title: Avtal om fiberanslutning på fastighet omfattas inte av reglerna om ångerrätt, eftersom det utgör ett avtal som avser uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten (2 kap. 1 § andra stycket 2 distansavtalslagen). Om parterna har avtalat om ångerrätt gäller inte distansavtalslagens regler om krav på information m.m.

text: TÖ begärde att få säga upp avtalet om fiberanslutning.

text: I april 2017 ingick han avtal om fiberanslutning till villa genom att skicka in en beställningsblankett. Enligt bredbandsföretagets hemsida skulle han lämna in en ”Färdiganmälan” när arbetena med fiberanslutningen var färdigställda på fastigheten så att företaget skulle kunna slutföra installationen. Fiberanslutningen avslutades dock inte eftersom hans fastighet var obebyggd. Han lämnade därför ingen ”Färdiganmälan” och företaget bekräftade per mail att parterna skulle ha en ny kontakt om färdigställandet när han hade byggt hus på tomten. Av företagets erbjudande framgick att betalning skulle ske först när installationen var avslutad. Företaget började trots detta fakturera honom för tjänsten. Han klagade till företaget i november 2017.

text: Bredbandsföretaget motsatte sig kravet.

text: Av avtalets huvudsida framgår att det fanns två val för ”Fiberanslutning Villa” med olika betalningsalternativ samt att ”Arbetet på fastigheten” skulle köpas som en separat tjänst. TÖ valde ”Fiberanslutning Villa med månadsbetalning” utan arbete på fastighet.

text: Av avtalet framgår att ”Allmänna villkor för fiberanslutning” gäller för fiberanslutningen. Av villkoren framgår följande. Fiberanslutning avser fibernät som överlämnas till kund vid en anslutningspunkt (p. 2.6). Anslutningspunkt avser den punkt där företagets fiberanslutning avslutas enligt avtal, alternativt skarvas över till Fastighetsnät (p. 2.7). Företaget beslutar om placering av anslutningspunkt men åtar sig att på kundens begäran samråda om placering. Om inte annat avtalats är anslutningspunktens placering för småhusenheter vid fastighetsgränsen (p. 4.7). Kundens rätt att frånträda avtalet på grund av försening upphör då fiberanslutning fram till Anslutningspunkt är etablerad (p. 4.4). Kunden har rätt att ångra avtalet inom 14 dagar från den dag då avtalet ingicks (p. 8.1).

text: Fiberanslutningen avslutades (färdigställdes) alltså i anslutningspunkten vid fastighetsgränsen och företaget hade därmed rätt att fakturera för tjänsten. Om företaget inte skulle ha rätt att fakturera beställd tjänst förrän fiberanslutningen och arbetet på fastigheten var klara, skulle det i praktiken innebära att fakturering aldrig kunde ske om TÖ valde att aldrig bygga ett hus. Detta skulle vara en orimlig tolkning av avtalet.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: När uppstår betalningsskyldighet enligt avtalet?

text: Parterna är överens om att de ingick ett avtal om installation av fiberanslutning med tillhörande allmänna villkor och att TÖ valde att betala för installationen månadsvis. De är också överens om att fiberkabel har dragits fram till TÖ:s fastighetsgräns. Parterna är dock inte överens om vid vilken tidpunkt företaget har rätt att börja debitera TÖ för den utförda tjänsten.

text: TÖ menar att skyldighet att betala för installationen uppkommer först när det finns en byggnad på fastigheten och fiber anslutits till byggnaden. Som stöd för sin uppfattning har han bl.a. hänvisat till att det i företagets informationsbrev angavs att ”Observera att betalning inte sker förrän efter slutförd anslutning”. Företaget å sin sida menar att betalningsskyldighet uppkommer när fiber anslutits till fastighetsgränsen.

text: Nämnden konstaterar att det framgår av de allmänna villkoren att betalning enligt avtalat betalningsalternativ erläggs mot faktura tidigast då anslutningspunkt är etablerad (p. 6). Anslutningspunkt definieras i avtalsvillkoren som den punkt där företagets fiberanslutning avslutas enligt avtal. Av p. 4.7 framgår att – om inte annat avtalats – anslutningspunkten för småhusenheter är vid fastighetsgräns. Det har inte framkommit att parterna avtalat om någon särskild anslutningspunkt.

text: Nämnden anser att villkoren visserligen kunde ha varit något tydligare, men att de ändå inte kan tolkas på annat sätt än att anslutningspunkten är vid fastighetsgränsen och att betalningsskyldighet för beställaren uppkommer när fiber är dragen till anslutningspunkten. Denna tolkning motsägs inte heller av det informationsbrev som TÖ har hänvisat till, eftersom brevet också innehåller skrivningar om ”anslutningspunkten i tomtgräns”. Eftersom betalningsskyldighet för TÖ därmed har uppstått när fiber anslutits till fastighetsgränsen så har den debitering som skett varit korrekt. TÖ:s begäran om betalningsbefrielse ska därför avslås.

text: Har TÖ rätt att säga upp eller häva avtalet?

text: TÖ har även begärt att få säga upp avtalet. Nämnden konstaterar att företaget har fullgjort sin del av avtalet genom att lägga fiberkabel fram till anslutningspunkten vid fastighetsgränsen. Det har inte framkommit att tjänsten varit försenad eller felaktig. Någon grund för uppsägning eller hävning av avtalet finns därför inte.

text: Har TÖ rätt att ångra avtalet enligt

text: distansavtalslagen

text: Avtalet har ingåtts på distans. Enligt nämndens fasta praxis behöver en konsument, för att denne ska anses ha krävt att få frånträda ett avtal enligt reglerna om ångerrätt, inte uttryckligen använda ordet ”ånger” eller liknande. Även en begäran om att få säga upp ett avtal ska förstås som en begäran om att frånträda ett avtal enligt reglerna om ångerrätt. Nämnden ska därför också pröva om TÖ har ångerrätt enligt

text: distansavtalslagen

text: . Reglerna om ångerrätt gäller dock inte för avtal som avser uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten (

text: 2 kap. 1 § andra stycket 2)

text: . Frågan är om avtal om fiberanslutning omfattas av nu nämnda undantag.

text: Distansavtalslagen

text: grundar sig på EU-direktivet

text: . Direktivet undantar från sitt tillämpningsområde avtal om uppförande av nya byggnader, omfattande ombyggnad av befintliga byggnader och bostadsuthyrning, samt avtal om skapande, förvärv eller överlåtelse av fast egendom eller av rättigheter till fast egendom. Undantaget, såsom det implementerats i

text: distansavtalslagen

text: , omfattar förutom uppförande av byggnad även fast anläggning på mark eller i vatten. Detta gällde även enligt den äldre hemförsäljningslagen, som i sin tur

text: Lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler.

text: utformades efter

text: 2 § första stycket köplagen

text: prop. 1991/92:167 s. 20

text: ). Undantaget i

text: köplagen

text: ansluter till

text: jordabalkens

text: definition av fastighetstillbehör (

text: 2 kap. 1 §

text: ). Av förarbetena till

text: jordabalken

text: framgår att alla slag av ledningar kan utgöra fastighetstillbehör, oavsett om de är avsedda för elektricitet, gas, vatten eller annat (NJA II 1966 s. 12). Nämnden anser därför att fiberledningar för bredband som är dragna eller lagda i marken utgör en sådan fast anläggning på mark som avses i undantaget i

text: och att ett avtal om anslutning av en sådan fiberledning därmed är undantaget från reglerna om ångerrätt. Det finns därför inte någon rätt för TÖ att ångra avtalet enligt

text: distansavtalslagen

text: Har TÖ rätt att ångra avtalet enligt parternas avtal?

text: Det står parterna fritt att avtala om ångerrätt trots att någon sådan rätt inte följer av lag. Om parterna avtalar om ångerrätt gäller inte reglerna i

text: distansavtalslagen

text: om krav på information m.m.

text: Det framgår av avtalsvillkoren att en kund har rätt att frånträda avtalet genom att skriftligen meddela företaget inom 14 dagar från den dag då avtalet undertecknades. TÖ hade alltså rätt att ångra avtalet, som ingicks i april 2017, inom 14 dagar genom att skriftligen meddela företaget detta. Det har inte framkommit annat än att TÖ först under hösten 2017 klagade till företaget och begärde att få säga upp avtalet. Han har alltså framfört sitt meddelande om att han ville frånträda avtalet för sent. TÖ har därför inte heller någon avtalsenlig rätt att ångra avtalet.

text: Vid nu gjorda bedömningar ska TÖ:s krav avslås.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om avtal om streamingtjänst undantas från ångerrätten (2 kap. 11 § distansavtalslagen).

org: arn

text: AK begärde att få frånträda ett avtal om abonnemang på streamingtjänster.

type: stycke

text: I sin anmälan till nämnden uppgav AK följande. Den 9 april träffade hon ett avtal om abonnemang på streamingtjänster med C More Entertainment. Avtalet ingicks vid ett säljbesök i hennes hem. Det hade en bindningstid på 24 månader. Efter besöket kontaktade hon säljaren via sms och frågade om hon hade ångerrätt. Säljaren svarade att hon hade det. Hon ångrade avtalet den 21 april. C More invände dock att hon inte hade rätt att ångra avtalet eftersom hon hade börjat använda tjänsten.

text: C More Entertainment motsatte sig kravet.

text: Företaget uppgav följande i sitt svar till nämnden.

text: Avtalet gäller ett abonnemang på bolagets streamingtjänst ”C More Standard Sport” med en initial avtalstid om 24 månader. Av punkten 5 i de allmänna villkoren för streamingtjänsten framgår att konsumenten inte längre har någon ångerrätt från och med den tidpunkt som streaming av innehållet aktiveras. AK har accepterat villkoren och även informerats om ångerrätten på en separat blankett där det framgår att ångerrätten upphör om hon startar användandet och streamar innehåll under ångerfristen. Hon har genom att underteckna blanketten uttryckligen samtyckt till detta. När hon ångrade avtalet hade hon aktiverat streamingtjänsten. Hon hade därför inte rätt att ångra avtalet.

text: Det avtalade villkoret om avstående från ångerrätten är förenligt med lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. I 2 kap. 11 § 11 finns ett undantag från ångerrätten som avser digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium. Enligt bestämmelsen gäller inte ångerrätten om konsumenten uttryckligen har samtyckt till leverans under ångerfristen och gått med på att det inte finns någon ångerrätt. Undantaget är tillämpligt på det avtal som träffats mellan parterna. Vad som är digitalt innehåll definieras inte i

text: distansavtalslagen

text: . I konsumenträttighetsdirektivet – som implementerats genom den lagen – definieras dock digitalt innehåll som data som produceras och tillhandahålls i digital form (artikel 2.11). Definitionen är bred. Som konstateras i EU-kommissionens vägledning till direktivet innebär detta att avtal om digitalt innehåll på nätet potentiellt kan omfatta ett stort antal olika situationer som inbegriper leverans av data i digital form.

text: C More är en streamingtjänst där kunden kan titta på sport, film, serier, videoklipp, tv- och barnprogram m.m. ”on demand”, dvs. innehållet spelas upp efter det att kunden begärt det och inte enligt tablå. I stället för att kunden betalar för varje enskilt program tillhandahåller bolaget tjänsten mot en fast månatlig avgift som ger kunden tillgång till allt program- och videoinnehåll som ingår i det paket som kunden köpt under den period som kundens abonnemang gäller.

text: Nämnden har i ett ärende (ARN 2017-13307) bedömt att bolagets streamingtjänst inte är digitalt innehåll utan i stället en ”digital tjänst” för vilket undantaget från ångerrätten inte gäller. Stöd för en sådan tolkning av undantaget finns varken i

text: distansavtalslagen

text: eller i konsumenträttighetsdirektivet. En sådan bedömning leder till orimliga konsekvenser. Syftet med undantaget från ångerrätten är att konsumenten inte ska kunna köpa t.ex. ett program och titta på det för att därefter ångra köpet och få pengarna tillbaka. Samma syfte gör sig gällande när hela programutbudet tillhandahålls under en period mot en avgift. Om konsumenten skulle ha rätt att titta på utbudet under 14 dagar och sedan ångra avtalet skulle konsumenten utan att behöva betala ersättning ha möjlighet att titta på mer än 100 timmar program och i vissa fall kunna följa särskilda händelser, t.ex. sportevenemang, i dess helhet. Kunder skulle också riskera att drabbas av prishöjningar.

text: Sammanfattningsvis måste C More anses som digitalt innehåll för vilket det är tillåtet att kunden avsäger sin ångerrätt för det fall att streamingen av innehållet påbörjas.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

type: rubrik

text: Avtalet mellan parterna är ett s.k. avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 1 § lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ). Bestämmelserna om ångerrätt m.m. i lagen är därför tillämpliga.

text: Enligt

text: distansavtalslagen

text: är huvudregeln att konsumenten har rätt att ångra ett avtal inom 14 dagar. I

text: 2 kap. 11 §

text: finns vissa undantag från ångerrätten. Enligt punkten 11 gäller inte ångerrätten för avtal som avser digitalt innehåll som levererats på något annat sätt än på ett fysiskt medium, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till leverans på detta sätt och gått med på att det inte finns någon ångerrätt. Frågan är om avtalet mellan parterna gäller digitalt innehåll i den mening som avses i bestämmelsen och om AK har förlorat rätten att ångra avtalet på grund av att hon börjat använda tjänsten och gått med på att hon då inte längre har ångerrätt.

text: När det gäller tolkningen av bestämmelsen kan till en början konstateras att den genomför artikel 16 m) i det s.k. konsumenträttighetsdirektivet (

text: ) och att utgångspunkten är att den ska tolkas direktivkonformt. Uttrycket digitalt innehåll definieras i art 2.11 i direktivet som data som produceras och tillhandahålls i digital form. Som exempel nämns i skäl 19 köp av datorprogram, applikationer, spel eller filmer där åtkomsten sker genom nedladdning eller direktuppspelning.

text: Som C More framhåller är definitionen av digitalt innehåll bred. Data som produceras och tillhandahålls i digital form skulle kunna omfatta snart sagt alla typer av innehåll. Enligt nämndens bedömning är ordalydelsen dock inte så entydig att den kan ses isolerad. Även sammanhanget måste beaktas och de mål som har eftersträvats med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (se EU-domstolens dom den 27 mars 2019, slewo,

text: , EU:C:2019:255, som gällde tolkningen av undantaget från ångerrätten för förslutna varor). En generell utgångspunkt är att undantag från en rättighet som ges i konsumentskyddande unionsrätt ska tolkas restriktivt (se EU-domstolens uttalande i slewo

text: p. 34 och även

text: EU-domstolens dom den 20 september 2017, Andriciuc m.fl., C 186/16, EU:C:2017:703, p. 31 och där angiven praxis).

text: I EU-kommissionens icke-bindande vägledning till direktivet, s. 67, uttalas följande.

text: Artikel 16 m

text: ) eftersträvar ett mål som kan jämföras med det för regeln i

text: artikel 16

text: i) genom att undanta plomberade materiella databärare (cd, dvd etc.) från ångerrätten om konsumenten bryter plomberingen. Detta innebär att i båda dessa fall, till skillnad från frånträdandet från tillhandahållandet av tjänster […] har konsumenten ingen rätt att ”prova” det digitala innehållet under den tid då ångerfristen löper.

text: Uttalandena ger stöd för att syftet med undantaget från ångerrätten för digitalt innehåll som levereras på annat sätt än ett fysiskt medium har varit att regleringen ska vara teknikneutral såvitt avser leveransmedium. Det ska alltså inte vara avgörande om ett datorprogram levereras på en CD-skiva eller genom nedladdning, eller om en film levereras på DVD-skiva eller genom direktuppspelning.

text: I vägledningen framhålls vidare att avtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium utgör en särskild typ av avtal som varken är att betrakta som köp av en vara eller avtal om utförande av en tjänst men som trots detta omfattas av direktivet och som regleras i vissa speciella bestämmelser. Av vägledningen framgår att för ”betaltjänster som tillhandahålls elektroniskt” gäller – till skillnad från avtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium – direktivets bestämmelser om tjänster generellt, bl.a. om skyldigheten att betala för en tjänst som delvis utförts (se vägledningen s. 52 och 65 f.).

text: I sammanhanget bör även beaktas att EU-kommissionen i en rapport till Europaparlamentet och rådet i maj 2017 om tillämpningen av direktivet har uppmärksammat att gränsdragningen mellan avtal om digitalt innehåll och avtal om tjänster som tillhandahålls elektroniskt i praktiken kan vara svår att dra. I klargörande syfte har föreslagits vissa förtydliganden i skälen till direktivet, COM (2018) 185 final. Enligt dessa kännetecknas digitalt innehåll av att näringsidkaren vidtar en engångsåtgärd för att tillhandahålla konsumenten ett särskilt digitalt innehåll, t.ex. specifika musik- eller videofiler. En digital tjänst kännetecknas däremot av att näringsidkaren kontinuerligt är involverad under avtalets löptid för att konsumenten ska kunna använda tjänsten.

text: Mot bakgrund av det som har anförts gör nämnden sammantaget bedömningen att undantaget från ångerrätten i

text: 2 kap. 11 § 11 distansavtalslagen

text: måste förstås så att det inte omfattar löpande avtal om streamingtjänster där utbudet varierar över tid på det sätt som är fallet i fråga om den i ärendet aktuella tjänsten. En så vid tolkning av undantaget ligger inte i linje med konsumenträttighetsdirektivets konsumentskyddande mål och EU-domstolens uttalanden om en restriktiv tolkning av undantag från rättigheter i konsumentskyddande unionsrätt. Vid löpande abonnemang av det aktuella slaget kan näringsidkaren inte anses drabbad av en ångerrätt på samma sätt som vid avtal om ett specifikt digitalt innehåll som levereras till konsumenten och som konsumenten i sin helhet kan ta del av innan avtalet ångras. Om näringsidkaren ger konsumenten möjlighet att börja ta del av tjänsten under ångerfristen tillgodoses näringsidkarens intressen i stället på ett väl avvägt sätt genom rätten att kräva en

text: proportionell andel av priset enligt

text: 2 kap. 15 § 3 distansavtalslagen

text: , förutsatt att konsumenten uttryckligen har begärt att leveransen skulle påbörjas under ångerfristen och näringsidkaren har gett konsumenten information på det sätt som framgår av bestämmelsen. Konsumenten har alltså inte rätt att ta del av tjänsten gratis.

text: Nämnden konstaterar vidare att den avtalade tjänsten inte har fullgjorts på det sättet som avses i

text: 2 kap. 11 § 1 distansavtalslagen

text: och att inte heller det undantaget är tillämpligt. Avtalet omfattas inte heller av något annat undantag från ångerrätten.

text: Eftersom

text: distansavtalslagen

text: är tvingande till konsumentens förmån saknar det avtalade villkoret om upphörande av ångerrätten verkan (se

text: 1 kap. 4 § distansavtalslagen

text: ). AK hade därför rätt att ångra avtalet.

text: C More har inte lämnat korrekt information om ångerrätten och skyldigheten att betala en andel av det avtalade priset på det sätt som följer av

text: distansavtalslagen

text: . Företaget har därför inte rätt till ersättning för den tid AK har använt tjänsten.

text: C More ska därför rekommenderas att låta AK frånträda avtalet genom att återbetala det som hon har betalat för tjänsten och avstå från betalningskrav med anledning av avtalet.

text: Skiljaktig mening

text: Tre ledamöter var skiljaktiga och anförde följande.

text: Såsom 2 kap. 11 § p. 11 i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler är avfattad – och med beaktande av definitionen av digitalt innehåll i konsumenträttighetsdirektivet – går det enligt vår mening inte att komma till någon annan slutsats än att abonnemangsavtalet avseende streamingtjänsten är ett sådant avtal avseende digitalt innehåll som levererats på något annat sätt än på ett fysiskt medium, att det enligt denna bestämmelse går att avtala bort den ångerrätt som annars gäller.

text: För att ångerrätten ska bortfalla krävs att konsumenten samtyckt till leverans under ångerfristen och till att ångerrätten går förlorad. Det framgår av utredningen att AK har undertecknat information om att ångerrätten går förlorad om användande av tjänsten påbörjas under ångerfristen. Vi anser att detta uppfyller de krav som uppställs i bestämmelsen. Eftersom ångerrätt bortfallit har alltså AK inte rätt att frånträda avtalet med stöd av ångerrätten. Hennes krav ska därför avslås.

type: avgorande


title: En konsument blev utsatt för ett bedrägeri där bedragaren, genom att flytta pengar mellan konsumentens egna konton, fick det att se ut som att hon hade fått en felaktig betalning och därefter förmådde konsumenten att föra över motsvarande belopp till bedragaren. Eftersom konsumenten, i syfte att "betala tillbaka" pengarna till bedragaren, själv godkände och signerade överföringen med sin bankdosa och därigenom samtyckte till transaktionen är lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument inte tillämplig .

text: JP begärde ersättning med 18 500 kr för obehöriga transaktioner.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav JP följande. I februari 2018 kom hon genom Facebook i kontakt med en person vars mamma enligt uppgift hade en lägenhet som hon eventuellt kunde få hyra. Istället blev hon utsatt för ett bedrägeri. Under en chatt-konversation lurades hon att logga in på sitt Mobila BankID, varpå bedragaren fick tillgång till hennes internetbank. Bedragaren flyttade pengar mellan hennes egna konton, vilket fick det att se ut som om hon hade fått en felaktig betalning på 18 500 kr från Hugo R. Efter kontakter med bedragaren överförde hon det hon trodde var Hugo R:s pengar, 18 500 kr, till det kontonummer bedragaren angav. Hon upplevde situationen, med bedragarens hot, som pressad.

text: Hon var varken ouppmärksam eller oförsiktig, och lämnade varken ut koder eller personuppgifter till bedragaren. Att det ens är möjligt att logga in på två enheter samtidigt kände hon inte till. BankID-systemet är väldigt svagt och väldigt lätt att hacka. Om det strider mot villkoren att öppna sitt Mobila BankID på uppdrag av en okänd person, borde detta tydligare framgå av villkoren.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är tillämplig. Allmänna reklamationsnämnden har i ett flertal fall konstaterat att om det saknas samtycke från kunden så är uttagen att betrakta som obehöriga uttag även om kunden uppger sina koder till bedragaren. Banken bedömer därför JP:s transaktioner som obehöriga. Banken motsätter sig dock att betala ersättning eftersom JP:s beteende är att betrakta som grovt oaktsamt och särskilt klandervärt.

text: JP är att betrakta som en van internet- och mobilappsanvändare. Att möjliggöra inloggning till internetbanken genom att öppna sitt Mobila BankID på uppdrag av en okänd person via en Facebookchatt strider mot bankens säkerhetsföreskrifter och allmänna villkor. Överföringen möjliggjordes först när JP på egen hand lade upp mottagaren med sin säkerhetsdosa och därefter signerade överföringen med säkerhetsdosan så att 18 500 kr lämnade kontot. Det vore oskäligt om banken skulle ersätta JP.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Sakomständigheterna

text: Av utredningen framgår att JP hade en lång chattkonversation med en person som utgav sig för att ha en lägenhet att hyra ut till henne. Personen skrev att han behövde en kreditupplysning för att kunna hyra ut lägenheten till henne och antydde först att hon kunde göra den själv med hjälp av sitt Mobila BankID. När JP öppnade upp sitt BankID loggades bedragaren (som måste ha förberett inloggningen) in på JP:s internetbank. Därefter gjorde han en överföring av 18 500 kr mellan JP:s egna konton med noteringen ”Hugo R”.

text: När JP svarade i chatten att hon inte visste hur hon skulle göra kreditupplysningen, svarade bedragaren att han skulle swisha ersättning för kreditupplysningen med 185 kr. När JP gick in på sin internetbank såg hon insättningen på 18 500 kr med noteringen ”Hugo R”, och fick då uppfattningen att det var en felaktig insättning från personen hon chattade med. Efter omfattande kontakter mellan dem i chatten gick JP med på att göra en överföring av 18 500 kr till det konto som bedragaren uppgav.

text: Är lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument tillämplig?

text: Frågan är om den reklamerade transaktionen omfattas av bestämmelserna i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument och om banken därmed skulle kunna bli ansvarig för transaktionen. Banken har i sitt svar till nämnden utgått från att lagen är tillämplig. Nämnden konstaterar dock att bedömningen av vilken lag som är tillämplig är en rättslig fråga som nämnden måste bedöma oavsett parternas uppfattning om detta.

text: Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument gäller kontohavares ansvar för belopp som belastar ett konto på grund av en obehörig transaktion med ett betalningsinstrument (1 §). Med obehörig transaktion avses en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda betalningsinstrumentet (2 § 2).

text: Beträffande bedrägerisituationer där kontohavaren signerar en överföring eller betalning utan att förstå vad hen egentligen gör, t.ex. för att hen har blivit lurad att hen behöver uppge sina svarskoder för att ”banken” ska kunna stoppa pågående obehöriga situationer, har nämnden i tidigare beslut kommit fram till att transaktionen är obehörig eftersom kontohavaren inte samtyckt till denna. Däremot kan kontohavaren anses ha agerat grovt oaktsamt eller särskilt klandervärt, och på den grunden få svara för delar av eller hela beloppet (se t.ex. nämndens beslut i ärendena 2018-11119 och 2018-08728).

text: Den nu aktuella situationen skiljer sig dock från de ovan nämnda. JP har själv godkänt och signerat transaktionen med sin bankdosa. Även om hon aldrig hade för avsikt att ge bort sina egna pengar till Hugo R eller någon annan person, och svävade i villfarelse om de faktiska

text: 1 Lagen är numera upphävd och bestämmelserna om obehöriga transaktioner har istället införts i lag (

text: ) om betaltjänster (betaltjänstlagen) som gäller från och med den 1 maj 2018. I fråga om avtal som ingåtts före ikraftträdandet av betaltjänstlagen gäller den upphävda lagen.

text: förhållandena, förstod hon att hon genom att använda sin bankdosa godkände en överföring på 18 500 kr till en annan persons konto. Hon har således samtyckt till transaktionen.

text: Den aktuella situationen kan jämföras med när en person luras att betala en bluffaktura eller föra över pengar till en ”säljare” för en vara som aldrig funnits. Även om pengarna går förlorade på grund av ett bedrägeri utgör en sådan betalning inte en obehörig transaktion. På motsvarande sätt är den överföring som JP gjorde till bedragaren inte obehörig i den mening som avses i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Något anspråk kan därför inte riktas mot Sparbanken Nord med stöd av den lagen. Inte heller har det framkommit att banken är betalningsskyldig mot JP på någon annan grund. Hennes krav ska därför avslås.


title: Ett avtalsvillkor om treårig bindningstid för ett gymavtal ansågs oskäligt enligt 36 § avtalslagen.

text: ER begärde att utan kostnad få frånträda ett träningsavtal med gymföretaget WC.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav ER följande. Hon blev kontaktad av WC och gick till gymmet för ett möte. Under mötet var allt fokus på den s.k. Livsstilsmodellen med 36 månaders avtalstid och ingen inskrivningspremie, och hon beställde ett treårigt träningsavtal. Priset för tjänsten var 6 x 269 + 30 x 485 kr. Redan påföljande dag meddelade hon skriftligen att hon ville ångra eller på annat sätt frånträda avtalet, men enligt företaget var detta inte möjligt. Däremot kunde man skriva om avtalet till ett ettårigt sådant om hon betalade en inskrivningspremie på 1 400 kr. Hon anser att avtalet är hutlöst och dessutom dubbelt så dyrt som konkurrenternas. Därför vill hon att avtalet upphävs och förklaras ogiltigt.

text: Företaget WC motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav WC följande. WC kontaktade ER, som kom till gymmet för att få information om träningen och medlemskapen. Hon fick hjälp med en personlig hälsoplan och rundvisning av lokalerna. Därefter presenterades de olika avtalsmodellerna. Anmälaren valde ”Livsstilsmodellen” på 36 månader med fri träning under juni-augusti, varvid hon också fick ett specialerbjudande under sex månader. Därefter gällde ordinarie pensionärspris.

text: WC har anpassat sina avtalsmodeller efter Patent- och marknadsdomstolens dom i mål PMT 5750–17 om förbud mot villkor som binder medlemmen i mer än tolv månader. En medlem som valt en avtalsperiod om 24 eller 36 månader har rätt att varje år ompröva sitt beslut och säga upp avtalet till upphörande vid varje 12-månadersperiod som avtalet innefattar. Detta med iakttagande av minst en månads uppsägningstid. Vid en sådan uppsägning har WC rätt att debitera medlemmen ett belopp motsvarande den inskrivningsavgift som skulle ha gällt för avtalet med beaktande av den kortare bindningstid som kommit att gälla. Avtalsmodellerna framgår av punkten 16 i avtalet (”Uppsägning av avtal”).

text: Det är klarlagt att ER har träffat avtal med WC om träning på gym under tre år till priset 6 x 269 + 30 x 485 kr. ER gör gällande att det treåriga avtalet är ogiltigt och vill bli befriad från det. Nämnden gör följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar att det inte är fråga om ett distansavtal och att ER därför inte har ångerrätt enligt lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Det saknas vidare grund för hävning av avtalet genom en analog tillämpning av bestämmelserna om fel eller dröjsmål i

text: konsumenttjänstlagen

text: . Att avbeställa tjänsten genom en motsvarande tillämpning av

text: 42 § samma lag

text: är heller inte möjligt i fråga om gymavtal av detta slag (se nämndens beslut i

text: ärende 2014-03280). Frågan är om ER av annat skäl bör befrias från den treåriga bindningstiden.

text: Det finns inte någon lagreglering vad gäller bindningstid för gymavtal. Ett avtalsvillkor får dock jämkas eller lämnas utan avseende, om det är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt (

text: 36 § avtalslagen

text: ). Vid bedömningen av om det aktuella villkoret med tre års bindningstid är oskäligt gör nämnden följande överväganden.

text: Nämnden har tidigare när det har varit fråga om skäligheten i villkor om avtalsförlängning ansett att långa avtalsperioder inte i sig är till nackdel för konsumenten, men bedömt att en treårig avtalsförlängning var oskälig med hänvisning till Marknadsdomstolens dom i mål

text: MD 2005:34

text: (ärende 2009-1239). I domen ansågs en brist på påminnelse och lång bindningstid medföra en sådan snedbelastning att villkoret var oskäligt. Högsta domstolen har i ett fall om avtalsförlängning vid gymavtal kommit till samma slutsats. Domstolen hänvisade bl.a. till att hänsyn måste tas till om det kan anses ligga i konsumentens intresse att avtalet förlängs, under hur lång tid avtalet löper och med vilken tid förlängning sker samt till om en sådan leder till en särskilt kännbar ekonomisk belastning för konsumenten (

text: NJA 2012 s. 776

text: ). Nämnden har i sin praxis hänvisat till detta rättsfall och gjort samma överväganden (se ärende 2013-04534).

text: Detta fall gäller frågan om skäligheten av villkor om bindningstid. Patent- och marknadsdomstolen har i mål PMT 5750-17 förbjudit ett gym att vid erbjudande om medlemskap på en träningsanläggning använda avtalsvillkor som innebär en bindningstid om mer än tolv månader. Frågan om ett avtalsvillkor är oskäligt ska enligt domstolen avgöras efter en helhetsbedömning med hänsyn till pris och övriga omständigheter. Ger villkoret näringsidkaren en sådan förmån som inkräktar på konsumentens rätt att det uppkommer en snedbelastning i fråga om parternas rättigheter och skyldigheter kan villkoret vara oskäligt. Domstolen konstaterar att konsumenten i avsaknad av villkor om bindningstid skulle ha haft en möjlighet att säga upp avtalet. När konsumenten inte är beroende av tjänsten utan kan byta tjänsteleverantör (gym) eller träningsform, måste det anses vara till fördel för konsumenten att efter 12 månader ha möjlighet att pröva om denne vill behålla tjänsten. Detta gäller särskilt när tjänsten är platsbunden och användandet på flera sätt är beroende av konsumentens livssituation, vilket gör det svårare för konsumenten att överblicka sitt framtida behov av tjänsten. För en konsument som efter en kortare tid vill avsluta sitt gymmedlemskap innebär det alltså en inte obetydlig ekonomisk belastning att vara bunden av den aktuella månadsavgiften under en längre tid. Som utgångspunkt får det därför enligt domstolen anses att en bindningstid om mer än 12 månader skapar en snedbelastning i fråga om parternas rättigheter och skyldigheter. Bolagens behov av en rimlig ekonomisk trygghet och förutsägbarhet för verksamheterna, vilket i sin tur kan gynna konsumenterna genom t.ex. lägre månadsavgifter, medför enligt domstolen inte någon annan bedömning.

text: Enligt domstolen ska vidare de olika avtalsvarianterna bedömas var för sig. En konstaterad oskälighet kan därför inte avhjälpas genom möjligheten att välja ett annat, eventuellt godtagbart alternativ. Det finns nämligen en risk för att konsumenten styrs mot ett längre

text: abonnemang för att få del av en initial rabatt eller överskattar hur mycket denne kommer att använda sitt gymmedlemskap på längre sikt. Inte heller kan villkor om att avsluta medlemskapet i förtid eller frysa medlemskapet väga upp för den obalans gällande parternas rättigheter och skyldigheter som en bindningstid om mer än 12 månader medför.

text: I det tidigare nämnda avgörandet i ärende 2009-1239 bedömde nämnden att trots de skillnader som finns mellan det marknadsrättsliga och det civilrättsliga regelsystemet har Marknadsdomstolens avgörande en viss betydelse för en civilrättslig bedömning. Nämnden anser i detta ärende att detsamma gäller den nyss nämnda domen från Patent- och marknadsdomstolen och att dess argument har bäring också i det nu aktuella ärendet. Mot den angivna bakgrunden anser nämnden att avtalsvillkoret om tre års bindningstid får anses oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Detta villkor ska därför lämnas utan avseende. Nämnden anser dock inte att villkoret har sådan betydelse för avtalet att avtalet i sin helhet ska lämnas utan avseende på det sätt som lagbestämmelsen i och för sig ger utrymme för. ER:s krav på att bli befriad från hela avtalet ska således avslås. Slutsatsen blir i stället att avtalet ska gälla i tolv månader, med den månadskostnad som enligt avtalet skulle gälla för det första året och utan någon tillkommande inskrivningsavgift.

text: WC ska alltså rekommenderas att befria ER från villkoret om att avtalet ska ha tre års bindningstid och låta henne köpa tjänsten med ett års bindningstid till priset 6 x 269 + 6 x 485 = 4 524 kr.


title: Fråga om en s.k. no show-klausul, innebärande att resenären inte får utnyttja biljetten för hemresan om biljetten för utresan inte har använts, ska anses oskälig enligt 36 § avtalslagen.

text: LS begärde ersättning med 19 231 kr, motsvarande kostnaden för en ny biljett från Tokyo till Stockholm.

text: Den 27 juli 2018 skulle hon flyga hem från Tokyo till Stockholm. Inför hemresan skickades det ut ett mail om att det var okej att checka in online. På flygplatsen gick det att checka in och få boardingkort och bagagetag men vid bagageinlämningen blev det stopp. Flygbolaget nekade henne ombordstigning eftersom hon inte hade utnyttjat utresan. Flygbolaget har inte med tillräcklig tydlighet kommunicerat att detta är ett krav för att få använda returresan. Hon har inte ens fått mejl om att hemresan inte var giltig. I de regler man godkänner vid en biljettbokning på flygbolagets bokningssida är det oskäligt svårt att hitta informationen. Texten finns endast skriven på engelska och är insprängd i ett stycke där överskriften inte anger vad som avses. Om man letar så går det att hitta svensk information på hemsidan om dessa regler men det är inget som ställs som krav när man bokar biljetten. Hon blev tvungen att köpa en ny biljett. Den kostade 19 231 kr.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet.

text: Tur- och returbiljetter är billigare än enkelbiljetter. För att resenärer inte ska kunna utnyttja detta måste hela resan utnyttjas. Prissättningen gäller i hela flygbranschen om man köper en tur- och returbiljett. Det finns också beskrivet i de förutsättningar som gäller och som LS godkände vid köpet. Reglerna är tillgängliga på svenska. Om man bryter mot biljettens regler så gäller inte de förutsättningar och det pris som gällde när avtalet ingicks. Detta följer av de transportvillkor som LS godkänt. Då måste mellanskillnaden till en enkel biljett erläggas eller en ny biljett köpas.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Bakgrund

text: LS har bokat en tur- och returbiljett till Tokyo. Hon har inte använt biljetten för utresan. Flygbolaget har med hänvisning till villkoren i transportavtalet nekat henne att få använda den för hemresan. Tvisten gäller om flygbolaget har haft rätt att neka henne att använda biljetten för hemresan.

text: I det transportavtal som gäller för resan ingår av flygbolaget utformade standardvillkor. I dessa villkor, under rubriken 4.5 Kupongordning och användning, sägs bland annat att en biljett består av en eller flera kuponger, att varje kupong gäller endast för en flygsträcka, att biljetten endast är giltig för resor i den ordningsföljd som anges på biljetten och att flygbolaget, i syfte att förhindra att billigare biljettpriser missbrukas, har gjort detta till ett

text: resevillkor. Om resenären inte använder kupongerna i den ordningsföljd som anges på biljetten med i övrigt oförändrade reseuppgifter, kommer flygbolaget enligt transportvillkoren att beräkna biljettpriset på nytt i enlighet med den ändrade resrutten. Resenären måste då betala för den faktiska rutten, beroende på biljettens pris och gällande biljettprisregler. Det nya biljettpriset baseras på det biljettpris som är tillgängligt på den dag resenären begär ändring av rutten. Det framgår också av villkoren att om resenären inte har möjlighet att resa i angiven ordningsföljd på grund av force majeure, sjukdom eller någon annan anledning eller förhinder som resenären inte kan hållas ansvarig för, förblir resterande flygkuponger giltiga att använda i angiven ordningsföljd. Resenären måste informera flygbolaget om de relevanta anledningarna och kunna styrka dem omedelbart.

text: Flygbolaget anför att villkor av detta slag är allmänt förekommande i branschen. Nämnden ifrågasätter inte att det är vanligt med villkor av detta slag. Domstolar i bl.a. Tyskland och Österrike har dock underkänt villkor med liknande lydelse. Nämnden anser därför att det finns anledning att pröva om villkoren i nu berörda avseenden bör jämkas eller lämnas utan avseende.

text: Är villkoret oskäligt?

text: Ett avtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Har villkoret sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vid prövningen av om skäl till jämkning etc. finns ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden konstaterar först att avtalsvillkoret om att biljettens kuponger måste användas i den turordning som anges på biljetten innebär att en flygresenär som likt LS inte använder kupongen för utresan till Tokyo förlorar rätten att använda kupongen för hemresan från Tokyo. Effekten av det blir i ekonomiskt avseende betydande för resenären. I LS:s fall har hon fått en tillkommande kostnad som uppgått till ett högt belopp. Avtalsvillkoret får därför anses vara av stor betydelse för LS. Det får därför – särskilt med tanke på att LS i avtalsförhållandet med flygbolaget får anses inta en underlägsen ställning – krävas att flygbolaget innan transportavtalet ingås särskilt uppmärksammar henne på att underlåtenheten att utnyttja kupongen för utresan kan få betydande negativa ekonomiska konsekvenser för henne.

text: Vid bedömningen av om avtalsvillkoret är oskäligt är det också relevant att pröva om dess effekter framstår som överraskande för en resenär. En viss betydelse i det sammanhanget har förstås om flygbolaget gör någon förlust genom att en resenär inte utnyttjar kupongen för utresan. I det sammanhanget kan konstateras att om LS använt biljetten för utresan och hemresan skulle flygbolaget ha fått en intäkt som uppgick till det av LS erlagda priset för

text: 36 § avtalslagen

text: - Lagen (

text: ) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område.

text: biljetten. Att LS inte var med på utresan har inte inneburit att flygbolaget förlorat någon intäkt som det skulle ha fått om hon följt med på utresan. Det kan däremot inte uteslutas att flygbolaget till följd av avtalsvillkoret om att hon inte fick följa med på hemresan haft möjlighet att sälja ”hennes plats” på i vart fall hemresan till en annan resenär och därmed öka sina intäkter jämfört med om hon varit med på både ut- och hemresan. Mot denna bakgrund framstår villkoret som överraskande för resenärer i allmänhet. Det förstärks också av att den som köper en tjänst normalt inte räknar med att en underlåtenhet att utnyttja en del av tjänsten ska leda till förlust av rätten att utnyttja övriga delar av tjänsten. Den omständigheten att det nu aktuella villkoret får anses ha en för resenären överraskande effekt är ytterligare ett skäl till att det får anses väsentligt att en resenär särskilt uppmärksammas på villkoret innan transportavtalet ingås.

text: LS har i ärendet gjort gällande att hon inte fått någon särskild information om att hon inte kunde få utnyttja biljetten för hemresan om hon inte använde biljetten för utresan. Det har i ärendet inte visats att hon fått någon sådan särskild information. Att villkoret finns med i flygbolagets standardavtalsvillkor innebär inte att LS särskilt uppmärksammats på den för henne negativa effekten av att inte använda kupongen för utresan. Nämnden konstaterar att förekomsten av villkoret inte heller – såvitt framkommit i ärendet – getts någon framträdande roll i flygbolagets marknadsföring.

text: Mot bakgrund av vad som nu nämnts anser nämnden att villkoret om förlust av rätten att använda kupongen för hemresan framstår som oskäligt i LS:s fall och att det villkoret därför ska lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . LS har därmed haft rätt att utan extra kostnad få företa resan från Tokyo till Arlanda. Flygbolaget är därför skyldigt att ersätta LS för de merkostnader hon drabbats av då hon tvingats köpa en ny biljett. LS:s krav ska därför godtas.

text: Skiljaktig mening

text: Två av nämndens ledamöter var skiljaktiga och anförde följande.

text: Avtalslagens

text: 36 §

text: ska tillämpas restriktivt. Avtalsvillkoret har funnits tillgängligt för den resenär som vill ta del av detta. Förutsättningarna i ärendet är inte sådana att avtalsvillkoret kan jämkas. Någon annan grund för att flygbolaget ska anses skyldigt att ersätta LS för biljettkostnaden kan inte heller anses föreligga.


title: PostNords villkor om att ersättning för rekommenderad brevförsändelse som försvunnit inte lämnas om innehållet i brevet överstiger ett visst marknadsvärde har inte ansetts oskäligt enligt 36 § avtalslagen.

text: GRM begärde ersättning med 7 000 kr från PostNord.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav GRM följande. I februari 2018 skickade han ett rekommenderat brev till Riksbanken med 7 000 kr i sedlar. I maj 2018 upptäckte han att brevet kommit bort. Han anser att PostNord ska ersätta honom för hela hans förlust.

text: PostNord motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav PostNord följande. GRM skickade ett inrikes rekommenderat brev (Rek). Brevet kom dock inte fram till mottagaren och efter reklamationstidens utgång ansågs brevet förlorat. Med tjänsten Rek är ett innehåll upp till 5 000 kr i betalningsmedel tillåtet, vilket framgår av punkten 1.1 i villkoren. Av punkten 4 framgår att om innehållet är betalningsmedel och marknadsvärdet överstiger 5 000 kr betalas ingen ersättning.

text: Förlust av brev, skada på brev eller försening av brev ger enligt

text: postlagen

text: avsändaren rätt till ersättning från postbefordringsföretaget bara om det har avtalas mellan företaget och avsändaren,

text: 2 kap. 7 § postlagen (2010:1045)

text: Postlagen

text: trädde i kraft 1 september 2010 samtidigt som den tidigare

text: postlagen (1993:1684)

text: upphörde att gälla. Nuvarande

text: 2 kap. 7 § postlagen

text: motsvarar, med viss redaktionell ändring,

text: 6 §

text: i den tidigare

text: postlagen

text: , se

text: prop. 2009/10:216 s. 91

text: I lagförarbetena till 6 § i 1993 års postlag utvecklas motiven till bestämmelsen om ett postbefordringsföretags ansvarig mot den som har anlitat företaget för befordran, se

text: prop. 1993/94:38 s. 98

text: f. och s. 153. Bestämmelsen gäller endast inrikes befordran. Innan paragrafen infördes reglerades de högsta ersättningsbeloppen i en kungörelse men när Postverket skulle bolagiseras ansåg lagstiftaren att ersättningsnivåerna i stället skulle regleras genom avtal. Emellertid noterades det att om avtalsvillkor saknades hos ett företag eller om villkoren var starkt ofördelaktiga för kunden, fanns det anledning att i

text: postlagen

text: ta in vissa regler om postbefordringsföretags ansvarig i förhållande till avsändaren/kunden. Regeringen ansåg att

text: postlagens

text: ansvarighetsregler i fråga om brev borde knyta an till vad som då gällde för Postverkets ansvar. Principen var sådan att postbefordringsföretaget inte hade något ansvar, om inte ett avtal om ansvarighet hade träffats mellan företaget och kunden. Man förutsatte att det i stor utsträckning skulle förekomma standardavtal som innebar att ersättning betalas vid vissa typer av brevförsändelser, vilket skulle motsvara försändelser som Postverket då lämnade ersättning för.

text: Av PostNords villkor (punkten 4) följer att ersättning inte ges om innehållet i det rekommenderade brevet överstiger ett marknadsvärde om 10 000 kr eller om brevet innehåller mer än 5 000 kr i betalningsmedel. Detta avtalsvillkor framgår även av den kvittens konsumenten tar emot i samband med att brevet lämnas in till ett postombud.

text: Nämnden har i ärendet att ta ställning till om avtalsvillkoret mellan parterna är skäligt eller inte.

text: Avtalsvillkor kan jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet (

text: 36 § avtalslagen

text: ). Ledning för vad som kan anses utgöra oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden kan hämtas bl.a. i EG-direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal och den vägledande s.k. Grå listan. Vid bedömningen av vad som är ett oskäligt avtalsvillkor i ett konsumentförhållande kan en jämförelse göras med vad som skulle ha gällt mellan parterna om avtalsvillkoret inte hade funnits.

text: Nämnden konstaterar att det enligt gällande lagstiftning om postbefordran råder avtalsfrihet mellan parterna i fråga om ansvaret för brev som lämnas till postbefordran. För det fall det inte har ingåtts något avtal om ersättning mellan parterna har avsändaren inte rätt till ersättning om försändelsen kommer bort. I det aktuella fallet har parterna avtalat om att ersättning ges under förutsättning att innehållet i brevet inte överstiger vissa angivna beloppsbegränsningar. Avtalsvillkoret kan enligt nämndens mening inte anses vara oskäligt.

text: GRM har skickat ett brev som innehöll betalningsmedel på mer än 5 000 kr. Vid dessa förhållanden har han enligt gällande villkor inte rätt till ersättning. Hans krav om ersättning ska därför avslås.

text: 1 Rådets direktiv

text: av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal


title: En konsument blev utsatt för ett bedrägeri genom att han, på uppmaning av en bedragare, använde sitt Mobila BankID utfärdat av S-banken och möjliggjorde för bedragaren att beställa ett nytt Mobilt BankID från S-banken och föra över pengar från konsumentens konto i D-banken. Trots att en annan bank hade utfärdat det Mobila BankID som användes för att göra den obehöriga transaktionen är det villkoren mellan konsumenten och D-banken som gäller vid bedömningen av om konsumenten har agerat oaktsamt enligt reglerna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen.

text: QZ begärde ersättning med 94 000 kr för obehöriga transaktioner.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav QZ följande. Den 8 maj 2018 blev han uppringd av en person som utgav sig för att vara från polisen. Personen sökte egentligen hans fru och eftersom hon inte var hemma ombads QZ att identifiera sig med sitt Mobila BankID för att personen skulle kunna skicka några dokument till frun rörande hennes företag. När personen ringde igen lite senare var frun fortfarande inte var hemma och personen ville boka en tid med henne till veckan därpå. Personen bad QZ att legitimera sig med BankID, vilket han gjorde. Efter samtalet kontrollerade QZ sina bankkonton och upptäckte att bedragarna hade skapat ett nytt Mobilt BankID och överfört 94 000 kr från QZ:s konto i D-banken.

text: D-banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav D-banken följande.

text: Av BankID-loggen framgår att QZ identifierade sig två gånger gentemot S-banken och att det namn som syntes i BankID-appen vid identifieringen var ”S-banken”. Genom detta möjliggjorde QZ för bedragaren att beställa ett nytt Mobilt BankID från S-banken. Med det nya Mobila BankID:t identifierade sig bedragaren mot D-banken och förde med hjälp av Swish över 94 000 kr från QZ:s konto i D-banken.

text: Vid bedömningen av om kunden varit grov oaktsam eller särskilt klandervärd i sin hantering av betalningsinstrumentet vid obehöriga transaktioner, saknar det enligt bankens uppfattning betydelse vilken bank som utfärdat det Mobila BankID som används. Av villkoren för Mobilt BankID framgår att Mobilt BankID är att betrakta som en värdehandling och ska förvaras och hanteras på ett betryggande sätt. Innehavaren är skyldig att följa de villkor som följer med avtalet om Mobilt BankID, exempelvis att inte avslöja koden för annan.

text: QZ har dels brustit i att skydda sitt BankID, dels agerat på ett likgiltigt sätt. Banken anser därför att skulle vara stötande om banken skulle stå för beloppet. QZ har agerat särskilt klandervärt i betaltjänstlagens mening och får bära ansvaret för de reklamerade transaktionerna. I vart fall har han genom sitt beteende inte hanterat sitt BankID och dess kod enligt villkoren och lagen och ska därför anses ha agerat grovt oaktsamt och ska därför svara för 12 000 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Betaltjänstlagen

text: Från och med den 1 maj 2018 finns bestämmelser om obehöriga transaktioner i lagen (

text: ) om betaltjänster (betaltjänstlagen). Lagen gäller för avtal som har ingåtts från och med den 1 maj 2018. De villkor för banktjänsterna som var tillämpliga vid tiden för de nu aktuella transaktionerna började gälla den 1 maj 2018. Avtalet om banktjänster ska därför anses ha ingåtts det datumet. Reglerna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen är därmed tillämpliga.

text: En betaltjänstanvändare är skyldig att skydda de personliga behörighetsfunktioner som är knutna till betalningsinstrumentet och vid vetskap om att betalningsinstrumentet kommit bort eller obehörigen använts snarast anmäla detta till betaltjänstleverantören och i övrigt följa de villkor som enligt avtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet (5 kap. 6 §). Om obehöriga transaktioner från en kontohavares konto har kunnat genomföras till följd av att en skyldighet enligt 5 kap. 6 § åsidosatts genom grov oaktsamhet, ansvarar kontohavaren för hela beloppet. Är kontohavaren konsument är ansvaret begränsat till högst 12 000 kr. Har kontohavaren handlat särskilt klandervärt, ansvarar hen dock för hela beloppet (5 a kap. 3 §).

text: Reglerna i 5 a kap. 3 § om kontohavarens ansvar vid grov oaktsamhet och särskilt klandervärt handlande motsvarar de numera upphävda reglerna i 6 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Enligt förarbetena till den lagen tar bestämmelserna om grov oaktsamhet sikte på situationer då kontohavaren har varit obetänksam på ett sätt som inte kan ursäktas. Vid bedömningen ska särskild hänsyn tas till arten av de personliga säkerhetsanordningar som hör till betalningsinstrumentet och till de omständigheter under vilka det förlorades, stals eller missbrukades. En samlad bedömning får göras utifrån den miljö eller situation kontohavaren befunnit sig i samt hens möjligheter att skydda sig mot en obehörig transaktion. Det måste också tas hänsyn till om kontohavaren är en konsument. Personliga omständigheter kan ha betydelse för bedömningen, t.ex. kontohavarens ålder (se

text: prop. 2009/10:122 s. 17

text: och

text: f.).

text: Om kontohavaren varit grovt oaktsam, ska ställning tas till om hen kan anses ha handlat särskilt klandervärt. Enligt nämnda förarbeten kan så vara fallet om kontohavaren har agerat så klandervärt i förhållande till betaltjänstleverantören att det skulle vara stötande att denne behöver stå för någon del av den obehöriga transaktionen. Det ska närmast röra sig om fall där kontohavaren genom sitt handlande får anses ha varit likgiltig till risken för obehöriga transaktioner. Som exempel nämns att kontohavaren – trots villkoren – lämnar kontokort lättillgängligt och obevakat under en lång tid på en badstrand med mycket folk, i ett omklädningsrum eller i en garderob på en restaurang, eller att kontohavaren lämnar ifrån sig kortet på en nattklubb för löpande debiteringar under en lång tid (se

text: prop. 2009/10:122 s. 29

text: Avtalsvillkoren

text: På uppmaning av bedragaren använde QZ sitt Mobila BankID utfärdat av S-banken och möjliggjorde för bedragaren att beställa ett nytt Mobilt BankID från S-banken. Med användning av det nya Mobila BankID:t identifierade sig bedragaren mot D-banken och swishade över pengar från QZ:s konto i banken. Nämnden konstaterar att det, oavsett vilken bank som har utfärdat säkerhetslösningen, är villkoren mellan QZ och D-banken som gäller vid bedömningen av om QZ har agerat oaktsamt.

text: Av D-bankens generella villkor framgår att ett betalningsinstrument är ett personligt instrument eller personlig rutin som enligt avtal används för att initiera en betalningsorder, t.ex. kontokort, internetbanken, Swish, BankID, Mobilt BankID eller säkerhetsdosa. Till ett betalningsinstrument kan vara kopplat personliga behörighetsfunktioner, t.ex. personlig kod. Ett Mobilt BankID är ett elektroniskt identitetskort på en mobil enhet bestående av en BankID säkerhetsapp och ett elektroniskt certifikat utfärdat av banken eller av annan behörig utfärdare. Vidare framgår det att kunden ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda sig mot att betalningsinstrumentet och de personliga behörighetsfunktionerna används obehörigt. Betalningsinstrumentet och de personliga behörighetsfunktionerna ska hanteras på samma sätt som kontanter och andra värdehandlingar och ska förvaras på ett betryggande sätt så att någon annan inte får tillfälle att använda dem. Villkoren ansluter i övrigt till reglerna om obehöriga transaktioner i lagen om betaltjänster.

text: Nämndens bedömning

text: Nämnden konstaterar att QZ blev uppringd av en okänd person som sa att han ringde från polisen. Mannen sökte emellertid inte QZ, utan dennes hustru. Det fanns således inte något skäl för QZ att identifiera sig mot polisen, eftersom det var hustrun som söktes. Nämnden konstaterar också att det inte fanns något påstått pågående bedrägeri som QZ behövde skynda sig att avbryta eller att QZ i övrigt befann sig i en så pressad situation att det skulle kunna ursäkta hans agerande. Även om bedragaren ringde från ett ”spoofat” nummer och QZ försökte motringa till polisen, anser nämnden att QZ borde ha uppmärksammat att han signerade eller legitimerade sig mot S-banken och inte mot polisen. QZ har alltså, i strid med D-bankens villkor, inte skyddat sig mot att det Mobila BankID:t använts obehörigt. Detta ledde till att bedragaren kunde ladda ner ett nytt Mobilt BankID hos S-banken, som i sin tur användes för att göra swishbetalningen om 94 000 kr från QZ:s konto i D-banken.

text: Några omständigheter som skulle kunna ursäkta agerandet har inte framkommit. Nämnden anser vid en sammantagen bedömning av omständigheterna att QZ:s agerande har varit särskilt klandervärt. Hans krav ska därför avslås.


title: Avtal om fiberanslutning med 24 månaders leveranstid har inte ansetts oskäligt enligt 36 § avtalslagen. I ärendet där företaget bevisat att det utfört en avsevärd del av det avtalade arbetet har konsumenten inte rätt att avbeställa tjästen utan att betala ersättning för utfört arbete (I). I ärendet där företaget inte påstått att det utfört något arbete eller lidit någon övrig förlust i anledning av avbeställningen, har företaget dock inte rätt till sådan ersättning (II).

text: (I) och 2019-00735 (II)

text: I

text: JL begärde att få frånträda avtalet om fiberanslutning utan kostnad för honom.

text: Han ingick avtal om fiberanslutning med företaget IO den 9 februari 2016. Avtalat slutdatum för installationen var den 9 februari 2018 och priset för tjänsten var 16 890 kr. Av avtalsvillkoren framgick att beställaren hade rätt att frånträda avtalet om inte installationen var klar och fullt funktionell inom 24 månader från det att beställningen gjordes. Eftersom han fortfarande inte fått fiber installerat meddelade han IO skriftligen den 31 januari att han ville häva avtalet på grund av avtalsbrott från företagets sida. Efter tre månader utan något besked fick han till svar att om han ville häva avtalet skulle det kosta honom 6 900 kr och efter ytterligare några veckor kom en faktura på 16 890 kr eftersom IO ansåg att fiberanslutningen var färdig. Det är oskäligt att binda upp en konsument i 24 månader utan möjlighet för denna att frånträda avtalet kostnadsfritt.

text: IO motsätter sig kravet.

text: När JL i januari 2018 meddelade att han ville avbeställa (annullera) tjänsten var merparten av arbetet med fiberinstallationen genomfört för hela området och det enda som återstod var en sammankoppling av områdesnätet med befintligt nät. Med anledning av osedvanligt hög arbetsbelastning hos IO:s kundtjänst under våren 2018 nådde inte JL:s meddelande om hävning fram till leveransavdelningen, vilket fick till följd att leveransen fullgjordes innan avbeställningen uppmärksammades. IO har mot denna bakgrund också avstått från att kräva JL på full betalning. JL är dock skyldig att betala den avtalade annulleringsavgiften på 6 900 kr eftersom tjänsten avbeställdes innan den var fullgjord.

text: Fiberutbyggnad är en oerhört omfattande process bestående av flera olika moment. Först krävs visst förberedande arbete och att ett tillräckligt antal beställningar har uppnåtts i aktuellt projekt. Därefter kommer inhämtande av nödvändiga tillstånd från olika myndigheter, tecknande av avtal med markägare, planerings- och projekteringsarbete m.m. Därtill kommer flera yttre faktorer som påverkar arbetets fortskridande, såsom klimatförhållanden (t.ex. tjäle), handläggningstider hos myndigheter etc. Med beaktande av tjänstens art och omfattning är en leveranstid om 24 månader rimlig, en uppfattning som delas av Konsumentverket. Den aktuella leveransen skedde efter 28 månader men detta medför inte att företaget förlorar rätten till annulleringsersättning. En försening medför inte rätt att frånträda avtalet utan kostnad. Det

text: mesta av arbetet på JL:s fastighet var genomfört och det har inte funnits någon befogad anledning för honom att tro att leverans av fiber inte skulle ske.

text: Leveransen har dröjt pga. av omständigheter som legat utanför IO:s kontroll. Om nämnden ändå skulle finna att dröjsmål föreligger är det i vart fall inte ett väsentligt sådant och grund för hävning föreligger därmed inte. Om nämnden ändå skulle komma fram till att grund för hävning föreligger har JL enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: endast rätt att häva avtalet beträffande den återstående delen eftersom mer än en obetydlig del av tjänsten har utförts, och IO har rätt till ersättning för arbete som utförts fram till hävningen av avtalet. Eftersom merparten av arbetet hade utförts vid tillfället för avbeställningen, är dt uppenbart att IO haft kostnader i detta fall. Schablonbeloppet 6 900 kr är en skälig ersättning till följd av hävningen.

text: Avtalsvillkoren

text: Av de avtalsvillkor som gällde för JL:s beställning framgår att IO åtagit sig att leverera fiberanslutningen senast 24 månader från mottagen beställning (punkt 2.b). Den överenskomna leveranstiden förutsätter dock bl.a. att installations- och anslutningsarbetena inte stöter på hinder som inte skäligen kunnat förutses av IO (punkt 8.a.). Vidare är IO befriat från att fullgöra åtagande enligt avtalet om sådant utförande hindras eller oskäligt betungas till följd av force majeure eller övriga omständigheter som företaget inte råder över såsom t.ex. myndighetsbeslut, grävtillstånd eller fornlämning (punkt 8.f.).

text: Av avtalsvillkoren framgår också att IO, om konsumenten annullerar beställningen, har rätt att fakturera en fast avgift om 4 900 kr om annulleringen görs före besked om fiberutbyggnad och 6 900 kr om annulleringen görs efter besked om fiberutbyggnad (punkt 3.i).

text: Är 24 månader en oskäligt lång leveranstid för fiberanslutning?

text: Tiden för arbetets utförande är i princip dispositiv, vilket innebär att parterna fritt får avtala om inom vilken tid uppdraget ska vara slutfört.

text: Avtalsvillkor får dock jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet (

text: 36 § avtalslagen

text: Ledning för vad som kan anses utgöra oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden kan hämtas bl.a. i EG-direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal och den vägledande s.k. Grå listan. Av p. 1 c) i Grå listan framgår att avtalsvillkor vars konsekvens är att göra avtal bindande för konsumenten medan näringsidkarens prestationer är underkastade villkor vars uppfyllande endast beror på dennes vilja kan anses oskäliga.

text: 1 Rådets direktiv

text: av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal.

text: Vid bedömningen av vad som är ett oskäligt avtalsvillkor i ett konsumentförhållande kan en jämförelse göras med vad som skulle ha gällt mellan parterna om avtalsvillkoret inte hade funnits. Om näringsidkare och konsument inte har träffat avtal om tid för uppdragets utförande, ska uppdraget vara avslutat inom den tid som är skälig med hänsyn särskilt till vad som är normalt för en tjänst av samma art och omfattning (

text: 24 § konsumenttjänstlagen

text: ). Vad som utgör skälig tid får bedömas med hänsyn till tjänstens art och omfattning, orsaken till tidsåtgången i förhållande till vad som är normalt, de olägenheter som en tidsåtgång utöver det normala innebär för konsumenten och liknande omständigheter i det enskilda fallet. Omständigheter som bör kunna beaktas är framför allt sådana som näringsidkaren inte själv kan styra över, t.ex. ogynnsamma väderförhållanden och allmän brist på arbetskraft eller material. Saker som är inom näringsidkarens kontroll, såsom brist på arbetskraft inom företaget eller leveransförseningar från underleverantörer, godtas normalt inte som skälig tid.

text: Nämnden har i tidigare avgöranden angående fiberinstallation prövat frågan om det är oskäligt med en leveranstid på 24 månader och att konsumenten åläggs en avgift om hen säger upp avtalet i förtid, och har då kommit fram till olika slutsatser i olika ärenden. Konsumentverket har i sin vägledning angående fiberanslutning till villa anfört att leveranstidpunkten bör infalla ”som mest 24 månader från avtalets ingående” och att konsumenten under leveranstiden har rätt till avbeställning, men då ska ersätta företagets kostnader.

text: IO har anfört att fiberutbyggnad är en oerhört omfattande process bestående av flera olika moment med förberedande arbete, inhämtande av nödvändiga tillstånd från olika myndigheter, tecknande av avtal med markägare samt planerings- och projekteringsarbete m.m. Därtill kommer yttre faktorer såsom klimatförhållanden. Nämnden ser ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter som IO framfört. Nämnden anser därför, med hänsyn till komplexiteten och de många moment som måste vara uppfyllda, att det inte är oskäligt med en leveranstid på 24 månader för konsumenten vid beställning av fiberutbyggnad.

text: Har IO varit i dröjsmål?

text: Dröjsmål på näringsidkarens sida föreligger enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: om uppdraget, utan att det beror på något förhållande på konsumentens sida, inte har avslutats inom den tid som avtalats (

text: 24 § första stycket

text: Av ärendet framgår att IO levererade fiber ca 28 månader efter beställningen, i stället för efter avtalade 24 månader. IO har inte påstått att någon force majeure-situation förelegat i det aktuella fallet, utan i stället anfört att förseningen berott på omständigheter utanför företagets kontroll såsom svårigheter att få in nödvändiga avtal från berörda markägare och osedvanligt lång handläggningstid hos Trafikverket. Det är IO som ska bevisa att sådana omständigheter förelegat att företaget varit befriat från skyldigheten att leverera fiber inom den avtalade tiden. Nämnden konstaterar att IO inte har gett in något underlag som bevisar detta. IO har därmed varit i dröjsmål med leveransen av fiber till JL.

text: 2 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 354.

text: Har JL rätt att häva avtalet?

text: 29 § konsumenttjänstlagen

text: ). Rätt att häva kan även föreligga om det finns starka skäl att anta att det kommer att inträffa ett dröjsmål av väsentlig betydelse för konsumenten (29 § andra stycket). Det är konsumenten som ska bevisa att det har funnits omständigheter som har gjort att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom eller henne.

text: Leveransen av den fiberanslutning som JL och IO hade avtalat om blev fördröjd med fyra månader. Nämnden anser i det nu aktuella ärendet att JL inte har bevisat att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom. Han har därför, trots IO:s dröjsmål, inte rätt att häva avtalet.

text: Har JL rätt att avbeställa tjänsten utan kostnad?

text: En konsument har rätt enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: att avbeställa en tjänst innan den har slutförts. Om konsumenten avbeställer tjänsten har näringsidkaren rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan har utförts, för arbete som måste utföras trots avbeställningen, för kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt (

text: 42 §

text: ). Till redan utfört arbete räknas inte bara den faktiska tjänsten utan även projekterings-, planerings- och andra förberedelsearbeten.

text: Näringsidkaren får förbehålla sig en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning, om den är skälig med hänsyn till vad som vid avbeställning normalt kan antas tillkomma en näringsidkare (43 §). Vad som ska anses vara skäligt kan i de enskilda fallen variera t.ex. utifrån hur stor del av tjänsten som är utförd.

text: IO har anfört att arbetet hade kommit mycket långt vid tidpunkten för JL:s meddelande om hävning den 31 januari 2018. JL har inte motsatt sig detta och har inte heller uppgett vilka ytterligare åtgärder som IO vidtog hemma hos honom innan han fick sin fiberanslutning i maj 2018. Nämnden förutsätter därför att merparten av arbetet var klart. Det är därmed uppenbart att IO hade haft en del kostnader vid den aktuella tidpunkten.

text: Nämnden anser att ett schablonbelopp på 6 900 kr är skäligt. JL:s krav ska därför avslås.

text: II

text: PW begär att få häva avtalet.

text: Han beställde fiberanslutning den 29 augusti 2016. Priset var 19 900 kr och installationen skulle enligt avtalet vara klar senast den 29 augusti 2018. När han i oktober 2018 fortfarande inte hade fått sin fiber frågade han IO om det fanns möjlighet att makulera avtalet eftersom

text: 3 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 511. Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 512.

text: arbetet tagit alldeles för lång tid. IO svarade honom att tidsförskjutningen låg utanför företagets kontroll och att han skulle få betala 6 900 kr om han ville lämna avtalet.

text: IO motsätter sig kravet.

text: IO har som ambition att leverera fiberanslutning inom 24 månader från mottagen beställning. I enlighet med vad som framgår av de allmänna villkoren för parternas avtal förutsätter dock överenskommen leveranstid att fiberutbyggnaden inte stöter på hinder som inte skäligen kunde förutses av IO. I förevarande fall har leveransen av fiberanslutningen försenats med anledning av omständigheter utanför IO:s kontroll, vilket innebär att leveranstiden har förlängts. Anmälaren har således inte rätt att frånträda sin beställning utan att erlägga avtalad annulleringsersättning om 6 900 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Avtalsvillkoren

text: Enligt de avtalsvillkor som gällde för PW:s beställning i augusti 2016 har IO åtagit sig att leverera fiberanslutningen senast 24 månader från mottagen beställning. Den överenskomna leveranstiden förutsätter dock bl.a. att installations- och anslutningsarbetena inte stöter på hinder som inte skäligen kunnat förutses av IO. Vidare är IO befriat från att fullgöra åtagande enligt avtalet om sådant utförande hindras eller oskäligt betungas till följd av force majeure eller övriga omständigheter som företaget inte råder över. IO har rätt att fakturera en fast avgift på 6 900 kr om konsumenten annullerar beställningen efter besked om fiberutbyggnad.

text: Har PW rätt att häva avtalet?

text: konsumenttjänstlagen

text: 24 § första stycket

text: Av ärendet framgår att IO inte levererat någon fiberanslutning till PW senast 24 månader efter beställningsdatum. IO har inte påstått att någon force majeure-situation förelegat i det aktuella fallet. IO har istället anfört att förseningen berott på omständigheter utanför företagets kontroll utan att närmare redogöra för vilka dessa varit eller på vilket sätt de hindrat företaget från att fullgöra sin del av avtalet. Det är IO som ska bevisa att sådana omständigheter förelegat att företaget varit befriat från skyldigheten att leverera fiber inom den avtalade tiden. Nämnden konstaterar att IO inte har gett in något underlag som bevisar detta. IO har därmed varit i dröjsmål med leveransen av fiber till PW.

text: Vid dröjsmål på näringsidkarens sida har konsumenten rätt att häva avtalet, om dröjsmålet är av väsentlig betydelse för konsumenten (25 och 29 §). Det är konsumenten som ska bevisa att det har funnits omständigheter som har gjort att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom eller henne. Nämnden anser i det nu aktuella ärendet att PW inte har bevisat detta. Han har därför inte rätt att häva avtalet.

text: Har PW rätt att avbeställa tjänsten utan kostnad?

text: En konsument har rätt enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: 42 §

text: ). Det är näringsidkaren som måste bevisa vilken förlust han har lidit genom att tjänsten avbeställts. Till redan utfört arbete räknas inte bara den faktiska tjänsten utan även projekterings-, planerings- och andra förberedelsearbeten. Näringsidkaren får förbehålla sig en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning, om den är skälig med hänsyn till vad som vid avbeställning normalt kan antas tillkomma en näringsidkare (

text: 43 §

text: IO har i avtalet förbehållit sig beloppet 6 900 kr vid en eventuell avbeställning. Nämnden konstaterar, som påpekats ovan, att IO inte har redogjort för vilka omständigheter som har hindrat företaget från att fullgöra sin del av avtalet. IO har inte heller bevisat att företaget utfört något arbete som berättigar det till den avtalade avbeställningsavgiften på 6 900 kr eller att företaget lidit någon övrig förlust genom att PW avbeställt fiberdragningen. Nämnden anser därför att PW har rätt att frånträda avtalet utan kostnad.

text: Skiljaktig mening

text: Nämndens ordförande var skiljaktig och anförde följande. Enligt majoriteten har IO inte bevisat att företaget utfört något arbete som berättigar det till den avtalade avbeställningsavgiften eller att företaget lidit någon övrig förlust genom att PW avbeställt fiberdragningen och att PW därför har rätt att frånträda avtalet utan kostnad. Enligt min bedömning är det dock uppenbart att företaget måste ha haft vissa administrations- och planeringskostnader som blivit onyttiga genom PW:s avbeställning. Kostnaderna kan enligt min mening uppskattas till skäliga ansedda 500 kr, varför IO bör rekommenderas att inte ta ut högre avbeställningsavgift än detta belopp. I övrigt är jag ense med majoriteten.

text: Prop. 1984/85:110 s. 313

text: . Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 511. 7 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 512.


title: Ett avtal om larmtjänst med tillhörande brandvarnare har bedömts som ett avtal om tjänst och ångerrättsfristen var därför 14 dagar från den dag då avtalet ingicks (2 kap. 10 och 12 § distansavtalslagen).

text: JO begärde att utan kostnad få frånträda ett avtal om brandvarnare kopplad till larmtjänst.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav JO följande. I juli 2018 blev han kontaktad av företaget FN, som ville sälja en brandvarnare kopplad till räddningstjänsten. Han beställde dock inte tjänsten och har inte heller använt den. Den 12 augusti klagade han till företaget och begärde att det skulle sluta skicka fakturor.

text: Företaget FN motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav FN följande. Den 7 juni 2018 genomfördes ett samtal med JO. I samtalet uppgav JO att han ville ha förlängd ångerrätt/öppet köp och de kom därför överens om att beställningen skulle läggas till den 19 juli så att JO skulle ha ångerrätt till den 2 augusti. Den 19 juli registrerades ordern och ett välkomstbrev postades till honom. Den 24 juli ringde företaget upp honom för att kontrollera att han mottagit brevet, vilket han hade men inte hunnit läsa igenom ännu. Den 3 augusti skickade företaget brandlarmet till JO. Först den 14 augusti tog JO kontakt med företaget och påtalade att han ville ångra köpet för att senare hävda att han inte hade ingått något avtal med företaget.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Inledningsvis har nämnden att ta ställning till om JO har ingått ett avtal med FN. För att ett avtal ska anses ha träffats mellan parterna måste JO ha accepterat ett anbud som FN har lämnat. Nämnden har tagit del av inspelningen av det telefonsamtal som förekommit mellan JO och företagets säljare. Nämnden konstaterar att det framgår att JO under samtalet har accepterat det anbud som säljaren lämnat. Ett avtal mellan parterna har därmed träffats.

text: Nämnden övergår därefter till att pröva om det finns någon grund som gör att JO inte ska vara bunden av avtalet.

text: Avtalet har ingåtts per telefon och

text: distansavtalslagen

text: är därför tillämplig. Ett avtal som omfattas av

text: distansavtalslagen

text: kan under vissa förutsättningar ångras av konsumenten.

text: Konsumenten har rätt att frånträda ett avtal om en tjänst 14 dagar från den dag avtalet ingicks. Vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse (exempelvis hyra eller leasing) av en vara börjar ångerfristen däremot löpa den dag då konsumenten fick varan i sin besittning (se 2 kap. 10 och 12 §). Avgörande för beräknandet av ångerfristen blir därför om avtalet ska betraktas som ett tjänsteavtal eller som ett köpe- eller upplåtelseavtal. Frågan som uppstår är hur man ska bedöma ångerfristen för avtal som omfattar både en tjänst och en vara.

text: Lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler

text: Vid prövning av om ett avtal ska anses vara ett köpe- eller upplåtelseavtal eller tjänsteavtal bör man inledningsvis ta ställning till om avtalet ska ses som ett enhetligt avtal eller om det rör flera separata avtal. För det fall det är fråga om flera avtal löper separata ångerfrister för varje avtal. I vissa fall kan det röra sig om s.k. anknytande avtal men i dessa fall är det tillräckligt om konsumenten ångrar huvudavtalet. Om avtalet i stället bedöms som ett enda avtal löper en gemensam ångerfrist. Om ett enhetligt pris används talar det ofta för att avtalet ska betraktas som ett enhetligt avtal. Generellt ska även en viss försiktighet iakttas vid en uppdelning. (Se Kuttenkeuler, Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. En kommentar, Zeteo, vid 2 kap. 1 § och 12 §.)

text: I EU-kommissionens vägledning till konsumenträttighetsdirektivet tas frågan upp om s.k. blandavtal varvid det konstateras att många avtal har inslag av både varor och tjänster. I definitionen till artikel 2.5 är kriteriet för att klassificeras som ett köpeavtal en överföring av äganderätten till varan. Om det huvudsakliga ändamålet med avtalet är att äganderätten ska överföras, även om avtalet omfattar även tjänster såsom installation, ska det betraktas som ett köpeavtal. Detta gäller oavsett det relativa värdet av varorna och tjänsterna. Exempel som räknas upp i vägledningen är inköp av en ny mobiltelefon kombinerat med tecknandet av ett abonnemang för telefoni och tillgång till internet. Om dock överföringen av äganderätten till särskilda varor inte är det huvudsakliga ändamålet för det blandade avtalet bör avtalet inte betraktas som ett köpeavtal. I direktivet anges även att avtal om reparation, renovering eller uppförande av en tillbyggnad ska anses vara tjänsteavtal. Ytterligare exempel på tjänsteavtal är utbildningskurser som omfattar leverans av en kursbok. Om kursboken har en särskilt framträdande roll och den har ett betydande relativt värde jämfört med totalpriset kan avtalet dock komma att betraktas som ett köpeavtal. I huvudsak bör varje blandat avtal klassificeras på grundval av sitt verkliga huvudsakliga ändamål.

text: I svensk rätt har Högsta domstolen i rättsfallet

text: NJA 2001 s. 138

text: tagit ställning till klassificeringen av ett avtalsförhållande som omfattade både köp av en vara och utförande av en tjänst, ett s.k. blandat avtal. I det fallet hade en näringsidkare sålt och installerat en värmepanna hos en privatperson. Högsta domstolen framhöll att hänsyn borde tas framförallt till värdet på varan och tjänsten, samt om särskild fackkunskap, skicklighet eller utrustning krävdes och om varan efter installation lätt kunde demonteras. Enligt Högsta domstolen skulle avtalet betraktas som köp av en vara.

text: Bedömningen i detta fall

text: I det aktuella fallet tillhandahåller FN en brandvarnare till konsumenten. Om brandvarnaren indikerar rökutveckling skickas ett SMS till konsumentens mobiltelefonnummer och till en brandcentral. Av villkoren för avtalet framgår att brandvarnaren tillhandahålls av företaget och för det fall den inte återlämnas vid avtalets utgång kan konsumenten debiteras maximalt 995 kr. Konsumenten får därför genom avtalet en viss nyttjanderätt till brandlarmet. Av utredningen i ärendet framgår att avtalet löper med en bindningstid om 24 månader till en kostnad om 272 kr/månad. Det framgår av utredningen i ärendet att brandvarnaren skickas ut till konsumenten på sådant sätt att ångerfristen, om den räknas från avtalets ingående, kan antas ha passerat när brandvarnaren kommer i konsumentens besittning. Det är därför av

text: avgörande betydelse för konsumenten om avtalet i dessa fall ska betraktas som upplåtelse av vara eller om avtalet ska anses vara ett tjänsteavtal.

text: Nämnden konstaterar att äganderätten till brandvarnaren inte övergår till konsumenten, men konsumenten har som nämnts en viss nyttjanderätt till den. Konsumenten ges även möjlighet att köpa brandvarnaren i framtiden. Brandvarnaren är visserligen en förutsättning för att tjänsten ska kunna nyttjas men den kan enligt nämndens mening inte anses vara det huvudsakliga ändamålet med avtalet. Det huvudsakliga ändamålet med avtalet är i stället att konsumenten vid en rökutveckling ska få ett SMS och att larm ska gå till en brandcentral. Brandvarnaren kan inte anses ha ett betydande värde jämfört med totalpriset för tjänsten. Konsumenten betalar inte heller en särskild hyra för brandvarnaren.

text: Avtalet ska därför enligt nämnden anses utgöra ett tjänsteavtal. Vid sådant förhållande ska ångerrätten räknas från det datum då avtalet ingicks och inte från det att brandvarnaren kom i JO:s besittning. FN har i ärendet anfört att ångerfristen ska räknas från det datum då tjänsten aktiverades, vilket var den 19 juli. Oavsett om ångerfristen ska beräknas från den dag då avtalet ingicks, den 7 juni, eller om den ska räknas från den senare tidpunkt som FN har angett, dvs. den 19 juli, hade fristen löpt ut när JO i augusti tog kontakt med FN. Vid den tidpunkten hade nämligen mer än 14 dagar förflutit. Eftersom JO därför ångrat sig för sent har han inte rätt att ångra avtalet.

text: Någon annan grund för att JO ska ha rätt att frånträda avtalet har inte framkommit. Hans krav ska därför avslås.


title: Avtal om fiberanslutning med 24 månaders leveranstid har inte ansetts oskäligt enligt 36 § avtalslagen. I ärende där företaget bevisat att det utfört en avsevärd del av det avtalade arbetet har konsumenten inte rätt att avbeställa tjänsten utan att betala ersättning för utfört arbete (I). I ärende där företaget inte påstått att det utfört något arbete eller lidit någon övrig förlust i anledning av avbeställningen, har företaget dock inte rätt till sådan ersättning (II).

text: 36 § avtalslagen

text: inte rätt till sådan ersättning (II).

text: Beslut 2019-05-27; 2018-14272 (I) och 2019-00735 (II)

text: I

text: JL begärde att få frånträda avtalet om fiberanslutning utan kostnad för honom.

text: Han ingick avtal om fiberanslutning med företaget IO den 9 februari 2016. Avtalat slutdatum för installationen var den 9 februari 2018 och priset för tjänsten var 16 890 kr. Av avtalsvillkoren framgick att beställaren hade rätt att frånträda avtalet om inte installationen var klar och fullt funktionell inom 24 månader från det att beställningen gjordes. Eftersom han fortfarande inte fått fiber installerat meddelade han IO skriftligen den 31 januari att han ville häva avtalet på grund av avtalsbrott från företagets sida. Efter tre månader utan något besked fick han till svar att om han ville häva avtalet skulle det kosta honom 6 900 kr och efter ytterligare några veckor kom en faktura på 16 890 kr eftersom IO ansåg att fiberanslutningen var färdig. Det är oskäligt att binda upp en konsument i 24 månader utan möjlighet för denna att frånträda avtalet kostnadsfritt.

text: IO motsätter sig kravet.

text: När JL i januari 2018 meddelade att han ville avbeställa (annullera) tjänsten var merparten av arbetet med fiberinstallationen genomfört för hela området och det enda som återstod var en sammankoppling av områdesnätet med befintligt nät. Med anledning av osedvanligt hög arbetsbelastning hos IO:s kundtjänst under våren 2018 nådde inte JL:s meddelande om hävning fram till leveransavdelningen, vilket fick till följd att leveransen fullgjordes innan avbeställningen uppmärksammades. IO har mot denna bakgrund också avstått från att kräva JL på full betalning. JL är dock skyldig att betala den avtalade annulleringsavgiften på 6 900 kr eftersom tjänsten avbeställdes innan den var fullgjord.

text: Fiberutbyggnad är en oerhört omfattande process bestående av flera olika moment. Först krävs visst förberedande arbete och att ett tillräckligt antal beställningar har uppnåtts i aktuellt projekt. Därefter kommer inhämtande av nödvändiga tillstånd från olika myndigheter, tecknande av avtal med markägare, planerings- och projekteringsarbete m.m. Därtill kommer flera yttre faktorer som påverkar arbetets fortskridande, såsom klimatförhållanden (t.ex. tjäle), handläggningstider hos myndigheter etc. Med beaktande av tjänstens art och omfattning är en leveranstid om 24 månader rimlig, en uppfattning som delas av Konsumentverket. Den aktuella leveransen skedde efter 28 månader men detta medför inte att företaget förlorar rätten till annulleringsersättning. En försening medför inte rätt att frånträda avtalet utan kostnad. Det

text: mesta av arbetet på JL:s fastighet var genomfört och det har inte funnits någon befogad anledning för honom att tro att leverans av fiber inte skulle ske.

text: Leveransen har dröjt pga. av omständigheter som legat utanför IO:s kontroll. Om nämnden ändå skulle finna att dröjsmål föreligger är det i vart fall inte ett väsentligt sådant och grund för hävning föreligger därmed inte. Om nämnden ändå skulle komma fram till att grund för hävning föreligger har JL enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: endast rätt att häva avtalet beträffande den återstående delen eftersom mer än en obetydlig del av tjänsten har utförts, och IO har rätt till ersättning för arbete som utförts fram till hävningen av avtalet. Eftersom merparten av arbetet hade utförts vid tillfället för avbeställningen, är dt uppenbart att IO haft kostnader i detta fall. Schablonbeloppet 6 900 kr är en skälig ersättning till följd av hävningen.

text: Avtalsvillkoren

text: Av de avtalsvillkor som gällde för JL:s beställning framgår att IO åtagit sig att leverera fiberanslutningen senast 24 månader från mottagen beställning (punkt 2.b). Den överenskomna leveranstiden förutsätter dock bl.a. att installations- och anslutningsarbetena inte stöter på hinder som inte skäligen kunnat förutses av IO (punkt 8.a.). Vidare är IO befriat från att fullgöra åtagande enligt avtalet om sådant utförande hindras eller oskäligt betungas till följd av force majeure eller övriga omständigheter som företaget inte råder över såsom t.ex. myndighetsbeslut, grävtillstånd eller fornlämning (punkt 8.f.).

text: Av avtalsvillkoren framgår också att IO, om konsumenten annullerar beställningen, har rätt att fakturera en fast avgift om 4 900 kr om annulleringen görs före besked om fiberutbyggnad och 6 900 kr om annulleringen görs efter besked om fiberutbyggnad (punkt 3.i).

text: Är 24 månader en oskäligt lång leveranstid för fiberanslutning?

text: Tiden för arbetets utförande är i princip dispositiv, vilket innebär att parterna fritt får avtala om inom vilken tid uppdraget ska vara slutfört.

text: Avtalsvillkor får dock jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet (

text: 36 § avtalslagen

text: Ledning för vad som kan anses utgöra oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållanden kan hämtas bl.a. i EG-direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal och den vägledande s.k. Grå listan. Av p. 1 c) i Grå listan framgår att avtalsvillkor vars konsekvens är att göra avtal bindande för konsumenten medan näringsidkarens prestationer är underkastade villkor vars uppfyllande endast beror på dennes vilja kan anses oskäliga.

text: 1 Rådets direktiv

text: av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal.

text: Vid bedömningen av vad som är ett oskäligt avtalsvillkor i ett konsumentförhållande kan en jämförelse göras med vad som skulle ha gällt mellan parterna om avtalsvillkoret inte hade funnits. Om näringsidkare och konsument inte har träffat avtal om tid för uppdragets utförande, ska uppdraget vara avslutat inom den tid som är skälig med hänsyn särskilt till vad som är normalt för en tjänst av samma art och omfattning (

text: 24 § konsumenttjänstlagen

text: ). Vad som utgör skälig tid får bedömas med hänsyn till tjänstens art och omfattning, orsaken till tidsåtgången i förhållande till vad som är normalt, de olägenheter som en tidsåtgång utöver det normala innebär för konsumenten och liknande omständigheter i det enskilda fallet. Omständigheter som bör kunna beaktas är framför allt sådana som näringsidkaren inte själv kan styra över, t.ex. ogynnsamma väderförhållanden och allmän brist på arbetskraft eller material. Saker som är inom näringsidkarens kontroll, såsom brist på arbetskraft inom företaget eller leveransförseningar från underleverantörer, godtas normalt inte som skälig tid.

text: Nämnden har i tidigare avgöranden angående fiberinstallation prövat frågan om det är oskäligt med en leveranstid på 24 månader och att konsumenten åläggs en avgift om hen säger upp avtalet i förtid, och har då kommit fram till olika slutsatser i olika ärenden. Konsumentverket har i sin vägledning angående fiberanslutning till villa anfört att leveranstidpunkten bör infalla ”som mest 24 månader från avtalets ingående” och att konsumenten under leveranstiden har rätt till avbeställning, men då ska ersätta företagets kostnader.

text: IO har anfört att fiberutbyggnad är en oerhört omfattande process bestående av flera olika moment med förberedande arbete, inhämtande av nödvändiga tillstånd från olika myndigheter, tecknande av avtal med markägare samt planerings- och projekteringsarbete m.m. Därtill kommer yttre faktorer såsom klimatförhållanden. Nämnden ser ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter som IO framfört. Nämnden anser därför, med hänsyn till komplexiteten och de många moment som måste vara uppfyllda, att det inte är oskäligt med en leveranstid på 24 månader för konsumenten vid beställning av fiberutbyggnad.

text: Har IO varit i dröjsmål?

text: Dröjsmål på näringsidkarens sida föreligger enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: om uppdraget, utan att det beror på något förhållande på konsumentens sida, inte har avslutats inom den tid som avtalats (

text: 24 § första stycket

text: Av ärendet framgår att IO levererade fiber ca 28 månader efter beställningen, i stället för efter avtalade 24 månader. IO har inte påstått att någon force majeure-situation förelegat i det aktuella fallet, utan i stället anfört att förseningen berott på omständigheter utanför företagets kontroll såsom svårigheter att få in nödvändiga avtal från berörda markägare och osedvanligt lång handläggningstid hos Trafikverket. Det är IO som ska bevisa att sådana omständigheter förelegat att företaget varit befriat från skyldigheten att leverera fiber inom den avtalade tiden. Nämnden konstaterar att IO inte har gett in något underlag som bevisar detta. IO har därmed varit i dröjsmål med leveransen av fiber till JL.

text: 2 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 354.

text: Har JL rätt att häva avtalet?

text: 29 § konsumenttjänstlagen

text: ). Rätt att häva kan även föreligga om det finns starka skäl att anta att det kommer att inträffa ett dröjsmål av väsentlig betydelse för konsumenten (29 § andra stycket). Det är konsumenten som ska bevisa att det har funnits omständigheter som har gjort att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom eller henne.

text: Leveransen av den fiberanslutning som JL och IO hade avtalat om blev fördröjd med fyra månader. Nämnden anser i det nu aktuella ärendet att JL inte har bevisat att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom. Han har därför, trots IO:s dröjsmål, inte rätt att häva avtalet.

text: Har JL rätt att avbeställa tjänsten utan kostnad?

text: En konsument har rätt enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: att avbeställa en tjänst innan den har slutförts. Om konsumenten avbeställer tjänsten har näringsidkaren rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan har utförts, för arbete som måste utföras trots avbeställningen, för kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt (

text: 42 §

text: ). Till redan utfört arbete räknas inte bara den faktiska tjänsten utan även projekterings-, planerings- och andra förberedelsearbeten.

text: Näringsidkaren får förbehålla sig en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning, om den är skälig med hänsyn till vad som vid avbeställning normalt kan antas tillkomma en näringsidkare (43 §). Vad som ska anses vara skäligt kan i de enskilda fallen variera t.ex. utifrån hur stor del av tjänsten som är utförd.

text: IO har anfört att arbetet hade kommit mycket långt vid tidpunkten för JL:s meddelande om hävning den 31 januari 2018. JL har inte motsatt sig detta och har inte heller uppgett vilka ytterligare åtgärder som IO vidtog hemma hos honom innan han fick sin fiberanslutning i maj 2018. Nämnden förutsätter därför att merparten av arbetet var klart. Det är därmed uppenbart att IO hade haft en del kostnader vid den aktuella tidpunkten.

text: Nämnden anser att ett schablonbelopp på 6 900 kr är skäligt. JL:s krav ska därför avslås.

text: II

text: PW begär att få häva avtalet.

text: Han beställde fiberanslutning den 29 augusti 2016. Priset var 19 900 kr och installationen skulle enligt avtalet vara klar senast den 29 augusti 2018. När han i oktober 2018 fortfarande inte hade fått sin fiber frågade han IO om det fanns möjlighet att makulera avtalet eftersom

text: 3 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 511. Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 512.

text: arbetet tagit alldeles för lång tid. IO svarade honom att tidsförskjutningen låg utanför företagets kontroll och att han skulle få betala 6 900 kr om han ville lämna avtalet.

text: IO motsätter sig kravet.

text: IO har som ambition att leverera fiberanslutning inom 24 månader från mottagen beställning. I enlighet med vad som framgår av de allmänna villkoren för parternas avtal förutsätter dock överenskommen leveranstid att fiberutbyggnaden inte stöter på hinder som inte skäligen kunde förutses av IO. I förevarande fall har leveransen av fiberanslutningen försenats med anledning av omständigheter utanför IO:s kontroll, vilket innebär att leveranstiden har förlängts. Anmälaren har således inte rätt att frånträda sin beställning utan att erlägga avtalad annulleringsersättning om 6 900 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Avtalsvillkoren

text: Enligt de avtalsvillkor som gällde för PW:s beställning i augusti 2016 har IO åtagit sig att leverera fiberanslutningen senast 24 månader från mottagen beställning. Den överenskomna leveranstiden förutsätter dock bl.a. att installations- och anslutningsarbetena inte stöter på hinder som inte skäligen kunnat förutses av IO. Vidare är IO befriat från att fullgöra åtagande enligt avtalet om sådant utförande hindras eller oskäligt betungas till följd av force majeure eller övriga omständigheter som företaget inte råder över. IO har rätt att fakturera en fast avgift på 6 900 kr om konsumenten annullerar beställningen efter besked om fiberutbyggnad.

text: Har PW rätt att häva avtalet?

text: konsumenttjänstlagen

text: 24 § första stycket

text: Av ärendet framgår att IO inte levererat någon fiberanslutning till PW senast 24 månader efter beställningsdatum. IO har inte påstått att någon force majeure-situation förelegat i det aktuella fallet. IO har istället anfört att förseningen berott på omständigheter utanför företagets kontroll utan att närmare redogöra för vilka dessa varit eller på vilket sätt de hindrat företaget från att fullgöra sin del av avtalet. Det är IO som ska bevisa att sådana omständigheter förelegat att företaget varit befriat från skyldigheten att leverera fiber inom den avtalade tiden. Nämnden konstaterar att IO inte har gett in något underlag som bevisar detta. IO har därmed varit i dröjsmål med leveransen av fiber till PW.

text: Vid dröjsmål på näringsidkarens sida har konsumenten rätt att häva avtalet, om dröjsmålet är av väsentlig betydelse för konsumenten (25 och 29 §). Det är konsumenten som ska bevisa att det har funnits omständigheter som har gjort att dröjsmålet var av väsentlig betydelse för honom eller henne. Nämnden anser i det nu aktuella ärendet att PW inte har bevisat detta. Han har därför inte rätt att häva avtalet.

text: Har PW rätt att avbeställa tjänsten utan kostnad?

text: En konsument har rätt enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: 42 §

text: ). Det är näringsidkaren som måste bevisa vilken förlust han har lidit genom att tjänsten avbeställts. Till redan utfört arbete räknas inte bara den faktiska tjänsten utan även projekterings-, planerings- och andra förberedelsearbeten. Näringsidkaren får förbehålla sig en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning, om den är skälig med hänsyn till vad som vid avbeställning normalt kan antas tillkomma en näringsidkare (

text: 43 §

text: IO har i avtalet förbehållit sig beloppet 6 900 kr vid en eventuell avbeställning. Nämnden konstaterar, som påpekats ovan, att IO inte har redogjort för vilka omständigheter som har hindrat företaget från att fullgöra sin del av avtalet. IO har inte heller bevisat att företaget utfört något arbete som berättigar det till den avtalade avbeställningsavgiften på 6 900 kr eller att företaget lidit någon övrig förlust genom att PW avbeställt fiberdragningen. Nämnden anser därför att PW har rätt att frånträda avtalet utan kostnad.

text: Skiljaktig mening

text: Nämndens ordförande var skiljaktig och anförde följande. Enligt majoriteten har IO inte bevisat att företaget utfört något arbete som berättigar det till den avtalade avbeställningsavgiften eller att företaget lidit någon övrig förlust genom att PW avbeställt fiberdragningen och att PW därför har rätt att frånträda avtalet utan kostnad. Enligt min bedömning är det dock uppenbart att företaget måste ha haft vissa administrations- och planeringskostnader som blivit onyttiga genom PW:s avbeställning. Kostnaderna kan enligt min mening uppskattas till skäliga ansedda 500 kr, varför IO bör rekommenderas att inte ta ut högre avbeställningsavgift än detta belopp. I övrigt är jag ense med majoriteten.

text: Prop. 1984/85:110 s. 313

text: . Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 511. 7 Svante Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: En kommentar (2013), s. 512.