235 ff.). En annan författare uttalar att det är en grundtanke att man ställer relativt små krav på vaksamhet hos en bank eller annan som förvärvar en innehavarcheck eller en ordercheck (Rodhe, Checkrätt för bankmän, 1970, s. 24).

text: Det kan noteras att grov vårdslöshet från en säljares sida på konsumentköpets område betecknas som synonymt med illojalt handlande (

text: 24 § konsumentköplagen

text: /1990:932; KKL/ och

text: prop. 1989/90:89 s. 116

text: Begreppet grov oaktsamhet i KKrL

text: Begreppet grov vårdslöshet förekommer på tre ställen i KKrL. Enligt 16 § andra stycket får en köpare som av grov oaktsamhet låter bli att skaffa sig kunskap om att säljaren saknar rätt att ta emot betalningen inte tillgodoräkna sig betalning som görs till säljaren. I förarbetena anges som fall då den regeln kan bli tillämplig exempelvis att köparen av nonchalans eller uppenbart ointresse ignorerar meddelanden om vem som är rätt betalningsmottagare (

text: prop. 1991/92:83 s. 126

text: Vidare föreskrivs i 21 § andra stycket att kreditgivaren har rätt att få betalt i förtid om ställd säkerhet avsevärt försämras och konsumenten har orsakat detta uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. I motiven sägs att med det senare uttrycket bör förstås ”detsamma som i allmänhet avses med detta uttryck. Det skall sålunda vara fråga om ett handlande eller en underlåtenhet som innebär eller gränsar till total likgiltighet för vad som händer med säkerheten i fråga”. Om konsumenten har visat nonchalans för det värde som säkerheten representerar för kreditgivaren, sägs det vidare, är detta en omständighet som talar för att hans vårdslöshet skall anses grov. ”Däremot kan slarv, glömska och allmänt dåligt handlag inte konstituera grov vårdslöshet” (senast

text: a. prop. s. 132

text: f.).

text: Begreppet grov vårdslöshet i

text: 34 §

text: KKrL exemplifieras i förarbetena med att kortet lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1991/92:83

text: s.144 med hänvisningar till

text: prop. 1976/77:123 s. 190

text: f.).

text: Förarbetsuttalandena till de tre bestämmelserna är, sedda sammantagna, enligt vår mening delvis motsägelsefulla, något som kan ha sin orsak i att de har gjorts i samband med två olika lagstiftningsärenden. De exempel som ges i 1977 års proposition synes nämligen närmast vara att hänföra till sådant slarv som enligt kommentaren till 21 § andra stycket inte faller under uttrycket grov vårdslöshet i den bestämmelsen.

text: Även om de bestämmelser i KKrL som här är i fråga givetvis har olika funktioner, står det likväl klart att uttalandena i förarbetena lästa för sig skapar olika kvalifikationsnivåer för vad som skall anses som grov vårdslöshet. Det kan sättas i fråga om det är en lämplig eller ens avsedd ordning.

text: Slutsats

text: Som har anförts inledningsvis har A förfarit oaktsamt genom att lämna kvar kontokortet i bilen på det sätt som skett. Detta är dock ett ganska allmänmänskligt beteende som ligger långt ifrån ett risktagande av sådant och så allvarligt slag som i svensk rätt kan innebära grov oaktsamhet. Det kan inte heller med rätta göras gällande att man här kan tala om en mycket allvarlig oaktsamhet, ”likgiltighet”, ”uppenbart ointresse”, ”illojalitet” eller liknande förhållanden. Vid en rimlig tolkning av

text: 34 §

text: KKrL, och därmed också av det aktuella avtalsvillkoret, i ljuset av den snäva innebörd som begreppet grov oaktsamhet har i svensk rätt, liksom av de samlade förarbetsuttalandena till de olika bestämmelserna i KKrL som tar sikte på grovt oaktsamma beteenden, måste en oaktsamhet vara av mera kvalificerat slag än som är fallet här för att kunna betecknas som grov.

text: Det kan tilläggas att det från konsumentskyddssynpunkt knappast heller ter sig rimligt att begreppet grov vårdslöshet ges ett vidare tillämpningsområde när det får betydelse för bedömningen av en konsuments

text: handlande än när det åberopas mot en näringsidkare (se t.ex. 24 § KKL). Detsamma gäller begreppets innebörd i förhållande till den som tillämpas i kommersiella rättsförhållanden. Det är inte heller rimligt att begreppet ges en vidare innebörd på en viss del av konsumenträttens område än det annars har.

text: Med hänvisning till vad som har anförts kan A:s oaktsamhet således inte betecknas som grov. Hans yrkande skall därför bifallas.


text: Förlust av kontokort. Fråga om grov oaktsamhet förelåg (

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ); pleniavgörande. Avgörande 1999-11-15; 1999-1705 (se även avgörandena 1999-11-15; 1999-0533, 1999- 0677, 1999-1675, 1999-2023 och 1999-2533)

text: E blev under natten mellan den 28 februari och den 1 mars 1999 bestulen på två bankkort. Korten stals ur en jackficka. Jackan tillhörde hennes man och den hängde i hallen till deras lägenhet i centrala Stockholm. E uppgav att dörren till lägenheten antagligen av förbiseende hade varit olåst under natten. Både E och mannen hade varit vakna periodvis under natten eftersom barnen hade varit sjuka. Lägenheten ligger på femte våningen i fastigheten. Ytterdörren till fastigheten är låst och kan bara öppnas med nyckel. Mannen upptäckte att plånboken och korten var borta när han kom till arbetet på morgonen den 1 mars. Åtta uttag om tillsammans 12 500 kr hade gjorts mellan kl. 04.46–04.53 den 1 mars. E yrkade att banken skulle ersätta henne för uttagen.

text: Banken bestred yrkandet och hävdade att kortet hade förlorats genom grov oaktsamhet. Banken ansåg att man inte hade haft bostaden och kortet under uppsikt under natten då man till största delen hade sovit.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet. Ett avtalsvillkor av nu berört slag finns i det kontoavtal som E tecknat med Banken.

text: Bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se

text: prop. 1991/92: 83 s. 93

text: och

text: ). Det saknar därför betydelse huruvida det i ärendet aktuella kontokortet är kopplat till en kredit eller ej.

text: E skall således anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med kontokortet endast om kortet förlorats genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt. Det framhålls emellertid också i förarbetena att grov oaktsamhet i regel inte bör anses föreligga, om kontokort förloras när det förvaras i vederbörandes bostad (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: I det nu aktuella fallet förvarades kontokortet i en jacka som hängde i ytterhallen i den lägenhet i ett flerfamiljshus där E bodde. Under natten, medan hon och hennes familj sov, stals kortet av någon som tagit sig in i lägenheten. E har uppgivit att hon antar att lägenhetens ytterdörr av förbiseende varit olåst under natten. Fastighetens ytterport har dock varit låst.

text: Vid sin bedömning av ärendet utgår nämnden från att E:s antaganden att lägenhetens ytterdörr varit olåst är riktig. Enligt nämndens mening måste det med hänsyn till att dörren var olåst anses vara oaktsamt att under natten medan familjen sov förvara kontokortet på det sätt som skett. Frågan är emellertid om denna oaktsamhet är att anse som grov. Vid den bedömningen finner nämnden skäl att utgå från att grov oaktsamhet normalt inte får anses föreligga, om kontokortet förloras när det förvaras i bostaden (jfr vad som nyss anförts om uttalanden i förarbetena).

text: Det kan emellertid inte uteslutas att det i ett enskilt fall kan föreligga sådana omständigheter att det finns anledning att frångå den normala bedömningen att grov oaktsamhet inte får anses föreligga. Vad som återstår att undersöka är därför om det i E:s fall kan föreligga sådana omständigheter.

text: Den enda omständighet i detta fall som avviker från ett normalt aktsamt beteende är att lägenhetens ytterdörr av förbiseende lämnats olåst. Nämnden finner emellertid att denna omständighet inte ensam kan utgöra sådana ”mera försvårande omständigheter” som krävs för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Mot den bakgrunden finner nämnden att det inte finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen i fall av detta slag. Nämnden finner således att kontokortet inte kan anses ha förlorats genom grov oaktsamhet. E:s yrkande skall därför bifallas.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, sexton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var inte enig i sitt avgörande. Två reservationer antecknades enligt följande.

text: 1. Tre avdelningsordförande och en övrig ledamot ansåg att E:s yrkande inte bort bifallas och att sista stycket i nämndens bedömning bort utformas på följande sätt:

text: De omständigheter som i detta fall avviker från ett normalt aktsamt beteende är att lägenhetens ytterdörr av förbiseende lämnats olåst under en hel kväll och natt och att kortet förvarats i ett ytterplagg i lägenhetens hall direkt innanför den olåsta ytterdörren. Under en stor del av den tid då kortet förvarats på detta sätt har familjen sovit. Även om en fastighets ytterport är låst måste man räkna med att åtskilliga personer – både boende och andra – har tillträde till trappuppgången i ett flerfamiljshus. Nämnden finner att de förhållanden under vilka kortet förvarats sammantaget får anses utgöra sådana ”mera försvårande omständigheter” som krävs för att grov oaktsamhet skall föreligga. Mot denna bakgrund finner nämnden att det finns anledning att frångå den ovannämnda normalbedömningen av fall där kontokort förvarats i vederbörandes bostad. Nämnden finner således att kontokortet får anses ha förlorats genom grov oaktsamhet. E:s yrkande kan därför inte bifallas.

text: 2. Två avdelningsordförande var skiljaktiga såvitt avsåg motiveringen av beslutet och anförde:

text: Oaktsamhetsbedömningen

text: Enligt vår mening kan det sättas i fråga om det alls kan anses oaktsamt att förvara kontokortet i en olåst lägenhet på det sätt som E har gjort. Om nu detta ändå skulle anses vara fallet är det dock i högsta grad tveksamt om oaktsamheten är att anse som grov. Den frågan måste bedömas med utgångspunkt i dels hur allvarlig en oaktsamhet i allmänhet skall vara för att kunna betecknas så, dels om de faktiska omständigheterna i ärendet motsvarar vad som sålunda krävs för att en oaktsamhet skall kunna betecknas som grov.

text: Frågan hur allvarlig en oaktsamhet skall vara för att kunna betecknas som grov måste enligt vår mening bedömas inte bara i ljuset av vad som sägs i förarbetena till den aktuella bestämmelsen, 34 §, i

text: konsumentkreditlagen

text: (1992:830; KKrL). Hänsyn måste också tas till den generella synen i svensk rätt på detta begrepp. Av intresse är också vilken innebörd begreppet bör ges enligt förarbetsuttalanden till andra bestämmelser i KKrL där uttrycket används.

text: Begreppet grov oaktsamhet i svensk rätt

text: Det råder i svensk rätt en stor restriktivitet när det gäller att beteckna ett vårdslöst (oaktsamt) förfarande som ”grovt vårdslöst” (se bl.a.

text: prop. 1982/83:159 s. 95

text: ; jfr Håstad, Den nya köprätten, 4 uppl. 1998 s. 126). Det gäller inte bara i konsumentförhållanden utan också i kommersiella förhållanden (se t.ex.

text: NJA 1979 s. 483

text: spec. s. 512, Bergman & Beving). I rättsfallet

text: NJA 1992 s. 130

text: , se s. 137, gör HD en belysande genomgång av bedömningen på olika områden – skadestånds- och försäkringsrätten, transporträtten samt köp- och tjänsteområdet. Det rättsfallet avsåg begreppets innebörd inom entreprenadrätten och då i första hand om grov vårdslöshet förutsätter byggfusk. HD kom fram till en något mindre restriktiv tillämpning med hänvisning till att det här var fråga om ett kommersiellt avtalsförhållande.

text: Även om begreppet grov vårdslöshet inte kan ges en enhetlig innebörd på alla områden där det används (jfr senast nämnda HD-avgörande) finns ändå vissa gemensamma drag. Det sägs i bland att det skall vara fråga om ”en särskilt markant avvikelse från normal aktsamhet” (se Bengtsson, Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 77). Grov vårdslöshet inom försäkrings- och skadeståndsrättens område har beskrivits så, att den vanligen består i ”ovanlig hänsynslöshet genom tagande av risker för andra och för försäkringstagaren själv. Stundom är det fråga om handlande som ligger på gränsen till uppsåt” (Försäkringsrättskommitténs – med Hellner som ordförande – betänkande

text: SOU 1977:84 s. 235

text: ). Det talas också om ”oaktsamhet eller hänsynslöshet av mycket allvarligt slag” (

text: SOU 1986:56 s. 587

text: ; se även

text: SOU 1989:88 s. 181

text: växellagen

text: (1932:130; VL) och

text: checklagen

text: 16 § andra stycket

text: VL och

text: 21 § andra stycket

text: 40 § tredje stycket

text: 24 § konsumentköplagen

text: /1990:932; KKL/ och

text: prop. 1989/90:89 s. 116

text: Begreppet grov oaktsamhet i KKrL

text: prop. 1991/92:83 s. 126

text: a. prop. s. 132

text: f.).

text: Begreppet grov vårdslöshet i

text: 34 §

text: prop. 1991/92:83

text: s.144 med hänvisningar till

text: prop. 1976/77:123 s. 190

text: f.).

text: Slutsats

text: Som har anförts inledningsvis har E förfarit oaktsamt genom att förvara kontokortet i den olåsta lägenheten på det sätt som skett. Detta är dock ett ganska allmänmänskligt beteende som ligger långt ifrån ett risktagande av sådant och så allvarligt slag som i svensk rätt kan innebära grov oaktsamhet. Det kan inte heller med rätta göras gällande att man här kan tala om en mycket allvarlig oaktsamhet, ”likgiltighet”, ”uppenbart ointresse”, ”illojalitet” eller liknande förhållanden. Vid en rimlig tolkning av

text: 34 §

text: Det kan tilläggas att det från konsumentskyddssynpunkt knappast heller ter sig rimligt att begreppet grov vårdslöshet ges ett vidare tillämpningsområde när det får betydelse för bedömningen av en konsuments handlande än när det åberopas mot en näringsidkare (se t.ex. 24 § KKL). Detsamma gäller begreppets innebörd i förhållande till den som tillämpas i kommersiella rättsförhållanden. Det är inte heller rimligt att begreppet ges en vidare innebörd på en viss del av konsumenträttens område än det annars har.

text: Med hänvisning till vad som har anförts kan E:s oaktsamhet således inte betecknas som grov. Hennes yrkande skall därför bifallas.