avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Bild- och ljudupptagning
Förhandling/ sammanträde
Förhör

title: Kritik mot en tjänsteman vid Kriminalvården, anstalten Skenäs, för agerandet i samband med att en intagen deltog vid en huvudförhandling

sammanfattning: En intagen medverkade i en rättegång genom videolänk från anstalten. I rummet närvarade även en kriminalvårdare som under förhandlingen instruerade den intagne om vad han skulle säga. JO konstaterar att ett sådant förfarande uppenbart ligger utanför Kriminalvårdens uppdrag. Hon framhåller att det var särskilt bekymrande att förhandlingen skedde via videolänk, eftersom det då kan vara svårt för rättens ordförande att utöva sitt ansvar för ordningen beträffande det som pågår i ett sådant utrymme. Kriminalvårdaren får kritik för sitt agerande.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 1 december 2022 klagade AA på Kriminalvården, anstalten Skenäs, och en tjänsteman där. AA anförde i huvudsak följande.

text: Den 14 oktober närvarade han, genom videolänk från anstaltens besöksrum, vid en huvudförhandling som tilltalad. Kriminalvårdaren BB var med i besöksrummet och gav honom flera gånger instruktioner om hur han skulle besvara frågor. BB:s agerande uppmärksammades av rätten och han blev tillsagd att upphöra med detta. Under ett besök dagen därpå hittade AA handlingar från rättegången med sina personuppgifter i besöksrummet.

text: Utredning

text: En rättssakkunnig hos JO begärde inledningsvis in anteckningarna från en huvudförhandling i Hässleholms tingsrätt den 14 oktober 2022. Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionchefen vid Region Öst, i huvudsak följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från VO Norrköping genom kriminalvårdschef CC.

text: Omständigheter i ärendet

text: Av uppgifter från anstalten Skenäs framkommer att domstolen efter den aktuella förhandlingen kontaktade anstalten och framförde att den närvarande kriminalvårdaren hade på ett olämpligt vis lagt sig i AA:s redogörelse under rättegången. Den aktuella kriminalvårdaren, vilken nyligen hade anställts inom Kriminalvården, har vid samtal med kriminalvårdsinspektör vidhållit lämnade uppgifter och uppgivit att hans avsikt var att lugna den intagna och hjälpa honom lämna en korrekt redogörelse. Kriminalvårdaren har informerats om det olämpligt i sitt agerande samt vilken roll han ska inneha vid en rättegångsförhandling. Anstalten har efter händelsen infört en ny rutin där vakthavande befäl har som uppgift att informera om personalens uppgift inför utsättning till rättegångsförhandlingar. Vad gäller AA:s uppgifter om att han hittat rättegångspapper i besöksrum har anstalten uppgivit att de inte haft kännedom om detta och att det aktuella besöksrummet inte har använts som lokal för rättegångsförhandling.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen i ärendet framkommer att kriminalvårdaren under rättegången har agerat på ett olämpligt vis då han instruerat vad den intagna ska svara på rättens frågor. Agerandet har inte varit i linje med Kriminalvårdens roll under en rättegång, då närvarande personal enbart har ett bevakningsuppdrag. Kriminalvården anser att anstaltens nya rutin inför utsättning av personal till rättegångsförhandlingar kommer att förhindra att liknande händelser sker i framtiden. Vad gäller AA:s uppgifter om att han hittat handlingar som innehåller personuppgifter om honom i ett besöksrum kan Kriminalvården konstatera att handlingar som omfattas av kriminalvårdssekretess ska förvaras på ett säkert sätt så att inte obehöriga får tillträde till dessa. Av uppgifterna i ärendet, förutom AA:s egna uppgifter, finns dock inget som tyder på att några handlingar har förvarats eller kvarlämnats i de lokaler där AA uppger att han hittat handlingarna. Det aktuella besöksrummet har inte använts som lokal för rättegången och besöksrum visiteras kontinuerligt för att säkerhetsställa att inga otillåtna föremål finns i lokalerna.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: De skilda rättssäkerhetsgarantier som traditionellt anses knutna till ett rättvist domstolsförfarande kan sammanfattas med uttrycket en rättvis rättegång. Principerna för en sådan innefattar bl.a. en rätt för en part att bli hörd inför domstolen och därmed få möjlighet att under ordnade former lägga fram sin sak.

text: Utredningen visar att kriminalvårdaren BB under en huvudförhandling i tingsrätten instruerade den intagne AA om hur han skulle svara på frågor som tilltalad. Ett sådant agerande ligger uppenbart utanför Kriminalvårdens uppdrag. Jag har stor förståelse för att AA upplevde det som obehagligt när han fick sådana instruktioner av en kriminalvårdsanställd, vars anvisningar han normalt är skyldig att följa (se 4 § första stycket 3 fängelseförordningen [2010:2010]). Vidare är det särskilt bekymrande att detta skedde vid en domstolsinställelse genom videolänk. Det kan nämligen vara praktiskt svårt för rättens ordförande

text: att utöva sitt ansvar för ordningen och säkerheten beträffande det som pågår i ett utrymme som används för videokonferens (se mitt beslut den 9 maj 2023, dnr 3043-2021 m.fl.). Jag noterar dock att rätten uppmärksammade BB:s agerande under huvudförhandlingen och att domstolen senare kontaktade anstalten om saken.

text: BB var vid händelsen nyanställd inom Kriminalvården, och jag ifrågasätter inte vad han har uppgett om syftet med sitt handlande. Likväl måste han ha förstått att det var mycket olämpligt att på det sättet frångå sitt uppdrag och instruera AA om vad han skulle säga under huvudförhandlingen. BB förtjänar alltså kritik.

text: Jag ser positivt på att Kriminalvården har hållit samtal med BB om det inträffade, liksom att en ny rutin har införts med innebörden att vakthavande befäl informerar personalen om vad deras tjänstgöring vid huvudförhandlingar rätteligen omfattar.

text: Kriminalvården har tillbakavisat det som AA har fört fram om att handlingar med hans personuppgifter glömdes kvar i besöksrummet. Därmed står uppgift mot uppgift och jag bedömer att ytterligare utredning inte skulle leda till något annat resultat. Det som har kommit fram i den här delen ger därför inte anledning till någon kritik från min sida. Jag finner emellertid skäl att påminna om att det är angeläget att kriminalvårdspersonal som hanterar handlingar med sekretesskyddade eller annars känsliga uppgifter sköter sitt uppdrag med stor omsorg och noggrannhet (se t.ex. mitt beslut den 30 juni 2023, dnr 9505-2022).

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunnige Marcus Winerdal-Arnö. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Frihetsberövande
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om det har funnits rättsligt stöd för ett regemente att isolera värnpliktiga med hänsyn till risk för smittspridning av covid-19

org: jo

sammanfattning: När flera värnpliktiga i en pluton vid Livgardet konstaterades smittade av covid-19 beslutade regementet att isolera samtliga av plutonens värnpliktiga, även de utan sjukdomssymtom. De värnpliktiga placerades i enkelrum i ett elevhem och anvisades att stanna där under flera dagar. Någon fysisk aktivitet erbjöds inte. Försvarsmakten anförde att det fanns stöd för åtgärden i lagen om totalförsvarsplikt där det anges att den som fullgör värnplikt är skyldig att i den mån verksamheten kräver det tåla inskränkningar i sin personliga frihet. ChefsJO konstaterar att åtgärden inte kan anses ha grundats på frivillighet från de värnpliktigas sida och att agerandet uppvisar stora likheter med ett frihetsberövande. Regleringen på området ger Försvarsmakten möjlighet att vidta åtgärder som kan medföra begränsningar i värnpliktigas rörelsefrihet. ChefsJO anmärker dock att det varken av den aktuella lagen eller dess förarbeten framgår att Försvarsmakten med stöd av bestämmelsen i fråga ska kunna isolera enskilda värnpliktiga på det sätt som har skett. Det skulle visserligen, utifrån lagens allmänna utformning, kunna argumenteras för att även sådana åtgärder ryms inom tillämpningsområdet. Enligt chefsJO:s mening är emellertid denna typ av tolkning mycket långtgående och han ifrågasätter om en sådan tillämpning uppfyller det krav på förutsebarhet som ställs på all lagstiftning som avser ingrepp i enskildas förhållanden. ChefsJO ställer sig därför ytterst tveksam till om regleringen medger att Försvarsmakten vidtar så pass ingripande åtgärder som långvarig isolering av värnpliktiga med hänsyn till risk för smittspridning. Omständigheterna tyder också på att regementet inte gjorde några individuella bedömningar i samband med att symtomfria värnpliktiga isolerades, vilket enligt chefsJO:s mening borde ha skett. ChefsJO är kritisk till att det inte fanns några tydliga rutiner kring om de värnpliktiga som isolerats kunde få tillgång till utomhusvistelse och fysisk aktivitet.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 10 december 2020 framförde en värnpliktig, AA, klagomål mot Försvarsmakten, Livgardet. Hon anförde bl.a. följande:

type: stycke

text: Den 19 november 2020 isolerades hon eftersom hon hade symtom på covid-19. Hon testade sedan positivt för sjukdomen. Efter att ha varit isolerad i elva dagar återgick hon till utbildningen den 30 november. Hon hade därefter permission och återvände till förbandet den 7 december. Flera av plutonens värnpliktiga hade under ledigheten konstaterats smittade med covid-19 och när detta uppmärksammades isolerades hela plutonen. Alla genomgick provtagning, men oavsett utfall beordrades enskild isolering under sju dagar och de fick inte någon utomhusvistelse. Att sitta inspärrad utan möjlighet till social kontakt och fysisk aktivitet är psykiskt påfrestande. För de som vistades utanför sitt rum väntade repressalier i form av löneavdrag. Hon anser att åtgärderna har utgjort inskränkningar i hennes grundlagsskyddade rättigheter.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I sitt remissvar anförde Försvarsmakten i huvudsak följande:

text: Under covid-19-pandemin har regeringen och expertmyndigheterna infört mycket stränga smittskyddsåtgärder riktade till arbetsgivare, företag och medborgare, inkluderat Försvarsmakten. Det har bl.a. införts riktlinjer om att personer som är smittade eller misstänkt smittade med covid-19 ska skydda andra från smitta genom att stanna hemma och att upprätthålla social distansering.

text: I Försvarsmaktens verksamhet att utbilda värnpliktiga är social distansering mycket svårt att upprätthålla. De värnpliktiga bor i logement där upp till 16 individer delar rum samt ett ännu större antal värnpliktiga delar hygienutrymmen. Flera delar av utbildningen sker i närkontakt såsom närkamp, skyddsvaktstjänst, sjukvårdstjänst, vapentjänst och fordonsutbildning. Vid förläggning i fält sover soldaterna i tält av olika storlek med plats för upp till 16 personer. I samband med ledighet måste värnpliktiga även resa till och från sitt förband. Med anledning av detta och med beaktande av Försvarsmaktens ansvar för de värnpliktigas hälsa har myndigheten haft en dialog med Folkhälsomyndigheten om värnpliktsutbildningen.

text: Med anledning av smittspridningen gav Försvarsmaktens högkvarter i mars 2020 samtliga förband i uppgift att säkerställa möjligheterna att vid behov upprätta och bereda sjukkvarter/sjukförläggning för icke sjukvårdskrävande rekryter och personal. Livgardet har anpassat riktlinjerna efter verksamheten på förbandet och följt regeringens åtgärder och Folkhälsomyndighetens riktlinjer för minimering av smittspridning. Eftersom de värnpliktiga på förbandet bor i logement har Försvarsmakten vid avvägningarna utgått från att dessa ingår i samma hushållsgemenskap.

text: Mot bakgrund av den snabba smittspridningsförmågan och de allvarliga hälsokonsekvenser covid-19 är förenad med ändrades de generella handlingsreglerna till att en individ som uppvisade symtom på covid-19 skulle skiljas från

text: gruppen. Livgardets elevhotell nyttjades för sjukförläggning i enkelrum för dessa personer. Rummen motsvarar ett hotellrum med bekväm säng, fåtölj och skrivbord, eget badrum samt tv och fritt wifi.

text: Livgardets rutin vid misstänkt covid-19 var vid den aktuella tidpunkten att en värnpliktig som befann sig på förbandet och som uppvisade symtom på covid-19 skulle anmäla sjukdom till närmaste befäl. Befälet hänvisade därefter den värnpliktige till sjukförläggning i enkelrum. Värnpliktiga som insjuknat i förkylningssymtom under permission skulle återgå till sitt förband efter att de blivit symtomfria och uppvisat negativt covid-19-test. Vid positivt test kunde de värnpliktiga efter sju dagar och två dygns feber- och symtomfrihet, i enlighet med Folkhälsomyndighetens riktlinjer, återgå i tjänst.

text: Vid inskrivning i sjukförläggning anvisades den värnpliktige att stanna på rummet i syfte att minimera smittspridning. Försvarshälsan kontaktade de nyinlagda per telefon. PCR-provtagning genomfördes utomhus av Försvarshälsan och innebar att den värnpliktige på egen hand promenerade 300–400 meter till provtagningen.

text: Samtliga värnpliktiga i sjukförläggning har haft möjlighet att kontakta sitt befäl, Försvarshälsan, kasernvakten och förtroendevalda värnpliktiga för att diskutera sin situation. Kasernvakten har varit nåbar dygnet runt. Försvarshälsan har haft en läkare eller sjuksköterska i beredskap dygnet runt. Under sjukförläggning på grund av covid-19 har kontakterna mellan Försvarshälsan och den värnpliktige företrädesvis skett via telefon. Dessa kontakter syftar till att undersöka den värnpliktiges generella hälsotillstånd. Vid dessa tillfällen kan den värnpliktige även ta upp frågor om psykiskt mående eller synpunkter på sin situation i övrigt.

text: När det gäller AA blev hon den 19 november 2020 flyttad till sjukförläggning i enkelrum eftersom hon fått symtom på covid-19. Hon testades därefter positivt och stannade i sjukförläggningen till den 30 november 2020 när hon återgick i tjänstgöring. Den 7 till 15 december 2020 blev AA återigen förlagd i sjukförläggning.

text: Plutonen AA tillhör består av 37 värnpliktiga. De lever så nära varandra att det är att jämföra med att leva i hushållsgemenskap. Den 4 till 7 december 2020 hade plutonen permission. Under permissionen blev ansvarigt befäl kontaktad av sju värnpliktiga som fått symtom och testat positivt för covid-19. Det kunde då konstateras att smittspridningen inom plutonen hade fortsatt trots att gällande rutiner om avskiljande av personer med sjukdomssymtom hade följts och plutonen nyligen hade testats. Med hänsyn till att så många i plutonen blivit sjuka under permissionen ansågs det nödvändigt att separera de värnpliktiga ur den aktuella plutonen från varandra, och därför blev de 30 från plutonen som var symtomfria inskrivna i sjukförläggning i enkelrum. Utifrån det vid tidpunkten osäkra medicinska kunskapsläget i fråga om återsmitta, samt huruvida nyligen covidpositiva skulle kunna sprida smitta vidare utan att själva

text: uppvisa sjukdomssymtom, lades även de som redan varit sjuka i covid-19 i sjukförläggning i enkelrum. Efter att plutonen förlagts till sjukförläggningen testades samtliga ur plutonen för covid-19, varav åtta värnpliktiga bekräftades vara positiva. Flera av dessa hade inga sjukdomssymtom. Totalt var vid tidpunkten 40 procent av plutonens värnpliktiga konstaterat smittade. Sjukförläggningen sattes till totalt sju dagar, vilket följer Folkhälsomyndighetens riktlinjer.

text: Under sjukförläggningen anvisades de värnpliktiga att stanna på sina sjukrum. Det fattades fem beslut om disciplinpåföljder. Samtliga avser socialt risktagande vad gäller smittspridning.

text: Eftersom sjukvårdsresurserna på Livgardet är begränsade var det viktigt att hålla nere smittspridningen för att upprätthålla beredskap, genomföra insatser och kunna fullfölja pågående värnpliktsutbildning. Försvarsmakten har stöd i lag för att begränsa de värnpliktigas rörelsefrihet, detta för att kunna tillgodose deras hälsa, för att kunna bedriva den samhällsviktiga verksamhet som utbildningen av värnpliktiga innebär samt, i förlängningen, för att säkra förutsättningarna för Försvarsmakten att fullgöra uppdraget att upprätthålla Sveriges grundberedskap. Livgardets verksamhet syftar bl.a. till att upprätthålla anbefalld beredskap, genomföra beordrade insatser och säkerställa grundutbildning för krigsplacering i förbandets krigsorganisation. En okontrollerad smittspridning på förbanden skulle innebära ett hot mot ovannämnda värden och uppdrag.

text: Begränsningen av de värnpliktigas rörelsefrihet var vid tillfället nödvändig och ändamålsriktig med hänsyn till det stora antalet smittade vid plutonen, sjukdomens allmänfarliga och samhällsfarliga karaktär samt att det medicinska kunskapsläget var ofullständigt. Vid bedömningen av beslutet att lägga även värnpliktiga utan sjukdomssymtom i sjukförläggning bör beaktas att riktlinjer för alla boende i Sverige vid tillfället var att inte träffa personer utanför sin hushållsgemenskap samt att stanna i hemmet i minst sju dagar om en person i ens hushållsgemenskap var sjuk och två dagar efter att symtomen upphört.

text: Beslutet om sjukförläggning i enkelrum fattades utan att fråga efter den värnpliktiges samtycke. I den uppkomna situationen var det på grund av risken för smittspridning nödvändigt att de värnpliktiga placerades i enkelrum, vilket därför var den uppgift de var satta att genomföra. Försvarsmakten har med beslutet om sjukförläggning i enkelrum tagit ansvar för att samtliga värnpliktiga kunde känna trygghet i att myndigheten vidtog alla åtgärder som behövdes för att förhindra att de utsattes för ohälsa under sin värnplikt.

text: Även om sjukförläggningen i enkelrum har haft en positiv inverkan på de värnpliktigas fysiska hälsa är Försvarsmakten medveten om att det kan ha haft en negativ inverkan på det psykiska måendet. Mot bakgrund av de synpunkter som AA har framfört är det uppenbart att kommunikationen i samband med anvisning till sjukförläggningen och dess syfte hade kunnat förbättras från

text: Försvarsmaktens sida. Det borde exempelvis ha funnits tydliga rutiner för rätt till utevistelser och aktiviteter. Försvarsmakten har vidtagit förbättringsåtgärder i anslutning till sjukförläggning i syfte att minimera negativ inverkan för de värnpliktiga. I gällande riktlinjer har Livgardet skrivit in att de värnpliktiga i sjukförläggning har rätt till utevistelse och möjlighet till sociala kontakter. Med beaktande av det förbättringsarbete som nu vidtagits i detta avseende anser Försvarsmakten att hanteringen av utbrottet av covid-19 har varit i enlighet med lag och även för de värnpliktigas bästa. Åtgärderna i det aktuella fallet har varit nödvändiga och ändamålsenliga.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Rörelsefrihet I

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: (RF) anges de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna. En grundläggande frihet är rörelsefriheten. Skyddet för den kommer till uttryck i 8 § som bl.a. slår fast att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot frihetsberövanden. Rörelsefriheten får endast begränsas genom lag (20 §). Som ett exempel på vad som utgör en begränsning av denna frihet nämner förarbetena frihetsberövande i syfte att hindra spridning av smittsam sjukdom (

text: prop. 1973:90 s. 241

text: ). Även värnplikt, annan tjänsteplikt och liknande skyldighet att stå till förfogande under en längre eller kortare tid för något allmänt ändamål innebär begränsningar av rörelsefriheten (se

text: SOU 1975:75 s. 330

text: Värnpliktigas skyldigheter under tjänstgöring m.m. Bestämmelser om värnplikt finns bl.a. i lagen (

text: ) om totalförsvarsplikt. Regler om värnpliktigas skyldigheter under tjänstgöringen uppställs i

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: i den lagen.

text: Av 1 § första stycket framgår att den som fullgör värnplikt är skyldig att i den mån verksamheten kräver det tåla inskränkningar såväl i sin frihet att förflytta sig inom landet och att lämna detta som i sin personliga frihet i övrigt. Avgörande för om en inskränkning ska få göras är om den är motiverad av hänsyn till den verksamhet som bedrivs vid det förband eller verksamhetsställe där tjänstgöringen fullgörs (se

text: prop. 1994/95:6 s. 142

text: f.). Inskränkningarna kan ta sig uttryck i order från förmän eller arbetsledare till den som tjänstgör eller som mer generellt utformade tjänstgöringsföreskrifter. Det som regleras genom bestämmelsen är gränserna för vad sådana order och föreskrifter får innehålla. Det kan finnas grund för inskränkningar om det behövs för utbildningen av totalförsvarspliktiga men även om åtgärderna syftar till att verksamheten ska kunna bedrivas i säkra och ordnade former. Upprätthållandet av den allmänna ordningen och säkerheten är alltså exempel på skäl som motiverar inskränkningar. Dessa får innebära att en totalförsvarspliktigs rätt att fritt förflytta sig inom Sverige och att resa utomlands begränsas. Även andra inskränkningar i de personliga förhållandena kan komma i fråga. Det kan röra sig om skyldighet att

text: bära uniform, vara förlagd på visst sätt, iaktta vissa ordningsregler vid en förläggning och uppföra sig enligt vissa normer. Inskränkningarna kan avse skyldigheter under såväl tjänstetid som fritid, men de krav som verksamheten ställer på totalförsvarspliktiga under fritid är i allmänhet mer uttunnade. (Se den nämnda propositionen s. 181 f.)

text: Vidare finns det kompletterande bestämmelser i förordningen (

text: ) om ledighet och fritid för totalförsvarspliktiga under tjänstgöring. Enligt

text: 25 §

text: kan en totalförsvarspliktigs rätt att vistas på valfri plats under fritid inskränkas bl.a. när särskilda medicinska förhållanden ger anledning till det.

text: Enligt 5 kap. 1 § Försvarsmaktens föreskrifter (

text: FFS 2018:4

text: ) om ledighet och fritid för totalförsvarspliktiga får beslut om inskränkningar av totalförsvarspliktigs rätt att vistas på valfri plats under fritid fattas av förbandschef, eller den förbandschefen bestämmer.

text: Smittskyddslagen

text: Under perioden den 2 februari 2020 till den 1 april 2022 var covid-19 klassad som en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom (se bilagorna 1 och 2 till

text: smittskyddslagen

text: [2004:168] och den nu upphävda förordningen [2020:20] om att bestämmelserna i

text: smittskyddslagen

text: om allmänfarliga och samhällsfarliga sjukdomar ska tillämpas på infektion med 2019-nCoV).

text: Regler om smittskyddsåtgärder finns i

text: smittskyddslagen

text: . Sådana åtgärder ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och får inte vara mer långtgående än vad som är försvarligt med hänsyn till faran för människors hälsa. Åtgärderna ska vidtas med respekt för alla människors lika värde och enskildas integritet. Åtgärder som den enskilde motsätter sig får vidtas endast om inga andra möjligheter står till buds (

text: 1 kap. 4 §

text: Det är Folkhälsomyndigheten som ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå (1 kap. 7 §). Därutöver ansvarar varje region för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom regionens område, i den utsträckning annat inte följer av

text: smittskyddslagen

text: 1 kap. 8 §

text: ). I varje region ska det finnas en smittskyddsläkare som har ett samlat ansvar för smittskyddsarbetet inom det område där han eller hon verkar (

text: 1 kap. 9 §

text: och

text: 6 kap. 1 §

text: Efter ansökan av smittskyddsläkare kan förvaltningsrätt besluta om isolering (5 kap. 1 och 2 §§). Vidare får smittskyddsläkare i vissa fall besluta att en enskild ska isoleras tillfälligt (5 kap. 3 §) eller, när det gäller samhällsfarliga sjukdomar, hållas i karantän (3 kap. 9 §). Ett beslut om tillfällig isolering förfaller om det inte senast inom fyra dagar underställs förvaltningsrätten. Tillfällig isolering som fastställts av domstolen får bestå i högst två veckor räknat från den dag då beslutet verkställdes (5 kap. 3 §). Vad beträffar ett beslut om att hålla en enskild i karantän kan han eller hon begära att beslutet inte längre ska gälla varefter beslutsmyndigheten är skyldig att utan dröjsmål pröva

text: frågan (3 kap. 11 §). Smittskyddsläkarens beslut kan även överklagas till allmän förvaltningsdomstol (8 kap. 1 §).

text: Isolering enligt 5 kap. 1 eller 3 § ska ske på en vårdinrättning som drivs av en region (5 kap. 4 §). Den isolerade ska ges möjlighet till sysselsättning och sådan fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans eller hennes ålder och hälsotillstånd. Den isolerade ska även ges möjlighet att dagligen vistas utomhus under minst en timme, om det inte finns synnerliga hinder mot detta (5 kap. 9 §).

text: Den som är isolerad enligt 5 kap. 1 eller 3 § får hindras att lämna vårdinrättningens område eller den del av inrättningen där han eller hon ska vistas och får i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för isoleringen. Rörelsefriheten får också inskränkas när det behövs av hänsyn till den isolerades egen eller andras säkerhet (5 kap. 12 §).

text: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från lagens tillämpning på bl.a. Försvarsmakten, i den utsträckning föreskrifterna inte gäller tvångsåtgärd mot en enskild (9 kap. 4 § andra stycket).

text: Det fanns tidigare interna föreskrifter på Försvarsmaktens område i frågan genom dåvarande Försvarets sjukvårdsstyrelses föreskrifter (

text: FFS 1990:14

text: ) om

text: smittskyddslagens

text: tillämpning inom Försvarsmakten. Den författningen upphörde att gälla den 1 januari 2018 (

text: FFS 2017:9

text: Utöver förordningen (

text: ) om försvarsinspektören för hälsa och miljös tillsyn över hälso- och sjukvården, tandvården och smittskyddet har det, såvitt jag känner till, inte meddelats några föreskrifter om undantag från

text: smittskyddslagens

text: tillämpning när det gäller Försvarsmakten.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att Livgardet beslutade om att isolera värnpliktiga ur AA:s pluton med anledning av risk för smittspridning av covid-19. De värnpliktiga placerades i enkelrum i regementets elevhem och anvisades att stanna där. Detta gällde även värnpliktiga som inte uppvisade sjukdomssymtom. Som både AA och Försvarsmakten har beskrivit åtgärden är det tydligt att denna inte kan anses ha grundats på frivillighet från de värnpliktigas sida.

text: Det har också kommit fram att de värnpliktiga under tiden i isolering kunde kontakta bl.a. sina befäl och Försvarshälsan per telefon. Någon fysisk aktivitet, utöver att på egen hand få promenera en kortare sträcka för att genomföra provtagning, erbjöds inte.

text: Agerandet uppvisar stora likheter med ett frihetsberövande och det står klart att åtgärden har utgjort en betydande begränsning i de värnpliktigas rörelsefrihet.

text: Den fråga som min utredning avser är om Försvarsmakten har haft rättsligt stöd för detta.

text: Isolering med stöd av lagen om totalförsvarsplikt m.m. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen finns det i lagen om totalförsvarsplikt bestämmelser som ger Försvarsmakten möjlighet att vidta åtgärder som kan medföra begränsningar i värnpliktigas rörelsefrihet. Vad som nu är av särskilt intresse är regleringen i 5 kap. 1 § första stycket. Bestämmelsen, som har en mycket generell utformning, medger sådana inskränkningar i den utsträckning verksamheten kräver det. Som tidigare anförts kan skäl för detta vara att den allmänna ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. Sådana inskränkningar kan, beroende av situationen, vara ingripande för den enskilde. Vidare kan begränsningar också ske med stöd av 25 § förordningen om ledighet och fritid för totalförsvarspliktiga under tjänstgöring.

text: Jag kan däremot anmärka att det varken av den aktuella lagen eller dess förarbeten framgår att Försvarsmakten med stöd av den angivna bestämmelsen ska kunna isolera enskilda värnpliktiga på det sätt som har skett. Det skulle visserligen, utifrån lagens allmänna utformning, kunna argumenteras för att även så pass ingripande åtgärder ryms inom tillämpningsområdet. Samma synsätt kan anläggas på 25 § i den nämnda förordningen.

text: Enligt min mening är dock denna typ av tolkning mycket långtgående. Det kan ifrågasättas om en sådan tillämpning uppfyller det krav på förutsebarhet som ställs på all lagstiftning som avser ingrepp i enskildas förhållanden. Som JO vid flera tillfällen har uttalat bör en bestämmelse om tvångsbefogenheter inte ges ett alltför vidsträckt tillämpningsområde (jfr bl.a.

text: JO 2015/16 s. 498

text: Till saken hör att isolering med anledning av risk för smittspridning av en allmän- respektive samhällsfarlig sjukdom är en åtgärd som fattas av förvaltningsdomstol efter ansökan av smittskyddsläkare. Som jag har redogjort för saknas det i allt väsentligt undantag från

text: smittskyddslagen

text: när det gäller Försvarsmaktens område. Regionernas smittskyddsläkare är också smittskyddsläkare för Försvarsmaktens personal inom respektive region (jfr Socialstyrelsens handbok Hygien, smittskydd och

text: miljöbalken

text: , s. 66). Till detta kommer att bemyndigandet i

text: 9 kap. 4 § andra stycket smittskyddslagen

text: om undantag för lagens tillämpning inom Försvarsmakten uttryckligen inte omfattar tvångsåtgärder mot en enskild.

text: Vidare är det av intresse i sammanhanget att det tidigare fanns en disciplinpåföljd i form av utegångsförbud i lagen (

text: ) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Den påföljden upphörde att gälla den 1 juli 2002. Som skäl för denna ändring anges i förarbetena bl.a. att utegångsförbud var en frihetsberövande påföljd som i första instans beslutades utan medverkan av domstol genom ett förvaltningsrättsligt förfarande, och var som sådan i princip unik. Påföljden kunde därför ifrågasättas på principiella grunder. Utgångspunkten borde vara att frihetsberövande påföljder som beslutas av annan än domstol inte

text: ska förekomma, om det inte är synnerligen motiverat. (Se

text: prop. 2001/02:11 s. 42

text: Dessa omständigheter talar enligt min uppfattning mot en alltför vidsträckt tolkning av 5 kap. 1 § första stycket lagen om totalförsvarsplikt respektive 25 § förordningen om ledighet och fritid för totalförsvarspliktiga under tjänstgöring.

text: Sammantaget ställer jag mig alltså ytterst tveksam till om regleringen på området medger att Försvarsmakten kan vidta så pass ingripande åtgärder som långvarig isolering av värnpliktiga med hänsyn till risk för smittspridning.

text: Särskilt om isolering av symtomfria värnpliktiga m.m. Det har kommit fram att även värnpliktiga i den aktuella plutonen som inte uppvisade sjukdomssymtom isolerades. Försvarsmakten har förklarat detta med hänvisning till de riktlinjer som vid tillfället gällde om att personer som delar hushåll med en person som är smittad med covid-19 ska stanna i hemmet under viss tid. Det kan konstateras att värnpliktiga i en pluton i regel har mycket täta kontakter med varandra och bl.a. delar logement och hygienutrymmen. Jag har inte några synpunkter på att vissa värnpliktiga som tjänstgör tillsammans därför kan betraktas som en del av samma hushållsgemenskap, i detta avseende. Om samma resonemang kan tillämpas på samtliga värnpliktiga i en pluton är däremot mer tveksamt, och en bedömning måste göras i varje enskilt fall.

text: Som jag redan har uttalat är det emellertid långt ifrån självklart att regleringen i lagen om totalförsvarsplikt och förordningen om ledighet och fritid för totalförsvarspliktiga under tjänstgöring kan anses tillämplig vid denna typ av situation. Att vidta åtgärder mot värnpliktiga som inte uppvisade symtom har likheter med ett beslut om att hålla någon i karantän enligt

text: smittskyddslagen

text: , vilket i sig utgör en kännbar inskränkning. Ingripande åtgärder som riktas mot enskilda måste alltid vara nödvändiga och proportionerliga. Omständigheterna tyder på att Livgardet inte gjorde några individuella bedömningar i samband med att symtomfria värnpliktiga isolerades. Så borde enligt min mening ha skett.

text: Utredningen visar även att det inte fanns några tydliga rutiner för om de värnpliktiga som isolerats kunde få tillgång till utomhusvistelse och fysisk aktivitet (jfr

text: 5 kap. 9 § smittskyddslagen

text: ). Detta är en brist och jag ställer mig kritisk till Försvarsmaktens hantering i aktuellt avseende. Jag noterar dock att myndigheten har vidtagit åtgärder med anledning av det inträffade.

text: Avslutning Sammanfattningsvis anser jag att det finns en otydlighet i lagstiftningen när det gäller vilka åtgärder Försvarsmakten kan vidta i denna typ av situationer. Det är givetvis, särskilt ur ett rättssäkerhetsperspektiv, inte tillfredsställande om en sådan oklarhet skapar osäkerhet och oförutsebarhet i fråga om hur bestämmelserna kan tillämpas. I sammanhanget måste Försvarsmaktens speciella verksamhet beaktas samt vilka konsekvenser för bl.a. rikets försvar

text: som exempelvis ett utbrott av en samhällsfarlig sjukdom bland värnpliktiga och myndighetens personal skulle kunna få.

text: Regeringen har nyligen gett en särskild utredare i uppdrag att se över

text: smittskyddslagen

text: och analysera behovet av nya bestämmelser inför framtida pandemier (S 2021:04 Författningsberedskap inför framtida pandemier,

text: dir. 2021:68

text: ). Mot denna bakgrund avstår jag från att med stöd av

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän göra en framställning om översyn av lagstiftningen. Jag överlämnar i stället detta beslut till den nämnda utredningen samt till regeringen för kännedom.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avlyssning
Frihetsberövande
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Ombud/biträde/försvarare

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, för en rutin som innebär oacceptabla begränsningar av de intagnas rätt att ha kontakt med försvarare per telefon

sammanfattning: Häktet Sollentuna har infört en rutin för advokatsamtal som innebär att en försvarare kan kontakta en intagen vid vilken tidpunkt som helst, men att en intagen som huvudregel inte får ringa sin försvarare efter kl. 17. JO konstaterar att det kan behöva godtas att ett häkte begränsar möjligheterna för intagna att ringa försvarare under vissa tider på dygnet. En generell gräns så tidig som kl. 17 är dock enligt hans mening en allt för långtgående begräsning av rätten till kontakt med försvarare. Utredningen visar också att det inte är möjligt för en intagen som delar cell att prata enskilt med sin försvarare efter den tiden. Häktets rutin i den delen står enligt JO i strid med den grundläggande rätten till förtrolig kommunikation med försvararen. Sammantaget innebär häktets rutin enligt JO oacceptabla begränsningar av de intagnas rätt att ha kontakt med försvarare per telefon. Häktet förtjänar allvarlig kritik för detta och JO förutsätter att rutinen ses över. I beslutet gör JO även uttalanden om huruvida ett visst rum i häktet Ystad är lämpligt för advokatsamtal.

text: Anmälningar

text: I varsin anmälan till JO klagade AA och BB på de intagnas möjligheter till kontakt med försvarare i häktet Sollentuna respektive i häktet Ystad.

text: AA angav i huvudsak följande (JO:s ärende dnr 944-2024). Häktet Sollentuna har infört en ny rutin som innebär att en intagen inte får ringa sin försvarare efter kl. 17 på vardagar och inte alls på helger. Intagna borde ha rätt att ringa sina försvarare vilken tid på dygnet som helst. De flesta advokater hänvisar också sina klienter att ringa efter kl. 17 eftersom de är upptagna dagtid med bl.a. att sitta i förhandlingar.

text: BB förde fram flera klagomål mot häktet Ystad (JO:s ärende 7632-2023). När det gällde en intagens möjlighet att prata fritt och ostört med sin försvarare per telefon angav han i huvudsak följande.

text: De intagna får av säkerhetsskäl inte ta med de bärbara telefonerna som finns i häktet till avdelningen. De får istället prata med sina försvarare i ett utrymme i anslutning till personalens kontor, som är avskilt med en glasdörr. Personalen kan höra vad som sägs och behöver dessutom passera genom utrymmet för att ta sig till kontoret. Intagna som har egna rum kan få in en bärbar telefon efter inlåsning, men de som är placerade i dubbelbelagda rum kan inte prata med sina förvarare på kvällstid.

text: Utredning

text: Häktet Sollentuna Inledningsvis hämtade JO in upplysningar och handlingar om häktet Sollentunas rutin för advokatsamtal.

text: I ett informationsblad till intagna som häktet hade tagit fram angavs följande om den nya rutinen:

text: Samtal som önskas ringa till advokat ska företrädelsevis ske vardagar under kontorstid, det vill säga kl 08.00 till 17.00, om inte särskilt ömmande skäl föreligger. Häktets möjligheter att hantera telefoni är begränsad efter kl 17.00. Vid begäran om att ringa till advokat efter kl 17:00 kommer personal att hänvisa dig till att återkomma nästkommande dag mellan kl 8.00 och 17.00. Om din advokat ringer in till häktet efter kl 17:00 så kopplas samtalet fram till dig. Om du bor i ett rum med annan intagen är det inte möjligt med enskilt samtal med advokat efter kl 17.00. Advokat kommer att få information om att samtalet ej kan ske enskilt och kommer att ske i närvaro av annan intagen. Det är advokaten som avgör om hen ändå vill utföra samtalet eller vänta till nästkommande dag under kontorstid för att ges möjlighet till enskilt samtal.

text: I skriftliga upplysningar som en kriminalvårdsinspektör i häktet lämnade till JO redovisas följande om rutinen:

text: Vi (ledningen på häktet Sollentuna) införde en ny rutin gällande advokatsamtal som intagna önskar att utföra efter kl 17.00. Bakgrunden till detta var att vi haft flertalet advokater som bett om att inte blir ringda efter 17.00 och inte heller på helgerna, framförallt efter kl 17.00. Rutinen berör intagna som önskar ringa advokat efter kl 17.00 mån-sön, ej advokater som ringer in till oss för att komma i kontakt med intagen. Alla advokater som ringer in till oss kopplas fram och får utföra samtal oavsett tid på dygnet. Utöver att advokater framfört klagomål så har vi en avsevärt lägre bemanning efter kl 17.00. Vi nekar inte samtal per automatik utan gör en bedömning kring hur akut den intagnes behov är. Ömmande skäl som t.ex huvudförhandling kommande dag eller en överenskommen tid för samtal med advokat utför vi efter 17.00. Fredag den 5 januari 2024 gick jag (företrädde ledningen) ut med information till personal om att ny rutin ska börja gälla från 8 jan 2024. De informerades också om att deras respektive chefer hade ett informationsblad som personalen kunde dela ut till de intagna. Oturligt nog skrev jag texten på ett sådant sätt att det kunde uppfattas som att rutinen gällde endast måndag till fredag. En tid senare fick vi i ledningen till oss att personalen uppfattade rutinen olika då begreppet kontorstid fanns med i texten. Vi kom med en rättelse den 26 januari och respektive chef förtydligande för personal som i sin tur kunde förtydliga och framföra information till de intagna. Vi (ledningen) har efter rättelsen upplevt att rutinen efterföljs av personalen.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över häktets rutin för advokatsamtal. Myndigheten skulle särskilt beröra hur rutinen förhåller sig till bestämmelserna om att en person som är häktad har rätt att träffa och kommunicera i enrum med sin försvarare.

text: Kriminalvården, genom den tillförordnade chefen för sektionerna för verksjuridik, yttrade sig i huvudsak enligt följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om omständigheterna har hämtats in från Kriminalvårdens region Stockholm, som i sin tur hämtat in uppgifter från häktet Sollentuna och den dokumentation som redan skickats till JO från häktet Sollentuna. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Den 8 januari 2024 infördes en ny rutin för telefonsamtal från intagna till advokater efter kl. 17.00. Anledningen till den nya rutinen var att flera advokater hade bett häktet att inte bli uppringda efter kl. 17.00 och inte heller på helgerna, främst efter kl. 17.00. Rutinen berör intagna som önskar ringa advokat efter kl. 17.00 samtliga veckodagar. Samtal nekas inte per automatik utan en bedömning görs i varje enskilt fall. Rutinen berör inte advokater som ringer in till häktet för att komma i kontakt med en intagen. I sådana fall möjliggörs alltid samtal, oavsett tid på dygnet. På grund av beläggningssituationen är flera rum dubbelbelagda, dvs. att det bor två intagna i ett bostadsrum. Dessutom är häktets personalbemanning avsevärt lägre efter kl. 17.00. I de fall en intagen bor i ett rum med en annan intagen är det därför för närvarande inte möjligt att ha ett enskilt samtal med advokat efter kl. 17.00. Om en intagen i ett dubbelbelagt rum önskar ringa sin advokat efter kl. 17.00, hänvisas den intagne i första hand till att ringa kommande dag mellan kl. 8.00 och 17.00. En bedömning görs dock alltid utifrån angelägenheten. Advokaten informeras alltid om att den intagne är dubbelbelagd och att samtalet måste ske i närvaro av en annan intagen, om samtalet inte kan anstå till nästkommande dag.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 21 kap. 9 § andra stycket rättegångsbalken

text: följer att den som är gripen, anhållen eller häktad har rätt att träffa sin försvarare. Om den misstänkte har rätt att träffa sin försvarare ska det få ske i enrum. Av

text: 3 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: följer bland annat att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Elektronisk kommunikation mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare får inte vägras. Detsamma gäller elektronisk kommunikation mellan en intagen och en försvarare som den intagne har utsett om försvararen uppfyller de krav som ställs i

text: 21 kap. 5 § första stycket rättegångsbalken

text: . Av

text: 3 kap. 5 § andra stycket häkteslagen

text: följer att elektronisk kommunikation mellan en intagen och hans eller hennes försvarare inte får avlyssnas. Rutinerna för offentliga försvarares kontakt med häktade klienter beskrivs i Kriminalvårdens handbok om besök och elektronisk kommunikation (

text: ), avsnitt 5.4.1. Där anges bland annat följande. Kriminalvården har samrått med Advokatsamfundet och Riksåklagaren kring de praktiska förutsättningarna för offentliga försvarares kontakt med häktade klienter. Följande rutiner har utarbetats kring möjligheten för offentliga försvarare att ha telefonkontakt med sina klienter samt de tider som offentlig försvarare kan besöka intagna klienter och de förutsättningar som råder under besöket. En offentlig försvarare till en häktad eller anhållen har rätt att kontakta sin klient under dygnets alla timmar.

text: Tidpunkten på dygnet för telefonsamtal och oanmälda besök kan dock påverka tidsåtgången för att kunna arrangera telefonkontakten eller besöket. Oavsett om en föranmälan skett eller inte och oavsett tid på dygnet ska dock givetvis väntetider hållas så korta som möjligt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Häktets rutin för telefonsamtal En offentlig försvarare kan kontakta en intagen vid vilken tidpunkt som helst. Det finns dock ingen ovillkorlig rätt för en intagen att när som helst ha telefonkontakt med sin offentliga försvarare (se JO:s beslut den 14 februari 2022, dnr

text: ). Vid en begäran från en intagen att få ringa sin offentliga försvarare ska häktet pröva om detta lämpligen kan ske. Häktet Sollentuna tillämpar en ordning där samtal till offentlig försvarare i första hand hänvisas till att ske på vardagar mellan kl. 8.00 och 17.00. Begäran från intagna att ringa offentlig försvarare utanför dessa tider prövas utifrån om detta lämpligen kan ske. Med uttrycket "lämpligen kan ske" avses praktiska förutsättningar för kommunikation, till exempel avseende häktets rutiner och tillgång till utrustning (

text: prop. 2009/10:135 s. 145

text: ). Bestämmelsen i

text: 3 kap. 4 § häkteslagen

text: omfattar all elektronisk kommunikation, även den som sker med den intagnes försvarare (

text: prop. 2015/16:187 s. 27

text: ). Försvararen kan alltså kontakta den intagne vid vilken tid som helst, medan den intagnes rätt att kontakta försvararen inte är ovillkorlig. Den rutin som häktet infört innebär inte att intagna förhindras att kontakta sina försvarare. Den intagnes försvarare kan alltid, oavsett tid på dygnet, ringa till den intagne.

text: Möjligheten till enskilda telefonsamtal vid dubbelbeläggning Efter kl. 17.00 kan inte enskilt samtal erbjudas intagna som bor i bostadsrum med en annan intagen på häktet. Bestämmelsen i

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: avser fysiska möten och innebär en rätt för den häktade att i enrum tala med sin försvarare. Bestämmelsen i

text: 3 kap. 5 § häkteslagen

text: om förbud mot avlyssning avser elektronisk kommunikation. En ovillkorlig rätt till konfidentiell kontakt genom elektronisk kommunikation gäller mellan en intagen och hans eller hennes försvarare oavsett om det är en offentlig eller privat försvarare (

text: prop. 2015/16:187 s. 61

text: ). Bestämmelsen hindrar dock inte att personal från Kriminalvården på den intagnes begäran är närvarande vid elektronisk kommunikation i syfte att bistå den intagne (

text: prop. 2009/10:135 s. 146

text: ). Rätten till konfidentiell elektronisk kommunikation är absolut men kan begränsas på den intagnes begäran, till exempel om den intagne vill att Kriminalvårdens personal ska bistå honom eller henne. Den situation som nu är aktuell avser dock att en medintagen kan lyssna på samtalet. Det saknas möjlighet på häktet att efter kl. 17.00 ordna samtal i enrum för de som delar bostadsrum med en annan intagen. Försvararen och den intagne informeras om att samtalet inte kan ske konfidentiellt. Kontakt bör inte nekas, om de berörda är införstådda med att samtalet inte sker i enrum och de ändå önskar genomföra det.

text: Häktet Ystad Kriminalvården uppmanades att yttra sig över samtliga BB:s klagomål. När det gäller intagnas möjligheter att tala fritt och ostört med sin försvarare per telefon redovisade Kriminalvården, genom den tillförordnade chefen för sektionerna för verksjuridik, sammanfattningsvis följande.

text: Där BB var placerad delar två avdelningar på två bärbara telefoner och en fast telefon för kontakt med försvarare. De bärbara telefonerna kan intagna som inte delar bostadsrum använda på sina rum under tiden som de är inlåsta. Övrig tid

text: är det inte möjligt att använda dessa telefoner eftersom andra intagna kan överhöra samtalen. Om den intagne delar bostadsrum med en annan intagen sker samtalet med försvararen alltid med den fasta telefonen.

text: När intagna ska använda den fasta telefonen sker det i ett rum med glasväggar som är beläget bredvid avdelningsexpeditionen. Den intagne är ensam i rummet och personal sitter i ett annat rum med stängd dörr mellan. Om den intagne talar i normal samtalston hörs det inte vad denne säger men om den intagne höjer rösten går det att höra. Det hörs inte vad den offentliga försvararen säger. Det är nödvändigt att personal befinner sig på avdelningsexpeditionen för att kunna hantera sina övriga uppgifter. Som lokalerna är utformade är det dock inte nödvändigt att gå genom rummet där telefonsamtalen sker. Häktet undersöker möjligheten att placera telefoner på andra ställen och på så sätt underlätta samtal med försvarare.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I ett annat beslut som meddelats denna dag finns en utförlig redogörelse för rättsliga utgångspunkter när det gäller en misstänkts rätt till tillgång till försvarare (se JO:s ärende dnr 6612-2023).

text: När det gäller kraven på konfidentialitet i kontakterna mellan en misstänkt och hans eller hennes försvarare vill jag tillägga följande.

text: Europadomstolen har vid flera tillfällen uttalat att en anklagads rätt att kommunicera med sin försvarare utan att en tredje person hör är en del av de grundläggande kraven på en rättvis rättegång och följer av rätten att få tillgång till försvarare i

text: artikel 6.3 c i Europakonventionen

text: (se bl.a. M v. Nederländerna, no. 2156/10, § 85, 25 juli 2017, och Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 6 uppl., s. 420 f.).

text: Även av Europaparlamentets och rådets s.k. försvarardirektiv (

text: ) följer att kontakten mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare ska omfattas av konfidentialitet (se

text: artikel 4

text: och direktivets ingress, skäl 33). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom ändringar i bl.a.

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: och

text: 3 kap. 5 § häkteslagen

text: Det s.k. enrumsprivilegiet i

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: är ett uttryck för den grundläggande principen om att den frihetsberövade personen har rätt att kommunicera fritt, ostört och under konfidentialitet med sin försvarare och är av central betydelse för den intagnes rättssäkerhet (se JO:s beslut den 24 april 2024, dnr

text: ). Regleringen i

text: 3 kap. 5 § andra stycket häkteslagen

text: tillåter inga undantag när det gäller rätten till konfidentialitet (se

text: prop. 2015/16:187 s. 33

text: f.).

text: Bedömning

text: För att en person som är misstänkt för brott ska kunna förbereda sitt försvar är det av grundläggande betydelse att han eller hon kan kommunicera med sin

text: försvarare. I det andra beslutet som meddelats idag har jag gjort en bredare undersökning av förekomsten av praktiska hinder för försvarare att komma i kontakt med klienter som är intagna inom Kriminalvården. Som ett led i den utredningen gavs Sveriges advokatsamfund tillfälle att lämna upplysningar. I beslutet har jag gjort mer generella uttalanden om den viktiga rättssäkerhetsfrågan om en misstänkts rätt till tillgång till försvarare. I det här ärendet har jag valt att inrikta min granskning främst på rätten för intagna att tala konfidentiellt med sina försvarare per telefon.

text: Av utredningen framgår att häktet Sollentuna införde en rutin i januari 2024 som innebär att en försvarare kan kontakta en intagen vid vilken tidpunkt som helst, men att en intagen som huvudregel inte får ringa sin försvarare efter kl. 17. Rutinen ska ha tagits fram efter önskemål från försvarare som inte önskar att bli uppringda efter nämnda klockslag och inte heller på helgerna. Häktet har inte redovisat hur underlaget för rutinen ser ut och i vilken mån önskemålen är representativa för hela försvararkollektivet. För egen del ser jag det som tveksamt om det över huvud taget är en uppgift för Kriminalvården att av de anförda skälen begränsa möjligheterna för en intagen att kontakta sin försvarare.

text: I linje med vad AA fört fram i sin anmälan finns det skäl att utgå från att det finns försvarare som hänvisar sina klienter till att ringa efter kl. 17 eftersom de är upptagna dagtid. Det framgår också av upplysningar och handlingar som JO inledningsvis hämtade in att häktet har en avsevärt lägre bemanning och begränsade möjligheter att hantera telefoni efter den tiden. Därtill kommer att Advokatsamfundet i ärendet 6612-2023 angett att advokater uppgett att häktet Sollentuna sällan svarar på deras telefonsamtal efter kl. 17.

text: Det kan behöva godtas att ett häkte begränsar möjligheterna för intagna att ringa sina försvarare under vissa tider på dygnet. En generell gräns så tidig som kl. 17 är dock enligt min mening en allt för långtgående begränsning i en intagens rätt att ringa sin försvarare. Jag vill också understryka att en intagens önskemål om att få ringa sin försvarare kan vara av brådskande natur och att det måste finnas en beredskap för detta. Kriminalvården har förklarat att häktets rutin inte innebär att telefonsamtal nekas per automatik utan att en bedömning görs i varje enskilt fall. Det är naturligtvis positivt med en nyanserad bedömning men jag vill framhålla att en intagen inte kan åläggas att närmare berätta vad en kontakt med försvararen ska avse (se JO 2022/23 s. 315, dnr

text: När det gäller de samtal som tillåts efter kl. 17 framgår det av utredningen att det inte är möjligt för en intagen som delar cell att prata enskilt med sin försvarare. Enligt min mening står häktets rutin i denna del i strid med den grundläggande rätten till förtrolig kommunikation för den som är anklagad för brott med sin försvarare.

text: Rutinen som häktet Sollentuna införde i januari 2024 innebär sammantaget oacceptabla begränsningar av de intagnas möjligheter att ha kontakt med

text: försvarare på telefon. Häktet förtjänar allvarlig kritik för detta och jag förutsätter att rutinen ses över.

text: Häktet Ystad har tagit fram en rutin för att se till att andra intagna inte ska kunna överhöra en intagens telefonsamtal med sin försvarare. Den intagne får prata i telefon med sin försvarare i ett särskilt rum. Det är en bättre ordning än den som gäller i häktet Sollentuna. Rummet har dock glasväggar vilket kan medföra att intagna känner sig iakttagna under samtalet. Det går dessutom att höra vad en intagen säger om denne höjer rösten. Rummet framstår därför inte som helt lämpligt för advokatsamtal.

text: Kriminalvården har angett att häktet Ystad undersöker möjligheten att placera telefoner på andra ställen för att underlätta intagnas samtal med försvarare. Enligt min mening måste häktet göra utrymmen tillgängliga som tillgodoser rätten till konfidentiella samtal.

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson och rättssakkunniga Anton Lindgren har föredragit ärendena. Byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


nyckelord: Beslut Underrättelse

title: Anmälan mot Miljö- och samhällsbyggnadsnämnden i Eslövs kommun angående handläggningen av ett ärende rörande olägenhet i form av spindlar i ett bostadshus

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 mars 2000, begärde AA att JO skulle granska Miljö- och samhällsbyggnadsnämndens i Eslövs kommun handläggning av ett hälsoskyddsärende rörande spindlar i ett bostadshus. Han är främst missnöjd med att han inte erhållit något överklagbart beslut. I anmälan och kompletterande handlingar anförs följande.

text: AA kontaktade miljö- och samhällsbyggnadsnämnden och berättade att den hyresfastighet som han bor i hade invaderats av spindlar. Han ansåg att spindlarna utgjorde en sanitär olägenhet och begärde i september 1999 att nämnden skulle inspektera fastigheten. En inspektion genomfördes och inspektören utlovade ett skriftligt yttrande från nämnden. Trots att AA vid två tillfällen under hösten 1999 var i kontakt med miljöinspektören dröjde det till den 12 april 2000 innan han fick svar från nämnden. Han underrättades då om att nämnden inte hade för avsikt att beordra en kemisk bekämpning av spindlarna samt att han, för det fall han inte är nöjd med beslutet, kunde skriva till miljö- och samhällsbyggnadsnämnden.

text: Utredning

text: Anmälan och kompletterande handlingar remitterades till Miljö- och samhällsbyggnadsnämnden i Eslövs kommun för utredning och yttrande. Nämnden anförde i sitt remissvar den 12 april 2000 följande.

text: Miljö- och hälsoskyddschefen anför i yttrande 2000-03-30 att klagomål inkom i september 1999 från hyresgästen AA beträffande spindlar i lägenheten.

text: Enheten för miljö- och hälsoskydd utförde inspektion i lägenheten. Närvarande vid inspektionen var förutom miljöinspektören även hyresgästen. Hyresgästen hade också varit i kontakt med Anticimex som inte hade utfört någon bekämpning. Inspektören framförde till hyresgästen att besprutning inte var en lösning. Anticimex hade föreslagit andra alternativ bl.a. dammsugning. Inspektören bedömde att

text: spindlarna inte var en olägenhet och upplyste hyresgästen om detta. Vid senare kontakt per telefon meddelades hyresgästen att enheten inte skulle vidta några ytterligare åtgärder.

text: I enhetens rutiner för ärendebehandling innefattas bl.a. att berörda ska få ett svar på hur enheten bedömer ärendet. Svaret kan vara skriftligt eller muntligt. Det kan vara ett beslut från miljö- och samhällsbyggnadsnämnden eller ett delegationsbeslut. I ovanstående ärende bedömde enheten att ett muntligt besked var tillräckligt. Hyresgästen kommer nu att få ett skriftligt besked från enheten.

text: AA kommenterade remissvaret och vidhöll sin kritik mot miljö- och samhällsbyggnadsnämnden samt anförde följande. Vid de telefonsamtal som, på hans initiativ, förekommit har han inte erhållit något besked om att miljöförvaltningen inte skulle vidta några åtgärder. Istället är det så att han i samband med dessa telefonsamtal har begärt att få ett beslut.

text: Miljö- och samhällsbyggnadsnämndens i Eslövs kommun akt lånades in och granskades.

text: Bedömning

text: JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att myndigheterna och deras befattningshavare i sin verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Däremot brukar JO inte pröva myndigheternas ställningstaganden i sakfrågor, i synnerhet om besluten bygger på lämplighetsöverväganden eller förutsätter särskild sakkunskap. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet fattat.

text: När någon vänder sig till en miljö- och hälsoskyddsnämnd i dess egenskap av tillsynsmyndighet och begär ett ingripande för avhjälpande av olägenhet som anmälaren menar sig vara drabbad av i sin bostad eller på sin fastighet, uppkommer hos myndigheten ett hälsoskyddsärende enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: och förordningen (

text: ) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, där anmälaren är att betrakta som part. Något krav på att klagomålen skall vara skriftliga finns inte, utan även muntliga klagomål innebär att ett ärende anhängiggörs hos myndigheten.

text: Det ankommer därefter på nämnden att driva fram ärendet till ett avgörande, dvs. ett formellt beslut. Det är således inte godtagbart att lägga ansvaret för ärendets fortsatta handläggning på den som anfört klagomål. Det ansvaret åvilar uteslutande nämnden. Ärendet skall i enlighet med

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Innebörden av nämndens beslut avgörs av omständigheterna i det enskilda fallet. Beslutet kan t.ex. bestå i ett föreläggande till den som är ansvarig för olägenheten eller vara ett konstaterande att ingen störning förekommer, varför klagoärendet avslutas utan åtgärd. Beslutet skall dokumenteras. Om klaganden anser att eventuellt vidtagna åtgärder inte är tillräckliga, har han eller hon nämligen rätt att överklaga för att försöka få till stånd mera kraftigt verkande åtgärder.

text: En part skall enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går part emot och kan överklagas, skall parten underrättas om hur han kan överklaga beslutet. Även om bestämmelsen inte uppställer något krav på skriftlig form för tillkännagivandet av beslutet bör, i vart fall om beslutet går part emot, beslutet i skriftlig form tillhandahållas parten. För det fall myndigheten muntligen underrättar part om ett beslut skall detta dokumenteras i akten. Underrättelsen skall alltid vara skriftlig om parten begär det. Vidare bör en anteckning om lämnad fullföljdshänvisning göras på beslutet.

text: I sitt remissvar uppger nämnden att klagomål beträffande spindlar i lägenhet inkom i september 1999 från AA Klagomålen gav, i enlighet med vad som anförts ovan, upphov till ett ärende hos miljö- och samhällsbyggnadsnämnden. Nämnden har vidare uppgett att man bedömde att ett muntligt besked var tillräckligt, men att man senare – i samband med remissvaret – även skriftligen underrättat AA om nämndens beslut. Ett muntligt besked förutsätter dock att det finns ett bakomliggande formligt beslut i saken. Av inlånad akt framgår inte att nämnden fattat något beslut i saken. Inte heller att AA muntligen har underrättats om nämndens beslut eller när så skulle ha skett. Det senare är förstås av stor betydelse för att kunna avgöra när klagofristen börjar löpa. Bristerna i dokumentationen gör det också svårt att uttala sig om handläggningstiden.

text: Det skriftliga besked som nämnden lämnat till AA är i diariet registrerat som delegationsbeslut. I skrivelsen uppger nämnden att spindlarna inte kan anses utgöra en olägenhet för människors hälsa och att nämnden därför inte har för avsikt att beordra en kemisk bekämpning av spindlar. Mycket talar enligt min mening för att detta är det första beslut som fattas i ärendet. Skrivelsen avslutas med en uppmaning till AA att han kan skriva till miljö- och samhällsbyggnadsnämnden om han inte är nöjd med detta beslut. En kommunal nämnds beslut att inte vidta några åtgärder med anledning av klagomål rörande olägenheter för människors hälsa kan dock enligt

text: 19 kap. 1 § andra stycket miljöbalken

text: överklagas hos länsstyrelsen. Nämnden har enligt

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: varit skyldig att underrätta AA om hur han skall gå till väga om han vill överklaga beslutet. Den i skrivelsen lämnade hänvisningen uppfyller inte detta krav.

text: Med dessa kritiska uttalanden avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

title: Uttalanden om möjligheten att utfärda pass för barn under 18 år om den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande

text: Anmälningarna

text: I anmälningar till JO framförde AA och BB kritik mot Polismyndigheten i Västerbottens län respektive Polismyndigheten i Stockholms län för att myndigheterna utfärdat pass för deras minderåriga barn trots att de som vårdnadshavare inte lämnat sitt medgivande.

text: Utredningarna

text: I syfte att undersöka hur en av landets största passenheter hanterar liknande ärenden inhämtades muntliga upplysningar från gruppchefen CC vid Polismyndigheten i Stockholms län (City polismästardistrikt, passenheten). Hon uppgav att enligt de rutiner som tillämpas där avvisas en passansökan om inte båda vårdnadshavarna har lämnat sitt medgivande, och undantag görs endast om det kan klarläggas att det inte går att få någon kontakt med den ene vårdnadshavaren. CC kände dock till att andra passenheter tillämpar andra rutiner; vissa passenheter vänder sig till socialförvaltningen för yttrande i frågan i de fall vårdnadshavarna inte kan komma överens.

text: Ärendet remitterades därefter till Polismyndigheten i Västerbottens län för upplysningar och yttrande över vilka rutiner som tillämpas vid handläggningen av

text: passansökningar för barn under 18 år där den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande samt vilka överväganden som föranledde myndigheten att bevilja ett pass i det aktuella fallet.

text: Polismyndigheten (dåvarande länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar i vilket följande bedömning gjordes.

text: Vid polismyndigheten finns två polisområden, polisområde Umeå/Södra Lappland och polisområde Skellefteå. Vid samtal med beslutsfattare i passärenden vid de båda polisområdena framkom att följande rutiner tillämpas vid handläggning av passansökningar för barn under 18 år där den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande. Om inte båda vårdnadshavarna har lämnat sitt medgivande uppmanas vårdnadshavaren att ange skälen till varför medgivande inte kan lämnas. Anledningen är att myndigheten ska kunna bedöma om synnerliga skäl för undantag föreligger. Undantag från kravet på vårdnadshavares medgivande görs t.ex. om det kan klarläggas att det inte går att komma i kontakt med vårdnadshavaren eller vid varaktiga fosterhemplaceringar. I annat fall avvisas passansökan om inte båda vårdnadshavarna lämnat sitt samtycke. I den typen av ärenden inhämtas även yttrande från socialnämnden. När det gäller det aktuella ärendet har det, enligt uppgift från beslutsfattaren vid polisområde Skellefteå, skett ett förbiseende i detta enskilda fall. Polismyndigheten kan, med hänvisning till den ovan nämnda rättsliga reglering och praxis (här utelämnat; JO:s anm.) som finns på området konstatera att polismyndigheten gjorde fel som utfärdade pass till sonen. Det förelåg inga förhållanden som innefattade sådana synnerliga skäl som enligt

text: passlagen

text: krävs för att få utfärda pass utan vårdnadshavarens medgivande. Polismyndigheten kommer, med anledning av det inträffade, på nytt att informera berörd personal om den rättsliga reglering som gäller vid handläggning av passansökningar för barn under 18 år där den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande och särskilt uppmärksamma innebörden av synnerliga skäl.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Ärendet remitterades därefter till Polismyndigheten i Stockholms län för upplysningar och yttrande över vilka rutiner som tillämpas vid handläggningen av passansökningar för barn under 18 år där den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt

text: medgivande samt vilka överväganden som föranledde myndigheten att bevilja pass i det aktuella fallet. – I remissen upplystes att JO i ärendet dnr 947-2006 hade inhämtat upplysningar från CC vid passenheten inom City polismästardistrikt och att det synes som om olika rutiner tillämpades vid polismyndigheten i den aktuella frågan.

text: Polismyndigheten i Stockholms län (länspolismästaren EE) kom in med ett remissvar jämte yttranden från polismästarna FF och GG vid Södertörns respektive City polismästardistrikt (här utelämnade).

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Rutiner

text: Den som har vårdnaden om ett barn har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter och företräda barnet i sådana frågor. Tanken vid gemensam vårdnad är att vårdnadshavarna tillsammans skall utöva sina rättigheter och skyldigheter mot barnet. Även i passfrågor gäller så långt det är möjligt att gemensamma beslut skall fattas vid gemensam vårdnad. Därför är huvudregeln enligt

text: passlagen

text: också att det krävs båda vårdnadshavarnas medgivande för att pass skall kunna utfärdas för barnet. Syftet med bestämmelsen är givetvis att förhindra att ett barn olovligen förs ut ur landet av den ene vårdnadshavaren. En sidoeffekt är dock att ett krav på att båda vårdnadshavarna skall lämna medgivande kan användas som ett instrument i en konflikt mellan vårdnadshavarna. Bestämmelsen möjliggör således för en vårdnadshavare att exempelvis försvåra förutsättningarna för den andra vårdnadshavaren att resa utomlands på semester med barnet. Endast i det fall det föreligger synnerliga skäl får undantag från denna ordning ske. I förarbetena till

text: passlagen

text: anförs att synnerliga skäl för undantag kan föreligga – förutom vid bestående placering i fosterhem – t.ex. om en av föräldrarna vistas i annat land och det är uppenbart att dennes medgivande annars skulle ha lämnats (

text: prop. 1977/78:156 s. 44

text: ). Bestämmelsen är således avsedd att tillämpas mycket restriktivt. Ett skäl till detta är självfallet att inte i onödan kränka den andres ställning som vårdnadshavare så att denne utestängs från sitt vårdnadsansvar. Av den anledningen kontrollerar myndigheten bl.a. hur bo- och umgängesfrågan är bestämd eller reglerad i varje enskilt fall innan pass utfärdas för barn under arton år utan att båda vårdnadshavarna har lämnat sitt samtycke till detta. Till hjälp för detta inhämtas i enlighet med 3 § andra stycket passförordningen socialförvaltningens yttrande. Chefen för City polismästardistrikt har i sitt yttrande som funktionsansvarig för ansvarsområdet passhantering inom myndigheten anfört att socialförvaltningens yttrande alltid skall inhämtas i enlighet med 3 § passförordningen om någon av vårdnadshavarna vägrar lämna sitt medgivande eller av någon anledning är oanträffbar. Skulle socialförvaltningen av någon anledning inte känna till vårdnadshavaren och av den eller någon annan anledning, anser sig inte kunna avge något yttrande i ärendet skall lägst kommissarie/sektionschef besluta om pass kan utfärdas trots avsaknaden av sådant yttrande.

text: Överväganden i aktuellt fall

text: I nu aktuellt ärende yttrade sig socialförvaltningens familjerättsenhet i Haninge kommun jämlikt 3 § passförordningen till myndigheten. Av yttrandet framgick bl.a. att fadern i och för sig inte hade något emot att pass utfärdades för barnen, men att grunden till att han inte skrivit på passansökan var att han var i konflikt med barnens

text: moder, samt att han arbetade mycket och inte visste när han skall få tid till detta. Socialförvaltningen ansåg att det för barnens bästa var viktigt att de skulle få sina pass förnyade, att de skulle slippa oroa sig och i värsta fall få sin resa inställd på grund av att en förälder inte ville samarbeta. Socialförvaltningen ansåg därför att pass kunde utfärdas utan faderns medgivande. Myndigheten beviljade därefter passansökan. Polismyndigheten konstaterar att utrymmet för att utfärda pass för barn under arton år utan den ene vårdnadshavarens medgivande är snävt. Det krävs synnerliga skäl enligt lagtexten. Såsom angetts i förarbetena kan synnerliga skäl föreligga t.ex. om en av föräldrarna vistas i ett annat land och det är uppenbart att dennes medgivande annars skulle ha lämnats. I nu aktuellt fall var socialförvaltningen i kontakt med BB Ett av de skäl som BB enligt socialförvaltningen uppgav till att han inte skrivit under medgivandet var att han var i konflikt med barnens moder. Men även om vägran att medverka bottnar i att den gemensamma vårdnaden inte fungerar mellan föräldrarna är det inte ett förhållande som innefattar sådana synnerliga skäl som enligt

text: passlagen

text: krävs för att ändå utfärda pass för barnen (se RÅ ref. 987:127). Myndigheten delar därför den uppfattning som Södertörns polismästardistrikt gett uttryck för, nämligen att det i lagen uppställda kriteriet om synnerliga skäl inte tolkats med sådan restriktivitet som lagen förespråkar i det aktuella ärendet. Med anledning av det inträffade har polismästardistriktet på nytt erinrat personalen vid receptions- och godsgruppen i Haninge om bestämmelserna kring utfärdande av pass utan samtycke från den ene vårdnadshavaren. En skriftlig dokumentation har också överlämnats till berörd personal.

text: BB anförde i ett yttrande över remissvaret i huvudsak att han ansåg att polismyndigheten utfärdat pass trots att synnerliga skäl inte förelåg.

text: I ett beslut den 24 oktober 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: En av den svenska familjerättens grundläggande tankar är att föräldrar i så stor utsträckning som möjligt skall ha gemensam vårdnad om sina barn. Detta innebär bl.a. att båda föräldrarna har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och skall se till att dess olika behov blir tillgodosedda (se

text: 6 kap. 2 § föräldrabalken

text: ). Vid gemensam vårdnad har vidare vårdnadshavarna rätt och skyldighet att tillsammans bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (se 6 kap. 11 § jämförd med

text: 13 § föräldrabalken

text: Bestämmelserna i

text: passlagen (1978:302)

text: utgår därför från att vid ansökningar om pass för barn skall båda föräldrarna, om de har gemensam vårdnad, lämna sitt medgivande till att pass utfärdas. Detta kommer till uttryck på så sätt att det i

text: 7 § första stycket andra punkten

text: föreskrivs att en passansökan skall avslås om ansökan avser pass för barn under 18 år och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass. – Vidare skall passmyndigheten, om ett passärende gäller fråga om att utan vårdnadshavares medgivande utfärda pass för ett barn under 18 år, inhämta yttrande från en sådan kommunal nämnd som fullgör uppgifter inom socialtjänsten. Ett yttrande behöver dock inte inhämtas, om det är uppenbart att passansökan skall bifallas (3 § andra stycket passförordningen, 1979:664). – Det kan också nämnas att

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om passhantering (FAP 530-1).

text: Det finns således en möjlighet att utfärda pass för underåriga även om den ene vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande – om det finns synnerliga skäl. I förarbetena till

text: passlagen

text: anförs att synnerliga skäl att göra undantag från huvudregeln kan föreligga t.ex. om en av föräldrarna vistas i annat land och det är uppenbart att dennes medgivande annars skulle ha lämnats eller – när det gäller fosterbarn utan särskilt vårdnadsbeslut av domstol – den naturliga kontakten med de biologiska föräldrarna kan anses vara bruten. Står det klart för passmyndigheten att vårdnadshavaren direkt motsätter sig att pass utfärdas för barnet bör det endast under helt speciella omständigheter komma i fråga att pass ändå utfärdas (

text: prop. 1977/78:156 s. 43

text: f.).

text: I rättsfallet

text: RÅ 1987 ref. 127

text: hade en pappa motsatt sig att pass utfärdades för hans 13-årige son. Ett av pappans skäl för att vägra medverka var att den gemensamma vårdnaden inte fungerade. Mamman yrkade att pass ändå skulle utfärdas för sonen. Domstolen uttalade att undantagsregeln får antas vara avsedd för mycket särpräglade fall, där exempelvis hänsynen till barnets ålder, behov och egna önskningar bör ges en avgörande betydelse (jfr

text: 6 kap. 11 § andra meningen föräldrabalken

text: ). I vart fall kan, enligt Regeringsrätten, syftet med undantagsregeln inte vara att i passärenden lösa följden av att förutsättningen för en gemensam vårdnad brister. Mot denna bakgrund beslutades att inte bifalla mammans yrkande.

text: Kammarrätten i Stockholm konstaterade nyligen i ett avgörande att en 17- årig pojke kommit upp i en sådan ålder att hans egen vilja och behov bör ges avgörande betydelse i frågan. Rätten anförde i målet att pojken gett uttryck för en egen och stark uppfattning och visat att han har ett påtagligt behov av ett pass både för sin utbildning och för sin fritid. Samtidigt hade fadern inte anfört några omständigheter som var hänförliga till själva passfrågan som skäl för sitt motstånd. Mot den bakgrunden fann rätten att det fanns synnerliga skäl att, trots faderns uttryckliga motstånd, ändå utfärda pass för pojken (dom den 20 augusti 2007 i mål nr 3606-7).

text: Vad först beträffar ärendet dnr 947-2006 kan konstateras att Polismyndigheten i Västerbottens län som underlag för att bedöma om synnerliga skäl fanns endast hade mammans uppgifter om att AA inte ville skriva under en passansökan. Såvitt framgår av handlingarna synes emellertid orsaken till hans vägran inte ha kommit fram – inte heller av socialnämndens yttrande – varför polismyndigheten, enligt min mening, hade bristande underlag för att kunna göra en bedömning av om synnerliga skäl fanns för att utfärda pass för barnet. Som polismyndigheten anfört borde myndigheten inte ha utfärdat passet.

text: När det gäller ärendet dnr 2066-2006 fanns i vart fall en uppgift från socialförvaltningen om att BB inte ville medverka till att pass utfärdades för barnen beroende på den konflikt som han hade med barnens mamma. I ljuset av de

text: uttalanden som Regeringsrätten gjort i det nämnda rättsfallet och den restriktiva hållning som nu gällande lagstiftning intar, måste bedömningen bli att polismyndigheten, vilket också myndigheten ansett, inte borde ha bifallit passansökningarna.

text: Vid granskningen av handlingarna i ärendena har jag i viss mån fått intryck av att polisen – vid sin prövning om synnerliga skäl för att utfärda pass funnits – i alltför stor utsträckning kommit att luta sig mot de uttalanden som socialförvaltningen gjort. Det finns därför anledning att framhålla att en socialnämnds tillstyrkan till att pass utfärdas inte kan ersätta bristen på samtycke från den ena vårdnadshavaren. Polisen är i dessa fall skyldig att göra en självständig bedömning av om det finns synnerliga skäl att bevilja en passansökan. Vid den prövningen är det givetvis av stor betydelse att berörd personal är väl insatt i den lagstiftning och praxis som finns på området. Vidare måste polisen, för att kunna göra en så korrekt bedömning som möjligt, sträva efter att ta reda på orsakerna till att ett medgivande saknas från den ena vårdnadshavaren. – I ärendena har det också kommit fram att handläggningsrutinerna inom polisen beträffande passansökningar där den ena vårdnadshavarens medgivande saknas kan variera något mellan olika passenheter (se upplysningarna från CC). Detta är naturligtvis inte tillfredsställande, utan rutinerna bör samordnas så att det blir en enhetlig tillämpning över hela landet. Jag finner därför anledning att för kännedom överlämna ett exemplar av detta beslut till Rikspolisstyrelsen.

text: Den nuvarande lagstiftningen och praxis på området innebär, som framgått, att den aktuella undantagsregeln i

text: 7 § passlagen

text: endast kan tillämpas i mycket särpräglade fall. Ett syfte med regeln är givetvis att förhindra att ett barn olovligen förs ut ur landet av den ena vårdnadshavaren. Men bestämmelsen ger också utrymme för en förälder i en pågående konflikt föräldrarna emellan att av andra skäl avstå från att lämna sitt medgivande. (Så tycks ha varit fallet i ärende 2066-2006). Som exempel kan nämnas att den ene föräldern tämligen enkelt, genom att vägra medverka till att pass utfärdas, kan förhindra en kortare semesterresa utomlands. Lagstiftarens restriktiva hållning i frågan har därför kommit att ifrågasättas på senare år. I en översyn av

text: passlagen

text: som Rikspolisstyrelsen företog – på regeringens uppdrag – uttalades i mars 2003 bl.a. att kravet på att det skall föreligga synnerliga skäl, för att utfärda pass för barn under 18 år där den ena vårdnadshavaren inte gett sitt samtycke, inom polisen uppfattas som alltför strängt. Rikspolisstyrelsen föreslog därför att bestämmelsen skulle ändras. Denna tanke fullföljdes sedan i departementspromemorian Ökad säkerhet i pass m.m. (

text: Ds 2004:8

text: ) i vilken föreslogs ett vidgat utrymme för att utfärda pass trots att den ena vårdnadshavaren inte lämnat sitt medgivande genom att så skall kunna ske om det finns särskilda skäl för det. I promemorian uttalades bl.a. att det framstår som angeläget att bestämmelsen ändras på sätt som motverkar att frågan om pass skall utfärdas kan användas som ett slagträ i samband med konflikter vårdnadshavarna emellan. Men det framhölls också i promemorian att om det finns en mera konkret risk för att ett

text: barn olovligen kommer att föras ut ur landet skall pass naturligtvis inte heller i framtiden utfärdas (s. 67 f.). 2002 års vårdnadskommitté ställer sig dock, just med hänsyn till risken att barnet olovligen skall föras bort eller hållas kvar utomlands, tveksam till den ovan föreslagna ändringen i

text: passlagen

text: (se betänkandet Barnets bästa, föräldrars ansvar,

text: SOU 2005:43

text: Del A s. 131 f.). Jag anser för min del att övervägande skäl ändå talar för att bestämmelsen i

text: passlagen

text: ändras på föreslaget sätt. Eftersom promemorians förslag i denna del, enligt uppgift, alltjämt är föremål för beredning i Justitiedepartementet överlämnas för kännedom en kopia av detta beslut dit.

text: Ärendena avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


nyckelord:
Anstalt
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Skogome, för hanteringen efter ett fynd av sömntabletter i en dubbelbelagd cell

sammanfattning: Efter att två sömntabletter hittats på golvet i en dubbelbelagd cell rapporterades åtminstone en av de två intagna som var placerade där för misstänkt misskötsamhet i fråga om brott mot föreskrifter. Anstalten fann att misskötsamheten var styrkt men att den inte skulle leda till en varning. I beslutet angavs att den intagne ansvarar personligen för det som finns inne på bostadsrummet. JO anser att beskrivningen i rapporten är knapphändig, bl.a. eftersom det saknas en närmare redovisning av omständigheterna vid fyndet. Enligt henne är vidare motiveringen i själva beslutet sådan att den inte uppfyller kraven i förvaltningslagen och hon är kritisk till anstaltens hantering av ärendet. I det sammanhanget uttalar JO att en utgångspunkt som i praktiken innebär att intagna som delar cell anses ansvariga för allt som finns där inte kan anses förenlig med kravet på saklighet och att det måste göras en individuell bedömning av förhållanden i varje enskilt fall. JO menar att ett misstänkt föremål faktiskt måste kunna knytas till en intagen för att en misskötsamhet ska vara utredd och att det är angeläget att Kriminalvården nu när det blir allt vanligare med dubbelbeläggning inte gör avkall på rättssäkerheten för intagna som delar cell. Eftersom JO för närvarande genomför en inspektionsserie för att särskilt undersöka vilka följder och risker dubbelbeläggning i häkte och anstalt kan få för de frihetsberövade personerna utgår hon från att det finns anledning för henne att återkomma till frågor som har samband med detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO i november 2023 framförde AA i huvudsak följande klagomål mot anstalten Skogome.

text: I väntan på att anstalten skulle placera honom på en ordinarie avdelning delade han bostadsrum med olika intagna. En av dem hade sömntabletter i sitt medicinskåp. De hade var sitt sådant förvaringsutrymme, men endast den medintagne hade medicin och nyckel till sitt skåp. Den 7 september 2022 gjordes enligt protokoll en grundlig visitation av rummet, varvid två tabletter hittades på golvet. På grund av detta upprättades en rapport om misstänkt

text: misskötsamhet för honom respektive den medintagne. Av hans egen rapport framgår inte var på golvet tabletterna hittades eller om de t.ex. låg i en tablettkarta. Anstalten bedömde att misskötsamhet var styrkt för hans del och motiverade det med att han ansvarar personligen för det som finns i rummet. Det är inte rimligt och han har inte valt att dela rum. Tabletterna ska ha skickats till sjukvården, men han har inte fått se något analysresultat. AA ifrågasatte om det inte spelar någon roll om tabletterna var identiska med den medintagnes medicin.

text: Tillsammans med anmälan skickade AA in redogörelser för misstänkt misskötsamhet, en kopia av förhörsanteckningarna och anstaltens beslut i ärendet.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över anmälan, och särskilt över om en intagen som delar cell ansvarar personligen för det som finns där.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom en tillförordnad chef för sektionen för verksjuridik vid rättsavdelningen på huvudkontoret, följande:

text: Utredning

text: Underlag i ärendet har hämtats in från Kriminalvårdens region Väst, som i sin tur hämtat in uppgifter från den berörda anstalten. Berörd befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter.

text: Rättslig reglering

text: En intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Det följer av

text: 12 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: . I

text: 12 kap.

text: och

text: 4 §§

text: samma lag finns vissa bestämmelser om handläggningen av ärenden om varning. I Kriminalvårdens allmänna råd till

text: 12 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: anges att det med föreskrifter som gäller för verkställigheten avses all normgivning som en intagen har att rätta sig efter, dvs. såväl lagar och förordningar som Kriminalvårdens föreskrifter. Där står också att en intagen bör varnas för bl.a. innehav av otillåtna föremål som kan äventyra ordningen eller säkerheten (se Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse [

text: KVFS 2011:1

text: ], FARK Fängelse). I 12 kap. 1–2 §§ FARK Fängelse finns ytterligare bestämmelser om handläggningen av bl.a. ärenden om varning. Kriminalvårdens handbok om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ) innehåller ytterligare stöd för personal som arbetar med bl.a. varningsärenden.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: I ärenden om varning ska det göras en individuell bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. För att Kriminalvården ska få besluta om varning krävs att misskötsamheten är styrkt. I ärenden som rör t.ex. innehav av ett otillåtet föremål är det dessutom en förutsättning att föremålet kan knytas till en specifik intagen. Den omständigheten att intagna delar bostadsrum kan visserligen innebära bevismässiga svårigheter i nyss nämnda avseende. Bedömningen i sådana ärenden kan dock inte utgå från att en intagen som delar bostadsrum personligen ansvarar för det som finns i bostadsrummet.

text: Den materiella riktigheten av ett beslut i t.ex. ett varningsärende kan omprövas och överklagas efter begäran. Det beslut som anmälan rör har varit försett med en anvisning om hur omprövning kan begäras. Några formella brister i anstaltens hantering av ärendet har inte framkommit.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för viss relevant rättslig reglering och jag återkommer även till andra rättsliga utgångspunkter som jag bedömer har betydelse i ärendet.

text: Ärendet rör hanteringen av ett varningsärende för en intagen som vid tidpunkten för den rapporterade misskötsamheten delade cell.

text: Varningar och styrkta misskötsamheter kan få betydelse i flera avseenden, t.ex. kan de påverka möjligheter och villkor för permissioner. Ytterst kan ställningstagandena ligga till grund för beslut att i ett enskilt fall skjuta upp tidpunkten för villkorlig frigivning. Det är därför angeläget att handläggningen av de här ärendena genomsyras av både saklighet och opartiskhet samt att hanteringen av dem även i övrigt uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav.

text: I vintras genomfördes på mitt uppdrag tre inspektioner för att granska hur just varningsärenden behandlas vid olika anstalter (se protokollen i dnr 9177-2023, 493-2024 och 1701-2024). Jag har i ett samlingsbeslut nyligen gjort flera uttalanden om handläggningen av sådana ärenden inom Kriminalvården (se mitt beslut den 17 juni 2024, dnr 4400-2024). Som framgår där menar jag bl.a. att redogörelsen om misstänkt misskötsamhet ofta är av central betydelse för den fortsatta utredningen, och att det med hänsyn till det grundlagsfästa objektivitetskravet är viktigt att den som upprättar en rapport är noggrann. Vidare fann jag anledning att påminna om den motiveringsskyldighet som gäller i varningsärenden. Det ska t.ex. tydligt framgå vilka uppgifter som medför att en misskötsamhet bedöms vara utredd och den intagnes invändningar ska bemötas. (Se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och

text: 32 § förvaltningslagen

text: [2017:900] samt bl.a. JO 2019/20 s. 226, dnr

text: AA har rapporterats för en misstänkt misskötsamhet i fråga om ”brott mot föreskrifter”. Enligt beslutet i varningsärendet den 15 september 2022 har det av redogörelsen framgått att det ”vid grundlig visitation av [AA:s] bostadsrum påträffats två tabletter liggandes på golvet.” Detta är i allt väsentligt också det som har antecknats i själva rapporten från den aktuella dagen. Således finns det inte någon närmare redovisning av var på cellgolvet tabletterna hittades, om de låg lösa eller i en tablettkarta och om den andre intagne kan ha haft någon koppling till fyndet. Det har inte gjorts några särskilda noteringar kring det faktum att AA delade cell med en annan intagen. Beskrivningen av den misstänkta misskötsamheten har alltså varit knapphändig. Redogörelsen kan inte anses utformad på det sätt som anvisas i Kriminalvårdens handbok om varning och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ). Enligt den ska nämligen

text: en redogörelse innehålla bl.a. en utförlig beskrivning av händelsen eller händelseförloppet, och allt som kan tänkas ha samband med händelsen bör dokumenteras noggrant. Vidare framgår det av handboken att en rapport måste vara saklig, objektiv och noggrann samt att det även ska anges det som talar till den intagnes fördel.

text: I själva beslutet fann sedan anstalten att misskötsamheten var styrkt men att den inte skulle leda till en varning för AA. Han påmindes dock om att fortsättningsvis följa gällande regelverk och att konsekvenserna för upprepad misskötsamhet kunde leda till varning samt uppskjuten villkorlig frigivning. Inte heller här har det emellertid särskilt uppmärksammats att cellen var dubbelbelagd eller AA:s invändningar bemötts. Utredningen ger därtill inte besked om huruvida det efter omhändertagandet vidtogs någon åtgärd för att fastställa vad det var för slags tabletter. Även i denna del är dokumentationen klart bristfällig. Särskilt anmärkningsvärt är att anstalten utan att ange några närmare skäl för det har funnit att AA ”ansvarar personligen för det som finns inne på bostadsrummet.” Även om beslutet är relativt långt är de egentliga skälen magra och motiveringen uppfyller enligt min mening inte de krav som framgår av bestämmelsen i

text: 32 § förvaltningslagen

text: . Jag är kritisk till anstaltens hantering av ärendet.

text: Vidare vill jag tillägga att en utgångspunkt som i praktiken innebär att intagna som delar cell anses ansvariga för allt som finns där inte kan anses förenlig med kravet på saklighet. Det måste göras en individuell bedömning av förhållandena i varje enskilt fall, vilket också Kriminalvården är inne på i sitt remissvar. Ett misstänkt föremål måste givetvis faktiskt kunna knytas till en intagen för att en misskötsamhet ska vara utredd för honom eller henne. Myndigheten har i den ansträngda beläggningssituation som råder sedan en tid beslutat att dubbelbelägga celler i allt större utsträckning. Det är angeläget att Kriminalvården upprätthåller kvaliteten i sådana här utredningar och inte gör avkall på rättssäkerheten för intagna som delar cell.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag inom ramen för mitt uppdrag som ett nationellt besöksorgan utför ett antal inspektioner för att särskilt undersöka vilka följder och risker dubbelbeläggning i häkten och anstalter kan medföra för de berörda frihetsberövade personerna. Fokus ligger på att i enlighet med det s.k. Opcat-protokollet identifiera förhållanden som kan innebära risker för tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Arbetet har ett förebyggande syfte. Inspektionsserien inleddes i mars 2024 och kommer att pågå under året. (Se 18 § lagen [2023:499] med instruktion för Riksdagens ombudsmän och dnr O 3-2024.) Jag utgår från att det finns anledning för mig att återkomma till frågor som har samband med dubbelbeläggningar.

text: Ärendet avslutas.