title: Initiativärende mot statssekreteraren i Statsrådsberedningen

text: Bakgrund m.m.

text: Regeringen tillkallade i januari 2005 en kommission med uppgift att bl.a. utvärdera samhällets förmåga att hantera de påfrestningar som naturkatastrofen i Asien den 26 december 2004 inneburit och att klargöra på vilket sätt de erfarenheterna kunde tas till vara. Kommissionen, 2005 års katastrofkommission, överlämnade den 1 december 2005 sin huvudrapport (

text: SOU 2005:104

text: ) Sverige och tsunamin – granskning och förslag. Riksdagens konstitutionsutskott har därefter granskat regeringens krisberedskap och krishantering i samband med katastrofen. Utskottets granskning redovisas i utskottets betänkande 2005/06:KU8.

text: Under Katastrofkommissionens utredning ägde den 3 mars 2005 en utfrågning rum med statssekreteraren i Statsrådsberedningen AA. Utfrågningen behandlade AA:s åtgärder i anslutning till katastrofen under dagarna 26–28 december 2004.

text: Inför kommissionen hölls den 16 maj 2005 en utfrågning med kabinettssekreteraren i Utrikesdepartementet BB avseende dennes åtgärder i anslutning till katastrofen.

text: I kommissionens rapport (s. 146) antecknades bl.a. följande.

text: AA åkte in till arbetsplatsen vid 10-tiden och har uppgivit att han strax därefter fick kontakt med BB på mobiltelefon. Enligt AA:s uppgifter svarade BB då att den konsulära jouren arbetade och att läget var under kontroll. För AA var detta ett viktigt besked, eftersom det innebar att det fanns ett departement som var huvudansvarigt för handläggningen och därmed för samordningen av Regeringskansliets insatser. BB har å sin sida uppgivit att han över huvud taget inte hade någon kontakt med AA under hela söndagen och hävdar att detta styrks av utskrift från mobiloperatören. Här står alltså uppgift mot uppgift. Kommissionen har därefter i sin utvärdering under rubriken ”Operativ ledning inom Regeringskansliet” uttalat bl.a. följande (s. 193).

text: Statssekreterare AA uppgav vid kommissionens utfrågning att hans högsta prioritet under söndagen den 26 var att fastställa just att det fanns ett departement som hade det sammanhållande ansvaret, och att han omedelbart kunde konstatera att UD hade denna ledande roll. Det anmärkningsvärda faktum att AA och BB vid kommissionens utfrågningar inte har kunnat enas om huruvida de faktiskt hade

text: kontakt eller inte under annandagen kan ses som ett tecken på att den tilltänkta mekanismen för att hantera större kriser inte håller måttet. AA har vid utfrågning inför konstitutionsutskottet den 9 februari 2006 förklarat att han senare fått klart för sig att BB hade en annan minnesbild av samtal mellan AA och BB den 26 december 2004.

text: Med hänvisning bl.a. till att AA och BB lämnat sinsemellan motstridiga uppgifter till kommissionen begärde riksdagsmannen CC i en skrivelse till riksåklagaren den 5 december 2005 att riksåklagaren skulle pröva om ledande tjänstemän inom Regeringskansliet kunde ha brustit i sin myndighetsutövning. Chefsåklagaren vid Riksenheten för polismål i Malmö, DD, beslutade den 16 december 2005 att inte inleda förundersökning. Enligt beslutet gav anmälningsuppgifterna inte anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Efter Katastrofkommissionens rapport ingavs till JO ett flertal anmälningar mot AA rörande dennes uppgifter inför kommissionen.

text: Jag beslutade den 8 mars 2006 att ta upp saken till utredning i ett initiativärende. Anmälningsärendena avskrevs den 9 mars 2006.

text: Utredningsåtgärder

text: Jag har tagit del av Katastrofkommissionens anteckningar från utfrågningarna av AA, BB och statssekreteraren i Försvarsdepartementet EE. Vidare har jag inhämtat muntliga upplysningar från AA (den 28 april och den 15 juni 2006), från BB (den 24 maj 2006) och från hovrättspresidenten FF (den 15 maj 2006). Upplysningarna har tagits upp på band. Jag har telefonledes inhämtat uppgifter från EE och från dåvarande förvaltningschefen i Regeringskansliet GG. Jag har vidare den 1 juni 2006 besökt Regeringskansliet för information om inpasseringssystemet. Säkerhetschefen HH, chefsjuristen JJ och ingenjören KK redovisade då översiktligt säkerhetsrutinerna för inpassering. Jag har också tagit del av kopior av epostmeddelanden som utväxlats mellan BB och AA den 13, 15 och 18 juni 2005.

text: Akten har tillförts utdrag ur SVT:s nyhetssändningar den 9 och den 12 december 2005.

text: Utredningens resultat

text: Från utredningen här lämnas i det följande en redogörelse för de huvudsakliga omständigheter som bedömts ha betydelse för den fråga som omfattas av min prövning.

text: AA, BB och FF har lämnat i huvudsak följande upplysningar vid sammanträffande med mig.

text: AA: Han var såsom statssekreterare inte direkt inblandad vid tillsättandet av Katastrofkommissionen eller utseendet av ledamöter i kommissionen. Han deltog däremot i diskussionerna med de övriga partierna i riksdagen om kommissionens mandat. Kommissionen tillsattes den 13 januari 2005. Han hade då inte någon

text: möjlighet att förbereda sig inför ett eventuellt förhör i kommissionen med honom. Han kallades till kommissionen några dagar före förhöret den 3 mars 2005. Han försökte då gå igenom vad som hade skett i samband med katastrofen. Han hade dock inte haft några möjligheter att under händelseförloppet föra några anteckningar. Den 26 december 2004 var han på Rosenbad under ett tillfälle på förmiddagen fram till någon gång mitt på dagen och sedan ytterligare en gång på eftermiddagen. Den redovisning av tre telefonsamtal med BB som han redogjorde för inför kommissionen var hans minnesbild då han hördes i början av mars. Han kan nu inte minnas från vilken telefon han sökte BB men det måste rimligen ha varit innan han kom till Rosenbad. När han vid det första tillfället inte hade fått kontakt med BB sökte han inte någon annan på Utrikesdepartementet. Han hade från sitt arbetsrum olika möjligheter att ringa, antingen från sin mobiltelefon eller från någon av de telefoner som han annars hade tillgång till. Han kan emellertid inte komma ihåg mera precist än vad han redogjort för inför kommissionen. Det är fortfarande hans minnesbild att det samtal, vid vilket BB lämnat specifika uppgifter om arbetet på Utrikesdepartementet har ägt rum. Han hade efter det att det hade kommit fram att han och BB lämnat olika uppgifter den uppfattningen att oklarheten kring samtalen inte hade någon stor betydelse eftersom de inte påverkade förloppet när det gällde Regeringskansliets hantering av krisen. Han förde inte några egentliga anteckningar över sina åtgärder den 26 december. Han gjorde på sin höjd några handskrivna ”klotteranteckningar”. Dessa anteckningar har han emellertid inte kvar. – Vid ett sammanträffande på AA:s tjänsterum den 10 augusti 2005 efterfrågade FF hans kommentar till de olika uppgifter om telefonsamtal som AA och BB hade lämnat. AA lovade att ”titta på det” men han kom aldrig att återkomma i saken till FF. Han minns inte att FF i samband med kommissionens utfrågning av statsministern LL påminde om kommentaren. Rättschefen i Statsrådsberedningen framförde i oktober 2005 till honom att FF hade påmint om kommentaren. Han lämnade emellertid inte någon sådan kommentar. Han kunde inte se att oklarheten kring samtalen hade någon operativ betydelse för regeringens och regeringskansliets agerande under katastrofen. Han har fortfarande den uppfattningen.

text: BB: Utrikesdepartementet har lämnat en ganska utförlig redogörelse till kommissionen. Underlaget härför levererades den 15 februari 2005 och inför den redogörelsen hade BB gått igenom vad han gjort under det första dygnet och vilka kontakter han hade haft. Han var angelägen att i ett tidigt skede säkerställa att han mindes rätt när det gällde vilka kontakter han hade haft under det första dygnet. I inlagorna till kommissionen den 15 februari finns noggrant redovisade de telefonsamtal han hade haft den 26 december 2004. Han hade också genom ett besök hos Telia kontrollerat om de samtal som han kom ihåg att han ringt och tagit emot stämde och det gjorde de.

text: Den 26 december 2004 befann han sig i sin bostad i Nacka med undantag av ett par timmar på kvällen då han var inne i stan. Han var nåbar på sin tjänstemobiltelefon och på sin vanliga bostadstelefon. Han kan inte erinra sig att han under den 26

text: december 2004 hade något samtal med AA. Om han skulle ha lämnat de uppgifter som AA berättat om så borde han ha byggt dessa på en redovisning från någon som hade inblick i förhållandena. Han hade inte haft någon kontakt med departementet vid den tidpunkten. Först sent på eftermiddagen hade han kontakt med chefen för den konsulära enheten, MM. BB och AA hade den 12 december 2005 ett samtal i AA:s tjänsterum i Rosenbad. Innan dess hade de haft en telefonkontakt den 6 december 2005. BB vidhåller vad han sagt inför kommissionen att såvitt han minns, så hade han ingen telefonkontakt med AA. Han vill inte spekulera i varifrån AA kan ha fått uppgifterna om att den konsulära jouren arbetade för fullt och att det gjorts bedömningen att arbetet gick bra och att läget var under kontroll. Vissa detaljer som han skulle ha omnämnt är han inte alls säker på att han var varse vid den här tidpunkten på dagen. Det dröjde en god bit in på eftermiddagen innan han hade någon egen kontakt med någon medarbetare på Utrikesdepartementet.

text: När kommissionen, efter intervjun med honom, skickade utskrifterna av vad han sagt skickade kommissionen med några kompletterande frågor. Kommissionen gav honom sin utskrift av samtalet med AA och skickade med ett utdrag ur en promemoria, som hade författats på konstitutionsutskottets kansli. Kommissionen bad honom kommentera innehållet i dessa två dokument. När BB såg vad AA skulle ha sagt till kommissionen skrev han ett utkast till svar, som gick ut på att han inte kände igen någonting av det som redovisades. Han skickade sedan ett epostmeddelande till AA, i vilket han berättade hur han tänkte svara, och bad om hans eventuella synpunkter. Han frågade också om AA eventuellt redan själv hade korrigerat sin version. Han fick e- postsvar, som gick ut på att AA hade en notering om att BB hade uppgett att läget var under kontroll, men att uppgiften inte behövde komma från något samtal med BB. Vid sitt telefonsamtal med AA den 6 december 2005 tog han upp att de måste klara ut den här frågan om att uppgift stod mot uppgift, som kommissionen hade skrivit i sin rapport. Vid samtalet den 12 december 2005 berättade AA att han samma dag skulle ge en tv-intervju, där han skulle säga att han inte hade någon anledning att betvivla BB:s minnesbild. BB hade vid 11-tiden den 26 december 2004 samtal med statssekreteraren EE. Det var ett kort samtal. Som han minns det ville EE säkerställa att Utrikesdepartementet var införstått med att Räddningsverket stod till förfogande. Om AA hade ringt honom tidigt på morgonen den 26 december 2004 hade han normalt kunnat ta emot det samtalet. Om AA hade ringt senare under dagen och ställt samma fråga om huruvida Utrikesdepartementet hade läget under kontroll hade han troligen inte kunnat säga att så var fallet. Den första kontakten mellan honom och AA efter katastrofen bör ha varit på måndag morgon den 27 december. Som han minns det ringde AA och frågade om Utrikesdepartementet behövde hjälp i något avseende. BB svarade att det fanns ett betydande problem när det gällde telefonväxeln.

text: FF: Inför sommaren 2005 var det uppenbart att AA och BB hade lämnat olika uppgifter till kommissionen, och BB hade uppmärksammats på, att de båda utsagorna inte gick ihop. Han hade då uppfattningen att de båda skulle tala om detta och att det skulle komma ytterligare en redogörelse till kommissionen

text: spontant från endera eller båda. När i början av augusti 2005 någon sådan inte hade kommit tog han kontakt med AA och besökte honom den 10 augusti 2005 i Rosenbad. Han lämnade då till AA ett papper med två avsnitt, det ena med rubriken ”Kontakten med AA” och det andra med rubriken ”Kommissionens anteckningar från utfrågningen med AA”. De två styckena hade han satt upp på ett papper, kopierat upp på ett litet papper och lämnat över till AA. Papperet överlämnades till AA för den kommentar som det kunde ge anledning till. Han förmodade att AA skulle återkomma med någon form av besked. Nästa gång han mötte AA var den 24 augusti 2005 då kommissionen hade en utfrågning av statsministern i Rosenbad. När utfrågningen var avslutad och kommissionens ledamöter och sekretariat lämnade rummet växlade FF och AA några ord. FF nämnde då att kommissionen väntade på AA:s eventuella kommentar, som man ännu inte hade fått. AA noterade detta önskemål. I början av oktober 2005 ringde FF till rättschefen i Statsrådsberedningen NN och nämnde att kommissionen inte fått den kommentar från AA som man bett om.

text: BB har till JO ingett utskrift av tre e-postmeddelanden mellan AA och honom.

text: I ett meddelande från BB den 13 juni 2005 sägs följande.

text: Katastrofkommissionen har bett mig kommentera dels en del av det ”protokoll” som man skrivit ut efter utfrågningen av Dig den 3 mars (som handlar om telefonsamtal mellan Dig och mig under annandagen), dels ett par uppgif ter i den ”logg” baserad mestadels på mediauppgifter som KU:s kansli skickat till RK. Jag har skrivit ett utkast till svar på dessa punkter som återges nedan. Jag vore tacksam för Dina ev synpunkter på detta innan jag skickar iväg svaren. Om Du själv korrigerat kommissionens anteckningar i denna del kunde jag kanske också upplysa om det?

text: I ett svarsmeddelande från AA skickat den 15 juni 2005 sägs följande.

text: Jag har gått igenom mina anteckningar från annandagen, som – det skall ärligen sägas – är mycket rudimentära. Jag har två korta meningar noterade att ”HD bedömer läget under kontroll. Jämtin redo kommentera” som inte är tidsatta men som finns mellan anteckningar om ett samtal med EE vid 11-tiden och ett med LL kl 14. Dessa behöver inte komma från ett samtal med Dig, och om Du inte har något minne av att vi talades vid under dagen så stämmer det säkert. Jag kom in till Rosenbad vid 10-tiden och satt sedan här ett par timmar. Jag ringde ett antal samtal och skall villigt erkänna att jag tror att jag sökte Dig. Eftersom jag använde min vanliga anknytningstelefon så kan jag inte titta på någon samtalslogg. I svaret till KU den 2 juni har vi ju meddelat att KU:s referat om att vi talades vid på morgonen kl 07.00 är felaktigt. Jag vet inte vad som står i kommissionens slutliga uppteckning av samtalet med mig. Trots flera frågor har jag inte fått se den slutliga versionen. Den prel. versionen hade jag massor med synpunkter på.

text: I ytterligare ett meddelande den 18 juni 2005 skrev BB.

text: Det kan vara bra för Dig att veta att jag kollat detta igen med Telia, och där på nytt fått bekräftat att jag inte haft något samtal med Dig (vare sig via Din mobil eller via RK:s växel) via min mobiltelefon under annandagen. Jag kommer att lägga detta till min redogörelse till katastrofkommissionen. Jag vet inte vilken version av katastrofkommissionens utfrågning med Dig som delgavs mig. Jag skickar över en kopia, så att Du får se vad de sände till mig.

text: Enligt uppgift i konstitutionsutskottets betänkande (del 3 s. 21) redovisade dåvarande förvaltningschefen i Regeringskansliet GG läget för AA den 26 december 2004. GG har för JO uppgett att redovisningen ägde rum cirka kl. 14.00 per telefon. Därefter hade GG flera kontakter med AA per telefon och e-post. AA nämnde vid dessa kontakter inte någonting om några samtal med BB.

text: Vid JO:s samtal med statssekreteraren i Försvarsdepartementet EE med anledning av de uppgifter som AA lämnat till konstitutionsutskottet om ett samtal mellan honom och EE (betänkandet del 3 s. 142) framkom följande.

text: Så som EE minns det var det han som ringde upp AA strax efter kl. 11.00 för att rapportera om ett samtal från Räddningsverket. EE vill dock inte utesluta att han kan ha skickat ett sms-meddelande och att AA med anledning därav ringde upp honom. – Samtalet rörde uteslutande uppgifterna från Räddningsverket. AA lämnade ett tydligt besked att det var Utrikesdepartementet och BB som hade det sammanhållande ansvaret. AA nämnde inte att han hade haft kontakt med BB.

text: Bedömning

text: Till en början antecknas att enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: skall den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. De nu aktuella uppgifterna har inte lämnats eller hanterats vid myndighetsutövning. Vad som har förekommit kan därför inte under några förhållanden föranleda straffansvar.

text: JO:s tillsyn omfattar inte regeringen eller enskilda statsråd (se 2 § lagen [1986:765] med instruktion för Riksdagens ombudsmän).

text: Den form av utredning och utvärdering efter en särskild inträffad händelse som tillsättandet av en särskild kommission innebär har tillämpats vid ett stort antal tillfällen under senare år. En sådan kommission, oftast kallad Medborgarkommission, har granskande uppgifter, vari det bl.a. ligger en ansvarsdiskussion. Granskningen inrymmer däremot inte som sådan något ansvarsutkrävande. Se vidare Katastrofkommissionens betänkande s. 64 f. Rättsliga frågor i samband med kommissionsarbete har bl.a. behandlats av FF i Festskrift till Fredrik Sterzel, ”Kommissioner och andra undersökande utredningar”. Där har diskuterats kommissionernas befogenheter vid materialinsamlandet, såsom utfrågningar av olika upplysningspersoner. I något sammanhang (Säkerhetstjänstkommissionen,

text: SOU 2002:87

text: ) har införts en möjlighet att avkräva upplysningspersonerna en sanningsförsäkran som gett dem en straffsanktionerad sanningsplikt. Också andra problem kring kommissionernas verksamhet i förhållande till sekretessreglerna och till samhällets ordinarie tillsyns- och kontrollorgan har diskuterats. Beträffande Katastrofkommissionen infördes viss särreglering när det gällde sekretess hos kommissionen för inhämtade upplysningar. Någon regel som tog sikte på en sanningsplikt för upplysningspersoner infördes inte.

text: Grunderna för kommissioners inhämtande av uppgifter från myndigheter och tjänstemän kan sammanfattningsvis med Katastrofkommissionens egna ord (s. 43) beskrivas på följande sätt.

text: Tidigare fanns i 6 § kommittéförordningen en uttrycklig skyldighet för statliga myndigheter att lämna upplysningar och avge yttranden när en kommitté begärde det. Denna skyldighet ansågs omfatta både muntliga och skriftliga uppgifter. Även om bestämmelsen särskilt tog sikte på själva myndigheten ansågs den omfatta också enskilda befattningshavare hos myndigheten. I den nu gällande kommittéförordningen finns ingen motsvarande bestämmelse. Härav kan dock inte den slutsatsen dras att statliga myndigheter under regeringen och dess befattningshavare numera inte är skyldiga att lämna upplysningar på begäran av en kommitté. Enligt

text: 6 § förvaltningslagen

text: skall myndigheter samverka på så sätt att varje myndighet skall lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. I 15 kap. 5 § sekretesslagen föreskrivs vidare att en myndighet på begäran av en annan myndighet skall lämna uppgift som den förfogar över i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Det torde stå alldeles klart att de statliga myndigheter som en kommitté enligt direktiv av regeringen är satt att granska är skyldiga att medverka genom att lämna upplysningar med mera. Även befattningshavare – åtminstone på viss nivå – hos en sådan myndighet torde vara skyldiga att medverka och med myndighetens medgivande lämna upplysningar om verksamheten och handläggningsåtgärder med mera. Det kan i sammanhanget anmärkas att det av

text: regeringsformens

text: bestämmelser om skyldigheten att tillhandagå justitieombudsmännen med upplysningar och yttranden anses ligga en sanningsplikt, som visserligen inte är direkt straffsanktionerad men som kan föranleda disciplinärt ingripande (se

text: 12 kap. 6 § regeringsformen

text: Vad som enligt det nyss sagda har framkommit rörande oklarheter i AA:s upplysningar inför kommissionen väcker frågan vad som rimligen kan krävas av en offentligt anställd person som lämnar upplysningar av detta slag. Bör denne förbereda sig på något visst sätt exempelvis genom en särskild kontroll av riktigheten av de upplysningar han lämnar, äger han förtiga eller utesluta vissa upplysningar? Svaret synes delvis självklart. Skall ett kommissionsarbete ha någon mening bör kommissionen naturligtvis i all möjlig utsträckning få riktiga upplysningar från dem som frågas ut. Det är också naturligt att i detta avseende ställa särskilda krav på offentligt anställda tjänstemän. Det är mot denna bakgrund jag funnit mig böra ta upp saken till utredning.

text: Det kan också framhållas att när en särskild kommission tillsätts för att granska myndigheters arbete under ett visst skeende kan det – som i förevarande fall – finnas anledning för JO att avstå från att granska samma händelseförlopp. För att granskningen på medborgarnas uppdrag i en sådan situation inte skall vara mindre effektiv och klargörande än när den sker genom JO:s försorg är det av yttersta vikt att befattningshavare som lämnar uppgifter till en särskild kommission gör det sanningsenligt och så fullständigt som möjligt.

text: Min utredning har som framgått tagit sikte på anledningen till de olika uppgifter AA och BB lämnat rörande telefonsamtal dem emellan den 26 december 2004.

text: Samtalen skulle enligt AA ha rört frågan om situationen på Utrikesdepartementet, som enligt vad som synes vara ostridigt var det departement som i första hand hade ansvaret för de åtgärder som från statsledningens sida skulle vidtas med anledning av flodvågskatastrofen. BB har bestämt förnekat att han talat med AA vid de tillfällen denne har uppgett och han har som stöd härför uppgett att han hos vederbörande telefonoperatör fått information att det på det telefonabonnemang han använde inte hade förekommit några samtal med AA. Härtill kommer BB:s uppgifter att han över huvud taget inte förfogade över den information som han enligt AA skulle ha lämnat vid den första telefonkontakten. Anmärkningsvärda är också AA:s olika uttalanden och uppgifter efter det att hans och BB:s olika uppgifter uppmärksammats. I e-postmeddelande till BB har AA vidgått att han kan ha misstagit sig. Liknande uppgifter har han lämnat till massmedierna efter publiceringen av Katastrofkommissionens betänkande. Han har inte heller under förhöret inför konstitutionsutskottet antytt annat än att han kan ha misstagit sig rörande samtalen. Vid mina förhör med honom har han emellertid förklarat sig inte ha någon annan minnesbild än den han redogjorde för inför kommissionen.

text: Det har i massmedierna och i debatten satts i fråga huruvida AA över huvud taget har befunnit sig på Rosenbad den 26 december 2004.

text: I en promemoria upprättad den 6 februari 2006 hos Statsrådsberedningen med anledning av att konstitutionsutskottet hade begärt ytterligare underlag från Regeringskansliet uttalas följande.

text: Enligt jourlistan var ett antal tjänstemän antecknade i Statsrådsberedningens jourorganisation den 26 december 2004. Utskottet begär en redogörelse för vilka av dessa som under den dagen fanns på plats i Regeringskansliet. Försåvitt det framgår av inpasseringsdata e.d. önskar utskottet uppgift om exakta inpasseringstider. Som framgår av Katastrofkommissionens material och av Regeringskansliets tidigare yttrande till konstitutionsutskottet befann sig statssekreteraren AA tidvis i Rosenbad den 26 december 2004, vilket är i enlighet med hur statssekreteraren normalt arbetar under helger. Andra i jourorganisationen befann sig inte i Regeringskansliets lokaler den 26 december 2004. Den som ingår i jourorganisationen i Statsrådsberedningen skall om behov uppstår kunna inställa sig i Regeringskansliet med kort varsel. Det finns inga uppgifter om exakta inpasseringstider att redovisa. En av säkerhetsorganisationen känd person kan passera in och ut i Regeringskansliets lokaler utan att det dokumenteras. AA har inför konstitutionsutskottet vidhållit att han besökte Statsrådsberedningen på annandagen och uppgett att han där träffade vakterna, som släppte in honom (betänkandet del 3, s. 136).

text: Jag har vid besök på Rosenbad informerat mig om gällande inpasseringsrutiner och har därvid kunnat konstatera att Regeringskansliets databaserade dokumentation över de inpasseringar som sker med användande av terminalerna för inpasseringskort inte innehåller någon uppgift om att AA med användande av sådant kort skulle ha besökt Rosenbad den 26 december 2004. Samtidigt har det dock bekräftats att inpassering kunnat ske genom hänvändelse till dem som sköter

text: bevakningen av Regeringskansliets byggnader och att en för säkerhetsorganisationen känd person sålunda kan passera in och ut samt röra sig inom lokalerna utan att det dokumenteras. Jag har för utrönandet av orsaken till de olika uppgifterna om telefonsamtal inte funnit anledning att driva utredningen vidare i den delen.

text: Det är enligt min mening ytterst otillfredsställande att utredningen inte kunnat ge någon förklaring till de uppgifter som AA har lämnat om telefonsamtalen med BB. Inga andra omständigheter än AA:s egna uppgifter talar för att samtalen har ägt rum.

text: AA har gjort gällande att frågan om samtalen verkligen ringts skulle sakna ”operativ betydelse” för regeringens och Regeringskansliets handlande under katastrofen. Det är en svårförståelig ståndpunkt. Han skulle vid det första samtalet med BB under annandagen ha fått besked om att den konsulära jouren vid Utrikesdepartementet arbetade och att läget var under kontroll och av denna information kunnat dra slutsatsen att Utrikesdepartementet hade axlat det sammanhållande ansvaret. Dessa uppgifter måste ha bildat underlag för den information han därefter lämnade vid samtal med statsministern. Jag kan inte förstå annat än att vilken information som lämnas till regeringschefen om Regeringskansliets förmåga att agera i ett inledande skede av en krissituation måste vara av stor betydelse för vilka åtgärder som denne och regeringen finner nödvändiga att vidta.

text: Det är mot den bakgrunden, liksom med hänsyn till den intensiva debatt som tämligen omgående startade om såväl regeringsledamöters som andra personers agerande under katastrofens första dygn, förvånande att AA under utfrågningen inför kommissionen nöjde sig med att redovisa sin ”minnesbild” av samtal med kabinettssekreteraren under annandagen och avstod från att förbereda sig på ett sådant sätt att han kunnat verifiera de uppgifter han lämnade. Det borde ha varit möjligt för honom att lämna klarare besked, inte minst med tanke på att utfrågningen ägde rum endast drygt två månader efter det att katastrofen inträffat.

text: Det är vidare synnerligen anmärkningsvärt att AA trots upprepade påstötningar, bl.a. genom personligt besök av FF, underlåtit att till kommissionen kommentera de divergerande uppgifterna rörande telefonsamtalen. Han måste då, om inte förr, ha fått klart för sig att kommissionen för sin del ansåg uppgifterna vara av vikt för dess arbete. Även om AA hade en annan uppfattning om uppgifternas betydelse var han självfallet skyldig att lämna de besked som kommissionen efterfrågade.

text: Jag tvingas konstatera att de förklaringar som AA lämnat rörande telefonsamtalen inte är övertygande, särskilt mot bakgrund av hans nyss nämnda uppenbara ovilja eller oförmåga att bidra till ett klarläggande.

text: Jag kan visserligen inte med stöd av utredningen göra gällande att AA uppsåtligen inför kommissionen eller mig har lämnat felaktiga upplysningar. AA förtjänar emellertid likväl kritik för bristande noggrannhet under kommissionens utfrågning

text: samt, framför allt, för sin underlåtenhet att lämna de ytterligare besked som kommissionens ordförande därefter begärde och för att han därigenom försvårat den granskning som Katastrofkommissionen hade till uppgift att genomföra. Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Ombud/biträde/försvarare
Part

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en rådman vid Linköpings tingsrätt för att han inte flyttade på tidpunkten för ett sammanträde för muntlig förberedelse när ett ombud som vidtalats av käranden var upptaget av en annan förhandling

org: jo

sammanfattning: I ett familjemål anlitade käranden en advokat som ombud. Advokaten begärde att tidpunkten för ett sammanträde för muntlig förberedelse skulle flyttas fram eftersom han hade andra åtaganden, men tingsrätten avslog hans begäran. I JO:s beslut konstateras att det på grund av kärandens situation fanns skäl att flytta fram tidpunkten för sammanträdet. Domaren får kritik för sitt beslut.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot rådmannen BB vid Linköpings tingsrätt med anledning av handläggningen av en begäran om att flytta ett sammanträde för muntlig förberedelse i ett mål gällande bl.a. vårdnad om barn. AA uppgav bl.a. följande.

type: stycke

text: Han anmälde sig som ombud för CC vid tingsrätten. Eftersom han var upptagen av en förhandling vid en annan tingsrätt den dag som målet var utsatt till sammanträde för muntlig förberedelse (den 5 februari 2013) vände han sig till tingsrätten den 28 januari 2013 och begärde att sammanträdet skulle flyttas till ett senare datum. Den 29 januari 2013 meddelade tingsrätten genom BB följande beslut, vilket antecknades på hans begäran: Enligt vid tingsrätten vedertagen ordning ställs förhandling inte in av den anledningen att ombud som anmält sig efter tingsrätten kallat har förhinder, såvida inte särskilda skäl är för handen. Hemställan avslås därför. Han fick ingen ledning i frågan om vad som skulle kunna utgöra ”särskilda skäl”. Han påpekade därefter i en skrivelse till tingsrätten att den person som han företrädde levde under skyddad adress på ett särskilt skyddat boende och att hon således befann sig i en särskilt utsatt situation. Detta utgjorde enligt ett beslut meddelat av BB den 30 januari 2013 inte särskilda skäl att ändra tingsrättens beslut den 29 januari 2013, och han förelades samtidigt att senast den 13 februari 2013 komma in med fullmakt. Detta besked fick till följd att han frånträdde uppdraget och att klienten fick anlita ett nytt ombud.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål T 4263-12 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 30 november 2012 gav CC in en ansökan om stämning till tingsrätten och framställde yrkanden om äktenskapsskillnad och ensam vårdnad om parternas barn. Yrkandet om ensam vårdnad framställdes även interimistiskt. CC uppgav att hon såg det som angeläget och brådskande att få ett interimistiskt beslut. Av ansökan om stämning framgick även att CC:s dåvarande make var åtalad för brott mot henne. Tingsrätten utfärdade stämning i målet, och den 20 december 2012 gavs ett skriftligt svaromål in. Samma dag kontaktade CC:s målsägandebiträde i brottmålet tingsrätten och bad domstolen påskynda handläggningen av vårdnadsmålet och kalla till muntlig förberedelse så snart som möjligt. Den 2 januari 2013 kallade tingsrätten till sammanträde för muntlig förberedelse den 5 februari 2013. Av en anteckning i dagboken framgår att kallelsen till CC kom i retur den 9 januari 2013 och då skickades ut på nytt via Skatteverkets förmedlingsuppdrag. Den 28 januari 2013 gav AA in en skrivelse och uppgav att han hade kontaktats av käranden, att han skulle träffa henne dagen därpå och att han därefter skulle komma in med en fullmakt. Han uppgav också att han inte hade möjlighet att närvara vid den muntliga förberedelsen den 5 februari 2013 – på grund av en annan förhandling – och att han därför begärde att sammanträdet skulle flyttas till ett senare datum. Den 29 januari 2013 fattade BB beslut om att inte ställa in den muntliga förberedelsen. Samma dag gav AA in en ny skrivelse där han ifrågasatte beslutet, varpå BB den 30 januari 2013 meddelade att beslutet från den 29 januari 2013 stod fast.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om handläggningen av det aktuella målet såvitt avsåg de omständigheter som framfördes i AA:s anmälan.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) gav in följande remissvar.

text: Med anledning av AA:s anmälan har BB avgivit följande under-yttrande till mig. Den i remissen upptagna beskrivningen av händelseförloppet är riktig, varför jag inte har något att tillägga i denna del. Vad beträffar synpunkterna i anmälan vill jag dock framhålla att fråga är om ett förberedande sammanträde bort flyttas, inte parts rätt att anlita valfritt ombud. För det fall sammanträdet inte flyttas kan biträde och närvaro ofta ske genom ställande av annan i ombudets ställe. Även om så inte sker innebär detta inte att ombudet inte kan biträda sin huvudman; handläggningen av målet upphör ju inte efter sammanträdet. Förberedelsen fortsätter skriftligt. Part kan också påkalla fortsatt muntlig förberedelse om det skulle finnas behov av detta. För egen del har jag följande synpunkter. Det är den för ett visst mål ansvarige domaren som avgör om en utsatt förhandling ska flyttas eller inte. ”Vedertagen ordning” betyder inte att tingsrätten har fattat något beslut om hur en begäran om flyttning ska behandlas. Jag kan inte minnas att vi domare ens har diskuterat den frågan under den tid om 3½ år som jag varit på tingsrätten. Men det är min tro och förhoppning att domarna är restriktiva med att flytta förhandlingar i situationer som den AA:s anmälan gäller. […] Det finns goda skäl för restriktivitet. Det är angeläget att handläggningen och avgörandet av mål inte fördröjs. Det gäller inte minst familjemål. Det numera i olika

text: sammanhang betonade kravet på avgörande inom rimlig tid parat med domstolarnas arbetsbelastning, gör att det finns mindre utrymme än kanske förr att flytta på utsatta förhandlingar. När en part framför en begäran om att en utsatt förhandling ska flyttas fram, måste domstolen göra en avvägning mellan å ena sidan den partens önskemål och de framförda skälen för att parten ska få biträdas av en viss advokat och, å den andra sidan, kravet på effektivitet, tidsaspekter, målets karaktär och, inte minst, motpartens berättigade intressen. Ett nej på en begäran om flyttning innebär inte att parten inte får välja det ombud han eller hon vill. Som BB anfört finns det ofta möjlighet att lösa förhandlingsfrågan genom att ombudet sätter någon i sitt ställe. Det gäller inte minst vid en förberedelse i familjemål där ombudets uppgift nästan uteslutande består i att redogöra för sakförhållanden. --- Jag har numera funnit att JO vid ett par tillfällen prövat frågor som liknar den som AA väckt, t.ex. 1963 s. 76 och 1964 s. 50, som dock båda gällde brottmålsförhandlingar. Som JO framhåller i fallet från 1963 är det en avvägnings- och bedömningsfråga om en utsatt förhandling ska ställas in eller inte när den advokat som parten vill anlita inte kan medverka på grund av engagemang i en annan samtidigt utsatt förhandling. I det mål som AA:s anmälan rör, framförde käranden i sin stämningsansökan – på goda grunder kan tyckas – att saken var brådskande och hon upprepade den synpunkten via sitt målsägandebiträde ett par veckor senare när hon begärde skyndsam handläggning. När sedan frågan om att flytta förhandlingen blev aktuell framförde hon inget egentligt skäl till varför hon vid den förberedande förhandlingen måste biträdas av just AA. Mot denna bakgrund tycker jag att BB gjorde en högst rimlig avvägning och bedömning när han bestämde att inte flytta förhandlingen.

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Rättslig reglering

text: En part har rätt att föra sin talan genom ombud (

text: 12 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Enligt

text: 32 kap. 4 §

text: RB får rätten, om den före ett sammanträde finner att det föreligger en omständighet som kan antas helt eller delvis utgöra hinder mot att hålla sammanträdet, bestämma en ny tid för sammanträdet. Av

text: 32 kap. 8 §

text: RB framgår vad som utgör s.k. laga förfall.

text: Rätten har ett ansvar för att driva förberedelsen i ett mål med inriktning på ett snabbt avgörande av målet (

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB). Förberedelsen sker vid sammanträde eller genom skriftväxling eller annan handläggning. Om det är lämpligt får olika former av förberedelse förenas (

text: 42 kap. 9 § första stycket

text: RB). Rätten ska successivt besluta om de olika åtgärder som behövs under förberedelsen och efter hand avgöra vilken form förberedelsen bör ha i olika skeden. När ett skriftligt svaromål har kommit in till rätten ska sammanträde hållas så snart som möjligt, om det inte med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare med fortsatt skriftväxling (

text: 42 kap. 9 § tredje stycket

text: RB). Snabbheten får dock inte drivas så långt att rättssäkerheten kommer i fara. En förhandling kan t.ex. behöva ställas in för att en part ska kunna biträdas av ett önskat ombud (se JO 1988/89, s. 345).

text: Bedömning

text: AA blev kontaktad av CC när det familjemål i vilket CC var kärande redan var utsatt till sammanträde för muntlig förberedelse. CC ville att AA skulle vara hennes ombud i målet. Eftersom AA var upptagen av en annan förhandling den dag som sammanträdet skulle hållas kontaktade han tingsrätten och begärde att tidpunkten för sammanträdet skulle flyttas till ett senare datum.

text: BB beslutade att inte flytta sammanträdet till ett senare datum. Inte heller sedan AA uppgett att CC levde under skyddad adress på ett särskilt skyddat boende och befann sig i en utsatt situation bestämde BB att tidpunkten för sammanträdet skulle ändras.

text: CC:s situation och målets karaktär talar enligt min mening för att hon i möjligaste mån borde ha fått möjlighet att företrädas av det ombud som hon kände förtroende för och själv hade valt. Jag utgår vidare från att CC i sina kontakter med AA hade förstått och accepterat att sammanträdet skulle behöva flyttas till en senare tidpunkt om han skulle kunna företräda henne vid detta. I målet hade dock framförts omständigheter som talade för att det fanns ett behov av skyndsam handläggning, och ett sådant behov hade också påtalats av CC själv. AA hade såvitt är känt inte företrätt CC tidigare, och det har inte framkommit att han av någon annan anledning hade särskilt god kännedom om hennes förhållanden.

text: Jag är av uppfattningen att en domstol bör visa beredvillighet att tillmötesgå parters och deras ombuds önskemål om tidpunkt för sammanträde för muntlig förberedelse och att domstolar bör undersöka möjligheten att ändra en sådan tidpunkt om det visar sig att det utsedda ombudet inte kan komma på den från början bestämda tiden. Det kan dock inte krävas att ett sammanträde skjuts upp någon längre tid därför att ombudet är förhindrad att infinna sig under en påtagligt lång tid. Hänsyn måste också tas till domstolens arbetsförhållanden och det faktum att den har en skyldighet att se till att mål blir handlagda så skyndsamt som möjligt.

text: Frågan om huruvida sammanträdet borde ha flyttats till en annan dag var alltså en bedömningsfråga, och BB hade att väga olika intressen mot varandra. För min del anser jag att upplysningarna om CC:s utsatta situation borde ha lett till slutsatsen att det var särskilt angeläget att inte arrangera förfarandet så att det blev svårare för henne än nödvändigt och att hänsynen till henne borde ha tillmätts en avsevärd tyngd vid intresseavvägningen. BBs beslut medförde att CC med en veckas varsel behövde hitta ett nytt ombud som hon hade förtroende för och som hade möjlighet att komma till sammanträdet den 5 februari 2013. När BB avslog AA:s begäran om att flytta sammanträdet beaktade han enligt min mening inte tillräckligt CC:s intresse av att vid detta företrädas av det ombud som hon själv hade utsett. BB kan inte undgå kritik för hur han hanterade frågan.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Frihetsberövande
Förvar
Hämtning

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en person togs i förvar utan lagstöd i samband med en handräckning

sammanfattning: En person skulle med polisens hjälp, s.k. handräckning, inställas till en läkarundersökning enligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. Personen hämtades på kvällen och hölls inlåst i en polisarrest under natten. Morgonen därpå transporterades personen till den ort där läkarundersökningen skulle äga rum. JO konstaterar att det saknas uttryckligt lagstöd för att ta en person i förvar, som med polisens hjälp ska inställas till en sådan läkarundersökning som det var fråga om här. JO uttalar att det i samband med en handräckning kan vara godtagbart att hålla kvar personen under viss tid, i avvaktan på och under själva transporten. Ett frihetsberövande som innebär att den som ska transporteras hålls inlåst i en arrestcell under en hel natt innebär emellertid en sådan inskränkning av grundläggande fri- och rättigheter att åtgärden kräver uttryckligt stöd i lag. Enligt JO fanns det därför inte rättsliga förutsättningar att i samband med handräckningen ta personen i förvar på det sätt som skedde. JO ser allvarligt på att åtgärden ändå vidtogs och kritiserar Polismyndigheten för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 december 2024 förde AA fram klagomål mot bl.a. Polismyndigheten. Hon var kritisk till att hon hade frihetsberövats och med tvång transporterats till en läkarundersökning som beslutats med stöd av 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m.

text: AA uppgav att poliser från insatsstyrkan hade trängt in i hennes hem, iförda balaklava, och fört henne till en isoleringscell i Ystad. Där vistades hon under natten för att morgonen därpå transporteras till läkarundersökningen i Göteborg. AA uppgav också att poliserna vägrade visa legitimation, att någon tog minneskortet ur hennes telefon och att hon under tiden i arresten inte fick någon mat och inte gavs möjlighet att sova.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle särskilt avse vilka överväganden som gjordes inför beslutet om förvarstagande.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 5 juni 2025 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare. Av yttrandet och utredningen i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: Ystads tingsrätt förordnade i oktober 2024 att en läkare skulle avge ett läkarintyg enligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. beträffande AA.

text: I en skrivelse den 5 december 2024 begärde Rättsmedicinalverket Polismyndighetens handräckning för att se till att AA skulle inställa sig till läkarundersökning i Göteborg den 12 december mellan kl. 10.00 och 14.00, med önskemål om så tidig ankomst som möjligt. I begäran informerades att AA, trots upprepade kallelser, inte hade inställt sig till läkarundersökning.

text: Handräckningen genomfördes genom att AA hämtades i hemmet den 11 december omkring kl. 20.30 av uniformerad polis och kördes till polisarresten i Ystad, där hon hölls i förvar i en anhållningscell under natten. Kl. 09.00 dagen därpå överlämnades hon av polisen till Kriminalvårdens nationella transportenhet (NTE) för transport till läkarundersökningen i Göteborg.

text: Av dokumentationen i ärendet framgår att begäran om handräckning beviljades den 6 december av CC som tjänstgjorde som stationsbefäl i polisområde södra Skåne. Begäran lämnades sedan över för resurssättning till den operativa samordnaren vid lokalpolisområde Ystad, gruppchefen DD.

text: CC har uppgett att DD senare informerade honom om att handräckningen var resurssatt att genomföras under kvällen den 11 december. CC har vidare uppgett att han i egenskap av stationsbefäl var ansvarig för alla frihetsberövanden i arresten och att han godkände planeringen efter noga övervägande.

text: CC har redogjort för de bedömningar han gjorde avseende behov och proportionalitet.

text: Gruppchefen för områdesgruppen för hämtning och transport, EE, har uppgett att CC vid en avstämning inför kvällens arbetspass den 11 december framförde att handräckningen skulle genomföras så sent som möjligt men vara avslutad senast kl. 21.00.

text: EE fattade beslut om husrannsakan i AA:s bostad för att omhänderta henne. De tjänstemän som deltog vid hämtningen av AA har uppgett att insatsen gick lugnt till och ingen har kunnat minnas att man ombetts att identifiera sig.

text: CC beslutade att placera AA i arresten vid förmansprövning på stationen kl. 21.15. Han har uppgett att han gjorde kontroller genom att samtala med AA och att han förklarade processen för henne. Han dokumenterade sina överväganden i en tjänsteanteckning. Enligt dokumentationen över tillsynen i arresten serverades AA kaffe eller te på kvällen och fick frukost innan

text: transporten påbörjades morgonen därpå. Det har vidare antecknats att hon vid flera tillsynstillfällen under natten bedömdes sova.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Av utredningen har framkommit att befattningshavarna, inför handräckningen av AA, gjort överväganden utifrån restriktivitet, behov och proportionalitet. [– – –] Polismyndigheten kan emellertid konstatera att det saknas ett tydligt lagstöd för förvarstagande och att det mot bakgrund av förarbetsuttalandena kan sättas i fråga om det får ske i den aktuella situationen. Det har däremot inte framkommit något i utredningen som ger stöd för AA:s uppgifter att poliserna som hämtat AA skulle ha uppträtt utan hänsyn eller att de skulle ha burit balaklava. Tvärtom talar utredningen för att hämtningen har gått lugnt till och att AA var införstådd i skälen och förutsättningarna för den samt för att AA behövde vara i polisarrest över natten. Vidare saknas stöd i utredningen för att poliserna som hämtat AA skulle ha blivit ombedda och vägrat att legitimera sig eller att AA skulle ha saknat tillgång till mat, dryck och möjlighet att sova i arresten.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skydd mot frihetsberövanden Den offentliga makten utövas under lagarna (se

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: ). Bestämmelsen ger uttryck för legalitetsprincipen som innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift. En myndighet får alltså endast vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen (se även

text: 5 § första stycket förvaltningslagen

text: Var och en är enligt bestämmelser i

text: regeringsformen

text: gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden (se

text: 2 kap. 8 §

text: ). Skyddet får dock under vissa förutsättningar begränsas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: ). Även i Europakonventionen finns regler som garanterar skydd mot frihetsberövanden (artikel 5) som inte har stöd i lag eller som strider mot konventionen. Bestämmelser om handräckning I brottmål får rätten under vissa förutsättningar förordna en läkare att avge läkarintyg om en misstänkt. En misstänkt som inte är häktad är vid sådant förordnande skyldig att inställa sig för läkarundersökning på tid och plats som läkaren bestämmer. Om den misstänkte inte inställer sig, får Polismyndigheten lämna handräckning för att han eller hon ska komma till undersökningen. (Se

text: 7 §

text: lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m.)

text: Polismyndigheten får överlämna till Kriminalvården att transportera någon som är berövad friheten (se

text: 29 a § polislagen

text: ). Kriminalvården ska verkställa de transporter som Polismyndigheten överlämnar med stöd av

text: polislagen

text: (se

text: 3 § första stycket

text: punkten 3 förordningen med instruktion för Kriminalvården).

text: Polislagen

text: I

text: polislagen

text: anges särskilt att det hör till Polismyndighetens uppgifter att fullgöra den verksamhet som ankommer på Polismyndigheten enligt särskilda bestämmelser (se

text: 2 §

text: punkten 5

text: polislagen

text: En polis som ska verkställa en tjänsteuppgift ska följa vad som föreskrivs i lag eller annan författning och ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Tvång får användas endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. (Se

text: 8 § första stycket polislagen

text: .) I bestämmelsens andra stycke anges att ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som anges i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: inte får grundas enbart på det som sägs i första stycket.

text: Bestämmelsen i

text: 8 § polislagen

text: ger uttryck för behovs- och proportionalitetsprinciperna. Bestämmelsen ses också som ett allmänt bemyndigande för polisen att vidta de åtgärder som är försvarliga för att polisen ska kunna fullgöra sina uppgifter, så länge det inte är frågan om åtgärder som begränsar en grundlagsskyddad rättighet eller som står i strid mot någon annan lag eller förordning. (Se Munck,

text: Polislagen

text: [6 november 2025, version 16, JUNO] kommentaren till

text: 8 §

text: För att söka efter en person som med laga stöd ska omhändertas får en polis bereda sig tillträde till den eftersöktes bostad eller till något annat hus, rum eller ställe som tillhör eller disponeras av honom eller henne. Åtgärden får dock endast om det finns särskilda skäl vidtas mellan klockan 21 och 6. (Se

text: 20 § första

text: och

text: tredje styckena

text: polislagen

text: Bedömning

text: AA:s klagomål avseende polisernas agerande vid hämtningen och hur hon behandlades under tiden i arresten får inget stöd av dokumentationen eller den övriga utredningen. Jag begränsar därför mina uttalanden till den grundläggande frågan om det fanns rättsliga förutsättningar att ta AA i förvar i samband med handräckningen.

text: Av de ansvariga befattningshavarnas redogörelser framgår att de inför handräckningen gjorde grundliga överväganden beträffande tidpunkten för omhändertagandet utifrån frågor om behov och proportionalitet. Det framstår emellertid inte som att någon av dem reflekterade över om det fanns lagliga förutsättningar att ta AA i förvar.

text: Som Polismyndigheten konstaterat finns det inget uttryckligt lagstöd för att den som med polisens hjälp ska inställas till en läkarundersökning enligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. får tas i förvar. Bestämmelser som medger förvarstagande i samband med handräckning finns i vissa andra lagar som avser tvångsvård (se t.ex. 43 c § lagen med särskilda bestämmelser om

text: vård av unga och 45 c § lagen om vård av missbrukare i vissa fall). Med förvar avses i dessa sammanhang insättning i arrest eller annan inlåsning.

text: När förvarsbestämmelserna infördes i de två sistnämnda författningarna uttalades att det inte får råda någon oklarhet om avsikten med bestämmelser som inskränker rätten till frihet (se

text: prop. 2016/17:57 s. 57

text: ). Uttalandet gjordes mot bakgrund av att det funnits en osäkerhet kring möjligheten att ta den som ska transporteras för att överlämnas till tvångsvård i förvar. En sådan möjlighet ansågs i vissa fall kunna tolkas in i bestämmelserna om handräckning. När det gällde hämtning av den som ska föras till vårdinrättning eller läkare för undersökning, hade i förarbeten däremot uttalats att handräckningsbestämmelserna inte torde vara avsedda att ge stöd för förvarstagande (se

text: SOU 1993:60 s. 167

text: f. och

text: SOU 2011:7 s. 406

text: f. Se även JO 1981/82 s. 172.)

text: För att en handräckning ska kunna genomföras kan det vara nödvändigt att hålla kvar den som ska transporteras under viss tid, i avvaktan på transport och under själva transporten. Ett sådant kvarhållande får anses ingå som ett nödvändigt moment i själva handräckningen. Det kan däremot inte betraktas som en del av handräkningen att som i detta fall hålla den som ska transporteras inlåst i en arrestcell under en hel natt när transporten är planerad att påbörjas först följande dag. Ett frihetsberövande av det slaget innebär en sådan inskränkning av grundläggande fri- och rättigheter att åtgärden kräver uttryckligt stöd i lag.

text: Jag kan därför inte komma till någon annan slutsats än att det saknats rättsliga förutsättningar att ta AA i förvar på det sätt som skedde. Jag ser allvarligt på att åtgärden ändå vidtogs. Polismyndigheten kritiseras för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Johanna Nilsson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Kritik mot Riksförsäkringsverket för att det, sedan Regeringsrätten klargjort rättsläget i visst avseende, dröjt med att ändra i sina Allmänna råd

text: JO Pennlöv meddelade den 21 juni 2000 ett beslut med följande innehåll.

text: Bakgrund

text: Riksförsäkringsverket rekommenderar i sitt Allmänna råd 1998:11 s. 31 följande (kursiveringen har gjorts här).

text: Enligt förarbetena till FL har en statlig myndighet rätt att ändra sina beslut innan de har expedierats eller på annat sätt getts till känna för adressaterna. Det innebär att en socialförsäkringsnämnd har möjlighet att ändra ett nämndbeslut som inte har expedierats, t.ex. om nya omständigheter har framkommit. I sådana fall kan inte bestämmelserna i 20 kap. 10 a § AFL tillämpas eftersom försäkringskassan inte har meddelat den försäkrade något beslut. Har beslutet däremot expedierats kan nämnden endast ändra beslutet med tillämpning av 20 kap. 10 a § AFL. Regeringsrätten har i dom den 28 december 1999 (mål nr 3141-1998,

text: RÅ 1999 ref 75

text: ) anfört följande (kursiveringen har gjorts här).

text: Regeringsrätten har i en dom den 9 november 1999 (mål nr 7670-1995,

text: RÅ 1999 ref 51

text: ) slagit fast att en socialförsäkringsnämnds beslut kan överklagas fr.o.m. den tidpunkt då protokollet från nämndens sammanträde justerats eftersom det fr.o.m. den tidpunkten ur allmän handling och offentligt till den del det inte är sekretessbelagt. Av detta ställningstagande följer att beslutet fr.o.m. den tidpunkten inte heller kan ändras till nackdel for den enskilde annat än inom ramen för bestämmelserna i

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (jfr

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: Utredning

text: Med anledning av att Riksförsäkringsverkets rekommendationer i Allmänna råd 1998:11 s. 31 rörande senaste tidpunkt för ändring av socialförsäkringsnämnds beslut uppenbarligen stred mot Regeringsrättens avgörande beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende låta utreda saken. En promemoria upprättades av föredraganden i ärendet. Promemorian innehöll i huvudsak vad som ovan upptagits under rubriken Bakgrund.

text: Ärendet remitterades den 24 mars 2000 till Riksförsäkringsverket för yttrande över om verket avsåg att ändra det allmänna rådet och vad som i så fall var skälet till att

text: så ännu inte skett. Riksförsäkringsverket yttrade sig genom överdirektören AA den

text: 28 april 2000. I remissvaret anförde verket följande.

text: – – – De aktuella domarna lades in i domsregistret i socialförsäkringsadministrationens Intranät den 7 respektive 8 februari 2000. I ingressen till respektive dom angavs att de skulle komma att refereras (en uppgift som RFV inhämtat från Regeringsrätten). Direkt när man påbörjar en sökning i domsregistret finns en särskild länk till ”Domar inlagda under de senaste 12 månaderna". Samtidigt som domarna läggs in i domsregistret läggs också en uppgift om detta ut på Intranätet under rubriken ”Nypublicerat”. Där presenteras en rullande nyhetsbevakning. Där anges t.ex. att en ny dom lagts in och vad den rör för område. RFV har vidare den 18 februari 2000 gett ut en Rättsfallsöversikt som omfattar regeringsrättens domar juli 1998–december 1999 (RFV Anser 2000:1). Under rubriken processuellt har de aktuella domarna tagits upp. I kommentaren till mål nr 3141-1998 har RFV noterat att vad som anges i RFV:s Allmänna Råd 1998:11 Socialförsäkringsnämnder om möjligheten att ändra ett beslut av en socialförsäkringsnämnd och som baserats på FÖD 1993:1 inte längre är aktuellt. När det gäller frågan om det Allmänna Rådet 1998:11 (sid. 31) ändrats får RFV anföra följande. I december 1999 fattades beslut om att förändra utgivningen av serien Allmänna Råd RFV rekommenderar fr.o.m. den 1 januari 2000. En projektgrupp hade dessförinnan lämnat en rapport (1999-11-03) som låg till grund för ställningstagandet. Den hittillsvarande serien ska ersättas av två nya serier, Allmänna Råd och Vägledningar. Allmänna råd ska endast innehålla RFV:s rekommendationer om tillämpningen av författningar inom RFV:s verksamhetsområde. Vägledningar ska innehålla heltäckande beskrivningar av vad som gäller inom ett visst försäkringsområde. Skälen bakom förändringen är flera men bl.a. åstadkommer man en bättre överensstämmelse med författningssamlingsförordningens definition av allmänna råd och vad Statsrådsberedningen uttryckt i ”Myndigheternas föreskrifter” (

text: Ds 1998:43

text: ). Också införandet av det nya offentliga rättsinformationssystemet har motiverat en översyn. Under en övergångsperiod på två år ska alla ”gamla” Allmänna Råd skrivas om och delas upp i de nya serierna. Vissa diskussioner om man ska göra ändringar i de ”gamla” Allmänna Råden eller avvakta att de görs om i sin helhet har gjort att det här aktuella Allmänna Rådet 1998:11 ännu inte ändrats. Beslut har dock tagits om att ge ut ett ändringsblad och så kommer att ske inom den närmaste tiden.

text: Bedömning

text: Av Riksförsäkringsverkets remissvar framgår att de åtgärder verket hittills vidtagit med anledning av de aktuella rättsfallen är att Riksförsäkringsverket i början av februari 2000 lade in rättsfallen i socialförsäkringens intranät och något senare i samma månad redovisade rättsfallen i en av verket utgiven rättsfallsöversikt. I samband därmed angav Riksförsäkringsverket i en kommentar till rättsfallet RÅ ref. 75 att det medförde att vad som angavs i Allmänna rådet 1998:11 rörande möjligheterna att ändra ett beslut av socialförsäkringsnämnd inte längre var aktuellt.

text: Beträffande orsaken till att Riksförsäkringsverket ännu inte ändrat det Allmänna rådet 1998:11 i nu aktuellt avseende har verket hänvisat till att en förändrad utgivningsform av de allmänna råden är under förberedelse.

text: Enligt

text: 2 § förordningen (1998:739)

text: med instruktion för Riksförsäkringsverket skall verket bl.a. särskilt verka för att socialförsäkrings- och bidragssystemen tillämpas likformigt och rättvist. Verket skall också utöva tillsyn över försäkringskassorna och svara för utfärdande av de allmänna råd som fordras för tillämpningen av lagstiftningen inom sitt verksamhetsområde.

text: Jag kan inte underlåta att uttrycka min förvåning över att Riksförsäkringsverket först i februari 2000 förmedlade information till försäkringskassorna om de aktuella rättsfallen och vad de innebär bl.a. beträffande senaste tidpunkt för ändring av socialförsäkringsnämnds gynnande beslut. Mot bakgrund av det ansvar verket har för att försäkringskassornas tillämpning av gällande författningar sker på ett likformigt sätt är det av utomordentlig vikt att information om rättspraxis snabbt sprids till försäkringskassorna. Det är också anmärkningsvärt att Riksförsäkringsverket inte – oavsett planerna på en i framtiden förändrad utgivning av de allmänna råden – omedelbart påbörjade arbetet på och gav ut ett ändringsblad till det Allmänna rådet

text: 1998:11, särskilt som det gäller en för den enskilde så väsentlig fråga som från vilken tidpunkt ett för denne gynnande beslut av en socialförsäkringsnämnd inte kan ändras. Fortfarande gäller således allmänna råd som i väsentliga frågor strider mot Regeringsrättens avgöranden. Riksförsäkringsverket har i remissvaret den 28 april 2000 uppgett att det inom den närmaste tiden ska ge ut ett ändringsblad. Vid tidpunkten för detta beslut har ännu inte något sådant ändringsblad sänts ut till kassorna. Jag har dock den 20 juni 2000 fått veta att Riksförsäkringsverket är i slutskedet med arbetet att framställa ändringsbladet. Jag emotser besked av verket när ändringsbladet har sänts till kassorna. – Jag förutsätter att verket även i övrigt ser över de allmänna råden i den omfattning som Regeringsrättens avgöranden föranleder.

text: Jag överlämnar en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Socialdepartementet) och socialförsäkringsutskottet för kännedom.

text: Med den kritik som ligger i det tidigare sagda avslutar jag ärendet här.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Uppsala kommun för dröjsmål med att inleda en utredning enligt 6 kap. 6 § andra stycket socialtjänstlagen om ett familjehems lämplighet

sammanfattning: Socialnämnden beslutade i oktober 2015 att placera ett ensamkommande barn i ett familjehem. Placeringen skedde utan att socialnämnden dessförinnan hade utrett det aktuella familjehemmet. Först i november 2016 inledde socialnämnden en utredning av familjehemmet. I nämndens utredning konstaterades flera omständigheter som medförde att nämnden inte kunde godkänna att barnet placerades i familjehemmet, och barnet omplacerades därefter till ett nytt familjehem. Enligt 6 kap. 6 § andra stycket SoL får en socialnämnd inte placera ett barn i ett familjehem utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda av socialnämnden. I beslutet kritiseras socialnämnden för att ha placerat barnet i ett familjehem som nämnden inte utrett före placeringen och som nämnden saknat tillräcklig kännedom om.

text: Bakgrund

text: AA kom till Sverige som ensamkommande barn under hösten 2015. En god man förordnades för honom enligt reglerna i lagen (

text: ) om god man för ensamkommande barn. Migrationsverket anvisade AA till Uppsala kommun fr.o.m. den 13 oktober 2015. Samma dag beviljades han jourplacering med stöd av

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i ett s.k. konsulentstött familjehem. Familjehemmet låg i Tierps kommun.

text: I november 2016 inledde Socialnämnden i Uppsala kommun en utredning av familjehemmet. Utredningen ledde till att AA den 21 februari 2017 omplacerades till ett nytt familjehem.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB, god man för AA, på Socialnämnden i Uppsala kommun. Hon anförde bl.a. att AA hade placerats i ett familjehem under hösten 2015. Först mer än ett år senare gjorde socialnämnden en utredning av familjehemmet. Utredningen ledde till att hemmet inte godkändes och att AA plötsligt flyttades från ett välfungerande familjehem.

text: Utredning

text: Socialnämndens handlingar i ärendet begärdes in och granskades. JO begärde därefter att Socialnämnden i Uppsala kommun skulle yttra sig över BB:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt besvara frågan om nämnden hade tillräckligt underlag för att placera AA i hemmet och varför en fullständig familjehemsutredning inleddes först i november 2016.

text: Socialnämnden i Uppsala kommun uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Hösten 2015 kom ett stort antal ensamkommande barn till Uppsala kommun efter anvisning från Migrationsverket. Oktober var en av de mest intensiva månaderna med ett antal anvisade barn varje arbetsdag. Befintliga resurser inom socialförvaltningen fick ta sig an dessa arbetsuppgifter och kommunens utredda familjehem förbrukades snabbt. Ett stort antal privata konsulentstödda företag som erbjöd familjehem för ensamkommande barn uppstod till följd av denna situation. En kreditprövning gjordes gällande företagen av strateg inom förvaltningen. En begäran att företaget skulle leverera en utredning och en registerkontroll av familjehemmen gjordes av en samordnare inom förvaltningen. En ansvarig socialsekreterare utsågs snarast till de ensamkommande barnen. De privata företagens anställda konsulenter hade en stödjande funktion i relation till sina familjehem. Socialsekreterare inom kommunen för en djupare utredning av dessa konsulentstödda familjehem har inte funnits att tillgå, därav den långa tid som förflutit innan, efter omdisponering av arbetsuppgifter denna viktiga utredning fullföljts. Arbetet med dessa djupare utredningar inleddes i början av 2016 och är nu fullföljt. - - - Familjehemmet besöktes inte för en djupare utredning av familjens förutsättningar att fungera som ett bra familjehem innan placering. Pojken har följts enligt

text: socialtjänstlagens

text: krav gällande uppföljning av placerade barn, familjehemmet har inte utretts av kommunen innan hösten 2016. - - -

text: Aktuell situation:

text: Familjehemmet visade sig vid en djupare utredning och socialregisterkontroll ha stora bekymmer med flera av de sex barnen. Socialtjänsten i Tierp avrådde från familjehemsplacering i familjen pga förekomst sedan lång tid och fortsatt aktualitet för insatser. Den djupare utredningen innehöll frågor kring hälsa, ekonomi, tid och reflektionsförmåga. Pojken ville bli kvar i familjehemmet men lovades fortsatt kontakt med sin nära vän, fortsatt skolgång på samma skola och fritidsaktivitet. Han accepterade en omplacering och så skedde. Inledningsvis var han bedrövad men har nu funnit sig tillrätta.

text: BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: När ett ensamkommande barn kommer till Sverige ska Migrationsverket anvisa en kommun som ska ordna boende för barnet. När Migrationsverket har anvisat en kommun ska det anses att barnet vistas i den kommunen i den mening som

text: avses i

text: 2 a kap. 1 §

text: SoL (se 3 § lagen [1994:137] om mottagande av asylsökande m.fl.).

text: Vid handläggningen av ärenden som rör ensamkommande barn ska socialnämnden tillämpa bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: om utredning och placering m.m. Det följer av den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler ska gälla för alla barn som vistas i landet (se

text: prop. 2005/06:46 s. 41

text: Socialnämnden ska se till att den som behöver vård eller behöver bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem. Ett familjehem är ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot bl.a. barn för stadigvarande vård och fostran.

text: Socialtjänsten kan anlita privata verksamheter för att få tillgång till familjehem. Dessa s.k. konsulentstödda familjehem skiljer sig från andra familjehem på så sätt att råd, stöd och annan sådan hjälp till hemmet i första hand lämnas av konsulentverksamheten i stället för av socialtjänsten.

text: Ett barn får inte tas emot i ett enskilt hem utan att socialnämnden har lämnat medgivande till det eller har beslutat om vård. Socialnämndens medgivande tar sikte på s.k. privatplaceringar, medan beslut om vård avser situationer när familjehemsplacering sker efter beslut av socialnämnden. Socialnämnden får inte lämna ett medgivande eller fatta beslut om sådan vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård där är utredda av en socialnämnd (

text: 6 kap. 6 §

text: SoL). Med medgivande avses endast sådana fall när inte annan medverkan av nämnden behövs i samband med placeringen än att nämnden ska försäkra sig om att förhållandena i det hem där placeringen ska ske är tillfredsställande.

text: Det är den socialnämnd som ska lämna medgivande eller fatta beslut om vård i det aktuella familjehemmet som ansvarar för att en utredning har gjorts innan medgivande lämnas eller beslut fattas. Den socialnämnden ansvarar även för innehållet i utredningen.

text: Nämndens utredning av familjehemmet ska vara så utförlig och tillförlitlig att den kan ligga till grund för en bedömning av om barnet kan ges nödvändig vård i det aktuella hemmet. Familjehemsutredningen bör därför belysa familjehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barn den omsorg som barnet behöver. För att socialnämnden ska kunna avgöra om det aktuella hemmet är lämpligt är det en förutsättning att nämnden genom utredningen får kunskap om familjehemsföräldrarnas förmåga i förhållande till behovet hos det barn som ska placeras. Utredningen ställer stora krav på utredaren, inte minst när det gäller kunskaper om barns förutsättningar och behov (se

text: prop. 1989/90:28 s. 97

text: f.).

text: Socialstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om vad en familjehemsutredning ska och bör innehålla (se Socialnämndens ansvar för barn

text: och unga i familjehem, jourhem eller hem för vård eller boende [

text: SOSFS 2012:11

text: ]). Där framgår att vid socialnämndens utredning av om ett familjehem är lämpligt ska socialnämnden bedöma hemmets allmänna förutsättningar för att erbjuda barn vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Nämnden ska dessutom bedöma om hemmet har förutsättningar för att tillgodose det tilltänkta barnets specifika behov. Socialnämnden ska särskilt uppmärksamma förekomsten av våld mot närstående, annan brottslighet, missbruk eller andra omständigheter i det tilltänkta familjehemmet som kan äventyra ett barns trygghet och säkerhet. Hemmets lämplighet ska bedömas genom en sammanvägning av det som har kommit fram under utredningen. Bedömningen och de uppgifter som ligger till grund för den ska tillsammans med övriga fakta sammanställas i en familjehemsutredning (se 4 kap. 1, 2 och 8 §§

text: SOSFS 2012:11

text: JO har tidigare uttalat att förutom familjehemsföräldrarnas personliga förutsättningar att ge barnet behövlig vård, måste en familjehemsutredning även belysa de yttre omständigheter under vilka familjehemsföräldrarna lever, t.ex. uppgifter om den ekonomiska situationen (se JO 2002/03 s. 210 och

text: JO 2016/17 s. 527

text: Utredningsskyldigheten gäller vid alla former av placeringar i enskilda hem, och samma krav på utredningens omfattning och kvalitet ställs oavsett om det är fråga om ett vanligt familjehem eller ett konsulentstött familjehem.

text: Bedömning

text: En utredning av AA:s familjehem synes ha gjorts först i november 2015, alltså efter att AA placerats i hemmet. Den utredningen utfördes av det privata företag som hade kontakt med och gav stöd till familjehemmet. Inte förrän den 7 november 2016 inledde socialnämnden en egen utredning av familjehemmet. Den utredningen färdigställdes den 24 januari 2017.

text: I nämndens utredning konstaterades flera omständigheter som medförde att nämnden inte kunde godkänna att AA placerades där, och att det var skälet till att han omplacerades till ett nytt familjehem.

text: Syftet med familjehemsutredningar är bl.a. att utreda familjehemsföräldrarnas förmåga att ge barnet den omsorg som barnet behöver. En väl genomförd utredning av ett tilltänkt familjehem är vidare helt avgörande för att en socialnämnd ska få kunskap om familjehemsföräldrarnas personliga förmåga i förhållande till behovet hos det barn som ska placeras. Om det inte alls har gjorts någon utredning saknas alltså helt grundläggande och nödvändig information. En utredning som utförts av det företag som ger stöd till familjehemmet kan inte ersätta den utredning som socialnämnden enligt lag ska göra. Socialnämndens placering av AA i det aktuella familjehemmet har inte gjorts med de krav på omsorg och noggrannhet som ställs vid en placering.

text: Socialnämnden i Uppsala kommuns underlåtenhet att göra en utredning innan AA placerades i hemmet strider mot bestämmelsen i

text: 6 kap. 6 §

text: SoL.

text: Socialnämnden i Uppsala kommun har i sitt remissvar hänvisat till den besvärliga situation som rådde under hösten 2015 och det stora antal ensamkommande barn som Migrationsverket på kort tid anvisade till kommunen.

text: Jag har förståelse för att situationen under hösten och vintern 2015 var mycket ansträngd för landets socialtjänster. Situationen har tidigare behandlats av JO (se JO 2017/18 s. 332). Det är dock inte acceptabelt att en socialnämnd placerar ett barn i ett familjehem som nämnden över huvud taget inte har utrett och alltså saknar tillräcklig kännedom om. Socialnämndens underlåtenhet ledde även till negativa konsekvenser för AA. Mot bakgrund av det kan inte Socialnämnden i Uppsala kommun undgå kritik för sin underlåtenhet att utreda förhållandena i hemmet före placeringen.

text: Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.