avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Dokumentation Information Orosanmälan Verkställighet

title: Kritik mot Kriminalvården, frivården Vänersborg för bristfällig dokumentation av en muntlig s.k. orosanmälan

sammanfattning: Frivården Vänersborg gjorde en anmälan enligt 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) gällande oro för sonen till en dömd person som hade ansökt om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Den s.k. orosanmälan gjordes muntligt, och det dokumenterades i den dömdes journal när anmälan gjordes, vilket barn den avsåg och vem som tog emot anmälan. Det framgår dock inte vilka uppgifter anmälan grundade sig på eller vilka uppgifter som lämnades till socialtjänsten. I beslutet uttalar JO att utgångspunkten är att en orosanmälan bör göras skriftligen. Om en orosanmälan ändå görs muntligt måste Kriminalvården dokumentera i den dömdes journal att en muntlig anmälan gjorts. Enligt JO måste Kriminalvården också anteckna huvuddragen i skälen till att anmälan görs. Det måste framgå vad som gör att Kriminalvården känner till att ett barn far illa eller vad som gör att Kriminalvården misstänker att barnet far illa. Det ska också framgå vilka uppgifter som förmedlats till socialtjänsten. JO konstaterar att frivårdens anteckning inte uppfyller kraven på vad som ska dokumenteras när en orosanmälan görs muntligt. Frivården kritiseras för den bristfälliga dokumentationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 november 2014 klagade AA bl.a. på Kriminalvårdens handläggning av ett ärende om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Han anförde i huvudsak följande:

text: Han greps i juli 2011 och dömdes så småningom till sex månaders fängelse. Någon gång i maj 2014 gjorde BB från frivården Vänersborg ett hembesök hos honom med anledning av att han hade ansökt om IÖV. BB ansåg att AA uppfyllde alla kriterier för IÖV, och kontakt togs med Arbetsförmedlingen och tänkbara praktikplatser. Vid denna tid pågick det en vårdnadstvist mellan AA och hans sons mor. BB fick ett telefonsamtal från någon som utgav sig för att vara mor till AA:s son och som berättade fruktansvärda historier om AA och dennes familj. Hans sons mor har dock intygat att hon inte har pratat med någon från Kriminalvården. Mot bakgrund av de uppgifter som framkom vid telefonsamtalet avslog BB AA:s ansökan om IÖV och gjorde en s.k. orosanmälan till Socialtjänsten på Orust. BB ”rev upp allt” för att få tag på

text: AA:s skyddade adress och medverkade vid ett oannonserat besök tillsammans med socialtjänsten.

text: Den 26 augusti 2014 överklagade AA Kriminalvårdens avslagsbeslut till förvaltningsrätten. Den 15 september 2014 fick han förvaltningsrättens dom. Förvaltningsrätten underkände Kriminalvårdens grund för avslag och återförvisade ärendet till Kriminalvården för handläggning. Han hade vid denna tid börjat vistas en del i sin sons mors bostad, och den 18 september 2014 stormade polisen in i denna bostad och belade honom med handfängsel. I efterhand har han fått veta att Kriminalvården efterlyste honom den 3 september 2014. Polisen förde honom till häktet Jönköping, men han fick inte med sig sina mediciner. Det är livsfarligt att hastigt avbryta medicineringen med ett av de preparat han använde. Hans mor och hans syster kontaktade ett flertal personer inom polisen och Kriminalvården för att försöka få honom frisläppt. När AA:s syster ringde till häktet på natten för att få reda på hur han mådde blev hon utskälld och tjänstemannen lade på luren ”i örat” på henne. Från Kriminalvården fick hans mor beskedet att de inte fått förvaltningsrättsdomen förrän den 19 september 2014. Hans mor fick löfte om att frågan om IÖV skulle snabbutredas. Den 20 september 2014 förflyttades han dock till anstalten Brinkeberg.

text: AA ifrågasätter varför han efterlystes av polis utan att Kriminalvården försökt kontakta honom via brev eller telefon. Han ifrågasätter också varför han placerades i häkte och i anstalten Brinkeberg trots att Kriminalvården kände till förvaltningsrättens dom.

text: AA framförde vidare klagomål mot polis, åklagare och socialtjänsten.

text: Utredning

text: Granskning av handlingar JO hämtade in och granskade handlingar, bl.a. Förvaltningsrätten i Göteborgs dom den 11 september 2014 i mål 8892-14, utdrag ur kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) och beslut om inställelse i anstalt daterade den 26 juni 2013 respektive den 19 september 2014.

text: I KLAS-utdraget från frivården Vänersborg finns en daganteckning skapad den 17 juni 2014. Av anteckningen framgår att Kriminalvården den dagen gjort en orosanmälan gällande AA:s son [sonens förnamn och personnummer] till Socialtjänsten, Orust kommun [handläggarens namn och telefonnummer]. Begäran om yttrande från Kriminalvården JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som anförts i anmälan till JO när det gäller Kriminalvården. JO begärde att det av yttrandet särskilt skulle framgå följande:

text: 1. Hur frivården Vänersborg dokumenterat en s.k. orosanmälan.

text: 2. Hur Kriminalvården säkerställer att den enskilde, i samband med avslag på ansökan om intensivövervakning (s.k. fotboja), informeras om att beslutet innebär en skyldighet för den enskilde att inställa sig i anstalt.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom stf. enhetschefen CC, följande:

text: Sakförhållanden

text: Underlag har inhämtats från Kriminalvården region Väst och region Öst som i sin tur inhämtat uppgifter från frivården Vänersborg och frivården Jönköping. Av utredningen framgår följande. AA dömdes den 26 februari 2013 till fängelse sex månader. Domen vann laga kraft den 26 mars samma år. Han ansökte den 17 april 2013 om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Eftersom han sedan återtog ansökan avskrev frivården Halmstad hans ansökan den 12 juni 2013. Den 26 juni 2013 beslutade placeringsgruppen vid Kriminalvårdens huvudkontor att AA skulle inställa sig på anstalten Tygelsjö senast den 16 augusti 2013. Den 10 juli 2013 ansökte AA på nytt om IÖV. Eftersom han hade flyttat handlades ärendet nu av frivården Jönköping. Han medverkade dock inte i utredningen och frivården Jönköping avslog därför hans ansökan den 30 december 2013. Beslutet expedierades till AA den 2 januari 2014. Frivården Jönköping har en upprättad rutin som utförligt beskriver de olika momenten i processen med att befordra en dom till verkställighet och som även beskriver ansvars- och arbetsfördelning. Av rutinbeskrivningen framgår bl.a. att ett placeringsunderlag ska upprättas av handläggaren i samband med att den dömdes ansökan om IÖV avslås. I samband med att avslaget på ansökan om IÖV expedieras till den dömde bifogas även en kopia av placeringsunderlaget. Mot bakgrund av att ett placeringsunderlag tidigare upprättats av frivården Halmstad och expedierats till AA samt att Kriminalvården den 26 juni 2013 fattat beslut om inställelse i anstalt bifogade frivården Jönköping, tillsammans med sitt avslagsbeslut, en återutskrift av tidigare beslut om inställelse. AA begärde omprövning av frivården Jönköpings beslut och kriminalvården, region Öst, beslutade den 7 februari 2014 att inte ändra frivården Jönköpings beslut. Förvaltningsrätten i Jönköping avslog den 15 april 2014 AA:s överklagande. Domen vann laga kraft den 26 augusti 2014. Den 20 mars 2014 ansökte AA för tredje gången om IÖV. Han hade nu återigen flyttat varför ärendet nu handlades av frivården Vänersborg. Eftersom AA har skyddad identitet har frivården skickat breven till honom via Skatteverket. Han har därefter själv lämnat ut sin adress för att frivården ska kunna utreda förutsättningarna för IÖV. Den 23 maj 2014 gjorde frivården Vänersborg, genom BB, ett hembesök hos AA för att gå igenom förutsättningarna för IÖV. Några andra hembesök har inte gjorts. Den 17 juni 2014 gjorde frivården en s.k. orosanmälan till socialtjänsten i Orust kommun gällande AA:s son. Orosanmälan har samma datum dokumenterats i en daganteckning i det klientadministrativa systemet KLAS. Frivården Vänersborg beslutade den 1 juli 2014 att avslå ansökan om IÖV. När en ansökan om IÖV avslås lämnar frivården Vänersborg muntlig information till den dömde om att denne har rätt att begära omprövning av beslutet och vänta på svar eller välja att själv ställa in sig till anstalt. AA begärde omprövning av beslutet och Kriminalvården region Väst beslutade den 4 augusti 2014 att inte ändra frivårdens beslut. AA överklagade Kriminalvårdens beslut till förvaltningsrätten i Göteborg som den 11 september 2014 upphävde och återförvisade ärendet till kriminalvården för ny handläggning och nytt beslut.

text: Placeringsgruppen vid Kriminalvårdens huvudkontor beslutade den 3 september 2014 att AA skulle införpassas till närmaste slutna anstalt eller häkte. Den 18 september 2014 greps han och införpassades till häktet Jönköping. I samband med ankomst till häktet fick AA tillfälle att underrätta närstående, sin mor, per telefon om var han befann sig. När det gäller påståendena avseende hur AA:s anhöriga, mor och syster, bemötts av personal i samband med att de per telefon kontaktat häktet kan konstateras att det av utredningen i ärendet framgår att personal i sin helhet tillbakavisar uppgifterna beträffande att AA:s anhöriga skulle skällts ut i telefon och att personal skulle ha lagt på luren. Vidare framgår att AA vid ankomst till häktet inte hade med sig någon föreskriven medicin och att kontakt tagits med häktets sjuksköterska i nära anslutning till inskrivning i häktet, den 18 september 2014. Den 19 september 2014 beslutade placeringsgruppen att AA skulle placeras på anstalten Brinkeberg och han transporterades dit dagen därpå. Den 24 september 2014 beslutade frivården Vänersborg att bifalla AA:s ansökan om IÖV och han skrevs ut från anstalten samma dag.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 11 § lagen (1994:451)

text: om intensivövervakning (IövL) framgår att om den dömde har ansökt om att få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför anstalt, får han inte tas in i en kriminalvårdsanstalt för att påbörja verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock dessförinnan tas in i en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av straffet, om 1. ansökan har gjorts efter den dag han enligt föreläggande som avses i

text: 10 § första stycket lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. senast skulle ha inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av straffet, 2. han tidigare har gjort en ansökan om att få undergå verkställighet av straffet utanför anstalt, 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1 § denna lag, 4. det är uppenbart att ansökan inte kan bifallas på grund av bestämmelsen i 2 § andra stycket, eller 5. han är häktad. Av

text: 2 § första stycket lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL) framgår att om den som dömts till fängelse icke inom föreskriven tid har fullföljt talan i målet såvitt angår den ådömda påföljden, får domen verkställas i denna del utan hinder av att åklagare eller målsägande fullföljt talan mot domen. Av 10 § StidL framgår att om den som skall undergå fängelse icke är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt när domen enligt 2 § första stycket får verkställas, skall Kriminalvården förelägga honom att senast viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt, där domen skall verkställas. Om den dömde inte efterkommer eller inte kan nås av föreläggande enligt första stycket eller om fara föreligger för detta, skall polismyndigheten i den ort där han vistas på begäran av Kriminalvården låta förpassa honom till anstalten. Av 11 § StidL framgår att den som skall förpassas till kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd får i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Av 5 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (FARK Häkte) framgår att en intagen ska, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, tillfrågas om sitt hälsotillstånd. Den intagne ska så snart som möjligt ges möjlighet att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i ett annat häkte eller i en anstalt. En intagen som har en

text: pågående medicinsk behandling ska dock alltid ges möjlighet att träffa sjuksköterska. Enligt 5 kap. 2 § FARK Häkte ska en intagen som har förskrivits viss medicin få tillgång till den enligt förskrivningen. Enligt tillhörande allmänna råd innebär att den intagne ska få tillgång till sin medicin inte att han eller hon alltid har rätt att inneha den enligt bestämmelserna om personliga tillhörigheter i 2 kap. Av

text: framgår att följande myndigheter och yrkesverksamma är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa: 1. myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom, 2. andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, socialtjänsten, Kriminalvården, Polismyndigheten och Säkerhetspolisen, 3. anställda hos sådana myndigheter som avses i 1 och 2, och 4. de som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet och fullgör uppgifter som berör barn och unga eller inom annan sådan verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på socialtjänstens område.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av 11 § första stycket IövL följer att om någon ansökt om att verkställa ett fängelsestraff genom IÖV så får han eller hon inte tas in i anstalt förrän ansökan slutligt prövats. Detta innebär att för det fall att ansökan avslås kan verkställigheten i anstalt inte påbörjas förrän tiden för överklagande gått ut eller, om ett överklagande sker, då det finns ett lagakraftvunnet domstolsavgörande. Förvaltningsrätten i Jönköpings dom vann laga kraft den 26 augusti 2014 och ansökan var således slutligt prövad vid denna tidpunkt. Det fanns därför inget hinder för att i enlighet med 10 § StidL begära AA förpassad till närmaste slutna anstalt eller häkte för verkställighet av fängelsestraffet. Det kan i sammanhanget också noteras att det, i enlighet med 11 § andra stycket 2 IövL, inte heller fanns något formellt hinder att begära AA förpassad redan när han ansökte om IÖV för andra gången. Av utredningen i ärendet framgår att frivården Jönköping har en upprättad rutinbeskrivning som utförligt beskriver de olika momenten i processen med att befordra en dom till verkställighet och som även beskriver ansvars- och arbetsfördelning. I aktuellt ärende framgår att frivården Jönköping i samband med att man den 2 januari 2014 expedierade beslut om avslag på IÖV till AA även bifogade en kopia av Kriminalvårdens tidigare beslut om inställelse i anstalt med tillhörande bilaga. Det utgår inte enligt gällande rutiner någon skriftlig information om att den dömde har en skyldighet att inställa sig i anstalt efter att ansökan om IÖV slutligt prövats, utan denna information meddelas i förekommande fall muntligt. Kriminalvården avser att under 2015 se över processen för doms befordran till verkställighet gällande IÖV, inklusive vilken skriftlig information som ska gå ut till den dömde. Det är av största vikt att personal inom Kriminalvården bemöter både intagna och anhöriga med aktning och respekt. Av utredningen i ärendet framgår att AA vistades i häktet Jönköping från den 18 september 2014 till den 20 september 2014 och att det inte framkommer några uppgifter som tyder på att personalen under denna tid skulle frångått de uppsatta rutiner som gäller i samband med omhändertagande av frihetsberövade personer. Det finns heller ingenting i utredningen som tyder på att den personal som arbetar i häktets centralvakt med att bl.a. svara på inkommande telefonsamtal skulle ha uppträtt på ett olämpligt sätt i samband med att AA anhöriga kontaktat häktet.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera av de bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag skäl att redogöra för bestämmelserna om journalföring i ärenden om intensivövervakning med elektronisk kontroll.

text: Bestämmelser om journal finns i 19–22 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om intensivövervakning med elektronisk kontroll,

text: KVFS 2011:6

text: . Enligt 19 § ska Kriminalvården i journalen dokumentera alla beslut som har fattats, viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som gäller den dömde. Uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska också antecknas. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.

text: Bedömning

text: Förpassning till häkte

text: Var det fel att begära AA förpassad?

text: Av utredningen framgår att placeringsgruppen den 3 september 2014 beslutade att AA skulle förpassas till närmaste slutna anstalt eller häkte. Förvaltningsrätten i Jönköping hade vid det tillfället i en dom prövat AA:s överklagande av Kriminalvårdens beslut gällande hans andra ansökan om IÖV. Domen vann laga kraft den 26 augusti 2014, och ansökan var således slutligt prövad vid denna tidpunkt. Att domen vann laga kraft innebar alltså att AA var skyldig att inställa sig i anstalt enligt det beslut om inställelse som hade fattats den 26 juni 2013. AA inställde sig inte i anstalt. Som Kriminalvården konstaterat fanns det därför inget hinder mot att i enlighet med

text: 10 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. begära AA förpassad till närmaste slutna anstalt eller häkte för verkställighet av fängelsestraffet. Det finns alltså inte någon anledning för mig att kritisera placeringsgruppen för beslutet att begära AA förpassad.

text: Information om konsekvenserna av beslut och domar

text: Jag har ovan konstaterat att placeringsgruppen hade stöd i lagen för att fatta beslut om att begära AA förpassad. Jag kan dock ha förståelse för att AA ifrågasätter att han begärdes förpassad och att polisen verkställde detta beslut.

text: Vid tidpunkten då polisen omhändertog AA och förde honom till häktet – den 18 september 2014 – var situationen följande: AA hade fått avslag på sin tredje ansökan om IÖV och hade efter begäran om omprövning överklagat till förvaltningsrätten. Förvaltningsrätten hade i en dom den 11 september 2014 underkänt Kriminalvårdens grund för avslag, upphävt beslutet och återförvisat ärendet till Kriminalvården för handläggning. Det är därför begripligt att det inte var uppenbart för AA att den lagakraftvunna domen om hans andra ansökan om IÖV innebar att han var skyldig att inställa sig i anstalt enligt ett beslut om inställelse som fattats den 26 juni 2013, dvs. över ett år tidigare. Av utredningen framgår visserligen att frivården Jönköping den 2 januari 2014 expedierade ett beslut om avslag på AA:s andra ansökan om IÖV och då bifogade en

text: kopia av inställelsebeslutet från juni 2013. Därefter begärde dock AA omprövning av avslagsbeslutet om den andra ansökan och ansökte dessutom den 20 mars 2014 på nytt om IÖV (den tredje ansökan). När det gäller frivården Vänersborgs rutiner för information till den dömde vid avslag på ansökan om IÖV framgår följande: Om en ansökan om IÖV avslås lämnar frivården Vänersborg muntlig information till den dömde om att denne har rätt att begära omprövning av beslutet och vänta på svar eller välja att själv inställa sig i anstalt. Det framgår inte av utredningen vilken information frivården Vänersborg lämnade till AA när hans tredje ansökan om IÖV avslogs. Om AA fick den information som frivården Vänersborg brukar lämna är det inte orimligt att tänka sig att AA uppfattade det som att han kunde välja att antingen inställa sig i anstalt eller att vänta på besked om hur det gick med hans begäran om omprövning. Eftersom AA:s begäran om omprövning (av den tredje ansökan) så småningom resulterade i att förvaltningsrätten återförvisade ärendet till Kriminalvården är det lätt att föreställa sig att han inte insåg att han borde ha inställt sig i anstalt och att det fanns risk för att inställelsebeslutet från juni 2013 skulle verkställas med tvång.

text: AA:s ärende aktualiserar frågor om hur en enskild ska kunna förstå konsekvenserna av Kriminalvårdens beslut och förvaltningsdomstolarnas domar. De bestämmelser som reglerar en doms befordran till verkställighet och IÖV är komplicerade, och beslut fattas dessutom av olika verksamhetsställen inom Kriminalvården (frivården och numera placeringssektionen). I AA:s fall komplicerades situationen sannolikt av att det samtidigt pågick två processer om AA:s möjligheter att verkställa sitt fängelsestraff genom IÖV. Dessa processer pågick dessutom vid två olika frivårdskontor (Vänersborg respektive Jönköping), vid två olika regionkontor (region Väst respektive region Öst) och vid två olika förvaltningsrätter (Göteborg respektive Jönköping).

text: Det som kommit fram i utredningen ger mig inte anledning att kritisera Kriminalvården. Jag konstaterar dock att om man som enskild inte förstår innebörden av beslut och domar kan följderna – som i AA:s fall – bli mycket kännbara. AA:s ärende tydliggör behovet av att se över vilken information som ges till den dömde under processen för en doms befordran till verkställighet när den dömde ansökt om IÖV. Jag noterar att Kriminalvården har planerat att se över denna process och även vilken skriftlig information som ska ges till den dömde. Jag välkomnar denna översyn. Bemötande från häktespersonalen Kriminalvården har tillbakavisat påståendet om att häktespersonalen inte bemött AA:s anhöriga på ett bra sätt. Det är inte meningsfullt att försöka utreda frågan ytterligare. Jag konstaterar att det som kommit fram i utredningen inte ger stöd för någon kritik.

text: Frivården kritiseras för bristfällig dokumentation av orosanmälan Det finns inte något formellt krav på hur en s.k. orosanmälan enligt

text: ska göras. JO har dock i flera beslut pekat på att en anmälan från någon som är anmälningsskyldig bör göras skriftligt. Ett av skälen till det är att de åtgärder av socialnämnden som anmälan kan medföra är ingripande (se

text: JO 2012/13 s. 268

text: och 2007/08 s. 261). I brådskande fall kan anmälan göras muntligt, men den bör då bekräftas skriftligen i efterhand (se JO 1996/97 s. 268).

text: Utgångspunkten är alltså att en orosanmälan bör göras skriftligen. Om en orosanmälan ändå görs muntligt måste Kriminalvården dokumentera i den dömdes journal att en muntlig anmälan gjorts. Eftersom Kriminalvården enligt lag är skyldig att göra en orosanmälan måste en sådan åtgärd rimligtvis omfattas av det som ska dokumenteras enligt 19 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om intensivövervakning med elektronisk kontroll.

text: Av utredningen framgår att frivårdens orosanmälan till Orust kommun gällande AA:s son gjordes muntligt och att det antecknades i KLAS att anmälan gjorts. Av anteckningen framgår när anmälan gjordes, vilket barn den avsåg och vem som tog emot anmälan. Det framgår dock inte vilka uppgifter anmälan grundade sig på eller vilka uppgifter som lämnades till socialtjänsten.

text: När en orosanmälan görs muntligt måste Kriminalvården, enligt min mening, också anteckna huvuddragen i skälen till att anmälan görs. Det måste framgå vad som gör att Kriminalvården känner till att ett barn far illa eller vad som gör att Kriminalvården misstänker att barnet far illa. Det ska också framgå vilka uppgifter som förmedlats till socialtjänsten. Att detta antecknas är nödvändigt för att man i ett senare skede ska kunna ta ställning till om en ny orosanmälan ska göras. Om Kriminalvården efter det att en orosanmälan gjorts får kännedom om förhållanden som gör att det finns misstanke om att barnet far illa måste Kriminalvården kunna avgöra om det är nya uppgifter som inte tidigare anmälts till socialtjänsten. I annat fall kan Kriminalvården inte veta om den redan har fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt

text: socialtjänstlagen

text: eller om en anmälan ska göras. Min slutsats blir alltså att daganteckningen i KLAS inte uppfyller kraven på vad som ska dokumenteras när en orosanmälan görs muntligt. Jag är kritisk till frivårdens bristfälliga dokumentation.

text: Övrigt Det som AA anfört i övrigt föranleder inte någon kommentar.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassans beslut om ändrad betalningsplan avseende återbetalning av underhållsstöd har ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot och borde därför ha försetts med fullföljdshänvisning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA, i egenskap av ombud för BB, på Försäkringskassans handläggning av BB:s ärende om underhållsstöd. I en komplettering till sin anmälan tillade AA bl.a. att flera av Försäkringskassans beslut avseende BB, t.ex. beslutet den 15 januari 2009 om ändrad betalningsplan, saknade fullföljdshänvisning.

type: stycke

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över bl.a. det som AA hade anfört om avsaknaden av fullföljdshänvisning. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: – – – BB har genom sitt ombud AA framfört synpunkter på att Försäkringskassans beslut den 7 januari 2009 om återbetalningsbelopp för 2009 och beslut den 15 januari 2009 om ändrad betalningsplan saknar besvärshänvisning. – – – Ett positivt beslut ska inte innehålla någon omprövnings- eller besvärshänvisning medan negativa beslut alltid ska göra det, se

text: 21 § förvaltningslagen

text: . Den enskilde är givetvis oförhindrad att även begära omprövning av ett positivt beslut trots att besvärshänvisning saknas. – – –

text: Försäkringskassans slutsatser

text: – – – Beslutet om återbetalningsbelopp följer utgångspunkterna för fastställande av nytt återbetalningsbelopp enligt lagen (

text: ) om underhållsstöd (USL) och grundas bland annat på Skatteverkets uppgifter om den bidragsskyldige förälderns inkomst enligt senaste årliga taxering. Beslutet innebar i detta fall att något fortsatt återbetalningsbelopp inte skulle betalas eftersom återbetalningsbeloppet för barnet CC var fastställt till 0 kronor för tiden från och med februari 2009. Beslutet är ett maskinellt framställt beslut enligt rutinen för årlig omräkning av återbetalnings-

text: belopp grundat på den bidragsskyldiges inkomst enligt senaste årliga taxering (dvs. inkomsten för inkomståret 2007). – – – De berörda besluten om återbetalningsbelopp och ändrad betalningsplan har vid tidigare beslutad utformning inte ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot på sådant sätt att besluten behöver förses med anvisningar för att begära omprövning (besvärshänvisning). När återbetalningsbeloppet är fastställt till 0 kronor anses beslutet inte gå den bidragsskyldige emot. Inte heller ett beslut om att den bidragsskyldige ska betala tillbaka högst 1,5 gånger det återbetalningsbelopp som ska betalas för kommande år enligt 33 § USL anses gå den försäkrade emot. Detta beslut har föregåtts av ett beslut om anstånd. Ett beslut om anstånd gäller längst till och med januari månad kommande år. När tiden för anstånd har löpt ut behöver den bidragsskyldige inte på en gång betalahela sin skuld som då uppkommit utan får en ny betalningsplan enligt nämnda bestämmelse. Det anses därför som ett positivt beslut. Kan den bidragsskyldige inte betala enligt den nya avbetalningsplanen så finns möjlighet att göra en ny ansökan om anstånd enligt 32 § USL. – – – AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 9 december 2009 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska en part underrättas om hur han kan överklaga ett beslut som har gått honom emot.

text: I den äldre

text: förvaltningslagens

text: motsvarighet till

text: 21 §

text: FL fanns begränsningen att det skulle vara ”uppenbart” att beslutet gick parten emot för att kravet på fullföljdshänvisning skulle träda in. I syfte att stärka den enskildes rättssäkerhet togs den begränsningen bort i den nya lagen. Samtidigt påpekades att det i vissa fall kan vara svårt för myndigheten att avgöra om ett beslut har gått den enskilde emot eller inte och att myndigheten, i sådana fall, i allmänhet bör lämna fullföljdshänvisning (se

text: prop. 1985/86:80 s. 72

text: Skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning när beslutet går parten emot gäller även vid beslut som ska omprövas innan överklagande kan ske. I sådant fall ska parten i stället underrättas om hur han kan begära omprövning.

text: I sitt remissvar anför Försäkringskassan bl.a. att ”De berörda besluten om återbetalningsbelopp och ändrad betalningsplan har vid tidigare beslutad utformning inte ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot på sådant sätt att besluten behöver förses med anvisningar för att begära omprövning (besvärshänvisning)”. Jag vill med hänsyn till den generaliserande formuleringen understryka att frågan om ett beslut har gått parten emot måste bedömas från fall till fall med beaktande av omständigheterna i det enskilda ärendet. Beslut av betungande karaktär bör emellertid regelmässigt anses gå parten emot. Det är vidare min uppfattning att ett betungande beslut får anses ha gått parten emot oavsett vilka uppgifter det har grundats på. Bakgrunden till beslutet bör, som jag ser det, över huvud taget inte tillmätas någon betydelse vid bedömningen av om det gått parten emot eller inte.

text: Såvitt gäller beslutet den 7 januari 2009, att fastställa BB:s återbetalningsbelopp till 0 kr för tiden februari 2009–januari 2010, delar jag Försäkringskassans uppfattning att beslutet inte kan anses ha gått BB emot. Någon fullföljdshänvisning behövdes därför inte. Beträffande beslutet den 15 januari 2009, om ändrad betalningsplan, förhåller det sig annorlunda. Genom det beslutet åläggs BB att betala av ett visst belopp per månad på sin skuld. Det faktum att skulden har uppkommit till följd av ett tidigare beviljat anstånd och att fortsatt anstånd kan sökas fråntar inte beslutet dess betungande karaktär. Att återbetalningsbeloppet är det lägsta möjliga under rådande omständigheter saknar också betydelse. Beslutet är trots dessa omständigheter betungande och borde ha försetts med fullföljdshänvisning. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet härvidlag.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn

title: Allvarlig kritik mot Miljö- och samhällsbyggnadsnämnden i Nynäshamns kommun för handläggningen av ett ärende om ingripande enligt plan- och bygglagen

sammanfattning: En fastighetsägare gjorde 2004 en anmälan enligt plan- och bygglagen. Först 2012, efter flera påstötningar, påbörjade nämnden den egentliga handläggningen av ärendet. I stället för att ta ställning till frågor om påföljd och ingripande lämnade nämnden över ärendet till en medlare och noterade därefter ärendet som avslutat. Nämnden får allvarlig kritik.

text: Initiativet

text: Den 17–19 september 2013 genomförde byråchefen AA på mitt uppdrag en inspektion av Miljö- och samhällsbyggnadsnämnden i Nynäshamns kommun. Vid inspektionen uppmärksammades följande:

text: Ett tillsynsärende inleddes hos nämnden den 13 oktober 2004 genom en anmälan om olovlig åtgärd i form av markuppfyllnad på en grannfastighet. Under 2007 och 2010 kom det in ytterligare anmälningar i ärendet om andra åtgärder på samma fastighet. Under våren 2012 träffade en företrädare för nämnden anmälaren respektive ägaren till fastigheten i fråga och besiktigade fastigheten. Då kunde det konstateras att vissa olovliga åtgärder hade vidtagits.

text: Den 28 maj 2012 gjorde den dåvarande plan- och bygglovschefen en beställning av en medlartjänst i ärendet. I beställningen angavs bl.a. följande: ”Medlingen berör tvist mellan två fastighetsägare som är gränsgrannar. Tvisten berör inte myndighetsutövning och medlingen syftar till att klargöra och lösa frågor mellan berörda parter.” Av senare anteckningar i ärendet framgår att den 11 september 2012 träffade kommunens medlare bl.a. anmälaren och ägaren till den aktuella fastigheten. Den 13 november 2012 antecknades i ärendet att det kunde avskrivas efter medling/förhandlingar. Ärendet var dock, såvitt kunde utläsas, fortfarande inte formellt avslutat vid JO:s inspektion.

text: Utredning

text: JO begärde att miljö- och samhällsbyggnadsnämnden skulle lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av ärendet. I yttrandet

text: skulle nämnden även redogöra för eventuella riktlinjer för användning av medlingstjänster. Nämnden skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Vid ett sammanträde den 4 mars 2014 beslutade nämnden att anta förvaltningens yttrande som sitt eget och överlämna det till JO. Av yttrandet framgick följande (bilagor här utelämnade):

text: Ärendet initierades 2004-10-13 genom en inkommen anmälan via telefon om att fastigheten H 31 genomfört en uppfyllning av sin tomt mot tomtgränsen till grannfastigheten H 30. Av akten framgår att en anonym anmälan inkommit tidigare under året. Anmälningarna föranledde ingen dokumenterad åtgärd från nämndens sida. Enligt uppgift har dock representanter från kommunens trafiknämnd varit ute på platsen i samband med detta. Därutöver har det parallellt pågått ett ärende beträffande dagvattenhanteringen i grannskapet. Fastighetsägaren till H 29 och 30 var vid det här tillfället i konflikt gällande en VA-ledning, vars kostnadsfördelning de inte kunde enas om. Tre år senare inkommer ytterligare en anmälan från H 30 angående ett 2,5 meter högt plank (insynsskydd) mellan H 30 och H 31. Det går inte att fastställa huruvida nämnden vidtagit någon åtgärd eller inte. I augusti 2010 inkommer en anmälan om samma plank/insynsskydd samt besvärande vegetation. Anmälaren kompletterar sin anmälan med bilder för att illustrera situationen. Byggnadsnämnden agerar genom att tillskriva fastighetsägaren för H 31. I skrivelsen framförs att en anmälan inkommit samt en förfrågan om vederbörande vill bemöta ärendet i sak. Fastighetsägaren till H 31 ska kort därefter ha varit i kontakt med nämnden och avgett sin version av situationen. Där uppgavs att det anmälda planket var mer än tio år gammalt. Ett drygt halvår därefter har bygglovhandläggaren besökt anmälaren samt tagit mått på de objekt som anförs som besvärande. I december 2011, det vill säga nästan ett halvår efter platsbesöket, inkommer en förfrågan till byggnadsnämnden där fastighetsägaren till H 30 efterfrågar att kommunen ska agera ”fysiskt” i ärendet. De uppger att deras infart är blockerad genom grannarnas byggnationer varav den ena fastighetsägaren uppges ha uppfört ett svartbygge. Det avser dels H 31 och dennes staket ovanpå stenmuren samt fastighetsägaren till H 29 som har byggt ett garage som påstås blockera infarten till H 30 (se bilaga 1 för grafisk illustration av platsen). Två månader senare talar bygglovhandläggaren med anmälaren via telefon och handläggaren ska där ha förklarat att preskriptionstiden för planket har löpt ut och att nämnden därför inte ämnar vidta några ytterligare åtgärder. Fallet ska komma att avskrivas förklarar handläggaren. Några dagar senare äger ytterligare ett telefonsamtal rum, där anmälaren uppger att byggnationen är mindre än tio år gammal och meddelar att bildbevis kommer att framföras. Dessa bilder lämnades också in en kort tid senare. Nämnden bedömde inte att bilderna förändrade sakförhållandet. I februari 2012 byter ärendet handläggare. Anledningen är omprioriteringar av personalens ansvarsområden där den här typen av ärenden som är av mer komplex karaktär övergår till att hanteras av en senior handläggare. Den nye handläggaren genomför ett möte med fastighetsägarna till H 30 2012- 03-27. I mötets anteckningar fastslår bygglovhandläggaren att planket sannolikt tillkommit för mer än tio år sedan, varför preskription har inträtt. Den påbyggnad som utförts på den gamla stenmuren bedöms vara bygglovspliktig. Påbyggnaden på den äldre stenmuren, ca 40-50 cm hög, har uppförts för att ta upp den utfyllnad som gjorts på tomten H 31 närmast stenmuren. Fastighetsägaren till H 31 uppmanas därför att inkomma med en bygglovsansökan för själva

text: påbyggnaden. Påbyggnaden har, konstaterar handläggaren, medfört olägenhet för fastighetsägaren till H 30. Utfyllnaden och staketets tyngd har gjort att den gamla stenmuren, på ett fåtal ställen, tryckts ut med ungefär 15 cm, vilket inneburit att infarten blivit smalare. Några veckor senare samlas fastighetsägarna till H 31 och H 30 till ett möte med bygglovhandläggaren. Efter mötet framför handläggaren i en skrivelse daterad 2012-04-16, att nämnden avvaktar fastighetsägarnas gemensamma beslut avseende genomförande av en fastighetsbestämning. En fastighetsbestämning är central för att klargöra parternas ansvarsområden. Det råder nämligen oenighet om var fastighetsgränsen är i förhållande till stenmuren. En lösning som lyfts fram av handläggaren är att snedda hörnet till infarten för att öka framkomligheten. I övrigt diskuteras de frågor som berörts tidigare. Någon fastighetsbestämning utfördes inte. På förslag från förvaltningschefen anlitades en av kommunens utsedda medlare (se bilaga 2 för riktlinjer för medlingsfunktionen) för att hantera ärendet. Ett möte mellan fastighetsägarna, bygglovhandläggaren och medlaren genomförs i oktober 2012. Dokumentation från mötet visar att fastighetsägaren till H 31 ska inkomma med en bygglovsansökan för den påbyggnad av muren som uppförts. Det äldre planket däremot, anses preskriberat. Vidare ombeds H 31 att avlägsna en del av den störande vegetation som påtalats samt ”justera” stenmuren som förminskar infarten till H 30. De beskrivna åtgärderna skulle enligt överenskommelsen verkställas innan årets slut. Fastighetsägarna till H 30 avböjde vid tillfället erbjudandet om att förbättra infarten genom att bredda den yttersta delen. Åtgärden skulle medföra en reducering av H 31:s tomt men H 30 ville inte bekosta åtgärden. Medlaren uppfattade vid tillfället att en lösning nåtts och att konflikten torde vara löst. Några månader efter mötet säljer fastighetsägarna till H 30 sin bostad och flyttar följaktligen därifrån. Ärendet förklarades därefter som avslutat.

text: Medlingsfunktionen

text: Kommunfullmäktige beslutade 2008-03-05, Kf 31/2008, att inrätta så kallade medlare inom miljö- och byggområdet. Avsikten var att avlasta nämndens ordinarie personal i tvister mellan parter. Värmdö kommun hade vid den här tiden infört en sådan funktion med positivt utfall. I samband med detta fastställdes ett reglemente (se bilaga 2).

text: Förvaltningens bedömning

text: I remissen påpekar JO att ärendet ”så vitt kunde utläsas” fortfarande inte var avslutat vid tiden för inspektionen i september 2013. Iakttagelsen är korrekt så till vida att inget formellt beslut fattats om avslutande av ärendet. Nämnden hade valt att endast notera avslutet i diariet efter den avslutade medlingen. Förvaltningen konstaterar att ärendet har pågått under avsevärd tid. Den bristfälliga dokumentationen försvårar en kartläggning av vad som hänt under ärendets tidiga skede. JO har tidigare påpekat nämndens tillkortakommanden beträffande registrering av allmänna handlingar i protokollet som följde den inspektion som genomfördes i september 2013. Nämnden har sannolikt agerat tämligen passivt och inte vidtagit några nämnvärda åtgärder. Det aktuella ärendet är en mycket infekterad historia med djupa konflikter mellan grannarna som pågått under många år. Det är klarlagt att nämnden har konstaterat att en olovlig påbyggnad uppförts på stenmuren. I syfte att åtgärda det ovannämnda valde nämnden att avstå från att vidta några sanktionsåtgärder med stöd av plan och bygglagen. Istället valde nämnden en mjukare linje i syfte att nå en samförståndslösning mellan grannarna

text: samt att åtgärda de oegentligheter som påträffats. Av dokumentationen framgår det att bygglovhandläggaren uttryckligen uppmanat fastighetsägaren till H 31 att inkomma med en bygglovsansökan för den lovpliktiga påbyggnaden av stenmuren. Den samlade bedömningen utifrån vad som kommit fram är att nämnden sökt uppträda pragmatiskt för att bäst hantera den svåra situation som varit fallet. Det kan fastställas att någon uppföljning inte ägt rum. Förvaltningen föreslår därför att ärendet återupptas för fortsatt handläggning.

text: Bedömning

text: Enligt 11 kap. 1 § första stycket 5 i den äldre plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, som är tillämplig vid handläggningen av det aktuella ärendet, ska byggnadsnämnden övervaka efterlevnaden av lagen samt föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen. Denna skyldighet preciseras i

text: 10 kap. 1 § samma lag

text: . Där anges att byggnadsnämnden ska ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, ska nämnden se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden ges i efterhand.

text: När en begäran om ingripande kommer in till en byggnadsnämnd är nämnden alltså skyldig att så snabbt som möjligt ta ställning till om någon åtgärd ska vidtas. Nämnden har dessutom vissa skyldigheter i förhållande till anmälaren. JO har i flera beslut uttalat att en person i egenskap av ägare till en grannfastighet har rätt att kräva prövning i sak av en begäran om ingripande mot en olovlig byggnadsåtgärd. I detta ligger en skyldighet för byggnadsnämnden att behandla begäran och att fatta ett beslut i saken. Om begäran lämnas utan åtgärd kan fastighetsägaren ha rätt att överklaga beslutet (se t.ex. JO 1980/81 s. 468, dnr

text: , JO 1990/91 s. 337, dnr

text: och JO 1998/99 s. 440, dnr

text: Av utredningen framgår att de dåvarande ägarna till fastigheten H 30 gjorde ett flertal anmälningar om olovligt byggande på grannfastigheten H 31 till nämnden mellan åren 2004 och 2010. Genom sina anmälningar inledde de ärenden hos nämnden med en begäran om att nämnden skulle ingripa enligt bestämmelserna i 10 kap. ÄPBL. Trots flera påstötningar från anmälarna drog nämnden ut på handläggningen under flera års tid. Det är självfallet inte godtagbart att ett ärende som enskilda personer har inlett handläggs under så lång tid. Nämndens passivitet fick sannolikt till följd att preskription inträdde för en av de anmälda åtgärderna.

text: Först 2012 påbörjades den egentliga handläggningen av ärendet. Det kunde då konstateras att olovliga åtgärder hade vidtagits på fastigheten H 31. I sitt remissvar har nämnden angett att man valde att anlita en medlare för att ”hantera ärendet” och nå en samförståndslösning mellan grannarna. Sedan medlaren underrättat nämnden om att konflikten torde vara löst markerades

text: ärendet som avslutat i nämndens diarium. Nämnden bedömde uppenbarligen att det inte återstod någon ytterligare handläggning i ärendet. Nämnden följde således inte upp huruvida en bygglovsansökan lämnades in och kom under prövning. Frågorna om preskription m.m. avgjordes inte i ett överklagbart beslut.

text: Jag är mycket kritisk till denna hantering. Nämnden synes vara av uppfattningen att ärendet har rört frågor som slutligt har kunnat lösas genom en överenskommelse. En byggnadsnämnd kan emellertid inte välja bort sina lagstadgade skyldigheter som tillsynsmyndighet och underlåta att handlägga ett ingripandeärende. Genom en sådan hantering fråntas en anmälare rätten att få sin begäran om ingripande prövad i sak av nämnden och möjligheten att överklaga. Nämnden förtjänar allvarlig kritik.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning
Överklagande

title: En myndighets skyldighet att ompröva ett beslut som överklagas

sammanfattning: I ärendet har Skatteverkets handläggning av överklaganden i folkbokföringsärenden granskats. När ett myndighetsbeslut överklagas är beslutsmyndigheten enligt 27 § förvaltningslagen skyldig att överväga om beslutet ska omprövas. Omprövningsskyldigheten har tillkommit i den enskildes intresse. Meningen är inte att beslutsmyndigheten ska ta upp ärendet på nytt utan endast kontrollera att det inte i överklagandet eller i anslutning till detta kommit fram något som visar att det fattade beslutet var uppenbart oriktigt. Om så är fallet ska beslutet rättas under förutsättning att detta kan ske snabbt, enkelt och utan nackdel för någon enskild part. Skatteverkets handläggning har varit för långsam. Verket har aviserat en omorganisation. Denna har inte bedömts vara i god överensstämmelse med regleringen i förvaltningslagen.

text: Bakgrund och utredning

text: Vid granskningen av handlingarna i ett ärende hos JO (dnr 6457-2008) uppmärksammades Skatteverkets handläggning av överklaganden i folkbokföringsärenden. I en skrivelse som Skatteverket i oktober 2008 tillställt klaganden anfördes:

text: Skatteverket har för närvarande balanser vad gäller överklaganden. Det kan därför dröja innan ert ärende tas upp till behandling. För närvarande arbetar Skatteverket med överklaganden som har inkommit under juni månad 2008. Det framstod således som om överklagandena – i strid med

text: förvaltningslagens

text: regler – kunde bli liggande hos Skatteverket i fyra månader innan de överlämnades till den instans (länsrätt) där de skulle avgöras.

text: Skatteverket anmodades att yttra sig över verkets handläggning av överklaganden i folkbokföringsärenden. Yttrandet skulle särskilt behandla handläggningens förenlighet med bestämmelserna i

text: och

text: 27 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: I sitt yttrande anförde Skatteverket inledningsvis följande.

text: Under rubriken ”Överklagande” i Skatteverkets handbok i folkbokföring framgår bl.a. följande.

text: Om det ursprungliga beslutet inte kan ändras efter omprövning ska Skatteverket i stället pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid.

text: Anser Skatteverket att skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid överlämnas skrivelsen i original och kopior av övriga handlingar i ärendet (beslut, anmälan, eventuell utredning i ärendet, dagboksanteckningar med mera) till länsrätten. Observera att handlingarna ska översändas snarast möjligt. Det är lämpligt att Skatteverket samtidigt bifogar ett eget yttrande i ärendet, framförallt då myndigheten kan förutse att den annars får tillbaka ärendet på remiss, exempelvis när den enskilde i överklagandet för fram nya yrkanden eller åberopar nya omständigheter i ärendet.

text: Efter en redogörelse för vissa rättsliga regler redovisade Skatteverket följande bedömning:

text: Skatteverket har hämtat in yttranden från Stockholmsregionen och västra regionen. Av Stockholmsregionens yttrande framgår att folkbokföringskontorets handläggning av överklaganden under 2008 inte har uppfyllt kravet på skyndsamhet. Handläggningstiden har i ett antal ärenden uppgått till några månader. Ett överklagande överlämnas i normalfallet till länsrätten inom en månad från det att överklagandet inkommer till Skatteverket. Till varje ärende bilägger regionen ett yttrande. Västra regionen har uppgett att handläggningstiderna för närvarande uppgår till två till tre veckor. Även västra regionen lämnar eget yttrande till länsrätten i samband med överlämnandet. Utredningen visar att handläggningstiderna i vissa fall är oacceptabelt långa. Även i de fall handläggningstiderna inte är fullt så långa, uppfyller inte heller de kravet på skyndsamhet. Under 2009 kommer processföringen för folkbokföringsområdet att koncentreras till folkbokföringskontoren i Stockholm och Göteborg. Syftet med koncentrationen är i första hand att stärka rättssäkerheten och att nå en ökad enhetlighet. För närvarande pågår ett rekryteringsförfarande av processförare. Dessutom kan nämnas att en arbetsgrupp har tillsatts med uppgiften att ta fram gemensamma rutiner på det aktuella området för de bägge folkbokföringskontoren. En effekt av koncentrationen är att oavsett var en överklagandehandling lämnas in till Skatteverket, ska denna skickas till folkbokföringskontoret i Stockholm eller i Göteborg. Dessutom ska handlingen kompletteras med akten till det överklagade beslutet. Akten förvaras normalt i den region där ärendet har handlagts. Redan i detta initiala skede av processen hinner således en eller ett par dagar passera innan ärendet kommer till berörd handläggare. Det är vidare Skatteverkets uppfattning att det i de flesta ärenden är betydelsefullt att Skatteverket med överklagandet lämnar ett yttrande till länsrätten. Om yttrandet lämnas samtidigt med överlämnandet av överklagandet, inbesparas den tid på domstolen som annars skulle gå åt till remissförfarandet. Som nämnts tidigare framgår det av Skatteverkets handbok i folkbokföring att överklagandehandlingar snarast ska överlämnas till domstolen. Skatteverket är också väl medvetet om att JO i flera ärenden uttalat att när omprövning inte företas bör överlämnandet av ett överklagande normalt ske inom en vecka, se bl.a. JO 1995/96 s. 314. Om beslutsmyndigheten vill bifoga ett eget yttrande i samband med att överklagandet överlämnas, får detta inte innebära att tidsfristen om en vecka utsträcks mer än några dagar (se JO dnr 15932008). Verket eftersträvar också att hålla handläggningstiderna korta. Kravet om en skyndsam handläggning uppnås dock inte i alla ärenden. Verkets strävan är nu att få ner handläggningstiden i de fall ett yttrande bifogas till tvåveckor.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen

text: (FL) framgår att en myndighet som fattat ett beslut vilket överklagats ska pröva om överklagandet har inkommit i rätt tid. Har det

text: inkommit för sent ska det enligt huvudregeln avvisas. Annars ska det enligt

text: 25 §

text: FL tillsammans med övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighet där det ska prövas. Av bestämmelserna i

text: 27 §

text: FL om omprövningsplikt framgår att om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska den ändra beslutet, om det kan ske snabbt, enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Ett överklagande förfaller enligt

text: 28 §

text: FL, om myndigheten själv ändrar beslutet så som klaganden begär.

text: Det finns inte någon författningsreglering som anger inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet ska överlämna ett överklagande. Den allmänna regeln i

text: 7 §

text: FL om snabb och enkel handläggning m.m. ska vara vägledande (

text: prop. 1985/86:80 s. 77

text: ). Det innebär att överlämnandet ska ske utan dröjsmål. När omprövning inte företas bör överlämnandet enligt tidigare bedömningar av JO normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten (se bl.a. JO 1995/96 s. 314). Om beslutsmyndigheten bedömer att det är lämpligt att bifoga ett eget yttrande över överklagandet kan en något längre handläggningstid godtas. Överlämnade bör då ske inom en till två veckor (se bl.a.

text: JO 2000/01 s. 229

text: ). Praktiska orsaker kan normalt inte anföras som skäl för en fördröjning. JO 1995/96 s. 314 gällde bl.a. hur en kommunal nämnd, som normalt inte sammanträdde oftare än en gång per månad, skulle förfara vid omprövning. Enligt JO:s bedömning fick man vid omprövning vara beredd att kalla till extra sammanträde för att efterleva kravet på snabb handläggning.

text: Bedömning

text: Omprövningsregelns funktion och innebörd vid överklagande av myndighetsbeslut En bärande tanke bakom införandet av den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: var att fördjupa och stärka rättssäkerheten. Den tidigare gällande lagen ansågs bl.a. behöva kompletteras med bestämmelser för att motverka krångel, förkorta väntetiderna och underlätta för den enskilde att ta tillvara sin rätt (

text: prop. 1985/86:80 s. 10

text: ff.). Det var med denna utgångspunkt som de i detta ärende aktuella lagrummen tillkom. Bestämmelserna har alltså införts i den enskildes intresse och ska tillämpas i den andan (jfr

text: a. prop. s. 24

text: Omprövningsskyldigheten enligt 27 § förenklar och påskyndar processen i sådana fall, där det står klart att beslutet ska ändras och ett fullföljande i överinstansen därmed enbart vore en formalitet. Omprövningen är då till gagn för den enskilde. Om en omprövning genomförs även i mindre självklara fall riskerar den att leda till motsatta effekter, dvs. förfarandet kan tyngas och fördröjas genom en tidsödande handläggning, som åtskilliga gånger ändå slutar med att ärendet går vidare till överinstansen. Effekter av det slaget är inte i den enskildes intresse. En myndighets bedömning av vad som från dess synpunkt i och för sig kan te sig rationellt och praktiskt vid hanteringen av överklaganden får därmed inte innebära att den

text: enskildes ställning påverkas negativt, t.ex. genom att väntetiden förlängs (jfr

text: a. prop. s. 42

text: och

text: Utgångspunkten när ett beslut överklagas är att myndigheten genom det överklagade beslutet har skiljt sig från ärendet, som alltså är avslutat för dess del. Det förutsätts att myndigheten anser att beslutet var korrekt när det fattades. Omprövningsregeln aktualiseras bara om det i samband med överklagandet framkommer något som får det fattade beslutet att framstå som felaktigt.

text: Det torde normalt röra sig om nya omständigheter som framkommer i överklagandet. Men regeln innebär även att andra än direkt nya omständigheter ska leda till omprövning. I kommentaren till

text: förvaltningslagen

text: nämns som exempel att myndigheten vid handläggningen av ett överklagande upptäcker att en nyligen företagen lagändring förbisetts när beslutet fattades (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, 2007, s. 343; jfr även

text: prop. 1985/86:80 s. 78

text: Omprövningsskyldigheten har däremot inte kommit till för att ge beslutsmyndigheten möjlighet att än en gång överväga sitt beslut för att, inför utsikten av ett eventuellt bakslag i överinstansen, kunna återta eller justera detta. En ordning där överklaganden regelmässigt leder till en genomgång av det överklagade beslutet för kontroll av dess riktighet innebär en uppenbar risk för att myndigheterna först fattar ”preliminära” beslut, som står fast om den enskilde inte klagar, men underkastas en mer ingående prövning vid ett överklagande. (Jfr

text: prop. 2002/03:62 s. 15

text: , där ett förslag om ett utvidgat omprövningsförfarande övervägdes men förkastades av bl.a. det sist angivna skälet.) Från rättssäkerhetssynpunkt vore det äventyrligt om rätten att överklaga beslut – en rätt som förutom att möjliggöra korrigeringar av felaktiga avgöranden också fyller en självständig funktion genom den kontroll över myndighetsutövningen som den allmänt sett innebär – skulle kunna uppfattas som ersatt av ett system där tillsynen över fattade beslut i första ledet utövas av beslutsfattaren själv.

text: Oavsett vilket slags omständighet som föranleder övervägandet om omprövning gäller att beslutets oriktighet ska vara uppenbar. Det myndigheten är skyldig att göra inskränker sig därmed till genomläsning av överklagandet och det överklagade beslutet. Om det då klart framgår att beslutet är felaktigt ska myndigheten göra de övriga överväganden som omprövningsregeln föreskriver, dvs. kontrollera om det snabbt och enkelt kan rättas utan nackdel för någon enskild part (jfr

text: prop. 1985/86:80 s. 78

text: och JO 1996/97 s. 100).

text: Utrymmet för beslutsmyndigheten att avvakta med översändandet av överklagandet för att kunna bifoga ett eget yttrande Enligt

text: förvaltningslagens

text: förarbeten är det i vissa situationer önskvärt att myndigheten bifogar ett eget yttrande samtidigt som den överlämnar överklagandet till den högre instansen. Det påskyndar förfarandet i de fall då det kan förutses att myndigheten annars skulle få tillbaka ärendet på remiss. (Se

text: prop. 1985/86:80

text: s.

text: 45.) Någon skyldighet att bifoga ett yttrande finns dock inte. Beslutsmyndighetens ärende ska genom det fattade beslutet för dess del vara avgjort. Det är överinstansens sak att avgöra om ett yttrande från underinstansen behövs.

text: Säkerligen är det många gånger lämpligt att en myndighet utarbetar ett eget yttrande. Som den rättsliga regleringen är uppbyggd är detta dock en i sammanhanget underordnad sak. Framtagandet av ett yttrande får därför inte innebära att överlämnandet mer än marginellt fördröjs (se bl.a.

text: JO 2003/04 s. 179

text: med hänvisning till dnr 1722-1994). En rutin som innebär att ett yttrande alltid ska avges är ägnad att allmänt sett fördröja handläggningen.

text: Principen bör vara att beslutsmyndigheten utan anmodan kan avge ett yttrande när den förutser att överinstansen kommer att begära detta och ett sådant enkelt kan upprättas.

text: En ordning där beslutsinstansen tills vidare behåller överklagandet med motiveringen att man önskar bifoga ett eget yttrande medför förutom den allmänna fördröjningen den oönskade konsekvensen att ärendet finns kvar hos beslutsmyndigheten trots att det där är avslutat. Saken anhängiggörs därmed inte hos den instans som ska ha ansvaret för att överklagandeärendet drivs fram till ett avgörande. Till JO inkommer inte sällan klagomål, som utvisar en stor irritation över att den myndighet vars beslut angripits ”ligger på” överklagandet. Omprövningsskyldigheten får självfallet inte tillämpas som en förevändning för ett förhållningssätt som kan uppfattas på det viset. Handläggning och tidsramar När ett överklagande ges in ska myndigheten pröva om det inkommit i rätt tid. Detta är normalt en expeditionsfråga (jfr

text: prop. 1985/86:80 s. 44

text: ). Enbart rättidsprövningen motiverar inte en längre handläggningstid än en till två dagar.

text: Överklagandet och det överklagade beslutet ska vidare läsas. Det görs lämpligen av beslutsfattaren, eller i varje fall inom den del av myndigheten där ärendet handlagts. Något hinder mot att uppgiften utförs på en lägre nivå finns i och för sig inte, eftersom det är fråga om en översiktlig prövning med sikte på uppenbara fel. Det är däremot olämpligt att prövningen görs på en högre nivå. (Om detta, se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, 2007, s. 348 f.)

text: Handläggningen bör, i enlighet med vad som ovan beskrivits under avsnittet Rättslig reglering, ske på sådant sätt att överklagandet kan överlämnas till överinstansen inom en vecka. Ytterligare några dagars fördröjning kan vara motiverad om myndigheten bedömer att den kommer att avkrävas ett eget yttrande och upprättandet av ett sådant går fort. Kan en omprövning inte slutföras inom tidsramen bör överklagandet översändas till överinstansen utan omprövning. Motsvarande gäller om ett yttrande inte kan utarbetas i tid (ett yttrande kan självfallet ges in senare).

text: Kommer myndigheten fram till att beslutet ska rättas så som klaganden begärt sker inget överlämnande. Beslutet ska i stället undanröjas. Den grundläggande förutsättningen för en omprövning är som framgått att en sådan kan ske snabbt och enkelt. Den bör därför kunna göras omgående och inte dröja längre än det skulle ha tagit att överlämna överklagandet. Skatteverkets förfarande när beslut i folkbokföringsärenden överklagas Av den skrivelse som föranledde JO:s initiativ i detta ärende framgick att Skatteverket lade överklaganden av folkbokföringsbeslut i balans och att väntetiderna rörde sig om fyra månader. Den utredning verket nu gjort visar att handläggningstiderna i de två tillfrågade regionerna varit kortare. Verkets egen bedömning är dock att de i vissa fall har varit oacceptabelt långa och inte heller i övrigt uppfyllt kravet på skyndsamhet. Sammantaget har alltså handläggningstiderna varit för långa.

text: Utredningen visar även att Skatteverket alltid upprättar ett eget yttrande innan verket överlämnar överklagandet till domstolen. Som framgått är en sådan rutin i princip olämplig; ett yttrande bör inte bifogas annat än efter behovsprövning i det enskilda fallet.

text: Av vad Skatteverket anfört framgår vidare att en omorganisation pågår. Tanken synes vara att alla överklaganden ska översändas till särskilda omprövningsenheter. Den i all korthet beskrivna ordningen synes innebära att ett beslut först ska fattas lokalt varefter ett eventuellt överklagande ska leda till omprövning på central nivå. Omprövning bör emellertid som framgått ske på samma nivå som den där beslutet fattades. Annars sätter beslutsmyndigheten in en egen överprövningsinstans före den av lagstiftaren anvisade.

text: Jag har förståelse för att en omfattande verksamhet måste bedrivas i rationella former. Men en myndighets handläggning av överklaganden kan inte organiseras så att organisationen som sådan går ut över den enskildes i

text: förvaltningslagen

text: grundade anspråk på snabbhet och enkelhet. I förhållande till dessa krav framstår den planerade rutinen som omständlig och ägnad att fördröja förfarandet.

text: Skatteverkets handläggning av överklaganden i folkbokföringsärenden har sammanfattningsvis avvikit från vad som gäller enligt

text: förvaltningslagen

text: . Den planerade omorganisation som verket aviserat i sitt yttrande till JO ter sig inte heller väl förenlig med regleringen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Allvarlig kritik mot barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen, BUP, i Sollentuna för hanteringen av en begäran om utlämnande av en patientjournal

sammanfattning: Föräldrarna till en flicka som vårdas med stöd av LVU begärde att få en kopia av dotterns journal från BUP. BUP kom tillsammans med socialtjänsten fram till att journalen skulle överlämnas till socialtjänsten för prövning av vilka uppgifter som kunde lämnas ut till föräldrarna. Det är den myndighet som förvarar en allmän handling som ska pröva en begäran om att få en kopia av handlingen. BUP får allvarlig kritik för att man inte tog ställning till föräldrarnas begäran utan överlämnade journalhandlingarna till en annan myndighet för prövning av saken.

text: Anmälan

text: Jur.kand. AA framförde, för makarna BB:s och CC:s räkning, i en anmälan till JO klagomål mot barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen, BUP, i Sollentuna när det gällde brister i handläggningen av en begäran om utlämnande av journalhandlingar.

text: AA anförde i huvudsak följande. Hon är ombud och offentligt biträde för makarna BB och CC i mål som rör deras dotter. Flickan vårdas med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och är placerad i familjehem. Föräldrarna begärde att få kopior av samtliga handlingar i dotterns journal hos BUP. I stället för att lämna ut handlingarna till föräldrarna skickade BUP dem till socialtjänsten i Upplands Väsby kommun som endast lämnade ut två sidor av journalen. Socialtjänsten informerade föräldrarna om att BUP hade skickat journalen till socialtjänsten för vidarebefordran till dem. BUP:s handläggning strider mot reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Utredning

text: Efter att JO hade remitterat anmälan inkom ett remissvar från Styrelsen för Stockholms läns sjukvårdsområde, Stockholms läns landsting. I remissvaret anfördes i huvudsak följande:

text: Ärendet

text: Enligt yttrande från BUP skulle det fattats ett beslut från BUP:s sida och underrättelse lämnats om hur de skulle förfara för att kunna få saken prövad av myndigheten.

text: Förvaltningens synpunkter

text: Som framgår av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och SLSO:s riktlinjer ska allmän handling som får lämnas ut genast eller så snart som möjligt lämnas ut till den som begär det. Varje enskild uppgift måste prövas noggrant. Prövning inom SLSO sker i första hand på verksamhetsnivå. Vid avslag helt eller delvis ska sökanden underrättas om hur han ska förfara för att få sin sak prövad av myndigheten, i vårt fall styrelsen för Stockholms läns sjukvårdsområde. Styrelsen har delegerat uppgiften att göra myndighetsprövning till chefsläkare och bitr. sjukvårdsdirektör. I föreliggande ärende var barnet föremål för vård enligt LVU. Detta innebär bl.a. att socialnämnden ska bestämma över vården och får under vårdtiden samma ansvar som vårdnadshavaren för att den unges grundläggande rättigheter enligt

text: 6 kap.

text: l §

text: föräldrabalken

text: tillgodoses. Socialnämnden kan vidare i vissa fall besluta att den unges vistelseort inte ska röjas för vårdnadshavarna. Enligt

text: 12 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: gäller i vissa fall sekretess för uppgift om underårig i förhållande till vårdnadshavare. Sammanfattningsvis är det vår uppfattning att då flickan var föremål för vård enligt LVU borde socialnämnden på lämpligt sätt hörts vid prövningen av vårdnadshavarnas begäran. Det var emellertid fel att översända journalhandlingarna till socialnämnden och underlåta att fatta beslut i ärendet. Härigenom fick vårdnadshavarna inte något överklagbart beslut som krävs för att få saken prövad i domstol.

text: Till remissvaret fogades ett yttrande från DD, verksamhetschef för barn- och ungdomspsykiatrin, verksamhetsområde Nordost. I yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: Under sensommaren 2012 inkom en remiss från socialtjänsten. Enligt remissen var berört barn då placerat i jourhem. Kontakt inleddes med BUP. Parter som, förutom BUP-personal, medverkat i denna kontakt är: barnet, socialtjänsten, jourhemsförälder/rar, familjehemsförälder/rar. Under pågående kontakt placerades barnet i familjehem enligt LVU och fick därefter även skyddad identitet. Enligt LVU

text: 11 §

text: har socialnämnden under vårdtiden samma ansvar som vårdnadshavaren för att barnets grundläggande rättigheter tillgodoses. Att barnet dessutom fick skyddad identitet ledde till att BUP uppfattade socialtjänsten som barnets formella vårdnadshavare. När begäran att få ut allmän handling (journalhandling) inkom till BUP Sollentuna från föräldrarna, vände sig därför BUP till socialtjänsten. Tillsammans kom man fram till att journalen skulle överlämnas till socialtjänsten. BUP bedömde att socialtjänsten, utifrån barnets bästa, kunde avgöra vilken journalinformation som skulle förmedlas till föräldrarna. Överlämnande av journalhandlingar till socialtjänsten har skett i två omgångar. I båda fallen har information varken utelämnats eller strukits av BUP. – – –

text: Det kan konstateras att BUP har avvikit från SLL:s rutin resp. SLSO:s riktlinje om utlämnande av allmän handling. BUP borde ha tagit ett självständigt beslut kring att lämna ut journalhandlingar. Vidare borde föräldrarna informerats om vart man vänder sig for att få ett eventuellt avslag prövat. BUP Sollentuna har nu skickat ett

text: formellt svar på inkommen begäran samt information om hur man, beroende på svaret, kan få ärendet prövat. AA kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade in kompletterande upplysningar från EE, jurist vid Stockholms läns sjukvårdsområde, som uppgav i huvudsak följande. Enligt den information som har lämnats till honom har makarna BB och CC inte fått något formellt beslut från myndigheten. Myndighetens formella svar är det yttrande som verksamhetschefen har skrivit och som bifogats remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Där regleras också primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. I

text: 2 kap. 12 §

text: TF stadgas att en allmän handling som får lämnas ut ska på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Den som önskar ta del av handlingen har i sådant fall enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF även rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran om att få en kopia ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av skyndsamhetskravet i TF är att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag. Någon eller några dagars fördröjning kan godtas om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig och kan lämnas ut. Ett visst dröjsmål är vidare ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Den som vill ta del av en allmän handling ska i allmänhet vända sig till den myndighet som förvarar handlingen. Med myndighet menas i detta sammanhang den eller de befattningshavare som i sin tjänst har behörighet att på myndighetens vägnar fatta beslut i saken. Vem inom myndigheten som ska göra prövningen regleras i

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Av bestämmelsen framgår att det i första hand är den som har handlingen i sin vård som ska pröva om den kan lämnas ut. För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Rätten att få ett sådant formellt beslut tillkommer den enskilde oavsett vad som är grunden för att avslå begäran. Myndighetens avslagsbeslut får enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL överklagas hos kammarrätt. Av

text: och

text: 21 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att ett beslut ska vara motiverat och försett med anvisning om hur det kan överklagas.

text: Patientjournaler omfattas av sekretess enligt

text: 25 kap. 1 §

text: OSL. I bestämmelsen anges att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds

text: hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Inom socialtjänsten gäller sekretess enligt

text: 26 kap. 1 §

text: OSL för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Enligt

text: 12 kap. 3 §

text: OSL gäller sekretess till skydd för en enskild, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i förhållande till vårdnadshavaren i den utsträckning som denne enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter, om det inte kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren, eller det annars anges i OSL.

text: Mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten råder i princip sekretess. För att möjliggöra uppgiftslämnande mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten i vissa situationer infördes den 1 juli 2013 nya bestämmelser i OSL (25 kap. 12 § och 26 kap. 9 § OSL). Bestämmelserna innebär, såvitt här är aktuellt, att sekretessen inom respektive område inte hindrar att uppgift om en person som inte har fyllt 18 år lämnas mellan myndigheterna om det behövs för att hon eller han ska få nödvändig vård, behandling eller annat stöd.

text: Bedömning

text: Makarna BB:s och CC:s dotter vårdas med stöd av LVU och är placerad i ett familjehem. När föräldrarna begärde att få en kopia av dotterns journal från BUP tog BUP kontakt med socialtjänsten. Verksamhetschefen vid BUP har i sitt yttrande uppgett att myndigheterna tillsammans kom fram till att journalen skulle överlämnas till socialtjänsten för bedömning av vilka handlingar som kunde lämnas ut till föräldrarna.

text: Som framgår av redovisningen ovan och som även styrelsen har anfört i sitt remissvar ska BUP ta ställning till om handlingar som förvaras där kan lämnas ut. Jag ser i och för sig inget hinder mot att BUP, inom ramen för den sekretessprövning som myndigheten har att göra, tar in upplysningar från eller utbyter viss information med andra myndigheter, så länge det sker i enlighet med gällande sekretessregler. Om BUP gör bedömningen att det föreligger sekretess i någon del har den enskilde rätt att få ett skriftligt, överklagbart beslut av myndigheten. Det är givetvis oacceptabelt att BUP inte tog ställning i ärendet utan överlämnade de begärda handlingarna till en annan myndighet för att den myndigheten skulle pröva föräldrarnas utlämnandebegäran. Hanteringen står i strid med regleringen i TF och OSL.

text: I sammanhanget vill jag också uppehålla mig vid följande. Av utredningen framgår inte närmare vilka överväganden som BUP gjorde i sekretessfrågan innan journalen

text: lämnades till socialtjänsten. Även om det finns viss tvekan har jag inte underlag för att hävda att utlämnandet till socialtjänsten innebar att BUP röjde uppgifter som omfattades av sekretess. Jag har inte heller ansett att det finns tillräcklig anledning att utreda frågan ytterligare.

text: Sammanfattningsvis anser jag att BUP förtjänar allvarlig kritik för hanteringen. Jag förutsätter att myndigheten har vidtagit åtgärder för att en liknande händelse inte ska inträffa igen.

text: Det som har kommit fram i ärendet väcker frågor även vad gäller socialtjänstens agerande. Jag har dock bedömt att det inte finns tillräckliga skäl för att på eget initiativ inleda en utredning i saken. Jag vidtar endast den åtgärden att jag översänder en kopia av detta beslut till individ- och familjeomsorgen i Upplands Väsby kommun.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inget uttalande från min sida.

text: Med den allvarliga kritik som har uttalats avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Journalföring

title: Kritik mot Kriminalvården för att en person dömd till skyddstillsyn tvingades genomgå insatser inom ramen för en övervakning som hade upphört

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram i huvudsak följande klagomål mot Kriminalvården, frivården Helsingborg och frivården Stockholm Stad.

text: Han dömdes till skyddstillsyn och övervakning påbörjades vid frivården Helsingborg. I samband med att han senare flyttade till Stockholm överfördes verkställigheten till frivården Stockholm Stad. I juni 2023 informerade hans frivårdsinspektör att frivården Helsingborg hade beräknat övervakningstiden fel och att han deltagit i möten vid frivården Stockholm Stad trots att hans övervakning egentligen upphört flera månader tidigare.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar och muntliga upplysningar från Kriminalvården. En frivårdsinspektör vid frivården Stockholm Stad informerade om att det i datasystemet var registrerat att AA:s verkställighet inleddes den 26 mars 2021 samt att övervakningen upphörde den 19 februari 2023 och att klienten underrättades om det den 20 juni 2023. JO upplystes också om att AA deltog vid fyra möten efter den 19 februari 2023.

text: Därefter uppmanades Kriminalvården att yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom en tillförordnad chef för sektionerna för verksjuridik, följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvårdens region Syd respektive Stockholm. Dessa har i sin tur hämtat in uppgifter från frivården Helsingborg respektive Stockholm Stad. Därutöver har uppgifter inhämtats från Kriminalvårdens sektion för verksamhetsstöd och analys. Berörda befattningshavare har getts möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen framgår i huvudsak följande.

text: AA dömdes den 26 mars 2021 till skyddstillsyn. AA överklagade domen och den 30 april 2021 beslutade hovrätten över Skåne och Blekinge om inhibition av AA:s skyddstillsyn och vidare verkställighet fick därmed inte ske. AA återtog dock senare sitt överklagande, vilket framgår av hovrättens protokoll den 23 mars 2022. Samma dag skapade frivården Helsingborg ett ärende i Kriminalvårdens supportsystem "Kriminalvården Support Online" (KRIMSON) om omräkning av ny övervaknings- respektive prövotid. Enligt dåvarande rutin behövde kriminalvårdsregistrets (KVR) registervård vid huvudkontoret meddelas, eftersom omräkning skedde manuellt i KVR. Frivården Helsingborg återupptog övervakningen och beslutade den 24 mars 2022 att förlänga övervakningen till prövotidens utgång den 26 mars 2024. Det beslutet fattades dock på felaktiga grunder. Det gjordes därför den 12 maj 2022 en rättelse, av vilken framgår att övervakningen skulle upphöra den 19 februari 2023. AA underrättades om beslutet den 2 juni 2022. Den 6 juli 2022 skickades AA:s personakt till frivården Stockholm Stad för utredning om överflyttning av ärendet. Det har vidare framgått att KVR:s registervård den 20 april 2022 registrerade ny övervakningstid efter uträkning av sektionen för internationella klientärenden och strafftidsberäkning vid Kriminalvårdens huvudkontor. Eftersom det har skett flera olika registreringar av beslut, som kan ha påverkat övervakningstiden i KVR vid olika tidpunkter, har det i efterhand inte gått att utreda vilken övervakningstid som registrerades vid detta tillfälle. Den 13 oktober 2022, i samband med AA:s flytt till Stockholm, överfördes AA:s övervakningsärende till frivården Stockholm Stad. Vid den tiden angavs i KVR, felaktigt, att AA:s övervakning pågick till den 14 februari 2025. Det har inte gått att utreda varför den felaktiga övervakningstiden visats i KVR trots att rättelsebeslut enligt ovan fattats och meddelats den dömde. I mitten av juni 2023 uppmärksammade handläggare vid frivården Stockholm Stad att det i ärendet ännu inte hade gjorts någon ettårsprövning av AA:s övervakning enligt

text: 2 kap. 5 § förordningen (1998:642)

text: om verkställighet av frivårdspåföljder. Vidare uppmärksammades de tidigare inhibitionsbesluten. Det noterades också att tingsrättens dom meddelades före den 1 maj 2021, varför den äldre lydelsen av

text: 28 kap. 5 § brottsbalken

text: (BrB) var tillämplig. Frivården Stockholm Stad skapade därför den 19 juni 2023 ett ärende i KRIMSON om att övervakningstiden behövde rättas. Frivården Stockholm Stad fick därefter rådet av Kriminalvårdens huvudkontor att själv fatta beslut i KVR om att övervakningen skulle upphöra den 19 februari 2023, vilket också gjordes den 19 juni 2023. Vid den försenade ettårsprövningen konstaterades det att AA haft flera anmärkningar kring sin skötsamhet, varför frivården inte skulle ha bedömt att övervakningen skulle upphöra redan efter ett år. Det var dock aldrig aktuellt att, fyra månader efter övervakningens upphörande, besluta om förlängning av övervakningstiden enligt

text: 28 kap. 5 §

text: BrB i tillämplig lydelse. Efter den 19 februari 2023 deltog AA i fyra möten vid frivården Stockholm Stad, trots att övervakningen egentligen upphört. Eftersom AA:s prövotid fortsatt pågick till och med den 14 februari 2025, var AA i och för sig skyldig att inställa sig hos Kriminalvården efter kallelse. Det var dock inte på den grunden AA kallades till frivården Stockholm Stad.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 28 kap. 1 §

text: BrB får rätten döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. Enligt

text: 28 kap. 4 §

text: BrB fortgår skyddstillsyn under en prövotid av tre år från den dag då påföljden börjar verkställas. Enligt

text: 28 kap. 5 §

text: BrB i sin lydelse före den 1 maj 2021 ska skyddstillsyn vara förenad med övervakning från dagen för domen. Rätten får dock förordna att

text: övervakningen ska anstå till dess domen har vunnit laga kraft mot den dömde. Om domen överklagas, kan högre rätt förordna att vidare verkställighet inte får äga rum. Övervakningen ska upphöra utan något särskilt förordnande när ett år av prövotiden har förflutit, om inte annat följer av fjärde stycket eller av 5 a, 7 eller 9 §. Enligt

text: 28 kap. 5 §

text: BrB i sin lydelse fr.o.m. den 1 maj 2021 ska skyddstillsyn vara förenad med övervakning från dagen för domen. Rätten får dock besluta att övervakningen ska börja först när domen har fått laga kraft mot den dömde. Om domen överklagas, kan högre rätt besluta att verkställigheten ska avbrytas. Övervakningen upphör vid prövotidens utgång eller vid den tidigare tidpunkt som Kriminalvården beslutar. Övervakningstiden får dock inte understiga ett år. Om verkställigheten har avbrutits till följd av beslut av högre rätt och den tilltalade därefter ändå döms till skyddstillsyn, räknas inte den tid under vilken skyddstillsynen inte har verkställts in i vare sig övervakningstiden eller prövotiden. Enligt

text: 28 kap. 6 §

text: BrB i sin lydelse före den 1 maj 2021 ska vad som föreskrivs i 26 kap. 11 och 13–15 §§ tillämpas på motsvarande sätt beträffande den som har dömts till skyddstillsyn. Rätten ska dock i domen förordna övervakare, om inte särskilda skäl talar mot det. Enligt

text: 26 kap. 11 §

text: BrB ska den frigivne under prövotiden vara skötsam och efter förmåga försöka försörja sig och betala skadestånd som har dömts ut på grund av brottet. Den frigivne är under prövotiden skyldig att inställa sig hos Kriminalvården efter kallelse. Enligt

text: 26 kap. 15 §

text: BrB ska den som står under övervakning följa den plan för övervakningen som har upprättats enligt 14 § andra stycket och hålla övervakaren underrättad om sin bostad, sysselsättning och andra förhållanden av betydelse för övervakningen. Den övervakade är också skyldig att inställa sig hos övervakaren efter kallelse och i övrigt hålla kontakt med övervakaren enligt dennes anvisningar. Kriminalvården får bestämma att den övervakades skyldigheter enligt första stycket även ska gälla gentemot en anställd vid Kriminalvården eller någon annan person. Enligt 2 kap. 5 § förordningen om verkställighet av frivårdspåföljder ska Kriminalvården, om det inte är obehövligt, när det har gått ett år av prövotiden pröva om behovet av övervakning kvarstår och fatta beslut i frågan.

text: Svar på JO:s frågor och Kriminalvårdens bedömning

text: 1. Har Kriminalvården gjort en felaktig beräkning av övervakningstiden i detta fall? Om ja, vad är orsaken till detta? Kriminalvården har gjort en felaktig beräkning av övervakningstiden. Det har inte gått att utreda vad orsaken till detta är. Eftersom ny övervakningstid efter upphörd inhibition vid den aktuella tidpunkten beräknades manuellt, kan en möjlig förklaring vara att övervakningstiden av förbiseende räknats ut i enlighet med 28 kap. 5 § i sin lydelse fr.o.m. den 1 maj 2021 vilket resulterat i en övervakningstid på tre år. Ett beslut om rättelse fattades dock så snart den felaktiga beräkningen uppmärksammades. Det har heller inte i efterhand gått att närmare utreda varför det, trots rättelsebeslutet, har visats en felaktig övervakningstid i KVR. Kriminalvården beklagar det inträffade och ser allvarligt på situationen. 2. Har det vidtagits några åtgärder med anledning av övervakningen efter att övervakningstiden löpt ut? Om ja, beskriv vad åtgärderna har bestått i och omfattningen av dem? Sedan AA:s övervakning upphörde den 19 februari 2023 har AA deltagit i fyra möten hos frivården Stockholm Stad. Ett av dessa genomfördes digitalt medan övriga tre hölls på frivårdskontoret. Mötena genomfördes den 22 februari, 13 mars, 14 april respektive 5 maj 2023. Uppgift om mötenas längd saknas.

text: Mötena har bl.a. innefattat övningar inom arbetssättet Krimstics samt samtal om beroendevård och de insatser som planerats tillsammans med socialtjänsten. 3. Vilka rutiner har Kriminalvården och/eller de aktuella verksamhetsställena för att beräkna övervakningstiden? När en person döms till skyddstillsyn kommer domen in digitalt, i de allra flesta fall från domstolen och i några undantagsfall från Polismyndigheten. Fram till den 30 september 2022 kom domar dock alltid in från Polismyndigheten. Då som nu, och oavsett från vilken av dessa myndigheter domen kommer in, registreras domen automatiskt i KVR och beräkningen av övervakningstiden sker också automatiskt i KVR. Beslut om inhibition registreras inte automatiskt i KVR utan denna registrering görs manuellt. I KVR anges då med rödmarkerad text att skyddstillsynen är inhiberad och att vidare verkställighet inte får äga rum. Inte heller protokoll om återtaget överklagande och upphörande av inhibition kommer automatiskt in i KVR. Vid aktuell tidpunkt gjordes registreringen och beräkningen av den nya övervakningstiden manuellt av KVR:s registervård respektive sektionen för internationella klientärenden och strafftidsberäkning vid Kriminalvårdens huvudkontor. Detta efter att frivårdskontoret hade skapat ett ärende i KRIMSON. Sedan den 24 maj 2023 sker uträkningen av övervakningstiden automatiskt i KVR, men beslut om upphävd inhibition behöver fortfarande registreras manuellt av medarbetare på aktuellt frivårdskontor. Kriminalvården konstaterar att det faktum att beräkningen numera sker automatiskt minimerar risken för att en situation som den nu aktuella inträffar igen.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för den rättsliga reglering som har betydelse i ärendet. För egen del vill jag tillägga följande rättsliga utgångspunkter.

text: Skyddstillsyn är alltid förenad med övervakning och den dömde är skyldig att i vart fall hålla kontakt med och inställa sig hos Kriminalvården efter kallelse. Vidare kan en skyddstillsyn förenas med vissa föreskrifter och villkor, t.ex. att den dömde ska genomgå ett program eller underkasta sig regelbundna provtagningar. Om den dömde allvarligt bryter mot vad som gäller för domen på skyddstillsyn kan påföljden undanröjas av domstol, och det oavsett om påföljden förenats med vissa villkor eller inte. (Se särskilt

text: 28 kap.

text: och

text: 8 §§

text: brottsbalken

text: .) Påföljden innebär följaktligen ett tvång och påtagliga inskränkningar i den enskildes frihet. En befattningshavare som ansvarar för verkställigheten måste därför visa särskild noggrannhet och omsorg i arbetsuppgifterna. (Se mitt beslut den 6 februari 2024, dnr 8607-2022.)

text: Av utredningen framgår att AA dömdes till skyddstillsyn den 26 mars 2021. Skyddstillsynen var förenad med övervakning från dagen för domen. Sedan AA överklagat domen beslutade hovrätten att det inte skulle ske någon vidare verkställighet av påföljden. Det förordnandet gällde under perioden 30 april 2021–23 mars 2022. När skyddstillsynen skulle börja verkställas igen behövde Kriminalvården göra en ny beräkning av övervakningstiden.

text: Enligt de då gällande rutinerna initierades omräkning av övervakningstid av ansvarigt frivårdskontor genom att skapa ett ärende i ett supportsystem. Den nya övervakningstiden beräknades sedan manuellt och registrerades i kriminalvårdsregistret (KVR) av KVR:s registervård respektive sektionen för internationella klientärenden och strafftidsberäkning vid huvudkontoret. För mig framstår det som en komplicerad och sårbar ordning, och den tycks ha fallerat i det här fallet.

text: Frivården Helsingborg skapade ett ärende om omräkning av AA:s övervakningstid i supportsystemet den 23 mars 2022. Redan dagen efter beslutade dock frivården på felaktiga grunder att förlänga övervakningen till prövotidens utgång. I april 2022 registrerade huvudkontoret en ny övervakningstid men det har inte kunnat utredas vilken tid som fördes in i ärendet. I maj 2022 rättade frivården Helsingborg sitt beslut om förlängning av övervakningstiden på så sätt att övervakningen rätteligen skulle upphöra den 19 februari 2023. Denna korrekta tid för upphörandet av övervakningen fanns emellertid inte registrerad i KVR när AA:s verkställighet flyttades över till frivården Stockholm Stad i oktober 2022. Vid den tidpunkten angavs det i stället i KVR att övervakningen skulle pågå till februari 2025. Trots en gedigen utredning har Kriminalvården inte kunnat klarlägga varför det visades en felaktig övervakningstid i KVR. Det är bekymmersamt.

text: Frivården Stockholm Stad fortsatte att kalla AA till möten inom ramen för övervakningen även efter den 19 februari 2023. Först i juni samma år uppmärksammade frivården att AA:s övervakning hade upphört. Av handlingar som JO inledningsvis hämtade in i ärendet framgår att frivården höll ett kollegium i slutet av maj 2023 och att bedömningen då gjordes att AA:s övervakning skulle kvarstå. Det är anmärkningsvärt att frivården inte ens i det sammanhanget förefaller ha noterat att övervakningen redan hade upphört.

text: Det har alltså förekommit brister i flera led i Kriminalvårdens hantering av AA:s övervakningstid. En anledning till det är sannolikt att bestämmelserna om övervakningstid i

text: 28 kap. 5 § andra stycket brottsbalken

text: ändrades i tiden efter tingsrättens dom i mars 2021. Sedan den 1 maj 2021 upphör inte övervakningen automatiskt efter ett år. I stället löper övervakningstiden vidare till dess att Kriminalvården uttryckligen beslutar att övervakningen ska upphöra eller att den treåriga prövotiden löper ut. I AA:s fall gällde dock fortsatt de äldre reglerna om övervakningstidens längd eftersom tingsrättens dom på skyddstillsyn hade meddelats före ikraftträdandet.

text: Kriminalvårdens verkställighet av påföljder utgör ingripande myndighetsutövning i det enskilda fallet. Oavsett orsak eller förklaring är det därför allvarligt att AA tvingades genomgå insatser inom ramen för en övervakning som hade upphört. Det är givetvis helt oacceptabelt och myndigheten förtjänar därmed kritik.

text: Kriminalvården har angett att sedan i maj 2023 räknas övervakningstiden om automatiskt i KVR och utan inblandning av huvudkontoret. Myndigheten har bedömt att det minimerar risken för att en situation som den nu aktuella inträffar igen. Jag ser naturligtvis positivt på att verksamhetsstöden utvecklas och förbättras i syfte att minska sårbarheter. Som det här ärendet visar finns det emellertid risker med att enbart förlita sig på de uppgifter som finns registrerade i KVR. Jag vill därför understryka att Kriminalvården måste säkerställa fungerande system men också att det görs tillräckliga kontroller för att förhindra att fel uppstår. Det finns anledning att framhålla att den enskilde tjänstemannen har ett eget ansvar för ärenden han eller hon handlägger och för att känna till den tillämpliga rättsliga regleringen.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag för närvarande utreder ett annat ärende som handlar om att Kriminalvården har vidtagit åtgärder mot en person dömd till skyddstillsyn grundat på föreskrifter som inte länge gällde (dnr 2651-2024).

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.