title: Initiativärende för granskning av vakters och polisers agerande i samband med ingripanden vid klubbar och restauranger

text: Justitiekanslerns beslut

text: 1. Justitiekanslern konstaterar

text: att polismyndigheterna i Stockholms län, Västra Götaland och Skåne (polismyndigheterna) såvitt kan bedömas utövar sin tillsyn över ordningsvakterna på ett i allt väsentligt bra sätt,

text: att polismyndigheterna synes sköta utbildningen av ordningsvakter bra men att det är tveksamt om grundutbildningen för ordningsvakter är tillräckligt omfattande bl.a. i frågor rörande konflikthantering och etik,

text: att polismyndigheternas rutiner i samband med ingripanden i krogmiljö är sådana att risken för att någon ska bli utsatt för övervåld eller annat felaktigt beteende från Polisens sida får anses liten,

text: att de rutiner som polismyndigheterna har beträffande avvisitering av kvinnor är väl avvägda för att tillgodose säkerhetsintresset utan att göra mer intrång i den personliga integriteten än som oundgängligen är påkallat i det enskilda fallet,

text: att det inte har framkommit något som tyder på att det skulle föreligga några större problem med osunda lojaliteter i förhållandet mellan poliser och ordningsvakter i krogmiljö,

text: att det såvitt kan bedömas i inte obetydlig utsträckning förekommer obefogat våld, övervåld och ojuste beteende från ordningsvakters sida i samband med ingripanden mot kroggäster, men att det är svårt att säga hur omfattande problemet är,

text: att det tycks förekomma att vissa ordningsvakter i inte obetydlig omfattning talar helt eller delvis osanning när de hörs i mål rörande krogvåld,

text: att de osanningar som tycks förekomma medför risker i rättssäkerheten för kroggäster som kommer i konflikt med de berörda vakterna,

text: att det – med det nuvarande systemet där ordningsvakterna oftast avlönas direkt av krögarna – finns en tydlig risk att det uppstår lojaliteter mellan krögarna och vakterna som inverkar negativt på vakternas förmåga att upprätthålla ordningen på ett korrekt sätt.

text: och att det i ärendet har framkommit omständigheter som tyder på att vissa s.k. entrévärdar – främst de som tjänstgör i Stockholms innerstad – utan lagligt stöd ingriper med våld mot kroggäster.

text: 2. Mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet föreslår Justitiekanslern att regeringen låter utreda frågan om ändringar bör göras i det regelverk som styr ordningsvakternas arbete. En sådan utredning bör även behandla frågan om det finns skäl att införa nya bestämmelser för hanteringen av brottsanmälningar mot ordningsvakter. Vidare kan det finnas anledning att i detta sammanhang göra en översyn av om det är behövligt och möjligt att reglera entrévärdarnas verksamhet.

text: 3. Justitiekanslern rekommenderar Rikspolisstyrelsen, polismyndigheterna, Åklagarmyndigheten och Domstolsverket att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att man i möjligaste mån ska komma till rätta med de rättssäkerhetsproblem som tycks förekomma.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har under de senaste åren både muntligen och skriftligen tagit del av berättelser från allmänheten med påståenden om att ordningsvakter har gjort sig skyldiga till olika former av övergrepp i samband med ingripanden vid klubbar och restauranger (nedan ”krogar”). I vissa av berättelserna har det även förekommit synpunkter på Polisens agerande i samband med omhändertaganden och gripanden av kroggäster. Berättelserna har bl.a. innehållit påståenden att ordningsvakter utan godtagbar anledning har utövat våld mot kroggäster, att ordningsvakter oriktigt har polisanmält kroggäster, att vissa poliser har agerat bryskt i samband med att man har omhändertagit kroggäster och att kvinnor som har omhändertagits eller gripits av Polisen har avvisiterats under onödigt kränkande former.

text: Även ordningsvakter och poliser har berättat att det ibland förekommer övervåld i samband med ingripanden vid krogar. Och i ett reportage i TV-programmet Uppdrag granskning i SVT den 26 september 2006 framkom uppgifter som tydde på att vakter ibland ljuger om vad som förekommer i deras verksamhet vid bl.a. restaurangentréer.

text: Mot denna bakgrund beslutade Justitiekanslern den 2 maj 2007 att inleda en granskning av vakters och polisers agerande i samband med ingripanden vid krogar. Avsikten med granskningen har varit att övergripande studera hur särskilt rättssäkerhetsaspekterna värnas i samband med ingripanden mot kroggäster, och därvid bl.a. hur Polisens tillsyn över ordningsvakter fungerar. Syftet har alltså inte varit att granska de bedömningar som ordningsvakter, poliser, åklagare och domstolar har gjort i särskilda ärenden eller att närmare granska enskilda vakter och poliser.

text: Det bör även påpekas att vissa andra problem som kan förekomma i krogbranschen, såsom diskriminering i krogköerna, användande av svart arbetskraft och skattebrottslighet, faller utanför ramen för granskningen. Justitiekanslern har inte heller granskat ordningsvakters uppträdande mot allmänheten i andra sammanhang, t.ex. i kollektivtrafiken.

text: I samband med att Justitiekanslern initierade detta ärende förelades polismyndigheterna i Stockholms län, Västra Götaland och Skåne att besvara ett antal frågor. Polismyndigheternas yttranden fogas till beslutet ( bilagorna 1-3 ).

text: Polismyndigheternas yttranden översändes för eventuella synpunkter till länsstyrelserna i de tre storstadslänen samt till vissa representanter för krognäringen, ordningsvakterna och bevakningsbranschen. De svar som innehöll synpunkter i sak fogas till beslutet ( bilagorna 4-7 ).

text: Sedan det blev allmänt känt att Justitiekanslern hade initierat det aktuella ärendet hörde många privatpersoner, ordningsvakter, poliser och andra av sig hit med synpunkter och egna berättelser gällande t.ex. övervåld i krogmiljö. Dessa skrivelser, som är omkring 80 till antalet, utgör en del av underlaget i ärendet.

text: Justitiekanslern redovisar i det följande de rättsliga utgångspunkterna för de frågor som granskningen har avsett, en sammanfattning av de synpunkter som de i ärendet hörda myndigheterna och intresseorganisationerna har lämnat, viss övrig utredning och de slutsatser som går att dra av utredningen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Polisen utbildar och förordnar ordningsvakter som bl.a. tjänstgör vid lokaler där alkoholdrycker serveras till allmänheten med tillstånd enligt

text: alkohollagen (1994:1738)

text: . Polisen utövar även tillsyn över ordningsvakter och har rätt att återkalla ordningsvaktens förordnande eller besluta att han eller hon ska stängas av från sin tjänstgöring under viss tid, se lagen (

text: ) om ordningsvakter (ordningsvaktslagen) samt Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter (

text: RPSFS 2003:10

text: Endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget och som har fyllt 20 men inte 65 år får förordnas som ordningsvakt, se 4 § ordningsvaktslagen. Vidare krävs att man med godkänt resultat har genomgått Polisens grundutbildning för ordningsvakter, se 2 §

text: RPSFS 2003:10

text: Den som är förordnad som ordningsvakt har enligt 1 § ordningsvaktslagen rätt att medverka till att upprätthålla allmän ordning på det ställe där han eller hon tjänstgör, t.ex. på en krog. En ordningsvakt får avvisa, avlägsna och tillfälligt omhänderta en person som stör den allmänna ordningen om inte annat följer av ordningsvaktsförordnandet. Under vissa förhållanden får en ordningsvakt även belägga den som omhändertas med fängsel, se

text: 29 § polislagen (1984:387)

text: jämförd med

text: 10 a

text: och

text: 13 §§

text: samma lag.

text: En ordningsvakt har sålunda, till skillnad från t.ex. en väktare, rätt att utöva mer våld än gemene man. Utgångspunkten är dock att Polisen ska upprätthålla allmän ordning och att ordningsvakternas medverkan vid upprätthållandet av den allmänna ordningen inte innebär att dessa är jämställda med Polisen i aktuellt avseende (jfr Munck och Vilgeus, Ordningsvakt och väktare, andra upplagan, s. 19).

text: Vidare framgår av ordningsvaktslagen att de åtgärder som en ordningsvakt genomför med stöd av lagen inte får ske med strängare medel än vad förhållandena kräver samt att ordningsvakten i första hand bör försöka vinna rättelse genom upplysningar och anmaningar. När en ordningsvakt ingriper ska han eller hon se till att åtgärden inte väcker onödig uppmärksamhet eller orsakar större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till dess syfte, se 8 § ordningsvaktslagen. Och en ordningsvakt ska skyndsamt överlämna en omhändertagen person till närmaste polisman, se

text: 29 § tredje stycket polislagen

text: När en ordningsvakt ingriper mot en kroggäst med stöd av sitt förordnande, ordningsvaktslagen och

text: polislagen

text: agerar han eller hon vid myndighetsutövning och utför sådana uppgifter som det normalt åligger Polisen att genomföra. En ordningsvakt står under Justitiekanslerns tillsyn såvitt avser de åtgärder som vidtas i myndighetsutövningen, se

text: 3 § första stycket 3 lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn.

text: Det våld eller ingrepp i rörelsefriheten som en ordningsvakt utsätter en kroggäst för är ett uttryck för statens maktbefogenheter gentemot den enskilde. Dessa befogenheter utgör i sin tur ett undantag från de grundlagsstadgade principerna om varje medborgares rätt till skydd mot frihetsberövanden och rätten att fritt förflytta sig, jfr

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: regeringsformen

text: . Det är naturligtvis av yttersta vikt att alla sådana ingripanden sker på ett rättssäkert och i övrigt korrekt sätt.

text: Det bör i detta sammanhang klargöras att dörrvakter som arbetar vid krogar utan att vara förordnade som ordningsvakter, s.k. entrévärdar, inte agerar vid myndighetsutövning. Denna kategori dörrvakter står därmed inte under Justitiekanslerns tillsyn. Och de har endast den rätt som alla andra har att utöva våld. Det gäller i t.ex. en nöd- eller nödvärnssituation och i samband med ett s.k. envarsgripande med stöd av

text: 24 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: Utredningen

text: Frågorna till polismyndigheterna

text: Justitiekanslern hemställde att polismyndigheterna skulle besvara följande frågor.

text: 1. Vilka instruktioner finns för poliser som deltar i ingripanden vid krogbråk? I vad mån gör de en egen bedömning av behovet av ett ingripande mot gästen i fråga och i vad mån litar de på vaktens uppgifter? Hur och av vem görs bedömningen av om personen också behöver bli inlåst efter ett gripande eller ett omhändertagande enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB)? På vilket sätt går man till väga när kvinnor vid sådana frihetsberövanden tas ifrån sina persedlar och andra tillhörigheter, t.ex. ett smycke eller en behå? Bereds kvinnan möjlighet att själv ta av sig sin behå om bedömningen görs att den av säkerhetsskäl ska omhändertas? Har hon möjlighet att begära att manliga poliser då inte ska närvara?

text: 2. Bedömer polismyndigheten att det finns en risk för att ”kompisförhållanden” och ”osunda lojaliteter” uppstår mellan vakter och poliser som gör att poliserna i alltför hög grad accepterar vakternas berättelser om vad som har inträffat? Vad görs i så fall för att motverka detta?

text: 3. Hur sker polismyndighetens tillsyn över ordningsvakter med avseende på deras agerande i samband med krogbråk? Vilka är erfarenheterna av tillsynen?

text: 4. Hur många förordnanden för ordningsvakter som tjänstgör vid krogar finns det inom polismyndighetens distrikt och hur många förordnanden har återkallats under de senaste fem åren? I vilken omfattning har återkallelserna berott på ordningsvaktens beteende gentemot kroggäster? Hur många beslut om avstängning av ordningsvakter på grund av olämpligt beteende gentemot kroggäster har skett under motsvarande tidsperiod?

text: 5. I vilken mån förekommer det enligt polismyndighetens erfarenhet att vakter som inte har ordningsvaktsförordnande, s.k. entrévärdar eller trivselvärdar, agerar i samband med ingripanden mot kroggäster? Förekommer det att vakter som saknar förordnande ingriper mot kroggäster utan lagligt stöd, dvs. att de utför sådana uppgifter i fråga om upprätthållande av allmän ordning som tillkommer Polisen och ordningsvakter med förordnanden? Har polismyndigheten i övrigt någon synpunkt på hur denna kategori vakter sköter sina uppdrag?

text: 6. Vilka erfarenheter har polismyndigheten av krogvakters agerande i samband med rättsliga processer? Har det funnits skäl att misstänka att de i annat än obetydlig mån har pratat ihop sig om en delvis osann historia? Har det funnits skäl att misstänka att de i samband med rättegångar har anpassat sina vittnesmål till det som andra personer i rättegången har sagt, t.ex. genom att någon som har varit åhörare har rapporterat till någon som ska vittna senare?

text: 7. I vilken mån betonas vikten av ett rättssäkert och i övrigt korrekt agerande mot allmänheten i ordningsvakternas utbildning och vid prövningen av deras lämplighet?

text: Polismyndigheterna bereddes även tillfälle att komma in med övriga upplysningar som man ansåg vara av intresse i ärendet.

text: Polismyndigheternas yttranden

text: Nedan görs en sammanfattning av de synpunkter som polismyndigheterna har lämnat i ärendet. För den som vill ta del av hela yttrandena hänvisas till bilagorna 1-3.

text: 1. Vilka instruktioner finns för poliser som deltar i ingripanden vid kro g bråk m.m.

text: Polismyndigheterna har inte några särskilda instruktioner för ingripanden vid krogar som avviker från dem som Polisen generellt har att iaktta vid ingripanden mot enskilda. De poliser som anländer till en krog där det har varit bråk gör en egen bedömning av situationen på platsen efter att man har hört alla inblandade. Därefter gör man en initial bedömning om förutsättningarna för gripande eller omhändertagande enligt LOB föreligger. Om så anses vara fallet överprövas bedömningen enligt

text: 5 §

text: LOB av ett stationsbefäl efter föredragning av polispatrullen i fråga. Stationsbefälet gör en okulär besiktning av den omhändertagne och gör en bedömning av om frihetsberövandet ska bestå eller inte samt överväger om den gripne ska föras till sjukhus.

text: När det gäller avlägsnande av persedlar och andra tillhörigheter från kvinnor, t.ex. ett smycke eller en behå, är rutinerna sådana att kvinnan i första hand själv ska ges möjlighet att ta av sig sina persedlar om detta inte anses olämpligt av säkerhetsskäl. Endast i undantagsfall och då det inte går att genomföra avvisiteringen på ett annat sätt är manliga polisanställda närvarande när en kvinna avvisiteras.

text: 2. Finns det risk för kompisförhållanden och osunda lojaliteter mellan or d ningsva k ter och poliser?

text: Polismyndigheterna bedömer att det inte finns någon risk eller en mycket liten sådan för att det uppstår kompisförhållanden och osunda lojaliteter i relationen mellan poliser och ordningsvakter.

text: Frågor om polisers integritet och agerande vid ingripanden är föremål för diskussion inom polismyndigheterna, bl.a. i samband med fortbildning och yrkeshandledning.

text: 3. Tillsynen över ordningsvakter

text: Polismyndigheterna bedriver främst genom närpolisen en aktiv tillsyn över ordningsvakter som arbetar i krogmiljö. Därutöver förekommer i Västra Götalands och Stockholms län regelbundna operativa insatser i krogmiljö där bl.a. kontrollen av ordningsvakterna utgör en del av insatserna.

text: Polismyndigheten i Stockholms län har en tillståndsenhet som regelbundet gör registerslagningar mot misstanke- och belastningsregistret för att utröna om ordningsvakterna uppfyller kraven på laglydnad och allmän lämplighet. Anmälningar från allmänheten om brister i ordningsvakternas agerande beaktas också i detta sammanhang.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland har en tillståndsgrupp som samarbetar med närpolisen i tillsynen över ordningsvakter och som t.ex. vid en brottsanmälan utreder en ordningsvakts lämplighet.

text: 4. Antalet ordningsvakter och återkallelser av förordnanden m.m.

text: I Stockholms län finns det drygt 2 400 ordningsvakter, varav polismyndigheten bedömer att 50 procent någon gång under förordnandetiden arbetar på klubbar och restauranger. Under de senaste fem och ett halvt åren har – beträffande ordningsvakter i krogmiljö – avstängning eller återkallelse av förordnandet skett i 32 fall, vilket oftast har berott på att ordningsvakten har dömts för brott i eller utanför tjänsten som ordningsvakt.

text: I Västra Götaland finns det ca 1 500 ordningsvakter. Polismyndigheten har inte någon närmare uppgift om hur många av dessa som arbetar i krogmiljö. Under åren 2002-2006 återkallades totalt 21 ordningsvaktsförordnanden. I tre fall berodde återkallelserna på brottslighet som var helt eller delvis begången i samband med ordningsvakternas tjänstgöring i krogmiljö.

text: I Skåne finns 980 ordningsvakter. Majoriteten av dessa tjänstgör i krogmiljö. Under de senaste fem åren har åtta förordnanden ”ifrågasatts” och fyra av ifrågasättandena har lett till återkallelse av förordnandet. I samtliga dessa fall har det rört sig om brottslighet utanför tjänstgöringen som ordningsvakt. Två av ifrågasättandena har varit relaterade till ordningsvaktens beteende mot kroggäster. Inga beslut om avstängning har fattats under motsvarande period.

text: 5. Ingripanden av vakter utan ordningsvaktsförordnande m.m.

text: Det förekommer främst i Stockholms innerstad att s.k. entrévärdar ingriper mot kroggäster. Och det händer då att entrévärdar agerar utifrån en ordningsvakts förordnande på så sätt att ordningsvakten begär biträde av entrévärden i sin myndighetsutövning. Polismyndigheten i Stockholms län anser att det är oklart om lagstiftaren har haft för avsikt att utnyttja denna möjlighet regelmässigt inom ramen för en anställning. Polismyndigheten har påpekat att det i efterhand oftast är omöjligt för Polisen att utröna om ingripandet verkligen initierades och leddes av en ordningsvakt eller inte. På krogar som har ett fåtal ordningsvakter kompletterade med entrévärdar förekommer det även att entrévärdarna sköter avvisningar och avlägsnanden informellt och utan dokumentation.

text: Även i Västra Götaland förekommer det att entrévärdar gör ingripanden mot kroggäster. Den allmänna uppfattningen inom polismyndigheten är dock att dessa värdar i regel är medvetna om sina begränsade befogenheter att ingripa vid bråk och att ingripanden utan lagligt stöd inte är särskilt vanligt förekommande. Om misstanke finns att ett ingripande av en entrévärd har skett utan lagligt stöd upprättar Polisen en anmälan om detta förhållande.

text: Polismyndigheten i Skåne har anfört att entrévärdar förekommer på många krogar och att de i huvudsak samarbetar bra med ordningsvakterna. De tillkallar som regel en ordningsvakt när en gäst stör ordningen. I Malmö förekommer det dock att entrévärdar ingriper utan lagligt stöd, men det är sällan förekommande. I något polisområde har det hänt att ordningsvakterna har rapporterat till Polisen att olämpliga och eventuellt kriminella personer är anställda som entrévärdar.

text: 6. Polismyndigheternas erfarenheter av krogvakters agerande i rättsliga processer m.m.

text: Ingen av polismyndigheterna har något belägg för att ordningsvakter och entrévärdar anpassar sina vittnesmål i domstol till vad andra personer i rättegången har berättat.

text: Polismyndigheten i Stockholms läns erfarenhet av ordningsvakters agerande i samband med polisutredningar är skiftande. Flertalet ordningsvakter agerar professionellt gentemot Polisen och berättar sanningsenligt om vad som har inträffat. Ett problem är dock enligt polismyndigheten att ordningsvakterna inte berättar sanningsenligt om vad som har hänt när grovt kriminella personer är inblandade i en händelse. Polismyndigheten anser därför att det finns ett behov av att stärka ordningsvakternas ställning.

text: Polismyndigheten i Stockholms län har vidare anfört att ordningsvakter och entrévärdar kan påverka varandras vittnesmål innan de hörs av Polisen. Detta märks på så sätt att olika personer använder samma signalementsbeskrivningar osv. Polismyndigheten, som har påpekat att liknande fenomen förekommer i andra brottsutredningar, tror inte att detta beror på att ordningsvakterna och entrévärdarna har kommit överens om en historia.

text: 7. I vilken mån betonas vikten av rättssäkerhet i ordningsvakternas utbil d ning m.m.

text: Polismyndigheterna betonar under utbildningen och i andra sammanhang vikten av att ordningsvakterna uppträder rättssäkert och i övrigt korrekt mot allmänheten. Polismyndigheten i Stockholms län har bl.a. anfört att det i utbildningen särskilt poängteras att ordningsvakterna är skyldiga att avrapportera till Polisen när de har använt någon form av tvångsmedel.

text: 8. Övriga synpunkter

text: Polismyndigheten i Stockholms län har påpekat att den omständigheten att krögaren direkt eller indirekt betalar ordningsvaktens lön medför att vakten hamnar i en beroendeställning till krögaren och att det försvårar för vakten att utföra sitt uppdrag i enlighet med polismyndighetens instruktioner.

text: Polismyndigheten i Stockholms län anser att det finns anledning att överväga om det bör göras en översyn av ordningsvakternas rättsliga ställning på ett mer övergripande sätt. Ett syfte med en sådan översyn skulle enligt polismyndigheten vara att skapa en sundare miljö kring krogar och att undanröja risken för beroende- och lojalitetskonflikter. Polismyndigheten anser att en översyn även bör omfatta entrévärdarnas rättsliga ställning och befogenheter.

text: Övriga yttranden i ärendet

text: Länsstyrelsen i Stockholms län, Sveriges Förenade Ordningsvakter (SFO), Bevakningsbranschens Yrkes- och Arbetsmiljönämnd (BYA) samt Sveriges Hotell & Restaurangföretagare (SHR) har kommit in med synpunkter i ärendet.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län har anfört bl.a. att återkommande utbildning med fokus på moral och etik samt ett noggrannare rekryteringsförfarande skulle kunna motverka de missförhållanden som eventuellt förekommer beträffande ordningsvakternas agerande i krogmiljö. Länsstyrelsen har vidare framhållit att en närmare knytning av ordningsvakterna till polisorganisationen skulle kunna vara ett medel att tydliggöra för ordningsvakterna vem som är deras uppdragsgivare och vad de företräder.

text: SFO har i allt väsentligt anslutit sig till de bedömningar som polismyndigheterna har gjort. När det gäller Polisens tillsyn över ordningsvakterna har SFO anfört att Polisens ambitioner är rätt men att Polisen borde få mer resurser till denna verksamhet. SFO har vidare anfört att det borde gå att göra mera för att få bort den lilla grupp av ordningsvakter som i dag arbetar på ett regelvidrigt sätt. SFO har påtalat att det torde vara mer regel än undantag att krogpersonal som inte är ordningsvakter gör ingripanden utöver vad lagen tillåter. SFO har även pekat på att allmänheten har svårt att hålla reda på vilken typ av personal som man möter sedan brukandet av uniform på ordningsvakter har minskat. SFO har, i likhet med Polismyndigheten i Stockholms län, anmärkt att det finns risk för lojalitetskonflikter mellan krögare och ordningsvakter. SFO har i detta sammanhang framhållit att krögaren ofta betalar ordningsvaktens utbildning och att ordningsvakterna utsätts för påtryckningar från krögaren som går ut på att de bör framhålla sin arbetsplats som lugn och säker.

text: BYA har framhållit att man tidigare till Justitiedepartementet och Rikspolisstyrelsen har framfört att ordningsvaktslagen behöver revideras och anpassas till dagens förhållanden. BYA har föreslagit bl.a. att alla ordningsvakter ska vara knutna till en auktoriserad verksamhet som i sin tur ska stå under länsstyrelsens tillsynsansvar. BYA har vidare framhållit att utbildningskraven för ordningsvakter bör utökas. BYA har anfört att en ordningsvakt endast får 80 timmars utbildning medan en väktare med ordningsvaktsförordnande får omkring 400 timmars utbildning.

text: BYA har i övrigt anslutit sig till flera av de synpunkter som polismyndigheterna har lämnat i sina yttranden. BYA har särskilt ställt sig bakom Polismyndigheten i Stockholms läns förslag att man bör överväga att genomföra en översyn av ordningsvakternas rättsliga ställning. BYA har i detta sammanhang framhållit att förhållandet mellan ordningsvakterna och krögarna bör utredas. BYA:s uppfattning är att det direkta förhållandet mellan ordningsvakterna och krögarna bör brytas genom att enbart ordningsvakter från auktoriserade verksamheter (bevakningsföretag och ordningsvaktsföreningar) ska få anlitas och att de ekonomiska transaktionerna ska ske mellan krogen och det auktoriserade företaget. BYA har även föreslagit att det sker en översyn av den yrkeskategori som arbetar som vakter utan något ordningsvaktsförordnande samt att en översyn även görs av lagen om bevakningsföretag.

text: SHR har anfört bl.a. att man inte instämmer i Polismyndigheten i Stockholms läns uppfattning att ordningsvakters lojalitet och beroendeställning gentemot restaurangägare i sig skulle medföra ett behov av att se över ordningsvakternas rättsliga ställning.

text: Övrig utredning

text: Utöver skrivelser från allmänheten, ordningsvakter och poliser m.fl. har Justitiekanslern tagit del av en sammanställning av enkätfrågor som den s.k. ordningsvaktsgruppen vid Polismyndigheten i Stockholms län, City polismästardistrikt, har genomfört bland ordningsvakter under år 2007. Enkäten har besvarats anonymt av omkring 350 ordningsvakter. Av polismyndighetens sammanställning av enkäten framgår bl.a. att ca 68 procent av dem som svarade på enkäten anser att de upplever samarbetet med Polisen som gott, att ca 59 procent inte upplever det som att de är Polisens ”förlängda arm”, att ca 42 procent anser att deras teoretiska kunskaper i konflikthantering inte är tillräckliga, att ca 68 procent har varit målsägande i en rättegång, att ca 22 procent har delgetts misstanke om brott, att – som det får förstås – ca 16 procent har varit tilltalade i ett brottmål och att ca 15 procent känner till någon ordningsvakt som avsiktligt har vittnat falskt inför en domstol.

text: Justitiekanslern har gått igenom departementspromemorian Ordningsvakter och väktare (

text: Ds 2003:50

text: ). I promemorian diskuteras ett antal frågor rörande ordningsvakter och väktare m.m. Bland annat föreslås i promemorian att entrévärdsverksamheten ska omfattas av lagen om bevakningsföretag, vilket skulle innebära ett krav på auktorisation av sådan verksamhet och på godkännande av personalen med hänsyn till laglydnad och allmän ordning. Vidare föreslås att anmälningar mot ordningsvakter beträffande brott i tjänsten ska handläggas på samma sätt som anmälningar mot anställda vid Polisen. Förslagen i promemorian har inte lett till några ändringar i det regelverk som styr ordningsvakternas arbete.

text: Jag har även haft underhandskontakt med överåklagaren BE, chef för Riksenheten för polismål vid Åklagarmyndigheten, i vissa frågor rörande brottsanmälningar mot ordningsvakter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Polisens tillsyn över ordningsvakter och utbildningen av dessa

text: Efter att ha tagit del av polismyndigheternas yttranden och övrig utredning i ärendet konstaterar jag att polismyndigheterna såvitt kan bedömas utövar sin tillsyn över ordningsvakterna på ett i allt väsentligt bra sätt. I den mån det på sina håll i landet inte förekommer någon egentlig tillsyn är det självfallet inte tillfredsställande.

text: När det gäller Polisens utbildning av ordningsvakter gör jag följande överväganden.

text: Enligt 6 § ordningsvaktsförordningen ska utbildningen för ordningsvakter utformas så att eleverna ges de kunskaper som krävs för tjänstgöringen. Grundutbildningen ska omfatta minst 60 timmar. Av 8-10 §§ och bilaga 1 till

text: RPSFS 2003:10

text: framgår närmare hur grundutbildningen av ordningsvakter ska genomföras. Utbildningen, som f.n. är ca 80 timmar, innehåller bl.a. 20 timmar undervisning i det regelverk som styr ordningsvakternas arbete (”juridik”), sex timmar ”yrkesetik”, tolv timmar konflikthantering och självskydd samt sex timmar skriftligt och praktiskt prov.

text: Polisen synes utifrån gällande utbildningskrav och övriga rådande förutsättningar sköta utbildningen av ordningsvakterna på ett bra sätt. Jag instämmer dock i BYA:s bedömning att det finns skäl att se över de utbildningskrav som gäller för ordningsvakter. Med hänsyn till att vakterna ska upprätthålla allmän ordning, att de härvid har rätt att utöva våld mot enskilda och att en ordningsvakt – inte minst i krogmiljö – kan ställas inför svåra beslutssituationer anser jag det mycket viktigt att ordningsvaktsutbildningen håller hög standard. Jag tänker då inte bara på det betydelsefulla i att ordningsvakterna får en omfattande utbildning i det gällande regelverket på området, utan också på att t.ex. frågor om konflikthantering och etik bör vara framträdande i utbildningen. Mot denna bakgrund framstår det som märkligt, som BYA har framfört, att ordningsvaktsutbildningen är väsentligt kortare än väktarutbildningen.

text: Vidare noterar jag att, enligt Polismyndigheten i Stockholms läns nämnda enkät, så många som 42 procent av ordningsvakterna anser att deras kunskaper i konflikthantering är otillräckliga. Man bör i detta sammanhang beakta att de situationer som en ordningsvakt ställs inför i dag sannolikt är betydligt mer krävande än vad som gällde för t.ex. 20 år sedan.

text: Vad gäller ordningsvaktsutbildningen anser jag sammanfattningsvis att det är tveksamt om en utbildning motsvarande två arbetsveckor är tillräckligt omfattande för att en person därefter ska anses ha sådan erforderlig praktisk och teoretisk kunskap som generellt bör krävas för att upprätthålla allmän ordning på ett effektivt och samtidigt rättssäkert sätt. Jag anser bl.a. att frågor rörande konflikthantering och etik borde få en mer framträdande roll i utbildningen.

text: Som framgår nedan föreslår jag att regeringen gör en översyn av det regelverk som styr ordningsvakternas arbete. En del av översynen bör enligt min mening avse frågan om det behövs en förstärkning av ordningsvaktsutbildningen.

text: Polisens agerande vid ingripanden mot kroggäster m.m.

text: Det är naturligt att det i de sammanhang där alkohol förekommer kan uppstå situationer där Polisen måste utöva visst våld i samband med omhändertagande av en person enligt LOB eller gripande av någon som är misstänkt för ett brott. Och det är även förståeligt att enskilda som omhändertas enligt LOB i efterhand ofta anser att Polisen har tagit till för mycket våld även om så faktiskt inte har varit fallet.

text: Jag har visserligen tagit del av några skrivelser från personer som har ifrågasatt Polisens agerande mot dem när de har omhändertagits enligt LOB eller gripits i samband med ett krogbesök. Utredningen i övrigt ger dock inte stöd för någon annan slutsats än att Polisens rutiner i samband med ingripanden i krogmiljö är sådana att risken för att någon ska bli utsatt för övervåld eller annat felaktigt beteende från Polisens sida får anses liten. Det har säkert hänt att Polisen har uppträtt felaktigt eller ojuste i samband med ingripanden mot kroggäster. Men jag vågar utifrån vad som har kommit fram i ärendet göra den bedömningen att risken för att så sker i krogmiljö inte är större än i andra sammanhang där Polisen ingriper mot enskilda.

text: Jag vill i detta sammanhang även framhålla att de rutiner som polismyndigheterna har beträffande avvisitering av kvinnor enligt min mening är väl avvägda för att tillgodose säkerhetsintresset utan att göra mer intrång i den personliga integriteten än som oundgängligen är påkallat i det enskilda fallet. Självfallet är det viktigt att de föreskrivna rutinerna också verkligen följs.

text: Det har inte heller framkommit något som tyder på att det skulle föreligga några större problem med osunda lojaliteter i förhållandet mellan Polisen och ordningsvakterna.

text: Mitt övergripande intryck är alltså att Polisen i allt väsentligt agerar professionellt och rättssäkert i samband med ingripanden mot enskilda i krogmiljö. Jag vill framhålla att mitt intryck bygger inte bara på vad polismyndigheterna själva har anfört utan i betydande mån på uttalanden av kroggäster och andra som har hört av sig hit.

text: Ordningsvakters agerande vid ingripanden mot kroggäster m.m.

text: Som jag har förstått polismyndigheterna anser de att det inte föreligger några större problem med övervåld och i övrigt olämpligt agerande från ordningsvakters sida i samband med ingripanden mot kroggäster. Den omständigheten att 32 ordningsvakter, som under de senaste fem och ett halvt åren har arbetat i krogmiljö i Stockholmsområdet, har fått sina ordningsvaktsförordanden återkallade eller har avstängts på grund av brott i eller utanför tjänsten som ordningsvakt talar dock i viss mån i motsatt riktning.

text: Det förhållandet att 22 procent av de ordningsvakter som deltog i nämnda enkät hos Polismyndigheten i Stockholms län uppgav att de – som det får förstås – hade varit delgivna misstanke om brott talar också för att det kan finnas ett inte obetydligt problem med övervåld från ordningsvakter.

text: Merparten av de skrivelser från allmänheten som Justitiekanslern har tagit del av gäller påståenden att ordningsvakter har gjort sig skyldiga till obefogat våld och/eller övervåld. Vid bedömningen av dessa uppgifter måste man givetvis beakta att det får antas att många av uppgiftslämnarna var berusade i samband med den händelse som de har berättat om. Uppgifterna om övervåld är dock så många att de inte går att lämna utan avseende.

text: Vidare har en kriminalinspektör som arbetar med bl.a. krogrelaterat våld vid Polismyndigheten i Stockholm lämnat trovärdiga uppgifter om att det enligt hans mening förekommer övervåld bland ordningsvakter som arbetar på krogar i Stockholm.

text: Sammantaget anser jag mig ha tillräckligt underlag för att kunna konstatera att det i inte obetydlig utsträckning förekommer obefogat våld, övervåld och ojuste beteende från ordningsvakters sida i samband med ingripanden mot kroggäster. Det verkar som om problemet främst gör sig gällande i Stockholm, men utredningen talar i viss mån för att motsvarande problem förekommer även på andra platser i landet.

text: Jag kan inte uttala mig om hur omfattande problemet med obefogat våld och övervåld från ordningsvakter mot kroggäster är. Och det är viktigt att poängtera att annat inte är utrett än att merparten av ordningsvakterna uppträder på ett korrekt sätt mot allmänheten. Den omständigheten att det finns ett problem i aktuellt avseende gör dock att jag anser att regeringen och tillsynsmyndigheten (Polisen) bör överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att minska problemet, t.ex. i form av förändringar i bestämmelser och rutiner för rekrytering och utbildningen av ordningsvakter.

text: Ordningsvakters agerande i rättsprocessen

text: Vice överåklagaren KS vid City åklagarkammare i Stockholm har i ett yttrande i ett annat ärende (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ) gjort bedömningen att det inte tycks finnas skäl för någon större oro för en utbredd misskötsamhet bland de ordningsvakter som förordnas i Stockholms län och att det inte finns fog för påståenden att ordningsvakter skulle ljuga i inte obetydlig omfattning när de hörs om ingripanden vid krogar. Samtidigt välkomnade hon en diskussion i frågan om ordningsvakter i inte obetydlig utsträckning talar osanning i ärenden som rör restaurangmiljöer. Hon anförde i detta sammanhang att det ligger i sakens natur att en person som i sin myndighetsutövning har rätt att använda sig av våld – exempelvis en ordningsvakt – och som gör sig skyldig till övervåld, för att försvara sig inför en kommande polisutredning kan göra en falsk anmälan om våld mot tjänsteman eller våldsamt motstånd.

text: Vad gäller frågan om det förekommer att ordningsvakter talar osanning när de hörs i rättegångar rörande krogvåld konstaterar jag att det av Polismyndigheten i Stockholms läns enkät framgår att så många som 52 av 306 ordningsvakter, dvs. ca 15 procent, uppgav att de kände till att någon ordningsvakt avsiktligthade vittnat falskt inför domstol. Enligt min mening är denna uppgift anmärkningsvärd. Även om det inte framgår på vilket sätt ordningsvakterna har vittnat falskt vågar jag redan med stöd av enkäten dra slutsatsen att det förekommer att vissa ordningsvakter lämnar icke sanningsenliga uppgifter när de hörs i mål rörande krogvåld. Ibland tycks två eller flera vakter prata ihop sig om en delvis osann berättelse. Det är dock viktigt att poängtera att det inte finns grund för att anta något annat än att problemet rör endast en minoritet av ordningsvakterna och att man får utgå från att de flesta vakter talar sanning när de hörs i domstol.

text: Ett exempel där en domstol har konstaterat att vissa av de uppgifter som en ordningsvakt hade lämnat i ett mål angående våldsamt motstånd var felaktiga är Uppsala tingsrätts dom den 15 mars 2007 i mål nr B 2555-06. Justitiekanslern har även tagit del av skrivelser från allmänheten med påståenden att ordningsvakter har talat osanning i rättegångar rörande krogvåld.

text: Sammantaget anser jag att det finns tillräckligt underlag för att hävda att det tycks förekomma att vissa ordningsvakter i inte obetydlig omfattning talar helt eller delvis osanning när de hörs i mål rörande krogvåld. Hur omfattande problemet är och i vilken mån det har lett till att oskyldiga personer har dömts för brott ger utredningen inte något klart svar på. Det står emellertid klart att de kroggäster som utsätts för lögner från vakter samtidigt utsätts för avsevärda risker i fråga om rättssäkerheten i de bedömningar som domstolarna har att göra.

text: Brottsanmälningar mot ordningsvakter

text: Enligt 4 kap. Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om handläggningen av anmälningar mot anställda inom Polisen (

text: RPSFS 2000:19

text: ) bör samma förfarande gälla för anmälningar mot ordningsvakter som för anmälningar mot anställda inom Polisen. Någon motsvarighet till bestämmelserna i

text: 5 kap. 1 § polisförordningen (1998:1558)

text: finns dock inte för anmälningar mot ordningsvakter. Av nämnda paragraf framgår att anmälningar mot poliser omedelbart ska överlämnas till en åklagare för prövning av om en förundersökning ska inledas eller inte, om anmälan t.ex. gäller ett påstående att en polis har gjort sig skyldig till ett brott som har samband med arbetet eller att en polis i något annat avseende har handlat felaktigt i sin myndighetsutövning.

text: Som nämnts har i andra sammanhang framförts förslag om att anmälningar som innefattar påståenden om brott eller annat felaktigt handlande av en ordningsvakt ska handläggas på samma sätt som en anmälan mot en anställd inom Polisen. De skäl som har åberopats till stöd för detta är att en ordningsvakt har vissa polisiära befogenheter, att ordningsvakten i många fall är den som först ingriper vid ordningsstörningar, att vakten är den förste som konfronteras med den som Polisen senare omhändertar eller griper, att förhör med ordningsvakter liksom med poliser fordrar särskild sakkunskap och erfarenhet samt att en sådan ordning skulle öka allmänhetens förtroende för utredningarna. Det har även framförts att Polisens tillsyn över ordningsvakter skulle underlättas om anmälningar mot vakter hanterades av samma organisation som hanterar anmälningar mot Polisen (se bl.a.

text: Ds 2003:50 s. 74

text: f.).

text: Det förhållandet att ordningsvakter har en i lag given rätt att i vissa situationer utöva våld mot allmänheten, och de skäl som finns i övrigt för att anmälningar mot vakter utreds på samma sätt som beträffande poliser, talar enligt min mening för en sådan reform.

text: Den s.k. Riksenheten för polismål vid Åklagarmyndigheten handlägger anmälningar mot poliser och besitter en mycket stor kompetens på området. Det får antas, dels att allmänhetens tilltro till att anmälningar mot ordningsvakter handläggs på ett korrekt sätt skulle öka om sådana anmälningar prövades av Riksenheten, dels att den genomsnittliga kvaliteten i hanteringen också skulle öka. I vad mån resursskäl och organisatoriska överväganden talar emot att ärendena förs till Riksenheten har jag inte funnit skäl att utreda.

text: Sammanfattningsvis anser jag att det finns skäl att överväga om förfarandet när det gäller hanteringen av anmälningar mot ordningsvakter bör ändras så att de behandlas på samma sätt som anmälningar mot poliser.

text: Relationen mellan ordningsvakter och krögare

text: Polismyndigheten i Stockholms län och BYA har påtalat vissa risker med det nuvarande systemet, där ordningsvakterna oftast avlönas direkt av krögarna. Som de har anfört finns det en tydlig risk att det uppstår lojaliteter mellan krögarna och vakterna som inverkar negativt på vakternas förmåga att upprätthålla ordningen på ett korrekt sätt.

text: Det är uppenbarligen viktigt att en ordningsvakt varken direkt eller indirekt låter sig styras av ovidkommande hänsyn när han eller hon vidtar åtgärder i sin myndighetsutövning. Jag anser därför att det finns starka skäl att överväga vad som kan göras för att motverka att ordningsvakterna hamnar i en beroendeställning i förhållande till krögarna. Problemet synes vara en fråga för lagstiftaren.

text: Ett sätt att motverka osunda lojaliteter mellan ordningsvakter och krögare skulle kunna vara – ungefär som BYA har föreslagit – att införa en bestämmelse att en krögare eller någon annan som anlitar en ordningsvakt inte får träffa något anställnings- eller uppdragsavtal direkt med ordningsvakten, utan att avtal och ekonomiska transaktioner ska ske med någon typ av auktoriserat bolag. Uppenbarligen finns det dock också nackdelar med ett sådant system.

text: Det krävs en grundligare utredning än som har varit möjlig att genomföra inom ramen för detta ärende innan man kan ta ställning till om det är behövligt och möjligt att genomföra ändringar i aktuellt avseende. Jag föreslår därför, i likhet med Polismyndigheten i Stockholms län och BYA, att regeringen inom ramen för en översyn av ordningsvakternas rättsliga ställning utreder även frågan om i vilken mån vakterna kan och bör knytas starkare till Polisen.

text: Entrévärdar

text: Entrévärdar står inte under Justitiekanslerns tillsyn. Jag har dock funnit anledning att inom ramen för den övergripande granskningen av polisers och ordningsvakters agerande vid ingripanden mot kroggäster beröra även denna personalkategori. Detta motiveras inte minst av entrévärdarnas förhållande till ordningsvakterna och deras myndighetsutövning.

text: Av yttrandena från Polismyndigheten i Stockholms län och SFO framgår att det i vart fall i Stockholm är vanligt att entrévärdar agerar i samband med ingripanden mot kroggäster. Polismyndigheten har till och med anfört att det dagligen kommer in uppgifter om att personer som inte har förordnanden som ordningsvakter agerar i sådana sammanhang. Och av SFO:s yttrande framgår att detta snarare är regel än undantag.

text: Som nämnts har entrévärdar endast den rätt som gemene man har att utöva våld eller på annat sätt ingripa mot enskilda. En entrévärd får sålunda inte – som tydligen förekommer – under åberopande av en ordningsvakts förordnande ingripa mot en enskild. Naturligtvis kan en entrévärd, liksom alla andra medborgare, utöva visst våld i en nöd- eller nödvärnssituation eller göra ett s.k. envarsgripande med stöd av

text: . Det som Polismyndigheten i Stockholms län och SFO har beskrivit tyder dock på att entrévärdar, i vart fall de som tjänstgör i Stockholms innerstad, i viss utsträckning ingriper mot kroggäster utan lagligt stöd.

text: Det är allvarligt att vissa entrévärdar synes agera som om de vore ordningsvakter. Frågan är då vad man kan göra åt detta. I promemorian

text: Ds 2003:50

text: föreslogs att det i lagen om bevakningsföretag skulle införas en bestämmelse om att det ska krävas auktorisation av företag som yrkesmässigt åtar sig att för annans räkning bemanna och bevaka in- och utgångar till lokaler eller utrymmen där alkohol serveras till allmänheten med tillstånd enligt

text: alkohollagen

text: (se

text: Ds 2003:50 s. 54

text: f.).

text: Det är enligt min mening tveksamt om den verksamhet som entrévärdarna sysslar med bör jämställas med sådan verksamhet som omfattas av lagen om bevakningsföretag. Till det kommer att den föreslagna lagändringen inte skulle hindra krögarna från att ha annan personal anställd med uppgift att skapa trivsel för kunderna i entrén.

text: Enligt Polismyndigheten i Stockholm åberopar entrévärdar ofta en samarbetande ordningsvakts förordnande för sin våldsanvändning. Tanken är då tydligen att entrévärden skulle få bistå ordningsvakten genom att själv utöva det våld som vakten annars skulle behöva ta till. Något stöd för en sådan tolkning av ordningsvaktsförordnandena finns inte. Enligt Justitiekanslerns mening ankommer det på ordningsvakterna – och i sista hand Polisen – att se till att förordnandena inte missbrukas på det angivna sättet.

text: Jag anser i likhet med Polismyndigheten i Stockholms län och BYA att det inom ramen för en utredning av ordningsvakternas rättsliga ställning kunde vara lämpligt att även utreda entrévärdarnas rättsliga ställning och undersöka om det finns anledning att införa särskilda regler för denna personalkategori.

text: Eftersom ordningsvakter och entrévärdar har olika rätt att ingripa mot enskilda, är det viktigt att allmänheten kan se skillnad på dem. Som SFO har påpekat kan det i dagens läge vara svårt för allmänheten att skilja dem åt. Gällande regler för ordningsvakters uniformering synes i och för sig i allt väsentligt vara bra (jfr 11 och 12 §§

text: RPSFS 2003:10

text: ). Det kan dock finnas skäl för Rikspolisstyrelsen att utifrån de synpunkter som SFO har lämnat i ärendet ta ställning till om det finns skäl att se över bestämmelserna på området.

text: Avslutande synpunkter

text: Det säger sig självt att all våldsanvändning mot enskilda måste ske med stöd av lag och på ett rättssäkert sätt. I Justitiekanslerns granskning har det framkommit att det i inte obetydlig omfattning förekommer obefogat våld eller övervåld i samband med att ordningsvakter ingriper mot kroggäster.

text: Vidare tycks det förekomma att vissa ordningsvakter i inte obetydlig omfattning talar osanning när de hörs i mål angående krogvåld. Detta skapar uppenbarligen rättssäkerhetsproblem för kroggäster och andra som kommer i konflikt med de berörda vakterna.

text: Det är inte möjligt att inom ramen för en övergripande granskning av aktuellt slag närmare utreda omfattningen av problemen med krogvakter. Och det är svårt att säga vad som kan göras. Mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet anser jag dock att det finns skäl att utreda några av de frågor som uppkommer.

text: Jag föreslår sålunda att regeringen låter utreda frågan om ändringar bör göras i det regelverk som styr ordningsvakternas arbete. En sådan utredning bör även avse frågan om det finns skäl att införa nya bestämmelser för hanteringen av brottsanmälningar mot ordningsvakter. Vidare kan det finnas anledning att i detta sammanhang göra en översyn av om det är behövligt och möjligt att reglera entrévärdarnas verksamhet.

text: Det som har framkommit om rättssäkerhetsproblem när vakter hörs i domstol är oroande. Det är självfallet helt oacceptabelt om enskilda döms oskyldiga på grundval av falska eller tillrättalagda vittnesmål från krogvakter. Alla berörda inom rättsväsendet måste göra sitt bästa för att problem av det slaget ska kunna bemästras. Jag vill därför rekommendera Rikspolisstyrelsen, polismyndigheterna, Åklagarmyndigheten och Domstolsverket att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att man i möjligaste mån ska komma till rätta med de rättssäkerhetsproblem som tycks förekomma.

text: Jag avslutar ärendet med dessa synpunkter.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadestånd med anledning av ett felaktigt beslut om flyttning och skrotning av en bil

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner TM skadestånd med 53 000 kr och ersättning för ombudskostnader med 5 625 kr. Justitiekanslern uppdrar åt Vägverket att se till att pengarna betalas ut till honom.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Den 12 november 2003 observerade personal från Vägverket, Region Mälardalen, fordonet HFZ 755, en Golf 1,8 CL av 1998 års modell, vid väg 692 i Västerås. Den 18 november 2003 stod fordonet fortfarande kvar på samma plats. Registrerad ägare till fordonet var TM.

text: Vägverket upprättade den 18 november 2003 ett protokoll enligt lagen (

text: ) och förordningen (

text: ) om flyttning av fordon i vissa fall. I protokollet angavs att flyttning var påkallad eftersom fordonet dels var uppställt i strid mot föreskrifter om stannande eller parkering samt avsevärt försvårade snöröjning, renhållning eller annat vägarbete, dels var ett fordonsvrak. I protokollet angavs också att fordonets karosseri, ram, axlar, motor, färdbelysning och inredning var utan anmärkning medan höger sidoruta bak var krossad och alla hjul samt däck saknades.

text: Den 20 november 2003 beslutade Vägverket att fordonet skulle flyttas eftersom det bedömdes som ett fordonsvrak. Enligt beslutet skulle fordonet ställas upp på Västerås bildemontering. Beslutet skulle verkställas snarast.

text: Flyttningsbeslutet verkställdes samma dag, den 20 november 2003.

text: Den 2 december 2003 beslutade Vägverket med stöd av lagen om flyttning av fordon i vissa fall att fordonet skulle skrotas.

text: Fordonet skrotades den 9 februari 2004.

text: Anspråket

text: TM har i en skrivelse till Vägverket begärt skadestånd av staten med hänvisning till att det var fel av Vägverket att skrota hans bil. Han har, som han slutligen framställt sitt anspråk, begärt skadestånd med 54 200 kr, vilket han anser motsvarar bilens värde vid flyttningstillfället. Han har också begärt ersättning för kostnader i ärendet här med 5 625 kr, avseende 4,5 timmars ombudsarvode.

text: Vägverkets yttrande

text: Vägverket har tillsammans med ett eget yttrande lämnat över ärendet till Justitiekanslern för handläggning. I yttrandet anför Vägverket bl.a. följande.

text: "Gällande bestämmelser

text: Fordonsvrak definieras i 1 § lagen om flyttning av fordon i vissa fall som fordon som med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses övergivet och som uppenbarligen har ringa eller inget värde. Av 3 § samma lag framgår bl.a. att fordonsvrak skall skrotas så snart det lämpligen kan ske och att i beslutet om flyttning skall anges om fordonet är att anse som fordonsvrak. Enligt 6 § andra stycket tillfaller ett fordonsvrak som flyttas omedelbart kommunen eller staten.

text: Enligt 2 § förordningen om flyttning av fordon i vissa fall får ett fordon flyttas bl.a. om det är ett fordonsvrak. Av 3 § samma förordning följer att beslut om flyttning skall föregås av utredning och vid utredningen skall protokoll föras och beslutet skall antecknas på protokollet.

text: Verkets bedömning

text: Skadeståndsskyldigheten

text: Vägverkets region Mälardalen har beslutat om flyttning av det aktuella fordonet. Därvid har åberopats såväl 2 § 3 b) ["försvårar snöröjning, renhållning eller annat arbete på väg", Justitiekanslerns anmärkning] som 4 (fordonsvrak). När ett fordon flyttats på den grunden att det är ett vrak, övergår äganderätten omedelbart till - i detta fall - staten och fordonet skrotas och avregistreras. Ett sådant flyttningsbeslut, som inte är överklagbart enligt 10 § i lagen, har således en omedelbar och definitiv effekt för den tidigare ägaren. Det är därför av stor vikt att sådana beslut föregås av noggranna överväganden. Verket anser det uppenbart att fordonet vid det aktuella tillfället inte var ett fordonsvrak enligt definitionen i lagen om flyttning av fordon i vissa fall. Det fel som begåtts är sådant att staten bör anses skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Skadan

text: TM har rätt till ersättning för bilens värde vid det aktuella beslutstillfället (om flyttning av fordonet). Av de uppgifter Vägverkets region Mälardalen har inhämtat från en bilfirma angående priset på ett motsvarande fordon, i normalskick, skulle det vara cirka 55 000 kr. Vid beräkning av ersättningen bör dock hänsyn tas till den minskning av fordonets värde som uppstått med anledning av att det lämnats utmed vägen. Av protokollet av den 18 november 2003 framgår att fordonet saknade samtliga hjul och höger bakre sidoruta var krossad. Av ytterligare utredning som gjorts i ärendet följer att även skador på inredningen har konstaterats. I protokollet har antecknats att inredningen var utan anmärkning. Det är dock sannolikt att de mögelskador som upptäcktes senare orsakats av fukt (regn och snö) redan innan fordonet flyttades. Värdeminskningen med anledning av dessa brister kan skäligen uppskattas till 7 000 kr.

text: Vägverket föreslår att TM tillerkänns skadestånd om 48 000 kr, i ersättning för en motsvarande bil med avdrag för uppkomna brister för vilka verket inte varit vållande."

text: TM har, genom sitt ombud jur. kand. KA, yttrat sig över vad Vägverket har anfört. Han har bl.a. åberopat ett värderingsintyg från Din Bil Syd AB, av vilket det framgår att en Golf 1,8 CL av 1998 års modell, som har gått cirka 16 000 mil, betingar ett värde om cirka 58 000 kr. Han har gjort gällande att de brister som antecknats i Vägverkets protokoll gör att ersättningen kan sättas ned med 3 800 kr, men att någon nedsättning på grund av skador på inredningen inte bör göras eftersom det i protokollet har antecknats att inredningen var utan anmärkning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av Vägverkets yttrande framgår innehållet i vissa relevanta bestämmelser på området. Lagen och förordningen om flyttning av fordon i vissa fall ändrades i vissa avseenden den 1 januari 2004. De hänvisningar som görs nedan till bestämmelser i lagen och förordningen i fråga avser dessa i deras lydelse före den 1 januari 2004.

text: Den första fråga som Justitiekanslern har att ta ställning till är om det var korrekt av Vägverket att bedöma bilen som ett fordonsvrak. Som nämnts definieras fordonsvrak som ett fordon som med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses övergivet och som uppenbarligen har ringa eller inget värde.

text: Någon utredning om fordonets skick utöver vad som framgår av Vägverkets beslut finns inte. Vad som där anges i detta hänseende är inte tillräckligt för att anse bilen som övergiven. Bilen hade, såvitt framgår av utredningen, inte stått på samma plats längre än sedan den 12 november 2003, d.v.s. cirka en vecka, vilket får anses som en förhållandevis kort tid i sammanhanget. Till detta kommer att det aktuella fordonet var värt ca 50 000 kr och att det alltså inte uppenbarligen kan anses ha haft ringa eller inget värde. Sammantaget instämmer Justitiekanslern i den bedömning som Vägverket har gjort i detta hänseende, nämligen att bedömningen av bilen som ett fordonsvrak var så felaktig att detta får anses innefatta fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Staten är alltså skyldig att ersätta TM för den skada som detta kan ha vållat honom.

text: Om bilen inte hade bedömts utgöra ett fordonsvrak hade den i stället flyttats med stöd av 2 § första stycket 3 förordningen om flyttning av fordon i vissa fall. TM hade då delgivits flyttningen genom en underrättelse och fått möjlighet att hämta ut fordonet. Därigenom hade han inte gått miste om fordonet, vilket gör att han bör ersättas för dess värde.

text: När det gäller bilens värde vid den tidpunkt då den flyttades kan konstateras att de siffror som Vägverket och TM har åberopat inte skiljer sig särskilt mycket från varandra. Någon utredning som visar hur hjulen och däcken samt glasrutan påverkar bilens värde har inte åberopats, men uppgifter i Vägverkets akt talar för att ett avdrag på 5 000 kr är rimligt. Justitiekanslern bedömer mot den bakgrunden att en skälig ersättning till TM uppgår till 53 000 kr.

text: Enligt 7 § lagen om flyttning av fordon i vissa fall är ägaren av ett fordon som har flyttats med stöd av lagen skyldig att ersätta kostnaden för flyttningen och de övriga åtgärder som har vidtagits med stöd av lagen, om han inte gör sannolikt att fordonet har frånhänts honom genom brott. För det fall den aktuella bilen inte hade frånhänts TM genom brott skulle det alltså kunna bli aktuellt att göra ett avdrag motsvarande den kostnad som han i så fall hade blivit tvungen att ersätta Vägverket. I ärendet finns emellertid ingen utredning alls i frågan om bilen hade frånhänts TM genom brott. Justitiekanslern finner att bristerna i utredningen i detta hänseende får falla tillbaka på staten och att något avdrag för flyttningskostnader således inte skall göras.

text: Det sagda innebär att TM skall tillerkännas 53 000 kr.

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och utredning i ett ärende i den utsträckning kostnaderna inte skall betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen

text: . Justitiekanslern tillämpar därvid den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: fastlagda principen att kostnaderna skall ha varit skäligen påkallade för tillvaratagande av partens rätt.

text: I detta fall rör det sig om ett i princip tillstyrkt skadeståndsanspråk där den enda fråga som krävt någon utredning var bilens värde. Det får ändå accepteras att TM har anlitat ett ombud för att få den ersättning han ansett sig berättigad till. Han har i allt väsentligt fått bifall till sitt anspråk och skall därför tillerkännas full ersättning för befogade ombudskostnader. Det begärda beloppet framstår visserligen som något högt men får godtas.

type: avgorande


title: Fråga om tryckfrihetsrättsligt ansvar för förtal med anledning av innehållet i en kontaktannons

text: Förundersökning beträffande tryckfrihetsbrott skall inte inledas.

text: Handlingarna i ärendet skall återställas till Polismyndigheten i Skåne för erforderliga åtgärder.

text: Ärendet

text: AP har till Polismyndigheten i Skåne anmält att tidningen FIB Aktuellt utan hennes vetskap publicerat en kontaktannons med ett nakenfoto av henne i oktobernumret år 2002.

text: Polismyndigheten har överlämnat anmälan till Justitiekanslern för prövning av frågan om förundersökning avseende tryckfrihetsbrott skall inledas eller inte.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till den aktuella annonsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ett ingripande från Justitiekanslerns sida med anledning av innehållet i en tryckt skrift kan ske endast om ett tryckfrihetsbrott har begåtts. Med tryckfrihetsbrott avses en framställning eller ett offentliggörande genom tryckt skrift som enligt

text: 7 kap.

text: eller

text: 5 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är att anse som ett brott.

text: Som tryckfrihetsbrott skall dock enligt

text: 7 kap. 2 §

text: TF första meningen inte anses ett tillkännagivande i en annons eller ett annat sådant meddelande, om det inte av meddelandets innehåll omedelbart framgår att ansvar för ett sådant brott kan komma i fråga. Regleringen syftar i första hand till att utesluta tryckfrihetsrättsligt ansvar för svårbegripliga annonser och liknande meddelanden vilkas innehåll annars skulle ha kunnat bilda grund för ett tryckfrihetsbrott. Tryckfrihetsrättsligt ansvar har uteslutits eftersom det är svårt för den som publicerar annonser och andra sådana meddelanden att uppfatta de speciella omständigheter som skulle kunna medföra att de innefattar ärekränkning eller något annat liknande brott (se

text: SOU 1947:60 s. 123

text: Av den nämnda bestämmelsens andra mening följer vidare att om ett meddelande i förening med någon annan omständighet, som inte omedelbart framgår av meddelandets innehåll, är straffbart som ett vanligt brott skall allmänna straffrättsliga regler tillämpas. Bestämmelsen innebär alltså att ett meddelande som annars skulle ha bedömts som ett tryckfrihetsbrott skall behandlas som ett allmänt brott. Det ankommer i ett sådant fall inte på Justitiekanslern som exklusiv åklagare på tryckfrihetens område, utan på det allmänna åklagarväsendet, att ta ställning till om förundersökning för ett sådant brott skall inledas och om allmänt åtal skall väckas.

text: I detta fall avser anmälan att en kontaktannons med en nakenbild har införts i en periodisk skrift. Av annonsen och bilden kan det inte omedelbart anses framgå att ansvar för ett tryckfrihetsbrott kan komma i fråga. Till följd härav kan det inte heller antas att ett sådant brott har begåtts. Visserligen står det klart att det kan vara fråga om förtal för det fallet att någon sänt in annonsen och bilden för publicering utan AP:s vetskap, dvs. det som hon säger har skett. Men denna möjlighet är normalt inte så närliggande i fall som detta att det kan anses "omedelbart" framgå att det är fråga om en sådan "falsk" annons och att ansvar för förtal sålunda kan komma i fråga. Inget talar för att omständigheterna är annorlunda i detta fall. Det innebär att det inte finns anledning att misstänka att ett tryckfrihetsbrott har blivit begånget.

text: Med hänvisning till det sagda skall anmälan inte föranleda någon åtgärd från min sida.

text: En konsekvens av den bedömning som jag nu har gjort är att det också bör prövas huruvida införandet av kontaktannonsen i tidningen innebär att ett förtalsbrott enligt allmänna straffrättsliga regler har begåtts. Eftersom det inte är en uppgift för mig att pröva denna fråga, och då den inte heller tidigare har varit föremål för prövning av någon behörig beslutsfattare, skall handlingarna i ärendet återställas till polismyndigheten för erforderliga åtgärder.

text: Härmed är ärendet hos Justitiekanslern avslutat.


title: Anspråk på skadestånd i anledning av dröjsmål med utmätning

text: Texon Automation Aktiebolag (härefter Texon) ansökte i en skrift, som kom in till kronofogdemyndigheten i dåvarande Kristianstads län den 9 april 1996, om omedelbar verkställighet av två domar i samma tvistemål enligt vilka ett annat aktiebolag (härefter gäldenären) hade ålagts betalningsskyldighet gentemot Texon med 110 000 kr jämte ränta. Den ena domen var en deldom på det belopp som gäldenären i tvistemålet inledningsvis hade medgett att betala. Den andra domen innebar stadfästelse av en förlikning mellan Texon och gäldenären enligt vilken det tidigare medgivna beloppet skulle betalas vid viss tidpunkt och ett ytterligare belopp vid en annan tidpunkt. Förlikningen innehöll också en ränteklausul. Texon begärde fullständig tillgångsundersökning.

text: Med anledning av att Texons begäran om verkställighet såvitt avsåg fordrad ränta inte stämde överens med vad som angavs i den senare domen kontaktade kronofogdemyndigheten Texon i frågan och förvissade sig därefter i skrift den 29 april 1996 om att hos kronofogdemyndigheten registrerat belopp var korrekt. Underrättelse om målet med angivande av att betalning skulle ske senast den 28 maj 1996 för undvikande av utmätning sändes sedan till gäldenären. När denna s.k. avitid gått ut sändes målet till kronofogdemyndighetens kontor i Simrishamn, dit det ankom den 5 juni 1996. Gäldenären var då registrerad också för andra, allmänna och enskilda, skulder.

text: Den 3 juli 1996 uppgav gäldenären för handläggaren vid kronofogdemyndigheten att skulderna till staten skulle betalas under juli månad och att kontakt med förfrågan om uppskov skulle tas med de enskilda borgenärerna. Enligt vad kronofogdemyndigheten har angett valde staten på grund härav att avvakta med utmätningsförrättning och konkursansökan. Sedan gäldenären betalt 20 000 kr till Texon, nedsatte Texon sin fordran till 90 000 kr jämte ränta.

text: Efter avslutad semester konstaterade handläggaren vid kronofogdemyndigheten att bolaget alltjämt var restfört och att något uppskov inte hade medgetts. Då bestämdes tid för förrättning hos gäldenären till den 11 september 1996. Vid förrättningen nämnda dag gjordes utmätning.

text: Den 24 oktober 1996 försattes gäldenären i konkurs på egen ansökan. Fristdag var den 7 oktober 1996. Eftersom utmätningen företogs mindre än tre månader före fristdagen hävde kronofogdemyndigheten utmätningen.

text: Enligt konkursbouppteckningen uppgick gäldenärens tillgångar per konkursdagen till 57 496 kr och skulderna till 2 495 396 kr, varav med särskild förmånsrätt 60 000 kr avseende hyra samt med allmän förmånsrätt 990 290 kr avseende skatter och 905 104 kr avseende löner. I bouppteckningen angavs som prognos att ingen utdelning kunde förväntas i konkursen.

text: Framställningen om ersättning och utredningen i ärendet här

text: Texon har genom det uppgivna ombudet advokaten AA, framställt ett anspråk på skadestånd av staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: med i första hand 90 000 kr jämte ränta och i andra hand 87 839 kr. Som grund för sitt anspråk har Texon angett att det vållats skada med begärt belopp i anledning av att kronofogdemyndigheten underlåtit att inom rimlig tid verkställa utmätning, vilket dröjsmål utgör försummelse vid myndighetsutövning.

text: Riksskatteverket har yttrat sig över Texons framställning, se bilaga (här utesluten). Till verkets yttrande har fogats ett yttrande från Kronofogdemyndigheten i Malmö och en konkursbouppteckning avseende gäldenären.

text: Texon har lämnat synpunkter på Riksskatteverkets och kronofogdemyndighetens yttranden.

text: Texon har till stöd för sitt anspråk anfört i huvudsak följande.

text: Utmätning skall företas så snart som möjligt. Handläggningen i ett utmätningsärende bör normalt vara slutförd inom några veckor. Att ett ärende om utmätning måste handläggas skyndsamt är självklart med tanke på de risker som en fördröjd handläggning innebär för sökanden. I och med utmätningen får sökanden förmånsrätt i den utmätta egendomen. Hur snart en utmätning kan ske blir normalt avgörande för om sökanden skall få sin fordran betald.

text: I det aktuella ärendet hade gäldenären utan svårighet kunnat kontaktas och nås för utmätning. Det kan ifrågasättas om någon avitid över huvud taget skulle ha behövt föregå utmätningsförrättningen i ett fall som detta. Avitiden borde i vart fall ha kunnat hållas kort. Trots att omedelbar verkställighet hade begärts och trots upprepade påstötningar från Texon dröjde utmätningen i 23 veckor. Under den tiden hade ytterligare borgenärer hunnit begära utmätning för sina fordringar mot gäldenären. Det har från Texons sida aldrig varit aktuellt att medge gäldenären något betalningsanstånd. Detta har kronofogdemyndigheten också upplysts om vid de återkommande påstötningar som Texon gjort hos kronofogdemyndigheten för att få den begärda utmätningen till stånd.

text: En utmätning borde med hänsyn till ärendets enkla beskaffenhet och den uttryckliga begäran om omedelbar verkställighet ha ägt rum inom en månad och under alla förhållanden före den 7 juli 1996. En utmätning före den 7 juli 1996 hade inte varit möjlig att häva. På grund av dröjsmålet med utmätningen kom emellertid den utmätta fordran att hamna inom återvinningsfristen i konkursen och utmätningen gick åter. Om kronofogdemyndigheten hade handlagt Texons begäran om utmätning korrekt hade någon sådan återvinning inte varit möjlig. Kronofogdemyndigheten hade kunnat ansöka om gäldenärens försättande i konkurs tidigare än vad som skedde men avstod från detta. Återvinningsfristen skall därför bedömas utifrån den tidpunkt då konkursansökan faktiskt gjordes.

text: Vid utmätningen värderades utmätt egendom till 87 839 kr, dvs. i det närmaste full täckning för Texons fordran. Med all sannolikhet hade de utmätningsbara tillgångarna uppgått till ett högre värde om utmätningen hade företagits i rimlig tid. Texon hade då troligen fått hela sin fordran reglerad och det erhållna beloppet säkrat från återvinning i anledning av konkursen. Skadan kan i vart fall inte, i brist på annan utredning, uppskattas till ett lägre belopp än de 87 839 kr som utmättes den 11 september 1996.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Enligt

text: 4 kap. 10 § första stycket utsökningsbalken

text: (härefter UB) skall utmätning ske så snart som möjligt efter det att behövliga handlingar kommit in till kronofogdemyndigheten. Innan utmätning sker skall dock gäldenären i enlighet med innehållet i särskilt formulär underrättas om målet så tidigt att gäldenären kan beräknas få tillräcklig tid att bevaka sin rätt (se

text: 4 kap. 12 § första stycket

text: UB och 6 kap. 1 § utsökningsförordningen). Endast i de fall som anges i

text: 4 kap. 12 § andra stycket

text: UB får underrättelse underlåtas. Har flera sökt utmätning mot samma gäldenär skall utmätning för fordringarna ske samtidigt, om inte utmätning för någon av fordringarna därigenom fördröjs oskäligt (

text: 4 kap. 11 §

text: UB).

text: Vid bedömningen av skadeståndsanspråk i anledning av försenad handläggning vid en myndighet måste ställning tas till dels vad allmänheten kan kräva av myndigheten, dvs. vad som alls utgör ett dröjsmål med skadeståndsrättsliga verkningar, dels om ett sådant dröjsmål har uppkommit genom vållande på det allmännas sida (se Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2:a uppl., 1996 s. 87).

text: Vid prövningen av om skadeståndsgrundande fel eller försummelse har förekommit från en myndighets sida får man ställa sig frågan vad som rimligen kan fordras av myndigheten med hänsyn till verksamhetens art och ändamål. Myndighetens handlande skall värderas inte utifrån dess eget perspektiv utan ur allmänhetens synvinkel. Det avgörande blir de krav på rättssäkerhet, noggrannhet och korrekt handläggning som den enskilde rimligen har kunnat ställa i den aktuella situationen. Har myndigheten brustit i något av dessa avseenden, hjälper det inte att man från det allmännas sida kan åberopa särskilda förhållanden som gör handlandet i viss mån ursäktligt, t.ex. att felet har berott på hög arbetsbörda (se

text: prop. 1989/90:42 s. 14

text: - 15).

text: När inte lagen anger en viss frist för handläggningen av en fråga, krävs det i allmänhet en betydande försening för att ett skadeståndsgrundande dröjsmål skall anses föreligga. Att handläggningen av ett ärende vid en myndighet kan ta viss tid är således något som den enskilde normalt får acceptera. Den enskilde kan också få tåla att handläggningen av ett visst ärende drar ut på tiden därför att andra, mer brådskande, ärenden måste handläggas med förtur. Beror däremot förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av frågan om vilka ärenden som bör ha förtur, bör det allmänna svara för uppkommen skada (

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: ). Den enskilde har dock rätt att vänta sig en snabbare handläggning när en försening typiskt sett kan bli allvarlig för honom eller när han för myndigheten har påtalat en sådan risk. Bristande hänsyn till hans intresse kan i sådana fall medföra skadeståndsskyldighet. Det kan finnas anledning att beakta inte enbart hur ärenden av ett visst slag brukar handläggas utan även hur handläggningen rätteligen bort ske med hänsyn till ärendets vikt och myndighetens möjligheter (se Bertil Bengtsson, a.a., s. 90).

text: Det finns numera inte någon i författning föreskriven viss längsta tid inom vilket ett beslut om utmätning skall fattas. Däremot föreskrivs att utmätning skall ske så snart som möjligt. En snar utmätning är av betydelse bl.a. med hänsyn till konkurrensen med andra borgenärer. I förarbetena till UB förutsattes att utmätning i allmänhet skulle ske inom ungefär en månad från ansökningen. Numera tycks det emellertid i allmänhet ta längre tid innan utmätning beslutas. Hur länge det dröjer innan utmätning kan ske i ett visst fall beror bl.a. på övrig arbetsbelastning vid kronofogdemyndigheten och hur ingående undersökning myndigheten behöver göra innan utmätningsbar egendom påträffas (jfr Torkel Gregow, Utsökningsrätt, 3:e uppl., 1996 s. 166). Vidare måste samordning med andra enskilda mål och med indrivning av allmänna mål ofta ske.

text: Utredningen i det ärende som nu är aktuellt hos Justitiekanslern ger vid handen att en snabb handläggning av Texons ansökan om verkställighet var av väsentlig betydelse för bolaget och att detta på olika sätt hade framförts till kronofogdemyndigheten. Kronofogdemyndigheten kan dock inte klandras för att den inledningsvis önskade reda ut en oklarhet rörande fordrad ränta eller för att den underrättade gäldenären om målet enligt reglerna härom, även om avitiden förefaller att ha varit lång. Utmätningen kom dock inte att äga rum förrän drygt tre månader efter det att avitiden hade löpt ut. Jag kan inte finna annat än att detta, även med beaktande av samordningen med gäldenärens övriga enskilda skulder och indrivningen i allmänna mål, måste anses innefatta ett dröjsmål med beslutet om utmätning. Anledningen till detta dröjsmål synes ha varit främst de uppgifter om kommande betalningar och tänkbara uppskov som gäldenären lämnade till handläggaren vid kronofogdemyndigheten och handläggarens semester. Dessa skäl för aktuellt dröjsmål kan inte anses som godtagbara. Dröjsmålet får i stället betraktas som en försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening från kronofogdemyndighetens sida.

text: För att skadestånd skall kunna utgå krävs också att det föreligger ett orsakssamband mellan det konstaterade dröjsmålet och den av bolaget påstådda skadan.

text: Enligt

text: 8 § förmånsrättslagen

text: ger utmätning förmånsrätt i den utmätta egendomen, dvs. särskild förmånsrätt. Enligt

text: 4 kap. 30 §

text: UB inträder förmånsrätten i allmänhet i och med utmätningsbeslutet. Har utmätning skett hos gäldenären innan beslutet om konkurs meddelats skall verkställigheten som regel fortgå utan hinder av konkursen. Utmätningen skall dock, om förvaltaren begär det innan egendomen har blivit såld, gå åter om utmätningssökanden inte har panträtt och förmånsrätten skall gå åter (

text: 3 kap. 8 § konkurslagen

text: ). Av

text: 4 kap. 13 § konkurslagen

text: följer att förmånsrätt eller betalning som en borgenär har vunnit genom utmätning går åter om förmånsrätten har inträtt senare än tre månader före fristdagen.

text: Med hänsyn till det sagda är det uppenbart att ett dröjsmål fram till den 11 september 1996 inte i sig är tillräckligt för att kravet på orsakssamband skall vara uppfyllt. Varje utmätning någon gång efter den 7 juli 1996 och varje av denna utmätning föranledd förmånsrätt hade nämligen kunnat gå åter till följd av gäldenärens försättande i konkurs den 24 oktober 1996. Den frågan måste därför ställas huruvida kronofogdemyndigheten rätteligen bort verkställa utmätningen före fristdagen den 7 juli. Jag anser mig inte ha underlag för att påstå att det före den dagen hade förekommit ett skadeståndsgrundande dröjsmål (jfr t.ex. JK-beslut 1992 C.2). Enligt min mening kan det därför inte sägas föreligga för skadeståndsskyldighet erforderligt orsakssamband mellan kronofogdemyndighetens dröjsmål med beslutet om utmätning och någon sådan skada som Texon påstår. Redan på grund av det anförda bör Texons anspråk avvisas. För övrigt är det troligt att en tidigare utmätning också hade lett till en tidigare konkurs, varvid förmånsrätten ändå skulle ha återvunnits och utmätningen hävts (jfr t.ex. JK-beslut 1985 C.7).

text: Jag vill också ifrågasätta huruvida Texon verkligen drabbats av den förlust som påstås. Av intresse härvidlag är den reglering som gäller vid fördelning av medel som influtit vid exekution. Medlen skall av kronofogdemyndigheten fördelas mellan utmätningssökandena enligt

text: förmånsrättslagens (1970:979)

text: regler. Fordringar med lika rätt fördelas i förhållande till fordringarnas storlek. Först skall dock avdrag göras för de kostnader som uppkommer efter utmätningen. Som tidigare angivits var gäldenären redan i juni registrerad för skulder i allmänna och enskilda mål. Av kronofogdemyndighetens yttrande framgår att enbart skulden till staten uppgick till ca 150 000 kr den 1 juni och till ca 525 000 kr en månad senare, dvs. den 1 juli 1996. Vid utmätningstillfället i september synes av handlingarna att döma gäldenärens egendom ha värderats till 87 839 kr. Det saknas stöd för antagande att gäldenären dessförinnan haft egendom till ett väsentligt högre belopp. Om utmätningen hade verkställts i slutet av juni eller i början av juli skulle, med tillämpning av

text: 4 kap. 11 §

text: UB, utmätningen ha skett för de då registrerade fordringarna. I förevarande fall skulle således influtna belopp ha fördelats mellan flera borgenärer oavsett när utmätningen ägt rum. Texon hade därvid inte erhållit full betalning för sin fordran. Utredningen medger inte några säkra slutsatser i frågan om vilket belopp som Texon hade kunnat utfå vid en fördelning.

text: På grund av det anförda lämnar jag Texons framställning om skadestånd utan bifall.


title: Framställning till regeringen om en översyn av vissa regler om rättegångskostnad

text: I ett nyligen avslutat ärende hos Justitiekanslern – en skadeståndsprocess – har en fråga som gäller ersättning för rättegångskostnad belysts så att jag nu har funnit skäl att göra en framställning om en översyn av reglerna på området.

text: Som en kortfattad bakgrund kan följande nämnas.

text: En person ansökte om inträde i Sveriges advokatsamfund. Som brukligt är hänvisade han då till de kontakter som han hade haft med myndigheter. Det gällde bl.a. ärenden hos Justitiekanslern. Sökanden hade nämligen företrätt enskilda som framställde anspråk på ersättning av staten, dels inom ramen för statens frivilliga skadereglering, dels i rättegång där staten genom Justitiekanslern var svarande. Efter en förfrågan från advokatsamfundet yttrade jag mig till samfundet den 13 september 2002 (Justitiekanslerns dnr 2395-02-7). Jag uttalade då bl.a. att jag ifrågasatte om sökanden levde upp till de krav på skicklighet som kan begäras av en medlem i samfundet. I beredningen av yttrandet deltog byråcheferna HR, GLC och BML. Ärendet handlades av dåvarande hovrättsassessorn, numera byråchefen DK. Härefter förekom bl.a. ytterligare skriftväxling i ärendet. Sedan advokatsamfundet hade berett mig tillfälle att precisera den kritik som hade framförts i yttrandet den 13 september 2002, avgav jag ett nytt yttrande den 28 november 2002. Till detta yttrande fogades tre promemorior som hade upprättats av HR, GLC respektive BML.

text: Med åberopande av vad jag hade yttrat i inträdesärendet väckte sökanden år 2004 en skadeståndstalan mot mig. Han yrkade att jag skulle utge skadestånd till honom med en krona för kränkning på grund av förtal (Högsta domstolens mål nr

text: T 4686-04

text: , Justitiekanslerns dnr

text: ). Därtill fordrade han ersättning för rättegångskostnader. Jag bestred käromålet och yrkade ersättning för mina rättegångskostnader. Efter huvudförhandling avgjorde Högsta domstolen målet genom en dom den 14 februari 2006. Högsta domstolen lämnade såväl sökandens talan som mitt yrkande om ersättning för rättegångskostnad utan bifall. Domstolens skäl för att inte bifalla mitt kostnadsyrkande finns på s. 4 f. i domen.

text: Sökanden har härefter väckt talan vid Stockholms tingsrätt dels mot staten genom Justitiekanslern, dels mot var och en av HR, GLC, BML och DK såsom arbetstagare hos staten (tingsrättens, avdelning 6, mål nr FT 3735-06-45; Justitiekanslerns dnr

text: ). Även i detta mål för han talan om skadestånd av staten respektive av var och en av arbetstagarna på grund av förtal med anledning av vad Justitiekanslern yttrade i ärendet om inträde i advokatsamfundet. Tingsrätten har utfärdat stämning på svarandena, som i varsitt svaromål har förklarat att käromålet bestrids och utvecklat sina respektive ståndpunkter för denna inställning. Tingsrätten har meddelat att målet skall sättas ut till sammanträde för muntlig förberedelse.

text: Det senast anhängiggjorda målet involverar således, utöver mig själv som myndighetschef, dels de fyra byråcheferna, dels en föredragande – hovrättsassessorn EM – hos Justitiekanslern. För en så jämförelsevis liten myndighet som Justitiekanslern har detta naturligtvis en inte obetydlig påverkan när det gäller andra, viktiga uppgifter som ankommer på myndigheten.

text: Den lagtolkning av rättegångskostnadsfrågan som har kommit till uttryck i Högsta domstolens dom i målet med mig som svarande kan enligt min mening diskuteras. Det gäller särskilt mot bakgrund av regleringen i

text: 5 § lagen (1981:1310)

text: om offentliga funktionärers rätt till gottgörelse för rättegångskostnad i vissa mål m.m. Tolkningen lär dock inte sättas åt sidan i kommande mål. Den ordning som i så fall skulle följa i fall av det aktuella slaget är enligt min mening inte tillfredsställande. Som jag ser det bör arbetstagaren själv få välja om han eller hon vill kräva att motparten i stället för staten – arbetsgivaren – skall svara för de kostnader som är en följd av rättegången. Och framför allt innebär denna ordning att rättegångskostnadsinstitutets preventiva effekt alls inte kan upprätthållas, eftersom den som väcker talan mot en offentlig funktionär, t.ex. en arbetstagare hos staten, inte står någon risk att svara för motpartens rättegångskostnad.

text: Jag får mot denna bakgrund hemställa om en översyn eller ett förtydligande av reglerna på detta område.


title: Fråga om hur den relevanta tidsperioden enligt artikel 6.1 i Europakonventionen ska beräknas i ett brottmål

text: Justitiekanslern avslår ET:s anspråk.

text: Ärendet

text: Anspråket

text: ET har, som han får uppfattas, begärt ersättning av staten för ideell skada med 182 500 kr. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett brottmål angående grov förskingring m.m. har varit oskäligt lång och att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därigenom har överträtts. Han har därvid hänvisat till ett beslut från JO (JO:s dnr 4610-2007).

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in och tagit del av följande handlingar. JO:s beslut den 14 februari 2008, Åklagarmyndighetens dagboksblad (dnr 401A-4403-02), Stenungsunds tingsrätts förordnande om offentlig försvarare den 7 september 2005 (mål nr B 1044-05), Göteborgs tingsrätts dom den 17 december 2007 (mål nr B 3089-06) samt Hovrätten för Västra Sveriges dom den 10 april 2008 (mål nr B 1225-08).

text: Justitiekanslern har även inhämtat uppgift från Polismyndigheten i Västra Götaland om att förhör hölls med ET den 31 januari 2006 och han i samband därmed delgavs misstanke om brott.

text: I JO:s beslut anges bl.a. följande. ET antecknades som skäligen misstänkt i december 2002. Under två års tid synes inga åtgärder ha vidtagits hos polisen. I mars 2006 slutredovisades ärendena. Åtal väcktes vid Göteborgs tingsrätt den 28 mars 2006. Efter den 5 maj 2006 vidtogs inte någon åtgärd i målet förrän tingsrätten den 15 oktober 2007 kallade till huvudförhandling. I det aktuella målet dröjde det, såvitt framkommit, mer än ett och ett halvt år från det att stämningsansökan kom in till dess att tingsrätten bestämde tid och kallade till huvudförhandling. Detta är inte acceptabelt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Artikel 6.1 i konventionen är tillämplig i ärendet.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Frågan är då hur den relevanta tidsperioden enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska beräknas i ET:s fall. Europadomstolen har slagit fast att tiden börjar löpa när en person kan sägas vara anklagad för ett brott. Så anses vara fallet när myndigheterna har vidtagit någon åtgärd som lett till att en viss person väsentligt har påverkats av en misstanke mot honom. En sådan åtgärd kan vara att förundersökning har inletts, att den misstänkte har anhållits eller att han underrättats om att han är misstänkt för ett brott (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl., s. 262 f.).

text: I december 2002 inledde åklagaren förundersökning angående grov förskingring och i samband därmed antecknades ET som skäligen misstänkt. ET delgavs emellertid inte misstanke om brott förrän drygt tre år senare och det har inte framkommit att han redan när förundersökningen inleddes väsentligen påverkades av brottsmisstanken mot honom. Efter beslutet att inleda förundersökning vidtogs, såvitt framkommit, under två års tid inte några åtgärder i ärendet från polisens sida gentemot ET. Därefter begärdes den 31 augusti 2005 offentlig försvarare för ET. Den 7 september 2005 förordnade tingsrätten försvarare för honom. Även om ET inte delgavs misstanke om brott förrän i januari 2006, måste förordnandet av offentlig försvarare anses innebära att han påverkades av brottsmisstanken i sådan grad att den relevanta tidsperioden enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: började löpa.

text: Med dessa utgångspunkter uppgår den handläggningstid som ska bedömas i konventionsrättsligt hänseende till drygt två och ett halvt år i två domstolsinstanser. Justitiekanslern instämmer visserligen i JO:s kritik beträffande tingsrättens handläggning, men den tidsutdräkten kan med hänsyn till målets karaktär inte anses ha innefattat en överträdelse av ET:s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Hans anspråk på skadestånd ska därför avslås.