nyckelord: Avvisning Verkställighet

title: Initiativärende mot Migrationsverket angående verkets samarbete med polisen i ett ärende om verkställighet av ett avvisningsbeslut

text: Initiativet

text: Av uppgifter i medierna under april månad 2001 framgick bl.a. följande angående handläggningen av ett ärende om verkställighet av ett avvisningsbeslut.

text: AA, som var registrerad som bosnisk medborgare, kallades per brev till Migrationsverket i Norrköping den 14 februari 2001 ”för information ang. praktikplatsen”. AA infann sig nämnda dag och samtalade först med sin handläggare. När han sedan lämnade handläggarens rum greps han av polis och fördes till flyktingförläggningen i Flen. Han avvisades från Sverige till Sarajevo den 22 februari 2001. Kvar i Sverige blev hans hustru och deras två minderåriga barn. Det hävdades att AA ”lurats i en fälla”.

text: Jag beslutade att utreda saken i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Efter remiss uttalade Migrationsverket följande den 28 maj 2001.

text: Migrationsverket övertog huvudansvaret för administrativa avlägsnandebeslut från polisen den 1 januari 1999. Vad gäller händelsen i Norrköping har återvändandeärendet för personen i fråga aldrig handlagts av Migrationsverket eller tidigare av Statens Invandrarverk. Det har hela tiden, i enlighet med då gällande och nuvarande lagstiftning, varit polisens ärende. Det lagakraftvunna avlägsnandebeslutet skickades därför direkt till polisen för verkställande av detsamma den 31 augusti 1998. Inom ramen för vårt uppdrag ligger ansvaret att tillhandahålla organiserad verksamhet för personer inskrivna i mottagningssystemet. Så gällde också för personen i Norrköping. I enlighet med de rutiner som finns på myndigheten ska sådan verksamhet, för personer med lagakraftvunnet avlägsnandebeslut, bedrivas fram till 14 dagar innan beställt avresedatum. Deltagande i den organiserade verksamheten är en förutsättning för att erhålla full dagersättning. Det var inom ramen för detta uppdrag, som personen i Norrköping kallades till sin handläggare. Vi bifogar en redogörelse av ”händelsen” från den enhet hos Migrationsverket i Norrköping där den inträffade.

text: Den aktuella händelsen och den uppmärksamhet som har riktats mot densamma föranledde verksledningen att ge hela organisationen i uppdrag att göra en översyn av gällande rutiner för samverkan med polisen. Uppdraget gällde inte enbart situationer i samband med att personer fått lagakraftvunna avlägsnandebeslut utan var också en genomgång av våra rutiner rörande de tillfällen då vi behöver polisiär kompetens i andra sammanhang, till exempel vid effektuerande av förvarsbeslut i samband med asylutredningar. Verket har efter denna genomgång funnit att det i vissa fall saknas rutiner för dokumentationen av den information som varje asyl- eller tillståndssökande i praktiken alltid får. Nödvändiga ändringar och uppdateringar av gällande rutinbeskrivningar är under åtgärdande.

text: I den till remissvaret bilagda redogörelsen anfördes följande.

text: AA reste tillsammans med maka och ett barn in i Sverige i januari 1997 och ansökte om asyl. Hans ansökan avslogs den 25 april 1997 av Statens Invandrarverk (Migrationsverket), som då också beslutade att han skulle avvisas. Beslutet delgavs honom den 14 maj 1997. Beslutet överklagades till Utlänningsnämnden, som den 31 augusti 1998 avslog överklagandet. Utlänningsnämnden överlämnade sitt beslut till Polismyndigheten i Östergötland, som vid tidpunkten för beslutet var den myndighet, som hade ansvar för att verkställa avlägsnandebeslut. Migrationsverket övertog det inledande ansvaret för verkställigheter av avlägsnandebeslut först 1 januari 1999. Familjen har mellan oktober 1998 och februari 2001 lämnat in sju (7) ansökningar enligt

text: 2 kap. 5 b § utlänningslagen

text: , s.k. ny ansökan, vilka samtliga avslagits av Utlänningsnämnden. Migrationsverkets tillstånds- och mottagningsenhet i Norrköping gjorde den 19 januari 2000 en genomgång av ”gamla” ärenden där polismyndigheten är verkställande myndighet och där den avvisade är inskriven i verkets mottagningssystem. Det ingår i verkets uppdrag som central utlänningsmyndighet att regelbundet bevaka hur långt ärenden framskridit och när en verkställighet kan förväntas. Sådana genomgångar av ärenden görs i samarbete med polisen. Den 5 februari 2001 skickar Migrationsverket ett brev till AA:s praktikplats eftersom det inte kommit in någon rapport om AA:s närvaro på arbetet. Verkets brev kom i retur med noteringen ”adressaten okänd”. Den 7 februari 2001 skickar Migrationsverket därför en kallelse till AA:s bostadsadress för att med honom klara ut oklarheterna kring praktikplatsen. Kallelse skickades samtidigt till ytterligare en person som hade praktikplats på samma förening. Under perioden 5–10 februari 2001 har polismyndigheten varit i kontakt med Migrationsverket vid flera tillfällen. De ställde först frågor om AA:s hemadress och senare frågor om var han eventuellt kan träffas under dagtid. Migrationsverket har då meddelat den bostadsadress som verket har registrerad och upplyst om att AA har en praktikplats där han bör vara under dagtid. Migrationsverket har också talat om att det råder tveksamhet om praktikplatsens adress samt att AA därför har kallats till Migrationsverket den 14 februari 2001 för att reda ut oklarheterna. Polismyndigheten frågar om det är möjligt för dem att vid detta tillfälle komma till verkets lokaler för att tala med AA. Verket finner ingen anledning att ha invändningar mot att polisen kommer till verkets lokaler för ett samtal med AA. Några samtal om att ”lura” AA till Migrationsverket förs inte med polisen och från Migrationsverkets horisont skulle det också framstå som meningslöst eftersom han hela tiden haft en känd bostadsadress där verket kunnat nå honom vid behov. När AA inställer sig tillsammans med en annan praktikant från samma arbetsplats reds oklarheterna omkring praktikplatsens adress och närvarorapportering ut. AA informeras därefter om att polisen finns i lokalerna och tillfrågas han om han har

text: något emot att tala med polisen. AA förklarar att han inte har något emot att prata med polisen och lämnar tillsammans med polisen, lugnt och stilla, Migrationsverkets lokaler. Vid mitt informationsbesök hos Migrationsverket den 6 september 2001 inhämtades verkets allmänna synpunkter på samarbetet med polisen (se protokoll i ärendet 2946-2001). Verket överlämnade därvid en reviderad överenskommelse med Rikspolisstyrelsen, daterad den 25 juni 2001, om ansvarsfördelningen mellan Migrationsverket och polismyndigheterna vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut (GDM nr 8/01).

text: Polismyndighetens i Östergötlands län akt K 11251-01 har varit tillgänglig.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Sedan den 1 januari 1999 gäller, enligt

text: 8 kap. 11 § utlänningslagen (1989:529)

text: , att beslut om avvisning eller utvisning som huvudregel skall verkställas av Migrationsverket. I vissa i paragrafen angivna fall skall besluten verkställas av polismyndigheten. Enligt

text: 8 kap. 17 § samma lag

text: får Migrationsverket lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende för verkställighet till polismyndigheten, om den som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att genomföra verkställigheten.

text: Beslut om avvisning eller utvisning som vid utgången av år 1998 kommit in till polismyndigheten för verkställighet men som inte verkställts före den 1 januari 1999 handläggs enligt äldre föreskrifter. Enligt dessa hade polismyndigheterna det samlade ansvaret för verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning.

text: I

text: 8 kap. 12 § utlänningslagen

text: föreskrivs följande. En polismyndighets beslut om avvisning, Migrationsverkets beslut om avvisning med förordnande om omedelbar verkställighet samt domstols dom eller beslut om utvisning skall verkställas snarast möjligt. I andra fall än som avses i första stycket, skall en utlänning som har avvisats lämna landet inom två veckor och en utlänning som har utvisats lämna landet inom fyra veckor efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestäms i beslutet. Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhet måste antas att han inte har för avsikt att frivilligt lämna landet inom denna tid, skall beslutet verkställas så snart det kan ske av den myndighet som enligt 11 § är ansvarig för verkställigheten. Enligt

text: 6 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som har rubriken Samverkan mellan myndigheter, skall varje myndighet lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. I

text: 7 § 2 verksförordningen (1995:1322)

text: , som tillämpas på Migrationsverket, sägs att myndighetens chef skall verka för att myndigheten genom samarbete med andra myndigheter och på annat sätt tar till vara de fördelar som kan vinnas för staten som helhet.

text: Av 15 kap. 5 § sekretesslagen (1980:l00) framgår att en myndighet på begäran av en annan myndighet skall lämna uppgift som den förfogar över i den mån hinder

text: inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Migrationsverket är, i egenskap av central förvaltningsmyndighet för migrationsoch medborgarskapsfrågor, ytterst ansvarigt för bl.a. återvandringen av sådana utlänningar som inte har tillstånd att vistas i Sverige. Migrationsverket skall därvid särskilt bl.a. fortlöpande bevaka att myndigheternas handläggning av frågor enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen är effektiv (2 § 5 förordningen, l988:429, med instruktion för Migrationsverket).

text: Utredningen om översyn av regler och praxis vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut har i betänkandet

text: SOU 2003:25

text: , Verkställighet vid oklar identitet m.m., föreslagit vissa ändrade bestämmelser beträffande verkställande myndigheter och verkställighetsarbetet. Betänkandet bereds f.n. i Utrikesdepartementet.

text: Bedömning

text: Som framgått av det ovan sagda gäller sedan den 1 januari 1999 den ordningen att Migrationsverket har ansvaret för de flesta verkställighetsärenden medan polismyndigheterna har detta ansvar bl.a. i de fall då Migrationsverket överlämnat ärendet till polismyndigheten. Det här aktuella verkställighetsärendet handlades dock enligt äldre föreskrifter, enligt vilka polismyndigheten var verkställande myndighet. Ärendet aktualiserar emellertid frågor rörande samarbetet mellan Migrationsverket och polismyndigheterna i verkställighetsärenden. De uppmärksammades i samband med 1998 års lagstiftning, då verkställighetsansvaret delvis överflyttades från polisen till dåvarande Invandrarverket; farhågor anfördes mot att verkets dubbla roller skulle minska tilltron till verket som beslutande myndighet. Att samla såväl den beslutande funktionen som den verkställande i en och samma hand ansågs utgöra ett avsteg från principen om att beslutande och verkställande organ bör hållas åtskilda.

text: Samarbetet mellan myndigheterna har också berörts i det nyss nämnda betänkandet,

text: SOU 2003:25

text: (avsnitt 4.6.4).

text: Anvisningar för samarbetet har utarbetats i samråd mellan Migrationsverket och Rikspolisstyrelsen och redovisats av Migrationsverket i Meddelande 2001-06-25, GDM nr 8/01 samt i en senare version 2003-03-19, GDM nr 14/03, om ansvarsfördelningen mellan Migrationsverket och polismyndigheterna vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut samt förvar. I meddelandet GDM nr l4/03 sägs bl.a. följande. När ett verkställighetsärende har lämnats över till pmynd är Migrationsverket skyldigt att fortlöpande informera pmynd om uppgifter som kan ha betydelse för verkställigheten. Det ligger i sakens natur att pmynd i och med att den har tagit emot verkställighetsärendet får anses ha begärt sådana upplysningar. En särskild begäran behöver således inte göras i varje enskilt fall. Myndigheterna bör dessutom lokalt och regionalt ha kontinuerliga kontakter och sammanträffanden, där man går igenom situationen i aktuella verkställighetsärenden.

text: Det kan komma till verkets kännedom att utlänningen inte längre finns i landet, eftersom han eller hon har lämnat in en ansökan från utlandet. En sådan upplysning från verket medför att pmynd inte längre behöver eftersöka utlänningen utan kan avsluta ärendet. I många andra situationer, medan utlänningen fortfarande är kvar i landet, kan verket också få upplysningar av betydelse för verkställigheten. Det kan röra sig om muntliga och skriftliga upplysningar. De kan komma från anhöriga, andra myndigheter m.fl. Det kan vara tips från enskilda, också anonymt. Det kan också inträffa att utlänningen själv kontaktar verket av någon anledning, t.ex. för att på nytt bli inskriven. Utlänningen kan bli iakttagen på en förläggning utan att vara inskriven där eller på nytt ansöka om tillstånd men i en annan identitet än den tidigare uppgivna. Självfallet bör verket underrätta pmynd i sådana och liknande fall. Här kan också noteras att den som håller sig undan ett beslut om avvisning eller utvisning inte har rätt till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Verket måste därför kontakta pmynd, när en utlänning på nytt vill skriva in sig hos verket för att få besked om han eller hon är efterlyst. Det får bedömas i varje enskilt fall om pmynd bäst underrättas genom telefonsamtal, skriftligen eller på annat sätt. Ibland kan det räcka med att hänvisa utlänningen eller uppgiftslämnare till pmynd. Om verket vid direktkontakt med utlänningen, bestämmer sig för att informera pmynd bör utlänningen underrättas om detta. Mot bakgrund av den information om samarbetet mellan verket och pmynd som utlänningen tidigare har fått, bör han eller hon vara införstådd med detta. Har utlänningen bara iakttagits på t.ex. en mottagningsenhet är verket dock oförhindrat att informera pmynd utan att utlänningen har fått kännedom om detta. Pmynd bör informera Migrationsverket när en verkställighet av ett överlämnat ärende är planerad att ske, framför allt om utlänningen är förvarstagen i verkets lokaler.

text: Meddelandet GDM nr 8/01 har enligt generaldirektörens beslut förtydligats i ett meddelande den 19 november 2002. I detta sägs bl.a. följande.

text: I samband med att vi överlämnar ett avvisnings- eller utvisningsbeslut till polisen, eller begär polishandräckning vid ett förvarsbeslut, ska fullständig öppenhet råda i informationen till den sökande. Det innebär att om beslut fattas om att överlämna ärendet till polisen, eller om vi begär polishandräckning vid ett förvarsbeslut, ska den asylsökande informeras om detta och först därefter kan polisen underrättas. Vi ska dessutom på ett tidigt stadium i våra kontakter med den sökande försäkra oss om att denne förstår att om han/hon inte medverkar till ett självmant återvändande efter avvisningsbeslut kommer ärendet att överlämnas till polisen.

text: Av den ovan redovisade rättsliga regleringen framgår att en utlänning, som genom ett beslut av Migrationsverket om avvisning inte får stanna i Sverige, som huvudregel skall lämna landet inom två veckor efter det att beslutet vann laga kraft. Det krävs inte att utlänningen har delgetts beslutet för att fristen skall börja löpa, men det har givetvis förutsatts att utlänningen snarast underrättas om beslutet (

text: prop. 1988/89:86 s. 116

text: ). Utlänningen har i dessa fall sålunda en viss tid på sig för att självmant lämna landet. Väljer han att inte frivilligt efterkomma beslutet och/eller håller sig undan, skall beslutet verkställas, i ett fall som detta, av polismyndigheten så snart det kan ske.

text: Migrationsverkets beslut om avvisning av AA vann laga kraft genom Utlänningsnämndens beslut den 31 augusti 1998. Han hade därefter möjlighet att självmant lämna landet inom två veckor. I och med att han uppenbarligen inte accepterat avvisningsbeslutet och medverkat till ett frivilligt återvändande, har polismyndigheten haft skyldighet att verkställa avlägsnandet.

text: Med hänsyn till det obehag det kan innebära för en utlänning att bli gripen av polis, är det självfallet av yttersta vikt att utlänningen på ett så tidigt stadium som möjligt får information om konsekvenserna av att han inte medverkar till att lämna landet så snart han fått kännedom om ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Han bör således klart och tydligt underrättas om, att det är hans skyldighet att lämna landet inom den tidrymd som gäller och att verkställigheten i annat fall kan komma att ske genom polisens försorg. Han bör också upplysas om att Migrationsverket, i det senare fallet, kommer att samarbeta med polisen för att möjliggöra verkställigheten. Det ligger enligt min mening i sakens natur att myndigheterna inte genom falska eller felaktiga besked skall förmå utlänningen att vidta åtgärder, som möjliggör verkställigheten. I det förut redovisade GDM nr 8/01 – men inte i GDM 14/03 – har också antecknats att det är olämpligt att Migrationsverket och polismyndigheten i samverkan kallar en utlänning till samtal eller möte där syftet är annat än det uppgivna.

text: Som framgått låg ansvaret för verkställigheten av avlägsnandebeslutet i detta fall redan från början på polismyndigheten. Det är i ärendet ovisst om AA vid delgivningen av Utlänningsnämndens beslut den 31 augusti 1998 eller vid något annat tillfälle fått den fullödiga information som jag nyss har beskrivit. Mot bakgrund härav och då AA vistats nästan två och ett halvt år i Sverige efter det att avlägsnandebeslutet fattats kan det sättas i fråga huruvida han var medveten om att han när som helst skulle kunna bli gripen av polis. Det kan mot den bakgrunden enligt min mening göras gällande att AA borde ha underrättats om polisens planerade närvaro vid hans besök hos verket den 14 februari 2001. Verket har därvidlag enligt min mening förfarit felaktigt. Det är dock inte visat att handläggningen skett i uppsåt att under felaktiga förespeglingar förmå AA att inställa sig för att bli gripen av polis. Med hänsyn härtill och till att verket numera utarbetat rutiner för situationer av denna art går jag inte vidare i saken.

text: Vad som framkommit i ärendet kan vara av intresse vid beredningen av det ovan nämnda betänkandet,

text: SOU 2003:25

text: . Jag översänder därför ett exemplar av detta beslut till regeringen (Utrikesdepartementet) för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om det är tillåtet för en polismyndighet att hos sjukvårdsinrättning fråga om ett antal namngivna personer vilka fått avvisnings- eller utvisningsbeslut vistades på inrättningen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde H.L. och I.C. klagomål mot Polismyndigheten i Hallands län och verksamhetscheferna vid vederbörande psykiatriska kliniker i Hallands län. De anförde bl.a. följande. Den 10 mars 2003 skickade Polismyndigheten i Hallands län en lista över 68 namngivna personer till verksamhetscheferna för de två psykiatriska klinikerna i Hallands län. Listan innehöll en förfrågan om någon av de 68 personerna var intagna för vård. Personerna var asylsökande som hade fått ett avvisnings- eller utvisningsbeslut och till vilka polisen inte hade någon fast adress. Denna förfrågan besvarades av verksamhetscheferna. Anmälarna ifrågasatte om detta förfarande är förenligt med gällande lagstiftning.

type: stycke

text: Klagomålen mot verksamhetscheferna vid de psykiatriska klinikerna handlades som ett särskilt ärende (JO dnr 1303-2003) av JO Kerstin André.

text: Utredning

text: Efter remiss till Polismyndigheten i Hallands län hänvisade myndigheten, genom länspolismästaren Krister Jacobsson, vad gäller ärendets bakgrund och tillämpliga lagregler till ett yttrande från chefsjuristen Jan Wretborn med följande innehåll.

text: Migrationsverket (dåvarande Statens invandrarverk) tog den 1 januari 1999 över huvudansvaret för verkställigheter av sina egna avvisnings- och utvisningsbeslut. Enligt

text: 8 kap. 17 § utlänningslagen (1989:529)

text: får verket lämna över ett avvisningseller utvisningsbeslut för verkställighet till polismyndigheten, om den som skall avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att genomföra verkställigheten. Migrationsverket har inte rätt att använda någon typ av tvångsmedel för att avlägsna en avvisad eller utvisad person från landet, varför behovet av polisiär kompetens föreligger i dessa fall. Med uttrycket ”polisiär kompetens” avses – enligt

text: prop. 1997/98:173

text: – dels förmågan och behörigheten att bedriva polisiärt spanings- och eftersökningsarbete, dels förmågan och behörigheten att tillgripa tvångsmedel. Under vardera åren 1999 och 2000 lämnade Migrationsverket över knappt 1.600 verkställighetsärenden till polismyndigheterna. Under år 2001 överlämnades 3.133

text: verkställighetsärenden och under år 2002 5.182. Till och med februari 2003 har 1.269 verkställighetsärenden överlämnats. Den ökande ärendetillströmningen medför att såväl polisiär som administrativ resursåtgång kommer i ökad omfattning att behövas för ett fullgott arbete med verkställighetsärendena. Polismyndigheten i Hallands län hade den 21 februari 2003 122 verkställighetsärenden omfattande lika många personer. Av dessa 122 personer var 94 avvikna från sina förläggningar eller annan boendeform och efterlysta av polismyndigheten. Vid handläggning av dessa verkställighetsärenden inhämtar polismyndigheten i sitt eftersökningsarbete upplysningar från bl.a. andra polismyndigheter i landet, Migrationsverket, Utlänningsnämnden och polismyndigheter utomlands. Genom lag (

text: ) infördes från och med den 1 januari 1983 en ny paragraf,

text: 7 a §

text: , i lagen (

text: ) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. I paragrafens 1 punkt stadgades skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal, utöver vad som annars följer av lag eller förordning, att lämna ut uppgift om huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning, om uppgiften för särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, kronofogdemyndighet eller folkbokföringsmyndighet. Paragrafen finns nu, med några språkliga ändringar, intagen som

text: 2 kap. 11 § 1

text: lagen (l998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Enligt departementschefen (prop. 1981/82:l86 s. 19) är bestämmelsen tillämplig vid alla förfrågningar från polisens sida. Utöver ovannämnda lag, 1998:531, återfinns även uppgiftsskyldighet i

text: 11 kap. 6 § utlänningslagen

text: , i vilken socialnämnd på begäran av en polismyndighet skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs i ett ärende för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Uppgifter i massmedia på senare tid har gjort gällande att många asylsökande uppehåller sig på psykiatriska kliniker runt om i landet. Enskilda personer har till polismyndigheten i Hallands län förmedlat uppgifter att de psykiatriska klinikerna i Halland har asylsökande bland sina inneliggande patienter. I anledning härav har polismyndigheten med stöd av

text: 2 kap. 11 § 1 lagen (1998:531)

text: ställt en förfrågan till länets klinikchefer inom psykiatrin om någon eller några av de efterlysta vuxna personerna, sammanlagt 68 stycken, vistas på de psykiatriska vårdinrättningarna. Klinikcheferna i Halmstad och Varberg har i svar meddelat att ingen av de 68 personerna fanns inskriven vid klinikerna. Vart och ett av de 68 ärendena är ett särskilt fall, eftersom särskilt överlämnandebeslut meddelats för envar utlänning med dessutom av Migrationsverket påfört dossiernummer för resp. person. För att förenkla förfarandet och för att underlätta för klinikcheferna att besvara förfrågan har polismyndigheten, i stället för att skicka ut 68 separata förfrågningar till envar av klinikcheferna, valt att skicka med en förteckning över de personer som förfrågan avser. Polismyndighetens förfrågan – i sitt eftersökningsarbete – hos cheferna för de psykiatriska klinikerna i länet har stöd i lag. Eftersom bestämmelsen, enligt departementschefen, bör vara tillämplig vid alla förfrågningar från polisens sida är polismyndighetens här aktuella begäran om upplysningar även förenlig med lagens intentioner. – – –

text: Polismyndigheten anförde därefter som dess bedömning och slutsats följande.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten delar Wretborns uppfattning att förfarandet med förfrågningar till de psykiatriska klinikerna har stöd i lag. Den förvåning och den uppmärksamhet som förfarandet orsakat är sannolikt grundade på det förhållandet att lagstiftningen inte tidigare, i vart fall inte av Polismyndigheten i Hallands län, använts på sätt som nu. Polismyndigheten har förståelse för att lämpligheten i förfaringssättet kan

text: ifrågasättas. Uppdraget att verkställa avvisningar och utvisningar har dock efterhand blivit allt svårare varför polismyndigheterna måste hitta nya vägar att lösa uppgiften. När det dessutom torde vara så att alltfler utvisningshotade, av olika skäl, tar sin tillflykt till sjukvården torde behovet av att använda aktuell lagstiftning öka alltmer. Att polisen lyckas spåra en av- eller utvisningshotad till sjukvården innebär dock inte med automatik att ett ingripande mot den enskilde nödvändigtvis kommer att ske under behandlingstiden. Däremot är det värdefullt för polisen att veta om förhållandet för att inte behöva söka på andra platser. Förfrågningarna i aktuellt fall har dock inte skett slentrianmässigt utan haft särskild grund.

text: Slutsats

text: Polismyndigheten stöder således det ifrågasatta förfarandet men vill betona att det enbart bör användas när behov föreligger. Det kan dock ifrågasättas om regelverket medger rutin- eller slentrianmässiga förfrågningar. I vart fall torde ett sådant förfarande vara direkt olämpligt.

text: H.L. och I.C. kommenterade remissvaret och vidhöll sin kritik.

text: I beslut den 1 september 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: I

text: 2 kap. 11 § lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område föreskrivs bl.a. att utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut uppgifter som gäller huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om uppgifterna i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, kronofogdemyndighet eller skattemyndighet.

text: I förarbetena till den angivna bestämmelsen (tidigare 7 a § lagen [1980:11] om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.,

text: prop. 1981/82:186

text: s.65) uttalade departementschefen följande till punkten 1.

text: Punkten förutsätter inte att den efterfrågade är känd till namnet. Det skall emellertid vara en viss person som efterfrågas. Med uttrycket ”för särskilt fall” menas att uppgiften begärs t.ex. med anledning av en inledd förundersökning eller som ett led i spaningarna efter en förrymd mentalpatient. Regeln är självfallet också tillämplig i polisens hjälpande verksamhet. Det är dock inte meningen att polisen med stöd av regeln skall ha generell tillgång till sjukhusens patientregister.

text: I den allmänna motiveringen uttalade departementschefen bl.a. följande (s. 19).

text: Jag delar också uppfattningen att uppgiftsskyldigheten bör begränsas till sådana fall då polisen begär uppgifterna för ett särskilt fall. Det är alltså inte meningen att hälsooch sjukvårdspersonalen skall lämna ut uppgifterna på eget initiativ. Med uttrycket ”för särskilt fall” menas att uppgiften skall efterfrågas t.ex. med anledning av en inledd förundersökning. Enligt min mening finns det dock inte någon anledning att, som någon remissinstans har förordat, begränsa bestämmelsernas tillämplighet till sådana fall då uppgifter begärs i brottsutredande syfte. Tvärtom bör bestämmelserna, inte minst med hänsyn till önskemålet om enkla och klara regler, vara tillämpliga vid alla förfrågningar från polisens sida. De bör alltså omfatta också sådana fall då polisen söker enskilda personer för delgivning eller inom ramen för sin hjälpande verksamhet.

text: Som framgått efterfrågade polismyndigheten de begärda uppgifterna i ett stort antal olika verkställighetsärenden. Att förfrågningarna var sammanställda i en

text: gemensam lista utesluter inte att uppgifterna begärts i särskilda fall. Av motivuttalandena framgår att bestämmelserna skall vara tillämpliga på alla förfrågningar från polisens sida. Jag delar den bedömning och slutsats som polismyndigheten gett uttryck för i yttrandet hit. Jag har därför inte anledning att rikta kritik mot polismyndigheten. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Omhändertagande

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Kristinehamns kommun för att en ungdom vid två tillfällen varit omhändertagen utan att det funnits något giltigt beslut. Nämndens ordförande kritiseras för att han fattat ett beslut om omedelbart omhändertagande m.m.

sammanfattning: I januari 2018 blev A.A. omedelbart omhändertagen med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. A.A. placerades på Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Lövsta och socialnämnden ansökte därefter om att han skulle beredas vård enligt LVU. Den 26 februari 2018 avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. Domen kom in till socialförvaltningen i Kristinehamns kommun samma dag som den hade meddelats. Domen vidarebefordrades dock inte till rätt enhet inom förvaltningen och det dröjde därför till dagen därpå, den 27 februari 2018, innan ungdomshemmet underrättades och A.A. fick åka hem. Den 27 februari 2018 beslutade nämndens ordförande att på nytt omhänderta A.A. med stöd av 6 § LVU. Beslutet verkställdes med biträde av polis den 9 mars 2018. Samma dag som beslutet verkställdes beslutade förvaltningsrätten att häva det omedelbara omhändertagandet. Beslutet kom in till förvaltningen samma dag som det hade meddelats men blev, på samma sätt som förvaltningsrättens dom den 26 februari 2018, liggande och vidarebefordrades inte till rätt enhet. Det dröjde därför till dagen därpå, den 10 mars 2018, innan polisen underrättades och A.A. släpptes fri. I beslutet konstaterar JO att nämnden, vid två tillfällen inom loppet av några veckor, har brustit i hanteringen av inkomna domar och beslut. I båda fallen har följden blivit att A.A. varit omhändertagen utan att det har funnits något giltigt beslut. Det är naturligtvis helt oacceptabelt, och nämnden får allvarlig kritik för det inträffade. JO uttalar också att när ett omhändertagande har upphört till följd av att förvaltningsrätten avslagit nämndens ansökan om vård, är det en utgångspunkt att nämnden ska rätta sig efter det ställningstagandet. För att nämnden ska kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande krävs det i princip att nya omständigheter har tillkommit. JO konstaterar att förvaltningsrätten i sin dom den 26 februari 2018 inte ifrågasatte att A.A. hade ett vårdbehov. Ansökan avslogs i stället på grund av att vården bedömdes kunna ges på frivillig väg. I den delen hade det inte kommit fram något nytt och situationen var därför inte sådan att det den 27 februari 2018 fanns fog för att på nytt omhänderta A.A. Nämndens ordförande får kritik för att han trots det fattade ett sådant beslut.

text: 2020-03-13 1356-2019

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Kristinehamns kommun för att en ungdom vid två tillfällen varit omhändertagen utan att det funnits något giltigt beslut. Nämndens ordförande kritiseras för att han fattat ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU dagen efter att förvaltningsrätten avslagit nämndens ansökan om vård

text: Bakgrund

text: I januari 2018 beslutade ordföranden i Socialnämnden i Kristinehamns kommun att omedelbart omhänderta A.A. med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Beslutet fastställdes av förvaltningsrätten, och A.A. placerades på Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Lövsta. Nämnden ansökte därefter om att A.A. skulle beredas vård enligt 1 och 3 §§ LVU.

text: Den 26 februari 2018 avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. Socialförvaltningen i Kristinehamns kommun fick del av domen samma dag som den hade meddelats och underrättade ungdomshemmet dagen därpå, dvs. den 27 februari 2018. Samma dag beslutade ordföranden i socialnämnden att på nytt omhänderta A.A. med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Beslutet verkställdes med biträde av polis den 9 mars 2018. Samma dag som beslutet verkställdes beslutade förvaltningsrätten att häva det omedelbara omhändertagandet. Förvaltningen fick del av beslutet samma dag som det hade meddelats och underrättade polisen dagen därpå.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokat B.B., i egenskap av ombud för A.A., på Socialnämnden i Kristinehamns kommuns hantering av A.A:s ärende.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från socialförvaltningen i Kristinehamns kommun samt från Förvaltningsrätten i Karlstad (mål nr 321-18 och 989-18) och Kammarrätten i Göteborg (mål nr 1121-18 och 1150-18). Därefter begärde JO att Socialnämnden i Kristinehamns kommun skulle yttra sig över anmälan. I yttrandet skulle nämnden särskilt redogöra för handläggningen under perioden den 27 februari 2018 till den 10 mars 2018.

text: Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: Redogörelse for handläggningen under tidsperioden 27 feb 2018–10 mars 2018

text: 2018-02-26 Dom inkommer från förvaltningsrätten i Karlstad 16.28 till socialförvaltningens gemensamma mail. Förvaltningsrätten avslår nämndens ansökan om vård enligt

text: 3 §

text: LVU. Detta mail vidarebefordras ej till ansvarig enhet varav informationen ej når SIS-hemmet som A är placerad vid. 2018-02-27 ansvarig enhet får domen. När kontakt tas med SIS-hemmet visar det sig att A befunnit sig i isoleringen sedan 2018-02-24 pga. aggressivt och hotfullt beteende. A har under helgen ställt till med stor oreda på avdelningen, han har bl.a. haft sönder en TV och kastat en stol mot ett fönster. [– – –] Varje gång personalen försöker prata med honom så blir han hysterisk och skriker. A hotar även personalen och säger att de ska släppa ut honom så han får visa vad han går för. Personalen hittar en metallbit när de går in i rummet som är vässad som ett vapen. A har även dagen innan detta uppvisat ett våldsamt och starkt tvivelaktigt beteende. Utifrån de nya uppgifter som framkommer om A:s beteende samt då LVU-ansökan avslagits och det inte finns något skydd runt A fattar socialnämnden beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU

text: då det bedöms finnas en påtaglig risk att A:s hälsa och utveckling allvarligt kommer att skadas om han inte bereds vård. Under resterande tid av dagen arbetar nämnden med att försöka hitta ett HVBhem som kan ta emot A. Samtliga av de HVB-hem som kontaktas säger nej då de anser att hans beteende är för svårt och att han behöver vara på SIS. Nämnden har kontakt med SIS som meddelar att de inte har någon akutplats åt honom. Nämnden ställer sig i kö för sådan plats. Efter samråd med socialsekreterare, l:e socialsekreterare samt enhetschef beslutas det att A får åka hem till sin mamma i avvaktan på att SIS har en plats åt A på en akut-avdelning, detta då inget annat alternativ finns. – – –

text: 2018-03-09 SIS meddelar att de har en akutplats åt A. Nämnden beslutar utifrån A:s tidigare aggressiva och oförutsägbara beteende att begära polishandräckning. Polis får information om att de ska kontakta nämnden när de befinner sig hos familjen så att handläggare får berätta om beslutet och varför det fattades. Beslut inkommer från förvaltningsrätten i Karlstad där de häver det omedelbara omhändertagandet. Beslutet inkommer till socialförvaltningens gemensamma mail. Detta beslut når inte rätt enhet varav polishandräckning skickas då enheten tror att beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU fortfarande gäller. Senare under kvällen hämtar polis A och tar honom till arresten i Karlstad. Nästkommande dag planeras det för transport till det tilltänka SIShemmet. 2018-03-10 får nämnden information om att beslutet hävdes igår. A släpps från polisen.

text: Bedömning av handläggningen

text: Nämnden identifierar ett antal brister i handläggningen. När det kommer till att A var kvar på SIS-hemmet Lövsta utan giltigt beslut handlar om att förvaltningen vid tillfallet hade felaktig rutin för mottagandet av domar då domstolen ändrat sin distribuering av domar. Vid tillfället för det inträffade såg rutinen ut som så att domar kom via fax. Den person som för dagen hade ansvar för jourärenden hade som uppgift att kontrollera inkomna handlingar. Domen ifråga kom dock inte via fax utan mailades till socialförvaltningens gemensamma mail. Utifrån att domstolen tidigare skickat alla sina domar via fax och inte via mail frångick detta de rutiner som förvaltningen då hade. Utifrån detta uppmärksammades det inte att denna dom inkom till socialförvaltningens mail 16.28. Nämnden vill här tillägga att det var mycket olyckligt att A dessutom var isolerad vid händelsen. Beslut om isolering är något som SIS-hemmen ansvarar för men hade ansvarig handläggare fått information om att beslutet om LVU hävts hade placeringen avbrutits med detsamma och A hade tagits från isoleringen. Gällande att A togs av polis utan giltigt beslut handlar om detsamma som ovanstående. Ansvarig handläggare hade inte fått information om att det omedelbara omhändertagandet hävts av domstol. Efter den första incidenten rapporterade enhetschef det inträffade till högre chefer. Tyvärr hann inte någon ny rutin upprättas innan A togs av polis. Bedömning görs att nämnden vid de aktuella tillfällena inte säkerställt att inkomna domar om vård enligt LVU mottogs på ett rättssäkert sätt. Bedömning görs att det inträffade fått negativa konsekvenser för A och nämnden ser allvarligt på det inträffade. Efter detta har nämnden upprättat en ny rutin gällande mottagandet av domar och har därmed säkerställt att liknande händelse inte kan uppstå igen.

text: – – – B.B. kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Socialnämnden får med stöd av

text: 6 §

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska, enligt

text: 7 §

text: LVU, underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades.

text: Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omedelbart omhändertagande, ska socialnämnden, enligt

text: 8 §

text: LVU, inom fyra veckor från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av LVU, eller vara fortsatt omhändertagen för tillfällig vård enligt

text: 9 a §

text: LVU.

text: Ett omedelbart omhändertagande upphör enligt

text: 9 §

text: LVU om ansökan om vård eller ansökan om fortsatt omhändertagande för tillfällig vård enligt

text: 9 a §

text: LVU inte har gjorts inom den tid som anges i

text: 8 §

text: LVU och inte heller förlängning av tiden har begärts, eller när rätten avgör frågan om vård eller frågan om fortsatt omhändertagande.

text: Nämndens agerande efter det att förvaltningsrätten den 26 februari 2018 hade avslagit ansökan om vård Den 26 februari 2018 avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård. Enligt

text: 9 §

text: LVU upphörde därmed även det omedelbara omhändertagande av A.A.

text: Socialförvaltningen i Kristinehamns kommun fick del av förvaltningsrättens dom samma dag som den hade meddelats. Domen vidarebefordrades dock inte till rätt enhet inom förvaltningen. Det dröjde därför till dagen därpå, den 27 februari 2018, innan SiS ungdomshem Lövsta underrättades och A.A. fick åka hem till sin mamma. Vid tillfället var A.A. föremål för tvångsåtgärder på ungdomshemmet.

text: Jag har tidigare uttalat att det ankommer på socialnämnden att omedelbart vidta åtgärder när domstolen i ett särskilt beslut upphäver ett omedelbart omhändertagande och det gäller oavsett när beslutet meddelas (se JO:s beslut den 1 november 2018, dnr

text: ). Detsamma gäller när ett omedelbart omhändertagande upphör till följd av att nämndens ansökan om vård har avslagits.

text: Nämnden har som förklaring till att domen inte uppmärksammades uppgett att förvaltningsrätten tidigare hade skickat domar per telefax och att domen i det här fallet i stället skickades per e-post. Nämnden har dock ett ansvar för att bevaka inkommande e-post och måste ha en beredskap för att det även per epost kan komma in handlingar som kräver omedelbara åtgärder. Det får helt enkelt inte förekomma att en dom, av det slag som det har varit fråga om här, blir liggande och inte vidarebefordras till rätt enhet inom förvaltningen. Följden blev i det här fallet att omhändertagandet av A.A., och de tvångsåtgärder som han var föremål för, fortgick utan att det fanns något giltigt beslut. Det är naturligtvis helt oacceptabelt och nämnden förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Socialnämndens ordförandes beslut den 27 februari 2018 att på nytt omedelbart omhänderta A.A. med stöd av

text: 6 §

text: LVU Som redogjorts för avslog förvaltningsrätten den 26 februari 2018 ansökan om vård. Förvaltningsrätten konstaterade att A.A. visserligen hade ett vårdbehov och det hänvisades bl.a. till hans våldsamma beteende samt till att han hade en benägenhet att få aggressionsutbrott och hamna i konflikter. Vården bedömdes dock kunna ges på frivillig väg med följd att ansökan avslogs.

text: Den 27 februari 2018, dvs. dagen efter att förvaltningsrätten hade avslagit ansökan om vård, beslutade ordföranden i socialnämnden att på nytt omhänderta A.A. med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Bakgrunden till beslutet var att det i samband med att förvaltningen underrättade ungdomshemmet om förvaltningsrättens dom, hade kommit fram att A.A. några dagar tidigare varit inblandad i en händelse på ungdomshemmet. Vid tillfället hade A.A. fått ett vredesutbrott och han hade agerat hotfullt mot personalen. Han hade bl.a. slagit på en tv och kastat en stol mot ett fönster. Polis hade tillkallats, och efter händelsen hade A.A. uppvisat ett förvirrat beteende.

text: JO har tidigare uttalat att när en domstol har upphävt ett beslut om omedelbart omhändertagande är det en utgångspunkt att nämnden ska rätta sig efter det ställningstagandet. För att nämnden ska kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande krävs i princip att nya omständigheter har tillkommit (se

text: JO 2009/10 s. 302

text: ). Detsamma gäller när ett omedelbart omhändertagande har upphört till följd av att ansökan om vård avslagits.

text: Med hänsyn till vad som den 27 februari 2018 hade kommit fram om A.A:s beteende i samband med händelsen på ungdomshemmet, har jag förståelse för att ordföranden i socialnämnden kände en oro för A.A. Det är dock i stort sett fråga om samma slag av beteende som var föremål för prövning i förvaltningsrättens dom den 26 februari 2018. Förvaltningsrätten ifrågasatte inte heller att A.A., utifrån sitt beteende, var i behov av insatser och ansökan avslogs inte på grund av att A.A. saknade ett vårdbehov. Ansökan avslogs i stället på grund av att vården bedömdes kunna ges på frivillig väg, och i den delen hade

text: det inte kommit fram något nytt vid tidpunkten för beslutet att på nytt omhänderta A.A. den 27 februari 2018.

text: Sammanfattningsvis var situationen den 27 februari 2018 inte sådan att det fanns fog för att på nytt omhänderta A.A. med stöd av

text: 6 §

text: LVU, och ordföranden i socialnämnden förtjänar kritik för att han trots det fattade ett sådant beslut. I stället för åtgärden att på nytt omhänderta A.A. borde nämnden rätteligen, i samband med att förvaltningsrättens dom överklagades, ha gjort en framställning till kammarrätten om att A.A. skulle omhändertas. Det hade då ankommit på kammarrätten att ta ställning till om det förelåg förutsättningar för ett omedelbart omhändertagande.

text: Nämndens agerande efter det att förvaltningsrätten den 9 mars 2018 hade upphävt det omedelbara omhändertagandet På grund av svårigheter med att hitta en placering för A.A. dröjde det till den 9 mars 2018 innan omhändertagandet enligt beslutet den 27 februari 2018 kunde verkställas. För verkställandet begärdes biträde av polis, och i avvaktan på transport till det tilltänkta ungdomshemmet placerades A.A. i polisens arrest.

text: Samma dag som beslutet verkställdes, dvs. den 9 mars 2018, beslutade förvaltningsrätten att upphäva det omedelbara omhändertagandet. Beslutet kom in till förvaltningen samma dag som det hade meddelats men blev, på samma sätt som förvaltningsrättens dom den 26 februari 2018, liggande och vidarebefordrades inte till rätt enhet inom förvaltningen. Det dröjde därför till dagen därpå, den 10 mars 2018, innan polisen underrättades och A.A. släpptes från arresten.

text: Även i det här fallet har förvaltningen brustit i hanteringen av inkomna handlingar, vilket fått till följd att A.A. suttit frihetsberövad utan att det har funnits något giltigt beslut. Det är naturligtvis helt oacceptabelt, och nämnden förtjänar, även i det här fallet, allvarlig kritik för det inträffade.

text: Avslutande synpunkter Nämnden har vid två tillfällen inom loppet av några veckor brustit i hanteringen av inkomna domar och beslut. I båda fallen har det fått allvarliga konsekvenser och det inträffade vittnar om vikten av att myndigheter har fungerande rutiner för hanteringen av inkomna handlingar. Det får helt enkelt inte förekomma att domar och beslut, på sätt som skett i det här fallet, blir liggande och inte vidarebefordras till rätt enhet eller behörig befattningshavare. Det inträffade understryker vikten av att de personer som arbetar inom förvaltningen har tillräckliga kunskaper om regelverket och att de förstår vikten av att agera i samband med att ett beslut om omedelbart omhändertagande upphävs eller av annan anledning upphör. Jag utgår från att nämnden även i den sistnämnda delen vidtar åtgärder för att något liknande inte ska inträffa igen. Med detta sagt anser jag mig kunna avsluta ärendet med den delvis allvarliga kritik som har uttalats ovan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Restriktioner

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Helsingborg, om att personal spelat rockmusik nattetid. Även uttalanden om konsekvenserna av oönskade ljud

sammanfattning: I en anmälan mot häktet Helsingborg framfördes klagomål om att häktet under en period spelade samma rockmusik från eftermiddag till tidig morgon, vilket påverkade en intagen. Kriminalvården tillbakavisade uppgifterna. Enligt JO finns det inte grund att kritisera häktet. I beslutet resonerar JO kring hälsoeffekterna av oönskade ljud. Hon konstaterar samtidigt att helt ljudlösa celler kan upplevas som obehagliga eller skrämmande för intagna samt innebära säkerhetsrisker. Eftersom häktade, särskilt de som har restriktioner, riskerar försämrad psykisk och fysisk hälsa till följd av frihetsberövandet understryker JO vikten av att de fysiska miljöförhållandena i häkten är sådana att intagna ges så bra förutsättningar som möjligt för en god hälsa. I detta ingår möjligheten till en god sömn och en acceptabel ljudmiljö dygnet runt. Det är inte bara angeläget av hälsoskäl utan också för att intagna ska kunna ta tillvara sina rättigheter. Motsvarande gäller för anstalt. I JO:s tillsynsverksamhet har det kommit fram uppgifter som talar för att intagna inom kriminalvården i vissa fall utsätts för oönskade ljud i en sådan omfattning att det kan medföra negativa konsekvenser för deras fysiska och/eller psykiska hälsa. JO uttalar att det är av stor vikt att Kriminalvården beaktar problemet med oönskade ljud på ett noggrant och strukturerat sätt samt i det enskilda fallet vidtar rimliga åtgärder för att underlätta för en intagen som störs av ett visst ljud. Regeringen får en kopia av beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 februari 2021 framförde advokaten AA, som ombud för BB, i huvudsak följande klagomål mot Kriminalvården, häktet Helsingborg.

text: Under perioden den 15–22 januari 2021 spelade häktet någon form av rockmusik, samma låt eller en variation av två låtar, från ca kl. 16.30 till tidig morgon. Det var uppehåll i spelningen i ett av sju dygn. På grund av musiken hade BB mycket svårt att sova och hennes psykiska mående påverkades på ett allvarligt sätt. Spelandet av monoton rockmusik under långa perioder är att jämställa med s.k. musiktortyr. BB har berättat att personalen bekräftade för

text: henne att häktet spelade rockmusik och att musiken hördes i hennes cell trots att det fanns vatten i toaletten. Efter att han kontaktade häktet den 22 januari

text: 2021 ska musiken ha upphört. Enligt häktets besked till honom hade en högtalare satts in som spelar ett svagt porlande ljud som endast kan höras när toaletten töms. Anledningen till det är att intagna kommunicerar med varandra. BB har uppgett att det är möjligt att någon form av porlande ljud spelades andra perioder än när rockmusiken var på.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över uppgifterna i anmälan. Myndigheten skulle särskilt redovisa sin syn på vilken inverkan musiken har på de intagnas hälsa respektive möjlighet till lugn och ro på natten samt besvara ett antal frågor om i vilket syfte och på vilket sätt musiken spelades. Vidare uppmanades Kriminalvården att redogöra för vilka andra åtgärder, såväl kortsom långsiktiga, som myndigheten överväger när det sker otillåten kommunikation mellan intagna på natten.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Syd, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Bakgrund

text: BB var placerad såsom häktad på häktet Helsingborg från den 8 november 2020 till den 22 mars 2021 varefter hon försattes på fri fot.

text: Hantering av överhörning på häktet Helsingborg

text: Kontakt har tagits med häkteschefen och kriminalvårdsinspektör på häktet Helsingborg och de har lämnat yttrande i ärendet. Av yttrandet framgår bl.a. följande. Häktet Helsingborg har en problematik kopplad till att intagna under vissa förutsättningar kan kommunicera via avloppen på toaletten på bostadsrummen. Kommunikationen via avloppen, mellan intagna, gör att det ibland kan vara svårt för häktet Helsingborg att upprätthålla de restriktioner som åklagarna har satt. För att försöka lösa denna problematik så har häktet kopplat på ett så kallat maskeringsljud för att försvåra denna kommunikation. Detta maskeringsljud är påkopplat dygnet runt men kan endast höras när toaletten har blivit tömd, då vattnet i toaletten förhindrar ljud på ett effektivt sätt. Maskeringsljudet är tänkt att efterlikna ljudet av ett rinnande vatten. Försöken med maskeringsljud påbörjades i början av december och för att försäkra oss om att ljudet inte går igenom vattenbarriären i toalettstolen så har samtliga bostadsrum gåtts igenom och lyssnats igenom så att inte något ljud når ut. Häktet har även haft en ljudexpert som gjort mätningar på ljudet med vatten i toalettstolen samt utan vatten, för att säkerställa att ingen störs utav maskeringsljudet. Slutsatsen är att, om inte vattnet tas bort i toaletten, så hör man heller inget utav det maskeringsljud som spelas. I aktuellt ärende har anmälaren en dokumenterad misskötsamhet där ett försök att ta kontakt med andra klienter via avloppen har registrerats.

text: Frågor från JO med svar inhämtade från häktet Helsingborg

text: Musikens syfte Musiken som refereras till är ett så kallat maskeringsljud som ska efterlikna rinnande vatten. Utsträckningen är att de flesta bostadsrum ska ha detta maskeringsljud. Testerna runt maskeringsljud började i december 2020 och dessa

text: fortgår tills dags datum. Syftet är att försvåra den otillåtna kommunikation som sker via avloppsstammarna, som finns på häktet Helsingborg.

text: Vilken musik som spelades och på vilken volym Kriminalvården har inte spelat rockmusik på häktet Helsingborg i något syfte. När testerna gällande maskeringsljud påbörjades, i december 2020, har det vid installationen av maskeringsljudet användes salsamusik enbart för att lokalisera hur ljudet spred sig. Denna musik spelades dock endast under kortare stunder och bara under dagtid. Det maskeringsljud som har använts har beskrivits och ljudvolymen har anpassats så att det inte ska tränga igenom den vattenbarriär som återfinns i toalettstolen. Töms toalettstolen på vatten så hörs det maskeringsljud som är satt att förhindra kommunikation mellan intagna.

text: Sättet musiken spelades på och möjlighet till att inte behöva lyssna på musiken Maskeringsljudet spelas i avloppsstammarna där avloppen till toaletterna mynnar ut. Om en intagen inte önskar lyssna på maskeringsljudet så ombeds intagen att spola sin toalett, så att ljudet inte kom ut i rummet. Det har inte framkommit några andra klagomål gällande störande musik på häktet Helsingborg utöver aktuell anmälan sedan arbetet med maskeringsljud påbörjades.

text: Kontakt med ombud

text: Häktet Helsingborg bekräftar att kontakt har tagits av ombudet angående att BB uppgett att det varit störande musik på häktet. Frågeställningen har besvarats med uppgifter om maskeringsljudet och de pågående installationerna. Det har inte skett någon förändring efter kontakten då det inte har spelats någon rockmusik vare sig före eller efter det att ombudet kontaktade häktet.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § HäL framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs.

text: Region Syds bedömning

text: Det har inte framkommit något som tyder på att det spelats någon rockmusik på häktet Helsingborg under den tid som BB har varit placerad där. En möjlighet till kommunikation mellan intagna på häktet skulle kunna innebära att rättsprocesser störs. Därför har ett maskeringsljud i avloppsrören provats ut på häktet Helsingborg sedan i december 2020 för att försvåra kommunikation mellan intagna. Inledningsvis spelades salsamusik under korta perioder och enbart under dagtid, vilket inte kan ha stört någons nattsömn, för att kartlägga ljudets spridning. Därefter har maskeringsljudet installerats och detta har beskrivits som ett ljud av rinnande vatten vilket endast kan höras ifall det inte finns något vatten i toalettstolen. De intagna på häktet har uppmanats att spola i toaletten ifall något ljud skulle tränga igenom. Lyhördhet och överhörning på ett häkte medför att ett flertal överväganden behöver göras med hänsyn till rättssäkerhetsaspekter, säkerhetsfrågor och de intagnas boendesituation. Häktet Helsingborgs lösning med ett maskeringsljud i avloppet som utprovats för att inte höras när vatten finns i toaletten får anses vara en väl avvägd insats. När det gäller lyhördhet och överhörning på Kriminalvårdens häkten och vilket arbete som pågår med detta centralt hänvisas till yttrande den 30 april 2021 från

text: Kriminalvårdens chefsjurist i JO:s dnr 8798-2020 [rätteligen dnr 8978-2020, JO:s anm.].

text: BB fick genom ombudet tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för att verkställigheten enligt

text: 1 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Med negativa följder avses enligt förarbetena t.ex. de psykiska, sociala och ekonomiska konsekvenser som frihetsberövandet kan ha för den intagne (se

text: prop. 2009/10:135 s. 120

text: och

text: Enligt artikel 3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Europakonventionen gäller som svensk lag (1 § lagen [1994:1219] om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). En delvis motsvarande bestämmelse finns i

text: 2 kap. 5 § regeringsformen

text: , enligt vilken – såvitt nu är aktuellt – ingen får utsättas för tortyr. Att under lång tid tvinga någon att lyssna på mycket stark musik har ansetts utgöra exempel på psykisk tortyr (se Ett särskilt tortyrbrott?

text: Ds 2015:42 s. 138

text: Kriminalvården har tillbakavisat uppgifterna i anmälan om att häktet ska ha spelat rockmusik under en period. Myndigheten har däremot beskrivit att häktet kopplat på ett s.k. maskeringsljud i avloppsrören som endast kan höras när toaletten är tömd på vatten. Åtgärden ska syfta till att försvåra för intagna med restriktioner att kommunicera med varandra. Jag kan utifrån det begränsade underlaget inte ha några synpunkter på maskeringsljudet. När det gäller påståendet att häktet spelat rockmusik från eftermiddag till tidig morgon står ord mot ord. I den delen bedömer jag att ytterligare utredning inte skulle leda till något annat resultat och får därför konstatera att det inte finns grund för kritik. I sammanhanget vill jag dock anföra följande.

text: Oönskade ljud kan inverka negativt på människors hälsa i olika avseenden. Några av de vanligaste effekterna är försämrad inlärning och prestation, sömnstörningar samt effekter på hjärta och kärl (se Folkhälsomyndighetens publikation Hälsoeffekter av buller och höga ljudnivåer, publicerad den 13 maj 2019, artikelnummer 18070-1). Som Kriminalvården har anfört i ett annat remissvar (JO:s ärende med dnr 8978-2020) kan emellertid även helt ljudisolerade och ljudlösa celler upplevas som obehagliga eller skrämmande för intagna samt innebära säkerhetsrisker eftersom det omöjliggör för personal att höra höga ljud från cellen.

text: Intagna i häkte, särskilt de som har restriktioner, riskerar försämrad psykisk och fysisk hälsa till följd av frihetsberövandet. Enligt en studie 2011 avseende intagna i häktet Kronoberg visade var fjärde häktad med restriktioner och var

text: femte häktad utan restriktioner tecken på psykisk ohälsa (se Bengt Holmgren m.fl. [2011], Psykisk hälsa hos häktade med restriktioner, projektnummer: 2007:1. Se också t.ex. Kriminalvårdens forskningsrapport Kartläggning av häktade barn och ungdomar i Sverige 2019–2020, projektnummer: 2019-306, s. 21 f.). Det är bl.a. mot den bakgrunden viktigt att de fysiska miljöförhållandena i häkten, liksom i anstalter, är sådana att intagna ges så bra förutsättningar som möjligt för en god hälsa. I detta ingår möjligheten till en god sömn och en acceptabel ljudmiljö dygnet runt. Det är inte bara angeläget av hälsoskäl utan också för att intagna ska kunna ta tillvara sina rättigheter under frihetsberövandet och i brottmålsprocessen. Ytterst kan det alltså röra sig om en rättssäkerhetsfråga. Det ankommer på Kriminalvården att se till att de fysiska miljöförhållandena i myndighetens verksamhetsställen inte får negativa följder för intagna.

text: Klagomål från intagna och iakttagelser i samband med JO:s inspektioner talar, i förening med vad som framkommit av utredningen i detta och andra ärenden, för att intagna inom kriminalvården i vissa fall utsätts för oönskade ljud i en sådan omfattning att det kan medföra negativa konsekvenser för deras fysiska och/eller psykiska hälsa (se särskilt mitt gemensamma beslut i ärendena med dnr 8978-2020 och 2475-2021). Ur medicinsk synvinkel är det av stor vikt att Kriminalvården beaktar problemet med oönskade ljud på ett noggrant och strukturerat sätt. Det kan bl.a. handla om att inom myndigheten öka medvetenheten om effekterna av oönskade ljud och att i det enskilda fallet vidta rimliga åtgärder för att underlätta för en intagen som upplever att han eller hon störs av ett visst ljud.

text: Jag har i ett annat beslut som också meddelats denna dag uttalat mig om lyhördheten i häkten, se beslutet i de nyss nämnda ärendena.

text: Med hänsyn till de frågor som berörs finner jag skäl att översända en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Dokumentation Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Ystad för att en intagen inte underrättats om kameraövervakning och för bristande dokumentation

sammanfattning: Anstalten fattade beslut om kameraövervakning av ett avskildhetsrum där anmälaren var placerad. Av utredningen framgår att anmälaren inte underrättades om beslutet. I sitt beslut kritiserar JO anstalten för att anmälaren inte underrättats om att hon övervakades med kamera. Att det fanns en skylt med upplysning om att kameraövervakning kan ske på avskildhetsavdelningen är enligt JO:s mening inte tillräckligt. JO kritiserar också anstalten för att ha brustit i sin dokumentation av kameraövervakningen. Anstalten dokumenterade vid vilka tidpunkter kameraövervakning respektive inspelning beslutades. Det finns däremot inte någon dokumentation när det gäller upphörandet av dessa åtgärder.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 1 mars 2016 klagade AA på att hon övervakats med kamera under en period när hon var placerad i avskildhet. Hon anförde i huvudsak följande:

text: Under perioden den 2–12 februari 2016 var hon placerad i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: . Vid ett samtal med en kriminalvårdare den 10 februari 2016 fick hon information om att hon varit övervakad med kamera dygnet runt under den tid hon varit avskildhetsplacerad. Hon fick aldrig veta anstaltens motivering till att hon övervakades med kamera. Hon fick inte heller något beslut om att denna åtgärd vidtogs mot henne. Hon anser att övervakningsåtgärden var oproportionerlig.

text: Utredning

text: JO begärde att få anstaltens dokumentation av kameraövervakningen av AA och uppgift om huruvida hon upplysts om åtgärden.

text: Anstalten skickade besluten om att placera AA i avskildhet och upplyste JO om att det inte fanns någon dokumentation som visade att AA informerats om att en kamera med inspelning var igång.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört i sin anmälan. Kriminalvården skulle också redogöra för sin syn på om och hur en intagen ska underrättas om kameraövervakning under placering i avskildhet.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom sektionschef BB, följande:

text: Utredning

text: Utredning har inhämtats från anstalten Ystad. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit: AA placerades i avskildhet den 1 februari 2016 med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: (2010:610, FäL) efter beslut av vakthavande befäl. Detta efter att en våldsincident inträffade vid avdelningarna A och B där ett flertal intagna var inblandade. På kvällen den 2 februari 2016 hamnade AA i en ordväxling med personal varpå hon började sparka och slå i väggarna och i dörren. AA fortsatte detta beteende under påföljande dag och i kontakterna med personalen kastade hon ur sig olika okvädesord. På grund av fortsatt aggressivitet och utåtagerande beteende från AA:s sida beslutade vakthavande befäl den 3 februari 2016 kl. 13.20 att övervakningskameran i observationscellen skulle aktiveras. Beslutet om åtgärden dokumenterades i form av en anteckning i det klientadministrativa systemet (KVR). AA blev inte underrättad om åtgärden. Samma dag beslutades att AA skulle vara fortsatt placerad i avskildhet enligt 6 kap. 7 § första stycket 2 FäL. Beslutet motiverades med att det framkommit att AA varit inblandad och aktiv i våldsincidenten och tilldelat medintagen slag. Anstalten bedömde att det förelåg fara för AA:s eller annan intagens säkerhet till liv eller hälsa och att det var nödvändigt att hon hölls avskild från övriga intagna. Senare samma dag initierade anstalten Ystad ett ärende om omplacering av AA till annan anstalt med hänsyn till konstellationen på anstalten och då inre differentiering inte bedömdes vara möjlig. AA lugnade sig något under placeringen i avskildhet, men återupptog sitt aggressiva beteende och utåtagerande sätt när personalen konfronterat henne med att hon klottrat på väggarna med den penna hon haft i cellen. AA skrek nya okvädesord mot personalen samt slog och sparkade på väggar och dörrar. Vakthavande befäl beslutade den 6 februari 2016 kl. 13.20 att kamera med inspelning skulle sättas igång. Av anteckning framgår att beslutet togs på grund av att AA uppvisat mycket dåligt uppförande samt var aggressiv och utåtagerande. AA blev inte underrättad om beslutet. Dagen därpå uppmärksammade personalen att AA med något, troligen snus, klottrat på väggen i observationscellen. Hon fick då byta till en angränsande cell. När dörren stängdes började hon återigen banka och sparka. Vakthavande befäl beslutade återigen att kameraövervakning skulle ske, vilket antecknades i KVR. AA blev inte underrättad om beslutet. Anstalten Ystad beslutade den 12 februari 2016 kl. 09.30 att häva avskildhetsplaceringen i samband med att AA förflyttades till anstalten Hinseberg. Det framgår endast av dokumentationen under placeringen i avskildhet när kameraövervakning respektive inspelning beslutades. Det framgår inte om eller när kameraövervakningen under avskildhetsplaceringen upphörde. Åtgärden har dock inte pågått under hela avskildhetsperioden. I direkt anslutning till dörrarna in till observationscellerna finns en tydlig upplysning på uppsatta skyltar om att kameraövervakning kan ske. Övervakningskamerorna i observationscellerna aktiveras inte förrän den personal som tjänstgör i centralvakten aktiverar kameran via en manöverpanel. Personal måste även aktivera inspelningsfunktionen om inspelat material ska lagras. Inspelat material

text: kan lagras i högst sju dagar och därefter spelas materialet över. Övervakningsbilderna presenteras i en monitor som finns placerad i centralvakten. Monitorn är placerad på ett sådant sätt att bilder från observationscellen endast kan ses av den personal som finns i centralvakten och som har till uppgift att sköta övervakningen. Av anstaltens instruktion för personal om kameror i OBS-rum framgår bl.a. att kamerorna kan användas för att få rörlig bild utan inspelning eller rörlig bild med inspelning. Rörlig bild utan inspelning eller med inspelning ska föregås av beslut från lägst vakthavande befäl. Beslutet ska vara individuellt för den klient som är placerad i avskildhet och vara en del av avskildhetsbeslutet.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Enligt 1 kap. 4 § FäL ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. I 1 kap. 6 § andra stycket FäL anges att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av

text: 22 § kameraövervakningslagen (2013:460)

text: framgår att kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde får bedrivas om den som ska övervakas har samtyckt till övervakningen. Den övervakade har rätt att när som helst återkalla samtycket. Ytterligare övervakning av honom eller henne får därefter inte ske. Av

text: 23 § samma lag

text: framgår att kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde får bedrivas utan samtycke om 1. övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott, förhindra olyckor eller andra berättigade ändamål, och 2. övervakningsintresset väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad, med särskilt beaktande av hur övervakningen ska utföras, om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet används och vilket område som ska övervakas. Av

text: 24 § samma lag

text: framgår att den som bedriver kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde ska se till att 1. övervakningen sker endast för särskilda och berättigade ändamål, 2. ändamålen med övervakningen dokumenteras, och 3. övervakningen inte sker i större omfattning än vad som behövs för att tillgodose ändamålen med övervakningen.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: I

text: kameraövervakningslagen

text: finns bestämmelser om kameraövervakning. De flesta av bestämmelserna i lagen gäller dock inte om man avser övervaka platser som inte är fritt upplåtna för allmänheten. Sådan övervakning är tillåten antingen om den som ska övervakas lämnar sitt samtycke till övervakningen eller att övervakning sker efter att den s.k. överviktsprincipen tillämpats. Överviktsprincipen innebär att kameraövervakningen är tillåten om övervakningsintresset, som till exempel kan vara att förebygga, utreda och avslöja brott eller förhindra olyckor, väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Den i ärendet aktuella kameraövervakningen är inte av det slaget att det krävs tillstånd eller anmälan enligt

text: kameraövervakningslagen

text: . Syftet med kameraövervakningen i bostadsrummen på avskildhetsavdelningen vid anstalten Ystad är bl.a. att försäkra sig om den intagnes egen säkerhet och att snabbt kunna ingripa vid självskadande beteenden. Genom kamerorna finns också möjlighet att skydda den intagne mot otillbörliga åtgärder, liksom möjlig-

text: het att skydda personal mot anklagelser om övergrepp eller annat missbruk. Kameraövervakningen kan även utgöra ett extra skydd för den personal som ska öppna dörrarna till observationscellerna. Enligt anstalten Ystad sker kameraövervakning restriktivt och efter en bedömning i det enskilda fallet. I första hand ska den intagne övervakas på annat och mindre ingripande sätt. Anstalten har för att understryka detta tagit fram en instruktion för personal vilken bl.a. anger att beslut om kameraövervakning meddelas av lägst vakthavande befäl. Övervakningsbilderna kan endast ses av den personal som tjänstgör i centralvakten och som har till uppgift att sköta övervakningen. Av utredningen framgår att AA från och till under placeringen i avskildhet uppträdde på ett aggressivt och utåtagerande sätt. Det fanns enligt anstaltens bedömning en överhängande risk för att AA:s uppträdande ytterligare skulle kunna accelerera med risk för att hon bl.a. skulle komma till skada eller utsätta personal för fara. Besluten om kameraövervakning framstår därför som rimliga och proportionerliga. Däremot kan Kriminalvården konstatera att AA borde ha underrättats om att det fattats beslutat om kameraövervakning för att säkerställa att hon kände till att hon övervakades oberoende av att det finns uppsatt en tydlig upplysning om att kameraövervakning kan ske på avdelningen. Det kan också konstateras att anstalten i aktuellt fall inte följt den instruktion för personal som finns framtagen. Av dokumentationen borde även framgå när kameraövervakningen respektive inspelningen upphörde för att i efterhand kunna redogöra för under vilka tidsperioder åtgärden vidtagits. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag skäl att peka på upplysningsskyldigheten enligt

text: 25 § kameraövervakningslagen (2013:460)

text: . Enligt nämnda bestämmelse ska upplysning om kameraövervakning lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt.

text: Jag vill också framhålla Kriminalvårdens dokumentationsskyldighet. Enligt

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska det föras en journal för varje intagen. I journalen ska den intagnes verkställighet dokumenteras. Det ska framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes.

text: Närmare föreskrifter om journalföring finns i 14 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: (fängelseföreskrifterna). I 14 kap. 1 § fängelseföreskrifterna föreskrivs att dokumentationen i journalen ska omfatta alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som rör den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.

text: Bedömning

text: Inledning Som Kriminalvården anfört är den i ärendet aktuella kameraövervakningen inte av det slaget att det krävs tillstånd eller anmälan enligt

text: kameraövervakningslagen

text: . Det är i stället den som bedriver kameraövervakningen som ansvarar för

text: att den är laglig. Lagstöd för att bedriva kameraövervakning på platser dit allmänheten inte har tillträde finns i

text: och

text: 23 §§

text: kameraövervakningslagen

text: . Som Kriminalvården redogjort för är sådan övervakning tillåten om den som ska övervakas lämnar sitt samtycke till övervakningen eller om övervakning sker med stöd av den s.k. överviktsprincipen.

text: Av Kriminalvårdens redogörelse framgår att syftet med kameraövervakningen i bostadsrummen på avskildhetsavdelningen bl.a. är att personalen ska kunna försäkra sig om den intagnes egen säkerhet och snabbt kunna ingripa vid självskadande beteenden. Genom kamerorna finns det också – enligt Kriminalvården – möjlighet att skydda den intagne mot otillbörliga åtgärder, liksom möjlighet att skydda personal mot anklagelser om övergrepp eller annat missbruk. Enligt anstalten sker kameraövervakning av avskildhetsrummen restriktivt och efter en bedömning i det enskilda fallet. I första hand övervakas den intagne på ett mindre ingripande sätt. Övervakningsbilderna kan endast ses av den personal som tjänstgör i centralvakten och som har till uppgift att sköta övervakningen. Inspelat material lagras i högst sju dagar och spelas därefter över.

text: Enligt vad som framkommit sker alltså kameraövervakning av avskildhetsrummen restriktivt och efter en bedömning i det enskilda fallet. Jag har ingen principiell invändning mot att anstalten övervakar avskildhetsrummen med kamera i de fall anstalten bedömer att övervakningsintresset väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. JO tar inte ställning till om det var riktigt att kameraövervaka AA AA har invänt att det inte var proportionerligt av anstalten att övervaka henne med kamera under den tid hon var placerad i avskildhet.

text: JO granskar främst att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall. Det gör att jag inte uttalar mig i frågan om huruvida det var riktigt av anstalten att besluta att AA skulle övervakas med kamera under den tid hon var placerad i avskildhet.

text: Kritik för att AA inte underrättades Av utredningen framgår att AA inte underrättades om att det hade fattats ett beslut om kameraövervakning av det avskildhetsrum där hon var placerad. Som Kriminalvården anfört borde anstalten ha underrättat AA om beslutet. Att det fanns en skylt med upplysning om att kameraövervakning kan ske på avskildhetsavdelningen är enligt min mening inte tillräckligt. Det beror på att kamerorna i avskildhetsrummen aktiveras först sedan det fattats ett beslut om detta i det enskilda fallet avseende en viss intagen. Genom tidigare anmälningar till JO och uppgifter från intagna under JO:s inspektioner har det tydliggjorts att det för den intagne har stor betydelse att veta om en installerad övervakningskamera är påslagen eller inte (se bl.a. JO:s inspektion av anstalten Saltvik, dnr 770-2012). Sammanfattningsvis är jag alltså kritisk till att anstalten inte underrättade AA om att hon övervakades med kamera.

text: Kritik för bristfällig dokumentation Av utredningen framgår att anstalten har dokumenterat vid vilka tidpunkter kameraövervakning respektive inspelning beslutades. Det finns däremot inte någon dokumentation när det gäller upphörandet av dessa åtgärder. Enligt anstalten har dock övervakningen inte pågått under hela den period som AA var avskildhetsplacerad. Som Kriminalvården anfört borde anstalten även ha dokumenterat när kameraövervakningen respektive inspelningen upphörde. Dokumentationsskyldigheten följer, som jag redovisat ovan, av

text: 5 § fängelseförordningen

text: och de närmare föreskrifterna till den bestämmelsen. Anstalten förtjänar kritik för att ha brustit i sin dokumentation av kameraövervakningen av AA.


nyckelord: Barn/ungdom Kommunicering Omprövning Part

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Huddinge kommun för bristande kommunicering i ett ärende om omprövning av vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU

sammanfattning: Socialnämnden omprövade ett barns vård enligt 13 § LVU och kom fram till att vården enligt 3 § LVU skulle fortsätta. Barnet var över 15 år och hade god man förordnad för sig enligt reglerna i lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Inför omprövningsbeslutet hade socialnämnden gjort en utredning där uppgifter hämtats in från andra än barnet. Utredningen kommunicerades dock inte med barnet utan endast med barnets gode man. Enligt 36 § LVU har ett barn som fyllt 15 år rätt att föra sin egen talan i ett mål eller ärende enligt LVU. Barnet får då ställning som part i målet eller ärendet. Den gode mannen företräder därmed inte längre ensam barnet. Socialnämnden borde därför också ha kommunicerat utredningen med barnet innan omprövningsbeslutet fattades. Under ärendets utredning hos JO framkom att anledningen till socialnämndens bristande kommunicering var att nämnden haft interna rutiner som stått i strid med bestämmelsen i 36 § LVU. I beslutet uttalar JO allvarlig kritik mot socialnämnden för den bristande kommuniceringen med barnet och för att ha haft interna rutiner i strid med lagen.

text: Bakgrund

text: AA kom till Sverige som ensamkommande barn i oktober 2015. Migrationsverket anvisade honom till Huddinge kommun. Han fick en god man förordnad för sig enligt reglerna i lagen (

text: ) om god man för ensamkommande barn.

text: I januari 2016 greps AA av polis misstänkt för brott. Han omhändertogs med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Förvaltningsrätten i Stockholm förordnade i en dom den 23 mars 2016 att AA skulle beredas vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU.

text: Socialnämnden omprövade den 1 december 2016 vården enligt

text: 13 §

text: LVU och beslutade att vården enligt

text: 3 §

text: LVU skulle fortsätta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB på Socialnämnden i Huddinge kommun. Hon anförde bl.a. följande:

text: Hon var ombud och offentlig försvarare för AA i brottmålsprocessen och var även AA:s ombud och offentliga biträde i målet angående vården enligt LVU. Inför sitt omprövningsbeslut den 1 december 2016 om fortsatt vård med stöd av LVU kommunicerade inte socialnämnden utredningen i ärendet med AA trots att AA var över 15 år.

text: Utredning

text: Socialnämndens handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Sedan hämtade föredragande hos JO in muntliga upplysningar från nämnden. En tjänsteman vid nämndens förvaltning upplyste då om följande. Utredningen inför beslutet att ompröva vården den 1 december 2016 kommunicerades med barnets gode man innan beslutet fattades. Utredningen kommunicerades inte med barnet. Det är den rutin kommunen tillämpar. Den gode mannen får vidarebefordra utredningen till barnet och säga till om barnet vill tillföra något till utredningen innan beslut fattas.

text: JO hämtade därefter in skriftliga upplysningar om förvaltningens rutiner för kommunikation av utredningar om fortsatt vård enligt

text: 3 §

text: LVU. I ett svar anförde en enhetschef vid förvaltningen att ”förvaltningens rutin är att kommunicera samtliga utredningar avseende ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare”.

text: JO begärde att Socialnämnden i Huddinge kommun skulle yttra sig över BB:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt innehålla en redovisning av vilka rutiner som tillämpades när en utredning om fortsatt vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU kommunicerades och särskilt besvara frågan om utredningen kommunicerades med den unge när han eller hon fyllt 15 år.

text: Socialnämnden i Huddinge kommun, socialutskott 3, uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande när det gällde kommunikationsfrågan. Rutinen på Enheten för ensamkommande barn och unga har varit att kommunicera samtliga utredningar avseende ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. Tidigare skickades utredningen per post till god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare innan beslut fattades. Nämndens bedömning var att det är gode mannens eller särskilt förordnade vårdnadshavarens uppgift att bevaka ungdomens rätt och framföra eventuella synpunkter på utredningen till socialnämnden. Tidigare har rutinen inte varit att ungdomar som fyllt 15 år har fått utredningen kommunicerad. Sedan mars 2017 har rutinen ändrats till att kommunicering gällande utredning om fortsatt vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU sker förutom till god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare även till ungdom som fyllt 15 år. Socialnämnden har skickat utredningen inför omprövningen av LVU-vården för kommunicering till god man per post den 21 november 2016. Utredningen kommunicerades aldrig med ungdomen.

text: Socialnämnden medger att de brustit gällande kommuniceringen av utredningen till ungdomen. En kommunicering till ungdomen skulle ha skett då han vid tillfället var över 15 år och därmed part. Enhetens rutiner har ändrats i mars 2017 så att kommunicering sker även till ungdomar över 15 år. Sammanfattningsvis anser socialnämnden att av de klagomål och brister som påtalas kan socialnämnden medge bristande dokumentation och bristande kommunicering. För att säkerställa att dokumentationsskyldigheten följs har en genomgång av gällande dokumentationsskyldighet hållits med enhetens handläggare i februari 2017. Rutinen gällande kommunicering har setts över och ändrats i mars 2017 för att säkerställa att kommuniceringsskyldigheten följs. BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Jag har tagit del av Förvaltningsrätten i Stockholms dom i mål nr 27772-16 meddelad den 17 februari 2017.

text: Bedömning

text: Anmälan innehåller flera olika klagomål på socialnämndens hantering av LVUärendet. Jag har valt att rikta in min granskning på hur socialnämnden har hanterat frågan om kommunicering. Rättsliga utgångspunkter Socialnämndens insatser för barn och unga bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan barn och unga beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i första hand i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Vård utan samtycke kan enligt

text: 3 §

text: LVU beredas den som utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat socialt nedbrytande beteende.

text: När någon har beretts vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU ska nämnden enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vården med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från den senaste prövningen. Innan nämnden fattar beslut i frågan om vården ska fortsätta ska nämnden göra en utredning.

text: Ett barn, dvs. den som är under 18 år, företräds som regel av vårdnadshavare som i de flesta fall också är barnets förälder. I ett mål eller ärende enligt bestämmelserna i LVU har dock ett barn som fyllt 15 år rätt att föra sin egen talan (

text: 36 §

text: LVU). Både vårdnadshavare och barn får då ställning som part i målet eller ärendet. Barnets vårdnadshavare företräder alltså inte längre ensam barnet.

text: För ensamkommande barn utses som regel en god man, och den gode mannen ska, enligt reglerna i

text: 2 § lagen (2005:429)

text: om god man för ensamkommande barn, ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter i vårdnadshavarens och förmyndarens ställe. Den gode mannen likställs alltså med en vårdnadshavare och har getts samma befogenheter som en sådan.

text: I de fall ett barn som företräds av en god man för ensamkommande barn har fyllt 15 år ska därmed både den gode mannen och barnet behandlas som parter i LVU-ärendet.

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten själv och denne har fått tillfälle att yttra sig över den. Socialnämnden borde ha kommunicerat utredningen med AA Vid tidpunkten för socialnämndens omprövning av om beslutet om vård enligt

text: 3 §

text: LVU skulle fortsätta var AA över 15 år. Det innebär att socialnämnden, enligt bestämmelsen i

text: 36 § samma lag

text: , skulle behandla AA som part i ärendet. Utredningen visar dock att socialnämnden inför omprövningsbeslutet i december 2016 inte kommunicerade utredningen med AA utan endast med hans gode man. Under arbetet med utredningen hade uppgifter hämtats in från andra än AA och redovisats i utredningen. Det har därför förelegat en skyldighet för nämnden att låta AA ta del av de uppgifterna och även ge honom tillfälle att yttra sig över dem. Genom att socialnämnden inte kommunicerade utredningen med även AA har nämnden åsidosatt en bestämmelse som är grundläggande när det gäller att bidra till en rättssäker handläggning av ett ärende. Jag vill här poängtera att socialnämndens hantering är allvarlig då det rör sig om ett ärende om tvångsvård. I ett sådant ärende är det särskilt viktigt att bestämmelserna om den formella handläggningen följs. Avslutande synpunkter Det är inte bara i AA:s ärende som bestämmelsen om kommunikation har åsidosatts. Av utredningen framgår att socialnämnden haft som intern rutin att enbart kommunicera utredningar som avser ensamkommande barn och unga med god man eller särskilt förordnad vårdnadshavare. Socialnämndens bedömning har varit att det är den gode mannens uppgift att bevaka ungdomens rätt och framföra eventuella synpunkter på utredningen till nämnden. Jag vill dock påpeka att när det gäller unga som vårdas med stöd av

text: 3 §

text: LVU kan det inte uteslutas att den unge och hans företrädare har olika uppfattningar om behovet av vård.

text: Det är oacceptabelt att socialnämnden har haft en rutin som har inneburit att nämnden har åsidosatt de grundläggande bestämmelserna i LVU och

text: förvaltningslagen

text: om hur ärenden som rör barn som har fyllt 15 år ska handläggas. Socialnämnden i Huddinge kommun förtjänar allvarlig kritik för detta. Utredningen ger inte något svar på frågan hur den interna rutinen har kunnat uppstå. Socialnämnden i Huddinge kommun är en stor myndighet inom socialtjänstens område. Inom nämnden måste det finnas god kunskap om hur ärenden enligt LVU ska handläggas. JO genomförde för en tid sedan en undersökning av några socialnämnders handläggning av ärenden som gäller ensamkommande barn. I JO:s beslut kunde JO konstatera att det fanns

text: betydande brister i nämndernas handläggning av ärenden som rör den gruppen barn och ungdomar (JO:s beslut den 30 mars 2017, dnr

text: ). Kanske är bristerna i detta ärende ett uttryck för det som kom fram i det ärendet, nämligen att socialnämnderna har svårt att uppfylla sina uppgifter när det gäller de ensamkommande barnen. Oavsett hur det förhåller sig har socialnämnden nu sett över sina rutiner för att säkerställa att kommuniceringsskyldigheten följs i framtiden. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att fortsätta utredningen.

text: Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.