nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Kommunicering
Underrättelse

title: Mycket allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att den har åsidosatt förvaltningslagens krav på en rad punkter

sammanfattning: Försäkringskassan har i sin handläggning av ett ärende om sjukpenning inte uppfyllt sina skyldigheter enligt förvaltningslagen. Försäkringskassan har brustit i sin kommuniceringsskyldighet, underrättelseskyldighet, motiveringsskyldighet, skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning och dokumentationsskyldighet. Försäkringskassan förtjänar mycket allvarlig kritik för hur ärendet har handlagts i dessa delar.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 september 2010, anförde AA bl.a. följande. Hon erhöll sjukpenning från Försäkringskassan i juni och juli 2010. Däremot erhöll hon ingen utbetalning i slutet av augusti 2010. Hon ringde till Försäkringskassan och fick veta att handläggaren skulle skicka ett brev till henne. Hon har fortfarande inte fått något brev. Hon anser att Försäkringskassan är skyldig att meddela henne när den fattar ett beslut som drabbar henne. Hon behöver veta vilket beslut som är fattat och på vilka grunder det har fattats. Hon ifrågasätter hur hon ska agera när hon inte vet något om Försäkringskassans beslutsunderlag.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt begärdes in och granskades.

text: Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan. I remissvaret anförde Försäkringskassan, genom chefsjuristen BB, följande.

text: Bakgrund

text: AA anför i sin anmälan att hon inte fått någon information från Försäkringskassan om och varför hennes sjukpenning inte har betalats ut. Hon hade förväntat sig en utbetalning den 26 augusti 2010 som uteblev. Tio arbetsdagar därefter hade hon fortfarande inte fått något brev från Försäkringskassan som förklaring. Hon uppger att hon själv har kontaktat Försäkringskassan och först då fått besked om att det ska komma ett brev och att sjukpenning ska betalas ut från Norge.

text: Utredning

text: AA sjukanmälde sig den 1 juni 2010. Av läkarintyg framgick att AA:s arbetsförmåga var nedsatt med 50 procent under perioden den 1 april-30 september 2010. Under perioden den 2 juni-20 juli 2010 betalades halv sjukpenning ut. Den 27 juli 2010 fick enhetschef och handläggare vid Lokalt försäkringscenter (LFC) Mora en felrapport efter en kvalitetskontroll. Av rapporten framgick att AA arbetade deltid i Norge och att hon var försäkrad där, varför sjukpenning inte skulle betalas ut från Sverige. Samma dag stoppade handläggaren AA:s kommande utbetalningar av sjukpenning. Det saknas dokumentation om och varför utbetalningen stoppats. För att utreda om det var korrekt att inte betala ut sjukpenning påbörjade handläggaren därefter en utredning om AA:s försäkringstillhörighet. Handläggaren försökte kontakta AA per telefon för att informera om varför utbetalningen av sjukpenningen stoppats. AA kontaktade även själv Försäkringskassan i månadsskiftet augusti/september 2010. Handläggaren informerade då AA om varför hon inte fått någon sjukpenning utbetald. Det saknas dokumentation om denna kontakt.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att om ett ärende har tillförts en uppgift genom någon annan än parten, får som huvudregel ärendet inte avgöras utan att parten har underrättats om uppgiften och fått tillfälle att yttra sig över den. Av

text: 20 § förvaltningslagen

text: följer att som huvudregel ska ett beslut innehålla en motivering. Vidare framgår av

text: 21 § förvaltningslagen

text: att en part ska underrättas om innehållet i ett beslut. Om avgörandet går parten emot ska parten också underrättas om hur han eller hon kan överklaga det.

text: Förvaltningslagen

text: utgår från att myndigheter ser till att dokumentera sina beslut. Av utredningen framgår att AA har underrättats om beslutet att inte betala ut sjukpenning först sedan hon själv per telefon tagit kontakt med Försäkringskassan. Det finns dock inte dokumenterat att AA har underrättats om beslutet. Något skriftlig underrättelse av beslutet har AA inte fått. Vidare framgår av utredningen att AA inför beslutet inte har underrättats om de uppgifter som tillförts ärendet. Hon har därmed inte fått tillfälle att yttra sig över uppgifterna. Inte heller framgår om hon har underrättats om möjligheten att begära omprövning av beslutet. Försäkringskassan beklagar djupt den bristfälliga handläggningen av ärendet och de olägenheter det medfört för AA. Försäkringskassan ser mycket allvarligt på det inträffade. Yttrandet har beretts i samråd med Lokalt försäkringscenter Mora och Försäkringsprocesser.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Bristande kommunicering Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten själv och denne har fått tillfälle att yttra sig över den.

text: Av utredningen framgår att Försäkringskassan inte underrättade AA om uppgifter som tillförts ärendet av annan än henne själv. Genom att Försäkringskassan inte

text: kommunicerade AA uppgifter som tillförts ärendet av annan fråntogs AA också möjlighet att komma med egna synpunkter och bemöta eventuella felaktiga faktauppgifter. Bristandeunderrättelse om och motivering av beslut Enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: ska ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: ska en part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han underrättas om hur han kan överklaga det.

text: Utredningen visar att AA inte underrättades om beslutet och vad som varit avgörande för myndighetens ställningstagande förrän hon själv tog kontakt med Försäkringskassan. Någon skriftlig underrättelse om beslutet skickades över huvud taget inte till AA. Hon fick heller inte besked om hur hon kunde begära omprövning av beslutet. Bristande dokumentation Enligt

text: 15 § förvaltningslagen

text: ska uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för ärendets utgång antecknas. Det får dock i praxis anses belagt att också uppgifter som rör ärendet gång t.ex. kontakt med parter, andra personer eller myndigheter, bör antecknas (se t.ex. JO:s beslut den 3 mars 2005, dnr

text: ). En god dokumentation bör även omfatta sådant som anger och förklarar myndighetens ställningstaganden, detta för att göra det möjligt både för den enskilde och för andra, t.ex. domstolar och JO, att följa och förstå ärendets gång.

text: Av utredningen framgår att det saknas dokumentation om och varför utbetalningen stoppades. Det saknas också dokumentation om de gånger som handläggaren per telefon försökte underrätta AA om beslutet. Inte heller dokumenterades att AA underrättades om beslutet när hon kontaktade Försäkringskassan. Slutsatser Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser jag att Försäkringskassan i sin handläggning av detta ärende inte uppfyllt sina skyldigheter enligt

text: förvaltningslagen

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Sjukvård
Språk
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för bl.a. bristfälliga motiveringar av två beslut i ett tillsynsärende

org: jo

sammanfattning: I en anmälan till IVO klagade en patient på den vård och det bemötande som hon hade fått av en tandläkare. IVO inledde en utredning och riktade i två beslut kritik mot tandläkaren. Tandläkaren anmälde IVO till JO och framförde klagomål mot IVO:s handläggning och beslut i tillsynsärendet. IVO medgav i ett yttrande till JO att det finns brister i besluten, att de inte ger en korrekt bild av ärendet och att de inte heller återspeglar den avsedda innebörden. Beslut i tillsynsärenden måste vara väl genomarbetade och sakliga. Språket ska vara vårdat, enkelt och begripligt. Det får för en läsare inte råda någon osäkerhet om vilka omständigheter som bedömningen grundar sig på, och det måste framgå hur IVO har resonerat – oavsett om ett beslut utmynnar i kritik eller inte. I det aktuella ärendet har besluten ett flertal brister i dessa avseenden. För detta får IVO allvarlig kritik.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: I en anmälan till IVO klagade en patient på den vård och det bemötande som hon hade fått av en tandläkare, AA. Patienten hade kontaktat AA på grund av tandvärk och hade fått en tid den 7 januari 2013. Vid det besöket påbörjades en rensning av en av patientens tänder. Rensningen kunde dock inte slutföras vid det tillfället varför en ny tid bokades in två dagar senare, den 9 januari. Vid det besöket fortsatte dock inte AA rensningen av patientens tand som planerat. I patientjournalen finns bl.a. följande anteckning:

type: stycke

text: inkommer för fortsatt rensn. det är bättre i tanden men känns en del fortfarande. mycket smärtkänslig begär salva för bedövn och reagerar starkt vid anläggning av bomullsrulle buccalt […] lägger en ampull mandibularanestesi med möda och räknar med att komplettera med anestesi buccalt vid tanden. pat skriker högt vid försök till injektion. avbryter och beslutar att ej behandla pat. pat ombedd att söka ny tdl snarast. pat upprörd och ifrågasätter beslutet – blir informerad om att kliniken har rätt att välja att avstå att behandla. Med anledning av patientens klagomål mot AA inledde IVO en utredning (ärende med dnr 8.2-8042/2013). IVO hämtade bl.a. in journalhandlingar samt yttranden från AA och tandsköterskan. Den 4 juli 2013 meddelade IVO ett beslut i ärendet. Under rubriken Händelseförlopp anförde IVO följande:

text: I anmälan beskrivs att vid akutbesöket den 7 januari 2013 konstaterades efter undersökning och röntgendokumentation att den värkande tanden krävde rotbehandling och att detta påbörjades. Av journalen framgår att tanden (tand 46) var gravt karierad och att den behövde rotfyllas. Att den rensades efter att fyra ampuller bedövningsvätska injicerats. I journalen står också att ”allt är ont och besvärligt” Vid nästa behandlingstillfälle två dagar senare (9 januari) beskrivs i anmälan att patienten efterfrågat bedövningssalva före sprutbedövningen, eftersom bedövningssprutorna upplevdes som smärtsamma 7 januari. Tandläkaren hade då sagt att det inte skulle hjälpa, men stoppade en ”tuss” med bedövningssalva mellan kinden och tandraden. Detta upplevdes göra ont och patienten ryckte till. Tandläkaren hade då enligt anmälan ”fräst” irriterat: ”Nu tycker jag att du överdriver”. Två sprutor gavs. Patienten upplevde att det gjorde väldigt ont och hade stönat till och sagt ”aj”! Då sköt plötsligt tandläkaren undan instrumentbryggan och sa ”Det är ingen idé att fortsätta, du får gå till en annan tandläkare”. Patienten försökte enligt anmälan prata med tandläkaren och bad henne fortsätta behandlingen, då hon kände sig orolig för hur hon skulle hitta en ny tandläkare snabbt. Tandläkaren svarade ”att det var jobbigt redan i måndags” och att patienten ”fick henne att känna sig som en bödel”. Patienten skriver att hon kände sig gråtfärdig och försökte säga att det inte var tandläkarens fel men att hon inte kunde hjälpa att sprutorna gjort ont. Tandläkaren hade då svarat att ”det inte var hennes fel att patienten hade en så dålig tand” och att ”hon inte haft en sådan patient som henne på flera år”, Därefter hade hon lämnat patienten och gått ut ur behandlingsrummet. I journalen beskrivs andra besöket med ett statusutlåtande över tand 46:s tillstånd. Beskrivs att ”patienten reagerar starkt vid anläggning av bomullsrulle buckalt vid 46”, att en ampull mandibularanestesi läggs med möda och att det var tänkt att den skulle kompletteras buckalt vid tanden. Det står vidare ”patienten skriker högt vid försök till injektion” varvid tandläkaren avbryter och beslutar att inte behandla patienten. I journalen står också att ”patienten ombeds att söka ny tandläkare snarast. Patienten upprörd och ifrågasätter beslutet-blir informerad om att kliniken har rätt att välja att avstå att behandla”.

text: IVO kritiserade AA med följande motivering:

text: Enligt

text: tandvårdslagen

text: ska tandvård bedrivas så att ”den uppfyller kraven på god tandvård”. I

text: 3 § andra

text: fjärde

text: och

text: femte stycket

text: står hur lagstiftaren ställer krav på att god tandvård ska tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen. Att den ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet och att den ska främja god kontakt mellan patienten och tandvårdspersonalen. I patientsäkerhetslagen är detta förtydligat genom att vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att kravet på ”god tandvård” upprätthålls.

text: I aktuellt klagomål kan man konstatera att lagtextens krav inte uppfyllts vid vårdtillfälle 2. Att så lättvindigt avvisa en patient som gett uttryck för upplevd smärta, historisk från besök 1 och under besök 2 är inte god vård. Tandläkare BB har inte enligt

text: Tandvårdslagens

text: krav tillgodosett patientens behov av trygghet i vården och behandlingen. Tandläkaren ska kritiseras för detta. Sammanfattningsvis finner inte IVO att det finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder i ärendet.

text: AA begärde att IVO skulle ompröva sitt beslut. I ett beslut den 15 augusti 2013 anförde IVO följande:

text: Enligt

text: tandvårdslagen

text: ska tandvård bedrivas så att ”den uppfyller kravet på god tandvård”. I

text: 3 § andra

text: fjärde

text: och

text: femte stycket

text: Detta betyder att god vård handlar inte bara om de eventuella ingrepp som görs inom vården utan om hela vårdsituationen som patienten är försatt i. En orolig, tandvårdsrädd eller smärtkänslig person måste få det bemötande och den trygghet som situationen kräver för att kunna kallas ”god vård” i lagens mening. Inspektionens bedömning är att patienten i de två situationer som klagomålet avser har en upplevelse där hon upplevt smärta och vid besök två ber hon om smärtlindring i form av bedövningssalva före sprutan. Tandläkaren avvisar nästan hennes begäran med att det ”inte hjälper” i detta fall. Detta må vara den professionella synpunkten, men det är också professionellt att veta att det finns en bevisad placeboeffekt av en omsorgsfullt placerad bedövningssalva. Inspektionen har förståelse för att patienten säkert inte har uppträtt på ett vuxet sätt, men professionen måste alltid agera med respekt inför patientens rädsla och tillkortakommanden. I patientsäkerhetslagen är detta förtydligat genom att vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att kravet på ”god vård” upprätthålls. I detta fall är vårdgivaren tillika behandlare och har extra höga krav på sig att även ikläda sig vårdgivarens roll att se till att vården lever upp till

text: tandvårdslagens

text: krav. Sammanfattningsvis finner inte IVO att det finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot handläggningen och besluten i IVO:s ärende. Hon uppgav i huvudsak följande:

text: IVO handlade ärendet felaktigt och kom dessutom till fel slutsats när man valde att rikta kritik mot henne i hennes yrkesutövning. Hon känner sig lurad av IVO då den ansvariga handläggaren per telefon informerade henne om att IVO inte skulle pröva frågan om bemötande utan att patienten skulle hänvisas till förtroendenämnden i den delen. Dessa upplysningar medförde att hon och tandsköterskan i sina första yttranden till IVO inte försvarade sig mot anmälarens påståenden när det gällde bemötande. Vidare tog IVO parti för patienten i sina beslut, och AA:s egna ord för att beskriva händelsen användes på ett sådant sätt att värdeladdade ord sattes in i fel sammanhang. IVO har dessutom olika argument i sina två beslut i ärendet.

text: AA bifogade bl.a. utdrag ur patientjournalen, sitt och tandsköterskans yttranden till IVO och de aktuella besluten, som AA hade skrivit vissa kommentarer på.

text: Utredning

text: JO begärde att IVO skulle yttra sig över vad AA hade anfört i sin anmälan. Samtliga bilagor till anmälan bifogades remissen. I remissen angavs att IVO:s yttrande skulle innefatta svar på bl.a. följande frågor:

text: – Vad är grund för kritiken mot tandläkaren? – Har tandläkaren medgett de faktiska omständigheter som ledde till kritiken? – Om inte – vad grundar sig kritiken på? – Anser inspektionen att besluten uppfyller de krav på tydlighet och språkliga uttryckssätt som bör ställas på beslut i ett tillsynsärende?

text: I sitt remissvar anförde IVO i huvudsak följande:

text: Tillämpliga bestämmelser Tillämpliga bestämmelser i ärendet är

text: 7 kap.

text: 18 §§

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: , PSL. Av bestämmelserna framgår följande. IVO ska efter anmälan pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. IVO ska göra den utredning som behövs för att kunna pröva klagomålet. Myndigheten får utreda och pröva även omständigheter som inte har åberopats i anmälan. IVO får avstå från att utreda ett klagomål om det är uppenbart att klagomålet är obefogat eller klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan. IVO ska inte heller utreda händelser som ligger mer än två år tillbaka i tiden, om det inte finns särskilda skäl (7 kap. 10-12 §§ PSL). Om ett klagomål avser brister i kontakten mellan en patient och hälso- och sjukvårdspersonalen eller något annat liknande förhållande inom sådan verksamhet som avses i l § lagen (

text: ) om patientnämndsverksamhet m.m. får IVO överlämna klagomålet till berörd patientnämnd för åtgärd. Det gäller dock endast om förutsättningarna för att inte själv utreda klagomålet är uppfyllda (

text: 7 kap. 13 §

text: PSL). Om IVO inte avstår från att utreda klagomålet ska myndigheten snarast överlämna anmälan och de handlingar som bifogats anmälan till den vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal som klagomålet riktas mot eller kan anses vara riktat mot. Den som klagomålet avser, patienten och, om patienten inte själv har kunnat anmäla saken, en närstående till honom eller henne, har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet och ska, innan ärendet avgörs, ges möjlighet att ta del av och lämna synpunkter på det som har tillförts ärendet. Om klagomålet avser hälso- och sjukvårdspersonal ska berörd vårdgivare höras i ärendet, om det inte är uppenbart obehövligt. IVO ska, när man översänder handlingar för yttrande, ange inom vilken tid yttrandet ska komma in till myndigheten. Den som ges tillfälle att yttra sig ska upplysas om att ärendet kan komma att avgöras även om inget yttrande kommer in inom föreskriven tid. IVO:s handläggning är skriftlig. Om det framstår som lämpligt från utredningssynpunkt, får myndigheten dock inhämta uppgifter muntligt i ett ärende (

text: 7 kap.

text: 17 §§

text: PSL). IVO ska avgöra klagomål genom beslut. IVO får i beslutet uttala sig om huruvida en åtgärd eller underlåtenhet av vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal strider mot lag eller annan föreskrift eller är olämplig med hänsyn till patientsäkerheten. Ett sådant beslut får inte fattas utan att anmälaren och den som klagomålet avser har beretts tillfälle att yttra sig över ett förslag till beslut i ärendet. IVO:s beslut ska vara skriftligt samt innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Beslutet ska sändas till anmälaren, den som klagomålet avser samt berörd vårdgivare (

text: 7 kap. 18 §

text: PSL). Det aktuella beslutet grundar sig på reglerna i

text: 3 § 2

text: , 4 och 5 p

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: och

text: 3 kap

text: l §,

text: 6 kap.

text: l § och

text: 7 kap

text: 11 §§

text: i

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: . Med anledning av JO:s remiss, har IVO inhämtat underlag från handläggaren, beslutsfattaren och den tillsynsenhet, Avdelning Mitt som har ansvar för ärendet.

text: Redogörelse för handläggningen av ärendet Ärendet har handlagts i enlighet med ovan redovisade regler vilket bland annat innebär att såväl underlaget för beslutet, enligt 7 kap. 16 § PSL, som förslag till beslut, enligt 7 kap. 18 § PSL, har kommunicerats med AA och hon har haft möjlighet att inkomma med synpunkter. AA har i sitt klagomål till JO framfört att handläggaren, någon gång innan beslutet togs, har ringt upp henne och meddelat att ärendet inte skulle handläggas av IVO utan att det skulle överlämnas till förtroendenämnden.

text: IVO vill med anledning av detta framföra följande. Myndighetens handläggning av klagomål är i huvudsak skriftlig. Det finns ingen anledning för en handläggare att på eget initiativ ringa upp den som är anmäld om det inte handlar om att begära in kompletterande handlingar eller uppgifter. I ärendet har handlingar begärts in skriftligt och det finns ingen dokumentation om att handlingar eller uppgifter begärts in genom telefonsamtal. Lång tid har förflutit sedan samtalet eventuellt skulle ha ägt rum och handläggaren, som hanterar många ärenden, kan inte minnas att något samtal förevarit innan förslag till beslut kommunicerades. Det kan dock inte helt uteslutas vare sig att ett samtal har ägt rum eller att det var handläggaren som ringde. Det är inte ovanligt att klagande, anmälda och allmänheten kontaktar eller söker olika handläggare på IVO och att handläggarna, när de får besked om att någon sökt dem, ringer upp eller på annat sätt kontaktar vederbörande.

text: Vad är grunden för kritiken mot tandläkaren?

text: Enligt

text: 3 § tandvårdslagen

text: ska tandvård bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård, vilket bland annat innebär att tandvården ska tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet och främja goda kontakter mellan patienten och tandvårdspersonalen. Vården och behandlingen ska därutöver så långt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. IVO har bedömt att AA inte uppfyllde lagstiftningens krav på en god tandvård genom det sätt på vilket hon hanterade den uppkomna situationen. AA lämnade rummet och överlät ansvaret på tandsköterskan att ta hand om patienten och hänvisa henne till en annan tandläkare. Av journalen framgår inte om AA gjorde någon bedömning av vilka eventuella risker, i form av t.ex. infektion eller annat, det skulle kunna medföra för patienten att inte få behandlingen utförd den dagen utan i stället vänta tills en annan tandläkare kunde ta emot henne. Det sistnämnda framgår dock inte tydligt av IVO:s bedömning vilket är en brist i beslutet. Efter IVO:s beslut 2013-07-04 har AA sänt in en skrivelse där hon önskade att IVO skulle ompröva beslutet. Med anledning av begäran omprövade IVO beslutet och förtydligade grunden för kritiken, beslutets innehåll och lagstiftningens krav i IVO:s beslut 2013-08-15. I detta beslut framhåller IVO särskilt att ”Detta betyder att god vård handlar inte bara om de eventuella ingrepp som görs i vården utan om hela vårdsituationen som patienten är försatt i. En orolig och tandvårdsrädd eller smärtkänslig person måste få det bemötande och den trygghet som situationen kräver för att kallas ”god vård” i lagens mening”. Dock framgår inte heller av omprövningsbeslutet på ett tydligt sätt att det finns brister i omhändertagandet som kan innebära patientsäkerhetsrisker, vilket är en brist i omprövningsbeslutet.

text: Har tandläkaren medgett de faktiska omständigheterna som ledde till kritiken?

text: AA har inte medgett samtliga omständigheter. Hon har t.ex. förnekat att hon avvisat patientens begäran om bedövningssalva samt att hon sagt att det ändå inte skulle hjälpa. Dessa omständigheter borde därför inte ha lagts till grund för bedömningen. Tandläkaren och patienten är däremot överens om att behandlingen avbrutits oförutsett och att tandläkaren framfört att hon beslutat att överlåta patienten till någon annan tandläkare. Anmälaren har framfört att hon ifrågasatte detta beslut.

text: Om inte – vad grundar sig kritiken på?

text: Kritiken grundar sig på AA:s hela hantering av situationen, som beskrivits ovan, och som kunde ha lett till risker för patienten. Detta framgår dock inte tydligt i beslutet.

text: I första beslutet återfinns under rubrikerna Bakgrund/Händelseförlopp uppgifter från såväl anmälan som journalen. I vissa fall är det tydligt varifrån uppgifterna har hämtats men inte

text: alltid vilket sammantaget gör redogörelsen otydlig och försvårar läsförståelsen. Under rubriken Redovisning av tillsyn har faktauppgifter blandats med IVO:s bedömningar. Där ska endast återfinnas en kortare redogörelse för vad som framkommit i tillsynen och som har betydelse för bedömningen. Så har inte skett i beslutet. Bedömningen har inte knutits ihop med tillämpliga bestämmelser på ett bra sätt och innehåller inte heller hela den bedömning som IVO har gjort. Samtliga AA:s frågor har inte besvarats eller bemötts i beslutet. Språket är inte helt tydligt, bl.a. innehåller det många citat som tynger beslutet och också några mindre lämpliga uttryck och formuleringar. Inte heller i omprövningsbeslutet har AA:s frågor besvarats. Av 7 kap. 18 § PSL framgår att IVO:s beslut ska vara skriftligt samt innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Med hänsyn härtill gör IVO bedömningen att besluten uppvisar brister och därmed inte ger en korrekt bild av ärendet och beslutens avsedda innebörd. Besluten uppfyller således, enligt IVO:s mening, inte de krav på tydlighet och språkliga uttryckssätt som bör ställas på beslut i ett tillsynsärende.

text: Åtgärder för att besluten ska bli tydligare i framtiden

text: Som framgår av ovanstående redovisning har IVO i sin granskning av besluten funnit brister. På IVO:s avdelning Mitt genomförs regelbundet utbildningar i beslutsskrivning där både beslutsfattare och handläggare deltar. Under dessa går man igenom hur beslut ska vara uppställda, såsom vilka uppgifter som ska redovisas under vilka rubriker och att IVO:s bedömningar endast ska redovisas under rubriken Bedömning och inte blandas med de faktauppgifter som redovisas under tidigare rubriker i beslutet. I utbildningen ingår också ett moment som avser beslutsmotivering och vikten av att ge tydliga besked och använda så klara motiveringar som det är möjligt att åstadkomma i det enskilda fallet betonas. Utbildningen innehåller därutöver också en rent språklig del som omfattar en genomgång av skrivregler. Utbildningar kommer att planeras in som återkommande inslag i den fortsatta verksamheten.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Hon uppgav i huvudsak följande:

text: IVO har kommit med nya argument i remissvaret, bl.a. om att patientsäkerheten var hotad. Hennes åtgärd att avbryta bedövningsförsöken när patienten gallskrek och reste sig upp ur stolen var det mest patientsäkra hon kunde göra. Tanden hade bedömts vara på bättringsvägen varför patientens tillstånd inte längre var av akut karaktär. IVO:s uppgifter i remissvaret stämmer inte överens med verkligheten. I sitt yttrande till IVO den 15 maj 2013 uppgav hon t.ex. att det var hon själv som föreslog för patienten att hon skulle söka vård hos en annan tandläkare. IVO har i remissvaret uppgett att det var tandsköterskan som gjorde det.

text: AA bifogade en skrivelse från tandsköterskan.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet.

text: I

text: 11 § språklagen (2009:600)

text: anges att språket i myndighetsbeslut ska vara vårdat, enkelt och begripligt.

text: IVO:s handläggning av tillsyns- och klagomålsärenden utgör inte myndighetsutövning mot någon enskild, och förfarandereglerna i

text: förvaltningslagen

text: ), FL, är därför inte tillämpliga på IVO:s handläggning. Vid

text: patientsäkerhetslagens (2010:659)

text: , PSL, tillkomst ansåg dock lagstiftaren att det – utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv – fanns ett behov av att införa förfaranderegler liknande dem i FL, bl.a. en bestämmelse om motiveringsplikt (se

text: prop. 2009/10:210 s. 133

text: Enligt 7 kap. 18 § PSL får IVO i sina beslut uttala sig om huruvida en åtgärd eller underlåtenhet av en vårdgivare strider mot någon lag eller annan föreskrift eller är olämplig med hänsyn till patientsäkerheten. Ett sådant beslut får inte fattas utan att anmälaren och den som klagomålet avser har fått tillfälle att yttra sig över ett förslag till beslut i ärendet. Vidare ska IVO:s beslut vara skriftligt och innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. I förarbetena till bestämmelsen (

text: a. prop. s. 222

text: f.) uttalas bl.a. följande:

text: Socialstyrelsens [IVO övertog Socialstyrelsens tillsynsuppgift när det gäller hälsooch sjukvården och dess personal den 1 juni 2013, JO:s anm.] handläggning av klagomålsärenden innefattar inte myndighetsutövning mot någon enskild. Den nämnda bestämmelsen i

text: förvaltningslagen

text: är således inte tillämplig. Det finns dock flera skäl till varför Socialstyrelsens beslut i klagomålsärenden alltid ska vara motiverade. Tillsynen och klagomålshanteringen syftar till att göra hälso- och sjukvården säkrare och besluten ska därför vara utformade på ett sådant sätt att de kan utgöra underlag för ett lärande. Det är vidare närmast en anständighetsfråga att den som är föremål för synpunkter vet vad dessa grundar sig på och vilka överväganden som myndigheten har gjort. Även anmälaren har ett berättigat intresse av att beslutet motiveras, särskilt om beslutet innebär att det saknas grund för kritik. Det är då viktigt – inte minst för allmänhetens förtroende för hälso- och sjukvården och tillsynsmyndigheten – att myndigheten noga vinnlägger sig om att förklara varför en händelse som kanske har påverkat en patient negativt inte resulterar i kritik mot en viss person.

text: Bedömning

text: Vissa frågor om rubriker, tydlighet m.m. Beslutet den 4 juli 2013 inleds med avsnittet Bakgrund, som har underrubrikerna Händelseförlopp och Underlag. Därefter följer avsnittet Redovisning av tillsyn där IVO redogör för granskningen av journalhandlingar, yttranden från anmälaren, tandläkaren och tandsköterskan, tandläkarens synpunkter på beslutsförslaget och anmälarens synpunkter på tandläkarens skrivelse om beslutsförslaget. Sist finns avsnittet Skälen för beslutet som har underrubrikerna Tillämpliga bestämmelser och IVO:s bedömning.

text: Jag vill först kommentera de avsnitt som har rubrikerna Händelseförlopp (finns citerat ovan, s. 2) respektive Redovisning av tillsyn.

text: Det måste givetvis vara helt klart vilka uppgifter som en tillsynsmyndighet redovisar under olika rubriker i ett beslut. Rubriken Händelseförlopp ger intryck av att avsnittet innehåller uppgifter om sådana omständigheter som är utredda, dvs. sådant som alla berörda är överens om har inträffat. Under rubriken Händelseförlopp finns dock i detta fall vad som verkar vara patientens beskrivning av händelserna i anmälan till IVO, blandat med citat från journalen.

text: IVO har i remissvaret anfört att det på vissa ställen i avsnittet Händelseförlopp är oklart varifrån uppgifterna är hämtade och att detta gör redogörelsen otydlig och försvårar läsförståelsen. Jag delar den uppfattningen. De uppgifter som patienten hade lämnat i sin anmälan – och som på ett flertal punkter tillbakavisades av tandläkaren – borde ha redovisats under en annan rubrik, t.ex. Klagomål eller Anmälan.

text: Vidare borde journaluppgifterna ha separerats från patientens uppgifter på ett tydligt sätt. Det hade varit mest naturligt att redovisa journaluppgifterna senare i beslutet, i avsnittet Redovisning av tillsyn, där underrubriken Granskning av journalhandlingarna finns. Under den rubriken har IVO i stället anfört att ”innehåll av betydelse för ärendet är återgivet under Händelseförlopp”.

text: När det gäller avsnittet Redovisning av tillsyn har IVO i remissvaret uppgett att det ska innehålla endast en kortare redogörelse för vad som har kommit fram i tillsynen och som har betydelse för bedömningen. Som IVO har tillstått har dock myndigheten i detta avsnitt blandat faktauppgifter med IVO:s egna bedömningar. Detta är självfallet inte lämpligt.

text: I sammanhanget vill jag uppehålla mig vid följande. Jag har i min tillsynsverksamhet tagit del av ett flertal tillsynsbeslut som IVO har meddelat. Jag har noterat att patientens klagomål brukar redovisas under rubriken Bakgrund. Den rubriken leder dock tanken till att myndigheten där redogör för utredda omständigheter. IVO verkar använda ordet Bakgrund i bemärkelsen ”bakgrund till tillsynen”. Enligt min uppfattning finns det anledning för IVO att se över rubriksättningen i tillsynsbesluten. Motiveringarna i besluten m.m. JO har i ett beslut (JO 2011/2012 s. 401, dnr

text: ) som gällde en länsstyrelses handläggning av ett tillsynsärende uttalat bl.a. följande: För att ett tillsynsärende ska kunna utmynna i kritik måste det faktiska händelseförlopp som bildar underlag för beslutet vara klarlagt på ett betryggande sätt. […] Avslutas ärendet med kritik måste skälen för beslutet redovisas på ett så klart och tydligt sätt att den granskade myndigheten ges besked om hur de påtalade bristerna ska kunna avhjälpas och hur en upprepning ska kunna förhindras – vilket ytterst ju är själva meningen med tillsynsverksamheten. Innan en tillsynsmyndighet gör sin bedömning när det gäller en åtgärd eller underlåtenhet måste myndigheten ha rett ut vad som rent faktiskt har hänt. I den mån anmälarens och den anmälda tjänstemannens uppgifter inte överensstämmer är det alltså viktigt att IVO klargör vilka uppgifter som har lagts till grund för myndighetens bedömning. Det kan konstateras att det inte framgår av beslutet den 4 juli 2013 vad IVO ansåg var utrett i ärendet.

text: IVO har tillstått att AA inte hade medgett samtliga faktiska omständigheter som låg till grund för kritiken. Myndigheten hade alltså att ta ställning till en ord-mot-ordsituation där AA:s uppgifter borde ha lagts till grund för bedömningen, om det inte

text: fanns något särskilt skäl att utgå från patientens redogörelse, t.ex. att den fick stöd av annat utredningsmaterial. Sådana skäl måste självfallet redovisas i ett beslut.

text: I beslutet den 4 juli 2013 kritiserade IVO AA för att hon vid besöket den 9 januari 2013 inte hade tillgodosett patientens behov av trygghet i vården och behandlingen. IVO anförde bl.a. följande: I aktuellt klagomål kan man konstatera att lagtextens krav inte uppfyllts vid vårdtillfälle 2. Att så lättvindigt avvisa en patient som gett uttryck för upplevd smärta, historisk från besök 1 och under besök 2 är inte god vård. IVO har i remissvaret anfört att grunden för kritiken mot AA var att hon inte uppfyllde lagstiftningens krav på en god tandvård genom det sätt som hon hanterade den uppkomna situationen på. IVO har utvecklat resonemanget enligt följande: AA lämnade rummet och överlät ansvaret på tandsköterskan att ta hand om patienten och hänvisa henne till en annan tandläkare. Av journalen framgår inte om AA gjorde någon bedömning av vilka eventuella risker, i form av t.ex. infektion eller annat, det skulle kunna medföra för patienten att inte få behandlingen utförd den dagen utan i stället vänta tills en annan tandläkare kunde ta emot henne. IVO har uppgett att det är en brist att det sistnämnda inte tydligt framgår av bedömningen i beslutet. IVO har även medgett att bedömningen inte har knutits ihop med tillämpliga bestämmelser på ett bra sätt.

text: Jag instämmer i IVO:s bedömning att det finns brister i motiveringen av beslutet den 4 juli. I ett tillsynsärende som avslutas med kritik är det inte godtagbart att endast kortfattat uttala att AA ”lättvindigt avvisade” patienten utan att ange vad det lättvindiga agerandet bestod i och utan att redovisa vilka överväganden som IVO gjorde i det här avseendet. Eftersom patientens och AA:s redogörelser för situationen skilde sig åt i ett flertal avseenden var detta särskilt angeläget. Det borde även ha framgått av beslutet hur IVO ansåg att AA skulle ha hanterat den uppkomna situationen den 9 januari 2013. Som har uttalats i förarbetena till bestämmelsen i 7 kap. 18 § PSL (se ovan under Rättsliga utgångspunkter) ska beslut i tillsynsärenden vara utformade på ett sådant sätt att de kan utgöra underlag för ett lärande. Detta är viktigt, inte minst ur ett preventivt perspektiv.

text: IVO har i remissvaret uppgett att grunden för kritiken, beslutets innehåll och lagstiftningens krav förtydligades i omprövningsbeslutet den 15 augusti 2013, men att det inte heller av det beslutet på ett tydligt sätt framgick att det fanns brister i omhändertagandet som kunde ha inneburit patientsäkerhetsrisker. IVO har medgett att detta var en brist i omprövningsbeslutet. Inte heller i omprövningsbeslutet besvarade IVO någon av de frågor som AA hade ställt i sina yttranden till IVO, t.ex. hur hon i stället skulle ha hanterat situationen och när man som tandläkare har rätt att avvisa en patient i en liknande situation. Som jag uppfattar saken har IVO inte berört patientsäkerheten över huvud taget i något av de aktuella besluten. Det är anmärkningsvärt att IVO först i remissvaret har fört ett resonemang kring AA:s agerande utifrån ett patientsäkerhetsperspektiv.

text: Även om ett kritikbeslut i ett tillsynsärende inte medför någon rättsverkan kan sådana beslut givetvis ändå få konsekvenser för den granskade individen. Att IVO:s beslut är välmotiverade är därför av största betydelse. Otydligheter när det gäller grunden för beslutet påverkar såväl vårdens som allmänhetens förtroende för IVO:s tillsyn negativt. Ytterst är det även en rättssäkerhetsfråga. (Jfr Statskontorets rapport Patientklagomål och patientsäkerhet. Utvärdering av hanteringen av enskilda klagomål mot hälso- och sjukvården [2014:23] s. 49 f.).

text: Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till hur IVO motiverade sina beslut i tillsynsärendet. Eftersom IVO, utan att ange skälen till det, grundade sin bedömning på patientens uppgifter i delar där AA hade gett en annan version av händelseförloppet har jag förståelse för att AA uppfattade att myndigheten var partisk till patientens förmån.

text: Språket i besluten m.m. Det är angeläget att IVO säkerställer att besluten håller hög kvalitet i alla avseenden, också vad gäller den språkliga utformningen.

text: IVO har tillstått att språket i de aktuella besluten inte har varit tydligt och att det innehåller vissa mindre lämpliga uttryck och formuleringar. Jag delar den uppfattningen. Språket håller en oacceptabelt låg nivå med bl.a. ofullständiga meningar och felaktig meningsbyggnad. I omprövningsbeslutet används dessutom formuleringar om patienten som inte hör hemma i ett myndighetsbeslut, t.ex. ”att patienten säkert inte har uppträtt på ett vuxet sätt”. De brister som jag nu har tagit upp är självfallet allvarliga i sig. Dessutom påverkar de intrycket av kvaliteten på IVO:s tillsyn. IVO förtjänar kritik även för att besluten den 4 juli och den 15 augusti 2013 inte uppfyller de krav på språket som måste ställas på beslut i ett tillsynsärende.

text: IVO:s bedömning i sak AA har gjort gällande att IVO agerade felaktigt när myndigheten riktade kritik mot henne i hennes yrkesutövning.

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar alltså som regel inte ha synpunkter på de bedömningar som en tillsynsmyndighet har gjort i ett visst ärende. Det som har kommit fram i det här fallet ger mig dock anledning att anföra följande.

text: Motiveringskravet i

text: patientsäkerhetslagen

text: har till syfte att garantera att ärenden prövas omsorgsfullt, sakligt och enhetligt. En bra motivering gör det även enklare att förstå besluten. Är motiveringen bristfällig är det lätt att beslutets riktighet, dvs. bedömningen i sak, ifrågasätts. Som redovisats ovan anser jag att det inte framgår av besluten att IVO har klarlagt det faktiska händelseförloppet. Besluten är dessutom så bristfälligt motiverade att det inte går att förstå hur IVO har resonerat.

text: Det leder till att det är mer eller mindre omöjligt att ta ställning till om besluten är riktiga eller inte.

text: Uppgift från handläggare om omfattningen av IVO:s prövning Vad gäller AA:s uppgift om att handläggaren per telefon har informerat henne om att myndigheten inte skulle pröva bemötandefrågan har IVO uppgett att handläggaren inte minns något telefonsamtal, även om det inte kan uteslutas att ett sådant har ägt rum. Jag saknar därmed underlag för att ha några synpunkter på IVO:s handläggning i den här delen. Eftersom det inte är sannolikt att ytterligare åtgärder skulle skapa klarhet i saken lämnar jag den frågan.

text: Sammanfattande synpunkter Det är av största vikt att den myndighet som ska ta emot och utreda patientklagomål har såväl de enskildas som hälso- och sjukvårdens förtroende. Detta ställer höga krav på IVO vad beträffar både utredningsförfarandet och beslutens utformning. Beslut i tillsynsärenden måste vara väl genomarbetade och sakliga. Språket ska vara vårdat, enkelt och begripligt. Vidare får det för en läsare inte råda någon osäkerhet om vilka omständigheter som bedömningen grundar sig på, och det måste tydligt framgå hur IVO har resonerat – oavsett om ett beslut utmynnar i kritik eller inte. I det aktuella ärendet har besluten ett flertal brister i dessa avseenden. IVO förtjänar sammantaget allvarlig kritik för handläggningen.

text: IVO har medgett att det finns brister i besluten, att de inte ger en korrekt bild av ärendet och att de inte heller återspeglar den avsedda innebörden. Av remissvaret framgår att det regelbundet genomförs utbildningar i beslutsskrivning på IVO, avdelning Mitt. Jag ser naturligtvis positivt på detta och utgår från att de frågor som har berörts i det här ärendet kommer att behandlas vid kommande utbildningstillfällen. Övrigt Avslutningsvis vill jag nämna att regeringen den 12 juni 2014 beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppgift att se över den nuvarande hanteringen av klagomål mot hälso- och sjukvården och föreslå hur hanteringen kan bli enklare, mer ändamålsenlig och effektivare. I mars 2015 överlämnades delbetänkandet Sedd, hörd och respekterad – Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården (

text: SOU 2015:14

text: ) till Socialdepartementet. I delbetänkandet, som för närvarande är föremål för remissbehandling, berörs flera av de frågor som har aktualiserats i det här ärendet. Ett slutbetänkande ska redovisas senast den 31 december 2015.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Kommunicering
Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för bl.a. att en intagen inte har getts tillfälle att yttra sig inför ett beslut om placering i avskildhet

sammanfattning: En intagen placerades i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen utan att dessförinnan ha getts tillfälle att yttra sig. Därefter placerades den intagne i avskildhet på annan grund, och inte heller då fick han tillfälle att yttra sig. JO konstaterar i beslutet att bestämmelsen i 6 kap. 5 § fängelselagen är tillämplig vid bl.a. hastigt uppkomna situationer som med hänsyn till ordningen eller säkerheten kan behöva hanteras på ett mycket skyndsamt sätt. JO uppmärksammar vidare att bestämmelsen i 25 § förvaltningslagen om kommunikation även gäller inom Kriminalvårdens verksamhet, men finner att reglerna i 25 § första stycket 2 och 3 förvaltningslagen om undantag från det s.k. kommunikationskravet kan vara tillämpliga i dessa situationer. En bedömning måste emellertid göras från fall till fall med beaktande av att det är fråga om en undantagssituation och att utrymmet därför är snävt. En tänkbar situation som kan aktualisera undantagsreglerna är enligt JO när Kriminalvården har fått uppgifter om ett nära förestående upplopp inom exempelvis en anstaltsavdelning. I sådana fall skulle nämligen en kommunicering kunna medföra att situationen eskalerar, i stället för att hindras. Om intagna på en anstaltsavdelning kollektivt skulle vägra att delta i anvisad sysselsättning eller säga sig ha för avsikt att göra det torde som utgångspunkt däremot en kommunicering många gånger kunna ske på ett muntligt och kortfattat sätt från Kriminalvårdens sida. Mot bakgrund av att den intagne inledningsvis placerades i avskildhet med anledning av uppgifter om att intagna på den aktuella avdelningen planerade att starta ett upplopp har JO inte några synpunkter på att det inte skedde någon kommunicering innan beslutet fattades. Anstalten får däremot kritik för att den intagne inte gavs tillfälle att yttra sig inför det efterföljande beslutet om placering i avskildhet på annan grund. Anstalten får även kritik för att ha dröjt för länge med att underrätta den intagne om besluten om placering i avskildhet.

text: Anmälan

text: I en anmälan med tillhörande handlingar som kom in till JO den 3 juli 2020 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik. Han anförde bl.a. följande.

text: Den 15 juni 2020 kom kriminalvårdspersonal in på hans avdelning och anvisade de intagna att gå in i sina bostadsrum. Vid utdelning av kvällsfika frågade han varför de intagna var inlåsta och av vilken anledning han inte hade fått något skriftligt beslut om detta. Han fick dock inte något svar och gavs inte tillfälle att yttra sig över de anklagelser som riktades mot honom.

text: Anstalten fattade den 16 juni beslut om att placera honom i avskildhet av säkerhetsskäl och han förflyttades till isoleringsavdelningen. Den 25 juni beslutade anstalten om fortsatt placering i avskildhet. Han fick inte heller vid dessa tillfällen möjlighet att yttra sig.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Av dokumentationen framgick bl.a. följande. Den 15 juni 2020 fattade anstalten beslut om att placera AA i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: . AA underrättades om det beslutet den 18 juni. Anstalten beslutade den 16 juni att placera AA i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen

text: . Efter att vid två tillfällen ha omprövat sistnämnda beslut hävdes avskildhetsplaceringen den 10 juli.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande om huruvida AA fick yttra sig innan besluten om avskildhet fattades och hur hans uppgifter dokumenterades samt om och när AA underrättades om besluten.

text: Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen, anförde bl.a. följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom att inhämta uppgifter från anstalten Saltvik. Av anstaltens yttrande framkommer att AA inte fick yttra sig före det att beslut om avskildhet fattades. Med anledning av att det framkommit uppgifter om att det planerades ett upplopp på den aktuella avdelningen beslutade anstalten att av säkerhetsskäl avskilja samtliga intagna på avdelningen enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: , FäL. Någon misskötsamhetsrapport har inte upprättats för händelsen och AA har därför inte getts möjlighet att yttra sig i ett förhör om de uppgifter som framkommit. AA har däremot haft möjlighet att begära omprövning av de avskildhetsbeslut som fattats och på så sätt yttra sig men han har inte begärt någon omprövning av besluten. Gällande beslut och underrättelse av besluten framkommer av anstaltens yttrande att AA placerades i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § FäL den 15 juni 2020. Han underrättades om beslutet den 18 juni 2020. Den 16 juni 2020 togs ett nytt beslut om avskildhet med stöd av 6 kap. 7 § 2 p FäL. AA underrättades om beslutet samma dag. Avskildhetsbeslutet enligt 6 kap. 7 § 2 p FäL har sedan omprövats av anstalten vid två tillfällen, den 25 juni och den 3 juli 2020. AA underrättades om besluten den 25 juni respektive den 6 juli 2020. Vid samtliga underrättelser har AA inte velat skriva under att han tagit del av beslutet. Avskildheten hävdes den 10 juli 2020 med anledning av att AA förflyttades till annan anstalt.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Fängelselag (

text: Av 6 kap. 5 § framgår att intagna får tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 6 kap. 7 § 2 p framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården.

text: Förvaltningslag (

text: 25 § Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation, om 1. ärendet gäller anställning av någon och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande, 2. det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet, eller 3. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Myndigheten bestämmer hur underrättelse ska ske. Underrättelse får ske genom delgivning. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Bedömning

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelse om kommunikation gäller vid allt beslutsfattande i en myndighet, även vid beslut om avskildhet. Vid en incident där samtliga intagna på en avdelning av säkerhetsskäl måste avskiljas, enligt

text: 6 kap. 5 §

text: FäL, blir det avsevärt svårare att genomföra besluten om kommunikation måste ske med varje klient före beslut. Kriminalvården bedömer därför att anstalten har haft skäl att inte kommunicera utredningen innan beslutet om avskildhet av säkerhetsskäl (

text: 6 kap. 5 §

text: FäL) fattades. Däremot fanns det vad Kriminalvården kan se inga hinder att vid det kommande beslutet om avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § p

text: 2 FäL kommunicera utredningen, och ge AA möjlighet att yttra sig, innan beslutet fattades. Anstalten har brustit i den delen av ärendehanteringen. Anstalten kommer att vidta åtgärder, i form av t.ex. utbildningsinsatser, för att

text: förvaltningslagens

text: regler om kommunikation i fortsättningen efterlevs. I fråga om det initiala beslutet om avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 §

text: FäL har underrättelsen skett efter 3 dagar och det samma gäller ett av omprövningsbesluten enligt

text: 6 kap. 7 § 2 p

text: FäL. Övriga beslut har underrättats AA samma dag som beslutet fattades. Något skäl till att underrättelsen varit sen i två fall har inte framkommit. Ett beslut om avskildhet är mycket ingripande och den intagne kan ha ett stort intresse av en snabb överprövning. Underrättelse om beslutet får därför inte dra ut på tiden. Anstalten Saltvik avser att gå ut till samtliga beslutsfattare i avskildhetsärenden med påminnelse om vikten av att underrättelse sker skyndsamt.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för flera bestämmelser som är av betydelse i ärendet. Jag finner anledning att även nämna följande.

text: Placering i avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: Enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: får intagna tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Med stöd av bestämmelsen kan Kriminalvården upplösa gemensamheten i en anstalt eller på en viss avdelning eller en del av en avdelning. Det kan avse situationer där t.ex. ett larm utlösts, elektriciteten är ur funktion, otillåtna föremål hamnar i omlopp eller intagna deltar i en kollektiv arbetsvägran. Det finns inte något krav på att en intagen som hålls avskild med stöd av denna bestämmelse ska kunna knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet att avskilja de intagna från varandra (se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: I den aktuella bestämmelsen anges inte någon tidsgräns för hur länge intagna får hållas avskilda, men det ska vara fråga om ett tillfälligt avskiljande. Av förarbetena framgår att det normalt inte kan röra sig om mer än några timmar eller något dygn (se a. prop. a. s.).

text: Förvaltningslagens

text: krav på kommunikation Kriminalvården har redogjort för

text: 25 § förvaltningslagen (2017:900)

text: som innebär att en myndighet enligt huvudregeln är skyldig att ge en part tillfälle att yttra sig över beslutsunderlaget innan den fattar beslut. Som framgått kan en myndighet dock undantagsvis avstå från kommunikation. I detta ärende är följande undantag av särskilt intresse.

text: Av 25 § första stycket 2 följer således att myndigheten får underlåta att kommunicera ett underlag om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet. Denna undantagsregel innebär att kravet på obligatorisk kommunikation inte måste följas om en myndighet som hanterar frågor om t.ex. hälsoskydd, brandskydd eller allmän ordning eller säkerhet exempelvis ställs inför en situation där det gäller att avvärja en akut fara för liv, hälsa eller egendom (se

text: prop. 2016/17:180 s. 311

text: Enligt första stycket 3 kan kommunikation vidare underlåtas om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Av förarbetena framgår att detta undantag enbart tar sikte på mycket angelägna åtgärder som objektivt sett inte får försenas av den anledningen att myndigheten först måste se till att kommunikation sker. Det ska alltså typiskt sett vara fråga om situationer där beslutet i och för sig skulle kunna genomföras vid en senare tidpunkt, men då med påtagligt minskad eller utebliven effekt. I förarbetena anges att det är tänkbart att bl.a. vissa brådskande beslut om ingripande till skydd för liv, hälsa eller egendom som omfattas av undantagsregeln för beslut

text: som annars kan bli avsevärt svårare att genomföra även kan omfattas av denna punkt (se

text: a. prop. s. 312

text: När kommunikation sker är det myndigheten som bestämmer hur underrättelsen ska ske. Kommunikationen kan alltså ske såväl muntligt som skriftligt (25 § andra stycket, se a. prop. a. s.).

text: En kortare redogörelse för vad som nu har nämnts finns även i Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ). I den senast reviderade versionen (3.0) finns denna information under avsnitt 3.8.5. Det hänvisas dock till bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: som upphävdes den 1 juli 2018 när den nya

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: trädde i kraft. Underrättelse av beslut I

text: 33 § första stycket förvaltningslagen

text: anges att en myndighet som meddelar beslut i ett ärende så snart som möjligt ska underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Enligt

text: andra stycket

text: ska parten, om han eller hon får överklaga beslutet, även underrättas om hur det går till.

text: Ett beslut om avskildhet är mycket ingripande för den intagne. JO har tidigare uttalat att en intagen bör få del av ett beslut av den karaktären snarast möjligt efter att det har fattats, eftersom den intagne kan ha ett stort intresse av en skyndsam överprövning (se bl.a. mitt beslut den 29 oktober 2021, dnr 6155-2020, och JO:s beslut den 31 maj 2010, dnr

text: Bedömning

text: JO granskar främst att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO kan inte ändra myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall. Det gör att jag inte kommer att uttala mig om det var riktigt av anstalten att besluta att AA under den aktuella perioden skulle hållas avskild.

text: AA placerades den 15 juni 2020 i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: . Han hade dessförinnan inte getts tillfälle att yttra sig över saken. Som framgår av de redovisade förarbetsuttalandena är bestämmelsen tillämplig vid bl.a. hastigt uppkomna situationer som med hänsyn till ordningen eller säkerheten kan behöva hanteras på ett mycket skyndsamt sätt.

text: Bestämmelsen i

text: 25 § förvaltningslagen

text: om kommunikation ger uttryck för principen att ingen ska dömas ohörd, som utgör ett av rättsstatens fundament (se Lundmark m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: [Version 1, JUNO], kommentaren till

text: 25 §

text: ). Denna gäller även inom Kriminalvårdens verksamhet. Regeln är dock inte undantagslös, och i likhet med Kriminalvården anser jag att bestämmelserna i

text: 25 § första stycket 2

text: och 3

text: förvaltningslagen

text: om undantag från det s.k. kommunikationskravet kan vara tillämpliga i de situationer som nyss nämnts.

text: En tänkbar situation som kan aktualisera undantagsreglerna är enligt min mening när Kriminalvården har fått uppgifter om ett nära förestående upplopp inom exempelvis en anstaltsavdelning. I sådana fall skulle nämligen en kommunicering kunna medföra att situationen eskalerar, i stället för att hindras. Om intagna på en anstaltsavdelning kollektivt skulle vägra att delta i anvisad sysselsättning eller säga sig ha för avsikt att göra det torde som utgångspunkt däremot en kommunicering många gånger kunna ske på ett muntligt och kortfattat sätt från Kriminalvårdens sida.

text: Av utredningen framgår att AA inledningsvis placerades i avskildhet med anledning av uppgifter om att intagna på den aktuella avdelningen planerade att starta ett upplopp. Mot den bakgrunden har jag inte några synpunkter på att det inte skedde någon kommunicering med AA innan beslutet fattades. Det finns alltså inte grund för att uttala någon kritik mot anstalten i detta avseende.

text: Vad däremot beträffar beslutet den 16 juni 2020 om att placera AA i avskildhet med stöd av

text: delar jag Kriminalvårdens slutsats att det inte har funnits några skäl för anstalten att inte ge honom tillfälle att yttra sig innan beslutet fattades. Anstalten förtjänar kritik för denna brist. Det kan även konstateras att Kriminalvården inte har berört om AA kommunicerats inför de efterkommande omprövningsbesluten. Jag finner dock inte tillräckliga skäl att utreda den saken vidare.

text: När det gäller beslutet om placering i avskildhet den 15 juni och omprövningsbeslutet den 3 juli är det vidare utrett att AA underrättades om besluten först tre dagar efter att dessa hade fattats. Det har inte framkommit någon omständighet som förklarar denna försening och jag ser kritiskt på dröjsmålet.

text: Jag noterar avslutningsvis Kriminalvårdens uppgifter om att anstalten kommer att vidta utbildningsåtgärder med anledning av den bristfälliga kommunikationen i det aktuella ärendet, vilket naturligtvis är positivt.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte skäl till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
Kommunicering
Omprövning

title: Kritik mot Socialnämnden i Hallstahammars kommun för flera brister i handläggningen av ett ärende om personlig assistans enligt LSS

sammanfattning: En kvinna hade insats i form av personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). I april 2017 ansökte hon hos socialnämnden om tillfällig utökning av insatsen. Vid ett möte inom ramen för ärendet tog LSS-handläggarna upp frågan om kvinnan överhuvudtaget hade rätt till personlig assistans. Handläggarna fattade i juni 2017 två beslut för nämndens räkning; dels att kvinnan inte beviljades tillfällig utökning av personlig assistans dels att hon, efter omprövning, inte hade rätt till insatsen. Av beslutsunderlaget i ärendet om omprövning framgick att det var en handläggare som hade initierat omprövningen av kvinnans beslut om personlig assistans. En kommunal nämnd kan ge i uppdrag åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller i en viss grupp av ärenden, s.k. delegation. JO konstaterar att det inte fanns någon punkt i nämndens delegationsordning som tog sikte på rätten att fatta beslut om att inleda en utredning om omprövning i ett ärende om personlig assistans. Vidare framgick av delegationsordningen att en LSShandläggare hade rätt att för nämndens räkning fatta beslut bl.a. om indragning av en insats i vissa tilldelade ärenden. JO konstaterar att handläggaren inte tycktes ha tilldelats kvinnans ärende såvitt avsåg omprövning av insatsen. Eftersom det saknades delegation att inleda utredning om omprövning och då delegationen att fatta beslut endast avsåg tilldelade ärenden, har handläggaren handlat utanför sin behörighet. Nämnden får kritik för hanteringen. JO uttalar också att det är viktigt att en delegationsordning är tydligt utformad. Det får aldrig uppstå oklarheter om vilka beslut en tjänsteman får fatta för nämndens räkning. I beslutet riktar JO även kritik mot nämnden för att kvinnans far, som även är god man för henne, inte fick möjlighet att träffa handläggarna och lämna muntliga uppgifter enligt 8 a § LSS innan omprövningsärendet avgjordes. JO kritiserar också nämnden för att den brustit i sin kommuniceringsskyldighet och för brister i utformningen av beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, god man för sin dotter BB, på Socialnämnden i Hallstahammars kommuns handläggning av dotterns ärenden om personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS).

text: AA uppgav bl.a. följande: I april 2017 ansökte han för BB:s räkning om tillfällig utökning av hennes personliga assistans. Ett möte mellan honom och två handläggare ägde rum den 5 juni 2017. Vid mötet meddelade en av handläggarna att hon inte ansåg att BB var berättigad till personlig assistans och att ett nytt möte behövde bokas för att diskutera den saken. Han bad handläggaren att boka in ett möte. Något möte ägde inte rum. Han fick inte tillfälle att yttra sig innan nämnden fattade ett beslut om att låta BB:s personliga assistans upphöra.

text: Utredning

text: JO begärde att socialförvaltningen i Hallstahammars kommun skulle lämna upplysningar över den formella handläggningen av ärendet.

text: Socialnämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande (bilagorna har utelämnats):

text: God man AA ringde LSS-handläggare […] 170428 och ville å BB:s vägnar ansöka om utökning av personlig assistans. BB har varit aktuell för LSS-insatser i Hallstahammars kommun sedan 90-talet och handläggare […] varit inkopplad sedan 2002. AA undrade om han behövde komma på möte eller om det räckte att ta det via telefon. Handläggaren meddelade då att ett möte behövs eftersom det inte är säkert att en utökning kan beviljas. AA fick möjlighet att ge förslag på en tid som passade honom och mötet bokades till 170605 kl 12.30. Detta möte pågick i ca en timme och då var även LSS-handläggare […] närvarande. I samband med att mötet hölls 170605 fick AA ge information om hur han ser på BB:s hjälpbehov och utveckling. Han fick också information om att handläggarna har samlat in muntlig och skriftlig information gällande BB från hennes dagliga verksamhet Lyckan och från korttidshemmet Pluto/Tellus (se bifogad utredning). På mötet 170605 informerades AA om att BB inte skulle komma att beviljas utökningen av personlig assistans i samband med semester. Detta utifrån att insamlad information visat att BB:s behov av stöd och service inte tangerar den som åsyftas i begreppet "grundläggande behov”, som ligger till grund för rätten till personlig assistent. Handläggarna gick också igenom vilka fem behov som räknas som grundläggande och styr rätten till personlig assistent enligt LSS. AA fyllde i med information om BB. Det framgick vid mötet att AA inte håller med om bedömningen och att han upplevde att handläggarna inte förstod graden av BB:s svårigheter. Handläggarna håller givetvis med om att BB har svårigheter och att de inte ska förminskas, men de faller inte in under kategorin "grundläggande behov" i den utsträckningen att personlig assistent är rätt insats. Handläggarna informerade också om andra insatser som skulle kunna fungera för BB, så som utökad tid på korttidsboendet samt ledsagarservice vid fritidsaktiviteter. BB har också möjlighet att ansöka om bostad med särskild service. Under tiden för handläggningen av tillfällig utökning av personlig assistans, så sammanställdes den samlade informationen och det framgick med större tydlighet att BB inte längre har så omfattande behov att insatsen personlig assistent kan beviljas. 170630 ringde handläggare […] till AA för att meddela detta och informerade om att underlagen för bedömningen var så omfattande att något mer möte inte behövdes för att beslut om avslag om personlig assistent, samt tillfällig utökning av personlig assistent skulle kunna göras. – – –

text: Bedömningen från Hallstahammars kommun är att underlaget för bedömning och beslut i ärendet har varit fullt tillräckligt och att kommunen levt upp till sin service- och utredningsskyldighet.

text: JO hämtade in socialnämndens delegationsordning. Därefter begärde JO att socialnämnden skulle yttra sig över ett antal frågor (se nämndens remissvar nedan).

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Angående nämndens beslut den 30 juni 2017

text: 1.1 Varför har det i beslutet angetts att ärendet gällde en prövning av en ansökan om insats? Ärendet gällde en omprövning av en tidigare insats med beslut från 2007-05-15. Alla fattade beslut gäller under nu rådande förhållanden, d.v.s. om förhållandena ändras kommer omprövning att ske. När handläggarna samlade in information i utredningen som rörde tillfällig utökning av personlig assistent framkom det att förhållandena hade ändrats, vilket föranledde omprövning av beslutet. 1.2. Vad var den rättsliga grunden för att ompröva det tidigare beslutet? Alla beslut gäller under rådande förhållanden, vilket innebär att om förhållandena ändras så kommer omprövning att ske. 1.3. Beslutet har undertecknats av LSS-handläggarna […] och […]. Vem av dem fattade beslutet? Har de kunnat fatta beslutet tillsammans? Beslutet är fattat av handläggarna tillsammans. 1.4. Hade handläggaren rätt att besluta om att inleda en utredning om omprövning av det tidigare beslutet om insats enligt LSS? Ja, enligt den skrivning som finns i beslutet gällande omprövning av beslutet vid ändrade förhållanden. 1.5. Underrättades BB eller hennes gode man om möjligheten att överklaga beslutet? Ja, muntligen under mötet 170605 och med besvärshänvisning vid skriftligt beslut om avslag 170630.

text: Beredning av ärendet

text: 2.1. När underrättades BB eller hennes gode man om att nämnden hade inlett ett ärende rörande omprövning av beslutet om insats i form av personlig assistent? 170627. 2.2. Var en utredningstid om fyra dagar tillräcklig för att utreda BB:s rätt till insatsen? Utredningen om tillfällig utökning av personlig assistent inleddes vid ansökan 170428. Under utredningstiden för detta skedde insamling av information som visade att förhållandena som legat till grund för beslutet om insatsen personlig assistent hade ändrats. På grund av detta initierades en omprövning av beslutet om rätten till personlig assistent. Utredningstiden för avslagsbeslutet för personligt assistent pågick således från 170428. 2.3. Fick BB eller hennes gode man tillfälle att yttra sig över den utredning som låg till grund för beslutet (jfr

text: 17 § förvaltningslagen

text: )? Ja, vid telefonkontakt 170627. 2.4. Enligt anmälan uttryckte BB:s gode man önskemål om att få föra fram vissa uppgifter vid ett möte med förvaltningen. Borde han ha fått en sådan möjlighet inom ramen för beredningen av ärendet (se

text: 14 § förvaltningslagen

text: Handläggarna hade uppfattningen att de hade fått in tillräckligt med information vid mötet 170605. 2.5. Borde BB eller hennes gode man ha fått upplysningar om rätten att träffa nämnden/förvaltningen innan beslutet fattades (se

text: 8 a §

text: LSS)? Handläggarna gjorde ej den bedömningen, då upplevelsen var att den gode mannen hade lämnat upplysningar vid mötet 170605 samt vid telefonsamtalet 170627. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledning AA har klagat på nämndens handläggning av BB:s ärenden om personlig assistans i flera avseenden. Jag har valt att rikta in min granskning på handläggningen av omprövningsärendet.

text: Av utredningen framgår att BB hade en pågående insats i form av personlig assistans enligt LSS. Den 28 april 2017 ansökte AA för BB:s räkning om tillfällig utökning av insatsen. Ett möte ägde rum mellan honom och två handläggare den 5 juni. Vid mötet tog handläggarna upp frågan om BB överhuvudtaget hade rätt till personlig assistans. Ett telefonsamtal ägde rum mellan AA och en av handläggarna den 27 juni. Den 30 juni fattade handläggarna två beslut för nämndens räkning; dels att BB inte beviljades tillfällig utökning av personlig assistans och dels att hon, efter omprövning, inte hade rätt till insatsen.

text: Omprövning av BB:s beslut om personlig assistans Av remissvaret framgår att BB:s rätt till personlig assistans grundades på ett beslut fattat i maj 2007. Nämnden har uppgett att beslutet var försett med ett förbehåll om omprövning vid ändrade förhållanden.

text: Såvitt kommit fram fanns det alltså formella förutsättningar för nämnden att ompröva beslutet om BB:s insats. Det finns därför inte skäl för något uttalande från min sida gällande den saken.

text: Hade handläggarna rätt att besluta om att inleda en utredning om omprövning och fatta beslut i BB:s ärende? Det finns inte någon särskild bestämmelse i LSS som reglerar nämndens utredningsskyldighet i ärenden om insatser enligt lagen. Däremot finns en allmän bestämmelse om utredningsskyldighet i

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Av bestämmelsen framgår att nämnden utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Nämndens beslut om att inleda utredning ska dokumenteras (

text: 21 a §

text: LSS).

text: Den 1 januari 2018 trädde en ny kommunallag i kraft. Vid handläggningen av BB:s ärende gällde den tidigare

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL. Enligt

text: 6 kap.

text: 33 §

text: KL fick en kommunal nämnd ge i uppdrag åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller i en viss grupp av ärenden.

text: KL innehöll inget formkrav för delegation av beslutanderätt. Högsta förvaltningsdomstolen har i avgörandet

text: HFD 2016 ref. 28

text: uttalat att huvudregeln är att delegation av beslutanderätt ska ske formellt, t.ex. genom en delegationsordning. Domstolen uttalade vidare att det av dokumentet ska framgå att det rör rätten att fatta beslut, vilken befattningshavare som har beslutanderätten och vilken typ av beslut denna befogenhet omfattar eller vilka frågor den avser.

text: Jag har i remissen frågat nämnden om handläggaren hade rätt att fatta beslut om att inleda en utredning om omprövning av BB:s personliga assistans. Nämnden har i remissvaret uppgett att den rätten följer av skrivningen i beslutet om omprövning vid ändrade förhållanden. Nämnden har dock inte uttalat sig om huruvida rätten att fatta beslut om att inleda en utredning om omprövning har delegerats till handläggare.

text: Jag har tagit del av nämndens delegationsordning och kan konstatera att det inte finns någon punkt i dokumentet som tar sikte på rätten att fatta beslut om att inleda en utredning om omprövning. Av punkten 10.1.11 framgår att en LSShandläggare får fatta beslut om biträde av personlig assistent, under 20 timmar, i ett tilldelat ärende. Enligt punkten 10.1.31 får handläggaren fatta beslut om upphörande av insats enligt LSS i ett tilldelat ärende. Båda typerna av beslut förutsätter alltså att handläggaren har tilldelats ärendet.

text: Av beslutsunderlaget framgår att en handläggare initierade en omprövning av BB:s beslut om personlig assistans. Handläggaren tycks alltså inte ha tilldelats ärendet om omprövning utan verkar på egen hand ha beslutat att inleda en utredning. Jag är kritisk till hanteringen.

text: Beslutet om att låta BB:s personliga assistans upphöra fattades av två handläggare. Mot bakgrund av att BB:s ärende inte hade tilldelats en handläggare, vilket var en förutsättning för beslutanderätt enligt delegation, saknade handläggarna rätt att fatta beslut i ärendet. Detta är ytterligare en brist i hanteringen.

text: I beslutet har angetts att det är fattat med stöd av punkten 10.11 i delegationsordningen. Jag noterar att det inte finns någon punkt med den numreringen i dokumentet. Rimligen avsåg handläggarna punkten 10.1.11. Som jag redan nämnt fanns det inte förutsättningarna för handläggarna att med stöd av den punkten besluta i BB:s ärende.

text: Jag vill i detta sammanhang framhålla hur viktigt det är att en delegationsordning är tydligt utformad. Det får aldrig uppstå oklarheter om vilka beslut en tjänsteman får fatta för nämndens räkning.

text: Begäran om möte I ett ärende som gäller insatser enligt

text: 9 §

text: LSS, t.ex. personlig assistans, har den enskilde rätt att muntligen vid besök lämna uppgifter inför nämnden, om det inte finns särskilda skäl mot det. Den enskilde ska underrättas om den rätten (

text: 8 a §

text: LSS).

text: I bestämmelsen avser begreppet nämnden antingen nämnden i sin helhet eller den person som på grund av delegation har rätt att fatta beslut för nämndens räkning (

text: prop. 2009/10:176 s. 59

text: ). För att beslutsfattaren ska kunna vägra den enskilde ett möte krävs att det föreligger särskilda skäl, t.ex. att en framställning i ett visst ärende är uppenbart ogrundad eller att han eller hon upprepade gånger begär att få lämna uppgifter med stöd av bestämmelsen (

text: a. prop. s. 74

text: AA har uppgett att han vid mötet den 5 juni, som hölls inom ramen för BB:s ärende om tillfällig utökning av personlig assistans, begärde att handläggarna skulle boka in ett möte med honom för att diskutera hennes pågående insats, men att något möte inte ägde rum. Nämnden har inte invänt mot hans beskrivning.

text: Syftet med bestämmelsen i

text: 8 a §

text: LSS är att ge den enskilde möjlighet att framföra synpunkter direkt till den som ska fatta beslut i ärendet. I BB:s fall var det handläggarna som kom att fatta beslut i ärendet. Jag bortser här från det förhållandet att de saknade delegation att göra så. Av remissvaret framgår att handläggarna var av uppfattningen att det inte behövdes något möte eftersom de hade den information som de behövde. Detta utgjorde dock inte skäl att neka AA ett möte. Han borde ha beretts möjlighet att träffa handläggarna innan ett beslut i BB:s ärende fattades. Det var också handläggarna som skulle ha underrättat AA om att han hade rätt att lämna uppgifter muntligen. Att den informationen inte lämnades till AA och att ett möte inte ägde rum utgör brister i handläggningen. Nämnden förtjänar kritik för detta.

text: Nämndens kommuniceringsskyldighet Vid handläggningen av BB:s ärenden gällde 1986 års förvaltningslag (

text: ), FL. Enligt

text: 17 §

text: FL fick ett ärende som avsåg myndighetsutövning mot en enskild inte avgöras utan att den som var sökande, klagande eller annan part hade underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon hade fått tillfälle att yttra sig över den. Myndigheten fick dock avgöra ärendet utan att så skett i vissa fall, t.ex. om uppgiften saknade betydelse. Myndigheten bestämde om underrättelsen skulle ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på annat sätt.

text: När kommunicering i ett ärende sker har den enskilde rätt till skäligt rådrum för att avge yttrande. Vilken tid som krävs för att den enskilde ska anses ha fått skäligt rådrum beror på omständigheterna i det enskilda fallet (se t.ex. JO:s beslut den 24 september 2009 i ärende med dnr 2853-2008). Ärendets art och materialets omfattning är exempel på faktorer som inverkar på hur lång tid en part behöver för att kunna avge ett yttrande.

text: Av beslutsunderlaget framgår att handläggaren kontaktade AA per telefon den 27 juni och informerade honom om att BB:s ärende skulle omprövas. Nämnden har i remissvaret uppgett att AA fick tillfälle att yttra sig vid telefonsamtalet.

text: Att vid ett och samma tillfälle muntligen informera den enskilde om att ett omprövningsärende har inletts och samtidigt ge honom eller henne tillfälle att yttra sig i ärendet är naturligtvis inte lämpligt, särskilt som det här var fråga om indragning av en för den enskilde betydelsefull insats. Den enskilde har rätt till skäligt rådrum. AA borde alltså ha fått viss tid på sig att lämna synpunkter i BB:s ärende. Nämnden förtjänar kritik för hanteringen. Utformningen av beslutet Av beslutsunderlaget framgår att det var handläggaren som initierade en omprövning av BB:s personliga assistans. I beslutet som fattades den 30 juni har det emellertid angetts att BB hade ansökt om insatser enligt LSS.

text: Jag kan konstatera att det inte framgår av själva beslutet att det var fråga om en omprövning av en pågående insats. I stället får man uppfattningen att ärendet inleddes efter en ansökan från BB. Ett beslut ska innehålla korrekta uppgifter och vara tydligt utformat. Beslutet i BB:s ärende är bristfälligt till sin utformning. Nämnden ska kritiseras för detta. Avslutade synpunkter Jag har ovan pekat på flera brister i handläggningen av BB:s ärende. Nämnden har ett ansvar för att ärenden om personlig assistans handläggs i enlighet med tillämplig lagstiftning. Hanteringen av BB:s ärende ger intrycket att personalen vid förvaltningen saknar grundläggande kunskaper om ärendehandläggning. Jag förutsätter att nämnden vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att LSSärenden handläggs korrekt.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Arrest Besök Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en försvarare nekats att besöka klienter på en arrest

sammanfattning: En försvarare anmälde till JO att han vid två tillfällen i början av sommaren 2024 nekades att besöka klienter på arresten i Malmö med hänvisning till personalbrist. JO:s utredning ger inte någon fullständig bild av omständigheterna kring de tillfällen som försvararen anmält. JO finner dock inte någon anledning att ifrågasätta försvararens uppgifter. Det har även kommit fram att beläggningen vid arresten var hög och personalläget ansträngt samt att det förekommit att sammanträffanden mellan försvarare och klienter inte kunnat ordnas. Med utgångspunkt i uppgifterna i anmälan konstaterar JO att försvararen vid de anmälda tillfällena nekades att besöka sina klienter på arresten, vilket inte var förenligt med en misstänkts rätt att träffa sin försvarare. JO kritiserar Polismyndigheten för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 juni 2024 förde advokaten AA fram klagomål mot bl.a. Polismyndigheten. Klagomålet gällde att han vid två tillfällen i juni 2024 med hänvisning till personalbrist förvägrats att besöka anhållna klienter, som han var offentlig försvarare för, på arresten i Malmö. AA uppgav bl.a. följande.

text: Han blev vid båda tillfällena hänvisad att komma tillbaka och försöka vid ett senare tillfälle, alternativt tala med klienten per telefon. Inget av alternativen var dock tillräckligt. Vid det första tillfället, den 4 juni 2024, var nämligen ett förhör inbokat kort därefter. Vid det andra tillfället, den 9 juni 2024, var klienten i omedelbart behov av ett samtal. AA hade tidigare samma dag försökt tala i telefon med sin klient men på grund av bl.a. den bristande ljudkvaliteten på arrestens telefoner gick samtalet inte att genomföra.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över anmälan.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 13 september 2024 och upplyste inledningsvis om följande.

text: Det har inte gått att identifiera eventuell dokumentation hänförlig till nu anmälda händelser. I Polismyndighetens digitala ärendesystem av frihetsberövade (DAF) loggas besök av försvarare i de fall det är ett renodlat besök. Om en försvarare pratar med den frihetsberövade i enrum efter ett förhör loggas detta inte särskilt, utan det är endast ”förhör” som loggas i DAF. Vid inga av dessa tillfällen dokumenteras namn på försvararen.

text: Polismyndigheten redovisade vidare en sammanfattning av upplysningar som hämtats in från poliskommissarien, tillika biträdande chefen för utredningsjoursektionen i polisområde Malmö, CC samt polisinspektörerna DD och EE enligt bl.a. följande.

text: I samband med inbokade förhör är rutinen att försvarare bereds möjlighet att träffa sina klienter i cirka 15 till 30 minuter innan förhöret. Möjligheten för försvarare att träffa sina klienter finns även utan ett inbokat förhör. När en försvarare träffar sin klient i arresten i polisområde Malmö måste två polisanställda vara närvarande för att hantera besöket. Anledningen till denna ordning är att säkerställa både försvararens och klientens säkerhet men också att skydda de polisanställda som övervakar mötet. De problem som AA beskriver i klagomålet förekommer särskilt under den senaste tiden. Det har skett en ökad belastning på arresten i Malmö med många frihetsberövade under en längre period. En betydande del av problemet är att frihetsberövade kvarstannar i arresten längre än normalt eftersom det saknas häktesplatser hos Kriminalvården. Även om det sker en bra samverkan mellan polisen och Kriminalvården kan situationen bli ansträngd när Kriminalvårdens kapacitet är full. Detta leder till att polisen måste omfördela resurser inom regionen, vilket tar tid och påverkar möjligheten att omedelbart tillgodose allas behov. Konsekvenserna av att inte kunna omhänderta vissa åtaganden direkt är att dessa får vänta eller lösas på annat sätt, till exempel via telefon. Det leder även till att polisområdet behöver prioritera och då är det de intagnas vistelse och den egna personalens arbetsmiljö och säkerhet som måste komma först. Polisområdet arbetar hårt för att säkerställa att både de intagna och personalen har bra förutsättningar, vilket inkluderar ett rättssäkert omhändertagande. Polisområdet är för närvarande inne i en rekryteringsprocess som förhoppningsvis ger positiva effekter efter sommaren 2024. Vidare planeras det för att bygga om lokalerna i arresten. Målet med ombyggnaden är att förbättra säkerheten på ett sådant sätt att det krävs färre personalresurser för att övervaka möten mellan försvarare och deras klienter. Även om ombyggnationen kommer att ta tid att genomföra, är prognosen att arbetet med dessa förbättringar kommer att påbörjas under hösten 2024.

text: Beträffande de anmälda tillfällena i juni 2024 redogjorde Polismyndigheten för befattningshavarnas upplysningar enligt bl.a. följande.

text: Den 4 juni 2024 tjänstgjorde DD som stationsbefäl i arresten i Malmö. I sin roll som stationsbefäl arbetsleder han arrestantvakterna och har det övergripande säkerhets- och arbetsmiljöansvaret över såväl personalen som de intagna. Aktuell dag fanns det […] totalt 26 intagna […]. Bemanningen var på miniminivå och han var ensam tjänstgörande befäl. 26 intagna vid minimibemanning är att anse som ett väldigt ansträngt läge och en anledning att tillfälligt stänga arresten för nya intag. Under arbetspasset har han hänvisat försvarare att utöver inbokade förhör endast samtala med sina klienter via telefon. Verksamheten har under dagen inte tillåtit fysisk bevakning av dessa samtal med hänsyn till personalens arbetsmiljö och säkerhet samt de intagnas rättigheter. Den 9 juni 2024 tjänstgjorde EE som gruppchef i arresten i Malmö. Han kan inte erinra sig om den specifika händelsen men generellt sett har de frihetsberövades samtal med sina försvarare hög prioritet i förhållande till övriga uppdrag som ska

text: utföras i arresten. På morgonen den 9 juni 2024 var det [totalt 16 intagna i arresten].

text: Polismyndigheten redovisade rättslig reglering och gjorde därefter följande bedömning.

text: De närmare omständigheterna kring de klientbesök som AA för fram i anmälan till JO har inte kunnat klarläggas genom utredningen i ärendet. Det gäller exempelvis hur det inplanerade förhöret den 4 juni 2024 fortlöpte eller inom vilken tidsrymd som AA fick träffa sin klient efter begäran den 9 juni 2024. Polismyndigheten bedömer att ytterligare utredning inte kommer att leda till ökad klarhet. Det som förs fram i anmälan är dock i huvudsak förenligt med den utredning som finns. Av uppgifterna från berörda befattningshavare framgår att det har varit en ökad belastning på arresten i Malmö. Det framgår också att beläggningen var hög även den 4 juni 2024 och den 9 juni 2024 samt att det innebar en ökad arbetsbelastning för personalen. Utifrån uppgifterna kan det antas att den ökade beläggningen medförde försämrade möjligheter att medverka till snabba kontakter mellan de intagna och försvarare. Det har dock framkommit att andra alternativ har erbjudits vid hög arbetsbelastning, t.ex. samtal per telefon. Vidare har mötestider bokats om till senare tillfällen när samtal i enrum har kunnat ordnas. Mot denna bakgrund saknar Polismyndigheten anledning att ifrågasätta uppgifterna i anmälan till JO om svårigheterna att få till klientbesök i detta fall. Bilden är således att kontakterna mellan berörda intagna och dennes försvarare i det nu aktuella ärendet inte har kunnat ordnas omedelbart, vilket är beklagligt. Orsakerna till fördröjningen kan utifrån utredningen hänföras till stor arbetsbelastning som en följd av hög beläggningsgrad vid aktuell arrest. Det framgår av yttrandena från berörda befattningshavare att åtgärder har vidtagits för att förbättra möjligheterna att medverka till de intagnas kontakter med sina försvarare.

text: Bedömning

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad har rätt att träffa sin försvarare. Rätten att träffa försvararen är utan undantag för den som har en offentlig försvarare. Detsamma gäller för den som har en privat försvarare som uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare. Om den misstänkte har rätt att träffa sin försvarare ska det få ske i enrum. (Se

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: , 3 kap. 1 § andra stycket häkteslagen och artikel 3.3 a i EU:s försvarardirektiv.)

text: JO har uttalat att en offentlig försvarare inte ens kvällstid bör avvisas från ett häkte utan att ha fått träffa sin klient men att det av praktiska skäl, bl.a. tillgången till personal, kan vara rimligt att besök efter ett visst klockslag föranmäls i så god tid att häktet kan disponera sin personal med hänsyn till detta (se bl.a. JO 1983/84 s. 134, dnr

text: och

text: JO 2013/14 s. 278

text: , dnr 4269- 2012).

text: Naturligtvis är det så att arbetsbelastningen hos arrestpersonalen kan påverka hur snabbt ett sammanträffande mellan en intagen och hans eller hennes försvarare kan ordnas. Det är dock av grundläggande betydelse att den som är frihetsberövad får möjlighet att träffa sin försvarare inom kort tid från begäran. (Se även JO:s beslut den 19 september 2012, dnr

text: Någon fullständig bild av omständigheterna kring de tillfällen som advokaten AA nämner i sin anmälan ger inte utredningen. Jag har dock ingen anledning att ifrågasätta hans uppgifter i och för sig. Det har även kommit fram att beläggningen vid arresten var hög och personalläget ansträngt samt att det förekommit att sammanträffanden mellan försvarare och klienter inte kunnat ordnas. Med utgångspunkt i uppgifterna i anmälan kan jag således konstatera att AA vid de anmälda tillfällena nekades att besöka sina klienter på arresten. Polismyndigheten kritiseras för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.