title: Två flygpassagerare begärde ersättning av ett flygbolag för försening till följd av överbokning. Fråga om tillämpning av Europeiska Gemenskapernas (EG) råds förordning (EEG) nr 295/91 av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik. Även tillämpning av 1937 års lag om befordran med luftfartyg.

text: (EEG) nr 295/91

text: av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik. Även tillämpning av 1937 års lag om befordran med luftfartyg. Avgörande 1998-12-21; 1998-4181

text: H och K, bosatta i Kalmar, köpte två flygbiljetter Kalmar - Kastrup - Chicago samt en biljett Kallax - Arlanda - Kastrup - Chicago åt sin dotter J, bosatt i Luleå. Tanken var att de tre skulle sammanträffa i Köpenhamn för att fortsätta med samma plan till Chicago. Vid ankomsten till Kastrup fick H och K besked om att de inte skulle få flyga med det bokade planet till Chicago - de var ombokade till ett annat plan via Düsseldorf. Detta plan skulle avgå innan dottern J hade anlänt till Kastrup. J anlände till Chicago enligt tidtabellen, medan H och K kom fram cirka en och en halv timme senare. Flygbolaget gav varken dem eller dottern tillfredsställande information. Som kompensation för ombokningen mottog H och K på Kastrup vardera 200 USD av flygbolaget. Resenärerna yrkade hos nämnden ytterligare ersättning med 3 200 SEK.

text: Flygbolaget bestred yrkandet och anförde att man ersatt resenärerna i enlighet med de regler som finns inskrivna i passagerarbiljetterna. Flygbolaget anförde vidare att man, för att undvika tomma flygsäten, alltid gör en viss överbokning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är fråga om tillämpning av Europeiska Gemenskapernas (EG) råds förordning

text: (EEG) nr 295/91

text: av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik. Då Sverige är medlem i Europeiska Unionen (EU) är denna förordning direkt tillämplig här i landet (jfr

text: prop. 1994/95:71 s. 1

text: och

text: Av förordningen framgår bl.a. följande. Förordningens regler är minimiregler (inledningen och art. 1). -Lufttrafikföretaget skall fastställa regler i aktuella hänseenden som skall anmälas till medlemsstaten (art. 3.1). - Omedelbart efter nekad ombordstigning skall företaget betala en minimiersättning om 150 ecu för flygningar på upp till 3 500 km och 300 ecu för flygningar som överstiger 3 500 km (art. 4.2). När företaget erbjuder ombokning till den slutliga bestämmelseorten med en annan flygning och ankomsttiden för denna är högst två timmar senare än den tidtabellsenliga ankomsttiden för den ursprungligen bokade flygningen vid flygningar på upp till 3 500 km och högst fyra timmar senare vid flygningar längre än 3 500 km, får ersättningen enligt art. 4.2 sättas ned med 50 procent (art. 4.3)

text: Avståndet mellan Köpenhamn och Chicago överstiger 3 500 km; relevant i ärendet är därvid beloppet 300 ecu. En ecu är värd cirka 9,50 SEK och 300 ecu utgör således cirka 2 850 SEK. Eftersom H och K erbjudits annan flygning och den försening som därvid drabbat dem understigit fyra timmar, är minimiersättningen enligt förordningen hälften av sistnämnda belopp eller cirka 1 425 SEK. - Vardera av H och K har, som angetts ovan, av flygbolaget erhållit 200 USD; motsvarande, efter en kurs om 8,10 SEK, cirka 1 600 SEK. Denna ersättning understiger inte minimiersättningen enligt förordningen. H och K kan således inte med stöd av förordningen göra anspråk på ytterligare ersättning. - I ärendet är inte utrett att flygbolaget skulle ha fastställt regler i aktuellt hänseende som är fördelaktigare än

text: förordningens minimiregler. Inte heller på en sådan grund har H och K rätt till högre ersättning.

text: I ärendet bör dock också beaktas reglerna i

text: 9 kap.

text: luftfartslagen (1957:297)

text: , som behandlar bl.a. fraktförares ansvar för skador som tillfogas passagerare. Kapitlet har sin grund i 1929 års s.k. Warszawakonvention. Genom lag (

text: ) fick kapitlet ändrad lydelse; detta till följd av vissa ändringar av konventionen. I övergångsbestämmelserna till 1986 års lagändringar anges dock, såvitt nu är i fråga, följande. Så länge Warszawakonventionen i dess ursprungliga lydelse är i SEKaft mellan Sverige och någon främmande stat skall, beträffande sådana lufttransporter som konventionen i den lydelsen är tillämplig på, i stället för de nya bestämmelserna tillämpas lagen (

text: ) om befordran med luftfartyg. - USA har inte ratificerat konventionen annat än i dess ursprungliga lydelse. Till följd härav är i ärendet som gäller transport mellan Sverige och USA -tillämplig 1937 års lag.

text: Av 17 och 20 §§ sistnämnda lag framgår att fraktföraren är fri från ansvar för skada till följd av dröjsmål vid luftbefordran av passagerare, om det kan anses att skadan inte orsakats genom fel eller försummelse av fraktföraren själv eller av hans folk i tjänsten.

text: Även om det således är 1937 års lag och inte 1957 års luftfartslag som är tillämplig, kan det nu vara av intresse att ta del av följande uttalande i förarbetena till 1986 års ändringslag (

text: prop. 1985/86:119 s. 40

text: Till dröjsmål hör också sådana förseningar som är en följd av överbokning. När överbokning görs medvetet torde fraktföraren i allmänhet inte kunna undgå ansvar för de skador som uppkommer till följd av att passagerare nekas befordran med den avtalade flyglägenheten. Oftast kan dock fraktföraren begränsa skadeverkningarna eller rent av helt förebygga dem genom olika åtgärder. Passageraren kan exempelvis erbjudas en alternativ flyglägenhet utan någon längre väntetid. Om passageraren kan använda sig av ett sådant alternativ och därigenom komma fram till sitt resmål med endast obetydlig tidsförlust, torde sällan någon skada kunna påvisas.

text: H och K har som sagts kommit fram till resmålet ungefär en och en halv timme senare än enligt den ursprungliga bokningen. De har dock inte gjort gällande att de orsakats någon ekonomisk förlust till följd av förseningen. Det förhållandet att de, som de påstått, behandlats illa av flygbolaget och att de inte fick resa till Chicago tillsammans med sin dotter, har inte medfört någon ekonomisk skada, utan möjligen en s.k. ideell skada. En sådan är enligt allmänna rättsgrundsatser inte ersättningsgill i det kontraktsrättsliga sammanhang som det nu är fråga om (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 274

text: och

text: /90:89 s. 42).

text: H och K är därför inte heller på denna sist behandlade grund berättigade till ytterligare ersättning.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Fråga om villkor för uppsägning av Internetabonnemang. Avgörande 1999-01-12; 1998-4378

type: rubrik

text: I november 1997 tecknade J ett abonnemangsavtal avseende Internet enligt vilket de första tre månaderna var avgiftsfria. Eftersom han inte var nöjd annullerade han abonnemanget enligt den instruktion som fanns på den medföljande programvaru-CD:ns omslag. Han gjorde det innan den avgiftsfria perioden hade löpt ut. I juni 1998 fick han en faktura på 900 kr avseende abonnemang för perioden mars - augusti 1998. Säljbolaget krediterade honom sedermera halva beloppet. Hos nämnden yrkade han befrielse från betalningsskyldighet för dels abonnemangsavgiften, 450 kr, dels en påminnelseavgift på 45 kr.

type: stycke

text: Bolaget bestred yrkandet och invände att J inte hade sagt upp avtalet i enlighet med villkoren förrän i juni 1998. Abonnemangsvillkoren fanns enligt bolaget inlagda på CD-skivan. Genom att använda sitt lösenord hade J bekräftat att han hade tagit del av villkoren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Under november 1997 tecknade J ett Internet abonnemang hos ett bolag. Abonnemanget löpte utan avgift under de tre första månaderna. J påstår att han kontaktade bolaget vid årsskiftet 1997/98 och sade upp abonnemanget enligt de villkor som anges på medföljande CD-rom skiva. Bolaget å sin sida hävdar att en giltig uppsägning skedde först genom J skrivelse till bolaget den 16 juni 1998. Bolaget åberopar abonnemangsvillkor och gör gällande att J accepterat desamma genom att registrera sitt abonnemang. Enligt bolaget anger abonnemangsvillkoren tillvägagångssättet för en giltig uppsägning.

text: Vidare framgår följande. Bolaget avslutade J:s abonnemang under juni 1998. Därvid träffades en överenskommelse om att han skulle betala för abonnemanget fram till och med den 31 maj 1998. Med anledning av att J inte betalade inom avtalad tid sändes en ny faktura med tillägg av påminnelseavgift till honom.

text: På CD-rom skivans fodral anges följande. Efter tre månader övergår abonnemanget till ett månadsabonnemang för 150:-/månad. Om du väljer att inte fortsätta kontaktar du bolaget och säger upp ditt abonnemang innan de fria månadernas slut.

text: Av punkt 2 i bolagets abonnemangsvillkor framgår bl.a. följande. Uppsägning skall göras via brev eller fax och vara leverantören tillhanda senast 7 dagar innan avtalstiden löper ut. Då kund erbjuds abonnemang med fri introduktionsmånad/månader, skall abonnemanget innan sådan periods utgång sägas upp enligt ovan. I annat fall övergår abonnemanget att löpa med tre månaders bindningstid i taget tills uppsägning sker.

text: Villkoren för hur en giltig uppsägning sker återfinns således i abonnemangsvillkoren. Genom registreringen av abonnemanget får J anses ha fått del av desamma. Av utredningen i ärendet framgår således inte annat än att en giltig uppsägning av abonnemanget skedde först under juni 1998. J kan därför inte befrias från skyldigheten att betala abonnemangsavgiften för tiden fram till dess. Eftersom J inte betalade bolagets faktura inom avtalade tid, hade bolaget fog för att påföra honom en påminnelseavgift. J:s yrkande skall därför avslås.

type: avgorande


title: Att säljaren valt att på en ett år gammal bil byta ut en trasig del mot en begagnad, renoverad del har ansetts fackmässigt (4 § konsumenttjänstlagen).

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: ). Avgörande 1999-05-19; 1998-4683

text: Hösten 1997 köpte K en ny VW Golf GL TDI för 153 000 kr. Bilen levererades den 18 december. Den 4 augusti 1998 upptäckte hon ett fel på bilens insprutningspump. Säljaren bytte kostnadsfritt pumpen mot en s.k. utbytespump, dvs. en begagnad men renoverad pump. K menade att felet därmed inte hade avhjälpts på ett fullgott sätt och yrkade hos nämnden att säljaren skulle byta ut pumpen till en som inte var begagnad.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att felet hade avhjälpts i enlighet med tillverkarens anvisningar samt att en utbytespump i original är renoverad av tillverkaren och att den levereras med samma garantier som en ny pump.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt såväl de i detta fall tillämpliga garantivillkoren som enligt

text: konsumentköplagen

text: har en säljare rätt att välja hur ett fel skall avhjälpas. Säljarens valfrihet är dock, enligt

text: konsumentköplagen

text: – vars bestämmelser är tvingande och således åsidosätter eventuella avvikande garantivillkor – begränsad av att ett avhjälpande skall innebära att varan återställs i minst det skick den skulle ha varit om felet inte uppkommit. Den valda åtgärden måste dessutom, som andra reparationer (jfr

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: ), vara fackmässig.

text: Nämnden anser att den i detta fall valda åtgärden, byte till en fabriksrenoverad insprutningspump på en knappt ett år gammal bil som körts 1 100 mil, varit fackmässig och att bilen därigenom återställts i ett sådant skick den skulle ha varit i om felet inte uppkommit. K:s yrkande kan därför inte bifallas.


title: En bankkund som av misstag fått pengar insatta på sitt bankkonto (condictio indebiti) har ansetts återbetalningsskyldig, trots att banken upptäckte misstaget först sedan sex år förflutit. Tillämpning av 9 kap. 2 § 2 st. preskriptionslagen (1981:130).

text: . Avgörande 1999-02-11; 1998-4742

text: I juni 1992 betalade en person av misstag in 10 000 kr på C:s bankkonto. I april 1993 tog C ut pengarna. I juli 1998 upptäckte banken misstaget och begärde återbetalning av pengarna. C yrkade hos nämnden befrielse från återbetalningsskyldighet varvid han åberopade att han aldrig hade förstått att det fanns för mycket pengar på kontot samt att banken i vart fall framställt återbetalningskravet för sent.

text: Banken bestred yrkandet under åberopande av att C inte kunde anses ha varit i god tro vid uttaget av pengarna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att 10 000 kr av misstag satts in på C:s konto av annan person den 30 juni 1992 och att insättaren därvid angett C:s kontonummer men ett annat namn som kontohavare. Vidare är utrett att C tog ut pengarna den 22 april 1993 och att banken upptäckte misstaget och begärde återbetalning av pengarna i juli 1998.

text: Nämnden finner inledningsvis att banken genom sitt agerande i ärendet måste anses ha åtagit sig ett ansvar för att insättningen gjorts till fel konto och nämnden prövar därför om banken har rätt att återfå det felaktigt insatta beloppet.

text: Några särskilda regler rörande betalning som skett av misstag, s.k. condictio indebiti, finns inte i lagstiftningen men tämligen klara riktlinjer har utbildats genom rättspraxis. Situationen i nu förevarande fall skiljer sig i och för sig från det vanliga fallet av condictio indebiti genom att det inte är fråga om betalning från en gäldenär men de regler rörande återbetalnings-skyldighet i sådana situationer som utvecklats i rättspraxis bör enligt nämndens mening ändå tillämpas (jfr

text: NJA 1994 s. 177

text: ). Enligt huvudregeln skall en felbetalning återgå i sin helhet (se Hugo Tiberg Fordringsrätt, sjätte upplagan, s. 23 f). Det finns emellertid tämligen vidsträckta undantag, som medför att betalningsmottagaren ofta har rätt att behålla pengarna. Så är framför allt fallet om det, som i förevarande fall, gått en efter omständigheterna lång tid och betalningsmottagaren har förbrukat pengarna. En grundläggande förutsättning är emellertid att betalningsmottagaren varit i god tro när han tog emot och förbrukade pengarna. Enligt nämndens mening är det uppenbart att så inte är fallet här. De insättningar som C själv gjorde på kontot liksom det sammanlagda belopp han satt in var i förhållande till den gjorda felinsättningen obetydliga. C måste därför ha insett att det skett ett misstag och han kan därför inte ha rätt att behålla pengarna med stöd av den praxis som utvecklats beträffande condictio indebiti.

text: Bankens fordran avser pengar som inte hållits avskilda och är underkastad sedvanliga preskriptionsregler (jfr. Knut Rodhe, Obligationsrätt, 1956, s. 654 samt Stefan Lindskog, Preskription, 1990, s. 87). Frågan blir då om fordran skall bedömas som en fordran mot konsument och därför i enlighet med bestämmelsen i

text: 9 kap 2 § 2 st preskriptionslagen (1981:130)

text: preskriberas efter tre år istället för efter tio år, vilket är den vanliga preskriptionstiden för fordringsanspråk. Som exempel på fordringar som omfattas av specialregleringen nämns i förarbetena fordringar p.g.a. köp eller hyra av varor för enskilt bruk, se

text: prop. 1979/80:119 s. 24

text: ff och 90 ff. Den nu ifrågavarande fordringen har

text: uppkommit på ett annat sätt. Den har visserligen visst samband med det avtal om banktjänster som träffats mellan banken/näringsidkaren och betalningsmottagaren genom öppnandet av inlåningskonto i banken men har inte uppkommit som ett led i den tjänsten utan som följd av ett misstag av banken och den privatperson, som lämnade banken insättningsuppdraget. Nämnden finner därför att den ifrågavarande fordringen inte har uppkommit i ett konsumentförhållande i den mening som avses i nämnda paragraf. Bankens fordran på återbetalning preskriberas därför inte förrän efter tio år och C är därför skyldig att återbetala det felaktigt mottagna beloppet. Hans yrkande skall således avslås.


title: Rasistiska trakasserier under vistelse på Kuba - fråga om researrangörens ansvar (9 och 16 §§ paketreselagen).

text: Rasistiska trakasserier under vistelse på Kuba – fråga om researrangörens ansvar (

text: och

text: 16 §§

text: paketreselagen

text: ). Avgörande 1999-03-31; 1998-4758

text: R och hans sambo reste på en tre veckor lång semesterresa till Kuba. Under vistelsen på Kuba blev paret utsatta för särbehandling och trakasserier. Problemet visade sig bestå i att R är vit och hans sambo mörkhyad. Både när de bodde på det av researrangören anlitade hotellet och när de var på rundresa fick de ta emot diverse förolämpningar som enbart hade sin grund i rasism. R och hans sambo har aldrig tidigare känt sig så förnedrade som de gjorde under denna resa. R yrkade skadestånd med 20 000 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet. Så snart R kontaktade arrangören på resmålet och berättade om att de blivit ovänligt bemötta av hotellpersonalen, fick de hjälp av arrangörens personal och därefter förbättrades situationen. Det som inträffade under parets rundresa i landet hade man dock ingen möjlighet att påverka.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden finner till en början att det saknas anledning att ifrågasätta att R och hans sambo av rasistiska skäl blivit utsatta för särbehandling och/eller trakasserier såväl av lokalbefolkningen under rundresa på Kuba som av personalen på det av researrangören anlitade hotellet.

text: Vad först gäller de allmänna förhållandena på Kuba konstaterar nämnden att det måste anses allmänt känt att de allmänna förhållandena i en del länder, även såvitt avser för oss grundläggande mänskliga rättigheter, kan avvika från vad som i Sverige och andra demokratiska stater anses självklart. Det måste emellertid i stor utsträckning ankomma på resenären själv att ta reda på om förhållandena i ett land är sådana att han önskar resa dit. Endast i undantagsfall, som t.ex. om det utvecklats en direkt farlig situation i ett land, kan det anses föreligga skyldighet för en arrangör att avråda resenärer från ett visst resmål på grund av allmänna förhållanden där. En annan bedömning skulle för övrigt kunna leda till att många länder med annorlunda samhälls- och rättsordning än vår egen inte skulle kunna tas med i reseutbudet, något som knappast skulle kunna ses som en önskvärd utveckling. Ersättning kan därför inte utgå på grund av de trakasserier R och hans sambo utsatts för under rundresan på Kuba.

text: Rättsläget är i viss mån annorlunda när det gäller personalens uppträdande på det hotell som resebyrån anlitade. En researrangör svarar i princip även för fel som begås av underarrangörer och en resenär kan därför vara berättigad till prisavdrag eller skadestånd på grund av fel begångna av t.ex. personal på av researrangören anlitat hotell. Researrangören har således ett s.k. kontrollansvar även för hotelledning och hotellpersonal. Arrangören är i sådana fall fri från skadeståndsansvar endast om också den som arrangören anlitat skulle vara fri från ansvar.

text: Det är här inte fråga om fel i researrangemangen som sådana, t.ex. brister i inkvarteringen, och det är inte heller visat att arrangören varit medveten om eller haft anledning att anta att hotellpersonalen skulle bete sig kränkande. Prisavdrag kan därför inte kan komma ifråga. Däremot kan den omständigheten att hotellpersonalen gör sig skyldig till brottsligt eller vårdslöst agerande leda till skadeståndskyldighet. Skadeståndsskyldigheten förutsätter således

text: i princip att hotellpersonalen kan hållas ansvarig. Det kan med visst fog hävdas att så inte skulle vara fallet här eftersom det, såvitt är känt för nämnden, knappast är möjligt att få skadestånd på grund av rasdiskriminering enligt kubansk rätt. Nämnden finner emellertid att anlitad personals överträdelse av en grundläggande mänsklig rättighet, som principen att ingen får diskrimineras på grund av sin ras, i sig bör kunna föranleda skadeståndsansvar. Researrangören har ju möjlighet att avstå från att använda sig av hotell där hotelledningen inte hindrar sin personal från att diskriminera gäster på grund av deras ras eller annat. Skadeståndsskyldighet bör emellertid inte kunna komma ifråga om arrangören så snart han uppmärksammas på problemet vidtar erforderliga åtgärder.

text: I förevarande fall har arrangören, så snart dess representant uppmärksammats på hotellpersonalens beteende, talat med hotelledningen och därigenom åstadkommit en markant förändring i beteendet. Vad som därefter sägs ha förekommit torde i vart fall delvis kunna vara fråga om språkproblem eller beteende som inte behöver ha rasistisk bakgrund. I vart fall har inte gjorts gällande att arrangören uppmärksammats på att problemen kvarstod. Nämnden finner därför att det inte föreligger tillräckliga skäl att bifalla R:s yrkande.

text: ---------- Två ledamöter var skiljaktiga och anförde:

text: Det framgår av ärendet att R och hans sambo utsatts för rasistiska trakasserier under sin vistelse på Kuba. Paret bodde på hotell C i tre veckor. Trots att klagomål framförts till arrangören och hotelledningen har vissa trakasserier fortsatt. Av

text: 16 § paketreselagen

text: framgår att resenären har rätt till prisavdrag och skadestånd om t.ex. inkvarteringen inte håller vad som utlovats. I arrangörens förpliktelser ligger bl. a. ett kontinuerligt ansvar för att tjänsterna håller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig. Arrangören har enligt

text: 9 § paketreselagen

text: dessutom ansvar för sådana prestationer som skall fullgöras av någon annan. Det är ostridigt att resenärerna utsatts för trakasserier på bl. a. det hotell man bokat genom arrangören.

text: Av vad som framgår ovan finner vi att ett skäligt prisavdrag med 1 000 kr per person bör utgå då resenärerna, på det av arrangören kontrakterade hotellet, bemötts kränkande.


title: Sedan en felaktig soffa skadat köparens parkettgolv och säljaren påtagit sig ansvaret för detta har nämnden tagit ställning till hur stor del av golvslipnings- och omlackerings-kostnaden säljaren, med hänsyn till golvytans ålder, rimligen bör svara för.

text: Sedan en felaktig soffa skadat köparens parkettgolv och säljaren påtagit sig ansvaret för detta har nämnden tagit ställning till hur stor del av golvslipnings- och omlackeringskostnaden säljaren, med hänsyn till golvytans ålder, rimligen bör svara för. Avgörande 1999-02-24; 1998-4819

text: Några månader efter det att P köpt en soffa upptäckte han att en spik på undersidan av soffan hade orsakat repor i parkettgolvet. P lät besiktiga golvet, vilket kostade 260 kr. Enligt en offert från en golvfirma skulle slipning och omlackering av golvet kosta 3 692 kr. Säljföretaget inspekterade skadan och medgav att den orsakats av soffan. Företaget ville emellertid bara betala hälften av reparationskostnaden. P yrkade hos nämnden ersättning för hela reparationskostnaden samt för besiktningen.

text: Företaget vidhöll sitt erbjudande att svara för hälften av reparationskostnaden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Endast frågan om storleken av ersättning för åtgärdandet av parkettgolvet är tvistig i nämnden. Företaget har sålunda samtyckt till att betala viss ersättning till P för kostnaden för omslipning och lackering av golvet.

text: En utgångspunkt för beräkningen av ersättningen är att den skadelidande skall försättas i samma situation som den han var i innan det att skadan inträffade. Nämnden konstaterar därvid att det aktuella parkettgolvet vid skadetillfället var 4-5 år gammalt. Enligt nämndens erfarenhet håller ett lackerat parkettgolv vanligen omkring 15 år innan det måste slipas och lackeras om. Två tredjedelar av golvets livslängd får således anses ha återstått när skadan inträffade. Ett åldersavdrag motsvarande en tredjedel av kostnaden för reparationen bör därför göras från den ersättning som företaget skall betala.

text: Företaget bör alltså ersätta P för två tredjedelar av kostnaden för reparationen av parkettgolvet. Vidare bör P vara berättigad till ersättning för besiktningskostnaden, 260 kr, som varit nödvändig för tillvaratagande av hans rätt.


title: En bilförsäljare i Skåne, som sålt en bil till en konsument bosatt i Östersund, har inte ansetts berättigad att på egen bekostnad låta avhjälpa fel på bilen (27 § konsumentköplagen).

text: 27 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1999-03-17; 1998-4899

text: Den 16 juli 1998 köpte B, som var bosatt i Östersund, en begagnad Saab 900 av 1994 års modell för 80 000 kr av bolaget, som bedrev sin verksamhet i Svedala. Bilens mätarställning var 16 700 mil. Enligt B avtalades muntligen att han skulle ha rätt att få eventuella fel på bilen avhjälpta i Östersund. Den 4 augusti fick B av en Saab-verkstad veta att bromsskivorna bak var rostiga, att bromsoken kärvade, att stötdämparna bak läckte och att motorn läckte olja. B klagade hos bolaget. Den 11 augusti fick han felet på höger bakre bromsskiva bekräftat av Svensk Bilprovning, dit bilen varit inlämnad för en s.k. trafiksäkerhetskontroll. Han klagade på nytt hos bolaget. B yrkade att bolaget skulle svara för kostnaden för avhjälpande av felen hos en verkstad i Östersund.

text: Bolaget bestred yrkandet. Som grund för bestridandet anförde man bl.a. att bilen inte var behäftad med fel i köprättslig mening och att något avtal om att B skulle få fel avhjälpta i Östersund inte diskuterats eller i vart fall inte blivit bindande för bolaget.

text: Nämnden gjorde i dessa delar följande bedömning:

text: Nämnden […] finner […] utrett att [bilen] redan vid leveransen varit behäftad med fel i köprättslig mening såvitt avser bromsskivorna och bromsoken. I övrigt finner nämnden inte visat att bilen vid leveransen varit i sämre skick än vad B med fog kunnat förutsätta och således behäftad med fel i köprättslig mening. Frågan är då om B har rätt att låta avhjälpa de angivna felen i Östersund, eller om han är skyldig att låta bolaget avhjälpa dem.

text: Enligt nämndens uppfattning får en bilförsäljare normalt anses ha ställningsfullmakt att självständigt ingå avtal om försäljning av bilar. En försäljare har med andra ord normalt behörighet att ingå sådana avtal. Av detta följer att ett av en försäljare ingånget avtal blir bindande för den bilfirma han företräder, även om han vid ingåendet av avtalet skulle ha överträtt sin befogenhet (d.v.s. sådana restriktioner som firman ålagt honom), förutsatt att inte köparen insett eller bort inse att försäljaren överskred sin befogenhet. Nämnden anser i och för sig inte att ett avtal om att avhjälpande av fel skall få ske på köparens hemort i sig är så ovanligt eller att omständigheterna i det aktuella fallet i övrigt varit sådana att försäljaren inte skulle ha kunnat ingå ett för bolaget bindande avtal om avhjälpande på B:s hemort. Nämnden finner emellertid inte, mot bolagets bestridande, visat att ett sådant avtal faktiskt ingåtts.

text: Bolaget har, med hänvisning till

text: 27 § konsumentköplagen

text: (KKL), hänvisat B till att lämna in bilen till bolagets verkstad i Svedala. Enligt 27 § KKL har en säljare rätt att på egen bekostnad avhjälpa fel, om han när köparen reklamerar (klagar) utan uppskov erbjuder sig att göra detta samt åtgärden kan ske inom skälig tid efter reklamationen och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen. B är bosatt i Östersund. Enligt nämndens mening får ett inlämnande till en verkstad på ett så stort avstånd från hemorten som i detta fall anses innebära en väsentlig olägenhet för köparen. Bolaget har alltså inte rätt att avhjälpa felen, oavsett att bolaget B förklarat sig berett att kompensera B för dennes bensinkostnader för resa till och från bolagets verkstad.

text: Någon påföljd som innebär att köparen utan säljarens godkännande får beställa en reparation att debiteras säljaren finns inte i

text: konsumentköplagen

text: . B bör därför istället vara berättigad till ett prisavdrag. Detta kan enligt nämndens mening, med hänsyn till att B genom en reparation sannolikt skulle erhålla en viss förbättring, särskilt när det gäller bromsoken, jämfört med den standard han med fog kunnat förutsätta, skäligen bestämmas till 2 000 kr.


text: Eftersom näringsidkaren inte dokumenterat vad som överenskommits mellan parterna, har nämnden lagt konsumentens uppfattning om överenskommelsens innehåll till grund för sin bedömning. Avgörande 1999-02-24; 1998-5035

text: C beställde ett vitrinskåp som skulle specialtillverkas. Priset var 13 900 kr. Vitrinskåpet skulle ha glasdörrar framtill och sidor av glas. Vid beställningen lovade företaget att sända över en ritning inom fjorton dagar. Detta skedde emellertid inte. När skåpet levererades hade det sidor av trä. Detta gick enligt företaget inte att åtgärda. C vände sig till nämnden och yrkade hävning av köpet eftersom skåpet inte hade tillverkats på avtalat sätt.

text: Företaget motsatte sig kravet med hänvisning till att kunden hade godkänt den ritning som företaget hade gjort av skåpet. På riktningen var sidorna av trä.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet föreligger skilda uppfattningar mellan parterna om vad som överenskommits i fråga om skåpets utförande. Företaget har hävdat att C har godkänt en ritning av vilken det framgick att skåpet skulle tillverkas med sidor av trä. Enligt företagets uppfattning har skåpet därför levererats i avtalsenligt utförande. Detta har bestritts av C.

text: Enligt nämndens mening ankommer det på näringsidkaren att i ett fall som detta på lämpligt sätt dokumentera innehållet i parternas överenskommelse. Detta kan exempelvis ske genom ett uttryckligt godkännande på en ritning eller genom en bekräftelse av en utförlig orderspecifikation. Någon sådan dokumentation har inte företetts och därför bör C:s uppfattning om parternas överenskommelse läggas till grund för bedömningen. Eftersom skåpet således tillverkats med sidor av trä i stället för med sidor av glas får det anses vara behäftat med fel. Detta fel är av väsentlig betydelse för C. Hon bör därför vara berättigad att häva köpet.


title: Nämnden har, vid en analogisk tillämpning av konsumentköplagen (31 §), funnit att en teleoperatör som för installation av Internet tillhandahållit konsumenten en defekt diskett är skyldig att ersätta konsumenten för skada som uppstått på en diskettstation. Även fråga om skyldighet för konsumenten att begränsa skadan.

text: konsumentköplagen

text: 31 §

text: ), funnit att en teleoperatör som för installation av Internet tillhandahållit konsumenten en defekt diskett är skyldig att ersätta konsumenten för skada som uppstått på en diskettstation. Även fråga om skyldighet för konsumenten att begränsa skadan. Avgörande 1999-04-28; 1998-5177

text: Våren 1998 träffade A avtal med bolaget T om abonnemang på Internet. Bolaget tillställde A fem disketter som innehöll det i abonnemanget ingående programmet. En av disketterna visade sig vara defekt. A yrkade hos nämnden ersättning med 800 kr för köp av en ny diskettstation och med 200 kr för telefon- och portokostnader. Hon gjorde gällande att disketten skadat hennes diskettstation.

text: Bolaget bestred yrkandet och åberopade bl.a. att A borde ha kontrollerat disketten innan hon tog den i bruk samt att ett eventuellt skadestånd borde jämkas på grund av att A inte vidtagit skäliga åtgärder för att begränsa skadan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. A träffade med bolaget ett avtal om Internetabonnemang. Som ett led i avtalet levererade bolaget till henne ett antal disketter vilka innehöll det i abonnemanget ingående programmet. Mellan parterna torde vara ostridigt att en av disketterna var felaktig och att den kom att skada A:s diskettstation.

text: A har yrkat ersättning av bolaget för denna s.k. produktskada. Härvid uppstår fråga om tillämplig lag i ärendet. Härvid beaktar nämnden följande. Det ifrågavarande abonnemangsavtalet avser väsentligen en immateriell tjänst, för vilken disketterna endast är ett hjälpmedel. För en sådan tjänst saknas uttrycklig lagstiftning i svensk rätt;

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: omfattar i huvudsak endast fysiskt arbete på fast och lös egendom. Inte heller kan

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: vara direkt tillämplig i ärendet; detta därför att, som nyss nämnts, det är tjänsten som är det väsentliga avtalsmomentet (se

text: 2 § andra stycket konsumentköplagen

text: samt

text: prop. 1989/90:89 s. 64

text: f, jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 153

text: f). Det sagda utesluter dock inte möjligheten att på den ifrågavarande situationen tillämpa grunderna för de konsumenträttsliga lagarna. Nämnden stannar vid ståndpunkten att det i ärendet finns skäl till en sådan analogisk tillämpning av

text: konsumentköplagen

text: En konsument som är köpare har inte någon uttrycklig undersökningsplikt. Detta innebär visserligen inte att han helt kan låta bli att vidta åtgärder för att konstatera om varan är i avtalat skick. Han bör normalt ganska omgående göra en i vart fall ytlig granskning av varan, men det bör inte krävas att han omedelbart efter mottagandet skall göra en mer noggrann prövning (jfr

text: prop. 1989/90:89 s. 114

text: ). - Med hänsyn härtill anser nämnden att A:s underlåtenhet att kontrollera disketterna före installationen av programvaran inte utesluter bolagets ansvar.

text: Enligt

text: 31 § konsumentköplagen

text: omfattar säljarens skadeståndsansvar även skada som på grund av fel på den sålda varan uppkommer på bl.a. egendom som tillhör köparen. - Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer är den skadelidande dock skyldig att begränsa sin skada.

text: Av utredningen framgår att A har lirkat ut den felaktiga disketten ur diskettstationen. Såvitt

text: utrett har hon därvid inte iakttagit tillbörlig försiktighet; det kan sägas ha varit bättre om hon hade lämnat över sin dator till en specialist.

text: Vid en samlad bedömning finner nämnden att A bör erhålla en skälig ersättning om 500 kr i ett för allt.


text: En bilverkstad har ansetts skyldig att ersätta en bilägare för ett motorhaveri som inträffat p.g.a. att kamaxelremsbyte inte utförts i enlighet med tillverkarens instruktioner. Avgörande 1999-06-02; 1998-5567

text: I början av april 1998 lämnade S in sin Hyundai Sonata, inköpt och levererad i mars 1993, för service till en auktoriserad verkstad, som vid två tidigare tillfällen servat bilen. Bilens mätarställning var 5 427 mil. Den 31 augusti, vid mätarställningen 6 100 mil, brast kamaxelremmen med omfattande motorskador som följd. Det visade sig att kamaxelremmen borde ha bytts vid mätarställningen 6 000 mil alternativt efter 48 månader, beroende på vilket som inträffat först. Att kamaxelremmen inte hade bytts vid den senast utförda servicen visade sig bero på att bilen var utrustad med ett felaktigt servicehäfte. S yrkade ersättning av verkstaden för kostnaden för byte till en begagnad motor med 23 912 kr samt, till följd av att den begagnade motorn hade gått 12 000 mil, för värdeminskning med 10 000 kr.

text: Verkstaden bestred yrkandena och anförde som grund för bestridandet dels att S inte reklamerat, dels att servicen inte utförts på felaktigt sätt. Verkstaden uppgav vidare att om bilen hade varit försedd med ett korrekt servicehäfte, hade sannolikt kamaxelremsbyte utförts tidigare.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Inledningsvis konstaterar nämnden att utredningen ger vid handen att S har på ett korrekt sätt och i tid reklamerat skadan.

text: Av generalagenten utfärdade instruktioner visar att kamaxelremsbyte skall ske vid 6.000 mil eller 48 månader. Enligt nämndens bedömning borde verkstaden, i egenskap av auktoriserad verkstad, med sedvanlig noggrannhet, trots felaktigt servicehäfte, ha insett att 48 månader hade gått och att det därmed var dags för kamaxelremsbyte. Genom underlåtenhet att byta kamaxelremmen har bolaget brustit i fackmässighet. Därför anser nämnden att bolaget bör ersätta S för motorbytet enligt hans yrkande. Vidare bör verkstaden utge ersättning för värdeminskning med skäligt ansedda 5 000 kr.


title: Fråga om tunnelbaneresenärs rätt till ekonomisk kompensation för förseningar och andra olägenheter i tunnelbanetrafiken. Nämnden har funnit att konsumenttjänstlagen är analogt tillämplig beträffande befordringsavtalet.

text: konsumenttjänstlagen

text: är analogt tillämplig beträffande befordringsavtalet. Avgörande 1999-06-24; 1998-5574

text: J yrkade hos nämnden ersättning av SL för förseningar och andra olägenheter som uppstått i tunnelbanetrafiken under tiden september 1997 – december 1998. Problemen accentuerades enligt J hösten 1998. J gjorde bl.a. gällande att han förlorat arbetsinkomst på grund av förseningarna. Det yrkade beloppet, 2 200 kr, uppgavs motsvara halva kostnaden för periodkort under ett år.

text: SL bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att någon skadeståndsskyldighet inte förelåg för bolaget vare sig enligt avtalsrättsliga eller skadeståndsrättsliga principer. SL gjorde härvid gällande att det saknas direkt tillämpliga lagbestämmelser beträffande befordringsavtalet.

text: SL anförde vidare att om nämnden skulle anse att

text: konsumentköplagen

text: är analogt tillämplig, någon rätt till prisavdrag vid dröjsmål beträffande en tjänsts utförande inte föreligger enligt denna lag. Vidare gjordes gällande att SL:s skyldigheter enligt befordringsavtalet får anses vara fullgjorda även om avvikelser i tidtabellen förekommit.

text: Beträffande de påstådda förseningarna anförde SL följande: Skarpnäcksgrenen av tunnelbanans “Gröna linje“ drabbades till följd av installation av ett nytt signalsäkerhetssystem av vissa störningar under år 1998. Störningarna var dock av begränsad omfattning såtillvida att förseningstiden för de tågturer som varit försenade oftast inte uppgått till 10 minuter. Få turer hade blivit inställda. Dessutom hade SL i förväg informerat resenärerna om riskerna för störningar i trafiken på grund av bytet av signalsäkerhetssystem. Informationen hade lämnats i bl.a. tidtabellshäften, som gavs in till nämnden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Våren 1998 påbörjade SL ett arbete med att byta signalsystem på tunnelbanans “Gröna linje“. Resenärerna informerades, bl.a. i tidtabellerna, om att arbetet skulle komma att innebära olägenheter för dem i form av exempelvis extra tågbyten, glesare turer och ersättningstrafik med buss.

text: I ärendet har nämnden att ta ställning till om en resenär som köpt periodkort av SL och som drabbats av de beskrivna olägenheterna har rätt till ekonomisk kompensation av SL. Nämnden har dessutom att ta ställning till om andra förseningar – som inte föranletts av signalsystembytet – berättigar J till ekonomisk kompensation.

text: Innan nämnden tar ställning i ersättningsfrågan anser nämnden att det bör undersökas vilken typ av biljetter SL saluför. Nämnden har därvid funnit att SL säljer biljetter dels i form av kuponger, dels i form av periodkort. Kontantkuponger för en enskild resa köps direkt av biljettförsäljare eller, på vissa platser, i automater. Rabattkuponger och periodkort köps i förväg. Ett periodkort är opersonligt och gäller för ett obegränsat antal resor på alla ordinarie buss–, pendeltåg– och tunnelbanelinjer i Stockholms län under periodkortets giltighetstid. Nämnden konstaterar att den som väljer att lösa ett periodkort i stället för att köpa enstaka kontant– eller rabattkuponger sannolikt inte i första hand gör detta för att ha möjlighet att fritt

text: kunna färdas inom hela trafiksystemet. Det vanliga torde i stället vara att den som köper ett periodkort väljer detta för att det utgör det billigaste sättet att exempelvis ta sig till och från arbetet. Nämnden konstaterar slutligen att om en konsument väljer att lösa ett periodkort, är det knappast möjligt för SL att i det enskilda fallet inse syftet med resenärens val, dvs. vilken trafiksträcka som är väsentlig för resenären.

text: När det gäller frågan om rätt till ekonomisk kompensation regleras genom lag eller på annat sätt gör nämnden följande bedömning.

text: Av förarbetena till

text: järnvägstrafiklagen (1985:192)

text: framgår att med järnvägstrafik avses inte bara fjärrgående trafik, utan även annan spårbunden trafik på t.ex. spårväg eller tunnelbana (prop. 1983/94 117: s. 33).

text: Järnvägstrafiklagen

text: innehåller regler om vilken ersättning som ska utgå vid person– och sakskador, men däremot ingen reglering om ersättning vid s.k. följdskador och dylikt. Även om

text: järnvägstrafiklagen

text: således i och för sig är tillämplig beträffande tunnelbanetrafik, är den inte tillämplig i ett ärende som detta.

text: Järnvägstrafiklagen

text: kompletteras av “Normalvillkor för järnvägstrafik“ (SJF 600). De har tillkommit genom en överenskommelse mellan Konsumentverket och Statens Järnvägar. Med hänsyn till SJ:s dominerande ställning på området, torde villkoren kunna uppfattas som sedvänja på området och därför även omfatta den tunnelbanetrafik som SL bedriver. Enligt punkt 9.5 i dessa villkor har en resenär i vissa fall rätt att helt eller delvis få tillbaka kostnaden för ett periodkort, om resenären visar att periodkortet endast kunnat utnyttjas för så få resor att den normala biljettkostnaden för dessa resor skulle ha understigit kostnaden för kortet. Nämnden finner att något sådant inte visats i detta ärende.

text: Vägledning i frågan om skyldighet föreligger för SL att utge ekonomisk kompensation kan även sökas i annan lagstiftning. I

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: regleras konsumentens rätt att få kompensation om en tjänst är felaktig eller om näringsidkaren är i dröjsmål med tjänstens utförande. Lagen är visserligen inte direkt tillämplig på transporttjänster, men bör enligt nämndens bedömning kunna tillämpas analogt.

text: Vid en analogitillämpning av

text: konsumenttjänstlagen

text: konstaterar nämnden inledningsvis att de beskrivna olägenheterna är av sådan art att de i och för sig skulle kunna omfattas av lagens definition av fel och inte – som SL gör gällande – anses utgöra dröjsmål.

text: De påföljder som enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: kan komma ifråga om en tjänst är felaktig är hävning eller prisavdrag (

text: 21 §

text: ). Dessutom kan konsumenten i vissa fall ha rätt till skadestånd (

text: 31 §

text: Enligt

text: 21 § konsumenttjänstlagen

text: får konsumenten häva avtalet, om syftet med tjänsten är i huvudsak förfelat och näringsidkaren insett eller bort inse detta. Den aktuella tvisten gäller, som tidigare beskrivits, en tjänst som betalats i förskott och som berättigar konsumenten att under en viss tidsperiod resa ett obegränsat antal gånger inom ett bestämt område. När det gäller konsumentens rätt till hävning av en sådan tjänst, måste frågan ställas om vad hävning innebär och när hävning kan ske. Nämnden konstaterar härvid att hävning av tjänsten kan ske även efter det att tjänsten slutförts. I ett fall som detta skulle det innebära att resenären får tillbaka vad han eller hon betalat för periodkortet även efter det att tiden under vilken periodkortet gällt löpt ut.

text: Då näringsidkarens prestation redan är utförd är hävningspåföljden särskilt sträng mot näringsidkaren. För att en konsument skall ha möjlighet att häva en redan utförd tjänst, krävs därför att resultatet är så avvikande från vad som avtalats att tjänsten i stort sett inte har något värde för konsumenten. Enligt förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen

text: kan vid hävning av en redan utförd tjänst inte hänsyn tas till ett mer speciellt syfte med tjänsten, som inte varit synbart för näringsidkaren. Det innebär att en konsument inte kan häva avtalet, om näringsidkaren varken insett eller bort inse det speciella syftet med tjänsten (

text: prop. 1984/85:110 s. 237

text: Det är i ärendet ostridigt att det har förekommit driftstörningar i tunnelbanetrafiken sedan arbetet med utbyte av signalsystemet på “Gröna linjen“ inletts. Det är också ostridigt att vissa tåg kommit senare än vad som angivits i tidtabellerna. Av handlingarna i ärendet framgår att J har drabbats av olägenheter, som huvudsakligen bestått i upprepade förseningar. Nämnden konstaterar att de olägenheter han drabbats av är av sådan art att den tillhandahållna tjänsten varit sämre än den brukar vara. Detta behöver emellertid inte innebära att fel i den mening som avses i

text: konsumenttjänstlagen

text: föreligger. Nämnden anser dock att de olägenheter J drabbats av inte utgör något sådant väsentligt fel i den tillhandahållna tjänsten som är hävningsgrundande. Inte heller anser nämnden att syftet med hans köp av periodkort – resa med tunnelbanetåg på den “Gröna linjen“ – varit synbart för SL på sådant sätt att hävning kan komma i fråga. En annan bedömning hade kunnat vara möjlig, om J vid de tillfällen då förseningar uppstått i stället hade köpt kontant– eller rabattkuponger.

text: Till skillnad från vad som gäller beträffande hävning, krävs inte att felet är väsentligt för att rätt till prisavdrag skall föreligga. Även ett förhållandevis obetydligt fel kan ge rätt till prisavdrag. Enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: skall en tjänst anses som felaktig, om resultatet avviker från vad som får anses avtalat eller om den på annat sätt avviker från det resultat en konsument har haft anledning att räkna med.

text: När det gäller att bedöma vad som får anses avtalat skall först undersökas vilken betydelse en tidtabell har. Om en tidtabell anses utgöra en av trafikföretaget gjord utfästelse, får detta till följd att varje avvikelse kan vara ansvarsgrundande, dvs. utgöra kontraktsbrott i förhållande till den som köpt biljett. Enligt nämndens mening finns det varken anledning att anta att S tillmätt tidtabellerna en sådan rättslig betydelse eller att resenärerna har haft befogad anledning att uppfatta att så skulle vara fallet. SL:s tidtabeller kan enligt nämndens uppfattning därför inte anses ha en sådan betydelse som den nu beskrivna.

text: Nämnden ser i stället SL:s tillhandahållande av tidtabeller som en serviceåtgärd. Detta innebär inte nödvändigtvis att uppgifterna i en tidtabell helt saknar rättslig relevans. Om felaktiga uppgifter lämnats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet, skulle möjligen något juridiskt ansvar på avtalsmässig grund kunna komma ifråga. Nämnden anser inte att så är fallet i detta ärende. Till detta kommer att SL, som inledningsvis nämnts, har informerat om riskerna för driftstörningar både i tidtabellerna och på anslag på stationerna. J är därför enligt nämndens bedömning inte berättigad till något prisavdrag med anledning av driftstörningarna.

text: När det slutligen gäller frågan om rätt till skadestånd enligt bestämmelserna i

text: konsumenttjänstlagen

text: , konstaterar nämnden att J gjort gällande att förseningarna i princip medfört skada i form av förlorad arbetsförtjänst. Han har till styrkande av detta givit in en skrivelse från sin arbetsgivare. Av skrivelsen framgår emellertid inte att något löneavdrag

text: gjorts. Eftersom J inte har visat att han lidit någon ekonomisk skada, kan något skadestånd inte komma i fråga.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden att den av SL tillhandahållna tjänsten inte är att anse som felaktig i den mening som avses i

text: konsumenttjänstlagen

text: och att J därför inte har rätt till någon ekonomisk kompensation av SL. Hans yrkande skall alltså avslås.

text: Nämnden vill avslutningsvis tillägga att nämnden ser det som mycket angeläget att ett åtagande från SL som garanterar resenärerna “en viss tillförlitlighetsnivå“ kommer till stånd, vilket SL aviserat i sitt svar till nämnden.

text: Mot beslutet reserverade sig två ledamöter enligt följande:

text: Vi delar majoritetens uppfattning att de av SL utförda tjänsterna (resorna) varit sämre än de brukar vara och att

text: konsumenttjänstlagen (1987:716)

text: analogivis bör vara utgångspunkt för bedömningen.

text: Resenären har rätt att räkna med att tjänsten håller en viss grundläggande kvalité. De brister som förekommit i tunnelbanetrafiken på “Gröna linjen“ har varat under lång tid. Bristerna har bestått i både uteblivna turer och i långa förseningar. Andra transportmedel är ofta inte ett reellt alternativ.

text: SL har i tidtabellen utlovat en viss turtäthet som inte på långa vägar upprätthållits. Enligt anmälaren har det varit problem i tunnelbanetrafiken sedan hösten 1997. Problemen har dock accentuerats under hösten 1998 med följd att han ständigt kommit för sent till arbetet. Dessutom har S i takt med att problemen ökat kommit med nya tidtabeller och anvisningar om färdsätt och restider som varit svåra att överblicka för den enskilde resenären som är van vid att tidtabellen ändras två gånger per år.

text: Den information som lämnats i förväg om att störningar i trafiken kan förekomma, kan inte fria från ansvar för de betydande brister som förekommit. Det kan heller inte anses visat att SL gjort vad som är rimligt för att avvärja störningarna i tunnelbanetrafiken.

text: En tidtabell måste uppfattas som ett besked från en transportör som en resenär i princip måste kunna lita på i vart fall i fråga om turtäthet och restidens längd. Enstaka avvikelser från tidtabellen måste en resenär acceptera men när avvikelserna får den omfattning som varit fallet från mitten av 1998 är bristen i fullgörande enligt vår uppfattning så allvarlig att den bör anses som ett fel i utförandet.

text: Den påföljd som bör komma i fråga är prisavdrag. Detta bör enligt vår mening skäligen bestämmas till 25 % av priset för månadskortet under den tid som anmälaren gjort gällande att störningarna varit särskilt besvärande. Anmälaren har angett att problemen tilltagit under hösten 1998. Han bör därför för denna period – september till december 1998 – erhålla prisavdrag med 25 % på de kostnader han haft för periodkort.


text: Sedan tvist angående köp och montering av köksinredning uppstått har fråga uppkommit bl.a. om vem som är att anse som ansvarig för avtalets fullgörande. Avgörande 1999-06-16; 1998-5826

text: M hade av G beställt nya köksluckor, inklusive montering, för 14 000 kr. Tillverkaren, bolaget D, skulle leverera varorna direkt till M. Leverans skedde i omgångar. Efter nästan ett år saknades fortfarande en dörr, ett handtag och samtliga lådförstycken - de lådförstycken som hade levererats överensstämde inte med beställningen och hade därför reklamerats. Dessutom hade monteringen inte slutförts, trots upprepade påstötningar. M krävde hos nämnden prisavdrag med 8 000 kr eftersom tjänsten inte utförts i enlighet med vad som avtalats.

text: Tillverkaren, bolaget D, bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att D inte träffat något avtal med M utan med G, som inte var inte anställd av bolaget D utan hade ett eget bolag. Beträffande reklamationen av lådförstyckena gjorde D gällande att ursprunglig leverans skett i enlighet med beställningen.

text: G svarade aldrig på nämndens begäran om yttrande.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Tvisten i ärendet gäller bl.a. vem som i förhållande till M har att svara för avhjälpande av fel i leveransen samt prisavdrag.

text: Av utredningen i ärendet framgår att avtalet om försäljningen av köksinredningen har ingåtts på D:s orderblankett, att leveransen skett från D direkt till M samt att denne erlagt betalning för leveransen till D. G har undertecknat avtalet för D:s räkning, varvid han på D:s orderblankett angivits vara distriktschef. På orderblanketten står omedelbart till höger om de förtryckta uppgifterna om G dennes telefonnummer och direkt därunder uppgiften “fabrik 033-15 85 10“. Detta är telefonnumret till D:s fabrik. På annan plats på orderblanketten har G kvitterat handpenningen. Där anges att den kvitteras av “säljföretaget G“. G har också svarat för montering och på D:s orderblankett kvitterat betalningen för monteringen. Denna kvittering har skett personligen. Med hänsyn till vad som nu anförts finner nämnden - som därvid utöver den sammanblandning som på säljarsidan uppenbarligen skett mellan D och G också beaktar att den ifrågavarande orderblanketten är ett standardformulär som helt utformats av säljarsidan - att D och G får anses gemensamt ha åtagit sig att fullgöra säljarsidans avtalsförpliktelser gentemot M. De är därför solidariskt ansvariga för avtalets fullgörande.

text: I ärendet är ostridigt att leveransen alltjämt är ofullständig. Det åligger därför D och G att genast leverera det som saknas.

text: Vad gäller frågan om lådförstyckenas utformning har det inte visats att dessa enligt avtalet skulle var utformade på annat sätt än vad säljarsidan påstått. M:s yrkande i den delen kan därför inte bifallas.

text: För leveransförseningen och övriga brister i avtalets fullgörande är M berättigad till en prisnedsättning. Nämnden finner att skälig kompensation kan bestämmas till 2 000 kr.

text: Nämnden rekommenderade D och G att genast, utan extra kostnad, leverera en dörr, ett handtag och nio lådförstycken till M, samt att därutöver genast utge ersättning till denne med

text: 2 000 kr. Nämnden uttalade därvid att D och G svarar solidariskt för leveransen och återbetalningen.


text: Den som fått sin skinnjacka förstörd vid tvätt p.g.a. att skötselmärkningen varit felaktigt har, förutom rätt till ersättning för jackans värde, ansetts berättigad att få den onyttiga tvättkostnaden ersatt av säljaren. Avgörande 1999-02-25; 1998-5925

text: K köpte en skinnjacka i december 1997 för 1 599 kr. I september 1998 lämnade han in jackan för tvätt hos ett tvätteri. Tvätteriet reserverade sig för att viss färgförändring kunde uppkomma. Efter tvätten hade det uppstått olika färgnyanser på jackan och stora mörka fläckar på ryggen. K klagade över tvättresultatet hos både tvätteriet och säljaren av jackan men klagomålen avvisades. Han vände sig därför till nämnden och yrkade ersättning med 1 600 kr för jackan samt ersättning med 272 kr för kostnaden för tvättningen och 45 kr för frakten av jackan till nämnden.

text: Tvätteriet bestred yrkandet med hänvisning till att man hade följt tvättrådet och dessutom reserverat sig för tvättresultatet.

text: Även säljaren av jackan bestred yrkandet och anförde att det inte var något fel på jackans kvalitet. Säljaren hänvisade dessutom till att jackan var märkt med en rekommendation om att den bör tvättas av en skinnspecialist.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat skinnjackan och kunnat konstatera att den har blivit ojämn i färgen i betydande omfattning. Nämnden har inte funnit att färgförändringen skulle ha orsakats av någon felaktig eller ovarsam behandling av jackan hos tvätteriet. Enligt nämndens mening har jackan tvättats på sådant sätt som skötselrådet rekommenderar. Det saknas vidare anledning att ifrågasätta tvätteriets kompetens när det gäller tvätt av skinnplagg.

text: Enligt nämndens bedömning beror färgförändringen på att infärgningen av skinnet i jackan inte har varit tillfredsställande. På grund härav har jackan inte tålt att tvättas så som skötselrådet anger. Detta är ett fel som säljföretaget har att ansvara för. Felet är väsentligt för K och han bör därför ha rätt att häva köpet. Med hänsyn till den nytta han får anses ha haft av jackan bör dock det yrkade beloppet nedsättas till 1 000 kr. Därutöver har han rätt till skadestånd för den för honom onyttiga kostnaden för tvätt jämte fraktkostnad med sammanlagt 317 kr.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen.

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Avgörande 1999-09-27; 1998-5984

text: Makarna A yrkade hos nämnden skadestånd med 500 000 kr av mäklaren W och hennes försäkringsbolag och anförde som grund för yrkandet att W förorsakat dem ekonomisk skada.

text: Mäklaren W, liksom hennes ansvarsförsäkringsgivare, bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att W:s agerande inte hade orsakat makarna A någon skada samt, i andra hand, att makarna A inte lidit någon ekonomisk skada.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Handpenning som fastighetsmäklaren tagit emot skall utan dröjsmål överlämnas till säljaren, om inte annat har överenskommits i särskild ordning. Av

text: 16 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår vidare att fastighetsmäklaren - i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det - skall ge köpare och säljare de råd och upplysningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Av 19 § framgår att fastighetsmäklaren skall verka för att köparen och säljaren träffar överenskommelse i frågor som behöver lösas i samband med överenskommelsen. Om inte annat har avtalats, skall mäklaren hjälpa köparen och säljaren med att upprätta de handlingar som behövs för överlåtelsen. Enligt 20 § skall en fastighetsmäklare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§ ersätta den skada som till följd härav drabbar köparen och säljaren.

text: Av utredningen i ärendet framgår att makarna A köpte en bostadsrättslägenhet i december 1994 för 1 100 000 kr. De beslutade sig för att sälja den hösten 1995 och de kontaktade mäklaren W, som värderade lägenheten till 1 350 000 kr. Makarna A anlitade i mitten av oktober 1995 W för att sköta försäljningen. Den 20 februari 1996 löpte emellertid W:s försäljningsuppdrag ut och makarna A förklarade för henne att de inte hade råd att fortsätta anlita mäklare. De förklarade dock att hon var välkommen att höra av sig till dem om någon skulle återkomma till henne med ett bra bud, dvs. minst 1 200 000 kr. Den 27 februari 1996 förmedlade mäklaren ett bud om 1 100 000 kr till makarna A. Tid för kontraktsskrivning bestämdes till den 1 mars 1996. En timme före kontraktsskrivning ringde makarna A upp W och förklarade att de var beredda att anta budet under förutsättning att hon satte ned sitt arvode från 40 000 kr till 10 000 kr. W svarade att hon inte var beredd att göra detta. Hon har uppgett att hon med denna korta varsel ej fick tag på köparen utan att denne infann sig för kontraktsskrivning enligt överenskommelse. W har vidare uppgett att köparen insisterade på att få skriva under avtalet för det fall att makarna A skulle ångra sig.

text: Av utredningen framgår vidare att makarna A den 4 mars 1996 hade ett inplanerat möte med sin bank för att gå igenom sin aktuella ekonomiska situation samt för att avge rapport om hur försäljningen fortlöpte. Vid detta tillfälle hade mäklaren lämnat över det av köparna underskrivna kontraktet till banken. Banktjänstemännen försökte övertala makarna A att acceptera budet. Den 6 mars 1996 skrev makarna A under kontraktet. Varken mäklare eller köpare var närvarande då de skrev under kontraktet.

text: Det framgår även av utredningen i ärendet att det i 7 § överlåtelseavtalet föreskrevs att köpet var ogiltigt för det fall köparen inte beviljades inträde i bostadsrättsföreningen samt att det i 1 § föreskrevs att handpenningen deponeradess på mäklarens klientmedelskonto enligt ett särskilt avtal.

text: Makarna A har anfört att de vid kontraktstillfället av banktjänstemännen fick veta att de skulle sammanträffa med köparen och mäklaren på banken två dagar senare för att mottaga handpenningen. Detta möte genomfördes aldrig. Makarna A tog därvid kontakt med bostadsrättsföreningens ordförande för att höra om föreningen kunde meddela ett förhandsbesked i frågan om köparen skulle antas som medlem i föreningen. Bostadsrättsföreningens ordförande förklarade att föreningen inte lämnade något förhandsbesked i denna fråga. Ordföranden förklarade att nya medlemmar inte kunde antas förrän de föregående beviljats utträde och att utträde ej kunde beviljas förrän tidigast på tillträdesdagen.

text: Makarna A tog därvid kontakt med mäklarfirmans VD med vilken de sammanträffade den 28 mars 1996. De kom överens om att mäklarfirman skulle garantera hela köpeskillingen från tillträdesdagen fram till dess att köparen blivit antagen som medlem i bostadsrättsföreningen. För det fall köparen ej skulle antagas som medlem i bostadsrättsföreningen skulle lägenheten återgå till makarna A, som då skulle vara skyldiga mäklarfirman 1 100 000 kr. Den 1 april 1996 tillträdde köparen lägenheten och den 21 maj samma år beviljades hon medlemskap i bostadsrättsföreningen.

text: Makarna A har yrkat ersättning för att mäklaren orsakat dem ekonomisk skada dels genom att överlämna kontraktet till banken och därmed skapa en tvångsförsäljningssituation som ledde till att lägenheten såldes långt under marknadspris, dels genom att använda en ogenomtänkt kontraktssituation och att inte närvara vid kontraktsskrivningen orsaka att handpenningens utbetalande försenades vilket medförde att de inte hann betala sina skulder i tid och därmed fick betalningsanmärkningar.

text: W har bestritt att hon har agerat i strid mot god fastighetsmäklarsed. För det fall nämnden skulle finna att hon har agerat i strid mot god fastighetsmäklarsed gör W gällande att hon i vart fall inte har orsakat makarna A någon ekonomisk skada.

text: Fastighetsmäklarnämnden har i beslut den 27 maj 1998 (dnr 4-2404-97) kritiserat mäklaren W för att hon inte var närvarande vid slutuppgörelsen för att kunna bistå säljare och köpare med de råd och upplysningar som dessa kunde behöva. De har vidare kritiserat mäklaren W för att hon lyfte sin provision innan köparen hade beviljats inträde i bostadsföreningen, vilket var en förutsättning enligt överlåtelseavtalet. Sammanfattningsvis fann fastighetsmäklarnämnden att W hade brutit mot sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: och att förseelsen inte var att bedöma som ringa. W tilldelades därför en varning.

text: W överklagade beslutet till länsrätten som i dom den 16 december 1998 fann att fastighetsmäklarnämnden haft fog för att meddela W en varning. Till grund för sitt beslut anförde länsrätten att W borde ha varit närvarande när säljarna undertecknade kontraktet och att hon genom sin utevaro hade underlåtit att sköta sitt uppdrag på ett omsorgsfullt sätt. Länsrätten anförde vidare att W inte ägt tillgodogöra sig provision förrän köparen beviljats medlemskap i bostadsrättsföreningen och bindande köpeavtal förelåg.

text: W överklagade domen till kammarrätten som i beslut den 26 maj 1999 beslöt att inte meddela prövningstillstånd.

text: På den föreliggande utredningen finner nämnden inte att makarna A har förmått visa att bostadsrättslägenheten sålts till ett pris under det dåvarande marknadsvärdet. Makarna A har därmed inte visat att de har lidit någon skada i den delen.

text: Vad därefter avser frågan om handpenningens utbetalande konstaterar nämnden att det vid köp av bostadsrättslägenheter är vanligt förekommande att överlåtelseavtalet innehåller ett återgångsvillkor som innebär att försäljningen går åter om köparen inte beviljas medlemskap i bostadsrättsföreningen. Nämnden konstaterar vidare att när ett köpekontrakt villkoras anses det inte föreligga något bindande köp förrän detta villkor har uppfyllts. Detta innebär att den handpenning som avtalas i köpekontraktet bör deponeras för att säkerställa att rätt part erhåller handpenningen den dag då villkoret uppfylls respektive inte uppfylls. Nämnden konstaterar vidare att varken Fastighetsmäklarnämnden eller länsrätten har kritiserat W för hanteringen av medlemskapet. Nämnden anser därmed inte att W kan anses ha agerat vårdslöst genom att inta ett sådant återgångsvillkor i överlåtelseavtalet samt att med anledning av detta villkor upprätta ett depositionsavtal. Att många bostadsrättsföreningar inte tar upp frågan om tillträde förrän köparen tillträtt lägenheten föranleder inte någon annan bedömning.

text: Mot bakgrund av det ovan anförda finner nämnden inte att W har agerat på ett sådant sätt att hon har orsakat makarna A någon ekonomisk skada. Deras yrkande kan därmed inte bifallas.


title: Fråga om skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen.

text: Fråga om skadeståndsansvar enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: . Avgörande 1999-07-12; 1998-6148

text: Makarna S anlitade i början av år 1994 fastighetsmäklaren D inför ett köp av ett nyuppfört småhus. D ordnade bl.a. med en s.k. jordabalksbesiktning, som utfördes av en besiktningsman som han kände till. Kort tid efter det att makarna S flyttat in i huset uppstod problem med elanläggningen. År 1995 uppstod problem med golven. Det visade sig sedermera att någon s.k. slutbesiktning inte gjorts av huset. S yrkade hos nämnden skadestånd med 344 433 kr av antingen mäklaren D eller av dennes försäkringsbolag. Som grund för yrkandet angavs att mäklaren utfört sitt uppdrag på ett felaktigt sätt och felaktigt tolkat regelsystem och branschpraxis.

text: Både mäklaren och dennes ansvarsförsäkringsgivare bestred påståendet att mäklaren skulle ha åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: S och hans fru köpte fastigheten i februari 1994. Köpet förmedlades av fastighetsmäklaren D. Som grund för sitt skadeståndsanspråk har S åberopat bl.a. att mäklaren har åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: när denne inte har kontrollerat att fastigheten inte genomgått för nyuppförda småhus sedvanliga kommunala besiktningar. I vart fall borde mäklaren ha insett att huset inte var färdigbyggt. Mäklaren har vidare åsidosatt sina skyldigheter genom att ha förmedlat besiktningsuppdrag åt en viss besiktningsman samt att det har funnits jäv mellan mäklaren och besiktningsmannen. Mäklaren bör hållas ansvarig för besiktningsmannens vårdslöshet.

text: D har själv och genom sin ansvarsförsäkringsgivare bestritt att han har åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: Enligt

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt med iakttagande av både säljarens och köparens intresse. Han skall i allt iakttaga god fastighetsmäklarsed. Enligt 16 § skall fastighetsmäklaren vidare i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det, ge köpare och säljare de råd och upplysningar som de kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall också verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att denne före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Enligt 17 § skall fastighetsmäklaren även kontrollera vem som har rätt att förfoga över fastigheten och vilka inteckningar, servitut och andra rättigheter som belastar den.

text: Det framgår av 20 § att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11 – 19 §§, skall han ersätta skada som till följd härav drabbar köparen eller säljaren. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.

text: Även om parterna har lämnat motstridiga uppgifter i flera avseenden anser nämnden sig kunna konstatera följande:

text: Mäklaren har i vissa avseenden en undersökningsplikt. Det åligger således mäklaren att kontrollera vem som har förfoganderätten över fastigheten och vilka inteckningar, servitut och andra rättighet som belastar fastigheten. I denna undersökningsplikt ingår normalt inte att undersöka om fastigheten under byggnadstiden besiktigats på föreskrivet sätt. Men mäklaren kan i vissa fall ha en längre gående undersökningsplikt. Finns det anledning att misstänka att säljarens uppgifter inte är fullständiga eller korrekta eller finns det med hänsyn till vad mäklaren med sin branschkännedom kan iaktta beträffande fastigheten annan grund för misstänksamhet bör mäklaren sålunda ha skyldighet att undersöka förhållandena. Nämnden kan i detta fall inte finna att omständigheterna varit sådana att mäklaren haft anledning att misstänka att fastigheten inte var slutbesiktigad. Vid sådant förhållande och då S inte kan anses ha lidit någon ekonomisk skada till följd av utebliven slutbesiktning kan hans yrkande på denna grund inte bifallas.

text: Vad gäller mäklarens sätt att endast anvisa en viss besiktningsman konstaterar nämnden att mäklare enligt branschpraxis i normalfallet hänvisar till flera lämpliga besiktningsmän som köparen kan välja mellan. Om mäklaren i detta fall lämnat förslag på flera besiktningsmän är något oklart. Enligt egen utsago har han dock sagt att det fanns flera bra besiktningsmän att välja mellan. S har inte uttalat några preferenser. Parterna synes överens om att mäklaren fått i uppdrag att ordna en besiktning som tidsmässigt passade såväl S som säljaren. Besiktningen kom att utföras av en besiktningsman med gott renommé och vana när det gäller besiktning av småhus. Det framgår inte av utredningen att den anlitade besiktningsmannen stått i något beroendeförhållande till mäklaren eller på annat sätt skulle ha varit jävig. Nämnden anser inte att mäklaren genom att hjälpa till att arrangera besiktningen, även om han därvid rent faktiskt kommit att svara för valet av besiktningsman, uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt köparens intressen eller eljest förfarit i strid med god fastighetsmäklarsed. S kan därför inte heller på denna grund vinna bifall till sin talan.

text: Även om mäklaren i detta fall kontaktat besiktningsmannen måste det ha varit uppenbart för S att besiktningen inte var en del i mäklaruppdraget utan utförts av en självständig företagare med eget ansvar. Det är ostridigt att S av mäklaren informerats om sin undersökningsplikt och att man kom överens om att en så kallad jordabalksbesiktning skulle genomföras. Besiktningen har utförts på S:s uppdrag. Mäklaren har inte något ansvar för eventuella brister i besiktningen. Det framgår av besiktningsutlåtandet att ytvatten rinner in i torpargrunden, särskilt på norra sidan, och att marken är mycket fuktig. Enligt nämnden borde S själv ha uppfattat detta uttalande i besiktningsutlåtandet som en allvarlig varningssignal om att fastigheten avvek från normal standard. Att mäklaren inte avrådde eller vidtog andra åtgärder till följd av påpekandet i besiktningsprotokollet kan inte anses innebära att han uppsåtligen eller av oaktsamhet har åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: . På den föreliggande utredningen kan nämnden inte heller finna att mäklaren på någon annan grund har åsidosatt sina skyldigheter.

text: Det kan tilläggas avslutningsvis att nämnden, såsom S har lagt fram sin talan, inte har haft anledning att ta ställning till besiktningsmannens eventuella vårdslöshet.


title: Fråga om skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen (felaktig uppgift om kakelugn).

text: Fråga om skadeståndsansvar enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: (felaktig uppgift om kakelugn). Avgörande 1999-07-12; 1998-6323

text: I november 1997 köpte B och K en bostadsrättslägenhet, förmedlad av mäklaren M. Av prospektet för lägenheten framgick att det fanns en kakelugn som fungerande. Uppgiften bekräftades av M vid visningen. Sommaren 1998 fick B och K reda på att eldningsförbud beträffande kakelugnen utfärdats den 12 juni 1997. De yrkande hos nämnden skadestånd av M motsvarande kostnaden för reparation av kakelugn och rökgaskanaler, för besiktningskostnader samt för städning. Som grund för yrkandet anförde de att M hade förfarit vårdslöst.

text: Mäklaren M bestred yrkandet och gjorde gällande att han endast hade vidarebefordrat säljarens uppgift om att kakelugnen fungerade samt att han inte hade haft anledning att ifrågasätta uppgiften.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: B och K har gjort gällande mäklaren har förfarit vårdslöst genom att dels i marknadsföringen och dels muntligen ha lämnat felaktig uppgift om att det fanns fungerande kakelugn i vardagsrum/sovrum. Mäklaren har invänt att han inte har haft anledning att ifrågasätta säljarens uppgift därom.

text: Enligt

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt med iakttagande av både säljarens och köparens intresse. Han skall i allt iakttaga god fastighetsmäklarsed. Enligt 16 § skall fastighetsmäklaren vidare i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det, ge köpare och säljare de råd och upplysningar som de kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall också verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att denne före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten.

text: Av 20 § framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11 – 19 §§, skall han ersätta skada som till följd härav drabbar köparen eller säljaren. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.

text: Förmedlingsuppdraget avser en bostadsrätt i ett äldre flerfamiljshus. I marknadsföringen av lägenheten har särskilt framhållits att det har funnits en fungerande kakelugn i vardagsrum/sovrum. Köparna har särskilt framhållit för mäklaren att de fäste stort avseende vid denna uppgift i marknadsföringen. Denna omständighet borde ha fått mäklaren att förstå att det var avgörande för köparnas vilja att ingå köpeavtalet att kakelugnen fungerade. Om inte förr borde mäklaren i det läget ha kontrollerat säljarens uppgifter om kakelugnen, hänvisat köparen till att ta direktkontakt med säljaren eller själv reserverat sig för riktigheten i uppgiften. En mäklare måste nämligen anses ha en självständig undersökningsplikt, alternativt skyldighet att reservera sig, avseende uppgifter som är av avgörande betydelse i affären och där mäklaren med sin branschkännedom bör ha anledning att vara misstänksam. Den omdiskuterade uppgiften är av denna karaktär.

text: Enligt nämnden måste det i begreppet god fastighetsmäklarsed läsas in att mäklaren verkar för att en affär så långt möjligt vilar på riktig information om sakförhållandena. Genom att

text: okritiskt, utan kontroll eller reservationer på direkt fråga åter försäkra köparen om att kakelugnen fungerade, anser nämnden att mäklaren har förfarit vårdslöst. Vårdslösheten har fört med sig ekonomisk skada för köparna. Då det saknas uppgift om skadans storlek och denna inte heller låter sig uppskattas, får nämndens rekommendation i detta fall begränsas till att mäklaren bör ersätta köparna för skadan på skadeståndsrättslig grund.


text: Otydlig marknadsföring såvitt gäller klimatet på ett badresemål har ansetts berättiga resenärerna till ett prisavdrag. Avgörande 1999-03-30; 1998-6367

text: G och tre familjemedlemmar företog under tiden 29 september – 11 oktober 1998 en paketresa till Thailand med sju dagars uppehåll i Phuket. Resan kostade 7 310 kr per person. Enligt marknadsföringen i bolagets katalog skulle klimatet i Phuket vara bäst under april – oktober ”med klara solfyllda dagar och stilla badvatten”.

text: Under de dagar som resenärerna var i Phuket såg de solen endast två förmiddagar och en hel dag. I övrigt störtregnade det. Det var kraftig blåst hela tiden. Gästerna avråddes från att bada i havet. Under resenärernas vistelse drunknade två personer vid stranden nedanför hotellet. Det fanns ingen reseledare på orten. G yrkade hos nämnden prisavdrag med 70 % av resans pris eftersom de uppgifter researrangören lämnat om klimatet var felaktiga.

text: Researrangören bestred yrkandet och anförde att den information som lämnats om klimatet varken varit felaktig eller missvisande, utan allmänt hållen. Researrangören anförde vidare att resenärerna företog resan under övergången mellan två säsonger, vilket innebar att vädersituation var osäker.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av bolagets marknadsföring av Phuket framgår att resmålet är ett typiskt badresemål. Det har angetts att klimatet skulle vara bäst under oktober – april "med klara, solfyllda dagar och stilla badvatten". Även om monsunperioden således normalt skulle sluta i oktober får vädersituationen i övergången mellan olika klimatperioder enligt nämndens erfarenhet alltid anses som osäker. Den aktuella resan gjordes under slutet av september – början av oktober, dvs. i början av denna period. Det framstår därför som högst sannolikt att vädersituationen ”med klara, solfyllda dagar och stilla badvatten” som enligt marknadsföringen är den typiska stabiliseras först ett stycke in i den angivna perioden. Någon reservation för detta har emellertid inte gjorts i marknadsföringen. I stället har denna felaktigt gett resenärerna intrycket att de kunde räkna med ett stabilt klimat. Eftersom så uppenbarligen inte varit fallet har marknadsföringen varit otydlig. Resenärerna har därför inte fått det utbyte av resan som de hade anledning att räkna med. Av denna anledning bör de vara berättigade till prisavdrag med ett belopp som skäligen kan bestämmas till 1 500 kr per person.


title: Fråga om förmedlares ansvar i förhållande till uppdragsgivaren för fel i varan (1 § konsumentköplagen).

text: 1 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1999-03-26; 1998-6439

text: H uppdrog i juli 1998 åt ett företag att sälja hennes båt. Båten såldes kort därefter för 150 000 kr. I september 1998 fick H en faktura från förmedlaren på drygt 16 000 kr avseende reparation av båten. H bestred kravet och hävdade att hon hade fullgjort sina skyldigheter som säljare eftersom båten hade godkänts vid den besiktning som gjorts inför försäljningen. H menade att ansvaret för senare uppkomna problem låg på förmedlaren. H yrkade hos nämnden befrielse från betalningsskyldighet.

text: Förmedlaren bestred yrkandet och anförde att H var betalningsskyldig för den uppkomna reparationskostnaden. Köparen hade dagen efter köpet påtalat att fel fanns på båten. Säljaren kontaktades därför H, som efter att ha undersökt båten gjorde gällande att det var fel på en packning till avgasröret. Köparen fick en ny packning som han ombads montera själv eftersom H inte hade tid att göra detta. När köparen senare kontaktade en reparatör visade det sig att det i själva verket var fel på topplockspackningen och på kylsystemet. Förmedlaren hävdade att felet hade upptäckts och påtalats i omedelbart samband med köpet och att säljaren hade ansvaret för felet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: När – som i detta fall – en näringsidkare förmedlar ett köp för en privatpersons räkning svarar enligt

text: 1 § konsumentköplagen

text: både näringsidkaren och säljaren/privatpersonen för säljarens skyldigheter enligt lagen. Köparen har rätt att rikta krav i anledning av fel i varan mot vem han vill av näringsidkaren och säljaren. Detta innebär dock inte att förmedlaren övertar säljarens ansvar för fel i varan utan förmedlaren har normalt regressrätt mot säljaren för vad han har gett ut till köparen/konsumenten.

text: Av utredningen framgår att köparen redan dagen efter det att båten levererades påtalade fel på båten. Fel fanns på topplockspackningen och i kylsystemet. Det framstår som uppenbart att felen förelegat redan vid köpet, varför säljaren enligt

text: konsumentköplagens

text: regler haft att svara för dessa. Någon kritik kan därför inte riktas mot förmedlaren för att denne tagit ansvar för felen. Det förhållandet att en besiktning av båten utförts i samband med köpet föranleder ingen annan bedömning. I enlighet med vad som sagts ovan har förmedlaren rätt att kräva ersättning av säljaren för de kostnader man haft för åtgärdande av felen. Kostnaden framstår inte som orimlig med beaktande av felens art. H:s yrkande om betalningsbefrielse från förmedlarens krav kan därför inte bifallas. H bör emellertid ha rätt att få en specificerat vilka åtgärder som vidtagits.

text: Nämnden avslog således H:s yrkande.


text: Motsägande uppgifter i allmänna villkor för fondsparande respektive marknadsföringen av sådant sparande har ansetts medföra skyldighet för ett livförsäkringsbolag att ersätta en kund för viss kursförlust. Avgörande 1999-06-22; 1998-6444

text: T hade köpt fondandelar av ett livförsäkringsbolag. I de allmänna villkoren stod under punkten “sparande“: “….Denna fördelning gäller till dess försäkringstagaren anmäler att fördelningen skall ändras…..“ I bolagets marknadsföring - i en folder samt på Internet angavs att man kunde byta fonder när man ville samt att man själv bestämde när och hur mycket man ville placera. När T bestämt sig för att flytta en del av sitt innehav från räntefonder till aktiefonder visade det sig att transaktionen gjordes först två dagar efter det att T faxat sitt uppdrag till bolaget. Detta fick till följd att T gjorde en förlust. T yrkade hos nämnden ersättning av bolaget med ett belopp som motsvarande mellanskillnaden avseende fondandelarnas värde dagen för beställningen respektive den dag transaktionen gjordes, cirka 4 700 kr. T gjorde härvid gällande att bolagets marknadsföring varit vilseledande.

text: Livförsäkringsbolaget bestred yrkandet med hänvisning till att det av de allmänna villkoren framgår att handel med fondandelar normalt skall ske inom fem bankdagar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I villkoren under punkten K står att “All handel med fondandelar skall normalt ske inom fem (5) bankdagar från det bolaget erhållit erforderliga underlag för transaktionen. Av utredningen i ärendet framgår emellertid att följande uppgifter om fondandelsinnehav har lämnats i en folder, liksom på Internet: “…du kan byta fonder när du vill …“ resp. “… bestämmer du själv när och hur mycket du vill placera“. Enligt nämndens mening ger dessa formuleringar intryck av att transaktionerna i princip genomförs med omedelbar verkan, särskilt som det här är fråga om en tjänst som gäller egendom för vilken värdet kan fluktuera från dag till dag. Bolaget har inte förnekat att innehållet i foldern och på Internet, som enligt nämndens mening avviker från villkoren, är det som har angivits ovan. I villkoren under punkten D “sparande“ framgår inte heller någon begränsning av bolagets åtagande såvitt avser tidpunkten för när transaktionerna skall utföras.

text: Enligt nämndens mening bör bolaget svara för den otydlighet som kommer till uttryck i villkoren i jämförelse med foldern och uppgifterna på Internet. Följaktligen rekommenderas bolaget att utge ersättning till T med utgångspunkt i vad som framgår av foldern och informationen på Internet, tolkat enligt vad som har angivits ovan.

text: Nämnden biföll således T:s yrkande.


title: En konsument som beställt ett uppslagsverk har på beställningskupongen gjort vissa ändringar i den förtryckta texten (s.k. oren accept). Fråga om vilket innehåll avtalet skall anses ha fått (1 kap. 6 § avtalslagen).

text: 1 kap. 6 § avtalslagen

text: ). Avgörande 1999-04-26; 1998-6499

text: L gick med i en bokklubb och beställde ett abonnemang på ett uppslagsverk, innehållande 24 band, genom att fylla i en kupong. Eftersom han inte accepterade att betala avgift för porto, strök han över de uppgifter på beställningskupongen som avsåg sådana avgifter. Bokförlaget skickade därefter ett bokpaket till L, som ansåg att förlaget därigenom godkänt att han inte skulle behöva stå för portokostnaderna. Bokförlaget krävde emellertid i efterhand L på betalning för porto. Eftersom L på grund av detta inte ansåg sig skyldig att fullfölja avtalet, skickade han tillbaka de tre bokpaket som han hade fått. Bokförlaget gick emellertid inte med på att ta tillbaka böckerna. L yrkade hos nämnden hävning av abonnemangsavtalet samt skadestånd avseende de kostnader han betalat för porto,137 kr.

text: Bokförlaget bestred yrkandet. Förlaget hade inte accepterat att L skulle slippa betala för portot. Dessutom hade L betalat portot vid den första bokleveransen, men inte vid den andra. Bokförlaget skickade en betalningspåminnelse till L, som då betalade. Samtidigt skickade L tillbaka böckerna och krävde återköp av de tre böckerna och utträde ur bokklubben. Bokförlaget avslutade medlemskapet i bokklubben, men gick inte med på återköp av uppslagsböckerna eftersom de var använda och tiden för returrätt, 10 dagar, var överskriden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Parternas kontakter inleddes med att L skickade en beställningskupong till bokförlaget. Han accepterade då inte de villkor som förlaget erbjöd fullt ut utan gjorde en strykning på kupongen, som innebar att han erbjöd sig att teckna abonnemanget om leveranserna från förlagets sida skedde utan att han belastades med portokostnaderna. Hans svar var därmed att se som ett avslag på bokförlagets anbud tillsammans med ett nytt anbud från hans sida (

text: 1 kap. 6 § första stycket avtalslagen

text: /inte andra stycket eftersom inskränkningen skedde med uppsåt och fråga alltså inte var om god tro från L:s sida/). Bokförlagets åtgärd att – utan att fästa notis vid L:s propå – påbörja sin leverans av böckerna i enlighet med sitt ursprungliga anbud var att se på samma sätt; avslag tillsammans med ett nytt anbud. Genom att L betalade bokförlagets första krav, dvs. inklusive portoavgifter, slöts slutligen ett avtal mellan parterna i enlighet med förlagets upprepade anbud. Att L:s betalning möjligen skedde av misstag har bokförlaget inte kunnat inse.

text: Bokförlaget har uppenbarligen avbrutit leveranserna till L även om denne inte hade någon grund för hävning av avtalet. Än mindre har L någon grund för återbetalning av vad han har betalat till bokförlaget.


title: Inbrott har gjorts i säkerhetsboxar i en hotellreception - fråga om researrangörens ansvar för det inträffade (9 och 16 §§ paketreselagen).

text: Inbrott har gjorts i säkerhetsboxar i en hotellreception – fråga om researrangörens ansvar för det inträffade (

text: och

text: 16 §§

text: paketreselagen

text: ). Avgörande 1999-04-29; 1998-6526

text: J och hennes ressällskap företog en enveckas paketresa till Rhodos i oktober 1998. De bokade ett ospecificerat boende. Ett par dagar efter ankomsten gjordes inbrott i hotellets säkerhetsboxar. J blev av med alla tillgångar som hon hade deponerat där, grekisk valuta till ett värde av 5 000 SEK samt 3 000 SEK i kontanter. De fick ingen hjälp av reseledaren med att göra polisanmälan. Resan blev en besvikelse. J yrkade att få en ny resa samt ersättning för de pengar som stals ur säkerhetsboxen.

text: Researrangören bestred yrkandet. Resenärerna hade bokat ett enkelt boende. På hotellet där de fick bo är receptionen bemannad endast under för– och eftermiddagar. De säkerhetsboxar som finns att hyra är placerade i receptionen, som är obemannad men låst nattetid. Vid inbrottet var den låsta dörren till receptionen och säkerhetsboxarna uppbrutna och det är helt uppenbart att det var fråga om en händelse utanför hotellets kontroll.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att det var inbrott i den säkerhetsbox som J och hennes medresenär hade hyrt. J har uppgett att det försvann ett belopp motsvarande 8 000 kr vid inbrottet och att hon har fått ersättning med 2 500 kr från sitt försäkringsbolag.

text: Nämnden anser att researrangören gentemot resenärerna har ett ansvar för det inträffade i och med att säkerhetsboxen befann sig i ett hotell som arrangören hade kontrakterat. Enligt nämndens mening är J berättigad till ersättning från researrangören motsvarande det belopp som stals ur boxen med avdrag för det belopp som hennes försäkringsbolag har betalat ut.


title: Fråga om innebörden av ett "livstidslöfte" (garanti), lämnat vid köp av en seglarjacka (19 § konsumentköplagen).

text: Fråga om innebörden av ett ”livstidslöfte” (garanti), lämnat vid köp av en seglarjacka (

text: 19 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1999-04-29; 1998-6662

text: C köpte år 1990 en seglarjacka för mellan 1 500 och 1 800 kr. Vid köpet fick hon ett skriftligt ”livstidslöfte” beträffande jackan. I september 1998 reklamerade hon jackan. Den gick inte längre att använda i regn eftersom det vita tyget på axlarna hade smulats sönder på insidan. Säljaren avvisade reklamationen. C vände sig till nämnden och yrkade ett prisavdrag, alternativt reparation av jackan.

text: Säljaren hänvisade till leverantören av jackan. Denne bestred yrkandet och anförde att garantin bör gälla under fyra till fem år beroende på hur jackan används.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: C köpte under 1990 en seglarjacka. Med jackan följde ett ”livstidslöfte”. Av detta löfte framgår bl.a. att ”M:s produkter garanteras vara fria från fel i utförande och material. I den händelse ett plagg trots allt inte är fullgott, lovar M att ersätta eller reparera det utan kostnad enligt kundens önskan.”

text: Den utfästelse som har lämnats vid försäljningen är mycket långtgående. Uttrycket livstidslöfte kan visserligen tolkas på olika sätt. Den förändring som har skett får emellertid anses har skett inom ”jackans livstid”. På grund härav och då det inte är visat att C är ansvarig för skadan finner nämnden att säljaren har att svara för denna. C har i första hand yrkat ett prisavdrag. Enligt nämndens mening kan hon anses skäligen gottgjord med en ersättning om 300 kr på grund av det inträffade.

text: Nämnden rekommenderade säljaren att betala tillbaka 300 kr till C.


title: Fråga om paketreselagen omfattat en eskaderbilresa. Även fråga om researrangörs ansvar enligt 9 och 16 §§ paketreselagen (s.k. kontrollansvar).

text: Fråga om

text: paketreselagen

text: och

text: 16 §§

text: paketreselagen

text: (s.k. kontrollansvar). Avgörande 1999-06-15; 1998-6760

text: B deltog i september 1998 i en eskaderresa med bil till bl. a. Ryssland. Resan arrangerades av en bilklubb. Inför resan kontaktade B klubben och fick besked om att bevakning av bilarna vid uppehåll skulle ske genom parkering i garage eller på inhägnat område. När sällskapet anlände till sin första anhalt, S:t Petersburg, visade det sig att de garageplatser som hotellet utlovat var upptagna. Bilarna parkerades därför tills vidare på en oinhägnad plats utanför hotellet, vars personal uppgav att man hade uppsikt över parkeringsplatsen. Inom en halvtimme blev B:s bil, en Volvo 854 GLT, årsmodell 1993, stulen. B yrkade hos nämnden att bilklubben skulle ersätta honom med 11 000 US dollar, motsvarande bilens värde.

text: Bilklubben bestred skadeståndsyrkandet. Klubben anförde inledningsvis att klubben är en ideell förening, att eskaderresan var ett ”engångsinitiativ”, att var och en av deltagarna själv stod för samtliga kostnader och att

text: paketreselagen

text: därför inte var tillämplig. Bilklubben gjorde vidare gällande att klubben inte åtagit sig att svara för bevakningen av bilarna samt att någon vårdslöshet inte legat klubben eller någon klubben haft principalansvar för till last. Dessutom anförde klubben att B accepterat att parkera bilen på det oinhägnade området samt att någon adekvat kausalitet inte förelegat mellan beslutet att parkera bilen utomhus och den inträffade stölden. Slutligen anfördes att om nämnden skulle finna att bilklubben var att anse som researrangör i

text: paketreselagens

text: mening, felet i den avtalade tjänsten – dvs. utebliven garageplats – berott på ett hinder utanför klubbens kontroll.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden tar först ställning till om lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) är tillämplig eller inte.

text: Bilklubben har gjort gällande dels att klubben inte är att betrakta som arrangör i

text: paketreselagens

text: mening, dels att det aktuella arrangemanget inte är av sådan art att det omfattas av lagen.

text: Enligt

text: 3 § paketreselagen

text: avses med arrangör den som annat än tillfälligtvis organiserar paketresor. Något krav på att paketreseverksamheten skall bedrivas yrkesmässigt uppställs inte. I lagens förarbeten uttalas tvärtemot att det skulle vara materiellt olämpligt att utesluta paketresor som organiseras av icke professionella arrangörer, eftersom riskerna för resenärerna många gånger kan vara särskilt stora i dessa fall (

text: prop. 1992/93:95 s. 25

text: ). Att paketreseverksamhet inte utgör bilklubbens huvudsakliga verksamhet utgör således i sig inget hinder mot lagens tillämpning. Inte heller utgör det förhållandet att bilklubben är en ideell förening och inte bedriver någon vinstgivande verksamhet något sådant hinder.

text: När det gäller frågan om hur ofta paketresor skall anordnas för att

text: paketreselagen

text: skall bli tillämplig, framgår av propositionen att den som anordnar resor återkommande – även om detta sker endast en eller ett par gånger per år – och som dessutom marknadsför och säljer resorna, bör anses vara arrangör i lagens mening (

text: prop. 1992/93:95 s. 67

text: ). Bilklubben har gjort gällande att det aktuella arrangemanget var ett ”engångsinitiativ”. Mot detta har B invänt att han i en tidskrift funnit annonser från åren 1996 och 1997 som visar att bilklubben

text: vid återkommande tillfällen under dessa år organiserat och sålt resor. Till styrkande av detta har han givit in fyra annonser som avser resor som tillhandahållits av bilklubben och som inkluderat transport, inkvartering och guidning.

text: För att

text: paketreselagen

text: skall vara tillämplig krävs dessutom enligt

text: 2 §

text: att arrangemanget i fråga har utformats innan avtal träffats samt att det består av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon annan turisttjänst. En ytterligare förutsättning är att arrangemanget varar mer än 24 timmar samt säljs eller marknadsförs till ett gemensamt pris.

text: Av den i ärendet ingivna marknadsföringen av den eskaderbilresa B deltog i framgår att i priset, 3 800 kr, ingick färja, fem hotellnätter, ledare, guidning och en del entréavgifter. Marknadsföringen av de resor som salufördes år 1996 och 1997 var utformad på liknande sätt.

text: Nämnden finner att det av de ovan redovisade omständigheterna i ärendet framgår både att bilklubben är att anse som arrangör i den mening som avses i

text: paketreselagen

text: och att det i ärendet aktuella arrangemanget är av sådan art att det omfattas av

text: paketreselagen

text: Paketreselagen

text: skall därför tillämpas vid bedömningen av ansvarsfrågan.

text: Enligt

text: 9 § paketreselagen

text: ansvarar arrangören gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som skall fullgöras av någon annan än arrangören.

text: B yrkar i ärendet skadestånd på grund av att hans bil stulits under resans andra dag, den 8 september 1998 klockan 21.30, till följd av att bevakad parkeringsplats inte tillhandahållits.

text: Det är i ärendet ostridigt att B inför avresan på förfrågan per fax fick besked från bilklubben om att bilarna under resan, mot en mindre avgift, skulle parkeras i garage eller på inhägnat område. Nämnden finner att den som lämnade uppgiften haft en sådan ställning att han kunnat binda bilklubben i dess egenskap av researrangör och att uppgiften därför utgjort avtalsinnehåll.

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: har resenären i ett fall som detta rätt till skadestånd, om arrangören inte visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri från ansvar vid motsvarande bedömning, s.k. kontrollansvar.

text: I ärendet har framkommit att bilklubben i förväg hade reserverat garageplats på de hotell där övernattning var bokad. När sällskapet anlände till hotellet i S:t Petersburg var garaget emellertid fullt. Det har vidare framkommit att hotellet anvisade en parkeringplats som i praktiken var obevakad och att man från hotellets sida därför skäligen borde ha kunnat förvänta sig att en bilstöld skulle kunna inträffa.

text: Nämnden finner att bilklubben, som anlitat hotellet i S:t Petersburg, inte visat att sådana omständigheter föreligger som befriar klubben från ansvar enligt bestämmelserna i

text: 16 § paketreselagen

text: Nämnden finner således att bilklubben bör ersätta B för den skada han åsamkats. Mot det yrkade beloppet, 11 000 US dollar, har klubben inte invänt. Föreningen bör därför betala motvärdet av detta belopp i svenska kronor till B.


title: Bristfälliga monteringsanvisningar har medfört att säljaren av lasthållare till en personbil har ansetts skyldig att ersätta skador som uppstått på bilen (16 § konsumentköplagen).

text: 16 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1999-06-22; 1998-6809

text: Hösten 1997 köpte W lasthållare av universaltyp till sin bil, en BMW. Inför en fjällresa följande vinter monterade han lasthållarna på bilen. På lasthållarna monterade han en mindre takbox. När han efter hemkomsten demonterade lasthållarna visade det sig att fastsättningsanordningarna hade orsakat små, avlånga bucklor på biltaket. W yrkade ersättning med 3 700 kr motsvarande den beräknade kostnaden för åtgärdande av skadorna samt med 250 kr avseende kostnader för resor, telefonsamtal och foton i samband med reklamationen.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att om lasthållarna hade monterats och dragits åt enligt bruksanvisningen, hade inga skador uppkommit.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: En konsument som skall montera en lasthållare på sin bil befinner sig i en svår situation. Å ena sidan vill han eller hon inte dra åt lasthållarens fastsättningsanordningar för hårt och riskera att orsaka skador på bilen. Å andra sidan vill han eller hon inte heller dra åt fastsättningsanordningarna för löst och riskera att lasthållaren lossnar, eftersom detta kan orsaka skador på andra fordon och de personer som färdas i dessa med såväl skadeståndssom straffansvar som följd.

text: Av den bruksanvisning som åtföljde den aktuella lasthållaren framgår att skruvarna till fastsättningsanordninarna å ena sidan inte skall dras åt ”överdrivet hårt” och, å andra sidan, att de skall dras åt ”tills lasthållaren sitter stadigt på plats” och man ”är nöjd”. Enligt nämndens mening ger bruksanvisningen, mot bakgrund av vad som inledningsvis sagts om konsumentens situation vid monteringen av en lasthållare, i stort sett inte en normal konsument någon vägledning överhuvudtaget när det gäller hur hårt lasthållarens fastsättningsanordningar skall dras åt för att åstadkomma en tillfredsställande fastsättning utan att skada bilen. Lasthållaren kan därmed inte anses ha varit åtföljd av de anvisningar som behövs för dess montering och är således att anse som behäftad med fel (

text: 16 § 1 st

text: och

text: 3 st 1 p

text: konsumentköplagen

text: Vid angivna förhållande bör säljaren ersätta W de skador han drabbats av genom felet. Nämnden finner yrkade belopp, som inte heller har ifrågasatts av säljaren, skäliga.