avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för dröjsmål med att omhänderta ett körkort m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län och uppgav bl.a. följande. Den 10 juni 2007 vållade han en trafikolycka. Han var vid tillfället kraftigt berusad och bröt mot ett antal trafikregler. Hans körkort omhändertogs dock inte vid olyckstillfället. Därefter hörde han inte något från vare sig polisen eller någon annan myndighet förrän den 30 januari 2008 då han var på förhör hos polisen. I samband med förhöret uppmärksammades att han alltjämt hade ett gällande körkort, vilket föranledde polisen att omhänderta körkortet. Enligt hans uppfattning borde körkortet ha omhändertagits tidigare och den s.k. spärrtiden, under vilken körkortet är återkallat, ha räknats från olyckstillfället och inte från omhändertagandet som nu blev fallet.

text: Utredningen

text: Handlingar i polismyndighetens ärende T23450-07 hämtades in och granskades, varvid bl.a. följande framkom. Vid trafikolyckan hade en polispatrull observerat att AA i en hastighet, som kraftigt överskred den tillåtna, kört sicksack med sin bil mellan en buss och ett par personbilar, därefter rakt över ett stopplyse och vidare in bakifrån i en taxibil. När patrullen kom till platsen var AA omtöcknad men vid medvetande, och luktade alkohol. Han fördes i ambulans till sjukhus där blodprov togs. Något beslut om att omhänderta hans körkort fattades inte i samband med olyckan, men däremot en tid senare, den 29 juni 2007.

text: Vidare framkom att i trafikärendet hölls två förhör i samband med olyckan den 10 juni och att ett blodprov skickades för analys till Rättsmedicinalverket samma dag. Därefter syntes det inte ha vidtagits några egentliga utredningsåtgärder förrän den 30 januari 2008, då AA hördes för första gången. I samband med förhöret verkställdes beslutet att omhänderta hans körkort.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar över handläggningen av ärendet, såväl vad gäller omhändertagandet av körkortet som beträffande utredningen i övrigt. Av upplysningarna skulle särskilt framgå anledningen till att beslutet att omhänderta AA:s körkort fattades först den 29 juni 2007 och till att

text: detta beslut inte kom att verkställas förrän den 30 januari 2008 samt till att det första förhöret med AA hölls först sistnämnda dag.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar och anförde inledningsvis i huvudsak följande.

text: Den 10 juni 2007 inträffade en trafikolycka vid Värmdövägen/Kanalvägen i Stockholm. AA kom härvid att misstänkas för grov vårdslöshet i trafik, grovt rattfylleri samt rattfylleri under påverkan av narkotika. På grund av det tillstånd AA befann sig i efter olyckan kunde inget alkoholutandningsprov göras, däremot beslutades att kroppsbesiktning skulle ske, se beslut i protokollet över rattfylleri. Kroppsbesiktningen verkställdes av legitimerad sjuksköterska på Karolinska sjukhuset, dit AA omedelbart fördes med ambulans. En polis-patrull följde med i ambulansen. Två vittnesförhör hölls på olycksplatsen. Ärendet diariefördes som T-23450-07 vid City polismästardistrikt den 11 juni 2007 och förundersökning inleddes, men överlämnades samma dag till Söderorts polismästardistrikt, utredningsroteln. Den 18 respektive den 26 juni 2007 inkom analysbesked till City polismästardistrikt. Den 29 juni 2007 tillträdde polisinspektören CC vid Söderort polismästardistriktets trafikgrupp som förundersökningsledare och beslutade samma dag om omhändertagande av AA:s körkort. Ärendet överlämnades tillsammans med utredningsdirektiv, se bilaga (här utelämnad; JO:s anm.), den 4 juli 2007 till distriktets samordningsenhet i syfte att genom det s.k. masskallningssystemet kalla AA till förhör. Av utrednings-direktiven framgick att körkortet skulle omhändertagas. Ärendet kom emellertid att hanteras som ett mängdbrottsärende. Anledningen därtill har inte närmare gått att klarlägga. Klart är dock att ärendet gått via samordningsenheten till mängdbrotts-grupperna vid jourroteln där det lagts i balans från den 20 augusti 2007. I början av januari 2008 har utredare vid trafikgruppen på eget initiativ bistått jourroteln med handläggning av trafikärenden, varvid kallelse till förhör skickats till AA den 8 januari. AA förhördes och slutdelgavs den 30 januari då också körkortsomhändertagandet verkställdes. Med anledning av den aktuella trafikolyckan är AA genom lagakraftvunnen dom dömd för grovt rattfylleri, vårdslöshet i trafik och narkotikabrott.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen gjorde polismyndigheten därefter följande bedömning.

text: Omhändertagandet av körkortet

text: Polismyndigheten kan konstatera att det vid en bedömning i efterhand framstår som att förutsättningar att omhänderta AA:s körkort i och för sig synes ha förelegat redan i samband med olyckan; se bestämmelserna i

text: 5 kap. 7 § körkortslagen

text: p. 1-2. Avrapporterande polismän har uppgivit att AA luktade tydligt av alkohol och även att han iakttagits precis innan olyckan då han bl.a. kört mot rött ljus. Situationen på olycksplatsen har emellertid varit tämligen rörig vilket närmare framgår av de två avrapporteringspromemoriorna. Sammanlagt tre polispatruller har anlänt till platsen i olika omgångar, varav den sist anlända var den som följde med till sjukhuset. Enligt uppgift från polisinspektör DD, som kallades till olycksplatsen i egenskap av yttre befäl, var det stökigt på platsen, bland annat eftersom man först befarade att AA avlidit eller var mycket allvarligt skadad. Hon har vidare uppgivit att hon på grund av den rådande situationen aldrig gav de poliser som medföljde i ambulansen direktiv om att omhänderta körkortet, däremot att se till att alla prover blev tagna. Mot bakgrund av den beskrivna situationen och det faktum att befäl på platsen inte särskilt gav direktiv om att körkortet skulle omhändertas, anser polismyndigheten inte att kritik bör riktas mot att körkortet inte kom att omhändertas redan i samband med olyckan. Polismyndigheten anser inte heller, med hänvisning till de särskilda omständigheterna, att kritik bör riktas mot polisinspektör DD för att hon inte gav direktiv om att körkortet skulle omhändertas.

text: Beslut om att omhänderta körkortet fattades som framgått ovan den 29 juni 2007. Mot bakgrund av att ärendet överförts från ett polismästardistrikt till ett annat anser polismyndigheten inte detta vara oskäligt lång tidsutdräkt. Beträffande verkställigheten av omhändertagandet har CC uppgivit att han bifogade beslutet tillsammans med utredningsdirektiven i samband med att ärendet överlämnades till samordningsenheten. Av direktiven framgår att körkortet ska omhändertagas. Att beslutet om omhändertagande inte kom att verkställas förrän den 30 januari 2008 har av allt att döma berott på att ärendet felaktigt kommit att hanteras som ett mängdbrottsärende. Enligt polismyndighetens mening borde ärendet ha kunnat givits större prioritet och körkortsomhändertagandet verkställas betydligt snabbare om det hanterats i annan ordning. Polismästardistriktet kan därför inte undgå kritik i denna del och polismyndigheten beklagar dröjsmålet. Polismyndigheten vill emellertid framhålla att berörda chefer inom polismästardistriktet gjorts uppmärksamma på det sätt på vilket aktuellt ärende kommit att handläggas och även på behovet av att se över föreliggande rutiner för ärendehantering av aktuellt slag. Enligt myndighetens mening torde detta vara tillräckligt för att undvika att något liknande inträffar i framtiden.

text: Utredningen i övrigt

text: Vad beträffar utredningen i övrigt har myndigheten inget att invända annat än att den, som framgått av resonemanget ovan, borde ha kunnat färdigställas snabbare om ärendet inte kommit att hanteras som ett mängdbrott. Om verkställighet av omhändertagandebeslutet kommit till stånd redan under sommaren 2007 hade sannolikt förhör kunnat hållas med AA i anslutning därtill. Myndigheten har emellertid svårt att spekulera närmare i omfattningen av de tidsmässiga vinster som skulle kunna ha gjorts om ärendet handlagts i annan ordning.

text: Avslutande synpunkter

text: Polismyndigheten anser det beklagligt att AA:s körkort inte kom att omhändertas tidigare än vad som skedde. Det ligger i sakens natur att ett beslut om omhändertagande av körkort bör verkställas så snart som möjligt. Beträffande AA:s invändning om att polismyndighetens handläggning av ärendet fått effekter på spärrtiden, får myndigheten framhålla att beräkningen av spärrtiden är något som uteslutande åvilar länsstyrelsen. Oavsett från vilket datum spärrtiden beräknats torde dock den totala spärrtiden vara densamma.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig.

text: Rättslig reglering

text: Ett körkort ska återkallas bl.a. om körkortshavaren gjort sig skyldig till grov vårdslöshet i trafik, rattfylleri eller grovt rattfylleri,

text: 5 kap. 3 § 1 körkortslagen (1998:488)

text: , eller om körkortshavaren i annat fall vid förande av motordrivet fordon har överskridit högsta tillåtna hastighet, kört mot rött ljus, underlåtit att iaktta stopplikt, kört om vid övergångsställe eller brutit mot någon annan regel som är väsentlig från trafiksäkerhetssynpunkt, om överträdelsen inte kan anses som ringa,

text: 5 kap. 3 § 4 samma lag

text: Av 5 kap. 7 § första stycket 1 och 2

text: körkortslagen

text: följer vidare att ett körkort ska omhändertas bl.a. om körkortshavaren vid förande av ett motordrivet fordon har visat tydliga tecken på påverkan av alkohol eller annat ämne, eller om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas enligt

text: 5 kap. 3 § 1

text: eller

text: 4 samma lag.

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned,

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Bedömning

text: Ett körkortsingripande torde i många fall utgöra den reaktion på en trafikförseelse som får den kraftigaste trafiksäkerhetsfrämjande effekten. För att ett körkortsingripande ska vara maximalt verkningsfullt är det emellertid väsentligt att ingripandet görs så snart som möjligt efter det felaktiga beteendet. Samtidigt är den skada som ett felaktigt omhändertagande av ett körkort kan medföra knappast möjlig att rätta till i efterhand. Det finns därför skäl att ställa höga krav på rättssäkerheten vid hanteringen av frågor som rör körkortsåterkallelser (se

text: prop. 1988/89:134 s. 19

text: f.).

text: I ärendet är utrett att AA den 10 juni 2007 vållade en trafikolycka och att polisen hade observerat att han därvid bl.a. kraftigt hade överskridit gällande hastighetsbegränsning, kört mot rött ljus och luktade tydligt av alkohol.

text: Enligt min mening är det därför uppenbart att det, även med beaktande av det ovan nämnda höga rättssäkerhetskravet, förelåg förutsättningar för polisen att, med stöd av

text: 5 kap. 7 § körkortslagen

text: , omhänderta hans körkort redan i samband med olyckan.

text: Som förklaring till att så inte skedde har polismyndigheten i huvudsak hänvisat till att det var tämligen rörigt och stökigt på olycksplatsen, bl.a. befarade man först att AA hade avlidit eller var mycket allvarligt skadad. Jag har inte någon anledning att ifrågasätta detta och har också förståelse för om polisen i en sådan kaosartad situation missar eller medvetet avvaktar något med att omhänderta en skadad persons körkort. Det förhållandet att körkortet inte omhändertogs direkt på olycksplatsen föranleder därför ingen kritik från min sida.

text: Jag har inte heller någon invändning mot att omhändertagandebeslutet fattades drygt två veckor senare, dvs. den 29 juni 2007. Det är däremot inte godtagbart att detta beslut inte kom att verkställas förrän sju månader senare, först vid förhöret i januari 2008. Dröjsmålet förefaller ha berott på att ärendet kom att handläggas vid fel enhet inom polisen. Som framgått bör ett körkortsingripande för att vara maximalt verkningsfullt göras så snart som möjligt efter det felaktiga beteendet, och självfallet borde även förhöret med AA ha hållits tidigare än vad som nu kom att ske. Jag noterar att polismyndigheten vidtagit åtgärder i syfte att minska risken för att något liknande ska inträffa igen. Polismyndigheten förtjänar likväl kritik för det inträffade.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Bevis Förundersökning Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Hanteringen vid Ekobrottsmyndigheten och Skatteverket av uppgifter som en utländsk myndighet lämnat med användningsbegränsande villkor i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan ifrågasatte advokaten AA om Ekobrottsmyndigheten handlat korrekt när vissa handlingar överlämnades till Skatteverket att användas i en pågående skatteprocess. Handlingarna hade Ekobrottsmyndigheten fått från Åklagarmyndigheten i Luxemburg efter en begäran om rättshjälp. Åklagarmyndigheten i Luxemburg hade uttryckligen angett att handlingarna endast fick användas i det ärende för vilket internationell rättshjälp hade beviljats. AA ifrågasatte vidare om Skatteverket förfarit korrekt när man gett in handlingarna i den pågående skatteprocessen.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar från Ekobrottsmyndigheten och Länsrätten i Skåne län infordrades.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten och till Skatteverket. Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören BB) kom in med remissvar till vilka fogats yttranden av vice överåklagaren CC och kammaråklagaren DD. Skatteverket (genom rättsliga experten EE) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats yttranden av skattedirektören FF, skatterevisorn GG, skattehandläggaren HH och skatteintendenten JJ.

text: I ett beslut den 16 mars 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att kammaråklagaren KK i april 2001 i en förundersökning rörande misstanke om grovt bokföringsbrott och grovt försvårande av skattekontroll sände en ansökan om internationell rättshjälp till Luxemburg. Begäran avsåg hjälp med att erhålla uppgift om de misstänktas eventuella kontoinnehav i en bank i Luxemburg och i förekommande fall kontoutdrag. I en komplettering till ansökan upplyste KK att förundersökningen inte avsåg misstanke om skattebrott. I juni 2001 beslutade företrädare för Åklagarmyndigheten i Luxemburg (Parquet Général du Grand-Duché du Luxembourg) att det inte fanns

text: något hinder för verkställighet av ansökan. DD övertog, enligt uppgift på diariebladet i ärendet, förundersökningsledarskapet i augusti samma år. När Ekobrottsmyndigheten i februari 2002 erhöll de efterfrågade uppgifterna var följande villkor för materialets användande angivna i ett missivbrev (i översättning från franska språket).

text: Den information som bifogas, de bilagor och handlingar som erhållits inom ramen för dessa uppdrag får ej användas, varken i utredningssyfte eller som bevisning i ett brottmålsförfarande, annat än det ärende för vilket internationell rättshjälp beviljats.

text: Förutom att uppgifterna från Luxemburg användes i förundersökningen kom de även att åberopas som bevisning av Skatteverket i mål rörande bl.a. eftertaxering och skattetillägg i länsrätten. Skatteverket hade erhållit uppgifterna av GG, som också biträdde Ekobrottsmyndigheten som sakkunnig i förundersökningen. Sedan motparten yrkat att bevisningen skulle avvisas återkallade Skatteverket bevisningen. Länsrätten meddelade den 22 oktober 2004 dom i målen. Hur kom det sig att uppgifterna från Luxemburg kom till användning i skatteärenden? Under utredningen hos JO har försök gjorts att klarlägga vilka kontakter som förekom och/eller vilka överenskommelser som träffades mellan DD och GG avseende uppgifterna från Luxemburg. Deras redogörelser skiljer sig emellertid åt. Enligt GG lämnade DD ut uppgifterna till Skatteverket utan förbehåll och de var då överens om att dessa kunde tas in i Skatteverkets omprövningsbeslut. DD däremot har uppgett att uppgifterna lämnades till GG i hennes egenskap av sakkunnig i brottsutredningen och att Skatteverket självständigt bedömt att materialet kunde användas i skatteprocessen.

text: Jag konstaterar således att uppgift står mot uppgift. Vissa uppgifter som GG lämnat och innehållet i en av henne upprättad tjänsteanteckning ger stöd för påståendet att DD lämnat uppgifterna från Luxemburg för användning i skatteärendena eftersom han ansett att Skatteverkets utredning kunde vara till hjälp för den förundersökning han bedrev. Det har emellertid inte varit möjligt att bringa klarhet i vad som förevarit och jag har inte funnit det meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder i denna del. Jag saknar således underlag för att påstå att DD lämnade uppgifterna från Luxemburg till Skatteverket för att användas som bevisning i skatteärenden. Jag vill dock påpeka att det givetvis är en allvarlig brist i sig att det inte i efterhand varit möjligt att utreda hur uppgifterna har hanterats.

text: Handläggningen föranleder följande ytterligare uttalanden från min sida.

text: Var svenska myndigheter förpliktade att respektera det av Åklagarmyndigheten i Luxemburg uppställda användningsbegränsande villkoret? Sverige deltar i internationellt samarbete mellan stater i frågor som gäller utredning och lagföring av brott. Detta samarbete syftar till att staterna skall kunna inleda eller fullfölja rättsliga processer med internationell anknytning. Samarbetet ger för Sveriges del bl.a. möjlighet till verkställighet utomlands av straffprocessuella säkerhetsåtgärder. Det rättsliga regelsystem som det internationella samarbetet bygger på är för svenskt vidkommande dels lagstiftning, dels olika konventioner och bilaterala avtal som ingåtts med andra stater.

text: I lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB) finns bestämmelser om förfarandet vid rättslig hjälp i brottmål. Med tillämpning av dessa kan olika utredningsåtgärder vidtas här i landet på begäran av annan stat eller utomlands på begäran av Sverige. Den rättsliga hjälpen kan, som i det aktuella ärendet, omfatta husrannsakan och beslag (

text: 1 kap. 2 § första stycket 5

text: LIRB).

text: När uppgifter lämnas inom ramen för internationell rättslig hjälp, förekommer det att bevismaterial tillhandahålls på villkor att det inte får användas annat än för visst ändamål, oftast det som angetts i framställningen med begäran om hjälp. I 5 kap. 1 § LIRB föreskrevs, vid den tidpunkt då den rättsliga hjälpen i detta ärende erhölls, att om en svensk myndighet i ett ärende om rättslig hjälp har fått uppgifter eller bevisning från en annan stat enligt en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige och som innehåller villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna eller bevisningen vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott, skall svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning.

text: Bestämmelsen överfördes, i den del den berörde åklagare och domstolar, i sak oförändrad från

text: 1 § lagen (1991:435)

text: med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. I förarbetena till den lagen angavs att det fanns ett behov av rättslig reglering på området bl.a. eftersom det i några av de konventioner och avtal som Sverige hade ingått eller hade för avsikt att ingå fanns bestämmelser som begränsade möjligheten att fritt använda erhållen information. För svenskt vidkommande kunde en sådan förpliktelse innebära en konflikt mellan bestämmelsen i avtalet eller konventionen och bl.a. olika regler i svensk rätt om myndigheters skyldighet att fullgöra sina myndighetsuppgifter, t.ex. regeln om en åklagares absoluta åtalsplikt enligt

text: 20 kap. 6 § rättegångsbalken

text: prop. 1990/91:131 s. 10

text: Vidare angavs att de nya reglerna inte borde begränsa sig till att omfatta villkor som följde av internationella överenskommelser som regeringen har ingått. Om myndigheter i en främmande stat var villiga att bistå svenska myndigheter med information i ett visst ärende under förutsättning att informationen inte utnyttjades för andra ändamål borde svenska myndigheter ha möjlighet att träffa överenskommelse om detta. En sådan överenskommelse förutsatte dock att

text: regeringen enligt bestämmelserna i

text: 10 kap. 3 § regeringsformen

text: (RF) uppdrog åt myndigheten att träffa överenskommelsen. Det uttalades vidare att förbudet mot att utnyttja upplysningar eller bevismaterial på ett sätt som stred mot en överenskommelse som har träffats med en främmande stat inte bara skulle gälla för den myndighet som har inhämtat materialet utan även andra myndigheter skulle omfattas av bestämmelsen (se

text: a. prop. s. 18

text: och

text: Vilka internationella överenskommelser som avses i 5 kap. 1 § LIRB framgår av tillkännagivande (

text: ) av överenskommelser som avses i lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Vid den aktuella tidpunkten framgick detta av tillkännagivande (

text: Som CC angett är konventionen den 19 juni 1990 om tillämpning av Schengenavtalet den 14 juni 1985 (Schengenkonventionen) den internationella överenskommelse som skulle kunna vara av intresse i det aktuella fallet. Konventionens artikel 50.3 innehåller en föreskrift om begränsningar i rätten att utnyttja uppgift eller bevismaterial som erhållits genom inbördes rättshjälp i brottmål. De avtalsslutande parterna är enligt artikel 50.1 skyldiga att lämna varandra sådan hjälp beträffande brott mot lagbestämmelser och förordningar om punktskatter, mervärdesskatter och tullavgifter. I förevarande ärende hade den rättsliga hjälpen dock inte, som CC påpekat, beviljats för utredning av sådant brott. Schengenkonventionen var därför inte tillämplig.

text: Fråga uppkommer då om Sverige och Luxemburg i det aktuella fallet kan anses ha träffat en sådan överenskommelse som gör att bestämmelsen i 5 kap. 1 § LIRB ändå blir tillämplig.

text: Av

text: 10 kap. 1 §

text: RF följer att det är regeringen som ingår överenskommelser med andra stater. Regeringen får dock enligt

text: 10 kap. 3 §

text: RF bemyndiga en förvaltningsmyndighet att ingå vissa internationella överenskommelser. Genom

text: 19 § förordningen (2000:704)

text: om internationell rättslig hjälp i brottmål (FIRB) har riksåklagaren bemyndigats att ingå avtal med en utländsk myndighet som innebär begränsningar i möjligheten att använda uppgifter eller bevisning som den utländska myndigheten lämnar till svensk åklagare.

text: Detta bemyndigande tillkom sedan det uppmärksammats att vissa praktiska problem uppstått med den dittillsvarande ordningen. Det kunde vara förenat med svårigheter att snabbt utverka ett bemyndigande av regeringen att med annan stat ingå en överenskommelse som innehöll användningsbegränsande villkor, t.ex. när de svenska utredarna redan fanns på plats i den främmande staten och inte kunde få tillgång till materialet innan det uppställda villkoret accepterats. Det ansågs därför angeläget att tillskapa en ordning som gjorde det möjligt för en svensk åklagare att snabbt och enkelt kunna utverka tillstånd att godta ett villkor som den andra staten ställde för att den skulle vara beredd att hjälpa till i en svensk förundersökning (jfr

text: prop. 1999/2000:61 s. 146

text: Av 4 § i Riksåklagarens, vid den aktuella tidpunkten gällande, föreskrifter (

text: RÅFS 2000:5

text: ) om handläggning av ärenden om internationell rättslig hjälp framgick att Riksåklagaren skulle kontaktas om en utländsk myndighet ställde upp begränsningar i möjligheterna att använda uppgifter eller bevisning som villkor för att lämna internationell rättslig hjälp. Sedan december 2005 gäller, i motsvarande situation, att samråd skall ske med rättsavdelningen vid riksåklagarens kansli innan villkoret godtas (6 § Åklagarmyndighetens föreskrifter [

text: ÅFS 2006:4

text: ] om ändring av Åklagarmyndighetens föreskrifter [

text: ÅFS 2005:14

text: ] om handläggningen av ärenden om internationell rättslig hjälp).

text: Den vanligaste situationen får antas vara den, att ett användningsbegränsande villkor ställs upp innan åklagaren får del av de begärda uppgifterna. I det aktuella ärendet har emellertid åklagaren fått del av villkoret samtidigt som informationen lämnades. Det måste även i en sådan situation rimligen stå klart att den främmande staten ansett sig kunna lämna den begärda informationen därför att den förutsätter att villkoret kommer att respekteras här i landet. Att ett sådant villkor efterlevs säkerställs i första hand, som framgått, genom att en överenskommelse av det slag som avses i 5 kap. 1 § LIRB ingås, vilket i sin tur fordrar, när någon konvention av generell räckvidd inte är tillämplig, att riksåklagaren med stöd av bemyndigandet i 19 § FIRB ingår avtal. I den angivna situationen måste det således, enligt min uppfattning, åligga åklagaren att kontakta numera riksåklagarens kansli innan åklagaren använder sig av informationen. När DD mottog handlingarna med villkoret ankom det därför på honom att underställa saken dåvarande Riksåklagaren. Så skedde dock inte.

text: Denna brist i handläggningen vid Ekobrottsmyndigheten skulle, som CC diskuterat, kunna leda till slutsatsen att Ekobrottsmyndigheten inte var bunden av det villkor som Åklagarmyndigheten i Luxemburg ställt upp. Jag anser emellertid för min del att en för Sverige bindande överenskommelse likväl måste anses ha kommit till stånd. Jag grundar den uppfattningen på följande resonemang.

text: De principer som inom den internationella sedvanerätten utbildats på traktaträttens område återspeglas i stor utsträckning i 1969 års Wienkonvention om traktaträtten (Wienkonventionen).

text: Enligt artikel 7 i Wienkonventionen anses en person företräda en stat för antagande eller bestyrkande av en traktattext eller för att uttrycka statens samtycke till att vara bunden av en traktat bl.a. om det framgår av de berörda staternas praxis eller av andra omständigheter att de hade för avsikt att anse denna person företräda staten för dessa ändamål och att avstå från fullmakt. Om en företrädare för en stat, som enligt nationell rätt saknar behörighet därtill, ingår en traktat kan denna anses ogiltig. Den omständigheten att företrädaren inte var behörig kan dock, enligt artikel 46 i Wienkonventionen, inte åberopas som grund för ogiltighet såvida inte överträdelsen av den nationella rätten var uppenbar och berörde en regel av grundläggande betydelse. En överträdelse är uppenbar om den skulle vara objektivt

text: tydlig för varje stat som uppträder i saken i överensstämmelse med normal praxis och i ärligt uppsåt.

text: Regeringen har genom förordning bemyndigat riksåklagaren att ingå avtal med utländsk myndighet som innebär begränsningar i möjligheten att använda uppgifter som lämnas till svensk åklagare. Det innebär att riksåklagaren även utan fullmakt är – och av utländska myndigheter måste kunna uppfattas vara – behörig att företräda Sverige inom ramen för det givna bemyndigandet.

text: I förevarande fall har Sverige företrätts av en svensk åklagare vid Ekobrottsmyndigheten. Denne har, utan att invända mot det av Åklagarmyndigheten i Luxemburg uppställda användningsbegränsande villkoret, tagit emot och använt sig av den lämnade informationen. Detta måste av den utländska myndigheten ha uppfattats som ett godtagande av villkoret från svensk sida. Det kan givetvis inte krävas av en företrädare för en åklagarmyndighet i en annan stat att denne skall behöva säkerställa att han förhandlar med en svensk åklagare som handlar på riksåklagarens uppdrag eller att han skall behöva ifrågasätta om åklagaren handlägger saken på ett sätt som står i överensstämmelse med den nationella lagstiftningen.

text: Om en svensk åklagare träffar en överenskommelse utan att vara behörig därtill kan ett sådant behörighetsöverskridande i vart fall inte, sedan regeringen väl gett företrädare för Åklagarmyndigheten behörighet att träffa avtal, anses uppenbart på det sätt som kommer till uttryck i Wienkonventionen. Det skulle därför stå i strid med de principer som gäller för umgänget stater emellan på området att hävda att en sådan överenskommelse är ogiltig. Enligt min uppfattning får det av Åklagarmyndigheten i Luxemburg uppställda villkoret således anses ha stöd i en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige på sätt som fordras för tillämpning av 5 kap. 1 § LIRB.

text: Har Skatteverket brutit mot förpliktelsen att iaktta det användningsbegränsande villkoret? Som nämnts har det inte kunnat utredas under vilka förutsättningar materialet lämnades till GG. Förbudet mot att utnyttja ett användningsbegränsande villkor gäller emellertid, som sagts ovan, inte bara för den myndighet som har inhämtat materialet utan även för andra myndigheter. Oavsett vilken information GG fått, eller uppfattat sig ha fått, från DD har det givetvis ankommit på Skatteverket att göra en självständig bedömning i frågan om uppgifterna kunnat användas i skatteärenden och åberopas i mål inför allmän förvaltningsdomstol. I det aktuella fallet har villkoret utformats så att materialet inte fick ”användas, varken i utredningssyfte eller som bevisning i ett brottmålsförfarande, annat än det ärende för vilket internationell rättshjälp beviljats”.

text: Skatteverket har, som jag uppfattat det, ansett att villkoret endast begränsade möjligheten att i ”något annat brottmålssammanhang” använda materialet och att, eftersom ärendena där inte avsåg ett sådant förfarande, verket var oförhindrat att

text: använda uppgifterna i fråga. Dessutom tycks Skatteverket anse att uppgifterna kunde få utnyttjas eftersom bedömningarna i skatteärendena kunde utgöra en del av underlaget för Ekobrottsmyndighetens fortsatta ställningstagande inom ramen för förundersökningen.

text: Redan det uppställda villkorets ordalydelse leder emellertid till slutsatsen att materialet inte fick användas i något annat ärende än det för vilket den rättsliga hjälpen beviljats. Det sammanhang i vilket villkoret ställts upp föranleder ingen annan tolkning av dess innebörd. Uppgifterna inhämtades med stöd av bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål och lämnades av den utländska myndigheten för utredning av vissa särskilt angivna brott. Det uppställda villkoret måste även mot denna bakgrund tolkas så, att uppgifterna inte fick utnyttjas annat än för utredning av brottslighet av det slag som angetts vid beviljandet av den rättsliga hjälpen.

text: Jag kan således inte finna annat än att Skatteverkets bedömning – att villkoret endast innebar att det förelåg hinder mot att använda uppgifterna i annat brottmålsförfarande – var felaktig. Det gäller även om Skatteverket ansett att bedömningar i skattemålen kunde ha betydelse för Ekobrottsmyndighetens fortsatta ställningstagande i förundersökningen.

text: Det kan avslutningsvis nämnas att bestämmelsen i 5 kap. 1 § LIRB fick ändrad lydelse den 1 juli 2005. Numera föreskrivs att om en svensk myndighet i ett ärende om rättslig hjälp har fått uppgifter eller bevisning från en annan stat för att användas vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott och gäller på grund av en internationell överenskommelse som är bindande för Sverige villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna eller bevisningen, skall svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning.

text: Ett av skälen till ändringen förefaller ha varit att klargöra att just sådana extensiva tolkningar av användningsbegränsande villkor som Skatteverket gjort sig till tolk för i detta ärende inte får förekomma (jfr

text: prop. 2004/05:144 s. 154

text: Sammanfattande synpunkter Jag konstaterar, när det gäller Ekobrottsmyndighetens handläggning, att DD, när han erhöll den begärda informationen tillsammans med det användningsbegränsande villkoret, skulle ha låtit riksåklagaren pröva om en överenskommelse av avsett innehåll borde träffas. För sin underlåtenhet i detta avseende förtjänar han kritik. Jag har emellertid funnit att en bindande överenskommelse måste anses ha kommit till stånd, trots att DD inte var behörig att för svensk del godta det uppställda villkoret, och att Ekobrottsmyndigheten därför varit skyldig att iaktta de användningsbegränsningar som Åklagarmyndigheten i Luxemburg hade angett. Uppgifterna borde således inte ha kommit Skatteverket till del, även om GG givetvis kunde ges tillgång till dem i sin egenskap av sakkunnig i brottsutredningen. Eftersom det inte gått att utreda under

text: vilka förutsättningar GG fick del av uppgifterna kan jag emellertid inte påstå att DD brutit mot förpliktelsen att följa villkoret genom att lämna över uppgifterna till GG för att användas i skatteärenden.

text: När det sedan gäller Skatteverkets handläggning kan jag inte kritisera GG för att hon tagit befattning med uppgifterna i fråga. Jag konstaterar emellertid att det, oavsett vilka besked GG erhöll eller uppfattade att hon fick av DD, givetvis ankommit på Skatteverket att göra en självständig bedömning i frågan om uppgifterna kunde användas i skatteärenden. Vid den prövningen borde verket ha insett att uppgifterna, som var inhämtade med stöd av reglerna om internationell rättslig hjälp i brottmål, inte kunde användas i ärenden och mål rörande eftertaxering m.m., i vart fall inte utan ett medgivande från Åklagarmyndigheten i Luxemburg. Skatteverket förtjänar kritik för att så ändå kom att ske.

text: Jag noterar slutligen att det av bl.a. FF:s redogörelse synes framgå att det vid såväl Skatteverket som Ekobrottsmyndigheten förekommit en uppfattning om att uppgifterna från Luxemburg skulle ha kunnat utnyttjas i skatteärenden för det fall att uppgifterna kommit att offentliggöras i samband med åtal och rättegång i brottmål. Jag vill därför understryka att för frågan om sådana uppgifter kan användas för annat ändamål än det för vilka de lämnats saknar det all betydelse om de omfattas av sekretess eller inte. Under de förutsättningar som anges i 5 kap. 1 § LIRB skall svenska myndigheter under alla förhållanden följa de villkor som annan stat ställt upp för användningen av de uppgifter som lämnats.

text: Det finns skäl att avslutningsvis påpeka att det, för att det internationella samarbetet skall fungera väl, givetvis är av största vikt att såväl åklagare som Skatteverket har kännedom om och noga efterlever det regelverk som gäller för handläggningen av ärenden av nu berört slag.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avvisning
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket för bristande anvisningar till polismyndigheten i ett verkställighetsärende

sammanfattning: Efter att Migrationsverket fattat beslut om att utvisa en asylsökande till Jordanien överlämnades ärendet till en polismyndighet för verkställighet. Polismyndigheten har vid två tillfällen vänt sig till Migrationsverket och uppgett att beslutet inte går att verkställa. Migrationsverket kritiseras för att inte ha lämnat tydliga anvisningar om vilka åtgärder polismyndigheten skulle vidta för att kunna verkställa beslutet. Detta har fått till följd att verkställighetsprocessen har blivit mycket långdragen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 26 september 2013 framförde AA klagomål på hanteringen av hans verkställighetsärende. Han var kritisk till att Migrationsverket bedömt att det inte fanns några hinder mot att verkställa beslutet att utvisa honom till Jordanien, trots att han inte hade något jordanskt pass och polismyndigheten inte hade fått nödvändiga dokument från jordanska myndigheter. Han var vidare kritisk till den långa handläggningstiden av hans verkställighetsärende.

text: Bakgrund

text: AA:s asylärende m.m. AA, som är född 1987, ansökte om asyl i Sverige 2005. Han uppgav att han var statslös palestinier från Västbanken och åberopade bl.a. en palestinsk passhandling (ett s.k. PA-pass) för att styrka sin identitet. I augusti 2006 beviljades han permanent uppehållstillstånd i Sverige.

text: I samband med att AA:s familj ansökte om uppehållstillstånd i Sverige 2008 kom det fram uppgifter om att AA kunde vara jordansk medborgare. Med anledning av dessa uppgifter väckte Migrationsverket i januari 2010 frågan om att återkalla AA:s permanenta uppehållstillstånd och utvisa honom till Jordanien. Migrationsverkets land- och rättsinformation innefattar en promemoria med titeln Rutiner kring verkställigheter till Jordanien och

text: Västbanken som Sveriges ambassad i Amman upprättade 2009. I promemorian anges bl.a. följande:

text: Personer med palestinska resedokument (PA-pass) är inte jordanska medborgare och kan inte sändas tillbaka från Sverige till Jordanien efter ett utvisningsbeslut. En person som är innehavare av ett palestinskt resedokument är enligt jordanska inrikesministeriet likställd med varande palestinier och denne kan därför inte verkställas till Jordanien utan bör i stället sändas tillbaka till Västbanken eller Gaza. [– – –] Personer med ett s.k. nationellt id-nummer är medborgare i Jordanien och kan sändas tillbaka till Jordanien. Enligt information från jordanska inrikesministeriet kan verkställigheter av jordanska medborgare till Jordanien ske på följande handlingar;  Passhandling  Utgången passhandling  Kopia av passhandling  Formellt brev (verbal note) från jordanska utrikesministeriet av vilket det framgår att personen är jordansk medborgare – – – En jordansk medborgare som aktivt sökt och erhållit PA-pass ska i enlighet med jordansk lagstiftning avsäga sig sitt jordanska medborgarskap. Den jordanska medborgarskapslagstiftningen tillåter inte att en person uppbär två arabiska medborgarskap. Om en person underlåter att informera de jordanska myndigheterna men de jordanska myndigheterna på annat sätt informeras om att personen erhållit ett PA-pass, kommer de automatiskt att dra tillbaka det jordanska medborgarskapet. Enligt information från det jordanska inrikesministeriet kommer en jordansk medborgare som skickas tillbaka till Jordanien och som vid ankomst visar upp ett PA-pass för de jordanska myndigheterna att behandlas som en palestinier och inte jordanier och kommer därmed inte att accepteras inresa i Jordanien.

text: För att utreda AA:s medborgarskap skickade Migrationsverket i januari 2010 en förfrågan till Sveriges ambassad i Amman och bad att få information om AA var jordansk medborgare. I sin förfrågan upplyste Migrationsverket den svenska ambassaden om att AA hade palestinska resedokument och att dessa fanns tillgängliga i ett för verket och ambassaderna gemensamt ärendehanteringssystem.

text: Ambassaden kontaktade det jordanska utrikesministeriet med anledning av förfrågan. Det finns dock inte någon anteckning om att ambassaden bifogade kopior av AA:s palestinska resedokument eller upplyste om dessa handlingar.

text: Det jordanska utrikesministeriet besvarade den svenska ambassadens förfrågan i mars 2010 och förklarade att AA var jordansk medborgare. Utrikesministeriet uppgav också att han hade ett nationellt, närmare angivet, identitetsnummer. Denna upplysning kom att ligga till grund för Migrationsverkets beslut att återkalla AA:s permanenta uppehållstillstånd och utvisa honom till Jordanien. AA överklagade beslutet men fick avslag. Migrationsöverdomstolen meddelade inte prövningstillstånd. Efter det att beslutet hade vunnit laga kraft överlämnades ärendet i augusti 2011 till dåvarande Polismyndigheten i

text: Stockholms län (numera Polismyndigheten, polisregion Stockholm), gränspolisavdelningen, för verkställighet av utvisningsbeslutet.

text: Eftersom AA hade palestinska resedokument ansåg gränspolisen att det inte gick att verkställa utvisningsbeslutet utifrån de handlingar som fanns i ärendet. Enligt gränspolisen krävdes det antingen att AA kunde uppvisa ett jordanskt pass eller att gränspolisen fick en officiell handling som visade att AA skulle tas emot som jordansk medborgare, trots att han hade palestinska resedokument.

text: AA har uppgett att han kontaktade den jordanska ambassaden och bad dem utfärda en passhandling. Till svar fick han en skrivelse daterad den 21 oktober 2011 i vilken det angavs att han är palestinsk och inte jordansk medborgare.

text: Samma månad – oktober 2011 – skickade gränspolisen en begäran om biträde med utredning till Sveriges ambassad i Amman. Polismyndigheten bad ambassaden att kontakta jordanska myndigheter och be om en officiell handling som bekräftade att AA var välkommen till Jordanien som medborgare. Ambassaden informerades om att AA hade palestinska resedokument, att jordanska myndigheter tidigare uppgett att han var jordansk medborgare med ett visst identitetsnummer, men att AA nu hade fått besked av den jordanska ambassaden att han inte var jordansk medborgare. Gränspolisen skickade ett antal påminnelser till Sveriges ambassad i Amman under vintern och våren 2012. I juni 2012 fick polismyndigheten ett svar från det jordanska utrikesministeriet, via den svenska ambassaden. I svaret angavs att AA kunde vända sig till närmaste jordanska ambassad för att få en passhandling. Skrivelsen innehöll inte några uppgifter om AA:s medborgarskap.

text: Trots att AA redan tidigare försökt att få en passhandling från den jordanska ambassaden skrev gränspolisen i augusti 2012 till ambassaden på nytt och bad dem utfärda en passhandling för AA. Gränspolisen upplyste om AA:s personuppgifter och det nationella identitetsnummer som det jordanska utrikesministeriet redovisat. Den 6 september 2012 fick gränspolisen till svar att AA inte hade något nationellt identitetsnummer. Något jordanskt pass utfärdades därför inte.

text: JO:s beslut i det tidigare ärendet AA framförde i en anmälan till JO i juli 2012 klagomål på den långsamma handläggningen av hans verkställighetsärende. Med anledning av detta inledde JO en utredning av Sveriges ambassad i Ammans hantering av AA:s ärende.

text: I ett beslut meddelat den 19 juni 2013 riktade JO allvarlig kritik mot ambassaden för hanteringen av AA:s ärende (se

text: JO 2013/14 s. 375

text: , dnr 4253- 2012). I beslutet uttalade stf JO Nordenfelt inledningsvis följande:

text: Migrationsverkets lagakraftvunna beslut om att utvisa AA till Jordanien grundas på uppgiften från det jordanska utrikesministeriet om att han är jordansk medborgare. I efterhand kan man konstatera att de jordanska myndigheterna knappast hade lämnat detta besked om Sveriges ambassad i Amman i januari 2010 hade

text: informerat dem om att AA innehade palestinska resedokument. Det är oklart varför ambassaden inte vidarebefordrade samtliga uppgifter om AA till de jordanska myndigheterna. – Här lades enligt min mening grunden för de verkställighetsproblem som därefter drabbat AA. Vidare konstaterades att ambassaden, under drygt ett och ett halvt års tid, inte hade lämnat något svar på gränspolisens begäran som fört ärendet framåt. Sammanfattningsvis gjorde JO Nordenfelt bedömningen att ambassadens hantering av AA:s ärende var behäftad med flera allvarliga brister, vilket hade fått till följd att AA hamnat i en mycket svår situation. Beslutet skickades till Migrationsverket för kännedom och de eventuella åtgärder som verket fann påkallade.

text: Utredning

text: Migrationsverket anmodades att yttra sig över AA:s anmälan den 26 september 2013 och bl.a. ange om verket hade vidtagit några åtgärder med anledning av JO:s tidigare beslut. Migrationsverket (generaldirektören BB) kom in med två yttranden. JO hämtade även in vissa handlingar i ärendet. Av utredningen framgick bl.a. följande. Migrationsverkets handläggning av AA:s verkställighetsärende I september 2012 skickade gränspolisen en underrättelse om hinder mot verkställighet till Migrationsverket och begärde ytterligare besked om hur beslutet skulle verkställas. Gränspolisen bifogade skrivelsen från den jordanska ambassaden till AA daterad den 21 oktober 2011 och den jordanska ambassadens svar på polismyndighetens förfrågan daterat den 6 september 2012.

text: Migrationsverket gav den 26 november 2012 gränspolisen beskedet att det inte fanns något hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Enligt verket fanns det inte någon anledning att ifrågasätta de tidigare bekräftade uppgifterna om att AA är jordansk medborgare. Verket konstaterade att handlingen som är daterad den 21 oktober 2011 inte innehöll några personuppgifter utöver AA:s namn och att den därför inte kunde anses styrka hans uppgifter om medborgarskap. Ambassadens svar till polismyndigheten den 6 september 2012 att AA inte hade något nationellt identitetsnummer kommenterades inte av Migrationsverket i beskedet till gränspolisen.

text: Gränspolisen skickade i juni 2013 på nytt en underrättelse om verkställighetshinder till Migrationsverket och bad om tydliga anvisningar om hur beslutet skulle verkställas. Till underrättelsen bifogades en kopia av en handling som Sveriges ambassad i Amman hade fått från det jordanska utrikesministeriet i maj 2014. I handlingen angavs att utrikesministeriet ombetts att ge AA tillåtelse att resa in i Jordanien med FN-resedokument (UN travel document) och att ministeriet avslog denna begäran.

text: I september 2013 gav Migrationsverket på nytt polismyndigheten beskedet att det inte fanns något hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Eftersom det

text: inte framgick varför det jordanska utrikesministeriet nekat AA att resa in i Jordanien ansåg verket att det saknades anledning att ifrågasätta de tidigare bekräftade uppgifterna om att AA är jordansk medborgare.

text: Migrationsverkets åtgärder med anledning av JO:s tidigare beslut Migrationsverket upplyste att de befattningshavare som ansvarat för bedömningen av om AA:s resa kunde genomföras (verksamhetsområde Förvaltningsprocess) saknat kännedom om det kritikbeslut som JO meddelat i juni 2013 och som skickats till verket. Att JO riktat kritik mot handläggningen av AA:s ärende framgick därför varken av AA:s dossier eller av verkets ärendehanteringssystem.

text: I januari 2014 inledde verket ett nytt ärende för att utreda om det fanns något hinder mot att verkställa AA:s utvisningsbeslut. Den 28 januari 2014 skickade verket ett e-postmeddelande till Sveriges ambassad i Amman och frågade om det var möjligt för ambassaden att kontakta jordanska myndigheter för att få AA:s medborgarskap utrett. I meddelandet till ambassaden redogjorde verket för det besked som det jordanska utrikesministeriet lämnade i mars 2010 om att AA är jordansk medborgare, det besked den jordanska ambassaden lämnade i oktober 2011 om att AA inte är jordansk medborgare och det besked det jordanska utrikesministeriet lämnade i maj 2013 om att ministeriet inte kommer att tillåta inresa för AA med FN-resedokument. Verket upplyste om AA:s nationella identitetsnummer och framhöll att han hade palestinska resehandlingar.

text: I april 2014 förordnade Migrationsverket ett offentligt biträde för AA och fattade beslut om att utvisningsbeslutet tills vidare inte fick verkställas (inhibition).

text: Migrationsverkets bedömning Migrationsverket redovisade i yttranden till JO den 14 januari respektive den 29 september 2014 följande bedömning:

text: Beslut som vunnit laga kraft kan enbart prövas enligt

text: utlänningslagens

text: bestämmelser om åtgärder vid hinder mot verkställighet. Vid bedömningen ska Migrationsverket ta ställning till nya omständigheter som kommit fram i ärendet vilket innebär att bedömningen ska ske utifrån förhållanden som inte tidigare varit föremål för prövning. I förevarande ärende kan sådana omständigheter vara att mottagarlandet nekat personen att resa in i landet eller att det tillkommit bevisning om personen som inte funnits med tidigare. Finns det anledning att anta att mottagarlandet inte kommer att ta emot personen får Migrationsverket bevilja uppehållstillstånd. – – – Migrationsverket återkallade AA:s uppehållstillstånd den 19 augusti 2010 sedan jordanska myndigheter uppgett att han är medborgare i Jordanien. Det har därefter framkommit uppgifter om att detta inte stämmer bland annat genom intyg som AA gett in och polismyndigheten som framfört att det finns hinder mot att verkställa beslutet efter att han nekats inresa i landet. Vid Migrationsverkets beslut den 5 september 2013 hade verket kännedom om en

text: handling från jordanska utrikesdepartementet med enbart uppgifter om att AA nekats inresa och inget om skälen till detta vilket föranledde bedömningen att det ändå inte fanns skäl att bevilja honom uppehållstillstånd. Verksamhetsområde Förvaltningsprocess har således handlagt ärendet i enlighet med de begränsade möjligheter som finns i lagstiftningen att bevilja uppehållstillstånd vid lagakraftvunna beslut om utvisning. Migrationsverkets beslut att initiera en ny utredning om det föreligger verkställighetshinder föranleddes av JO:s beslut den 19 juni 2013 med kritik mot svenska ambassaden i Amman. Den 2 april 2014 beslutade Migrationsverket att inhibera verkställigheten av beslutet och beviljade AA ett offentligt biträde. Ärendet är fortsatt under utredning och verksamhetsområdet inväntar ett skriftligt svar på en ambassadförfrågan. Handläggande förvaltningsprocessenhet har angett tidsfrister för handläggningen av ärendet för att försäkra sig om att beslut ska kunna fattas utan ytterligare onödiga dröjsmål.

text: Migrationsverkets fortsatta hantering av AA:s ärende Efter att Migrationsverket kommit in med yttranden hämtade JO in kompletterande uppgifter och handlingar från verket. Av utredningen framgick följande.

text: I augusti 2014 fick Migrationsverket svar på ambassadförfrågan. Det framkom att ambassaden i stället för att kontakta jordanska utrikesministeriet gett i uppdrag åt en förtroendeadvokat att utreda AA:s medborgarskap.

text: Förtroendeadvokatens skriftliga redovisning hade följande innehåll:

text: Today I got the below-confirmed information: Based on the official records. The national number (…) is issued to AA – born in 1987 – and his mother’s name is (…), and the national number is active. Moreover, the authorities confirmed that the same person AA has a Jordanian passport and in the same time has a Palestinian passport, which is a common event in Jordan. Based on the above, the person in question is a (full) Jordanian citizen, and his claims the he is not a Jordanian citizen are not real. CC

text: Migrationsverket diarieförde inte handlingen eftersom den innehåller förtroendeadvokatens namn, vilket är en hemlig uppgift. Verket upplyste vidare att det inte hade gjorts någon sekretessprövning innan AA:s personuppgifter överlämnades till advokaten, trots att verket och ambassaden kommit överens om att detta skulle göras.

text: Det framkom vidare att Migrationsverket först den 21 november 2014 diarieförde den ambassadförfrågan som skickades i januari.

text: Den 17 december 2014 beslutade Migrationsverket på nytt att det inte fanns något hinder mot att verkställa AA:s utvisningsbeslut. Enligt verket fanns det inte skäl att ifrågasätta den bedömning som tidigare gjorts om AA:s medborgarskap utifrån de uppgifter som jordanska utrikesministeriet lämnat i mars 2010 om att han vid den tidpunkten var jordansk medborgare. Verket konstaterade vidare att det framgick av de uppgifter som förtroendeadvokaten

text: lämnat i augusti 2014 att AA fortfarande var jordansk medborgare. Sammanfattningsvis ansåg verket att det varken fanns praktiska eller andra hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet.

text: Rättslig reglering

text: Verkställighet av utvisningsbeslut Migrationsverket har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Om den som ska utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan Polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet kan Migrationsverket lämna över utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet (se

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: Beslut om utvisning ska verkställas snarast möjligt (

text: 12 kap. 15 § utlänningslagen

text: När Migrationsverket har lämnat över ansvaret för verkställigheten till Polismyndigheten kan ärendet inte återlämnas. Polismyndigheten ska dock underrätta Migrationsverket bl.a. om man inte kan verkställa beslutet eller behöver ytterligare besked. Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder. Om det kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns hinder mot verkställighet, t.ex. på grund av att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen, kan Migrationsverket inhibera verkställigheten eller bevilja tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd. (Se

text: prop. 1997/98:173 s. 63

text: och

text: kap.

text: 18 §§

text: utlänningslagen

text: .) Sekretessbestämmelser För uppgifter som rör en utlänning gäller sekretess. Sekretessen gäller samtliga uppgifter om det kan antas att ett röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller lider annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och en utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. (Se

text: 21 kap. 5 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL.)

text: Utöver vad som följer av

text: 21 kap. 5 §

text: OSL gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar. Sekretessen gäller för uppgifter om enskildas personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (

text: 37 kap. 1 § första stycket

text: OSL). Med verksamhet för kontroll över utlänningar avses bl.a. asylärenden.

text: Att sekretess gäller hindrar inte att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet (

text: 10 kap. 2 §

text: OSL).

text: Ambassader ska biträda Migrationsverket och Polismyndigheten med utredning i ärenden enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen (se numera 3 kap. 9 § förordningen [2014:115] med instruktion för utrikesrepresentationen).

text: JO har tidigare uttalat att det är viktigt att en myndighet som vidtar utredningsåtgärder i den asylsökandes hemland iakttar de sekretessbestämmelser som gäller och bedriver utredningen så att den asylsökandes skyddsintresse inte åsidosätts. Innan utredningsåtgärder vidtas ska en noggrann sekretessprövning göras, och det bör i varje enskilt fall övervägas vilka risker den enskilde eller dennes närstående kan komma att utsättas för genom myndighetens handlande. De överväganden som görs bör dessutom dokumenteras tydligt. (Se bl.a. JO 2012/13 s. 265, dnr

text: Diarieföring Allmänna handlingar ska som huvudregel registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar endast handlingar för vilka sekretess gäller. I övrigt kan myndigheten själv välja om den vill registrera handlingarna eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. (Se

text: 5 kap. 1 §

text: OSL.)

text: Det ankommer på den enskilda myndigheten att avgöra vilket tillvägagångssätt som är att föredra för respektive handlingstyp. När myndigheten väl har bestämt sig för ett av tillvägagångssätten måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten.

text: I den mån handlingar ska diarieföras vid myndigheten ska detta ske utan dröjsmål. En handling ska registreras så snart det är praktiskt möjligt, normalt samma dag eller senast dagen efter att handlingen kom in eller upprättades (se bl.a. JO 2002/03 s. 491, dnr

text: Bedömning

text: Migrationsverkets handläggning av AA:s verkställighetsärende AA ska enligt ett lagakraftvunnet beslut utvisas till Jordanien. I samband med att Migrationsverket överlämnade ärendet i augusti 2011 övergick ansvaret för att verkställa utvisningsbeslutet till dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län. Det innebär dock inte att Migrationsverket kan avsäga sig allt ansvar för ärendet. Verket har fortfarande en skyldighet att ge anvisningar till polismyndigheten för att säkerställa att beslutet kan verkställas, eller att vidta andra åtgärder.

text: Polismyndigheten har vid två tillfällen, i september 2012 och i juni 2013, vänt sig till Migrationsverket och uppgett att AA:s utvisningsbeslut inte går att verkställa.

text: Vid det första tillfället upplyste polismyndigheten verket om att den jordanska ambassaden hade meddelat att AA inte var jordansk medborgare och att han inte hade något nationellt identitetsnummer. Polismyndigheten bifogade en handling från den jordanska ambassaden daterad den 21 oktober 2011 och ett e-postmeddelande från ambassaden från den 6 september 2012. Enligt Migrationsverket fanns det inte något hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Verket motiverade sitt beslut med att den förstnämnda handlingen inte innehöll några personuppgifter utöver AA:s namn och att det enligt verkets mening därför inte fanns anledning att ifrågasätta den tidigare uppgiften om att AA var jordansk medborgare. Jag kan konstatera att verket i sitt beslut inte behandlar den sistnämnda handlingen, som innehåller både AA:s namn och nationella identitetsnummer. Om det beror på att Migrationsverket inte fäst avseende vid innehållet i den handlingen, eller om verket beaktat innehållet utan att redovisa sin bedömning i beslutet, framgår inte. Migrationsverket har inte heller närmare behandlat detta i sitt yttrande till JO, vilket i sig är en brist. Jag finner det inte meningsfullt att försöka utreda frågan vidare. Jag nöjer mig med att påpeka att Migrationsverket, med hänsyn till den bedömning man gjorde, borde ha lämnat tydliga anvisningar till polismyndigheten om vilka åtgärder verket ansåg att polismyndigheten skulle vidta för att beslutet skulle kunna verkställas. Några sådana besked lämnades dock inte.

text: Vid det andra tillfället upplyste polismyndigheten Migrationsverket om att det jordanska utrikesministeriet i maj 2013 hade avslagit Sveriges ambassad i Ammans begäran om att ge AA tillåtelse att resa in i landet. Polismyndigheten bifogade den handling som myndigheten fått från ministeriet. I handlingen angavs att den svenska ambassaden bett ministeriet att ge AA tillåtelse att resa in i Jordanien med FN-resedokument. Jag kan konstatera att detta inte överensstämmer med det uppdrag som polismyndigheten gett ambassaden, nämligen att be om en officiell handling som bekräftar att AA är välkommen till Jordanien som medborgare. Det är oklart om det är den svenska ambassaden eller det jordanska utrikesministeriet som missförstått uppdraget.

text: Migrationsverket ansåg, trots uppgifterna från det jordanska utrikesministeriet, att det inte fanns något hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet eftersom det inte framgick varför utrikesministeriet nekat AA att resa in i Jordanien. Inte heller den här gången lämnade Migrationsverket några anvisningar om vilka åtgärder polismyndigheten skulle vidta för att beslutet skulle kunna verkställas. Jag finner detta anmärkningsvärt, särskilt som det var den andra gången inom tio månader som polismyndigheten vände sig till verket och bad om tydliga anvisningar om hur verkställigheten skulle genomföras. Migrationsverkets åtgärder med anledning av JO:s tidigare beslut Migrationsverket inledde ett nytt ärende om verkställighetshinder i januari 2014 med anledning av den anmälan till JO som behandlas i detta ärende. Verket har i sitt yttrande inte närmare berört den fortsatta hanteringen av AA:s ärende. Av

text: de handlingar och muntliga upplysningar som JO hämtat in framkommer dock vissa förhållanden som jag finner anledning att kommentera.

text: Migrationsverket fattade i december 2014 ett beslut där man på nytt gjorde bedömningen att det inte fanns något hinder mot att verkställa AA:s utvisningsbeslut. Verkets bedömning grundar sig huvudsakligen på de uppgifter som en förtroendeadvokat lämnat.

text: Det är oklart vilka överväganden som låg bakom beslutet att anlita en förtroendeadvokat för att utreda AA:s medborgarskap i stället för att, som tidigare, vända sig direkt till jordanska myndigheter. Det framgår inte heller vilka uppgifter om AA som lämnats till förtroendeadvokaten för att denne skulle kunna fullgöra sitt uppdrag. Mycket tyder på att varken ambassaden eller verket gjorde någon sekretessprövning innan AA:s personuppgifter överlämnades till företroendeadvokaten trots att det av e-postkorrespondensen mellan myndigheterna framgår att de var överens om att en sådan skulle göras. Eftersom AA inte hade samtyckt till att hans personuppgifter lämnades ut är det självklart att en noggrann sekretessprövning ska göras innan utredningsåtgärder kan vidtas. Bedömningen i sekretessfrågan ska dessutom dokumenteras.

text: Vidare är den redovisning som förtroendeadvokaten har lämnat över sitt uppdrag mycket knapphändig. Det framgår t.ex. inte vilka utredningsåtgärder som advokaten har vidtagit, och det anges inte heller på vilket sätt eller från vem han fått den information han redovisar. Det finns enligt min mening redan av den anledningen skäl att värdera dessa uppgifter med viss försiktighet. Dessutom står de uppgifter som förtroendeadvokaten lämnat om möjligheten till dubbla medborgarskap i motsatsställning till innehållet i promemorian från Sveriges ambassad i Amman. Det framgår inte av Migrationsverkets beslut varför verket valt att sätta tilltro till dessa uppgifter framför rätts- och landinformationen.

text: Av det som har framkommit av utredningen drar jag slutsatsen att Migrationsverket och polismyndigheten har olika uppfattningar i frågan om AA:s utvisningsbeslut går att verkställa. Utredningen visar hur angeläget det är att myndigheterna samarbetar i ärenden av detta slag. Det som har kommit fram visar också betydelsen av att verket lämnar tydliga anvisningar om hur verkställighet ska genomföras. I annat fall riskerar verkställighetsprocessen att bli mycket långdragen. Detta kan i sin tur drabba enskilda på ett sätt som inte är acceptabelt, vilket AA:s ärende är ett tydligt exempel på. Diarieföring Utredningen visar att den handling i vilken förtroendeadvokaten redovisar sitt uppdrag inte har diarieförts hos Migrationsverket. Enligt verket beror det på att den innehåller hemliga uppgifter. Jag kan inte uppfatta detta på annat sätt än att handlingen enligt Migrationsverkets uppfattning omfattas av sekretess. Som jag har redogjort för ovan finns det en ovillkorlig skyldighet att diarieföra sekretessbelagda handlingar.

text: Dessutom diarieförde verket först i november 2014 den skrivelse som skickades till Sveriges ambassad i Amman i januari samma år. Om en handling ska diarieföras vid myndigheten ska detta normalt göras samma dag eller dagen efter att den kom in till eller upprättades hos myndigheten.

text: Avslutande synpunkter Arbetet med att försöka verkställa AA:s utvisningsbeslut har pågått under tre och ett halvt år, vilket naturligtvis är mycket otillfredsställande. En av anledningarna till den långa handläggningstiden är att flera myndigheter varit inblandade i hanteringen av AA:s ärende.

text: Enligt min uppfattning har Migrationsverket ett stort ansvar för att AA:s utvisningsbeslut inte har kunnat verkställas, och det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot verkets handläggning av AA:s ärende. Jag förutsätter att Migrationsverket snarast ger Polismyndigheten nödvändiga anvisningar för att genomföra verkställigheten eller vidtar andra åtgärder. Verket bör också se över samarbetsformerna med Polismyndigheten för att undvika att liknande situationer uppstår i framtiden.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms stad för utebliven handläggning av ett överklagande

sammanfattning: En person uppfattade en skrivelse från stadsbyggnadsnämnden som ett avslag på hennes ansökan om bygglov och skickade ett överklagande till länsstyrelsen, som vidarebefordrade överklagandet till nämnden. Nämnden får kritik för att den inte tog ställning till om överklagandet hade kommit in i rätt tid och, om så varit fallet, överlämnade skrivelsen till överinstansen.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms stad bl.a. för att den inte hade handlagt ett överklagande. Anmälan kom in till JO den 26 september 2013. Av anmälan och de bifogade handlingarna framgick följande.

text: I maj 2012 gav AA in en ansökan till stadsbyggnadsnämnden om bygglov för en åtgärd som inte krävde lov. Åtgärden avsåg inre ändring av en lägenhet i bostadsrättsföreningen Kättingen 6 i Stockholms stad. Nämnden uppfattade ansökan som en anmälan mot bostadsrättsföreningen enligt

text: 11 kap. 5 § plan- och bygglagen (2010:900)

text: , PBL, om eftersatt underhåll och olovligt ingrepp i fastighetens tak och bjälklag och bad i en skrivelse den 5 april 2013 föreningen att bemöta anmälan. AA uppfattade denna skrivelse som ett beslut om avslag på hennes bygglovsansökan och gav in ett överklagande till Länsstyrelsen i Stockholms län den 12 april 2013. Den 15 april skickade länsstyrelsen överklagandet till nämnden för rättidsprövning. Samma dag som överklagandet kom in till nämnden, den 17 april, skickade nämnden en skrivelse till AA i vilken den beskrev handläggningen i ärendet och upplyste AA om att det inte fanns något beslut i ärendet. AA:s överklagande överlämnades aldrig till länsstyrelsen för prövning.

text: Utredning

text: Handlingar i stadsbyggnadsnämndens ärende dnr 2012-07480-575 begärdes in och granskades av JO.

text: JO begärde sedan att nämnden skulle yttra sig över handläggningen av AA:s överklagande. Vid ett sammanträde den 27 mars 2014 beslutade nämnden att överlämna yttranden från stadsbyggnadskontoret och stadsledningskontoret som svar till JO (övriga bilagor har utelämnats).

text: Besök: Västra Trädgårdsgatan 4 A Fax: 08-21 65 58

text: Stadsbyggnadskontorets yttrande innehöll bl.a. följande.

text: Stadsbyggnadskontoret konstaterar att vare sig kommunfullmäktige eller stadsbyggnadsnämnd på något sätt varit inblandad i handläggningen av ärendet. Kontoret konstaterar också att kommunikationen med sökanden har varit omfattande och att svar getts till klaganden kontinuerligt. Svar har alltså getts till klagande på hur skrivelsen om överklagandet till länsstyrelsen tagits om hand och den fortsatta processen har beskrivits. Processen har sedan avslutats med ett formellt beslut med hänvisning hur beslutet kan överklagas. Klagande har inte överklagat detta beslut och det har vunnit laga kraft. Kontakt har tagits med länsstyrelsen hur liknande händelser ska tas omhand i framtiden, men överenskommelse om arbetssätt/rutin är ännu inte klar.

text: Stadsledningskontorets yttrande innehöll bl.a. följande.

text: Handläggningen av ärendet 2012-07480-575

text: AA:s skrivelse, som inkom till stadsbyggnadskontoret den 4 maj 2012, i form av ett ifyllt formulär om ansökan om bygglov föranledde att ett bygglovsärende initierades på stadsbyggnadskontoret. Den 9 maj 2012 skickades en bekräftelse på att ärendet inkommit med information om ärendenummer till AA Den 25 maj 2012 skickade AA en kompletterande skrivelse som tog upp frågan om eventuellt jäv, en fråga om åtgärder för mekanisk frånluftsventilation samt OVKprotokoll från 2008. I skrivelsen hänvisades även till genomförd installation av mekanisk frånluftsventilation på Kättingen 6 under slutet av 2004. Det angavs även att fläktremmen i AA:s frånluftsventilation var delvis defekt. Handläggande tjänstemän noterade att innehållet i skrivelsen antydde att det kunde vara något annat än en bygglovsansökan som avsågs. Denne tog därför kontakt med AA den 31 maj 2012 på det i ansökan angivna telefonnumret varvid ett meddelande lämnades till AA:s son, som svarat i telefonen, att stadsbyggnadskontoret önskade ett förtydligande. Den 3 juli 2012 skickade AA ett e-postmeddelande till stadsbyggnadskontoret och efterfrågade ett beslut om bygglov med kommentaren att det redan hade gått 8 veckor i handläggningen utan att kompletteringar begärts in. Hon angav också att hon ville ha stadsbyggnadskontorets förfrågan per e-post och inte telefon. Som svar på detta skickade BB, stadsbyggnadskontorets handläggare, ett epostmeddelande till AA den 30 juli 2012. I skrivelsen anges att AA:s ansökan, som vid första anblicken bedömts vara ett bygglovs-ärende, skulle kunna bedömas som ett klagoärende rörande bristande underhåll. I skrivelsen ställs frågan om AA:s ansökan ska tolkas som ett yrkande om att fastighetsägaren ska åläggas att åtgärda bristerna. Som svar på e-postmeddelandet skickade AA den 22 september 2012 ett epostmeddelande som, så som det får förstås, angav att det inte framgick av stadsbyggnadskontorets önskemål om klargörande den 30 juli 2012 hur AA skulle agera samt ett upprepande av att handläggningen enbart skulle ske skriftligen. Stadsbyggnadskontoret skickade därefter den 5 april 2013 en förfrågan till fastighetsägaren till Kättingen 6, bostadsrättsföreningen, huruvida det förekommit åtgärder vilka kräver anmälan enligt 6 kap. 5 § plan- och byggförordningen. Det anges att det av förklaringen ska framgå om åtgärder utförts, vilka åtgärder som i så fall utförts, när dessa åtgärder utförts samt om eventuellt olovliga åtgärder har rättats till. Det noteras vidare att eventuella skadestånds- och ersättningsrättsliga frågor hanteras i en civilrättslig ordning. Samtidigt skickades en kännedomskopia av skrivelsen till fastighetsägaren och en förklaring att ett eventuellt yttrande från AA emotsågs snarast.

text: Den 15 april 2013 skickar Länsstyrelsen i Stockholms län ett inkommet överklagande från AA till stadsbyggnadskontoret. De översänds för prövning om överklagandet kommit in i rätt tid. Överklagandet kommer fram till stadsbyggnadskontoret den 17 april. Samma dag skickar stadsbyggnadskontoret en skrivelse till AA där handläggningen i ärendet beskrivs och där det förklaras att det inte föreligger något beslut i ärendet men att det ändå till länsstyrelsen inkommit ett överklagande. I skrivelsen efterfrågar därför stadsbyggnadskontoret ett förtydligande av yrkandet samt be-skriver att AA kommer att få information om vad fastighetsägaren tillför ärendet samt möjlighet att yttra sig över detta. Den 19 april 2013 inkommer ett e-postmeddelande från fastighetsägaren om vilka åtgärder som har utförts i ett badrum på fastigheten. Den 18 september 2013 kontaktar stadsbyggnadskontoret den entreprenör som utfört åtgärderna på Kättingen 6 och efterfrågar en specificering av vilka åtgärder som har genomförts, särskilt avseende stambyte, för att kunna bedöma om åtgärderna var anmälningspliktiga. Samma dag återkommer entreprenören och beskriver närmare omfattningen av åtgärderna. Den 20 september 2013 översändes svaret från fastighetsägaren till AA Stadsbyggnadskontoret begärde yttrande från AA senast den 27 september 2013. Den 30 september 2013 meddelar stadsbyggnadskontoret beslut i ärendet. Efter att ha konstaterat att åtgärderna på Kättingen 6 inte kräver anmälning så lämnas anmälan mot fastighetsägaren utan åtgärd. Beslutet skickas med ordinarie post samt epost. Beslutet delgavs genom förenklad delgivning. AA inkom inte med ytterligare handlingar och beslutet vann laga kraft.

text: Yttrande

text: Relevanta bestämmelser

text: Plan- och

text: bygglagen (2010:900)

text: , PBL

text: Enligt

text: 11 kap. 5 §

text: PBL gäller följande för kommunens tillsyn. ”En tillsynsmyndighet ska pröva förutsättningarna för och behovet av att ingripa eller besluta om en påföljd enligt detta kapitel, så snart det finns anledning att anta att någon inte har följt en bestämmelse i denna lag, i föreskrifter, domar eller andra beslut som har meddelats med stöd av lagen eller i EU-förordningar som rör frågor inom lagens tillämpningsområde.” Bestämmelsen föreskriver en skyldighet att ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett och överträdelsen rör bestämmelse om byggande i plan- och

text: bygglagen

text: eller föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Kommunernas skyldighet att ta upp frågan om påföljd eller ingripande beskrivs i kommentaren till PBL som ”en precisering av tillsynsmyndigheternas skyldigheter och innebär att de måste ta upp frågan om påföljd eller ingripande enligt detta kapitel så fort det uppkommer misstanke om att en överträdelse har skett. Om det blir klarlagt att en åtgärd exempelvis har vidtagits utan lov, ska byggnadsnämnden se till att det olovligt utförda antingen undanröjs eller rättas eller att det godkänns i efterhand.” – – –

text: Juridiska avdelningens bedömning Det som är frågan gäller huruvida stadsbyggnadskontoret har hanterat AA:s överklagandehandling på rätt sätt. Tidsåtgången för ärendets handläggning i övrigt kommer inte att bedömas nedan.

text: JO har uttalat att förutsättningen för att ett överklagande ska överlämnas till överinstansen enligt

text: 25 §

text: FL är endast att överklagandet inte avvisats såsom för sent inkommet. Vid sidan av att ta ställning till om överklagandet kommit in i rätt tid ska inte beslutsmyndigheten befatta sig med frågor rörande ett besluts överklagbarhet eller förutsättningarna för att ärendet ska bli föremål för saklig prövning i högre instans, se t.ex. JO 2571-12. Avgörandet av sådana frågor är uteslutande en uppgift för överinstansen (se

text: prop. 1984/85:80 s. 44

text: ). I samma JO-ärende anges att det av utredningen inte framgår om ”nämnden har omprövat vare sig beslutet den 3 januari 2012 eller ställningstagandet att ärendet skulle avskrivas på så sätt att överklagandena kan anses ha förfallit enligt

text: 28 §

text: FL. Av det sagda följer att nämnden skulle ha tagit ställning till om överklagandet med begäran om inhibition kommit in i rätt tid.” I kommentaren till FL (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2010, sid. 334) anges att ”[ä]r myndigheten tveksam om dess omprövningsbeslut helt tillgodoser klagandens ändringsyrkande, ska överklagandet alltid vidarebefordras till överinstansen. Detsamma gäller om överklagandet förlorar sin aktualitet av någon annan anledning.”

text: Det kan noteras att stadsbyggnadskontoret inte har besvarat Länsstyrelsens skrivelse den 15 april 2013. Det kan också noteras att någon rättstidsprövning inte har skett av den överklagandehandling som ingavs till länsstyrelsen. Den fråga som måste besvaras är om handläggningen överensstämmer med bestämmelserna i 23-25 §§ FL. Det kan noteras att AA:s överklagande inte har föregåtts av ett sådant beslut som överklagandet avser. Förutsättningarna att göra en rättidsprövning enligt

text: 24 §

text: FL blir därmed mycket begränsad. Överklagandet kan vare sig vara i rätt tid eller fel tid om det inte föreligger ett beslut att överklaga. Det är inte helt lätt att avgöra hur ett liknande fall ska hanteras då det inte uttryckligen regleras i bestämmelserna om överklagande. Om det inte är klart hur en myndighet ska agera bör den dock undvika att agera på ett sätt som kan leda till en rättsförlust för den enskilde. Juridiska avdelningen anser att stadsbyggnadskontoret inte hade möjlighet att avvisa överklagandet på den grunden att det inkommit för sent. Någon annan grund för avvisande tycks inte heller ha funnits. Det ligger då närmast till hands, i enlighet med förarbetena och JO:s uttalanden, att ”överlämna” överklagandet till Länsstyrelsen med en redogörelse för omständigheterna och en förklaring att en rättidsprövning inte låter sig göras då det inte finns något beslut som har föranlett överklagandet. I vart fall vore det lämpligt om stadsbyggnadskontoret hade tagit kontakt med Länsstyrelsen för att diskutera hur en liknande situation lämpligen bör hanteras eller för att, för kännedom, meddela Länsstyrelsen hur stadsbyggnadskontoret avsåg att hantera överklagandet. Stadsbyggnadskontoret valde att skicka ett förklarande brev till AA med en förklaring att det inte hade fattats ett beslut och det fanns en möjlighet att komplettera i ärendet innan beslut skulle fattas. Juridiska avdelningen anser att detta förfarande bör ha gett AA möjlighet att komplettera sitt ärende och inte gett henne anledning att förlita sig enbart till överklagandet ingivet till Länsstyrelsen. Risken för rättsförlust torde i sammanhanget vara liten. Som nämnts ovan borde detta förfarande dock ha kompletterats med en kontakt med Länsstyrelsen. Med tanke på att det inte kan ses som osannolikt att enskilda ibland inger överklaganden avseende icke överklagbara beslut eller ens då det inte har meddelats något beslut vore det lämpligt om stadsbyggnadskontoret inrättade rutiner för hur dessa överklaganden bäst ska hanteras.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat det beslut som överklagas. Enligt 24 § ska denna myndighet ta ställning till om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Om så är fallet ska myndigheten enligt 25 § överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet. Överlämnandet ska ske utan dröjsmål. Som regel bör – även med hänsyn till den skyldighet att ompröva beslutet som finns enligt 27 § – handläggningstiden inte överstiga en vecka (se bl.a.

text: JO 2002/03 s. 424

text: Som en förutsättning för att en myndighet ska överlämna ett överklagande till överinstansen anges i

text: 25 §

text: FL endast att myndigheten inte har avvisat överklagandet på grund av att det har kommit in för sent. Myndigheten ska inte därutöver ta ställning till om dess beslut över huvud taget får överklagas eller om det kan bli föremål för saklig prövning i högre instans. Att avgöra sådana frågor är uteslutande en uppgift för överinstansen (se

text: prop. 1985/86:80 s. 44

text: ). Om beslutsmyndigheten själv omprövar det överklagade beslutet och omprövningen leder till att överklagandet förfaller ska myndigheten inte överlämna handlingarna till den högre instansen (

text: 28 §

text: FL). Om däremot ett överklagande förlorar sin aktualitet av någon annan anledning ska myndigheten alltid vidarebefordra överklagandet till överinstansen (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2010, s. 334).

text: Sedan AA i slutet av maj 2012 hade gett in en kompletterande skrivelse uppfattade nämnden hennes ansökan om bygglov i stället som en anmälan med klagomål enligt

text: 11 kap. 5 §

text: PBL. Nämnden meddelade inte något beslut i frågan om bygglov. I stället skickade nämnden en skrivelse till bostadsrättsföreningen för att föreningen skulle bemöta det som AA hade skrivit. AA uppfattade den skrivelsen som ett beslut om avslag på hennes ansökan om bygglov och gav i april 2013 in ett överklagande av detta till länsstyrelsen. Länsstyrelsen skickade överklagandet till nämnden för att nämnden skulle ta ställning till om överklagandet hade kommit in i rätt tid. Därefter förklarade nämnden i en skrivelse till AA att det inte fanns något beslut i ärendet och beredde henne tillfälle att ge in en komplettering innan nämnden tog ställning till hennes klagomål. Nämnden borde i stället i enlighet med 24 och 25 §§ FL ha tagit ställning till om överklagandet hade kommit in i rätt tid och, om så varit fallet, överlämnat skrivelsen till överinstansen. Det hade varit överinstansens uppgift att ta ställning till om nämndens skrivelse den 5 april 2013 var ett överklagbart beslut. Nämnden kan inte undgå kritik för hanteringen av överklagandet.

text: Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Ett initiativärende om en försäkringskassas dröjsmål med att fatta beslut i ett ärende om livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring; fråga bl.a. om felaktiga uppgifter till JO

text: Den 11 mars 2004 meddelade JO Lundin ett beslut med följande innehåll.

text: Tidigare JO-ärende

text: I en anmälan, som kom in till JO den 10 februari 2003, klagade AA på att Dalarnas läns allmänna försäkringskassa inte hade fattat något beslut med anledning av hans framställningar om livränta på grund av inkomstförlust (JO:s dnr 569-2003). – Försäkringskassan yttrade sig i ärendet. Vidare inhämtades från kassan den 18 november 2003 att ärendet var färdigutrett och skulle kunna tas upp till avgörande i socialförsäkringsnämnden inom kort.

text: I mitt beslut den 27 november 2003 anförde jag följande.

text: Av försäkringskassans remissvar framgår att AA:s ärende blivit liggande utan åtgärd från det att han med kassan i april 1999 tagit upp frågan om livränta till dess att en inkomstförfrågan sändes till hans arbetsgivare den 8 oktober 2001. Svaret från arbetsgivaren kom in till kassan den 12 oktober 2001. Härefter har ärendet åter blivit liggande utan någon åtgärd. Ärendet är nu drygt fyra och ett halvt år gammalt och ännu inte avgjort. En så lång handläggningstid är givetvis oacceptabel. Uppenbarligen har det brustit i kassans bevakningsrutiner. Jag förutsätter därför att försäkringskassan ser över sina rutiner för bevakning och kontroll av ärenden för att förhindra att en liknande situation uppstår igen. Försäkringskassan anmodas att underrätta mig när den har fattat sitt beslut i ärendet. Något besked om att försäkringskassan fattat beslut i ärendet inkom inte till JO. Som ett led i JO:s uppföljningsrutiner inhämtades den 2 februari 2004 att försäkringskassan ännu inte hade fattat något beslut.

text: Initiativärendet

text: Den 11 februari 2004 beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende utreda försäkringskassans ytterligare dröjsmål.

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över de omständigheter som angivits ovan. Efter att ha inhämtat ett yttrande från lokalkontoret i Falun svarade kassan genom tf. direktören BB följande.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att Försäkringskassan den 6 juni 2003 fick kompletterande inkomstuppgifter från arbetsgivare. Den 13 juni 2003 påbörjades arbetet med att begära in medicinskt underlag från behandlande företagsläkare. Underlag begärdes också in från Leksands vårdcentral. Detta lämnades den 17 oktober 2003 för bedömning av försäkringsläkaren. När Försäkringskassan efter begäran fick medicinskt underlag från dr CC den 25 november 2003 lämnades detta dagen därpå till försäkringsläkaren för bedömning. Försäkringskassan begärde kompletterande inkomstuppgifter från arbetsgivare den 25 november 2003 och fick dessa påföljande dag. Den 23 december 2003 var försäkringsläkaren klar med yttrandet. Eftersom de inkomstuppgifter som arbetsgivare lämnat varit motstridiga begärdes en ytterligare komplettering av dessa uppgifter den 29 december 2003. Försäkringskassan fick dessa uppgifter den 13 januari 2004. Då det fortfarande fanns motstridiga uppgifter vad gäller inkomsten begärdes kontrolluppgifter från skattemyndigheten. Försäkringskassan fick dessa uppgifter den 16 januari 2004. Uppgifterna från skattemyndigheten skickades till arbetsgivare för yttrande, som kom till Försäkringskassan den 28 januari 2004. Förfrågningar gjordes till berört fackförbund för att få in korrekta inkomstuppgifter. Inkomstutredningen gjordes klar den 30 januari 2004. Beslutsunderlaget sammanställdes och var klart den 24 februari 2004. Ärendet har kvalitetssäkrats av föredraganden och har nu skickat ut för kommunicering. Ärendet härefter beslutas av socialförsäkringsnämnden. Ärendet har krävt en relativt omfattande utredning, både vad gäller AA:s hälsotillstånd och hans inkomstförhållande, för att få ett tillräckligt beslutsunderlag. Trots att det varit nödvändigt att byta handläggare under utredningen anser Försäkringskassan att handläggningen av AA:s arbetsskadeärende, för den tid som här redovisats, skett på ett korrekt sätt och att det inte varit något oskäligt dröjsmål i handläggningen.

text: Bedömning

text: I det tidigare JO-ärendet uppgav en arbetsskadehandläggare hos försäkringskassan vid en förfrågan den 18 november 2003 att ärendet var färdigutrett och beräknades kunna tas till avgörande i socialförsäkringsnämnden inom kort. När jag fattade mitt beslut den 27 november 2003 utgick jag från att denna uppgift var korrekt. Av kassans yttrande framgår emellertid att uppgiften var felaktig. Detta finner jag ytterst anmärkningsvärt. – När det gäller den utredning som försäkringskassan därefter har genomfört finner jag dock inte anledning till någon kritik.

text: Någon ytterligare åtgärd från min sida är inte påkallad. Jag avslutar därför ärendet här.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Omhändertagande

title: Anmälan mot Socialnämnden i Hallstahammars kommun för underlåtenhet att underställa förvaltningsrätten ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)

sammanfattning: Ordföranden i Socialnämnden i Hallstahammars kommun beslutade att omhänderta ett barn med stöd av 6 § LVU. På grund av att beslutet inte kom in till förvaltningsrätten i rätt tid upphörde det omedelbara omhändertagandet. Det går i detta fall inte att lasta någon enskild för det inträffade. När nämnden uppmärksammades på att beslutet om omhändertagande hade upphört fattade nämndens ordförande ett nytt beslut med stöd av 6 § LVU. I ärendet aktualiseras frågan om ordföranden kunde fatta ett sådant beslut trots att det inte hade tillkommit några nya omständigheter. Enligt 7 § LVU upphör ett beslut om omedelbart omhändertagande att gälla om beslutet inte har underställts förvaltningsrätten inom föreskriven tid. Det har ansetts att i en sådan situation kan ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande inte fattas om det inte har tillkommit nya omständigheter. Ett sådant synsätt kan dock stå i strid med principen om att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut enligt LVU. Hur en konflikt i ett enskilt fall mellan den unges bästa och bestämmelserna som syftar till en rättssäker handläggning ska lösas är komplicerad. Då det för närvarande pågår en översyn av LVU översändes en kopia av beslutet till utredningen.

text: Anmälan

text: Jur. kand AA framförde, som ombud för BB, klagomål mot Socialnämnden i Hallstahammars kommun. Hon anförde bl.a. följande. Socialnämnden i Hallstahammars kommun beslutade den 27 december 2012 att omedelbart omhänderta barnet CC. Hon kontaktade förvaltningsrätten den 14 januari 2013 och fick beskedet att någon underställan inte inkommit. Hon kontaktade den 15 januari

text: 2013 socialtjänsten vid flera tillfällen. Den 16 januari 2013 fattade socialnämnden ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande av CC. Det beslutet underställdes förvaltningsrätten samma dag. Förvaltningsrätten upphävde det omedelbara omhändertagandet genom beslut den 23 januari 2013.

text: Utredning

text: JO anmodade Socialnämnden i Hallstahammars kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som anförts i anmälan.

text: I ett remissvar anförde Socialnämnden, arbetsutskottet, i huvudsak följande.

text: CC omhändertogs omedelbart i samband med sin födelse 121227 och placerades i familjehem. Samtliga beslut om omhändertagande och placering och hemlighållande av vistelseort är fattade på ett korrekt sätt, se samtliga bilagor. Dessa handlingar faxades sedan till förvaltningsdomstolen men faxet har uppenbarligen inte kommit fram. Utifrån detta har sedan ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande fattats vilket sedan hävdes då förvaltningsdomstolen ansåg att CC var skyddad utifrån att hon då var placerad i familjehem. Socialtjänsten tog då ytterligare ett beslut om omedelbart omhändertagande utifrån att BB inte samtycker till placeringen och avser att hämta hem sin dotter. Socialnämnden har utifrån det inträffade förtydligat och reviderat sina rutiner kring detta förfarande med att alltid ringa förvaltningsdomstolen för att få bekräftat att fax kommit fram. Om detta sker utanför kontorstid görs det nästföljande arbetsdag. Samtliga handlingar ska också skickas in till förvaltningsdomstolen per post omgående. AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU). Socialnämnden får med stöd av

text: 6 §

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska, enligt

text: 7 § första stycket

text: LVU, underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades. Om underställningen inte sker inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet (

text: 7 § tredje stycket

text: LVU).

text: Ordföranden i socialnämnden beslutade den 27 december 2012 att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta CC. Beslutet skulle ha underställts förvaltningsrätten senast den 3 januari 2013.

text: Nämnden har i sitt remissvar anfört att en underställan faxades till förvaltningsrätten inom den tidsfrist som är föreskriven. Av utredningen går det dock inte att dra någon annan slutsats än att beslutet om att omedelbart omhänderta CC inte kom in till förvaltningsrätten. Någon säker förklaring till det inträffade föreligger inte. Även om det är allvarligt går det inte att lasta någon enskild tjänsteman för att

text: beslutet inte kom in till förvaltningsrätten. Jag noterar att nämnden vidtagit åtgärder för att förhindra att något liknande inträffar igen och lämnar därför den frågan.

text: När nämnden uppmärksammades på att beslutet om omhändertagande till följd av det inträffade hade upphört fattade nämndens ordförande den 16 januari 2013 ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande. I ärendet här aktualiseras frågan om ordföranden kunde fatta ett sådant nytt beslut trots att det inte hade tillkommit några nya omständigheter utan beslutet grundade sig på samma omständigheter som tidigare. Jag vill i denna del anföra följande.

text: Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omedelbart omhändertagande ska, enligt

text: 8 §

text: LVU, socialnämnden inom fyra veckor från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av LVU. Enligt

text: 9 § 1

text: LVU upphör ett beslut om omedelbart omhändertagande att gälla om ansökan om vård inte görs och nämnden inte heller inom den angivna tiden har begärt förlängning av fristen med stöd av 8 §. I förarbetena till 1980 års LVU anfördes att om nämnden har försummat att ge in ansökan om vård i rätt tid får det anses följa av allmänna rättsgrundsatser att ett nytt beslut om omhändertagande inte får fattas på samma grunder som föranledde det tidigare beslutet (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 592). Någon ändring av denna princip synes inte ha varit avsedd vid tillkomsten av den nu gällande lagstiftningen.

text: I ett beslut som har refererats i JO:s ämbetsberättelse, JO 1998/99 s. 282, dnr

text: , uttalade JO bl.a. följande (s. 284 f.).

text: När ett beslut om omedelbart omhändertagande förfallit enligt

text: 9 §

text: LVU har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i

text: 8 §

text: LVU saknat betydelse. - - I det uppkomna läget hade nämnden enligt min mening bort pröva om det fanns andra alternativ. Jag vill peka på möjligheten att överlåta åt länsrätten att ta ställning till om ett omedelbart omhändertagande är motiverat. Nämnden hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten – utredningen var ju vid det här laget avslutad – och i samband därmed enligt

text: 6 § tredje stycket

text: LVU göra en framställning om att pojken omedelbart skulle omhändertas. Ett sådant alternativ hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av socialnämnden fattat beslut om omedelbart omhändertagande skall till följd av sin provisoriska karaktär endast kunna gälla under begränsad tid. Varken i förarbetena till 1980 års lagstiftning eller till den nu gällande lagen behandlas frågan om nämndens möjlighet att fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande när det tidigare beslutet har förfallit på grund av att det inte har underställts inom den tidsfrist som anges i

text: 7 § första stycket

text: LVU (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 497 ff, s. 591,

text: prop. 1989/90:28 s. 77

text: ff, s. 110). Något vägledande avgörande av Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) i just denna fråga synes inte finnas.

text: Socialstyrelsen har i sin publikation Tillämpning av lagen (

text: SOSFS 1997:15

text: uttalat bl.a. följande (s. 40).

text: Ett omedelbart omhändertagande omgärdas av tidsfrister. Dessa tidsfrister går inte att förlänga genom att fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande på samma grund då tiden för ett redan fattat beslut går ut.

text: JO har i flera beslut intagit samma ståndpunkt som Socialstyrelsen; se t.ex. JO 2007/08 s. 321, dnr

text: . I det beslutet anförde JO bl.a. följande (s. 327).

text: När ett omedelbart omhändertagande har upphört i enlighet med bestämmelsen i

text: 7 § tredje stycket

text: LVU, dvs. på grund av att beslutet inte har underställts länsrätten inom tidsfristen, har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i

text: 7 § första stycket

text: LVU saknat betydelse. Av utredningen i förevarande ärende framgår att omhändertagandet av DD den 21 juli 2004 inte grundade sig på några nya omständigheter utan förutsättningarna var desamma som förelåg vid beslutet om omhändertagande den 9 juli 2004. Handläggningen i denna del kan ifrågasättas i formellt hänseende. Jag vill peka på den möjlighet som en nämnd har att överlåta åt länsrätten att ta ställning till om ett omedelbart omhändertagande är motiverat. Nämnden hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten och i samband därmed enligt

text: 6 § tredje stycket

text: LVU göra en framställning om att den unge skulle omedelbart omhändertas. Ett sådant handlingssätt hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av socialnämnden fattat beslut om omedelbart omhändertagande till följd av sin provisoriska karaktär endast skall kunna gälla under begränsad tid.

text: Att en socialnämnd försummar att underställa ett beslut om omedelbart omhändertagande eller att underställningen inte kommer in till förvaltningsrätten på grund av tekniska problem är givetvis allvarligt eftersom beslutet då upphör. Nämnden blir till följd därav förhindrad att ge den unge det skydd eller stöd som nämnden har ansett att den unge behöver.

text: Som framgår av det ovan anförda har det ansetts att nämnden kan fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande i princip endast om det har tillkommit nya omständigheter. Enligt 1 § sista stycket LVU ska emellertid vad som är bäst för barnet vara avgörande vid beslut enligt LVU. Det kan därför diskuteras hur förvaltningsrätten ska bedöma underställningen om nämndens beslut grundas på samma omständigheter som det beslut som har upphört på grund av att beslutet inte hade underställts i rätt tid.

text: Förvaltningsrätten i Uppsala satte i det här aktuella fallet fokus på frågan hur principen om barnets bästa ska beaktas i sammanhanget (förvaltningsrättens beslut den 23 januari 2013 i mål 243-13). Förvaltningsrätten uttalade i beslutet följande.

text: … det är sannolikt att EE behöver beredas vård enligt LVU. Det har däremot inte framkommit några omständigheter som visar att EE, som är placerad i familjehem, löper omedelbar risk att skadas till sin hälsa eller utveckling. Rättens beslut om vård kan därför under nuvarande omständigheter avvaktas. På grund härav och på grund av nämndens förfarandefel ska beslutet om omedelbart omhändertagande upphävas.

text: Innebörden av bestämmelsen i 1 § sista stycket LVU har behandlats av HFD i tre avgöranden under 2011 (

text: HFD 2011 ref. 5

text: , ref. 6 och ref. 13). Dessa avgöranden gäller visserligen tillämpningen av andra bestämmelser i lagen. Bestämmelsen ska dock givetvis tillämpas även när det gäller beslut om omedelbart omhändertagande och domarna är därför av intresse även i en situation som den här aktuella.

text: Det kan tveklöst finnas situationer när det skulle stå i uppenbar strid mot den unges bästa att låta omhändertagandet upphöra enbart på grund av brister i nämndens formella handläggning av ärendet. Det är samtidigt viktigt att upprätthålla respekten för de tidsfrister som satts upp av lagstiftaren. Hur en konflikt i ett enskilt fall mellan den unges bästa och bestämmelserna som syftar till en rättssäker handläggning ska lösas är komplicerad. Jag vill samtidigt framhålla att det inte är ovanligt att beslut om omedelbart omhändertagande upphör att gälla därför att beslutet inte har underställts förvaltningsrätten i rätt tid (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2007/08 s. 307).

text: Det pågår för närvarande en översyn av LVU (Utredningen om tvångsvård för barn och unga, S 2012:07). De problem som jag nu berört är av sådan art att jag finner skäl att översända en kopia av detta beslut till utredningen.

text: Jag sänder en kopia av beslutet även till Socialdepartementet, Socialstyrelsen, Inspektionen för vård och omsorg och Barnombudsmannen för kännedom.