avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kommuner saknar möjlighet att fatta interimistiska beslut i LSS-ärenden

sammanfattning: I samband med en ansökan om personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) begärdes att en kommunal nämnd i Kramfors kommun skulle fatta ett interimistiskt beslut i avvaktan på det slutliga beslutet. Nämnden fattade inte något sådant beslut. I beslutet uttalar JO att myndigheter utom i mycket speciella undantagsfall måste ha ett uttryckligt stöd i lag eller annan författning för att kunna fatta interimistiska beslut. Av socialförsäkringsbalken framgår att Försäkringskassan under vissa förutsättningar har rätt att fatta interimistiska beslut om bl.a. assistansersättning. Någon motsvarande bestämmelse finns varken i LSS eller i förvaltningslagen. Lagstiftningen på området ger alltså inte något stöd för att kommuner har möjlighet att fatta interimistiska beslut i LSS-ärenden. Eftersom författningsstöd saknades och någon undantagssituation inte var aktuell hade den kommunala nämnden inte möjlighet att fatta något interimistiskt beslut i ärendet. I beslutet uttalas vidare att den omständigheten att kommuner saknar möjlighet att fatta intermistiska beslut i LSS-ärenden inte innebär att den enskilde kan ställas helt utan bistånd under utredningstiden. Fram till dess att det slutliga beslutet fattas får den enskildes behov i stället tillgodoses genom insatser enligt socialtjänstlagen, vilket också har skett i detta fall. Allmänt gäller att myndigheter måste besvara enskildas yrkanden. Interimistiska yrkanden ska dessutom besvaras skyndsamt. I beslutet konstateras att nämnden skyndsamt borde ha avvisat yrkandet om ett interimistiskt beslut. Nämnden kritiseras för att inte ha gjort det. Nämnden får även kritik för att handläggningen av ansökan dragit ut på tiden.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 december 2014 framförde AA i egenskap av ombud för BB klagomål mot handläggningen av ett ärende om personlig assistans enligt LSS. Hon anförde bl.a. följande: I maj 2014 ansökte BB om personlig assistans hos Kramfors kommun och hos Försäkringskassan. Ansökan till kommunen innefattade även en begäran om interimistiskt beslut i avvaktan på slutligt beslut. Något beslut har fortfarande inte fattats. Försäkringskassan fattade sitt beslut den 1 december 2014. Fram till den tidpunkten hade nämnden

text: inte tagit det yttersta ansvar som ligger på kommuner. Nämndens handläggning präglas av långa passiva perioder.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Bistånds-, arbetsmarknads- och sociala servicenämnden i Kramfors kommun. Av remissvaret den 2 februari 2015 framkom i huvudsak följande:

text: BB:s ansökan om personlig assistans enligt LSS kom in till kommunen den 22 maj 2014. Tre månader senare tog AA kontakt med utredaren i ärendet för att höra hur det gick och om kommunen skulle fatta något interimistiskt beslut. I samband med ett hembesök hos BB den 10 september 2014 påminde AA om BB:s yrkande om ett interimistiskt beslut. Efter samråd med sin chef beslutade kommunens utredare att rådfråga Sveriges Kommuner och Landsting (SKL) om möjligheterna att fatta ett interimistiskt beslut. Den 13 oktober 2014 svarade SKL att kommunen inte var skyldig att fatta något interimistiskt beslut och att kommunen inte heller borde göra det. Den 15 oktober meddelade kommunen AA att BB inte skulle få något beslut förrän utredningen hade avslutats. Utredningsprocessen fortsatte därefter, och den 4 december 2014 skickades utredningen för kommunicering till BB och ombudet. Den 16 december 2014 återkallade BB sin ansökan. Av remissvaret framgick vidare att BB bl.a. hade fått hemtjänstinsatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: under utredningstiden. Nämnden beklagade att handläggningstiden varit längre än brukligt.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO begärde därefter yttrande från SKL och Socialstyrelsen. Yttrandena skulle innehålla en redogörelse för myndigheternas bedömning av rättsläget när det gäller kommuners möjligheter och skyldigheter att ta ställning till en begäran om ett tillfälligt beslut i LSS-ärenden.

text: I sitt svar den 17 augusti 2015 anförde SKL följande:

text: Bakgrund

text: BB ansökte om personlig assistans hos Kramfors kommun. I avvaktan på slutligt beslut i ärendet begärde BB att kommunen skulle fatta ett interimistiskt beslut om personlig assistans.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. I

text: 7 §

text: FL anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av

text: 2 §

text: och

text: 9 § 2

text: lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, framgår att kommunen svarar för insatsen biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan

text: assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: . Enligt

text: 112 kap. 2 § socialförsäkringsbalken (2010:110)

text: , SFB, har Försäkringskassan, under vissa förutsättningar, möjlighet att fatta interimistiskt beslut i ärenden om assistansersättning.

text: Bedömning

text: Kommunen har enligt 2 § och 9 § 2 LSS det yttersta ansvaret för att alla som omfattas av lagens personkrets och som behöver personlig assistans får sådan assistans (se

text: RÅ 2009 ref. 61

text: ). Ärenden om personlig assistans enligt LSS bör handläggas så skyndsamt som möjligt. Även om dessa ärenden kan vara brådskande måste besluten fattas på ett korrekt underlag. Det går inte att ange en bestämd tid inom vilken en utredning ska vara klar eftersom utredningens omfattning är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet (se JO:s beslut i ärendena med dnr 3956-2013 och 5076- 2012). Kommunen saknar dock, till skillnad från Försäkringskassan, möjlighet enligt LSS att fatta interimistiska beslut i avvaktan på slutligt avgörande i ärendet. Detta innebär inte att den enskilde kan ställas helt utan bistånd under utredningstiden. Behoven får i stället tillgodoses genom insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: fram till dess att slutligt beslut i ärendet kan fattas. I fall som förevarande bör kommunen meddela skriftligt avslagsbeslut på en ansökan om interimistiskt beslut enligt LSS. Därmed har den enskilde möjligheten att få frågan prövad av domstol.

text: I sitt svar den 23 augusti 2015 anförde Socialstyrelsen följande:

text: Yttrande

text: Socialstyrelsens bedömning är att det saknas författningsstöd för ett sådant tillfälligt beslut som anmälan avser. Kommunen har således inte möjlighet att fatta ett sådant beslut. Någon korresponderande skyldighet kan därför inte aktualiseras.

text: Tillämpliga bestämmelser m.m.

text: Lagtext I

text: 1 § lagen (1993:387)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, anges att lagen innehåller bestämmelser om insatser för särskilt stöd och särskild service åt personer 1. med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, 2. med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, eller 3. med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Enligt

text: 7 § första stycket

text: LSS har personer som anges i 1 § rätt till insatser i form av särskilt stöd och särskild service enligt 9 § 1-9, om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och om deras behov inte tillgodoses på annat sätt. Personer som anges i 1 § 1 och 2 har, under samma förutsättningar, även rätt till insatser enligt 9 § 10. Av 9 a § första och andra styckena LSS framgår att med personlig assistans enligt 9 § 2 avses personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal personer åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sin personliga hygien, måltider, att klä av och på sig, att kommunicera

text: med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionshindrade (grundläggande behov). Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har även rätt till insats enligt 9 § 2 för andra personliga behov om behoven inte tillgodoses på annat sätt. Av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av

text: 112 kap. 2 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: , SFB, framgår att Försäkringskassan får för tid till dess att ett ärende har avgjorts besluta i fråga om ersättning från samma myndighet, om 1. det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger, 2. det är sannolikt att sådan rätt föreligger, och 3. det är av väsentlig betydelse för den som begär ersättningen.

text: Förarbeten I betänkandet Ny förvaltningslag (

text: SOU 1983:73

text: ) anges bl.a. följande (s. 102). Som huvudprincip får i dag anses gälla, att en myndighet endast med uttryckligt författningsstöd får genom ett tillfälligt beslut i ett ärende förordna om saken i avvaktan på det slutliga avgörandet. Rättsläget kan emellertid inte anses vara klart på alla förvaltningsområden. I regeringens proposition 1985/86:80 Ny förvaltningslag anges bl.a. följande (s. 15). Några särskilda frågor, som f.n. är oreglerade men som utredningen har föreslagit att man ska reglera i lagen, anser jag bör lämnas utanför. Det gäller bl.a. tillfälliga beslut, när beslutet blir gällande och myndigheters rätt att överklaga varandras beslut. Jag har här tagit fasta på den kritik som från flera håll har framförts under remissbehandlingen.

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Rätten till insatser enligt LSS förutsätter att rekvisiten i 1 och 7 §§ och vad gäller personlig assistans även

text: 9 a §

text: LSS är uppfyllda. Kommunen har således att utreda dessa förutsättningar innan den kan fatta beslut om den enskildes rätt till insatser. En ansökan om insats enligt LSS ska som andra ansökningar, enligt

text: 7 §

text: FL handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det finns inte någon bestämd tidsgräns inom vilken utredningen ska vara klar eftersom utredningens omfattning är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Vad gäller tillfälliga eller provisoriska beslut hos en förvaltningsmyndighet som är beslutsinstans får anses gälla att en förutsättning för ett sådant beslut är att myndigheten har ett uttryckligt författningsstöd för beslutet i fråga. Något sådant stöd finns inte i

text: förvaltningslagen

text: . Det närmaste man kan komma i den lagen är

text: 29 §

text: som dock gäller beslut om inhibition i överklagade ärenden, dvs. ärenden där myndigheten inte är beslutsinstans utan besvärsinstans. Det kan här noteras att motsvarande bestämmelse för överprövningsdomstol (

text: 28 § förvaltningsprocesslagen

text: ) däremot innehåller en möjlighet för domstolen att interimistiskt förordna rörande saken. Motsvarande bestämmelse saknas således för myndigheternas del (se härtill Rune Lavin i FT 1993 s. 2, som anser att denna omständighet dock inte behöver innebära att en besvärsmyndighet är förhindrad att fatta andra beslut än inhibitionsbeslut). Frågan om möjligheten för förvaltningsmyndighet att fatta ett tillfälligt eller provisoriskt beslut har emellertid varit föremål för bedömning i lagstiftningssammanhang. I

text: SOU 1983:73

text: föreslogs ett uttryckligt lagstöd

text: (bet. s. 73), men förslaget ledde inte till lagstiftning, varvid hänsyn tagits till den kritik som från flera håll framförts under remissbehandlingen av betänkandet (

text: prop. 1985/86:80 s. 15

text: ). Det finns alltså inte något lagstöd för kommunen att, som första beslutsinstans, kunna fatta ett tillfälligt eller provisoriskt beslut i ärenden av detta slag. För jämförelsens skull kan här antecknas att det däremot finns ett sådant författningsstöd för Försäkringskassans del i

text: 112 kap. 2 §

text: SFB. Det är således Socialstyrelsens uppfattning att rättsläget är sådant att en kommun inte har någon möjlighet att förordna interimistiskt i ärenden av förevarande slag. Någon skyldighet att fatta sådana beslut kan följaktligen inte komma i fråga.

text: Bedömning

text: Kommuners möjlighet att fatta interimistiska beslut Den huvudsakliga frågan i ärendet är om den anmälda kommunala nämnden har haft möjlighet att fatta ett tillfälligt (interimistiskt) beslut i ett ärende om insatser enligt LSS.

text: Handläggningsregler och andra formella regler, t.ex. om olika beslutsformer, återfinns ofta i den s.k. speciallagstiftningen. Det är i sådana fall dessa som ska tillämpas i första hand. I den mån en fråga är oreglerad i speciallagstiftningen gäller i stället

text: förvaltningslagens

text: regler. När det gäller handläggningen av ärenden om personlig assistans finns specialregler i LSS för kommunernas del och i

text: socialförsäkringsbalken

text: för Försäkringskassans del.

text: Av

text: 112 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: framgår att Försäkringskassan under vissa förutsättningar har rätt att fatta interimistiska beslut i bl.a. ärenden om statlig assistansersättning. LSS innehåller emellertid inte någon motsvarande bestämmelse som ger kommuner möjlighet att fatta interimistiska beslut. Inte heller i

text: förvaltningslagen

text: finns det någon sådan bestämmelse. Lagstiftningen på området ger alltså inte något stöd för att kommuner har möjlighet att fatta interimistiska beslut i LSS-ärenden. Det kan dock nämnas att för det fall ett kommunalt beslut i ett LSS-ärende överklagas har domstolen möjlighet att besluta interimistiskt.

text: Frågan om myndigheters möjligheter att fatta interimistiska beslut och under vilka omständigheter det i så fall skulle få ske diskuterades i förarbetena till den nuvarande

text: förvaltningslagen

text: . Av betänkandet (

text: SOU 1983:73 s. 101

text: ) framgår att huvudprincipen vid den tidpunkten ansågs vara att det krävdes ett uttryckligt författningsstöd för att en myndighet skulle få fatta ett tillfälligt beslut i avvaktan på det slutliga beslutet. Rättsläget ansågs emellertid inte klart på alla förvaltningsområden, och utredningen föreslog därför att en bestämmelse om tillfälliga beslut skulle tas in i den nya lagen. Departementschefen ansåg dock att denna fråga skulle lämnas utanför den nya

text: förvaltningslagen

text: (se

text: prop. 1985/86:80 s. 15

text: ). Så blev också fallet.

text: Även Justitiekanslern har i ett äldre beslut framfört uppfattningen att det krävs uttryckligt författningsstöd för att myndigheter ska få fatta tillfälliga beslut i avvaktan på det slutliga avgörandet (JK 1985 C.27, s. 292).

text: Jag delar dessa tidigare uppfattningar och finner att huvudregeln alltjämt bör vara att en myndighet måste ha uttryckligt stöd i lag eller annan författning för att kunna fatta interimistiska beslut. Undantag bör dock kunna göras i vissa mycket speciella situationer (se t.ex. ovannämnda betänkande s. 101 om myndigheters nödrätt att tillfälligt hindra en tjänsteman från att utöva sin tjänst eller polisens möjlighet att vidta provisoriska ingrepp för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet). Eftersom författningsstöd saknades och någon undantagssituation inte var aktuell blir min slutsats att den anmälda kommunala nämnden inte hade möjlighet att fatta något interimistiskt beslut i BB:s ärende om personlig assistans enligt LSS.

text: Den omständigheten att kommuner saknar möjlighet att fatta interimistiska beslut i ärenden enligt LSS innebär emellertid inte att den enskilde kan ställas helt utan bistånd under utredningstiden. Fram till dess att det slutliga beslutet fattas får den enskildes behov i stället tillgodoses genom insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: , vilket också har skett i BB:s fall.

text: Allmänt gäller att myndigheter måste besvara enskildas yrkanden. Interimistiska yrkanden ska dessutom besvaras skyndsamt. Av utredningen framgår att BB redan i samband med sin ansökan den 22 maj 2014 begärde att nämnden skulle fatta ett interimistiskt beslut. Den 15 oktober 2014 fick han besked om att något beslut inte skulle komma att fattas förrän utredningen i ärendet hade avslutats. När det som i detta fall saknas möjlighet att pröva ett yrkande ska det avvisas. Ett avvisningsbeslut kan överklagas till förvaltningsdomstol. Nämnden borde alltså skyndsamt ha avvisat BB:s yrkande om ett interimistiskt beslut. Nämnden förtjänar kritik för att inte ha gjort det.

text: Handläggningstiden Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: ska varje ärende där en enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Av utredningen framgår att ansökan om personlig assistans enligt LSS kom in till kommunen den 22 maj 2014. Den egentliga handläggningen av ärendet påbörjades emellertid inte förrän tre månader senare och drevs inte heller därefter framåt på ett tillräckligt aktivt sätt. Beslut i ärendet hade ännu inte fattats när BB den 16 december 2014 återkallade sin ansökan. En så långsam handläggning är inte acceptabel.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Skatteverket för att ha lämnat ut dödsfallsintyg med felaktiga uppgifter och för brister i handläggningen

org: jo

sammanfattning: Skatteverket har lämnat ut dödsfallsintyg där personer felaktigt angavs som barn till den avlidna. När Skatteverket registrerar ett dödsfall i folkbokföringen ska myndigheten enligt sin arbetsbeskrivning göra en kontroll av om de relationer som anges i den avlidnas personbild är korrekta. Såvitt framgår av utredningen i ärendet är denna kontroll ett sätt på vilket Skatteverket kan åtgärda de felaktigt registrerade relationer som uppstod när myndigheten tog över ansvaret för folkbokföringen från Svenska kyrkan. Enligt chefsJO är det därmed av stor betydelse att kontrollen görs med noggrannhet. Att felaktiga uppgifter lämnas ut är allvarligt både med hänsyn till att uppgifterna kan omfattas av sekretess men också för att det av andra skäl kan vara en svår upplevelse för enskilda att ta del av uppgifter i en anhörigs dödsfallsintyg som visar sig vara felaktiga. Orsaken till att anmälaren fick del av dödsfallsintyg med felaktigt innehåll var att uppgifterna i folkbokföringen inte var korrekta. ChefsJO konstaterar att det är allvarligt att Skatteverket lämnade ut felaktiga uppgifter. Skatteverket rättade den avlidnas personbild vid två olika tillfällen så att de felaktigt angivna personerna togs bort. Det är en brist i handläggningen att Skatteverket i samband med att ett av felen rättades inte även kontrollerade om den andra personen som var okänd för anmälaren rätteligen skulle anges i personbilden. Skatteverket kritiseras för att ha lämnat ut dödsfallsintyg med felaktiga uppgifter och för den bristande handläggningen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Skatteverket och anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Sedan hans mamma hade gått bort beställde begravningsbyrån ett dödsfallsintyg via Skatteverkets e-tjänst. På det initiala dödsfallsintyget daterat den 26 februari

text: 2025 angavs fem personer som dödsbodelägare, varav två personer – BB och CC – var helt okända för honom. Han ringde Skatteverket den 2 april och frågade om dessa personer eventuellt var bortadopterade och inte skulle stå med på intyget. Handläggaren kunde eller ville inte svara på detta men svarade att BB inte skulle stå med på dödsfallsintyget. Handläggaren skickade sedan ett nytt dödsfallsintyg. Den 4 april ringde han Skatteverket igen och fick prata med

text: en annan handläggare som informerade honom om att han inte har rätt att se adopterade personers uppgifter då sekretess gäller. Handläggaren konstaterade att även det senare dödsfallsintyget var felaktigt och att inte heller CC skulle stå med. Handläggaren kunde inte säga om även CC var bortadopterad men han drog den slutsatsen ändå. Handläggaren skickade sedan ett nytt dödsfallsintyg med endast tre dödsbodelägare.

text: Utredning

text: Skatteverket yttrande sig över anmälan och anförde i huvudsak följande.

text: Skatteverkets utredning

text: Händelseförloppet Skatteverket registrerade AA:s mamma som avliden i folkbokföringen med dödsdatum den 21 februari 2025. En begravningsbyrå beställde ett dödsfallsintyg med släktutredning från Skatteverket. På dödsfallsintyget fanns fem personer angivna som barn till den avlidna. [BB] ringde den 19 mars 2025 till Skatteverket och meddelade att han inte skulle finnas med på dödsfallsintyget. Efter kontroll av uppgifter i folkbokföringen rättade Skatteverket en uppgift i den avlidnas personbild. AA ringde den 4 april 2025 till Skatteverket angående dödsfallsintyget. Den som tog emot samtalet i Skatteupplysningen kontaktade då en annan handläggare och meddelade att det var fel att [CC] fanns med på dödsfallsintyget. Efter kontroll av uppgifter i folkbokföringen rättade Skatteverket på nytt en uppgift i den avlidnas personbild. Skatteverket skickade därefter ett nytt dödsfallsintyg till AA.

text: Dödsfallsintyg med släktutredning När en avliden person avregistrerats från folkbokföringen kan anhöriga eller begravningsbyråer beställa ett dödsfallsintyg med släktutredning från Skatteverket. Ett sådant intyg behövs bl.a. i samband med bouppteckning. Ett dödsfallsintyg med släktutredning innehåller bl.a. uppgifter om vilka relationer den avlidna personen har registrerade i folkbokföringen. Med relationer menas barn, make eller registrerad partner och föräldrar. De relationer som finns i ett dödsfallsintyg med släktutredning är de relationer som finns registrerade i folkbokföringen. Skatteverket tog över folkbokföringen från Svenska kyrkan den 1 januari 1991. Uppgifter som då fanns antecknade i bl.a. personakter fördes över till folkbokföringsdatabasen. I samband med detta skedde vissa överföringsfel. Det fanns också fel i personakterna som fördes över till Skatteverket. Det innebär att det förekommer fel i de uppgifter som finns registrerade i folkbokföringen och att det kan finnas olika anledningar till att en relation till ett barn felaktigt finns registrerad. Vissa uppgifter i folkbokföringen omfattas av sekretess enligt

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Lagar, rutiner m.m.

text: I Skatteverkets arbetsbeskrivning Dödsfall, dnr

text: , finns en beskrivning av vad ett dödsfallsintyg med släktutredning är och i vilka situationer det inte kan tas fram maskinellt.

text: Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i verksamhet som avser bl.a. folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen och, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i annan verksamhet som avser registrering av en betydande del av befolkningen, se

text: Skatteverkets bedömning

text: Skatteverket har i aktuellt ärende utfärdat ett dödsfallsintyg med släktutredning där två personer felaktigt fanns angivna som barn till AA:s mamma. Orsaken var felaktigheter i mammans personakt. Skatteverket saknar möjlighet att rutinmässigt upptäcka överföringsfel och andra fel i folkbokföringen från 1991. Dessa fel upptäcks vanligen i samband med dödsfall, när relationerna inte stämmer överens med de uppgifter som de anhöriga själva har. Skatteverket kan konstatera att när det första felet uppdagades borde Skatteverket ha upptäckt även det andra felet och rättelse av båda felen borde ha kunnat göras samtidigt. Detta utgör en brist i handläggningen. Med hänsyn till sekretess har Skatteverket inte kunnat svara på vissa frågor som ställts av AA. Skatteverket beklagar det inträffade och de besvär det har orsakat. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade därefter in Skatteverkets arbetsbeskrivning Dödsfall (dnr

text: - 2025).

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att Skatteverket i februari 2025 lämnade ut ett dödsfallsintyg avseende AA:s mamma via sin e-tjänst och att AA upptäckte att två för honom okända personer var angivna som barn på intyget. Han fick i början av april veta att Skatteverket hade rättat personbilden på så sätt att en av dessa personer tagits bort. AA har uppgett att han därefter fick del av ett nytt intyg. Efter att han fått kontakt med en annan handläggare hos myndigheten gjordes senare ytterligare en kontroll i folkbokföringen och därefter rättades personbilden så att även den andra personen togs bort.

text: Skatteverket har bl.a. fört fram följande. Myndigheten övertog i januari 1991 ansvaret för folkbokföringen från Svenska kyrkan och de uppgifter som då fanns antecknade i bl.a. personakter fördes över till folkbokföringsdatabasen. I samband med det skedde vissa överföringsfel och det kan finnas olika anledningar till att en relation till ett barn felaktigt finns registrerat.

text: Av Skatteverkets arbetsbeskrivning Dödsfall framgår att en kontroll av relationer i en avlidens personbild ska göras i samband med registrering av ett dödsfall i folkbokföringen. I beskrivningen anges att det förekommer att relationer inte har förts över korrekt från kyrkböckerna och att det kan innebära

text: att uppgifter i den avlidnas personbild inte stämmer överens med det som finns registrerat i den anhörigas personbild.

text: Såvitt framgår av utredningen är denna kontroll ett sätt på vilket Skatteverket kan åtgärda de felaktigt registrerade relationer som uppstod när myndigheten tog över ansvaret för folkbokföringen. Att kontrollen görs med noggrannhet vid registreringen av ett dödsfall har därmed stor betydelse. Att felaktiga uppgifter lämnas ut är allvarligt både med hänsyn till att uppgifterna kan omfattas av sekretess men också för att det av andra skäl kan vara en svår upplevelse för enskilda att ta del av uppgifter i en anhörigs dödsfallsintyg som visar sig vara felaktiga.

text: Orsaken till att AA fick del av dödsfallsintyg där personer felaktigt angavs som barn till den avlidna var att uppgifterna i folkbokföringen inte var korrekta. Oavsett om uppgifterna omfattades av sekretess eller inte är det självklart allvarligt att Skatteverket lämnade ut intyg med felaktiga uppgifter. Det är även en brist i handläggningen att myndigheten i samband med att ett av felen rättades inte även kontrollerade om den andra personen som var okänd för AA rätteligen skulle anges i den avlidnas personbild.

text: Eftersom AA i sin anmälan har fört fram att han önskar ersättning för sveda och värk vill jag upplysa om att JO inte prövar frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Maria Jacobsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten för att kroppsvisitationer genomfördes utan att det fanns grund för det och uttalanden om polisens bemötande av en person som filmade ingripandet

sammanfattning: I samband med en huvudförhandling i en tingsrätt där två medlemmar i en motorcykelklubb var tilltalade kom andra medlemmar till domstolen. Polisen avlägsnade en person som störde den allmänna ordningen i domstolsbyggnaden. När klubbmedlemmarna protesterade mot avlägsnandet utanför domstolen beslutade polisen att kroppsvisitera dem. Beslutet grundades bl.a. på att polisen tidigare anträffat farliga föremål på medlemmar i samma klubb och på personernas agerande på platsen. När de tilltalades offentlige försvarare filmade ingripandet försvårade två poliser för honom att filma genom att ställa sig i vägen. En av poliserna höll upp sin mobiltelefon som om hon filmade honom. JO uttalar att polisens erfarenheter av att anträffa farliga föremål tillsammans med en persons agerande mot polisen och det sammanhang detta sker i kan ligga till grund för ett antagande att han eller hon förberett sig för en konfrontation med polisen och att vapen eller andra farliga föremål därför skulle anträffas vid en kroppsvisitation. JO konstaterar dock att utredningen inte ger stöd för att personerna som kroppsvisiterades utanför tingsrätten agerade på ett sådant sätt att det, tillsammans med polisens tidigare erfarenheter, fanns grund för beslutet om kroppsvisitation. Polismyndigheten kritiseras för att kroppsvisitationerna genomfördes utan att det fanns grund för dem. JO gör även uttalanden om polisens bemötande av den som filmar ett polisingripande och vikten av att poliser agerar professionellt och korrekt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde advokaten AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Mitt. Han uppgav att polisen den 11 maj 2016 kroppsvisiterade och kontrollerade identiteten på ett stort antal personer utanför en tingsrätt utan att det fanns stöd i lag för åtgärderna. De personer polisen ingrep mot var vänner till de två tilltalade vid en huvudförhandling den aktuella dagen som han var offentlig försvarare för. Målet avsåg våldsamt motstånd vid ett polisingripande. När han filmade ingripandet utanför tingsrätten med sin mobilkamera försökte en polis att störa honom genom att ställa sig i vägen samtidigt som en annan

text: polis började filma honom på ett sätt som han uppfattade som ett hot eller en repressalie.

text: Till anmälan bifogade AA en film som han spelade in i samband med ingripandet. Av filmen framgår huvudsakligen följande.

text: AA filmar en person som diskuterar med två uniformerade poliser och ifrågasätter polisens ingripande. När en uniformerad polis för personen åt sidan och AA följer detta med kameran dyker en civilklädd polis upp i bild. Polisen utbrister inledningsvis ”oj, står jag här” och ställer sig i vägen för AA. När AA flyttar kameran fortsätter polisen att röra sig i vägen för kameran. Polisen flyttar sig inte när AA ber om detta. Av filmen framgår vidare att en annan civilklädd polis håller upp sin mobiltelefon som om hon filmar AA och andra runt omkring. Hon håller upp mobiltelefonen så att den hindrar AA från att filma den person som förts åt sidan. Efter en kort stund flyttar de civilklädda poliserna på sig. AA fortsätter att filma poliserna, presenterar sig som advokat och frågar vad poliserna heter. Ingen av dem uppger sina namn och den ena polisen säger att AA ska ”strunta i” vad han heter. När AA frågar polisen som höll upp en mobiltelefon om hon filmat svarar hon att han filmat henne och att hon får filma vem hon vill.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig över de kroppsvisitationer och identitetskontroller som genomfördes vid ingripandet, polisens agerande när AA filmade situationen och polisens åtgärd att filma AA. Inför yttrandet hade de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för händelsen.

text: Den 11 maj 2016 höll [en tingsrätt] förhandling i ett mål om bl.a. våldsamt motstånd i samband med ett polisingripande. Polis kallades till platsen av en ordningsvakt vid domstolen. När polisen kom till domstolen var läget lugnt och poliserna samtalade med en grupp män företrädesvis i Red Devils-västar. En man i Hells Angels-väst anlände och betedde sig hotfullt mot poliserna och störde den allmänna ordningen. Han avlägsnades därför från platsen enligt

text: 13 § polislagen

text: , dvs. han leddes ut från domstolsbyggnaden och åkte sedan därifrån. I samband med avlägsnandet blev även männen i Red Devils-västar m.fl. upprörda och följde efter poliserna och den person som avlägsnats ut utanför domstolen. Poliserna noterade att allmänhet som var på väg mot domstolsbyggnaden vände när de såg detta. När stämningen blev mer orolig beslutade insatschefen att ett flertal personer skulle kroppsvisiteras enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: . Läget lugnade ner sig under arbetet med visitationerna. I samband med visitationerna bad poliserna även de visiterade att legitimera sig. Under tiden visitationerna pågick kom de båda tilltalades ombud ut från domstolsbyggnaden. En polisman ställde sig mellan ombudet och poliserna i arbete. Ombudet började filma polisernas arbete och den polisman som stod i vägen. En annan polisman riktade sin mobilkamera mot ombudet, men filmade inte.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från de berörda befattningshavarna.

text: Visitationer och identitetskontroller

text: Polisens insatschef vid händelsen har uppgett bl.a. följande. Han grundade beslutet om visitation enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: på att ett femtontal personer ur 1%-sfären var samlade vid domstolen, en byggnad som har högt skyddsvärde. Gruppen var aggressiv när visitationerna påbörjades. Inte sällan påträffas det farliga föremål på dessa individer, särskilt på personer tillhörande deras undergrupperingar vilka fanns representerade. Det var korrekt att visitera de aktuella personerna vid det aktuella tillfället. För att kunna dokumentera visitationerna, något även [AA] och de visiterade begärde, ombads de visiterade att identifiera sig. Ingen tvingades till detta. En annan närvarande polis har uppgett bl.a. följande. Visitationerna gick lugnt till och id-kontrollerna skedde frivilligt. Någon enstaka diskussion uppstod, men slutade sedan i frivillig kontroll.

text: Polisens agerande när [AA] filmade situationen

text: Insatschefen samt den manliga polis som förekommer i filmen har båda yttrat sig om händelsen. De anger att när poliserna i enlighet med det ovan anförda utförde sitt arbete med visitationer blev [AA] till och från närgången, högljudd och otrevlig. Polismannen på filmen hindrade inte [AA] från att filma, men ställde sig, av säkerhetsskäl, mellan denne och övriga poliser i arbete. Insatschefens uppfattning är att [AA] annars riskerade att störa polisens uppdrag. Polismannen på filmen anger att avsikten med hans eget beteende var att avleda [AA] så att denne inte störde poliserna i arbetet och att sättet han gjorde det på var avsett att spegla [AA:s] beteende.

text: Polisens åtgärd att filma [AA]

text: Den polis som på [AA:s] film håller upp en mobiltelefon har uppgett bl.a. följande. Hon filmade aldrig utan höll bara upp telefonen som en illustration för att visa hur beteendet kunde uppfattas av den som filmades. Någon film har således aldrig funnits.

text: Polisens insatschef har även beskrivit att personerna på platsen uttryckte missnöje över polisens ingripande. Han uppfattade att personerna agerade i grupp eftersom de bar västar med märken som representerar kriminella organisationer, på grund av hur de resonerade och eftersom de höll med varandra i sina yttringar om polisens närvaro på platsen. Gruppens närvaro stressade poliserna och bidrog till att poliserna kände oro. Han lade bl.a. dessa omständigheter till grund för beslutet om kroppsvisitationer.

text: De poliser som ingrep när AA filmade har även uppgett att de ville spegla hans beteende eftersom de ansåg att det var barnsligt.

text: Beslutet om kroppsvisitationer dokumenterades endast genom anteckningar i händelserapporten. Grunden för beslutet framgår inte av anteckningarna.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Kroppsvisitation

text: Hells Angels är en organisation som har gjort sig känd världen över för att vara mycket våldsam och har ansetts uppfylla Europiska unionens uppsatta kriterier för organiserad brottslighet. I Sverige har organisationen varit inblandad i konflikter med andra kriminella grupperingar och enskilda individer där allvarligt och även dödligt våld använts. Det är vanligt förekommande att polisen anträffar skjutvapen, knivar och tillhyggen när medlemmarnas kläder, fordon och bostäder genomsöks. Detsamma gäller när organisationens klubblokaler genomsöks. Red Devils MC är en officiell del av Hells Angels organisation och polisen har sett att Red Devils aktivt stödjer Hells Angels konflikter med andra kriminella grupperingar och individer. Vad som ovan sägs om Hells Angels gäller således även för Red Devils samt också för de övriga grupperingar som närvarade vid det aktuella tillfället. Personer anknutna till dessa grupperingar anses tillhöra den s.k. 1%-sfären. I förevarande fall har en grupp om ett femtontal personer ur 1%-sfären befunnit sig vid en offentlig byggnad med anledning av en domstolsförhandling rörande våldsamt motstånd vid ett polisingripande. Stämningen var stundtals aggressiv och av erfarenhet vet polisen att personer inom sfären ofta innehar vapen i någon form. Polismyndigheten anser att det i det särskilda fallet var riktigt att besluta om kroppsvisitationer enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: och att det således fanns erforderligt lagstöd.

text: Identitetskontroll

text: I samband med de aktuella kroppsvisitationerna har de visiterade ombetts att identifiera sig. Syftet har varit att kunna dokumentera visitationerna så utförligt som möjligt. Bortsett från några enstaka personer har de tillfrågade identifierat sig utan vidare diskussion. I de enstaka fallen har de tillfrågade initialt ifrågasatt kontrollen, men efter lite diskussion gått med på att identifiera sig. Enligt Polismyndighetens mening har den aktuella situationen varit sådan att de visiterade fått tillfrågas om sin identitet för att poliserna skulle kunna fullgöra sina tjänsteuppgifter. Myndigheten anser vidare att de berörda personerna inte kan anses ha befunnit sig i ett sådant underläge att de inte kan anses ha identifierat sig frivilligt. Polismyndigheten anser således att det har funnits rättslig grund även för identitetskontrollerna.

text: Polismannen på filmen har inte hindrat [AA] från att filma men distraherade densamma eftersom han ansåg att [AA] riskerade att störa poliserna i deras arbete. Av filmen framkommer även att polisen initialt blir filmad på eget initiativ för att fånga [AA:s] uppmärksamhet men sedan kliver ur bild och i det följande filmas på [AA:s] initiativ. Att en polis försöker förhindra någon från att störa poliser i arbete kan i sig inte anses felaktigt. I detta fall synes dock polisens agerande inte ha varit myndighetsmässigt.

text: Polisens åtgärd att filma [AA]

text: Den polis som på [AA:s] film håller upp sin egen mobilkamera filmade aldrig. Att ge sken av att [AA] filmades för att illustrera hans beteende kan dock inte heller anses ha varit myndighetsmässigt.

text: Rättslig reglering

text: Kroppsvisitationer En polis får kroppsvisitera någon i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: (se

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: Bestämmelsen ger polisen befogenhet att genomföra kroppsvisitation i förebyggande syfte. Den förutsätter för sin tillämpning en situation där risken typiskt sett är stor för att vapen eller tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott. Det kan t.ex. vara fallet vid konfrontationer mellan rivaliserande ungdomsgrupper eller vid idrottsevenemang. Även utan att någon konfrontation har ägt rum kan det finnas risk för sammandrabbning, t.ex. om ett mc-gäng befinner sig på en viss plats under sådana förhållanden att det på grund av tidigare erfarenheter eller upplysningar kan antas att avsikten är att invänta och sammandrabba med en fientlig grupp. Polisen måste emellertid kunna peka på någon konkret omständighet, exempelvis tidigare iakttagelser, som ger objektivt stöd för ett antagande att vapen kan komma att påträffas vid en visitation. Det är väsentligt att tvångsåtgärderna inte tillämpas på ett sätt som uppfattas som obefogade trakasserier. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: , Zeteo 1 augusti 2018, kommentaren till

text: 19 §

text: och Berg,

text: Polislagen

text: 19 §

text: , Karnov 1 juli 2018.)

text: Identitetskontroller Det finns inte någon uttrycklig föreskrift som ger en polis en generell befogenhet att fråga en person om hans eller hennes identitet. Om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift anses dock en polis få fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist. En skyldighet för en enskild att besvara en sådan fråga och rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa någons identitet finns endast i de fall som anges i lag. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 99

text: och JO 1992/93 s. 124, dnr

text: .) Bestämmelser om identitetskontroll finns bl.a. i

text: 14 § polislagen

text: och i

text: utlänningslagen

text: I

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: finns bestämmelser om polisens dokumentationsskyldighet. I förarbetena till

text: 27 § polislagen

text: anges bl.a. att polisen alltid bör sträva efter att få fram identitetsuppgifter i samband med ett ingripande. Denna strävan ger dock ingen generell rätt att kroppsvisitera någon i syfte att fastställa hans eller hennes identitet. (Se

text: prop. 1996/97:175 s. 83

text: En kroppsvisitation enligt

text: 19 § polislagen

text: bör enligt de föreskrifter som gäller för polisens verksamhet dokumenteras i ett särskilt formulär (se det allmänna rådet i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:12

text: , FAP 100-2).

text: Bedömning

text: Kroppsvisitationerna Av utredningen framgår att medlemmar i en motorcykelklubb kommit till en tingsrätt för att närvara vid en rättegång där andra medlemmar i samma klubb var åtalade för våldsamt motstånd vid ett polisingripande. Ordningsvakter vid tingsrätten begärde att polis skulle komma till platsen. I samband med att polisen avlägsnade en person från domstolsbyggnaden uttryckte medlemmarna i motorcykelklubben sitt missnöje över polisens ingripande. Stämningen på platsen var enligt polisen sådan att personer vände om när de såg medlemmarna i motorcykelklubben utanför tingsrättens entré.

text: Polisen beslutade om kroppsvisitation av medlemmarna i motorcykelklubben med stöd av

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: . Beslutet dokumenterades endast genom anteckningar i händelserapporten. Grunden för beslutet framgår inte av anteckningarna. I sitt yttrande till JO har Polismyndigheten uppgett att beslutet om kroppsvisitationer grundades på personernas agerande utanför domstolsbyggnaden, stämningen på platsen, att polisen tidigare hade anträffat farliga föremål på medlemmar i samma motorcykelklubb och att domstolsbyggnaden hade ett högt skyddsvärde.

text: Polisen får genomföra en kroppsvisitation med stöd av

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: endast om det finns en konkret omständighet som ger objektivt stöd för att ett vapen eller något annat farligt föremål kan komma att påträffas vid visitationen. Jag har tidigare konstaterat att enbart en persons klädsel, tidigare misstanke om våldsbrott och en viss attityd mot polisen inte är sådana konkreta omständigheter som kan ligga till grund för ett beslut om kroppsvisitation (se t.ex. mitt beslut den 20 februari 2017, dnr 3023-2016). Sådana omständigheter tillsammans med en persons agerande mot polisen och det sammanhang detta sker i skulle dock kunna ligga grund för ett antagande att personen förberett sig för en konfrontation med polisen och att vapen eller andra farliga föremål därför skulle anträffas vid en kroppsvisitation.

text: Att farliga föremål tidigare hade anträffats på medlemmar i samma motorcykelklubb som personerna utanför domstolen var medlemmar i var, som framgått, inte en omständighet som ensam kunde läggas till grund för ett beslut om kroppsvisitation. När det gäller personernas agerande mot polisen på platsen noterar jag att Polismyndigheten angett att stämningen på platsen stundtals var aggressiv. Enligt min mening kan detta i och för sig vara en sådan omständighet som tillsammans med polisens kännedom om en person sedan tidigare skulle kunna medföra att det finns grund för en kroppsvisitation av denne. Att de som kroppsvisiterades var aggressiva får dock inte fullt ut stöd i de uppgifter som kommit fram i utredningen. Polisens insatschef har beskrivit att det var den person som avlägsnades från platsen som var aggressiv. Ingen av de övriga poliser som yttrat sig har beskrivit de personer som kroppsvisiterades som aggressiva och under den del av händelseförloppet som AA filmat kan vare sig stämningen eller de närvarande sägas vara aggressiva. Däremot har poliserna

text: beskrivit att situationen på platsen var orolig. Utredningen ger enligt min mening inte underlag för någon säker slutsats om stämningen på platsen.

text: Som angetts ovan finns det inte någon dokumentation om grunden för kroppsvisitationerna. Polismyndigheten har i sitt yttrande angett de omständigheter som man anser ger stöd för att ingripandena var lagenliga. Polisens insatschef, som fattade beslutet om kroppsvisitationer, har beskrivit situationen och sin uppfattning av den och angett att han med anledning av dessa omständigheter och med hänsyn till skyddsvärdet på domstolsbyggnaden beslutade om kroppsvisitation av de berörda personerna. Jag noterar att insatschefen i sin redogörelse för händelsen uppgett att personerna uttryckte missnöje över polisens ingripande mot den person som avlägsnades från platsen och att han uppfattade att de agerade i grupp eftersom de bar västar med märken som representerar kriminella organisationer och höll med varandra i sina yttranden om polisens närvaro. Gruppens närvaro stressade poliserna och bidrog till att de kände oro. Han har också hänvisat till att gruppen inledningsvis hade initiativet på platsen, att personerna är medlemmar i en kriminell organisation och att de agerade på ett sätt som inte är förenligt med hur man för sig i en domstol.

text: Att en polis känner oro när en grupp personer uttrycker missnöje över ett polisingripande är naturligtvis inte en omständighet som kan läggas till grund för ett antagande om att vapen eller andra farliga föremål kan komma att anträffas vid en kroppsvisitation. Inte heller i övrigt framstår de skäl insatschefen åberopat till stöd för sitt beslut om kroppsvisitationer som hållbara.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att utredningen inte ger stöd för att personerna på platsen agerade på ett sådant sätt att det, tillsammans med polisens tidigare erfarenheter av förekomst av farliga föremål, funnits grund för beslutet om kroppsvisitationer. Polismyndigheten ska kritiseras för att kroppsvisitationerna genomfördes utan att det fanns grund för dem.

text: Identitetskontrollerna Som framgått får en polis fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift. Jag har därför ingen synpunkt på att polisen frågar om namnet på den som kroppsvisiteras om syftet är att dokumentera åtgärden. Jag vill dock framhålla att det inte finns någon skyldighet för den som utsätts för en kroppsvisitation att berätta vad han eller hon heter.

text: Som jag nyss konstaterat fanns det inte grund för polisen att genomföra kroppsvisitationer. Utgångspunkten för min bedömning av identitetskontrollerna är dock att polisen bedömt att det funnits förutsättningar för kroppsvisitationer. Polisen fick därför fråga om de kroppsvisiterades namn i syfte att kunna dokumentera åtgärderna. Polismyndigheten har uppgett att några av de som tillfrågades om namn ifrågasatte kontrollen men gick med på att identifiera sig efter en diskussion med polisen. Av utredningen framgår inte hur

text: polisen bad personerna att identifiera sig. Jag har därför inte ett tillräckligt underlag för att kunna bedöma om situationen var sådan att det inte fanns någon reell frivillighet för de som kontrollerades att uppge sina namn till polisen. Det finns därför inte grund för kritik mot polisen för att de som kroppsvisiterades fick frågor om sina namn.

text: Mot bakgrund av att frågorna om identitet ställdes i samband med en domstolsförhandling vill jag framhålla att en förhandling vid domstol är offentlig (se

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Denna offentlighetsprincip innebär att allmänheten ska ha fritt tillträde till en domstolsförhandling, dvs. en rätt för alla att närvara vid domstolsförhandlingen utan att behöva uppge namn eller underkasta sig identitetskontroll eller kroppsvisitation (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , april 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 5 kap. 1 §

text: ). Polisernas agerande när AA filmade Av utredningen framgår att AA filmade när en person blev bortförd av en uniformerad polis och att två civilklädda poliser ställde sig i vägen för honom när han filmade. Den ena polisen höll upp en mobiltelefon som om hon filmade AA.

text: Det är inte ovanligt att polisingripanden filmas och det finns därför anledning att inledningsvis redogöra för några allmänna utgångspunkter för vad som gäller i sådana situationer.

text: Det finns inte något generellt förbud mot att fotografera någon utan samtycke (se

text: NJA 2017 s. 393

text: ). Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det viktigt att den som upplever att polisen t.ex. använder våld på ett felaktigt sätt har en möjlighet att dokumentera detta. Att enskilda kan filma polisens ingripanden innebär också att allmänheten får en möjlighet till insyn i polisens arbete. Samtidigt måste en polis självklart få vidta åtgärder om någon som filmar agerar på ett sätt som hindrar polisens arbete. Normalt finns det ett visst utrymme för olika bedömningar av om ett visst agerande hindrar polisens arbete. Endast den omständigheten att den som filmar beter sig provokativt eller har en negativ attityd är dock inte skäl för att hindra honom eller henne från att filma. Att en polis känner obehag inför att filmas i sin tjänsteutövning är inte heller ett sådant skäl. För att polisen ska få hindra någon från att filma måste det enligt min mening krävas att han eller hon på något konkret sätt hindrar polisens arbete.

text: En i de flesta fall lämplig första åtgärd från polisen när någon hindrar polisens arbete genom att filma är att i korthet förklara hur han eller hon hindrar polisens arbete och att be honom eller henne att sluta agera på det sättet. Den som filmar ges därigenom en möjlighet att överväga om han eller hon kan filma på ett sätt som inte hindrar polisens arbete, t.ex. genom att inte vara alltför närgången. Först om personen trots detta fortsätter att hindra polisens arbete finns det skäl att överväga mer ingripande åtgärder.

text: Polismyndigheten har anfört att de två poliserna inte hindrade AA från att filma, men distraherade honom eftersom han riskerade att störa polisens arbete. Av filmen från händelsen framgår dock tydligt att poliserna under en kort stund aktivt försvårade för AA att på avstånd filma ingripandet mot den person som förts åt sidan av en annan polis. Om syftet var att förhindra att AA skulle störa ingripandet genom att gå fram till platsen där det genomfördes hade enligt min mening en lämplig åtgärd – i stället för att försvåra för honom att filma – varit att säga till honom att inte gå närmare.

text: När det gäller det sätt poliserna försvårade för AA att filma på vill jag börja med att framhålla att det är en självklarhet att en polis i sitt arbete ska uppträda professionellt och korrekt. Det framgår bl.a. av 10 § polisförordningen som anger att anställda inom polisen i arbetet ska uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: Utredningen ger inte stöd för att den polis som höll upp en mobiltelefon faktiskt filmade AA. Jag utgår därför i min bedömning från att hon inte filmade. Jag vill dock erinra om att JO tidigare uttalat att polisen inte utan uttryckligt stöd i lag får fotografera en enskild med tvång eller annars mot deras vilja eller fotografera en enskild person som ett led i ett tvångsingripande (se t.ex. JO 2013/14 s. 160, dnr

text: och

text: , och JO 2015/16 s. 122, dnr

text: Att ställa sig i vägen för någon som filmar ett polisingripande och ge sken av att själv filma med en mobiltelefon på det sätt som poliserna gör i AA:s film är inte professionellt. Det är inte heller ett beteende som inger förtroende. Poliserna har förklarat sitt agerande med att de tyckte att AA betedde sig barnsligt och att de speglade hans beteende. Att någon beter sig provokativt eller respektlöst mot en polis innebär dock inte att en polis kan agera på samma sätt. En tjänsteman ska självfallet bete sig korrekt även om en enskild är arg, upprörd eller på något annat sätt upplevs som besvärlig (se JO 2016/17 s. 139, dnr

text: ). Jag har tidigare påtalat vikten av att en polis aldrig får låta sig påverkas av att han eller hon känner irritation eller ilska över en persons uppträdande i samband med ett ingripande (se JO 2017/18 s. 231, dnr

text: ). Det sätt som poliserna agerade på lever inte upp till de krav som ställs på en polis. Det inträffade visar att det finns anledning för Polismyndigheten att arbeta med frågor om bemötande av personer som ifrågasätter polisens arbete.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

title: En begäran om att få ta del av filer med ljudupptagning av förhör från en huvudförhandling har av förbiseende lämnats utan åtgärd

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. Svea hovrätt och Högsta domstolen. Såvitt avsåg Högsta domstolen uppgav hon bl.a. följande. I samband med att hon överklagade en dom från Svea hovrätt begärde hon att få ta del av filer med ljudupptagning av vittnesförhören i hovrätten. Hon hörde emellertid aldrig av Högsta domstolen i den frågan. När hon senare vände sig till hovrätten med samma begäran visade det sig att ljudupptagningarna hade gallrats eftersom hovrättens beslut hade vunnit laga kraft genom att Högsta domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd.

text: Jag har tagit del av bl.a. AA:s överklagande till Högsta domstolen.

text: Muntliga upplysningar har inhämtats från BB, revisionssekreterare i Högsta domstolen, se bifogad tjänsteanteckning.

text: Som BB har uppgett är det naturligtvis beklagligt att han inte uppmärksammade AA:s begäran. Det inträffade visar på vikten av noggrannhet i allt domstolsarbete.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: _ _ _

text: Tjänsteanteckning

text: Vid telefonkontakt med BB, revisionssekreterare i Högsta domstolen, framkommer följande. Det aktuella målet handlades på hans rotel. Efter att ha tittat i akten och kontrollerat dagboksbladet kan han konstatera att han, p.g.a. ett beklagligt förbiseende, inte vidtagit någon åtgärd med anledning av den klagandes begäran att få ta del av filer med ljudupptagning av vittnesförhören i hovrätten. Om han hade uppmärksammat hennes begäran hade han naturligtvis sett till så att hon fick begärda ljudfiler, men i övrigt hade målet handlagts på samma sätt som skedde.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Uttalande om en kriminalvårdsanstalts rutiner för delgivning av beslut

text: I ett beslut den 26 november 1999 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: AA har framfört klagomål mot Kriminalvårdsmyndigheten Kristianstads, anstalten Kristianstad, rutiner vid delgivning av bl.a. beslut. Han har anfört i huvudsak följande. Ledning och personal kräver skriftlig kvittering utan att någon delgivning eller handling överlämnas till mottagaren. Någon formell delgivning av beslutet sker därför inte. Mot en ersättning av 4 kr per kopia kan vi efter någon dag få ta del av ett yttrande eller ett positivt beslut. Det är felaktigt att ta betalt för kopian eftersom myndigheten som delger skall stå för denna kostnad. Vid negativt beslut kan vi på begäran få en kopia någon eller några dagar senare utan kostnad.

text: Utredning

text: Efter remiss har Kriminalvårdsmyndigheten Kristianstad, kriminalvårdschefen BB, anfört följande.

text: Anmälaren gör gällande att delgivning ej sker då någon handling ej överlämnas till mottagaren. I

text: 21 § förvaltningslagen

text: stadgas bl.a. ”En sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur man kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen skall alltid ske skriftligt, om parten begär det.” Något krav på delgivning ställs egentligen inte i lagstiftningen. Enligt t.f. kriminalvårdsinspektör CC går underrättelse av beslut till enligt följande. Den intagne delges beslut på så sätt att han ges tillfälle att läsa igenom beslutet och får sedan skriva på att han underrättats om det aktuella beslutet. Undertecknandet sker direkt på den aktuella handlingen. Vad gäller kostnader för kopior så tas ingen avgift ut för negativa beslut. För andra kopior tar anstalten ut avgift i enlighet med

text: Avgiftsförordningen (1992:191)

text: , 50 kr för de tio första sidorna samt därefter två kronor per sida. Med tanke på att anstalten handlat i enlighet med gällande lagstiftning finns ej skäl ändra på rutinerna.

text: AA har i en kommentar till remissvaret vidhållit sina klagomål. Han har vidare bifogat kopior av ett beslut och ett yttrande.

text: Bedömning

text: Som myndigheten har anfört i yttrandet kan den intagne underrättas om innehållet i ett beslut på ett flertal sätt, bl.a. genom delgivning. Av utredningen framgår att myndigheten använder sig av denna underrättelseform. Underrättelse genom delgivning är normalt sett också nödvändig för att säkerställa att den intagne har fått del av beslutet och för att på så sätt undvika påståenden om motsatsen.

text: När det gäller kostnadsfrågan framstår det, enligt min mening, som märkligt att göra åtskillnad på om utgången har varit positiv eller negativ för den enskilde. Om delgivning används som underrättelseform ligger det i sakens natur att den delgivne skall ha en kopia av beslutet, se t.ex.

text: och

text: 7 §§

text: delgivningslagen (1970:428)

text: . Denna kopia skall erhållas utan kostnad, jfr JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 480 f. Bestämmelserna i den åberopade

text: avgiftsförordningen

text: tar främst sikte på situationer då en intagen t.ex. önskar ett flertal kopior av ett beslut eller kopior av beslut rörande andra intagna. Om en intagen får en kopia av ett beslut minimeras dessutom risken för påståenden om att beslutet har ändrats i efterhand.

text: Det framstår därför som lämpligt att den intagne, i samband med att denne delges ett beslut, får en kopia av beslutet. Det är inte acceptabelt att en intagen, vid avslagsbeslut, får vänta i flera dagar på en kopia, bl.a. med tanke på att tiden för överklagande räknas från delgivningsdagen.

text: Om den intagne inte får förvara kopiorna i bostadsrummet skall denne ha möjlighet att förvara handlingarna på annat sätt.


nyckelord:
Anstalt
Beslut
Kommunicering
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Österåker, för handläggningen av ett ärende om uppskjuten villkorlig frigivning

sammanfattning: Enligt 26 kap. 6 § brottsbalken gäller som huvudregel att när två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, har avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Det är Kriminalvården som fattar beslut om uppskjuten villkorlig frigivning (26 kap. 9 § brottsbalken). Frågor om uppskjuten villkorlig frigivning ska enligt 12 kap. 3 § fängelselagen (2010:610) avgöras skyndsamt. Frågan om uppskjuten villkorlig frigivning är av stor betydelse för den intagne. Det är viktigt att Kriminalvården i god tid före tidpunkten då villkorlig frigivning enligt huvudregeln ska ske fattar beslut om eventuell uppskjuten villkorlig frigivning så att den intagne har möjlighet att begära omprövning och överklaga. Att beslut fattas i god tid före den villkorliga frigivningen är också av betydelse för att planeringen av eventuella utslussningsåtgärder och andra frigivningsförberedelser inte ska försvåras. I det aktuella ärendet var en intagen dömd till ett fängelsestraff om ett år och sex månader. Den intagne hade fått besked av en klienthandläggare i anstalten om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning normalt tas upp till prövning en månad innan tidpunkten för villkorlig frigivning. Ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning initierades dock endast två dagar innan villkorlig frigivning skulle ske och beslut om uppskjuten villkorlig frigivning fattades därför dagen innan den villkorliga frigivningen annars skulle ha ägt rum. Det underlag som låg till grund för beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning avsåg ett flertal misskötsamheter som hade inträffat från verkställighetens början och framåt. Enligt chefsJO borde anstalten i det aktuella fallet i god tid före den utsatta tiden för villkorlig frigivning ha kunnat pröva frågan om den villkorliga frigivningen skulle skjutas upp. Anstalten får kritik för att den inledde ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning endast två dagar innan den villkorliga frigivningen skulle ha ägt rum.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Kriminalvården, anstalten Österåker, angående handläggningen av frågan om uppskjutande av hans villkorliga frigivning. Han anförde bl.a. följande:

text: Datumet för hans planerade villkorliga frigivning var den 25 november 2015. Under verkställigheten hade han fått en del varningar på grund av misskötsamhet. Han frågade därför klienthandläggaren i anstalten om han skulle få upp-

text: skjuten villkorlig frigivning och i så fall när han skulle få besked om detta. Klienthandläggaren meddelade att han skulle underrättas senast en månad före den planerade villkorliga frigivningen.

text: Först den 23 november 2015 meddelade personalen honom om att ett yttrande om uppskjutande av den villkorliga frigivningen skulle skickas till huvudkontoret. Han fick till den 24 november 2015 kl. 15.00 på sig att yttra sig. Den 24 november kl. 16.30 fick han besked om att hans villkorliga frigivning hade skjutits upp en månad.

text: Eftersom han utgick från att den villkorliga frigivningen skulle äga rum den 25 november hade han bokat möten med frivården och socialtjänsten samt en tid för en jobbintervju. Hans mamma hade även tagit ledigt från jobbet för att hämta honom den 25 november.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS), utdrag ur kriminalvårdsregistret samt underlag för och beslut om uppskjuten villkorlig frigivning i fråga om AA för perioden den 1 januari 2015 t.o.m. den 4 december 2015.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande: Beslutat tidigaste datum för villkorlig frigivning var den 25 november 2015. Underlaget för uppskjuten villkorlig frigivning färdigställdes av anstalten den 23 november 2015. Kriminalvårdens huvudkontor beslutade den 24 november 2015 att den villkorliga frigivningen skulle skjutas upp en månad. I beslutet angavs bl.a. följande:

text: Kriminalvården har beaktat att beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas kort tid innan tidigare beslutat datum för villkorlig frigivning då ärendet inkom sent till huvudkontoret för prövning. Den uppskjutna tiden har därför minskats med femton dagar. JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över vad AA hade framfört i sin anmälan. Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen BB, anförde bl.a. följande:

text: Kriminalvården, Region Stockholm, har inhämtat uppgifter från anstaltschef CC. De uppgifter som AA lämnar i sin anmälan är tyvärr korrekta. Efter att klienthandläggaren, som var helt ny på tjänsten, svarat AA om att frågan om uppskjuten villkorligt medgiven frihet normalt prövas senast en månad innan planerad villkorlig frigivning, följde hon upp vad som hänt i frågan och upptäckte då att något ärende inte hade initierats till huvudkontoret (det borde ha gjorts innan hon började arbeta som klienthandläggare). Det var då den 23 november 2015 och bara två dagar kvar till planerad dag för frigivning den 25 november 2015. Klienthandläggaren kontaktade omedelbart huvudkontoret och samrådde med dem kring den fortsatta hanteringen. Anstalten Österåker upprättade därefter ett yttrande som underlag inför beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning. Yttrandet innehöll även AA:s eget förslag på offentligt biträde. Yttrandet delgavs AA samma dag och en advokat förordnades som offentligt biträde. Advokaten och AA informerades om att Kriminalvården övervägde att skjuta upp AA:s villkorliga frigivning. I beslutet om förordnande

text: informerades även om att ett yttrande skulle ha inkommit senast dagen efter, den 24 november kl. 15.00. Advokaten inkom med ett yttrande inom den stipulerade tiden. Den 24 november beslutade Kriminalvården att skjuta upp den villkorliga frigivningen med en månad. I beslutet angavs att Kriminalvården beaktade att beslutet meddelades kort tid innan tidigare beslutat datum för villkorlig frigivning. Den uppskjutna tiden minskades med femton dagar med anledning av detta. Under loppet av tre månader var det tre olika vikarierande klienthandläggare som tjänstgjorde vid aktuell avdelning.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är ytterst beklagligt att frågan om att skjuta upp AA:s villkorliga frigivning initierades och beslutades mycket kort tid innan tidigaste dag för villkorlig frigivning. Anstalten har dock inte tidigare varit med om att dylika misstag skett kring hanteringen av dessa frågor. Ledningen för anstalten har konstaterat att de täta handläggarbytena borde ha föranlett större uppmärksamhet över att bevakningen av ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning skett på ett tillförlitligt sätt. Detta kommer givetvis att beaktas i hanteringen framöver. AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 12 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: anges att bestämmelser om att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp finns i

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: (BrB).

text: Enligt

text: 26 kap. 6 §

text: BrB gäller som huvudregel att när två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, har avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten.

text: Om den villkorliga frigivningen skjuts upp, ska det i beslutet anges en ny tidpunkt för när den dömde ska friges villkorligt. Vid denna tidpunkt ska villkorlig frigivning ske om det inte även då finns sådana synnerliga skäl som avses i

text: 26 kap. 6 §

text: BrB. När den nya tidpunkten för villkorlig frigivning bestäms ska arten och omfattningen av de överträdelser som föranleder att den villkorliga frigivningen skjuts upp särskilt beaktas. Den villkorliga frigivningen får skjutas upp högst sex månader åt gången (

text: 26 kap. 7 §

text: BrB).

text: Av

text: 26 kap. 9 §

text: BrB framgår att det är Kriminalvården som fattar beslut om uppskjuten villkorlig frigivning och att sådana beslut gäller omedelbart om inte något annat förordnas. Kriminalvårdens beslut om uppskjuten villkorlig frigivning får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (

text: 14 kap. 1 § fängelselagen

text: ). Ett sådant beslut får dock inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården (

text: 14 kap. 2 § fängelselagen

text: Enligt

text: 12 kap. 3 § fängelselagen

text: ska frågor om uppskjutande av villkorlig frigivning avgöras skyndsamt.

text: I mål och ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6 och 7 §§ BrB ska ett offentligt biträde förordnas för den intagne, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Innan ett beslut om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas ska den intagne ges tillfälle att yttra sig (

text: 12 kap. 5 § fängelselagen

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska vidare, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott (

text: 1 kap. 5 § fängelselagen

text: ). Inför frigivningen ska verkställigheten vara särskilt inriktad på konkreta åtgärder som kan underlätta övergången till ett liv i frihet. Utifrån den intagnes behov ska, i lämplig tid, samverkan ske med bl.a. olika myndigheter (

text: 1 kap. 7 § fängelselagen

text: Den villkorliga frigivningen syftar till att kontrollera övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet. Avsikten med reglerna om villkorlig frigivning är bl.a. att genom en mer individualiserad verkställighet främja de intagnas motivation att förändra sitt beteende samt skapa förutsättningar för dem att själva medverka till sin anpassning i samhället. Ytterst syftar reglerna till att minska risken för återfall i brott (se

text: prop. 2005/06:123 s. 53

text: I förarbetena framhålls att regleringen med villkorlig frigivning ställer höga krav på förutsägbarhet och rättssäkerhet. Kriminalvården har ett ansvar för att på ett tydligt sätt informera om vad som gäller bl.a. i fråga om uppskjutande av villkorlig frigivning (se

text: prop. 2005/06:123 s. 58

text: f.).

text: Mot denna bakgrund och som en utgångspunkt för mina uttalanden i detta ärende vill jag framhålla att planeringen inför den villkorliga frigivningen och frågan om uppskjuten villkorlig frigivning har stor betydelse för den intagne.

text: Jag begränsar mina uttalanden nedan till den formella handläggningen av ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning när det gäller AA. Bakgrund och omständigheter i det aktuella ärendet AA började sin verkställighet den 2 januari 2015. Tidigaste datum för villkorlig frigivning var den 25 november 2015. Från och med den 8 januari 2015 var AA placerad i anstalten Österåker. AA fick information av en klienthandläggare i anstalten om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning normalt prövas senast en månad innan planerad villkorlig frigivning.

text: Den 23 november 2015 uppdagades att det inte hade initierats något ärende om uppskjuten villkorlig frigivning för AA. Anstalten färdigställde samma dag underlag och ett yttrande för prövning av frågan och skickade handlingarna till Kriminalvårdens huvudkontor. Av underlaget framgick bl.a. att AA under perioden fr.o.m. den 10 januari t.o.m. den 5 oktober 2015 hade rapporterats för

text: misskötsamhet vid 20 tillfällen. Samma dag som underlaget färdigställdes förordnades ett offentligt biträde för AA och yttrandet delgavs både AA och biträdet. AA fick möjlighet att senast dagen efter, den 24 november kl. 15.00, yttra sig i frågan. Biträdet yttrade sig inom den angivna tiden. Den 24 november beslutade huvudkontoret att skjuta upp den villkorliga frigivningen med en månad.

text: Av Kriminalvårdens daganteckningar framgår att AA under november månad 2015 hade flera kontakter med frivården och socialtjänsten om planeringen av tiden efter den villkorliga frigivningen samt att han bl.a. hade fått tid för en kursstart i början på december. Tidpunkten för prövning av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning m.m. Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse som anger när frågan om uppskjuten villkorlig frigivning senast måste tas upp till prövning. I förarbetena anges att när tidpunkten för villkorlig frigivning närmar sig ska Kriminalvården göra en saklig och objektiv bedömning av hur verkställigheten har sett ut (se

text: prop. 2005/06:123 s. 66

text: ). Mot denna bakgrund och utifrån hur bestämmelsen i

text: 26 kap. 7 §

text: BrB är utformad får det anses stå klart att frågan som senast måste prövas innan den villkorliga frigivningen enligt gällande strafftidsbeslut skulle ha inträffat.

text: Som redovisats ovan ställer

text: fängelselagen

text: krav på att frågan om uppskjutande av villkorlig frigivning ska avgöras skyndsamt. I förarbetena anges i anslutning till att skyndsamhetskravet behandlas att det är viktigt att Kriminalvården i god tid före tidpunkten då villkorlig frigivning enligt huvudregeln ska ske fattar beslut om eventuell uppskjuten villkorlig frigivning så att den intagne har möjlighet att begära omprövning och överklaga. Att beslut fattas i god tid före den villkorliga frigivningen är också viktigt för att planeringen av eventuella utslussningsåtgärder och andra frigivningsförberedelser inte ska försvåras (se

text: prop. 2005/06:123 s. 65

text: I Kriminalvårdens handbok om varning och uppskjuten villkorlig frigivning 2015:1 anges bl.a. följande: Kriminalvårdens målsättning är att i normalfallet hinna utreda och fatta beslut i ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning senast en månad före planerad dag för villkorlig frigivning. Ett ärende bör därför i normalfallet komma in till huvudkontoret cirka åtta veckor före planerad dag för villkorlig frigivning.

text: Det kan givetvis uppstå situationer där t.ex. misskötsamhet äger rum kort tid innan planerad villkorlig frigivning. Som huvudregel krävs dock att den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot reglerna vid ett flertal tillfällen för att uppskjuten villkorlig frigivning ska komma i fråga (se Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: m.m. [den 3 maj 2016, Zeteo], kommentaren till

text: 26 kap. 6 §

text: BrB).

text: I det aktuella ärendet rörde det sig om en förhållandevis lång verkställighet, och det underlag som låg till grund för beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning

text: avsåg ett flertal misskötsamheter som hade inträffat från verkställighetens början och framåt. Vid dessa förhållanden borde Kriminalvården i god tid före den utsatta tiden för villkorlig frigivning ha kunnat pröva frågan om den villkorliga frigivningen skulle skjutas upp. Ärendet initierades dock endast två dagar innan den planerade villkorliga frigivningen och beslut om uppskjuten villkorlig frigivning fattades därför dagen innan den villkorliga frigivningen skulle ske. Anstalten förtjänar kritik för att ärendet inleddes så kort tid innan den villkorliga frigivningen skulle ha ägt rum.

text: Yttrandetid och offentligt biträde Som redovisats ovan ska den intagne få tillfälle att yttra sig innan ett beslut om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas. Det är viktigt för att han eller hon då får möjlighet att argumentera för sin sak (se

text: prop. 2005/06:123 s. 66

text: f.). När kommunicering sker bör beslutsmyndigheten regelmässigt bestämma en tid för yttrande. Svarstiden bör bestämmas så att den som är berörd får skäligt rådrum, dvs. tillräcklig tid att svara på begäran. Kommuniceringstidens längd får bestämmas med hänsyn till bl.a. utredningsmaterialets omfattning. Givetvis måste tiden vara så väl tilltagen att det är praktiskt möjligt att yttra sig (se bl.a. JO:s beslut den 20 augusti 2015, dnr

text: Enligt huvudregeln ska även ett offentligt biträde förordnas för den intagne i mål och ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning. Behovet av biträde inträder när Kriminalvården, vid den samlade bedömningen av verkställigheten som görs inför den villkorliga frigivningen, överväger att skjuta upp den villkorliga frigivningen. Biträdet bör därför förordnas i samband med att den intagne ges tillfälle att yttra sig (se

text: prop. 2005/06:123 s. 68

text: I det aktuella ärendet förordnades ett offentligt biträde för AA och han fick möjlighet att yttra sig till en utsatt svarstid, vilket han även gjorde genom biträdet. Med anledning av att ärendet sattes igång så sent fick AA endast till nästkommande dag på sig att yttra sig. Jag har visserligen förståelse för att svars-tiden under de rådande förhållandena blev mycket begränsad. Mot bakgrund av omfattningen av det underlag som låg till grund för beslutet är det dock min bedömning att AA hade behövt ett längre rådrum för att gå igenom ärendet med sitt ombud och yttra sig. Frigivningsförberedelser m.m. AA hade fått information om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning skulle prövas senast en månad före planerad dag för villkorlig frigivning. Enligt vad som framkommit utgick han från att villkorlig frigivning skulle bli av det planerade datumet eftersom han inte hade fått meddelande om något annat förrän två dagar innan den utsatta tidpunkten. Månaden innan den planerade frigivningen hade han vidtagit vissa frigivningsförberedelser, bl.a. planerat in träffar med socialtjänsten och frivården. Handläggningen av ärendet fick således till följd att AA inte kunde fullfölja uppgjord planering inför frigivningen. Detta är givetvis inte tillfredsställande.

text: Jag vill i detta sammanhang framhålla vikten av att Kriminalvården, för att kunna upprätthålla kravet på förutsebarhet vad gäller verkställigheten och även främja intagnas frigivningsförberedelser, ger intagna tydlig information om vad som gäller beträffande villkorlig frigivning.

text: Sammanfattande bedömning Sammanfattningsvis förtjänar Kriminalvården kritik för handläggningen av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning för AA.

text: Jag förutsätter att anstalten ser över sina rutiner rörande bevakningen av tidpunkten för intagnas villkorliga frigivning och handläggningen av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Kritik mot en lärare som under en pågående vårdnadstvist i ett mejl till en av vårdnadshavarna har uttalat sig om den andra vårdnadshavaren på ett sätt som inte har varit neutralt

sammanfattning: En lärare skickade under en pågående vårdnadstvist ett mejl till eleven AA:s pappa. I mejlet uttalade läraren sig bl.a. om AA:s mamma. JO har tidigare uttalat att personalen vid förskolor och skolor ska förhålla sig neutral vid tvister om vårdnad m.m. Att en lärare har mejlkontakt med en vårdnadshavare är ett naturligt inslag i skolverksamheten. Särskild försiktighet bör dock iakttas när det pågår en vårdnadstvist mellan föräldrar till en elev. JO kritiserar läraren för att hon i mejlet uttryckte sig om AA:s mamma på ett sätt som inte var neutralt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB på Hedvig Eleonora skola i Stockholms kommun. Hon uppgav bl.a. följande: Hennes dotter AA är elev på skolan. Det pågår en vårdnadstvist om AA. Skolpersonal ska förhålla sig neutral och inte ta ställning för ena parten i en sådan tvist. Personalen på AA:s skola har lagt sig i och uttalat sig partiskt under processens gång. Skolan ska vara en fredad plats för det berörda barnet. AA har vid flera tillfällen berättat att hon inte kan anförtro sig åt sin klasslärare eftersom läraren går pappans ärenden. Klassläraren har också uttryckt sig partiskt i utredningar hos socialtjänsten och familjerätten samt i ett mejl till AA:s pappa.

text: Till anmälan hade BB bifogat mejlet som har följande lydelse:

text: Håller med dig, det är verkligen trist att hon inte bara kan låta det vara som det är bestämt. Vad är det hon håller på med.. BB satt igår utanför i korridoren vid bänkarna och väntade på AA. Jag stod och såg till barnen och ser att de sitter där och först är allt som vanligt och sedan så sitter de kvar och då ser jag att AA gråter. Jag och mina kollegor samlar ihop oss för att ha ett litet möte och de sitter fortfarande kvar fast det gått kanske fem minuter. BB tar ju inte ögonkontakt med oss och jag säger inget heller. Vi lyssnade lite och jag vet inte vad det var för typ av gråt egentligen. Idag försökte jag stämma av lite med AA om allt var ok och om hon var ledsen igår men då verkade hon inte förstå något alls och sa att det inte var något.

text: Kan det varit ett spel för gallerierna, att så många som möjligt skulle se dem? Ingenting förvånar en längre. Hoppas att det hela löser sig snart. Allt gott!

text: Utredning

text: JO begärde att Utbildningsnämnden i Stockholms kommun skulle yttra sig över det som BB hade uppgett i sin anmälan. Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Sammanfattning

text: --- Utbildningsförvaltningen konstaterar att läraren genom sitt e- postmeddelande inte har förhållit sig neutral i förhållande till vårdnadshavarna. Utbildningsförvaltningen anser att läraren i övrigt inte har agerat partiskt eller avvikit från neutraliteteten i förhållande till elevens vårdnadshavare.

text: Ärendets beredning

text: Ärendet har beretts inom grundskoleavdelningen. Rektor och berörd lärare har beretts möjlighet att lämna synpunkter på förvaltningens förslag till yttrande. ---

text: Ärendet/Förvaltningens synpunkter

text: Redogörelse för skolans agerande Skolan har sedan eleven startade i förskoleklass hösten 2014 känt till att eleven haft separerade vårdnadshavare, och att föräldrarna under perioder har tvistat i domstol om vårdnad och umgänge. Aktuell lärare har varit klasslärare för eleven sedan hösten 2015. Läraren har också kallats till domstolen som vittne. Elevens far skickade ett mejl till läraren den 25 oktober 2016 där han uttryckte frustration över att anmälaren hämtat dottern i skolan. Vårdnadshavarna hade varit i rätten samma dag och det sista domaren då hade sagt enligt fadern var att domen om umgänge ska följas och att anmälaren inte skulle bryta mot domen och vad rätten beslutat om. Fadern bad i mejlet om en redogörelse från läraren om vad som hade hänt i skolan vid hämtningen samma dag. Det mejl som bifogats anmälan är lärarens svar till fadern. När läraren i mejlet kommenterade att det var trist att anmälaren "bara inte kan låta det vara som det är bestämt. Vad är det hon håller på med" syftade läraren på situationen kopplad till domstolsavgörandet. Läraren uppfattade att fadern var mycket frustrerad över att flickan inte överlämnades under de veckor hon skulle bo hos honom. Samtidigt hölls eleven också hemma från skolan av modern dessa dagar och nekades därmed sin skolgång. Läraren uppfattade att anmälaren velat visa upp att dottern varit ledsen inför andra. Läraren inser dock att kommentaren "kan detta var ett spel för gallerierna" varit olämplig. Läraren förstår i efterhand att hon uttryckte sig olämpligt i sitt svar till fadern och att mejlet kan uppfattas som partiskt. Risken att det kommer att hända igen är mycket liten. Hon kommer fortsättningsvis ta ännu mer stöd, än vad hon redan gjort, i sitt mejlskrivande om det i liknande situationer skulle inkomma några mer mejl som inte är av helt praktisk karaktär. Skolans rektor har känt till den problematiska situationen mellan vårdnadshavarna till aktuell elev. Rektor har uppgett att situationen har varit mycket svårhanterad eftersom skolan upplevt att vårdnadshavarna har tagit

text: konflikterna in i skolan, vilket har påverkat elevens skolsituation. Rektorn har gett läraren stöd i förhållandet till vårdnadshavarna vid flera tillfällen och påtalat vikten av att vara neutral. Rektor har också varit involverad i flera mejl som skrivits till vårdnadshavarna, då läraren önskade stöd i hur hon skulle formulera sina svar för att det skulle bli korrekt. I det mejl som åberopas har rektor inte varit delaktig. Ett tillrättavisningssamtal har hållits av rektor med den aktuella läraren med anledning av mejlet, gällande hur läraren uttryckt sig samt om vikten av att förhålla sig neutral och opartisk vid pågående vårdnadstvister. Vad gäller att läraren ska ha varit opartisk [rätteligen partisk, JO:s anmärkning] i rätten så har läraren från början blivit kallad av moderns ombud, men hon har närvarat i rätten på domstolens begäran under vittnesplikt. Läraren har svarat på rättens frågeställningar och redogjort för hur hon uppfattat barnet och hennes mående i skolsituationen. Även i utredningar hos socialtjänsten har läraren besvarat de frågor hon fått utifrån vad hon har sett i skolan. Lärarens uppfattning är att anmälaren inte varit nöjd med de svar som läraren lämnat i rätten den 29 juni 2016, och att anmälaren därefter blivit kritisk mot läraren. Läraren tror att anmälarens upplevelse av att hon "går pappans ärenden" är kopplat till lärarens uttalanden i rätten. Anmälaren har i skolan hotat läraren om att hon ska anmäla henne. Vid något tillfälle har modern också spelat in läraren och sjuksköterskan då hon kommit och hämtat dottern under skoldagen. Rektor och biträdande rektor har haft samtal med läraren innan rättegången den 29 juni 2016, då de pratade om vikten av att läraren skulle berätta om det hon hade sett i skolan och vara objektiv. --- Fadern har flera gånger försökt att få skolan att agera utifrån att han inte fått träffa sin dotter i enlighet med vad rätten förordat. Skolan har då förklarat att den frågan behöver lösas utanför skolan och att de inte kan agera med anledning av detta. Läraren upplever att hon har en god relation med eleven. Enligt läraren har hon aldrig uttryckt sig negativt eller ifrågasättande om någon av föräldrarna inför eleven utan alltid varit neutral. Skolan har flera pågående vårdnadstvister mellan föräldrar till elever vid skolan och skolledningen pratar ofta med personalen om vikten av att vara neutral. Rektor har uppgett att skolan har lyft händelsen med mejlet i personalgruppen som ett exempel, för att visa hur det kan bli fel om man inte är väldigt observant. Som lärare är det lätt att fokusera på elevernas mående och då kan det hända att en lärare uttrycker saker som tyvärr inte är lämpliga men som handlar om att läraren har elevernas bästa för ögonen, vilket enligt rektorn varit fallet i aktuellt ärende.

text: Förvaltningens bedömning Utbildningsförvaltningen vill framhålla att det är viktigt att skolan vid en vårdnadstvist förhåller sig neutral i förhållande till vårdnadshavarna och att inte lägga sig i konflikter om vårdnad, boende och umgänge. Skolans personal får inte i sin myndighetsutövning uttala sig partiskt, till fördel för någon av vårdnadshavarna. En vårdnadstvist ska lösas utanför skolan med hjälp av socialtjänsten och familjerätten. Utbildningsförvaltningen konstaterar att elevens skolsituation i aktuellt fall har påverkats av vårdnadstvisten. Vårdnadshavarnas konflikt har kommit in i skolan, vilket har yttrat sig bland annat genom att modern har suttit kvar i skolan och vid flera tillfällen inte lyckats lämna sin dotter i skolan. Samtidigt har fadern bett skolan agera då modern inte samverkat till att faderns umgänge med dottern kom till stånd. Skolan har utifrån situationen känt oro för elevens psykiska välmående. Utbildningsförvaltningen konstaterar vidare att den berörda läraren som ansvarat för eleven har dragits in i föräldrarnas vårdnadstvist. Läraren har haft god kännedom om de domar och beslut som har rört flickan vad gäller

text: boende och umgänge eftersom vårdnadshavarna tagit med konflikten in i skolan. Med anledning av vad läraren har observerat i skolan har hon också kallats till rätten för att besvara frågor och beskriva elevens situation i skolan. Läraren har då uppgett att hon sett att eleven visat tecken på oro i skolan, bland annat i samband med lämningar. När det gäller mejlet som läraren skickat till fadern kan utbildningsförvaltningen konstatera att läraren har använt värderande och negativa ordalag angående moderns agerande i skolan. Dessa uttalanden är inte att bedöma som opartiska och neutrala och har inneburit en brist i hanteringen från lärarens sida. Läraren har i domstolen uttalat sig utifrån sin vittnesplikt och har då svarat på rättens frågor om vad läraren har sett i skolan. Utbildningsförvaltningen anser inte att läraren därigenom avvikit från neutraliteten eller varit partisk. Förvaltningen anser inte heller att skolan agerat partiskt då skolan gjort orosanmälningar till socialtjänsten, då de utgått från skolans oro för elevens psykiska välmående. Skolan har inte hindrat någon av vårdnadshavarna från att hämta eleven i skolan. Vårdnadshavarna har delgetts samma information från skolan. Förvaltningen ser ingen anledning att ifrågasätta lärarens uppgifter om att hon har en god relation med eleven i skolan. När det gäller lärarens och skolans agerande i förhållande till vårdnadshavarna i skolsituationen i övrigt kan förvaltningen därför inte heller konstatera några brister. Åtgärder Rektor har hållit ett tillrättavisande samtal med berörd lärare. Rektor har också på nytt lyft frågan om vad opartiskt förhållningssätt innebär med personalgruppen i skolan. Utbildningsförvaltningen finner inte någon anledning att vidta ytterligare åtgärder.

text: BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA:s klasslärare under en pågående vårdnadstvist skickade ett mejl till AA:s pappa med det innehåll som har redovisats ovan. Jag har valt att begränsa mina uttalanden i detta ärende till att avse mejlets innehåll.

text: JO har i tidigare beslut uttalat att personal vid förskolor och skolor ska förhålla sig neutral vid tvister om vårdnad m.m. Det är viktigt att en förälder inte upplever att skolan tar ställning för den ena parten i en pågående tvist. För berörda barn är det självfallet också av stor betydelse att personalen inte dras in i föräldrarnas konflikt utan att skolan i så stor utsträckning som möjligt får vara en fredad plats (se bl.a. JO 2007/08 s. 473, dnr

text: och JO 2015/16 s. 590, dnr

text: Utbildningsnämnden har i sitt remissvar uppgett att klasslärarens mejl var ett svar på ett mejl som pappan hade skickat till henne den 25 oktober 2016. Pappan ville ha en redogörelse för vad som hade hänt i skolan när mamman hämtade AA samma dag.

text: I mejlet lämnar klassläraren en beskrivning av mammans agerande i samband med att hon hämtade AA på skolan. Mejlet innehåller utöver den beskrivningen följande formuleringar:

text: Håller med dig, det är verkligen trist att hon inte bara kan låta det vara som bestämt. Vad är det hon håller på med.. Kan det varit ett spel för gallerierna, att så många som möjligt skulle se dem? Ingenting förvånar en längre. Att en lärare besvarar mejl från en vårdnadshavare är ett naturligt inslag i skolverksamheten. Särskild försiktighet bör dock iakttas i en situation som den aktuella där det pågår en vårdnadstvist mellan föräldrar till en elev. Som redovisas ovan är det av stor vikt att skolpersonal så långt det är möjligt förhåller sig neutral.

text: Nämnden har i remissvaret konstaterat att klassläraren har använt värderande och negativa ordalag om mammans agerande. Nämnden har vidare uppgett att uttalandena inte är opartiska och neutrala och att de har utgjort en brist i hanteringen från lärarens sida. Jag instämmer i nämndens bedömning. Läraren kan inte undgå kritik för hur hon uttryckte sig i mejlet.

text: Jag noterar att skolans rektor med anledning av det inträffade bl.a. har vidtagit åtgärden att informera skolans personal om innebörden av ett opartiskt förhållningssätt.

text: Vad BB i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.