avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, 1:a åklagarkammaren i Göteborg, och Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning om misshandel av barn

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO riktade socialchefen i Göteborgs Stad Centrum kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, 1:a åklagarkammaren i Göteborg, och Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av handläggningen av en förundersökning om grov misshandel av två barn, födda år 2002. Han var missnöjd med att förundersökningen tagit för lång tid. Av en bifogad handling framgick att anmälan om misshandel hade gjorts i februari 2003 men att förundersökningen trots att över ett år hade gått ännu inte var avslutad.

text: Utredningen

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K 25471-03 och åklagarkammarens ärende C1-6-692-03 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar, bl.a. från kriminalinspektören AA. Följande framkom.

text: Den 18 februari 2003 inkom till Polismyndigheten i Västra Götaland en polisanmälan avseende misstanke om misshandel av en flicka, född i augusti 2002. Polismyndigheten beslutade samma dag att inleda förundersökning om grov misshandel. Förundersökningen övertogs av kammaråklagaren BB. Flickans föräldrar delgavs vid förhör den 30 maj 2003 misstanke om grov misshandel av dottern.

text: Den 6 juni 2003 upprättades en tilläggsanmälan rörande ytterligare misstankar om misshandel dels av flickan, dels av flickans tvillingbror. Barnens föräldrar antecknades samma dag som skäligen misstänkta för grov misshandel. Barnens far anhölls den 7 juni 2003, men försattes på fri fot dagen därpå.

text: Slutförhör hölls med båda föräldrarna den 17 februari 2004. I samband därmed begärdes att förundersökningen skulle kompletteras med vissa uppgifter.

text: Den 20 februari 2004 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen mot barnens mor i dess helhet samt mot barnens far avseende grov misshandel av sonen. Därefter skickades en kopia av förundersökningsprotokollet m.m. till

text: faderns offentliga försvarare. Den vid slutförhöret begärda kompletteringen hade i slutet av maj 2004 inte inkommit.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar över handläggningstiden i ärendet varvid särskilt skulle anges anledningen till att fristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) hade överskridits.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande. Vidare inkom upplysningar från chefsåklagaren CC och från kammaråklagaren BB.

text: JO fick också del av Åklagarmyndighetens beslut att inte inleda förundersökning mot åklagaren eller vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av en anmälan om tjänstefel (här utelämnat) samt CC:s beslut att lägga ned förundersökningen såvitt avsåg misstanke om tjänstefel av polisman (här utelämnat).

text: Kammaråklagare BB BB uppgav att hon är och vid tidpunkten för polisanmälan var medveten om det skyndsamhetskrav som är föreskrivet i 2 a § FUK samt att hon under förundersökningens gång vägt detta skyndsamhetskrav mot målsägandenas enskilda intresse och mot det allmännas intresse att utreda, dels hur de båda barnen orsakats de skador som de uppvisat, dels vem som tillfogat dem skadorna. Hon uppgav vidare att hon ansett det vara mer väsentligt att grundläggande utreda vad som hänt med de två barnen än att skynda igenom förundersökningen. Därutöver upplyste hon bl.a. följande.

text: Det har varit fråga om två spädbarn som, till skillnad från andra målsäganden, själv inte har kunnat berätta vad som hänt. Vidare har det varit fråga om händelser som inträffat i hemmet utan några vittnen. Vad utredningen främst har inriktats mot är hur dessa skador uppkommit och vilken sorts yttre påverkan det varit fråga om samt vidare att utesluta alla andra tänkbara scenarier än misshandel. Vidare har vi lagt ner mycket tid på att erhålla underlag om vem som tillfogat barnen skadorna. Föräldrarna, som var de som kom att misstänkas, har båda när de förhörts förnekat brott och kommit med flera invändningar och förklaringar till skadorna och hur dessa kan ha uppkommit. Dessa invändningar har medfört att det varit nödvändigt att inhämta ytterligare utredning, främst genom läkarutlåtande, för att kunna vederlägga invändningarna. Tingsrätten har i sin dom, som har överklagats, konstaterat att flickans skador orsakats av skakvåld och att alla andra tänkbara förklaringar och invändningar är motbevisade men konstaterat att det inte är bevisat vem av modern eller fadern som gjort detta. Detta visar på vilka svårigheter som förelegat under utredningen och som fortfarande föreligger. Jag har vid varje tillfälle socialchefen kontaktat mig förklarat varför handläggningen dragit ut på tiden. Jag har förklarat vikten av det enskilda och allmänna intresse av att försöka få helt klarlagt vad som orsakat de små barnen deras skador. Jag har vidare efter sommaren/hösten 2003 hänvisat socialchefen till min chef, chefsåklagare CC, och underrättat honom om situationen. Förutom att brotten varit svåra att utreda har utredningsförutsättningarna på grund av arbetsbelastning inte varit fullt gynnsamma. I ärendet var fadern, som var den som slutligen kom att åtalas, inte frihetsberövad. Ärendet handlades av länskriminalpolisens utredningsavdelning där utredande poliser inte var befriade från andra prioriterade ärenden. De var i första hand nödgade att arbeta med sådana ärenden där de misstänkta var frihetsberövade. Detta är en av omständigheterna till tidsåtgången. Utredande polis har också underrättat sin chef på utredningsroteln om förhållandet. Som nedan följer byttes förhörsledare under sommaren 2003.

text: Nedan följer en redogörelse för utredningen utifrån tjänsteanteckningar som noterats i akten. Ärendet lottades på min rotel den 20 februari 2003. Anmälan avsåg då grov misshandel mot tvillingsystern. Utsedd förhörsledare var polisinspektören DD. Vi hade kontakt med varandra och som första åtgärd var vi överens om att inhämta rättsintyg avseende målsägandens skador efter att beslut om särskild företrädare fattats av tingsrätten. Den 25 februari 2003 inkom kompletteringar från DD angående flickans vårdnadshavare. Den 26 februari 2003 ansökte jag om att särskild företrädare för målsäganden skulle förordnas. Tingsrätten förordnade den 27 februari 2003 interimistiskt advokat EE såsom särskild företrädare för målsäganden. Jag inhämtade telefonledes EE:s godkännande att inhämta rättsintyg avseende flickan. Enligt egna tjänsteanteckningar i akten var jag i kontakt med DD den 14 mars 2003 varvid jag lämnade direktiv om att rättsintyg skulle inhämtas och att föräldrarna därefter skulle höras i ärendet. Den 15 april 2003 har jag antecknat att rättsintyget inkommit och att jag givit direktiv om att föräldrarna skall höras och delges misstanke om grov misshandel. Jag har vidare antecknat att detta skall ske snarast. Jag fick redan då besked av DD att hon hade hög arbetsbelastning men att hon skulle höra föräldrarna så snart hon hann. Den 26 maj 2003 hade vi förnyad kontakt varvid DD meddelade att hon hade kallat föräldrarna till förhör den 30 maj 2003. Meningen var att jag skulle vara med på förhören men var förhindrad på grund av andra åtaganden. Den 2 juni 2003 hade DD och jag åter kontakt där hon redogjorde för förhören samt upplyste om att flickan skulle på återbesök på sjukhuset för att kontrollera tidigare skador. Den 4 juni 2003 inkom till polismyndigheten en ny anmälan från SDF Centrum vilken översändes till mig den 6 juni 2003. Anmälan avsåg, förutom förnyad misshandelsmisstanke avseende flickan, även misstankar om misshandel avseende hennes tvillingbror. Den 6 juni 2003 ansökte jag vid Göteborgs tingsrätt om särskild företrädare för tvillingbrodern och tingsrätten förordnade interimistiskt advokat EE. DD och jag kom överens om att kalla in föräldrarna för att de skulle höras såsom misstänkta även avseende de nya brottsmisstankarna. Lördagen den 7 juni 2003 inkom fadern på kallelse och delgavs misstanke om grov misshandel. Han anhölls av jouråklagare. Jag hade kontakt med jouråklagaren under dagen och meddelade också att jag själv skulle tjänstgöra måndagen den 9 juni 2003, annandag pingst. Den 8 juni 2003 hördes modern som misstänkt för samma brottslighet. Anhållningsbeslutet avseende fadern hävdes samma dag. Den 9 juni 2003 talade jag med DD och vi kom överens om att fortsätta ärendet genom att, dels inhämta rättsintyg avseende de nya misstankarna, dels genomföra en rekonstruktion i hemmet med fadern där han med hjälp av en docka skulle visa hur han hanterat tvillingarna som en förklaring till hur skadorna uppkommit varefter detta skulle sändas till rättsläkare för bedömning. Under juni månad tjänstgjorde jag på internationella kammaren i Göteborg och hade därefter semester. När jag återkom i tjänst hade polisinspektör AA fått överta ärendet vilket hon hade underrättat mig om i skrivelse den 4 juli 2003. Efter semestern talades vi vid per telefon den 6 augusti 2003. Vi gick igenom ärendet och nya direktiv lämnades om att rekonstruktionen skulle genomföras. Även AA underrättade mig om sin arbetssituation. Den 7 oktober 2003 var jag i kontakt med AA som skulle sätta igång med ärendet. Den 6 november 2003 meddelade hon mig att rekonstruktionen skulle hållas den 13 november 2003. Så skedde också varefter rekonstruktionsfilmen genom polisens försorg översändes till rättsläkaren för bedömning om tvillingarnas skador kunde uppkomma på så sätt fadern förevisat. Den 4 februari 2004 översände polisen den rättsmedicinska rapporten till mig. Jag talade med rättsläkaren den 9 februari 2004 varefter jag dagen efter kom överens

text: med AA att kalla in föräldrarna till slutförhör. I samband härmed lade jag ned förundersökningen avseende misshandel mot tvillingpojken vilket föräldrarna underrättades om vid förhören som hölls den 17 februari 2004. Jag lade även ned förundersökningen mot modern avseende misshandel mot flickan. Vid slutförhör begärde fadern och dennes försvarare komplettering av förundersökningen. Vi kom överens om att förundersökningsprotokollet skulle sammanställas avseende fadern, översändas till hans försvarare för två veckors skäligt rådrum och för kontroll om ytterligare komplettering begärdes från deras sida. Den 12 mars 2004 pratade jag med AA som upplyste mig om att handlingar i form av förlossningsjournaler som hon begärt skulle översändas till rättsläkaren inte kommit fram. Den 6 april 2004 meddelade hon att dessa handlingar översänts till rättsläkaren. Den 22 april 2004 meddelade AA att rättsläkaren fått in journalanteckningar som dock var handskrivna och oläsliga. Nya beställdes därför in. Den 18 maj 2004 underrättades jag om alla handlingar nu nått rättsläkaren. Den 10 juni 2004 översände AA det nytillkomna yttrandet från rättsläkaren samt redovisade detta i förundersökningsprotokoll den 24 juni 2004 efter att fadern och advokaten delgivits kompletteringen. Den 13 juli väckte jag åtal mot fadern för grov misshandel.

text: Chefsåklagare CC upplyste bl.a. följande.

text: Åklagarkammarens ärende C1-6-692-03 ang. våld mot barn tillhör tveklöst kategorin prioriterade mål. Den frist som anges i 2 a § förundersökningskungörelsen har förvisso överskridits. Åklagarens handläggning har granskats av Överåklagaren, som i beslut den 4 maj 2004 funnit att åklagaren inte brustit i aktivitet. Jag har tagit del av akten i ärendet och granskat den utifrån dagboksblad och aktinnehåll. Eftersom diarieföreskrifterna anger att diarieföring skall ske i den omfattning som erfordras för att ärendets gång skall kunna i huvudsak följas, är inte alla åtgärder från åklagarens sida uppförda i diariet; de framgår dock väl genom tjänsteanteckningar i akten. Det framgår att ärendet varit tungt och komplicerat och krävt stora insatser av åklagaren och polispersonalen. Jag har också i disciplinmål haft att ta ställning till om förhörsledare ådagalagt brottslig försummelse under förundersökningen, vilket jag inte funnit föreligga. Orsaken till att handläggningstiden kommit att vida överskrida de stipulerade tre månaderna står enligt min bedömning att finna i en kombination av ärendets komplexa och svårutredda natur, åklagarens arbetsbörda, byte av förhörsledare och det förhållandet att den erfarna utredningspersonalen vid Länskriminalpolisen, genom att ärenden med frihetsberövade står högst på prioriteringslistan, inte kan ägna sig åt ett ärende av aktuellt slag utan mer eller mindre långa avbrott. Sistnämnda innebär givetvis tempoförlust i utredningen, vilket får beklagliga genomslag i form av lång handläggningstid.

text: Åklagarmyndigheten Åklagarmyndigheten hänvisade till vad CC upplyst och anförde därutöver bl.a. följande.

text: Tidsfristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: är inte absolut utan får överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Utredningen har avsett två målsägande, flera misstänkta gärningar och två misstänkta personer. Ett flertal tidskrävande utredningsåtgärder har varit nödvändiga såsom barnförhör och inhämtande av sakkunnigutlåtanden. Flera av dessa åtgärder har blivit påkallade successivt. Utredningen har därför varit av särskild beskaffenhet. Att den polisiäre förhörsledaren bytts ut är en särskild omständighet som föranlett tidsutdräkt. Sammanfattningsvis är det min bedömning att omständigheterna i detta fall varit sådana att det funnits skäl för överskridande av tidsfristen som skett.

text: Härutöver kan jag tillägga att CC upplyst mig om att han vid en arbetsplatsträff med kammarens åklagare erfarit att åklagarna är väl medvetna om den aktuella föreskriften. Vidare har CC uppgivit att han därvid har framhållit för åklagarna vikten av att efterkomma föreskriften. För egen del kommer jag att vid nästa möte med ledningsgruppen vid Åklagarmyndigheten i Göteborg påminna om tidsfristen i bestämmelsen. Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att lämna upplysningar över handläggningen av ärendet och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Polismyndigheten inkom med ett yttrande till vilket var fogat polismyndighetens handlingsplan avseende skydd för utsatta barn (här utelämnat). Polismyndigheten I yttrandet redogjordes inledningsvis för ärendets handläggning i huvudsaklig överensstämmelse med vad som framgår ovan av de upplysningar som lämnats av BB, dock med bl.a. följande tillägg. Den 28 februari 2003 begärde förhörsledaren kriminalinspektören DD ett rättsintyg. Rättsintyget utfärdades den 28 mars 2003. Den 26 maj 2003 redovisade Göteborgs Stad Centrum genom Barn- och ungdomsenheten en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Den 30 maj 2003 hörde DD flickans föräldrar som misstänkta för grov misshandel av dottern. Den 8 juni 2003 hölls förhör upplysningsvis med tre grannar till familjen i samband med s.k. dörrknackning. Med anledning av förestående semester och därefter utbildning samt utlandsuppdrag överlämnade DD den 30 juni 2003 ärendet till kriminalinspektör AA, som den 4 juli 2003 begärde utredningsdirektiv från åklagaren. Den 24 november 2003 begärde AA ett rättsintyg som avsåg tvillingarna och den 7 januari 2004 kopior av journalanteckningarna som avsåg flickans skador. Rättsintyget utfärdades den 27 januari 2004.

text: Därutöver anfördes bl.a. följande. I polismyndighetens verksamhetsplan för 2004 är föreskrivet att genomströmningstiden för ärenden som avser misshandel mot barn inte utan särskilda skäl skall överstiga 90 dagar. För närvarande är den genomsnittliga genomströmningstiden för dessa ärenden 74 dagar. I ett tidigare yttrande till JO (JO dnr 2469-2004) har polismyndigheten redogjort för de kontrollfunktioner som finns vid myndigheten för att kunna följa upp att föreskrivna prioriteringar tillämpas. Myndigheten har också en handlingsplan som avser skydd för utsatta barn. Polismyndighetens genomgång av ärendet visar – i likhet med Åklagarmyndighetens yttrande – att utredningen varit komplicerad med två målsägande, flera misstänkta gärningar och två misstänkta personer. Ett flertal tidskrävande utredningsåtgärder har varit nödvändiga. Flera av dessa åtgärder har blivit påkallade successivt. I detta fall har komplexiteten i ärendet medfört en extra lång handläggningstid. Polismyndighetens slutsats blir att det funnits skäl för den långa handläggningstiden. Därefter har bl.a. Göteborgs tingsrätts dom den 4 oktober 2004 i mål B 11151-03 och Hovrättens för Västra Sverige dom den 13 oktober 2005 i mål B 4387-04 infordrats. Tingsrätten ogillade åtalet mot flickans far. I hovrätten dömdes fadern för grov misshandel och vållande till kroppsskada.

text: Socialchefen bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned.

text: Enligt 2 a § FUK skall en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Bestämmelsen ger således ett utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. I förarbetena till bestämmelsen anfördes som exempel på när fristen får överskridas att utredningen är omfattande, att det är flera personer inblandade som måste förhöras flera gånger eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl att överskrida fristen (

text: SOU 2000:42 s. 85

text: f. och s. 91).

text: Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes eller rättssäkerhetsintresse tas tillvara.

text: Förundersökningen avsåg misstankar om grov misshandel. Målsägandena var två spädbarn. Den frist som anges i 2 a § FUK gällde därför för handläggningen. Förundersökningen inleddes den 18 februari 2003 och BB förordnades som förundersökningsledare två dagar senare. Den 15 april 2003 gav BB direktiv att föräldrarna skulle höras och delges misstanke om brottet. I vart fall då började den i 2 a § FUK angivna tidsfristen att löpa. Den 6 juni 2003 gjordes ytterligare brottsanmälningar och båda föräldrarna antecknades som skäligen misstänkta för dessa brott.

text: Förundersökningen mot modern lades ned den 20 februari 2004. Samma dag lades också förundersökningen mot fadern såvitt avsåg misstankarna beträffande pojken ned. Den 13 juli 2004 väcktes åtal mot fadern för grov misshandel av flickan. Den ovan nämnda tidsfristen hade då överskridits med drygt fem månader när det gäller misstankar mot föräldrarna avseende pojken och med sju månader när det gäller misstankar riktade mot modern avseende flickan. När det gäller misstankar riktade mot fadern om grov misshandel av flickan hade tidsfristen överskridits med tolv månader.

text: Av utredningen framgår att sedan föräldrarna hade antecknats som skäligen misstänkta hölls den 7 och 8 juni 2003 flera förhör i ärendet, bl.a. med föräldrarna. Den 9 juni 2003 hade BB kontakt med DD, varvid de kom överens om att ytterligare rättsintyg skulle inhämtas och en rekonstruktion genomföras. Vid kontakter mellan

text: BB och den nya utredande polismannen AA den 6 augusti 2003 gav BB på nytt direktiv om att rekonstruktionen skulle genomföras och den 15 augusti 2003 beslutades om husrannsakan för genomförande av rekonstruktionen. Därefter vidtogs inga åtgärder förrän den 4 november 2003 då ett nytt rättsintyg begärdes in. Rekonstruktionen genomfördes drygt en vecka senare. Det dröjde alltså fem månader till dess att rekonstruktionen faktiskt genomfördes. Under den tiden vidtogs inte heller någon annan åtgärd som förde utredningen framåt. Med tanke på den frist om tre månader som gällde för utredningen är ett sådant uppehåll i handläggningen självfallet inte acceptabelt. Det är vidare anmärkningsvärt att det i förundersökningens inledningsskede dröjde cirka en och en halv månad från det att det första rättsintyget inkom till dess att nästa utredningsåtgärd – förhör med föräldrarna – ägde rum. Ett sådant dröjsmål i utredningen är naturligtvis inte heller förenligt med det särskilda skyndsamhetskrav som gäller för förundersökningar av aktuellt slag.

text: Åklagarmyndigheten har i sitt yttrande påstått att ett flertal tidskrävande utredningsåtgärder har varit nödvändiga, bl.a. barnförhör. Såvitt framgår av utredningen har det dock inte förekommit några barnförhör i ärendet, som avsåg målsäganden födda i augusti 2002.

text: Det är däremot givet att misstanke om ytterligare brott i ett fall som det förevarande kan utgöra godtagbara skäl att överskrida fristen. Att det varit nödvändigt att inhämta ett antal rättsintyg i ärendet och att behovet av dessa åtgärder infunnit sig successivt motiverar också enligt min mening ett visst överskridande av den föreskrivna tidsfristen. Varken dessa förhållanden eller utredningens beskaffenhet i övrigt motiverar emellertid att förundersökningen dragit ut på tiden i den utsträckning som skett i det aktuella fallet.

text: Åklagarmyndigheten har som förklaring till den långa handläggningstiden bl.a. pekat på att den polisiäre förhörsledaren byttes ut. Av utredningen framgår dock att den övertagande kriminalinspektören kort efter att hon övertog ärendet begärde utredningsanvisningar i en skrivelse till åklagaren. Bytet av förhörsledare hade således, såvitt utredningen utvisar, i sig inte behövt innebära att förundersökningen försenats.

text: CC har även pekat på åklagarens arbetsbörda och det förhållandet att den erfarna utredningspersonalen vid länskriminalpolisen, genom att ärenden med frihetsberövade måste prioriteras, inte kan ägna sig åt ett ärende av aktuellt slag utan mer eller mindre långa avbrott. Jag har förståelse för att arbetssituationen av olika skäl har varit mycket ansträngd. Varken detta eller vad som har framkommit om förundersökningen medför emellertid att det har funnits godtagbara skäl att överskrida fristen i 2 a § FUK i den utsträckning som har skett. När en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ett ärende måste det ställas särskilt stora krav på aktivitet från såväl utredarnas som förundersökningsledarens sida.

text: Handläggningstiden i ärendet har således varit alltför lång och såväl åklagaren som polismyndigheten förtjänar kritik för detta.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Ansökan
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Granskning av Migrationsverkets handläggningstider (asylärenden)

org: jo

text: Besluten i korthet: Sedan flera år är det många som vänder sig till JO med klagomål på långsam handläggning hos Migrationsverket. Under första halvåret 2019 beslutade JO att utreda nio ärenden som rörde långa handläggningstider inom ärendeslagen medborgarskap, anknytning och asyl, varav två asylärenden där Säkerhetspolisen varit remissinstans. Resultatet av granskningen redovisas i fyra separata beslut, varav detta beslut är ett. JO har flera gånger tidigare granskat handläggningstiderna hos Migrationsverket. I de granskningar som gjorts efter den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har JO hittills inte uttalat någon kritik mot verket för långa handläggningstider. JO har i stället uttalat att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid. Utgångspunkten för den granskning som nu redovisas har varit att den kraftiga ökningen av migrationen har klingat av och att Migrationsverket har haft tid att anpassa sin verksamhet efter de nya förhållandena. Trots att det fortfarande kan finnas vissa kvardröjande effekter går det enligt JO:s mening inte längre att ursäkta långa handläggningstider hos Migrationsverket med hänvisning till den situation som uppstod 2015. JO kritiserar Migrationsverket för långsam handläggning i samtliga granskade ärenden och för passivitet under handläggningen i de flesta av ärendena. JO gör i ett av besluten uttalanden om Säkerhetspolisens handläggningstider i ärenden som remitterats från Migrationsverket. Med anledning av det som Migrationsverket och Säkerhetspolisen har uppgett om bl.a. behovet av resurser överlämnar JO sina beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

type: stycke

text: Anmälningarna och bakgrund

type: rubrik

text: I en anmälan till JO i mars 2019 förde makarna AA och BB fram klagomål mot Migrationsverket bl.a. för att handläggningen av deras asylärenden tagit lång tid (JO:s dnr 2079-2019).

text: AA och BB, som är statslösa palestinier, ansökte om asyl den 8 januari 2016. Den 29 maj 2019 beslutade Migrationsverket att avslå deras ansökningar.

text: CC förde i en anmälan till JO i april 2019 fram klagomål mot Migrationsverket bl.a. för att handläggningen av hans asylärende tagit lång tid (JO:s dnr 2878- 2019).

text: CC, som är statslös från Kuwait, ansökte om asyl den 9 februari 2016 efter att ett tidigare beslut att utvisa honom hade upphört att gälla. Den 29 maj 2019 beslutade Migrationsverket att avslå CC:s ansökan.

text: Utredning

text: Migrationsverket uppmanades att yttra sig över anmälningarna. Yttrandet skulle också avse bl.a. följande:

text: • en beskrivning av Migrationsverkets organisation vad avser handläggningen av asylärenden • prioriteringsordningen mellan olika typer av asylärenden • hur asylärenden prioriteras i förhållande till andra ärendekategorier hos Migrationsverket • Migrationsverkets plan för hur asylärenden ska hanteras framöver.

text: Migrationsverket (generaldirektören DD) yttrade sig till JO den 12 september 2019.

text: Migrationsverket uppgav bl.a. att prövningen av asylansökningar från statslösa personer med ursprung i bl.a. Gulfstaterna under de senaste åren har varit mer komplicerad än för övriga ärenden i skyddsprocessen mot bakgrund av ny praxis från EU-domstolen och Migrationsöverdomstolen, ny landinformation och därtill kommande frågor om verkställighetshinder. Migrationsverket uppgav vidare att asylansökningar från personer vars utvisningsbeslut har preskriberats oftast är mycket komplexa, kräver extra utredningsresurser och sällan kan tas med förtur.

text: Migrationsverket angav komplexiteten i prövningen av statslösas skyddsbehov, ny praxis, ny landinformation, en personalomställning på verket med anledning av kraftiga budgetneddragningar och höga balanser som huvudsakliga anledningar till att de ärenden som omfattas av JO:s granskning haft långa handläggningstider.

text: Migrationsverket uppgav vidare att verket under de senaste åren har varit tvunget att flera gånger anpassa sin organisation efter förutsättningarna och budgetneddragningarna. Den nuvarande skyddsprocessen har arbetats fram för att ge förutsättningar för en högre effektivitet med hög rättssäkerhet.

text: Migrationsverket hänvisade i sitt yttrande till ett flertal dokument som inte redovisas här.

text: JO har hämtat in handlingar från Migrationsverket. JO har också tagit del av Migrationsverkets verksamhets- och utgiftsprognos från oktober 2020.

text: Tidigare granskningar av handläggningstider hos Migrationsverket

text: JO har under flera år hanterat ett mycket stort antal klagomål mot Migrationsverket om långa handläggningstider. Med anledning av antalet klagomål under 2013 gjorde JO en granskning av Migrationsverkets handläggningstider under perioden 2011–2013. Klagomålen gällde framför allt ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning men även bl.a. ärenden om uppehållstillstånd på grund av arbete och ärenden om uppehållskort. Av granskningen framgick att handläggningstiderna i dessa ärendeslag i många fall var orimligt långa och inte sällan kraftigt överskred tidsfrister som finns i utlänningsförordningen. Migrationsverket kritiserades för de långa handläggningstiderna och för att författningsreglerade tidsfrister regelmässigt överskreds. (Se JO 2015/16 s. 326.)

text: JO ägnade därefter fortsatt uppmärksamhet åt dessa frågor och genomförde 2016 en särskild uppföljning av de åtgärder som Migrationsverket vidtagit för att komma till rätta med handläggningstiderna. Uppföljningen avsåg handläggningstiderna under 2015 och en del av 2016. Migrationsverket uppgav i det sammanhanget att den kraftigt ökade migrationen under andra hälften av 2015 inneburit betydande utmaningar för myndigheten. JO presenterade resultatet av uppföljningen i ett beslut i juni 2016, där JO uttalade att Migrationsverkets möjlighet att förkorta handläggningstiderna påverkades av den omfördelning av resurser till mottagningssystemet som myndigheten varit tvungen att genomföra under hösten 2015. JO bedömde att de långa handläggningstiderna under 2015 och 2016 till stor del berodde på omständigheter utanför Migrationsverkets kontroll och konstaterade att det yttersta ansvaret för att Migrationsverket kan fatta beslut inom rimlig tid och inom författningsreglerade tidsfrister ligger hos regering och riksdag. Någon kritik mot Migrationsverket uttalades därför inte för de långa handläggningstiderna under 2015 och 2016. (Se JO 2016/17 s. 646.)

text: JO fortsatte att följa utvecklingen av Migrationsverkets handläggningstider huvudsakligen i de ärendeslag som rör rätten att vistas i Sverige och medborgarskap. Fem klagomål om långsam handläggning blev föremål för en utredning. Klagomålen avsåg fyra ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning och ett ärende om uppehållstillstånd på grund av arbete. Utredningen ledde fram till ett beslut i september 2017, i vilket JO upprepade att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid och inom gällande tidsfrister. (Se

text: JO 2018/19 s. 629

text: I november 2017 träffade JO Migrationsverkets ledning för att bl.a. följa upp verkets åtgärder för att komma till rätta med långa handläggningstider. Migrationsverket uppgav då att man under 2018 skulle anpassa verksamheten till ett minskat asylmottagande men att neddragningen inte skulle påverka prognoserna för ärendebalanserna och handläggningstiderna om ärendetillströmningen låg kvar på förväntade nivåer. (Se protokoll den 29 januari 2018 i JO:s ärende 6857-2017.)

text: I ett beslut i januari 2018, som rörde handläggningstiden i ett asylärende, upprepade JO på nytt att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid. JO uttalade också en avsikt att fortsatt följa utvecklingen mot bakgrund av att de åtgärder som Migrationsverket vidtagit ännu inte hade fått fullt genomslag och att Migrationsverket ännu inte kommit tillrätta med handläggningstiderna. (Se

text: JO 2018/19 s. 634

text: JO har alltså flera gånger granskat handläggningstiderna hos Migrationsverket. I de granskningar som gjorts efter den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har JO inte uttalat någon kritik mot verket, trots att handläggningstiderna inte varit acceptabla, utan istället betonat att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid.

text: Även Justitiekanslern (JK) har under senare år vid flera tillfällen uttalat sig om Migrationsverkets handläggningstider (se bl.a. JK:s beslut den 16 juli 2019, dnr 4036-18-2.1).

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för den aktuella granskningen Under mötet med JO i november 2017 förklarade Migrationsverket att verket fr.o.m. 2018 skulle anpassa verksamheten till ett minskat asylmottagande. Antalet klagomål till JO om långsam handläggning hos Migrationsverket har dock fortsatt att vara högt. JO har inte utrett alla dessa ärenden men har sedan hösten 2018 i de fall det varit motiverat erinrat verket om de krav som ställs på en skyndsam handläggning enligt

text: förvaltningslagen

text: . JO har även, i förekommande fall, erinrat om författningsreglerade tidsfrister.

text: Den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har klingat av och Migrationsverket har haft tid att anpassa sin verksamhet efter de nya förhållandena. Under första halvåret 2019 beslutade JO därför att utreda ett antal ärenden som rörde långa handläggningstider hos Migrationsverket och begärde att verket skulle yttra sig. Bland dessa ärenden finns de två ärenden som är föremål för JO:s bedömning i detta beslut. De övriga ärendena där Migrationsverket skulle yttra sig rörde handläggningstiderna i ärenden om medborgarskap och uppehållstillstånd på grund av anknytning samt ärenden om asyl där Säkerhetspolisen var remissinstans, se nedan under Övergripande synpunkter.

text: Det kan naturligtvis fortfarande finnas vissa kvardröjande effekter, men enligt min mening går det inte längre att ursäkta långa handläggningstider hos Migrationsverket med hänvisning till den situation som uppstod 2015. Det är med denna utgångspunkt som jag granskar de nu aktuella ärendena om långa handläggningstider.

text: Krav på skyndsam och effektiv handläggning Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: [2017:900], FL). En motsvarande bestämmelse fanns i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: som gällde till den 1 juli 2018.

text: I 8 kap. 10 § första stycket utlänningsförordningen finns en särskild tidsfrist för handläggningen av asylärenden på 6 månader eller, om det finns särskilda skäl, 15 månader. Denna frist gäller dock endast för ansökningar som lämnats in efter den 19 juli 2018.

text: Migrationsverkets beslut i asylärenden har stor betydelse för dem som berörs. Om ett uppehållstillstånd beviljas med anledning av asylansökan innebär det att sökanden får stanna i Sverige, medan ett avslag som regel innebär att han eller hon måste lämna landet. Under den tid som det tar att handlägga ansökningar om asyl lever de som berörs i ovisshet om utgången. Det kan orsaka otrygghet och lidande att under lång tid vänta på ett beslut som har avgörande betydelse för framtiden. Jag vill därför framhålla det som JO har understrukit flera gånger tidigare, nämligen vikten av att ärenden som har stor inverkan på enskildas liv avgörs inom rimlig tid (se bl.a.

text: JO 2018/19 s. 634

text: ). Detta framhålls också i förarbetena till den nya

text: förvaltningslagen

text: (se

text: prop. 2016/17:180 s. 106

text: Det kan behöva accepteras att en myndighet, exempelvis till följd av händelser i omvärlden, gör en prioritering mellan olika ärendeslag. Det kan också vara godtagbart att prioriteringar görs inom ett ärendeslag. Vad som däremot inte kan accepteras är att vissa ärendeslag under en längre tid i praktiken prioriteras ned eller att enkla och lättutredda ärenden i alltför stor utsträckning blir avgjorda på bekostnad av att handläggningen av mer omfattande eller komplicerade ärenden avstannar. En myndighet kan inte heller organisera sin verksamhet så att nedprioriterade ärenden får en oacceptabelt lång handläggningstid, även om den totala mängden ärenden minskar.

text: Den tid det tar att handlägga ett ärende är beroende av bl.a. ärendets karaktär och behovet av utredningsinsatser. Det går därför inte att generellt uttala vad som är en godtagbar handläggningstid. En fullständig passivitet från myndighetens sida är i princip aldrig acceptabelt. Det är inte heller en längre tids frånvaro av åtgärder som på ett effektivt sätt driver handläggningen framåt.

text: För att åstadkomma ett effektivt flöde är det viktigt att myndigheten i ett tidigt skede av handläggningen uppmärksammar behovet av eventuella kompletteringar och gör en bedömning av ärendets fortsatta handläggning. Det kan vara lämpligt att redan då upprätta en plan för ärendets avgörande. Myndigheten bör också regelbundet gå igenom äldre ärenden och följa upp gjorda tidsplaner för att kunna vidta åtgärder om handläggningen riskerar att dra ut på tiden. Detta är särskilt viktigt i pressade lägen när prioriteringar behöver göras. Ansvaret för att detta blir utfört ligger hos cheferna inom myndigheten och ytterst hos dess ledning.

text: Handläggningen av AA:s, BB:s respektive CC:s ärende Av utredningen framgår bl.a. följande om handläggningen av de aktuella ärendena.

text: AA och BB ansökte om asyl i Sverige den 8 januari 2016. Migrationsverket ansåg inledningsvis att ärendena skulle handläggas enligt den s.k. Dublinförordningen men de lottades under våren 2016 över till en asylprövningsenhet. Migrationsverket prövade ansökningarna slutligt den 29 maj 2019.

text: CC ansökte, efter att hans tidigare utvisningsbeslut hade preskriberats, på nytt om asyl den 9 februari 2016. Migrationsverket prövade ansökan slutligt den 29 maj 2019.

text: Samtliga ansökningar om asyl gavs in före den 20 juli 2018 och tidsfristen i 8 kap. 10 § första stycket utlänningsförordningen var därför inte tillämplig i något av ärendena.

text: Jag kan konstatera att AA:s, BB:s respektive CC:s ansökan kom in vid en tidpunkt då antalet asylansökningar fortfarande var mycket stort. Det är ofrånkomligt att det har påverkat handläggningstiden i ärendena. Migrationsverket har vidare framhållit att ärendena var komplicerade eftersom de rörde statslösa personer från Gulfstaterna. Jag har förståelse för att utredningskrävande och komplicerade ärenden tar längre tid än andra ärenden, liksom att handläggningstiderna i de aktuella ärendena också påverkades av att det kom ny praxis och ny landinformation under pågående handläggning.

text: Handläggningstiderna i AA:s, BB:s respektive CC:s ärende har dock överstigit tre år. Enligt min mening var en så lång handläggningstid inte acceptabel även om ärendena var komplicerade och inleddes vid en tidpunkt när Migrationsverket hade en stor ärendeinströmning. Jag vill betona att ett utredningskrävande eller komplicerat ärende ställer särskilt höga krav på en tidig bedömning av vilka åtgärder som är nödvändiga att vidta och en regelbunden uppföljning av vidtagna åtgärder. Om ny praxis eller information medför att ytterligare utredningsåtgärder måste vidtas i ett ärende som redan har lång handläggningstid måste dessa åtgärder vidtas skyndsamt och beslutsskrivandet därefter prioriteras. Det har förekommit oacceptabelt långa perioder av passivitet i handläggningen i de aktuella ärendena, bl.a. en period på cirka elva månader i AA:s och BB:s ärenden och en period på cirka ett år och fyra månader i CC:s ärende. Jag kan dock konstatera att de aktuella perioderna tog sin början under våren 2017 då effekterna av den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under hösten 2015 ännu inte helt klingat av.

text: Sammanfattningsvis har de långa handläggningstiderna stått i strid med

text: förvaltningslagens

text: krav att ett ärende ska handläggas så snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Migrationsverket ska kritiseras för den långsamma handläggningen av AA:s, BB:s respektive CC:s ärende.

text: Övergripande synpunkter Vid JO:s möte med Migrationsverkets ledning i november 2017 bedömde verket att de äldre asylärendena skulle kunna ha avarbetats under andra halvåret 2018. Verket räknade med handläggningstider på tre till fyra månader för de asylärenden som skulle komma in under andra halvåret 2018.

text: I sitt yttrande till JO inom ramen för de nu aktuella klagomålsärendena har verket uppgett som skäl för de långa handläggningstiderna – förutom ärendenas svårighetsgrad – en personalomställning på verket grundad på kraftiga budgetneddragningar och höga balanser. Verket har under de senaste åren varit tvunget att flera gånger anpassa sin organisation efter förutsättningarna och budgetneddragningarna.

text: De långa handläggningstiderna i asylärenden har, som jag nämnt, under en lång tid varit föremål för klagomål hos JO. Situationen verkar dock ha förbättrats avsevärt jämfört med hur det såg ut för några år sedan. Av den verksamhetsoch utgiftsprognos som Migrationsverket gjorde i oktober 2020 framgick att författningsreglerade handläggningstider beräknas nås under 2021 inom bl.a. ärendeslaget asyl. Det är naturligtvis positivt. Jag kan dock konstatera att den bedömning som Migrationsverket gjorde 2017, om att asylärendena redan hösten 2018 skulle kunna avgöras inom författningsreglerade tidsfrister, inte höll. Att Migrationsverket har problem med långa handläggningstider i flera ärendeslag framgår tydligt av de anmälningar som kommer in till JO. Det kan befaras att åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna inom ett ärendeslag får konsekvenser även för ärenden av ett annat slag. Jag kommer därför att fortsätta att följa utvecklingen. Jag översänder en kopia av detta beslut till Regeringskansliet för kännedom.

text: Jag kan avslutningsvis nämna att jag denna dag också fattat beslut i ärenden som rör Migrationsverkets handläggningstider i ärenden om medborgarskap (se JO:s ärenden med dnr 130-2019 och 554-2019), uppehållstillstånd på grund av anknytning (se JO:s ärenden med dnr 8443-2018, 335-2019 och 447-2019) och ärenden om asyl där Säkerhetspolisen varit remissinstans (se JO:s ärenden med dnr 659-2019 och 790-2019).

text: Ärendena avslutas.

type: avgorande


title: Fråga om en film som spelats in vid ett sammanträde med ett kommunalt utskott utgjort en allmän handling samt om den fick förstöras

text: Anmälan

text: AA anmälde en tjänsteman hos Kommunstyrelsen i Uddevalla kommun och uppgav i huvudsak följande. I samband med att näringslivs- och arbetsmarknadsförvaltningen i Uddevalla kommun presenterade en verksamhetsplan i april 2005 framfördes ett teaterspel. Teaterstycket spelades in av några gymnasieungdomar, som sedan överlämnade filmen till förvaltningen. Både journalister och kommunpolitiker begärde sedan med stöd av offentlighetsprincipen att få ta del av filmen. Chefen för näringslivsenheten BB ansåg att filmen inte var en allmän handling och förstörde den.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Uddevalla kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig angående vad AA hade anfört.

text: Kommunstyrelsen (majoriteten) beslutade den 31 augusti 2005 att ställa sig bakom huvuddelen av innehållet i en skrivelse som hade upprättats av tjänstemän vid kommunens administrativa avdelning. I skrivelsen anfördes, i aktuella delar, följande.

text: Anmälan rör en film, som spelades in vid ett sammanträde med utskottet för näringsliv och arbetsmarknad (NÄRA) den 6 april 2005, där verksamhetsplanen illustrerades av ett rollspel, utfört av anställda i förvaltningen. Alla anställda inom förvaltningen hade fått möjlighet att delta i redovisningen av verksamhetsplanen. Filmen makulerades kort tid efter sammanträdet. Avsikten med rollspelet var att på ett mera livfullt sätt illustrera och förankra den verksamhet som bedrivs inom förvaltningen. Behovet har varit stort eftersom förvaltningen har en bred och komplex verksamhet, som omfattar allt från försök att förbättra företagsklimatet i kommunen till insatser för de ungdomar som har det allra besvärligast att komma in på arbetsmarknaden. En del av verksamheten bedrivs i projektform, under begränsad tid, vilket ofta innebär att verksamheten bedrivs med projektanställd personal och avskild från övrig verksamhet inom förvaltningen. Idén hämtades från Stadsteatern i Göteborg där man inför instuderingen av en ny pjäs samlar all personal till en läsning av pjäsen och förankring hos alla som skall arbeta med pjäsen. För att förverkliga idén anställdes en dramatiker på 20 % av

text: heltid under fyra månader som, tillsammans med ett antal anställda, arbetade med projektet. Arbetet resulterade i ett manus för dem som skulle delta i rollspelet. Var och en bearbetade därefter sitt manus för att kunna visualisera sin del av verksamhetsplanen. Kammarrätten har i dom 2005-07-07, vilken bifogas, efter klagan av AA uttalat att manuset till rollspelet är att anse som en minnesanteckning och alltså inte som en allmän handling hos kommunen. Vid det ovannämnda sammanträdet presenterades Verksamhetsplanen för åren 2006–2008 på sedvanligt sätt muntligen av förvaltningschefen. Därefter utfördes rollspelet. Tidigare samma dag som verksamhetsplanen presenterades hade någon väckt frågan om framförandet skulle spelas in. Utan något formellt beslut togs kontakt med gymnasieskolan med önskemål om lån av en filmkamera. Tre elever anlände och genomförde, som en ren övning, filminspelningen. Eleverna lär efter inspelningen framfört farhågor beträffande kvaliteten på inspelningen och ljudupptagningen. Filmen har aldrig lämnat förvaltningen. Per e-post gjorde en politiker en förfrågan om att få filmen utlämnad. BB besvarade förfrågan med att han ansåg att filmen var ett arbetsmaterial och att han tidigare makulerat densamma. Något formellt avslagsbeslut begärdes inte, besked har endast begärts om varför filmen makulerats. Ett par journalister har efterfrågat filmen, men nöjt sig med beskedet att den utgjorde arbetsmaterial. Journalister såväl som politiker är väl medvetna om sin rätt att få ett formellt beslut i en begäran om att utfå handling. Någon sådan begäran har inte framställts. Någon annan har inte begärt att få handlingen utlämnad. Vad som anförts i JO-anmälan att ”både journalister och politiker har sedan med stöd av offentlighetsprincipen begärt ut filmen” är sålunda inte riktigt. Filminspelningen, lika litet som rollspelet i sig, tillförde några nya sakuppgifter utöver vad som framgick av verksamhetsplanen. Filmen har inte expedierats eller tagits om hand för arkivering. Kommunen anser att också filminspelningen är att anse som en minnesanteckning enligt

text: 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen

text: och är alltså inte en allmän handling hos Uddevalla kommun. Anmälaren hävdar att BB begått tjänstefel då han förstört en allmän handling innan domstol hunnit ta ställning till om handlingen är allmän eller inte. Frågan om gränsdragning mellan minnesanteckning och allmän handling kan vara svårbedömd. Eftersom filmen inte tillförde ärendet nya fakta bedömde BB filmen som en minnesanteckning och makulerade den. Ingen av de agerande hade varit förberedd på ett förevigande av deras framställning och BB ville heller inte att de skulle utsättas för att deras rollframställning skulle utlämnas. De intressen som offentlighetsprincipen avser att tillgodose kan inte ha skadats eftersom underlaget för det filmade rollspelet utgjordes av den offentliga verksamhetsplanen. Oavsett JO:s ställningstagande i frågan om anmälan skall föranleda någon åtgärd eller inte har kommunens jurister inlett arbetet med att ytterligare höja berörda tjänstemäns kunskap i fråga om offentlighet och sekretess, varvid särskilt kommer att påpekas vikten av att bevara handlingar, där fråga kan uppkomma, och framför allt då frågeställningen redan uppkommit, om den är allmän och i sådant fall om den kan lämnas ut utan att därmed bryta mot någon sekretessregel.

text: Kommunstyrelsen tillade i remissvaret att det var de tjänstemän som hade upprättad skrivelsen som ansåg att filmen var att betrakta som en minnesanteckning.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Filmen lämnade kommunförvaltningen och togs till filmstudion på gymnasieskolan där eleverna bearbetade den och producerade en dvd-film med innehållet. Dvd-filmen kom sedan in till förvaltningen. En ledamot i kommunstyrelsen begärde muntligen att

text: filmen skulle lämnas ut. Kommunen kan inte friskrivas från ansvar på grund av att ingen begärde att få ett beslut i utlämnandefrågan. I detta fall blev det känt att filmen hade förstörts och det var då meningslöst att begära ett formligt avslagsbeslut. Det fanns ett legitimt intresse för både politiker, medborgare och medierna att få ta del av filminspelningen.

text: I ett beslut den 17 oktober 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En upptagning, t.ex. en film, anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan uppfattas.

text: Av

text: 2 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att en handling anses inkommen till myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Åtgärd som någon vidtar endast som led i teknisk bearbetning eller teknisk lagring av handling, som myndighet har tillhandahållit, skall inte anses leda till att en handling är inkommen till den myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 7 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: anses en handling upprättad hos myndighet, när den har expedierats, eller om den inte har expedierats, när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts.

text: Hos myndighet tillkommen minnesanteckning som inte har expedierats skall enligt

text: 2 kap. 9 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: inte heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendets föredragning eller beredning, dock inte till den del den har tillfört ärendet någon sakuppgift. Sådana handlingar som åsyftas i bestämmelsen är t.ex. ”stolp”- och synpunktspromemorior, föredragningspromemorior, sammanställningar över svåröverskådligt material, bandupptagningar från förhandling i domstol och memorialanteckningar som förts vid en sådan förhandling (se Bohlin, Offentlighetsprincipen, 6 u. 2001, s. 89 f.).

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt.

text: Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan.

text: I

text: arkivlagen (1990:782)

text: finns bestämmelser om arkivering av allmänna handlingar. I lagen finns också föreskrifter om under vilka förutsättningar myndigheter får avhända sig allmänna handlingar. Av

text: 10 §

text: framgår att allmänna handlingar får gallras. Vid gallringen skall dock beaktas att arkiven utgör en del av kulturarvet och att det material som återstår efter gallring skall kunna tillgodose bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar.

text: Bedömning

text: AA får i sin anmälan anses ha gjort gällande att kommunen förstörde den aktuella filmen i anslutning till att den hade begärts utlämnad och att någon prövning i ordinarie ordning av frågan om handlingen var allmän därför inte kunde ske. Det är självklart att en handling inte får förstöras när det föreligger en fråga om utfående av den (se JO 1994/95 s. 583). Utredningen i ärendet ger dock inte stöd för att filmen hade begärts utlämnad när den förstördes.

text: När det gäller kommunens handläggning i övrigt vill jag anmärka följande. Beträffande bakgrunden till framställningen av filmen har upplysts att kommunen hade anställt en dramatiker som tillsammans med ett antal av kommunens tjänstemän arbetade fram ett rollspel som skulle illustrera förvaltningens verksamhetsplan. Avsikten med rollspelet var bl.a. att förankra förvaltningens verksamhet hos personalen. Rollspelet framfördes och filmades i samband med att den nya verksamhetsplanen presenterades för det berörda utskottet vid dess sammanträde den 6 april 2005. Filminspelningen utfördes av några ungdomar vid en gymnasieskola efter det att kommunen hade tagit kontakt med skolan.

text: AA har uppgett att filmen togs med till gymnasieskolan för bearbetning och att den därefter lämnades in till kommunen. Mycket talar enligt min uppfattning för att gymnasieeleverna deltog i kommunens arbete med filminspelningen på ett sådant sätt att man inte kan hävda att materialet lämnade kommunen under den tid som filmen redigerades. I vart fall har detta i så fall endast utgjort ett sådant led i en

text: teknisk bearbetning som inte medför att handlingen är att anse som inkommen till kommunen (se

text: 2 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: Frågan är härefter om filmen var att anse som en upprättad handling enligt

text: 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: . Filmen har inte expedierats av kommunen. Det måste därvid prövas huruvida den kunde anses hänförlig till ett ärende hos kommunstyrelsen. Med hänsyn till en kommunstyrelses förvaltningsuppgifter och verksamheter i övrigt framstår det enligt min mening som främmande att hävda att filmen skulle anses hänförlig till utskottets ärende om verksamhetsplanen. Om filmen hade anknytning till ett ärende hos kommunen är det mer naturligt att hävda att det i så fall var ett ärende av närmast personaladministrativ art, med inriktning på att förankra myndighetens verksamhet hos personalen. Enligt min uppfattning ligger det emellertid närmast till hands att anse filmen vara tillkommen inom ramen för s.k. faktiskt handlande hos kommunen och att den således inte hade anknytning till något ärende (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, s. 34 f. och Bohlin s. 79 f.). Filmen var med denna utgångspunkt en allmän handling om den kunde betraktas som färdigställd. Det har inte framkommit annat än att filmen var färdigställd när den förstördes kort tid efter utskottets sammanträde.

text: Av utredningen har framkommit att BB ansåg att filmen var en minnesanteckning enligt

text: 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen

text: . I det föregående har jag lämnat en exemplifierande beskrivning av vad som avses i den bestämmelsen. En grundläggande förutsättning är att anteckningen kommit till för ett ärendes föredragning eller beredning. Med hänvisning till vad jag nyss sagt om att filmen enligt min uppfattning saknade anknytning till ett ärende hos kommunen kan den redan av den anledningen inte anses ha varit en minnesanteckning.

text: Förstöringen av handlingen skedde uppenbarligen utan stöd av gallringsföreskrifter. På grundval av de uppgifter som har kommit fram genom utredningen anser jag sammanfattningsvis att kommunen inte hanterade filmen på ett tillfredsställande sätt. Handlingens rättsliga status var i och för sig svårbedömd. Redan detta talar för att filmen inte borde ha förstörts.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


title: Initiativärende mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Västerås, och Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av långsam handläggning av vissa förundersökningar

text: Initiativet

text: Under inspektioner vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Västerås, och vid Polismyndigheten i Västmanlands län i februari 2006 granskades med avseende på handläggningstiden bl.a. ärenden i vilka målsäganden inte hade fyllt 18 år.

text: Mina iakttagelser gjorde att jag beslöt att till utredning i ett särskilt ärende ta upp såväl åklagares som polismyndighetens handläggning av sammanlagt ett tiotal ärenden.

text: Utredning

text: Polismyndigheten anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendena. Myndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar till vilket var fogat en skrivelse av kriminalinspektören BB.

text: BB lämnade inledningsvis en kortfattad redogörelse beträffande de aktuella ärendena och uppgav därutöver följande. (Redogörelsen fogas som bilaga 1 till detta beslut).

text: Orsaken till långa handläggningstider är att något ärende är återupptaget och att i något ärende har andra inblandade gjort att handläggningstiden blivit längre än den borde varit.

text: En annan orsak är också att ärendebalansen varit stor och att det varit vakanser i barngruppen. Polismyndigheten har innan inspektionen gjort förändringar för att komma ned i handläggningstiderna. Man har sedan 1 januari 2006 tillsatt alla vakanser med en gruppchef – fu-ledare samt 5 st. utredare. I utredningsgruppen ingår en psykolog och 4 st. poliser. Vi har ett nära samarbete med åklagarkammaren med återkommande träffar och genomgång av ärendena. Barngruppen har också utökat samarbetet med socialtjänsten med inplanerade träffar två gånger per år. AA anförde att polismyndigheten kommer att fortsätta med det förändringsarbete som påbörjades under januari 2006 och bl.a. utveckla den s.k. egenkontrollen främst avseende kvaliteten i arbetet.

text: Därefter anmodades Åklagarmyndigheten att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendena, varvid särskilt skulle anges anledningen till att de i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) föreskrivna tidsfristerna i förekommande fall överskridits, vilka åtgärder som åklagaren vidtagit för att påskynda handläggningen samt vilka bevakningsrutiner som funnits beträffande denna kategori av ärenden.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren CC) kom in med ett remissvar (fogas som bilaga 2 till beslutet). Till remissvaret hade fogats yttranden från chefsåklagaren DD (bilaga 3) och kammaråklagarna EE, FF, GG, HH och JJ (här utelämnade).

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall denna läggas ned. När det, som i förevarande fall, är fråga om förundersökningar i vilka målsäganden vid tiden för anmälan är under 18 år finns det i 2 a § FUK ett särskilt krav på skyndsamhet. En sådan förundersökning skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: I 1 a § andra stycket FUK anges att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Den nyss nämnda bestämmelsen i 2 a § FUK ger utrymme för att i undantags fall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. I fråga om när ett sådant överskridande får ske kan sägas följande. Regeln i 2 a § FUK kom till efter ett ursprungligt förslag från Kommittén mot barnmisshandel som i sitt delbetänkande Barnmisshandel (

text: SOU 2000:42

text: ) föreslog att det skulle införas en sådan bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: . Den efterföljande beredningen i Justitiedepartementet ledde emellertid till att regeln i stället togs in i förundersökningskungörelsen. I det nämnda betänkandet redovisades skälen för att införa tidsfristen, och som exempel på när denna fick överskridas anfördes att utredningen är omfattande eller att många barnförhör behöver hållas; särskilt när mindre barn skall förhöras kan det ta lång tid och krävas många förhör innan barnet känner sig tillräckligt tryggt för att börja berätta. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl för att överskrida tidsfristen (se s. 85 f. och s. 91).

text: Jag kan för min del instämma i vad Kommittén mot barnmisshandel anfört i fråga om möjligheterna att överskrida tremånadersfristen. Undantag från en i författning given föreskrift om att ett ärende av visst slag skall handläggas inom viss tid bör principiellt endast kunna göras av skäl som är hänförliga till omständigheterna i det enskilda ärendet. Det innebär att t.ex. organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida den tid inom vilken förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat.

text: Av de granskade ärendena gällde ett misstanke om barnpornografibrott. Jag delar Åklagarmyndighetens bedömning att 2 a § FUK inte är tillämplig på handläggningen av sådana ärenden. Som myndigheten också anfört innebär detta givetvis inte att dessa brott inte skall utredas skyndsamt. Anmälan i ärendet kom in i juli 2004 och ett strafföreläggande utfärdades i juni 2006. Under dessa år synes utredningen vid flera tillfällen ha avstannat vilket givetvis inte är godtagbart.

text: I de övriga granskade ärendena har dock den i 2 a § FUK angivna tidsfristen överskridits. I ett fall har polis och åklagare angett att anledningen till att ärendet inte kunnat avslutas är att den misstänkte, trots efterforskningar, inte kunnat påträffas. Ett sådant förhållande kan givetvis inte polis och åklagare lastas för.

text: I flertalet av de andra ärendena har utredningstiden uppgått till omkring två år och i något fall nästan tre år. Fristen har således vida överskridits i dessa ärenden.

text: Åklagarmyndigheten har som förklaring till de långa handläggningstiderna pekat på att flera av ärendena har varit omfattande och utredningsmässigt komplicerade. Vidare har man pekat på den ansträngda personalsituationen såväl vid åklagarkammaren som inom polismyndigheten. Även i polismyndighetens yttrande har resursbrist anförts som orsak till de långa handläggningstiderna.

text: Som sagts ovan innebär det förhållandet att det vid ett visst tillfälle råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde inte att tidsfristen får överskridas. Jag kan däremot ha förståelse för att fristen överskrids om utredningssituationen är mycket komplicerad och svårbedömd samt om ärendet bör handläggas gemensamt med andra senare inkomna ärenden. Även med beaktande av att utredningssituationen i några av de granskade ärendena varit komplicerad är emellertid handläggningstiderna i de aktuella ärendena alltför långa.

text: Förundersökningsledarens ansvar för en förundersökning medför att, i de fall som en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ett ärende, särskilt stora krav på aktivitet måste ställas från dennes sida. Som Åklagarmyndigheten angett är det inte acceptabelt att en åklagare efter det att direktiv har getts inte haft kontakt med polisen trots att tre månader eller längre tid förflutit (jfr numera

text: ÅFS 2007:5

text: ). Det kan som myndigheten också angett vara lämpligt att uppmärksamma polisen på att 2 a § FUK är tillämplig. Jag inser samtidigt att ett aktivt förundersökningsledarskap från åklagarens sida inte alltid medför ett omedelbart önskat resultat hos polisen. I tidigare beslut (se t.ex. JO 2003/2004 s. 82 och

text: JO 2004/05 s. 85

text: ) har redogjorts för hur en åklagare bör agera för det fall att önskat biträde från polismyndighetens sida inte erhålls och Åklagarmyndigheten

text: har i mars 2007 meddelat nyss angivna föreskrifter om bevakning och uppföljning av pågående förundersökningar.

text: Jag noterar slutligen med tillfredsställelse att åklagarkammaren förbättrat sina rutiner när det gäller bevakning av denna typ av ärenden och att även andra åtgärder vidtagits både vid åklagarkammaren och polismyndigheten för att säkerställa en effektiv förundersökningsverksamhet och att detta synes ha lett till att situationen har förbättrats.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.

text: Bilaga 1 till JO:s beslut i ärende dnr 2083-2006

text: BB lämnade följande redogörelse för ärendena.

text: Ett ärende som är nedlagt 2003. Återupptaget 2005 efter beslut av åklagarkammaren. Ärendet återupptogs m.a.o. att målsägande skulle läkarundersökas. Läkarundersökningen är gjord och redovisat till åklagarkammaren. I samma stund återupptog åklagarkammaren ett ärende från 1994. Nya direktiv höra målsägandena i båda ärendena. Förhören inplanerade.

text: Ärendet klart sedan länge. Misstänkt går ej att få tag på för slutförhör och slutdelgivning enligt

text: RB 23:18

text: . Narkoman som befinner sig antingen i Göteborg eller Holland. Frågan ställd till åklagarkammaren om avskrivning eller efterlysning.

text: K23317-03 & K36676-03

text: Ett ärende där de inblandade under utredningen flyttade till Linköping. Ärendet skickat på remiss till Linköping. Problem uppstod då Östergötland fick det omskrivna dubbelmordet. Ärendet åter till Västmanland. Polis åkte till Linköping men misstänkt kom ej till förhöret. Ärendet är nu klart så till vida att misstänkt är slutdelgiven enligt

text: RB 23:18

text: dock ej dialogförhören som Linköping sköter åt oss. De har kallat misstänkt.

text: Ärendet slutredovisat i FUP till åklagarkammaren den 13 april 2006. Anledningen till den långa handläggningstiden är att målsägandens pappa inte kommit med sitt barn till polisförhör. Ett ärende som ingått i andra ärenden som finns i Gävleborg där pappan varit misstänkt.

text: Ärendet nedlagt den 9 mars 2006.

text: Ärendet slutredovisat i FUP till åklagarkammaren den 17 maj 2006.

text: Ärendet nedlagt den 11 oktober 2005.

text: Bilaga 2 till JO:s beslut i ärende dnr 2083-2006

text: CC anförde i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Under en av JO företagen inspektion av åklagarkammaren i Västerås den 21-23 februari 2006 uppmärksammades vissa ärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. Mot bakgrund härav har JO anmodat Åklagarmyndigheten att lämna upplysningar över handläggningen av tio ärenden och då särskilt ange anledningen till att de i 2 a § förundersökningskungörelsen föreskrivna tidsfristerna i förekommande fall överskridits, vilka åtgärder åklagaren vidtagit för att påskynda handläggningen samt vilka bevakningsrutiner som funnits beträffande denna kategori av ärenden. Utöver vad som framgår av chefsåklagarens yttrande rörande handläggningen av resp. ärende skall följande tilläggas.

text: Mål 2170-01 Anmälan K 12143-01 rörande sexuellt utnyttjande av underårig upprättades den 8 maj 2001. Uppgifterna i anmälan grundades på vad målsäganden, född 1989, berättat vid samtal med personal vid BUP i Västmanlands län. Brotten skulle ha skett under tiden 1993-2000. Anmälan jämte skrivelse benämnt utredningsdirektiv från polismyndigheten inkom den 22 maj 2001 till åklagarkammaren. I nämnda skrivelse uppgav polismannen KK att de uppgifter som nu ligger till grund för den aktuella anmälan är såvitt han kan bedöma samma uppgifter som tidigare varit föremål för utredning vid polisen i ärende K4540-00 och som åklagare under våren 2001 beslutat att lägga ned. Under denna utredning skulle ett flertal förhör ha hållits. Polismannen önskade nu besked om förundersökning skulle inledas. I skrivelse den 1 juni 2001 från åklagaren till polisen begärdes att polisen med målsägandens mor skulle klara ut om nu aktuell anmälan avsåg nya händelser/brott som inte tidigare varit föremål för prövning. Av svar från polisen, antecknat på en handling upprättad av åklagaren benämnd anvisningar daterad den 11 juni 2001, framgår att det skulle vara samma tidpunkter och händelser som tidigare prövats men att samtal pågick på BUP med målsäganden och att eventuellt nya uppgifter kunde komma fram. Den 25 juni 2001 inkom kopior på den gamla utredningen till åklagaren. Den 9 juli 2001 begärde åklagaren att få ta del av videoförhör med målsäganden i det gamla ärendet. Videoförhöret inkom den 17 juli 2001. I skrivelse den 14 november 2001 till polisen begärde åklagaren ånyo att polisen med målsägandens mor skulle klara ut om det var nya uppgifter som framkommit eller om det var samma uppgifter som tidigare prövats. Av tjänsteanteckning den 19 november 2001 upprättad av åklagaren framgår att målsägandens mor vid telefonsamtal samma dag lämnat uppgifter om att målsäganden för annan person skulle ha berättat om övergreppen samt att ytterligare uppgifter skulle ha framkommit vid samtal med psykolog. Åklagaren beslutade den 19 november 2001 att inleda förundersökning. I utredningsdirektiv till polisen samma dag begärde åklagaren att polisen skulle hålla förhör med målsägandens mor. Den 27 november 2001 inkom från polisen uppgift om vad målsägandens mor vid samtal skulle ha sagt. Något regelrätt förhör hade inte hållits. I direktiv den 5 december 2001 begärde åklagaren att polisen bl.a. skulle hålla förhör med målsägandens mor och annan person. Den 13 februari 2002 inkom förhör med målsägandens mor. Av direktiv den 1 mars 2002 framgår att åklagaren önskade en genomgång med polisen om utredningsläget. I direktiv den 18 mars 2002 begärde åklagaren att videoförhör skulle hållas med målsäganden. Förhör med målsäganden hölls den 23 april 2002 och inkom dagen därpå till åklagaren. I anvisningar den 19 juni 2002 begärde åklagaren att vittnesförhör skulle hållas med tre personer. Den 1 augusti 2002 inkom två av de tre förhören från polisen. Den 2 augusti 2002 gav åklagaren enligt anteckning i diariet direktiv (oklart om vad). Den 21 augusti 2002 inkom ett tillägg till ett förhör. Den 10 oktober 2002 inkom förhör (oklart vilka/vilket). Den 17 oktober 2002 gav åklagaren polisen direktiv om att hålla förhör med viss person. Den 29 oktober 2002 gav åklagaren polisen direktiv

text: om att hålla förhör med den misstänkte(pappan till målsäganden) som skäligen misstänkt för sexuellt utnyttjande av underårig. Samma dag registrerades – efter beslut av åklagaren – pappan som skäligen misstänkt. Den 28 november 2002 genomfördes förhöret med pappan. Efter viss kompletterande utredning lades förundersökningen ned den 31 mars 2003 under motivering att brott inte kan styrkas. Efter att målsägandens mamma begärt överprövning fann överåklagaren i beslut den 11 november 2003 inte skäl till ändring av åklagarens beslut. Målsägandens mor begärde överprövning av överåklagarens beslut. Åklagarmyndigheten – vice riksåklagaren – beslutade den 19 april 2005 att förundersökningen skulle återupptas. I beslutet sägs bl.a. att det finns skäl att företa en läkarundersökning av målsäganden. Efter att ärendet överlämnats till åklagarkammaren i Västerås för handläggning utfärdade åklagaren den 20 maj 2005 direktiv till polisen. I direktiv sägs bl.a. att målsäganden skall tillfrågas om han är villig att genomgå en läkarundersökning (av direktivet framgår att målsäganden tidigare skulle ha ställt sig negativ till en läkarundersökning). Läkarundersökningen genomfördes den 15 februari 2006. Rättsintyg utfärdades den 19 april 2006. Den 25 april 2006 gav åklagaren polisen nya direktiv. Enligt diariet inkom förhör (med målsäganden?) den 26 september 2006.

text: Mål 4038-02 Se åklagarens yttrande.

text: Mål 3745-03 Surahammars kommun anmälde till polisen att två minderåriga barn födda 1996 och 1999 skulle ha blivit misshandlade av sin mor. Anmälan upprättades den 29 juli 2003 och polismyndigheten inledde samma dag förundersökning. Anmälan inkom till åklagarkammaren den 30 juli 2003. Samma dag gav åklagaren polisen direktiv om att höra två vuxna personer i en stödfamilj samt att utreda vårdnadsförhållandet. Den 19 september 2003 påminde åklagaren polisen. Den 22 september 2003 inkom besked från polisen om vårdnadsförhållandet. Den 7 november 2003 inkom besked från polisen om att ny utredningsman utsetts. Den 12 november 2003 inkom förhör med en av personerna i stödfamiljen. I förhöret framkom uppgifter som gav stöd för misstanken om att modern hade misshandlat barnen. Den 20 november 2003 ingav åklagaren ansökan till tingsrätten om förordnande av sär skild företrädare för barn. Samma dag gav åklagaren polisen direktiv om att höra en person. Den 16 december 2003 övertog annan åklagare ansvaret för förundersökningen. Den 4 februari 2004 gav åklagaren polisen direktiv om bl.a. videoförhör med barnen och ställde vissa frågor. Den 19 mars 2004 inkom svar från polisen. Den 11 augusti 2004 genomfördes videoförhören med barnen. Dagen efter inkom förhören till åklagarkammaren. Den 16 augusti 2004 övertog annan åklagare – åklagare nr 3 – ansvaret för förundersökningen. Den 31 augusti 2004 gav åklagaren polisen direktiv om förhör med mamman i stödfamiljen och annan person samt att modern skulle höras och delges misstanken om misshandel av barnen. Den 7 september 2004 inkom förhör med mamman i stödfamiljen. Förhöret hölls den 25 mars 2004 och uppgifterna i förhöret gav stöd för misstanken om att mamman hade misshandlat barnen. Den 5 oktober 2004 registrerades – efter beslut av åklagaren – mamman som skäligen misstänkt. Den 20 oktober 2004 meddelade polisen att mamman inte inkommer till förhör. Den 10 november 2004 hölls förhör med modern som förnekar brott. Förhöret inkom till åklagarkammaren den 12 november 2004. Den 16 november 2004 inkom förhör med annan person. Den 26 november 2004 övertog annan åklagare – åklagare nr 4 – ansvaret för förundersökningen. Den 15 december 2004 gav åklagaren polisen direktiv om att nya förhör skulle hållas med barnen. Den 7 februari 2005 ingav åklagaren till tingsrätten begäran om att offentlig försvarare skulle utses för mamman. Samma dag gav åklagaren polisen direktiv om att höra ytterligare personer. Den 11 augusti 2005 hölls förhör med ett av barnen. Huruvida förhör hållits med det andra barnet är oklart. Beslut i åtalsfrågan har ännu inte fattats då mamman inte har nåtts för slutdelgivning.

text: Mål 3967-03 Se åklagarens yttrande.

text: Mål 4741-03 Se åklagarens yttrande.

text: Mål 455-04 Den 8 januari 2004 anmälde en farmor till polisen att hon misstänkte att hennes barnbarn blivit misshandlat av modern. Misshandeln skulle ha skett under tiden juli 2003 - januari 2004. Anmälan upprättades den 8 januari 2004(K510-04). Den 9 januari 2004 beslutade polismyndigheten att inleda förundersökning. Anmälan inkom till åklagarkammaren den 16 januari 2004. Åklagaren gav polisen direktiv den 26 oktober 2004. Se vidare åklagarens yttrande.

text: Mål 2243-04 Västerås kommun anmälde till polisen att fyra minderåriga barn födda 1993, 1995, 1998 och 1998 utsatts för hot och misshandel av sin pappa (styvpappa). Anmälan upprättades den 15 april 2004 (K9218-04). Samma dag beslutade polismyndigheten att inleda förundersökning. Anmälan inkom till åklagarkammaren den 29 april 2004. Den 4 maj 2004 gav åklagaren polisen direktiv om att höra personal inom kommunen. Åklagaren begärde en skyndsam handläggning. Den 6 oktober 2004 inkom begärd utredning (två förhör). Samma dag gav åklagaren polisen nya direktiv innefattande bl.a. förhör med samtliga barn. Den 18 oktober 2004 övertog annan åklagare ansvaret för förundersökningen. Den 9 december 2004 inkom del av begärd utredning. Den 15 december 2004 gav åklagaren polisen nya direktiv. Av direktiven framgår att förhör med barnen ännu inte skett. Den 17 mars 2005 påminde åklagaren polisen. Den 21 april 2005 hördes pappan. Under förhöret delgavs pappan misstanke om misshandel. Den 3 maj 2005 begärde åklagaren att rätten skulle förordna särskild företrädare för barnen. Samma dag gav åklagaren polisen direktiv. Den 24 februari 2006 gav åklagaren polisen ånyo direktiv. Den 7 mars 2006 inkom promemoria från polisen. Den 9 mars 2006 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen.

text: Mål 2673-04 Se åklagarens yttrande.

text: Mål 3671-04 Se åklagarens yttrande.

text: Mål 2542-05 Anmälan om misshandel och ringa narkotikabrott inkom den 31 maj 2005 till åklagarkammaren. Såväl målsäganden som den misstänkte var under 18 år. Den 12 september 2005 inkom från polisen förhör med målsäganden. Polisen begärde samtidigt direktiv. Den 19 september 2005 gav åklagaren polisen direktiv. Åklagaren beslutade samtidigt att lägga ned förundersökningen rörande ringa narkotikabrott. Den 15 februari 2006 inkom förundersökningsprotokoll. Den 16 februari 2006 begärde åklagaren yttrande från socialnämnden. Den 7 mars 2006 väckte åklagaren åtal för misshandel och den 25 mars 2006 meddela tingsrätten dom. Se vidare åklagarens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: framgår att förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får

text: Bedömning

text: Åklagarens ansvar som förundersökningsledare innebär bl.a. att ta ställning till om förundersökning skall inledas, vilka utredningsåtgärder som skall vidtas, ge polisen erforderliga direktiv samt med viss regelbundenhet följa upp utredningen. Uppföljningen som kan ske skriftligen eller muntligen skall dokumenteras. Skulle utredningen av något skäl inte bedrivas på sätt åklagaren önskat har åklagaren att vända sig till kammarchefen som i sin tur har att ta upp frågan med polisledningen. Bestämmelsen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: och då särskilt den föreskrivna tremånadersfristen ställer särskilda krav på förundersökningsledaren när det gäller uppföljningen av utredningen. I nu aktuella tio mål förekommer exempel på att åklagaren – efter att direktiv ha givits – inte haft kontakt med polisen trots att tre månader eller längre tid förflutit. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Enligt Åklagarmyndigheten torde det vara lämpligt att i ett inledande skede av en förundersökning uppmärksamma polisen på innehållet i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Det skall noteras att i de direktiv som återfunnits i de aktuella målen finns inget särskilt nämnt om denna bestämmelse. Som ovan angivits får den i 2 a § angivna tidsfristen överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Viss vägledning av vilka situationer som lagstiftaren haft i åtanke som skulle ge skäl att överskrida tidsfristen står att finna i förarbetena till en motsvarande undantagsregel som finns i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Skrivningen är nämligen densamma som i 2 a §. I regeringens proposition 1994/95:12, Handläggning av ungdomsmål, sägs (sid. 96-97) beträffande nämnda tidsfrist att densamma endast får överskridas om det är absolut nödvändigt t.ex. om det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Vidare sägs att tidsfristen kan få överskridas om man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänks för eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Som ytterligare exempel anförs att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas. Bestämmelsen i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare tar sikte på handläggningen av mål där barn som fyllt 15 men inte 18 år kan misstänkas för brott. Bestämmelsen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: omfattar även mål där utredningen kan komma att omfatta förhör med barn som inte fyllt 15 år. Inte sällan rör det sig om sexuella övergrepp mot mycket små barn. Förhör med små barn sker regelmässigt genom videoupptagning. Förhören kan vara svåra att genomföra och då inte minst när det gäller möjligheten att få dem tillstånd. Att man under sådana förhållanden inte alltid kan iaktta tremånadersregeln är något som man enligt Åklagarmyndighetens mening får acceptera. När det gäller handläggningen av mål rörande barnpornografibrott gör Åklagarmyndigheten den bedömningen att

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: inte är tillämplig. Därmed inte sagt att utredningen av dessa brott inte skall med skyndsamhet. Chefsåklagaren har i sitt yttrande uppgivit att flera av ärendena varit väldigt omfattande och utredningsmässigt komplicerade. I den mån så varit fallet delar Åklagarmyndigheten chefsåklagarens bedömning att tidsfristen under sådana förhållanden kan få överskridas. Knappa utredningsresurser eller ansträngd arbetssituation torde mot bakgrund av vad som sägs i nämnda proposition däremot inte utgöra ett godtagbart skäl. När det gäller vilka bevakningsrutiner som funnits vid kammaren samt vilka åtgärder som planerats med anledning av vad som framkommit vid den nämnda inspektionen hänvisas till chefsåklagarens yttrande.

text: Avslutningsvis konstaterar Åklagarmyndigheten med tillfredsställelse att det av chefsåklagarens yttrande framgår att chefsåklagarens kontakter med polisledningen nu lett till att polismyndigheten rejält förstärkt sina utredningsresurser rörande brott mot barn. Vidare kommer åklagarkammaren att utöka antalet åklagare som skall handlägga brott mot barn.

text: Bilaga 3 till JO:s beslut i ärende dnr 2083-2006

text: DD uppgav bl.a. följande.

text: 1. Anledningen till att de i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: föreskrivna tidsfristerna överskridits

text: Flera av ärendena har varit väldigt omfattande och utredningsmässigt komplicerade varför det med hänsyn till utredningarnas beskaffenhet varit motiverat att överskrida fristerna. Polismyndighetens knappa utredningsresurser har också bidragit till att tidsfristerna överskridits. I några fall har också tidsfristerna överskridits på grund av att arbetssituationen på kammaren varit mycket ansträngd.

text: 2. Vilka åtgärder har vidtagits för att påskynda handläggningen

text: Handläggande åklagare har ett flertal gånger skickat påminnelser till utredarna och erinrat dem om de frister som gäller i ärendet. Vidare har de haft kontakt med rotelchefen och informerat honom om handläggningen. Jag har också själv vid några tillfällen påtalat för polismyndighetens operativa ledning att de måste tillföra ytterligare utredningsresurser till handläggningen av fristärenden. Dessa kontakter har nu lett till att polismyndigheten rejält förstärkt sina utredningsresurser rörande brott mot barn. Vidare har polismyndigheten infört rutiner som gör det lättare för dem att flytta handläggningen av ärenden mellan olika polisrotlar då sådant behov uppkommer. Åklagarkammaren kommer också att utöka antalet åklagare som skall handlägga brott mot barn. Denna åklagargrupp kommer att förstärkas med ytterligare två heltidsarbetande åklagare. Vidare har kammaren ökat antalet åklagare som handlägger ungdomsmål. I dag arbetar fyra åklagare på heltid med ungdomsmål.

text: 3. Bevakningsrutiner

text: De åklagare som arbetar med ungdomsärenden skall vid varje månadsskifte till vice chefsåklagaren rapportera de ärenden i vilka fristen har överskridits och då också ange anledningen till att så har skett och vilka åtgärder som har vidtagits. Vid behov kan vice chefsåklagaren också flytta ärenden till annan åklagare eller ändra på lottningen för handläggande åklagare så att han eller hon ges möjlighet att arbeta med ett särskilt ärende. I ärenden där polisens utredningsresurser är knappa skall handläggande åklagare kontakta utredaren. Om detta inte är tillräckligt skall chefen för ungdomsenheten eller aktuellt närpolisområde kontaktas. Om utredningsresurser ändå saknas skall vice chefsåklagaren kontakta den operativa ledningen hos polismyndigheten och begära att resurser tillförs. Efter JO-inspektionen har det införts rutiner som medför att vice chefsåklagaren på aktivare sätt följer upp ärenden där fristen överskridits. De åklagare som arbetar med våld mot barn skall en gång i kvartalet rapportera till mig hur balansläget är på deras rotlar. Efter JO: inspektionen har vi infört den rutinen att de åklagare som handlägger våld mot barn skall en gång per kvartal rapportera till mig bl.a. om tremånadsfristen har överskridits och anledningen till detta. Vidare har handläggande åklagare nu återkommande träffar med polismyndighetens utredare och vid dessa träffar genomgås bl.a. fristärendena. I övrigt gäller ungdomsåklagarnas bevakningsrutiner.

text: En gång per kvartal sker uppföljning av samtliga rotlar på kammaren. Vid dessa uppföljningar får åklagarna skriftligen rapportera om läget på roteln. Vid JO:s inspektion framkom bl.a. att kontakter av betydelse mellan åklagare och polis inte alltid dokumenterats. Jag har efter inspektion vid arbetsplatsträffar och i andra sammanhang påtalat för åklagarna på kammaren att de kontakter som är av betydelse alltid måste dokumenteras. Även polismyndigheten har efter inspektionen förbättrat sina bevakningsrutiner i ärenden där frister löper.