avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland och Åklagarmyndigheten, 3:e åklagarkammaren i Göteborg, för långsam handläggning av en förundersökning om våldtäkt

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 25 oktober 2006, klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland för handläggningen av en förundersökning. Av anmälan framgick att AA hade gjort en polisanmälan om att hennes dotter, som var under 18 år, hade blivit utsatt för en gruppvåldtäkt och att polisen ännu inte hade vidtagit några åtgärder i ärendet.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet K1296-06 granskades. Åklagarmyndighetens, 3:e åklagarkammaren i Göteborg, diarieblad i ärende 403-213-06 fordrades därefter in. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 3 januari 2006 besökte AA tillsammans med en socialsekreterare en polisstation, varvid en anmälan om våldtäkt gjordes. Målsäganden var född 1989. AA uppgav vid anmälningstillfället att målsäganden var i behov av ett målsägandebiträde. I anmälan under rubriken ”Beslut om förundersökning” noterades att ”Underlag för beslut saknas. Beslut av behörig beslutsfattare”. – Enligt historikbladet i det s.k. RAR-systemet inledde polismyndigheten förundersökning den 9 januari 2006, och den 16 januari tillsattes kriminalinspektören BB som handläggare av ärendet. Den 17 januari överfördes ärendet till Åklagarmyndigheten. Den 26 januari gav kammaråklagaren CC utredningsdirektiv i ärendet, varvid hon meddelade att ett målsägandeförhör måste hållas innan hon kunde ta ställning i förundersökningsfrågan. Den 17 mars hölls målsägandeförhör och tio dagar senare översändes förhöret till åklagaren. CC inledde förundersökning den 25 april och gav samtidigt vissa utredningsdirektiv. Samma dag expedierades en begäran om målsägandebiträde till tingsrätten och i början av maj kom till åklagar-kammaren in ett sådant förordnande från tingsrätten. Den 29 juni hölls ett andra målsägandeförhör, och en annan person hördes den 17 oktober.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från kriminalinspektören BB, varvid framkom följande.

text: Hon utsågs till handläggare i ärendet den 16 januari 2006. Hon kommer inte nu ihåg om hon då uppmärksammade att förundersökning redan var inledd i ärendet den 9 januari 2006 av polismyndigheten. Den uppgiften fanns endast inskriven i historiken i RAR-systemet. Den 17 januari översände hon ärendet till Åklagarmyndigheten för lottning och det är inte säkert att hon då informerade om att förundersökning var inledd i ärendet. Den 26 januari fick hon utredningsdirektiv från kammaråklagaren CC att höra målsäganden för att åklagaren skulle få ytterligare underlag innan hon kunde ta ställning till om förundersökning skulle inledas. BB försökte därefter att få målsäganden att inställa sig till ett förhör. Målsäganden var inte villig att med-verka i någon polisutredning. Efter flera telefonkontakter med målsäganden och hennes mor kunde ett förhör komma till stånd, i målsägandens bostad, den 17 mars. En bidragande orsak till dröjsmålet har också varit att BB under denna tid varit upptagen med förundersökningar rörande flera grova brott med häktade personer. Den 27 mars översände hon målsägandeförhöret till åklagaren. Den 25 april fick hon nya utredningsdirektiv från åklagaren som samma dag hade inlett förundersökning i ärendet. Arbetsbelastningen på spaningsroteln var under våren och sommaren hög på grund av pågående förundersökningar rörande mord och bankrån. Målsäganden har inte efter det första förhöret varit behjälplig med att lämna begärda uppgifter till polisen. BB försökte få till stånd ett nytt förhör med målsäganden men på grund av arbetsbelastningen i övrigt och svårigheter att få en tid som också passade målsägandebiträdet dröjde det till den 29 juni innan förhöret ägde rum. BB har därefter haft semester och efter semestern blev hon och övrig personal på spaningsroteln upptagna med EM i friidrott. Hon försökte därefter få till stånd ett förhör med en annan person i ärendet. Det dröjde dock till den 17 oktober innan förhöret kunde genomföras. BB har under hösten 2006 haft telefonkontakt med åklagaren och informerat henne om vad som kommit fram i ärendet. BB har inte haft någon kontakt med ledningen för spaningsroteln rörande handläggningen av ärendet.

text: Ärendet remitterades därefter till polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar. Till detta hade fogats promemorior över samtal med BB och kriminalkommissarien DD.

text: BB upplyste bl.a. följande. Beroende på semester och kommenderingen till EM i friidrott sommaren 2006 kunde hon inte arbeta med sina tilldelade ärenden under sommarmånaderna utan det fanns endast tid för akutärenden. Det sker inte någon direkt uppföljning med avseende på hur ärendena avancerar utan förhörsledarna arbetar självständigt med sina arbeten.

text: DD upplyste bl.a. följande. Sexualbrott är uppmärksammade brott i utredningsverksamheten. Vid spaningsroteln handläggs ca 150 våldtäkter och andra sexualbrott per år. I princip läggs inga ärenden i balans utan de fördelas på handläggare. Ett par gånger om året går rotelledningen igenom vilka ärenden som ligger öppna. Anmälningar som det inte går att komma framåt i utredningsmässigt skrivs av efter ett halvår till ett år. Vid grova brott engageras hela roteln under kanske två veckor oberoende av vad det gäller. Andra ärenden får då stå tillbaka efter en hård prioritering. Det är han som har huvudansvaret för polispersonalens arbetssituation inom gruppen och även ansvaret för uppföljningen av ärendena.

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Inledningsvis ajourfördes ärendet felaktigt på närpolisområde Hisingen i stället för på spaningsroteln vid länskriminalpolisen. Därmed gick en dryg vecka förlorad.

text: Åklagare lottades på ärendet enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om målsägandebiträde och FAP 403-5 om ledning av förundersökning i brottmål. Målsäganden kontaktades inte inom två veckor från anmälningstillfället enligt vad som föreskrivs i verksamhetsplanen för innevarande budgetår. Förundersökningsledarens ansvar enligt punkt 3.3 i tjänsteföreskrift 480 om brottsoffer får ändå anses fullgjord. Förhörsledaren får anses ha varit lämplig för uppgiften att hålla förhör med någon som är under 18 år. Skyndsamhetskravet på förundersökning kan inte anses uppfyllt. Ärendet är fortfarande öppet.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar jämte yttranden från bl.a. chefsåklagaren EE (här utelämnat) och kammaråklagaren CC.

text: CC

text: Ärenden inkom till Åklagarmyndigheten enligt diariet 2006-01-19 och lottades därefter på mig. Jag expedierade direktiv 2006-01-26 och kunde ta del av förhör med målsäganden som hölls 2006-03-17 i skriftlig form 2006-03-28. Beslut om att förundersökning skulle inledas fattades 2006-04-25. I anslutning till beslut om att inleda förundersökning expedierades nya utredningsdirektiv och till tingsrätten expedierades begäran om målsägandebiträde. Målsägandebiträde förordnades och förordnande inkom i ärendet 2006-05-05. Ett nytt målsägandeförhör hölls 2006-06- 29, ett förhör som skickades över till mig i skriftlig form i början av november 2006. Jag kände till att förhör ägt rum och vad detta innehöll men erhöll inte någon egen kopia i anslutning till förhöret. I oktober 2006-10-24 inkom förfrågan i ärendet från målsägandebiträdet. Svar på denna förfrågan skedde genom ett telefonsamtal 2006- 10-30 dokumenterat genom en anteckning på förfrågan. Jag drar mig till minnes att jag ringde upp den byrå till vilken målsägandebiträdet är knuten och lämnade ett meddelande via telefonist/sekreterare om att det inte gått att få fram uppgifter som lett till att skälig misstänkt kunnat identifieras. Utöver vad som finns dokumenterat genom diarieföring och anteckningar i ärendet så har jag haft ett antal kontakter med inspektören BB på spaningsroteln vid länskriminalpolisen i Göteborg dels vid personligt sammanträffande och dels via telefon. Jag har inga noteringar om dessa kontakter som gör att jag kan lägga dessa till exakt tidpunkt eller till exakt antal. Denna förundersökning leds av åklagare på grund av bestämmelser om ledning av förundersökning. Av

text: ÅFS 2005:9

text: 6 § 3 p framgår att åklagare skall leda förundersökningen om målsäganden vid tiden för anmälan var under 18 år och utsatts för brott riktade ”mot målsägandens liv, hälsa eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader”. Enligt information utgiven av rikspolischefen och riksåklagaren i mars 2006 innebär detta att åklagare skall leda förundersökningen även om det inte finns någon skälig misstänkt. Åklagaren skall även överta ledning av förundersökning för fall åtgärd av domstol krävs, t ex förordnande av målsägandebiträde vilket framgår av

text: ÅFS 2005:9

text: 7 § 1 p. Förundersökningen skall bedrivas särskilt skyndsamt då målsäganden är under 18 år och brottet ”riktas mot målsägandens liv, hälsa eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader” enligt bestämmelse i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: 2a §. I ärendet finns ingen skälig misstänkt person identifierad. För att kunna komma vidare fordras uppgifter som identifierar personer som kan höras i utredningen och vars uppgifter förhoppningsvis leder fram till att gärningsman/män kan identifieras. Det har hittills inte gått att få fram dessa uppgifter.

text: Åklagarmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 3 januari 2006 anmälde AA till polisen att hennes dotter (16 år) i mitten av augusti 2005 blivit utsatt för en gruppvåldtäkt av tre yngre män (anmälan K1296- 06). Anmälan gjordes vid ett personligt besök på polisstationen. Med vid besöket var även en socialsekreterare vid socialförvaltningen. Av uppgifterna i anmälan framgår att AA under hösten 2005 fått vetskap om att hennes dotter för en kamrat hade berättat att hon vid en fest i Backa i Göteborg blivit utsatt för en gruppvåldtäkt av tre yngre män. Våldtäkten skulle ha skett efter att hon gått ut från den lägenhet där festen avhållits. AA hade försökt att prata med sin dotter om händelsen. Dottern hade vägrat att prata om vad som hade inträffat och hade hotat att ta livet av sig. Dottern hade bl.a. rispat sig i handlederna med något vasst föremål. Dottern hade sagt att hon inte ville gå till polisen och skulle bl.a. ha uttryckt att ”de kommer att döda mig”. AA hade en känsla av att dottern visste vilka de tre yngre männen var. AA uppgav att dottern var i behov av ett målsägandebiträde. I anmälan under rubriken ”Beslut om förundersökning” finns förutom aktuellt datum den 3 januari 2006 antecknat att ”Underlag för beslut saknas. Beslut av behörig beslutsfattare”. Av polisens ”Ärendehistorik” framgår att polisen den 9 januari 2006 beslutat att inleda förundersökning. Den 16 januari 2006 översände polisen genom kriminalinspektör BB nämnda anmälan till åklagarkammaren. Till anmälan var fogad en blankett ”Lottning av ärende” (kopia bifogas). På blanketten finns rutor där polisen kan kryssa i vilken åtgärd man önskar från åklagarens sida. I nu aktuellt ärende har polismannen översänt anmälan för lottning. Det skall noteras att på nämnda blankett bl.a. finns en ruta som kan kryssas i om polisen önskar beslut huruvida förundersökning skall inledas. På nämnda blankett har polismannen BB bl.a. uppgivit att hon den 16 januari 2006 hade kontaktat mamman som hade uppgivit att dottern var villig att lämna en berättelse till ett målsägandebiträde.

text: Bedömning

text: I nu aktuellt mål inkom anmälan – enligt ankomststämpel – till åklagarkammaren den 18 januari 2006. Av anmälan framgår att brottsmisstanken avsåg våldtäkt och att målsäganden var under 18 år. Bestämmelsen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: var således tillämplig. Av åklagarens direktiv till polisen den 26 januari 2006 framgår att åklagaren gjort bedömningen att anmälningsunderlaget inte var tillräckligt för att åklagaren skulle kunna fatta beslut om huruvida förundersökning skulle inledas. Att åklagaren inte observerat att polisen redan beslutat om att inleda förundersökning torde ha sin förklaring i uppgifterna i anmälan rörande ”Beslut om förundersökning”. Uppgifterna som polismannen BB lämnat till ansvarig tjänsteman hos JO (tjänsteanteckning 2006-11-03) tyder dessutom på att åklagaren inte uppmärksammats på att polisen redan beslutat om att inleda förundersökning. Vidare är det så att åklagaren inte har haft tillgång till polisens ärendehistorik. Man kan möjligen tycka att åklagaren borde ha observerat att i den till anmälan bifogade blanketten ”Lottning av ärende” det inte från polisen framförts någon begäran om beslut huruvida förundersökning skulle inledas eller ej. Vid en samlad bedömning framstår det dock som förståeligt att åklagaren bibringats uppfattningen att någon förundersökning inte var inledd. Som ovan angivits gjorde åklagaren bedömningen att uppgifterna i anmälan inte var tillräckliga för ett beslut om att inleda förundersökning. JO har i ämbetsberättelsen 1997/98 uttalat följande: ”Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker med att det förekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan således inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott (JO 1953 s 107). Misstanken måste visserligen avse en konkret brottslig gärning men det är inte nödvändigt att man känner till brottets alla detaljer och inte heller exakt när och var det har förövats (Ekelöf, SvJT 1982 .s 658).”Även om uppgifterna i anmälan är knapphändiga och att målsäganden själv

text: inte gjort anmälan borde mot bakgrund av vad JO anfört åklagaren kunnat fatta beslut om att inleda förundersökning innan ett förhör med målsäganden ägt rum. Den 26 januari 2006 gav åklagaren polisen direktiv om att höra målsäganden. Förhöret genomfördes den 17 mars 2006. Polismannen BB har lämnat förklaring till dröjsmålet (se nämnda tjänsteanteckning 2006-11-03). Förhöret inkom till åklagaren den 28 mars 2006. Den 25 april 2006 beslutade åklagaren att inleda förundersökning. Samma dag sände åklagaren en begäran till tingsrätten om att målsägandebiträde skulle förordnas. Åklagaren har i sitt yttrande uppgivit att hon samma dag givit polisen direktiv om den fortsatta utredningen. Vad direktiven bestått i framgår inte av handlingarna i målet. Den 29 juni 2006 hölls ett nytt förhör med målsäganden. Enligt vad åklagaren uppgivit har hon erhållit förhöret i skriftlig form först i början av november 2006. Ett förhör med ett vittne har hållits den 17 oktober 2006. Huruvida åklagaren erhållit detta förhör framgår inte. Åklagarens ansvar som förundersökningsledare innebär bl.a. att ta ställning till om förundersökning skall inledas, vilka utredningsåtgärder som skall vidtas, ge polisen erforderliga direktiv samt med viss regelbundenhet följa upp utredningen. Uppföljningen som kan ske skriftligen eller muntligen skall dokumenteras. Skulle utredningen av något skäl inte bedrivas på sätt åklagaren önskat har åklagaren att vända sig till kammarchefen som i sin tur har att ta upp frågan med polisledningen. En utredning där målsäganden är under 18 år ställer särskilda krav på åklagaren som förundersökningsledare vilket framgår av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Det kan enligt Åklagarmyndighetens mening inte anses att åklagaren i detta fall levt upp till det särskilda skyndsamhetskrav som ställs i nämnda kungörelse och detta oavsett att det inte finns någon som skäligen kan misstänkas för brottet.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) fattas ett beslut att inleda förundersökning av polismyndighet eller åklagare. Har förundersökning inletts av polismyndighet och är saken inte av enkel beskaffenhet, ska ledningen av förundersökningen avseende brottet övertas av åklagare, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagare skall också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl.

text: Enligt Åklagarmyndighetens och Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål (

text: ÅFS 2005:9

text: resp. FAP 403-5) skall åklagare leda en förundersökning när målsäganden vid tiden för anmälan var under

text: 18 år och brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Om polismyndigheten har inlett förundersökning skall denna snarast överlämnas till åklagaren. Vidare skall en åklagare överta ledningen av förundersökningen när det under förundersökningen krävs en åtgärd av domstol, t.ex. förordnande av målsägandebiträde (6 och 7 §§).

text: Enligt

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara.

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall denna läggas ned. Enligt 2 a § FUK bestämmelsen skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid

text: och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Den aktuella förundersökningen avsåg misstanke om våldtäkt. Målsäganden var under 18 år. Bestämmelsen i 2 a § FUK gällde alltså för handläggningen men det bör påpekas att det i ärendet inte fanns någon skäligen misstänkt varför den föreskrivna tremånadersfristen inte var tillämplig. Som framgått innefattar dock bestämmelsen ett särskilt skyndsamhetskrav som gäller även om inte någon är skäligen misstänkt för brottet.

text: Utredningen ger vid handen att förundersökning i ärendet rätteligen inleddes av polismyndigheten redan den 9 januari 2006. Att så hade skett synes emellertid inte ha kommit till CC:s kännedom i samband med att hon övertog ansvaret för ärendet. Enligt min mening borde BB naturligtvis ha upplyst Åklagarmyndigheten om att förundersökning var inledd när hon översände handlingarna dit – inte minst med beaktande av att beslutet endast hade dokumenterats i historiken i det s.k. RARsystemet. I vart fall borde BB ha reagerat och uppmärksammat CC på detta förhållande när hon fick utredningsdirektiven den 26 januari. Detta hade bl.a. medfört att ett målsägandebiträde kunde ha förordnats betydligt tidigare än vad som nu blev fallet. Jag vill i sammanhanget nämna att jag inte har någon erinran mot att polismyndigheten inledde förundersökning utifrån uppgifterna i polisanmälan.

text: Den 17 mars och den 29 juni hölls förhör med målsäganden. Därefter hölls ytterligare ett förhör den 17 oktober. Några andra egentliga utredningsåtgärder synes inte ha vidtagits. Som förklaring till den utdragna handläggningstiden har BB hänvisat till stor arbetsbelastning med bl.a. ärenden i vilka personer varit frihetsberövade men även till det förhållandet att målsäganden inte var villig att medverka i utredningen.

text: Jag har självfallet förståelse för att en utredning kan dra ut något på tiden på grund av att en målsägande inte är särskilt angelägen att medverka i förundersökningen. I det nu aktuella ärendet förefaller emellertid den huvudsakliga orsaken till den långa handläggningstiden vara att andra ärenden har prioriterats. Jag är i och för sig medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Men oavsett detta är den utdragna handläggningstiden i ärendet enligt min mening helt oacceptabel. Jag vill här betona att det gäller ett så allvarligt brott som våldtäkt mot en målsägande som är under 18 år. Det förhållandet att CC inte kände till att förundersökning hade inletts redan i januari 2006 föranleder inte någon annan bedömning beträffande handläggningstiden.

text: Jag vill också framhålla att i de fall som det i lag eller annan författning lagts fast ett särskilt skyndsamhetskrav för handläggningen av ett ärende måste man ställa särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Jag delar därför

text: Åklagarmyndighetens uppfattning att CC inte kan anses ha levt upp till det föreskrivna skyndsamhetskravet i 2 a § FUK. CC har i sitt yttrande uppgivit att hon haft ett antal kontakter med BB i ärendet men inga noteringar om dessa kontakter har gjorts. Naturligtvis bör en åklagares kontakter av betydelse med polisen dokumenteras i ärendet.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


nyckelord: Beslut Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Brister bl.a. i informationen till vårdnadshavarna om handläggningen av en ansökan om skolskjuts

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Barn- och ungdomsnämnden i Vallentuna kommun angående handläggningen av ett ärende rörande skolskjuts. AA anförde bl.a. följande. I augusti 2006 ansökte han och hans hustru om skolskjuts för deras son BB, född år 1999. Nämnden fattade inte något formellt beslut i anledning av ansökan, utan skickade endast ut ett skriftligt meddelande om att BB hade beviljats busskort. Det hade inte fogats någon överklagandehänvisning till meddelandet. AA kontaktade kommunen, som därefter tillställde honom en överklagandehänvisning. Överklagandehänvisningen var felaktig. Först efter det att han i september 2006 hade kommit in med ett överklagande avslog nämnden formellt ansökan om skolskjuts. Nämnden dröjde för lång tid med att vidarebefordra överklagandet till länsrätten.

type: stycke

text: AA fogade till sin anmälan vissa handlingar.

text: Utredning

text: Barn- och ungdomsnämnden i Vallentuna kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i AA:s anmälan till JO. I remissvaret anförde nämnden följande.

text: Utredning

text: /– – –/ AA:s ansökan om skolskjuts för sin son BB inkom till barn- och ungdomsförvaltningen den 24 augusti 2006. Samma dag beslutade barn- och ungdomsförvaltningen att bevilja BB skolskjuts i form av terminskort. AA har i sin ansökan angivit att skolskjuts önskas fr.o.m. datum ”snarast”. Barn- och ungdomsförvaltningen handlade därför ärendet skyndsamt och beviljade skolskjuts med omedelbar verkan. Beslutet skickades ut till sökanden samma dag, den 24 augusti. Den 25 augusti kontaktar AA förvaltningen med frågor kring beslutet. (Se nedan stycke 3). Blanketten för ansökan om skolskjuts innehåller möjlighet att ansöka om fler alternativ samtidigt: Terminskort (SL-kort), Skoltaxi, Särskild anordnad skolskjuts och Gula linjen (Trafikerar Älgeby/Ekskogen–centrala Vallentuna). Då ansökan behandlades så framkom det att BB endast uppfyller

text: skollagens

text: krav för skolskjuts

text: när det gäller avståndet, dock inte de övriga kriterierna. BB uppfyller på samma sätt endast avståndskravet enligt barn- och ungdomsnämndens regler och riktlinjer för skolskjuts. Av den anledningen beviljades BB skolskjuts i form av terminskort och inte skolskjuts med taxi. Särskilt anordnad skolskjuts avser barn i behov av särskilt stöd och var inte aktuellt i detta fall. Det var inte heller aktuellt med Gula linjen eftersom det är en lokal busslinje som trafikerar andra delar av Vallentuna. Beslutet om skolskjuts i form av terminskort skickades omgående ut till BB:s vårdnadshavare, dock inget separat avslagsbeslut om de andra tre alternativen. Dessvärre skickades ingen besvärshänvisning med, vilket är beklagligt. Förvaltningen blev uppmärksammad på detta dagen efter, den 25 augusti 2006 och skickade då omgående en besvärshänvisning till AA. Under den telefonkontakt som förvaltningen hade med AA den 25 augusti informerades han muntligen om förvaltningens avslagsbeslut samt motiveringen därtill. Vid det aktuella tillfället var förvaltningen under omorganisation med nya arbetsgrupper och nya enhetschefer. Detta resulterade dessvärre i att rutinerna kring ärendehanteringen inte följdes till fullo vid just detta tillfälle. Förvaltningen vill påpeka att detta inte skett tidigare och att ärendehanteringen följs noga av erfarna handläggare och chefer när beslut ska fattas. Förvaltningen har via mail också haft kontakt med AA som hade frågor kring hur överklaganden går till. Den 19 september inkom AA med en överklagan till förvaltningen. Förvaltningens yttrande kring detta skickades till både länsrätten i Stockholm och till AA den 2 oktober. Därefter har länsrätten gett AA möjligheten att yttra sig igen över förvaltningens yttrande. Barn- och ungdomsnämnden finner mot bakgrund av detta, att AA har fått information om hur man som enskild överklagar myndigheters beslut samt att han har förstått att han fått avslag för skolskjuts med taxi. AA har ifrågasatt utformningen av besvärshänvisningen bl.a. vad gäller att diarienummer ska anges i överklagan. Barn- och ungdomsnämndens besvärshänvisning har efter dessa påpekanden reviderats. Det har dock aldrig funnits något krav att en enskild medborgare ska återge ett diarienummer i sin överklagan. Formuleringen på den äldre versionen var däremot olycklig och har tagits bort. AA har också ifrågasatt barn- och ungdomsnämndens rutin att överklagan ska tillställas kommunen för vidare befordran till korrekt juridisk instans. Hittills så har barn- och ungdomsnämnden aldrig haft problem rörande hanteringen kring överklaganden som kommit till kommunens kännedom. Det har tvärtom fungerat som en service till kommuninvånarna att kommunen tar emot eventuella överklaganden och sedan har kommunen skyldighet att skicka dessa vidare till rätt instans för juridisk prövning. Rutinerna kring överklagandena har inte föranlett någon kommentar från länsrätten i Stockholm innan detta fall. Barn- och ungdomsnämnden har dock tagit till sig rådmannens påpekanden. Rutinerna kring överklaganden har setts över och ändrats där det funnits behov. Besvärshänvisningen har, som nämnts ovan, reviderats. En mer ingående förklaring kring överklaganden samt skillnaderna kring laglighetsprövning och förvaltningsbesvär ligger numera på barn- och ungdomsförvaltningens hemsida. Detta för att klargöra medborgarnas rättigheter. AA tar i sin anmälan upp att barn- och ungdomsnämndens ordförande uttalat sig i lokaltidningen angående detta ärende. Ordföranden i barn- och ungdomsnämnden Jerker Sjögrens (kd) uttalande i tidningen berörde skolskjutsar i kommunen och barn- och ungdomsnämndens syn på dessa i allmänhet. Uttalandet berörde inte ärendet i sak. Den föredragning i nämnden som ordföranden hänvisar till i intervjun omfattade allmänna frågor som berör skolskjutsar i Vallentuna som helhet och inte ett specifikt ärende. Barn- och ungdomsnämndens utredning visar att AA har fått svar på alla sina frågor senast dagen efter de ställts samt fått alla handlingar skickade till sig av

text: förvaltningen. Det har således inte förekommit något försök att ”vinna tid” och ”vilseleda” våra medborgare. AA har överklagat kommunens beslut att inte bevilja skolskjuts med taxi och länsrätten i Stockholms län gör nu en laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: . Under tiden är barn- och ungdomsförvaltningen delaktig i arbetet med att hitta lösningar för att förbättra förbindelserna med kollektivtrafik från Lindö, där BB är bosatt, ner till Vallentuna centrum.

text: Delegation

text: Barn- och ungdomsnämnden beslutar om riktlinjer och tillämpningsföreskrifter för skolskjutsverksamheten. Barn- och ungdomsnämnden har delegerat beslutanderätten i skolskjutsfrågor vidare till enhetschefen för Ekonomi. Enhetschefen beslutar om skolskjuts i enlighet med barn- och ungdomsnämndens riktlinjer och tillämpningsföreskrifter. Verkställigheten av besluten ligger hos skolskjutshandläggaren. Beslut om avvikelser från nämndens riktlinjer för skolskjutsar gällande enskilda elever är delegerat till barn- och ungdomsnämndens arbetsutskott.

text: AA kommenterade remissvaret och bifogade en artikel från tidningen Mitt i Vallentuna den 2 januari 2007.

text: JO inhämtade från barn- och ungdomsförvaltningen i Vallentuna kommun handlingar beträffande skolskjutsärendet. Vidare inhämtade föredraganden per telefon upplysningar från CC, ekonomiadministrativ chef vid barn- och ungdomsförvaltningen i kommunen. CC uppgav sammanfattningsvis följande. Det beslut som antecknas på blanketten för ansökan om skolskjuts skickas inte ut till sökanden. I stället informeras sökanden om innehållet i det beslut som har fattats genom en separat skrivelse. – I det aktuella skolskjutsärendet har beslut fattats vid två olika tillfällen och av två olika beslutsfattare. Den 28 augusti 2006 fattade hon beslut om att avslå ansökan såvitt den avsåg Gula linjen, skoltaxi och särskild anordnad skolskjuts.

text: Eftersom det vid telefonsamtalet med CC framkom uppgifter som inte föreföll vara förenliga med vad nämnden hade anfört i sitt remissvar hemställde JO att nämnden på nytt skulle inkomma med utredning och yttrande. I remissen angav JO att nämnden skulle lämna en närmare redogörelse för de olika leden i handläggningen av ärendet såvitt avsåg tiden från den 24 augusti till den 19 september 2006.

text: I sitt förnyade remissvar anförde nämnden följande.

text: Beskrivning av händelseförloppet

text: Den 24 augusti Skolskjutshandläggare DD beviljar busskort till AA:s son BB. Ansökan inkom till förvaltningen den 24 augusti och behandlades samma dag. Eftersom familjen AA, BB och EE ansökte om skolskjuts fr.o.m. ”snarast” och skolan redan startat så behandlades ansökan skyndsamt. Den 25 augusti Den 25 augusti kontaktar AA förvaltningen. Han får då prata med administrativ samordnare FF som handlägger frågor om skolskjuts när skolskjutshandläggare DD är på semester. Det framkommer att AA inte fått ett avslagsbeslut utan endast ett beslut om beviljat terminskort. AA ifrågasätter detta då han ansökt om skolskjuts

text: med taxi för sin son BB. Den administrativa samordnaren ger då muntligen AA besked om att BB inte uppfyller kraven för att få skolskjuts med taxi. AA får också motiveringen till att endast beviljas skolskjuts i form av terminskort, dock muntligen. AA uppger att han har för avsikt att överklaga avslagsbeslutet rörande taxi. Den administrativa samordnaren tar kontakt med förvaltningsjuristen GG angående ärendet och skickar en besvärshänvisning till AA. AA får alltså ett skriftligt beslut angående skolskjuts i form av terminskort. Handläggaren förklarar dock muntligen att BB inte uppfyller villkoren för skolskjuts med taxi. Den 28 augusti Barn- och ungdomsförvaltningen genomför under sommaren 2006 en omorganisation. Den tidigare administrativa chefen går i pension till augusti och funktionen som administrativ chef delas upp på en personalchef och en ekonomiadministrativ chef. Den ekonomiadministrativa chefen övertar ansvaret för skolskjutsområdet från den tidigare administrativa chefen. CC, som tidigare arbetat vid förvaltningen som controller, tillträder i augusti tjänsten som ekonomiadministrativ chef. Efter semestern är CC i tjänst fr.o.m. den 28 augusti och blir då informerad om ärendet av förvaltningsjuristen. Med anledning av att AA redan fått muntlig information om att hans son ej uppfyller villkoren samt att han meddelat förvaltningen att han har för avsikt att lämna in en överklagan uppfattar den ekonomiadministrativa chefen att AA redan är informerad. Den ekonomiadministrativa chefen beslutar därför att vänta med att skicka information om och motivering till avslagsbeslutet till dess att den skriftliga informationen och motiveringen samtidigt kan skickas till AA och länsrätten. Den nytillträdda ekonomiadministrativa chefen behövde också sätta sig in i skolskjutsområdet och kartlägga bedömningen av skolskjutsansökningar för barn i närområdet för att motsvara

text: kommunallagens

text: krav på likställighet. Under september skedde en sådan genomgång och den administrativa chefen gjorde i samband med AA:s överklagan en omprövning av ärendet. Även omprövningen ledde till ett avslag. Den 12–15 september Den 12 september mottar förvaltningen ett e-mail som AA skickat den 11 september kl. 20.23. AA ställer frågor till skolskjutshandläggaren DD. Hon i sin tur vidarebefordrar frågorna till förvaltningsjuristen GG som besvarar dem den 15 september. Förvaltningsjuristen beslutar då också att förlänga besvärstiden till den 20 september. Den 19 september AA inkommer med en överklagan den 19 september till förvaltningen, som omprövar ärendet och överlämnar det sedan till länsrätten för prövning. Barn- och ungdomsförvaltningen tillstår att hanteringen av ärendet varit otillfredsställande. Hanteringen av ärendet har inte följt de normala rutinerna för handläggning av skolskjutsansökningar. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Föredraganden inhämtade per telefon kompletterande upplysningar från CC, som sammanfattningsvis uppgav följande. Den 24 augusti 2006 tog skolskjutssamordnaren DD fram underlag för kommunens bedömning av ansökan om skolskjuts för BB. DD mätte därvid avståndet från BB:s hem till två alternativa busshållplatser för kollektiva färdmedel i kommunens kartsystem samt antecknade ”trafikerar ej denna sträcka”, ”kollektiva färdmedel finns 1,4 km resp. 2,0 km från hemmet” och ”handikapptransport” på ansökningsblanketten. DD föreslog att den

text: aktuella ansökan om skolskjuts med Gula linjen, skoltaxi och särskild anordnad skolskjuts skulle avslås och beviljade därefter busskort för BB, vilket utgör en verkställighetsåtgärd. Skolskjutssamordnaren har inte delegation att fatta beslut om skolskjuts med t.ex. skoltaxi. CC har däremot en sådan delegation. När CC kom tillbaka från semestern den 28 augusti 2006 fick hon information om ärendet. Skolskjutssamordnaren hade då semester och CC fick i stället informationen från dåvarande förvaltningsjuristen. Baserat på uppgifter om avstånd m.m. gjorde CC inte någon annan bedömning än skolskjutssamordnaren och fattade därför beslut i enlighet med skolskjutssamordnarens förslag. Senare under hösten gjorde CC och skolskjutssamordnaren en genomgång av skolskjutsområdet och omprövade då det nu aktuella ärendet. Beslutet blev avslag även vid omprövningen. CC tog således ställning till ärendet vid två tillfällen under hösten 2006.

text: JO tog del av Länsrättens i Stockholms län dom den 28 september 2007 i mål nr 21437-06. I domen prövade länsrätten lagligheten av Vallentuna kommuns beslut angående skolskjuts för BB. Länsrätten avslog AA:s överklagande och anförde i domskälen bl.a. att det i målet inte var visat att färdvägen kunde anses trafikfarlig i

text: skollagens

text: mening och att beslutet därför inte kunde anses strida mot

text: 4 kap. 7 § skollagen (1985:1100)

text: I ett beslut den 17 mars 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO är däremot återhållsam med att anlägga synpunkter på myndigheternas bedömningar i sak. Jag vill därför framhålla att sakfrågan – bedömningen av om AA:s son var berättigad att erhålla kostnadsfri skolskjuts på annat sätt än genom erhållande av terminskort (SL-kort) för höstterminen 2006 – inte är en fråga som det finns skäl för mig att uttrycka någon uppfattning om. Det är i stället kommunens hantering av ärendet i formellt avseende som är föremål för min granskning.

text: Jag har vid två tillfällen begärt yttrande från nämnden. Föredraganden har per telefon inhämtat upplysningar från nämndens förvaltning och jag har tagit del av handlingar i förvaltningens ärende angående skolskjuts för BB. Trots de företagna utredningsåtgärderna tvingas jag konstatera att det i flera hänseenden råder oklarhet om hur ärendet har handlagts. Att nämndens remissyttranden inte har gett ett tydligt svar på de frågor som har aktualiserats i mitt tillsynsärende är givetvis inte tillfredsställande.

text: Jag har vid min bedömning av ärendet funnit skäl att i väsentliga delar utgå från de uppgifter som CC har lämnat rörande den faktiska handläggningen av den aktuella ansökan om skolskjuts. De remissvar som nämnden har lämnat föranleder

text: emellertid viss osäkerhet om nämndens syn på hur ett ärende angående skolskjuts ska handläggas. Jag vill därför inledningsvis anföra följande.

text: I

text: 4 kap. 7 § första stycket skollagen

text: föreskrivs att hemkommunen är skyldig att sörja för att det för eleverna i grundskolan anordnas kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos en elev eller någon annan särskild omständighet.

text: Någon ovillkorlig rätt till skolskjuts föreligger således inte utan bestämmelsen lämnar visst utrymme för kommunen att själv bedöma om behov av skolskjuts ska anses föreligga.

text: Av rättspraxis framgår att

text: skollagens

text: uppräkning av vilka omständigheter som kan medföra skyldighet för en kommun att anordna kostnadsfri skolskjuts innebär att kommunen i vissa fall är skyldig att göra en individuell prövning av en elevs rätt till skolskjuts. Vid en sådan prövning ska beträffande trafikförhållandena hänsyn tas till den av eleven anlitade färdvägens trafikfarlighet, varvid omständigheter som avsaknad av gångbana och trafiktäthet ska beaktas (se bl.a.

text: RÅ 1993 ref. 77

text: och

text: RÅ 1994 ref. 84

text: ). Denna individuella prövning ska göras när nämnden, eller den som på nämndens vägnar fattar beslut, tar ställning till en ansökan om skolskjuts och får inte anstå till dess att en förälder vänder sig till nämnden och förklarar att han eller hon är missnöjd med beslutet eller till dess att beslutet överklagas.

text: Jag återgår nu till handläggningen av ansökan om skolskjuts för BB.

text: Genom en ansökan, som kom in till barn- och ungdomsförvaltningen i Vallentuna kommun den 24 augusti 2006, ansökte makarna AA och EE om skolskjuts. De använde därvid en blankett för ansökan som kommunen tillhandahåller. I blanketten anges fyra alternativ för skolskjuts: terminskort (SL-kort), Gula linjen, skoltaxi och särskild anordnad skolskjuts. Makarna AA och EE ansökte om skolskjuts i form av Gula linjen, skoltaxi eller särskild anordnad skolskjuts. I ansökan anförde de följande. Vi bor långt från skolan och det finns inget kollektivt sätt att ta sig dit, närmsta busshållplats är 3 km bort och innebär att BB måste korsa den hårt trafikerade (och olycksdrabbade) vägen 268 mellan Vallentuna och Upplands Väsby. Det har ankommit på nämnden att pröva om BB hade rätt till skolskjuts och, i så fall, hur skolskjutsen skulle ordnas i hans fall. Nämnden har därvid haft att göra en bedömning av bl.a. trafikförhållandena på den väg som BB behövde gå för att ta sig till och från hållplatsen för kollektiva färdmedel och bedöma om skolvägen uppfyllde kraven vad gäller trafiksäker miljö.

text: Makarna AA och EE:s ansökan handlades inledningsvis av skolskjutssamordnaren DD. Eftersom BB uppfyllde det s.k. avståndsvillkoret beviljade hon samma dag som ansökan kom in till förvaltningen, dvs. den 24 augusti 2006, skolskjuts genom tillhandahållande av ett terminskort (SL-kort). Den aktuella ansökan avsåg inte skolskjuts i sådan form, men jag har inte någon invändning mot att hon likväl

text: beviljade BB ett SL-kort. Det har närmast ankommit på föräldrarna att ta ställning till om BB skulle använda terminskortet.

text: DD hade inte behörighet att fatta beslut om skolskjuts i form av Gula linjen, skoltaxi eller särskild anordnad skolskjuts. Frågan om skolskjuts i sådan form prövades därför av CC, som hade behörighet att fatta beslut därom. Hon beslutade den 28 augusti 2006 att avslå makarna AA och EE:s ansökan om skolskjuts. Utredningen ger således vid handen att ett formellt beslut fattades beträffande deras ansökan, och jag finner inte skäl att rikta någon kritik mot handläggningen i den delen. Detta innebär emellertid inte att förvaltningens hantering av ärendet är tillfredsställande. Jag vill härvid särskilt peka på att vad som har kommit fram visar att det förekommit påtagliga brister när det gäller informationen till makarna AA och EE om ärendets handläggning.

text: Det föreligger inte någon lagstadgad skyldighet för en kommun att underrätta en sökande om ett beslut i ett ärende rörande skolskjuts. Det är dock självfallet så att en kommun, som en serviceåtgärd, ändå bör informera sökanden om t.ex. ett avslagsbeslut i ett sådant ärende. För det fall kommunen väljer att, i stället för att tillställa sökanden själva beslutet, skicka ut en underrättelse om beslutet är det, till undvikande av missförstånd, av allra största vikt att underrättelsen tydligt återger innehållet i det beslut som har fattats.

text: Samma dag som skolskjutssamordnaren beviljade BB busskort för höstterminen 2006, dvs. den 24 augusti 2006, skickade hon ut ett meddelande till familjen AA, BB och EE. I meddelandet anfördes bl.a. följande.

text: ANSÖKAN OM BUSSKORT

text: BB har beviljats busskort för HT 06. Kortet finns att hämtas vid terminsstart på expeditionen på skolan. /– – –/ Makarna AA och EE informerades dock inte om att kommunen ännu inte hade fattat något formellt beslut i frågan om BB var berättigad till skolskjuts med Gula linjen, skoltaxi eller särskild anordnad skolskjuts. Den 28 augusti 2006 fattade CC beslut i den frågan och avslog ansökan. Makarna AA och EE underrättades inte om avslagsbeslutet. Mot bakgrund av den bristfälliga informationen måste de ha haft svårt att förstå hur deras ansökan hade handlagts. Det finns skäl för nämnden att se över sina rutiner när det gäller hur sökanden informeras om beslut i ärenden rörande skolskjuts.

text: Av utredningen framgår att AA den 25 augusti 2006 kontaktade förvaltningen per telefon i anledning av meddelandet rörande beviljandet av busskort. Vid denna tidpunkt hade DD semester och AA talade med en vikarie. Något beslut om att avslå ansökan om skolskjuts i form av bl.a. skoltaxi hade då inte fattats. Som nyss framgått fattades avslagsbeslutet först den 28 augusti 2006. Beslutet den 24 augusti 2006 gällde endast beviljande av skolskjuts genom tillhandahållande av ett terminskort. Vikarien synes emellertid ha uppfattat handlingarna i ärendet på det

text: sättet att den aktuella ansökan redan den 24 augusti 2006 hade avslagits. Mot den bakgrunden var det i och för sig inte fel av henne att till makarna AA och EE sända information om hur de skulle gå till väga om de ville överklaga beslutet. Jag återkommer nedan till dokumentationen av de beslut som har fattats i det aktuella ärendet.

text: Den överklagandehänvisning som förvaltningen skickade ut till makarna AA och EE var felaktig. Med anledning av vad nämnden har anfört i denna del vill jag påpeka följande.

text: Beslut i ett skolskjutsärende kan, utom när fråga är om rena verkställighetsbeslut, överklagas enligt bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL, om laglighetsprövning.

text: Av

text: 31 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att bl.a. bestämmelserna om överklagandehänvisning (

text: 21 §

text: FL) inte gäller sådana ärenden hos kommuner där besluten kan överklagas för laglighetsprövning enligt

text: 10 kap.

text: KL.

text: Vid överklagande för laglighetsprövning, s.k. kommunalbesvär, ska överklagandet ges in till länsrätten (

text: 10 kap. 5 §

text: KL). Överklagandet ska ha kommit in till länsrätten inom tre veckor från den dag då det tillkännagavs på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. Anslaget om protokollsjustering måste vara uppsatt på anslagstavlan under hela klagotiden för att tiden ska löpa ut (

text: 10 kap. 6 §

text: KL). Ett beslut som har fattats med stöd av delegation från en nämnd ska enligt

text: 6 kap. 35 §

text: KL anmälas till nämnden. I fråga om ett sådant beslut räknas överklagandetiden – om särskilt protokoll häröver uppsatts – från dagen för tillkännagivandet av protokollets justering och i övriga fall från den dag då anslag skedde om justering av protokollet från det nämndsammanträde vid vilket delegationsbeslutet anmäldes för nämnden.

text: Den överklagandehänvisning som makarna AA och EE fick från förvaltningen gällde s.k. förvaltningsbesvär och var således direkt felaktig, eftersom ett beslut i ett skolskjutsärende inte kan överklagas på detta sätt. Däremot kan ett beslut om skolskjuts bli föremål för laglighetsprövning enligt bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: KL. När makarna AA och EE frågade om möjligheten att överklaga beslutet borde de därför ha fått information om den möjligheten. Att en felaktig överklagandehänvisning lämnades är givetvis inte godtagbart. Även om makarna AA och EE inte har lidit någon rättsförlust på grund av den felaktiga informationen, vill jag understryka att det är av största vikt för den enskildes rättssäkerhet att myndigheter gör klart för sig hur ett beslut överklagas så att den information som lämnas till den enskilde är korrekt. Det inträffade synes ha berott på brister i nämndens rutiner och jag utgår från att nämnden, om så inte redan har skett, ser till att liknande fel inte upprepas.

text: Det kan i sammanhanget nämnas att Skollagskommittén i sitt betänkande, Skollag för kvalitet och likvärdighet (

text: SOU 2002:121

text: ), har föreslagit bl.a. att beslut om rätt

text: till skolskjuts ska kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Förslaget till ny skollag bereds för närvarande inom Regeringskansliet.

text: Jag övergår nu till dokumentationen i det aktuella ärendet.

text: På den ansökningsblankett som makarna AA och EE gav in till barn- och ungdomsförvaltningen har tjänstemän vid förvaltningen fyllt i vissa uppgifter under rubriken ”Beslut”. Dessa uppgifter ger vid handen att ett beslut om att avslå ansökan om skolskjuts för BB skulle ha fattats den 24 augusti 2006.

text: Beslut i anledning av den aktuella skolskjutsansökan har dock, som konstaterats ovan, fattats vid två olika tillfällen och av två olika beslutsförfattare under augusti 2006.

text: I samband med att DD den 24 augusti 2006 beviljade busskort för BB tog hon fram underlag för kommunens bedömning av makarna AA och EE ansökan om skolskjuts. DD föreslog att ansökan om skolskjuts med Gula linjen, skoltaxi eller särskild anordnad skolskjuts skulle avslås och gjorde vissa anteckningar på ansökningsblanketten under rubriken ”Beslut”. Den vikarie som AA fick tala med, när han kontaktade förvaltningen per telefon den 25 augusti 2006, synes ha fått intryck av att den aktuella ansökan hade avslagits redan den 24 augusti 2006. Det är fullt förståeligt att vikarien bibringades denna uppfattning utifrån dokumentationen i ärendet. Det inträffade visar på vikten av att beslut i t.ex. ett ärende rörande skolskjuts dokumenteras på ett tydligt sätt.

text: När CC den 28 augusti 2006 fattade beslut om att avslå ansökan om skolskjuts för BB skrev hon, i egenskap av beslutsfattare, sin namnteckning i en ruta avsedd för namnförtydligande avseende skolskjutsansvarigs underskrift.

text: Det är enligt min mening mycket som talar för att det sätt på vilket besluten dokumenterats har varit en starkt bidragande orsak till svårigheterna för nämnden att i sina yttranden redogöra för handläggningen av ärendet.

text: Vidare synes länsrätten vid sin laglighetsprövning ha utgått från att CC:s beslut om att avslå ansökan hade fattats den 24 augusti 2006.

text: Det är helt oacceptabelt att dokumentationen av beslut görs i en allmän handling på sådant sätt att det inte i efterhand klart framgår att det rör sig om två skilda beslut och att det inte går att utläsa vem som har fattat respektive beslut och när så har skett.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande.

text: Den 19 september 2006 gav AA in ett överklagande till förvaltningen. Nämnden vidarebefordrade överklagandet jämte ett därtill fogat yttrande till länsrätten. Handlingarna kom in till länsrätten den 5 oktober 2006. Eftersom överklagandet i förevarande fall rätteligen inte skulle ha getts in till kommunen, utan ha skickats

text: direkt till länsrätten, anser jag att det tog för lång tid innan förvaltningen översände överklagandet till länsrätten för bl.a. rättidsprövning. I ett e-postmeddelande till AA den 15 september 2006 uppgav kommunens dåvarande förvaltningsjurist bl.a. ”Eftersom det dessvärre blev rörigt kring besvärshänvisningen så förlänger jag besvärstiden till nu på onsdag den 20 september”. Det finns inte någon rätt för en myndighet att efter eget skön bestämma överklagandetiden och hur den ska beräknas (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 495). Jag är därför kritisk till denna handläggningsåtgärd. Vad AA i övrigt har anfört ger inte skäl till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Med den kritik som har uttalats ovan avslutas ärendet.

type: avgorande


title: Kritik mot Västmanlands tingsrätt med anledning av handläggningen av tvistemål

text: Anmälan och initiativet

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 november 2005, framförde Söderbloms Factoringtjänst AB (Söderbloms), genom AA, klagomål mot Västmanlands tingsrätt med anledning av handläggningen av två tvistemål vid tingsrätten (FT 1956-01 och FT 1957-01). Bolaget anförde bl.a. att målen kom in till tingsrätten under slutet av år 1998 men inte kom att avgöras förrän den 31 oktober 2005. Målen hade avgjorts av samma domare.

text: Under en inspektion vid Västmanlands tingsrätt den 20 - 23 februari 2006 konstaterades att handläggningen i bl.a. ett annat tvistemål (T 1700-01) som hade handlagts av samma domare inte syntes ha skett i enlighet med bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: . Med anledning av detta beslutade jag att utreda handläggningen av tvistemålet i ett särskilt ärende.

text: Jag har funnit det ändamålsenligt att behandla anmälan och initiativet i ett gemensamt beslut.

text: Utredning

text: Tingsrättens akt i målen FT 1956-01 och FT 1957-01 (ursprungligen mål FT 359- 98 respektive FT 425-98 vid Köpings tingsrätt) infordrades och granskades.

text: Under inspektionen granskades dagboksblad och vissa handlingar i tingsrättens mål T 1700-01 (ursprungligen mål T 269-99 vid Köpings tingsrätt).

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: FT 1956-01 I oktober 1998 överlämnades på AA:s begäran en ansökan om betalningsföreläggande till dåvarande Köpings tingsrätt. Bolaget yrkade ersättning för dröjsmålsränta med 33 kr, inkassokostnad om 150 kr, processkostnader hos kronofogdemyndigheten om 615 kr samt rättegångskostnader vid tingsrätten med 1041 kr avseende rådgivning. Sedan svaromål inkommit och svaranden erlagt betalning för dröjsmålsräntan, inkassokostnaden och kostnaderna hos kronofogde-

text: myndigheten återkallade bolaget sin talan. I återkallelsen, som kom in till tingsrätten den 19 oktober 1998, hemställde bolaget att målet skulle skrivas av från vidare handläggning och vidhöll sin begäran om ersättning för rättegångskostnad vid tingsrätten. Därefter vidtog tingsrätten över huvud taget inte någon åtgärd i målet förrän den 31 oktober 2005 då tingsrätten genom slutligt beslut skrev av målet från vidare handläggning och lämnade bolagets yrkande om ersättning för rättegångskostnad vid tingsrätten utan bifall. Återkallelseskriften hade då ännu inte kommunicerats med svaranden.

text: FT 1957-01 AA:s ansökan om betalningsföreläggande överlämnades i november 1998 på bolagets begäran till dåvarande Köpings tingsrätt. Bolaget yrkade ersättning för dröjsmålsränta med 24 kr, inkassokostnad om 150 kr, processkostnader hos kronofogdemyndigheten om 615 kr samt rättegångskostnader vid tingsrätten med 1 041 kr avseende rådgivning. I svaromål som inkom den 20 januari 1999 bestreds käromålet. Svaranden bifogade dock ett kuvert innehållande tre stycken tiokronorsmynt. Därefter vidtog tingsrätten över huvud taget inte någon åtgärd i målet förrän den 31 oktober 2005 då tingsrätten genom slutligt beslut ogillade käromålet och lämnade yrkandet om ersättning för rättegångskostnad utan bifall. Samtidigt med det slutliga beslutet expedierades svaromålet och kuvertet med de tre mynten till bolaget. AA:s hade således inte dessförinnan beretts tillfälle att yttra sig över svaromålet och inte heller hade någon av parterna förelagts att slutföra sin talan.

text: T 1700-01 En ansökan om betalningsföreläggande överlämnades till tingsrätten i april 1999. Sedan svaromål inkommit och käranden yttrat sig över detta kallade tingsrätten till sammanträde för muntlig förberedelse att hållas den 30 juni 1999. Vid detta avlämnade parterna bevisuppgifter och tingsrätten förklarade förberedelsen avslutad. Käranden skulle dock ges möjlighet att komplettera sin bevisuppgift senast den 9 juli 1999. Sedan anstånd beviljats inkom käranden med slutlig bevisuppgift den 31 augusti 1999. Svaranden yttrade sig och parterna förelades därefter, den 6 oktober 1999, att slutföra sin talan. Den 17 juni 2002, den 14 januari 2004 samt den 15 april 2004 inkom förfrågningar från käranden beträffande handläggningen av målet. Såvitt framgår av handlingarna besvarades inte någon av skrivelserna och tingsrätten vidtog över huvud taget inte någon åtgärd i målet förrän den 20 oktober 2005 då en skrivelse skickades till parterna. I skrivelsen redovisades vissa förklaringar till att handläggningen av målet avstannat och slutligen tillfrågades parterna om de ansåg att målet skulle avgöras efter huvudförhandling eller på handlingarna, om det fanns några möjligheter till förlikning samt om de i så fall samtyckte till att det utsågs en särskild medlare.

text: Ärendena remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om handläggningen av målen.

text: I klagomålsärendet skulle särskilt anges

text: anledningen till att målen inte avgjordes förrän den 31 oktober 2005,

text: om handläggningstiden uppmärksammats av lagmannen och i så fall vilka åtgärder denne vidtagit,

text: vilka rättsliga överväganden som föranlett tingsrätten att inte slutförelägga parterna i mål FT 1957-01 och att avgöra målet genom ett slutligt beslut, samt

text: vilka överväganden som gjordes beträffande de av svaranden i mål FT 1957-01 insända 30 kr.

text: I initiativärendet skulle särskilt anges

text: anledningen till att målet ännu inte var avgjort,

text: om handläggningstiden i målet hade uppmärksammats av lagmannen,

text: huruvida de skrivelser som kom in till tingsrätten den 17 juni 2002, den 14 januari 2004 och den 15 april 2004 hade besvarats.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) anförde i ett remissvar i klagomålsärendet följande.

text: F.d. rådmannen CC, på vars enhet tvistemålen varit inlottade ända sedan de inkom till Köpings tingsrätt, har gått i pension den 1 november 2005. Jag har vid flera tillfällen sedan Köpings tingsrätt införlivades i Västmanlands tingsrätt påpekat att målen måste avgöras, att det inte är acceptabelt att de låg oavgjorda och jag har varje gång fått beskedet att det skall ske. Inför sitt entledigande med pension har han slutligen och äntligen avgjort de gamla målen. Jag har inte fått någon annan förklaring till dröjsmålet än arbetsbelastningen. Det är inte en acceptabel förklaring och det är pinsamt och oförsvarligt att målen legat så länge utan åtgärd. Vilka rättsliga överväganden som föranlett CC att inte slutförelägga parterna i mål FT 1957-01 och att avgöra målet genom slutligt beslut känner jag inte till. Min egen bedömning är att parterna borde ha slutförelagts och att saken borde ha avgjorts genom dom. Inte heller känner jag till vilka överväganden som gjorts beträffande insända ”trenne tiokronorsmynt”. AA:s kommenterande yttrandet och ifrågasatte om inte lagmannen borde hållas ansvarig för den bristfälliga handläggningen.

text: Remissvaret i initiativärendet fogas som en bilaga till detta beslut.

text: Av ett senare inhämtat dagboksblad framgår att parterna i mål T 1700-01 träffade en förlikning i mars 2006, att käranden med anledning därav återkallade sin talan den 7 juli 2006, samt att tingsrätten skrev av målet från vidare handläggning genom slutligt beslut den 24 juli 2006.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden Enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall rätten driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Bestämmelsen är en kodifiering av en redan tidigare gällande princip som innebär att ansvaret för att målets handläggning fortskrider ligger på rätten (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 42:21). Av artikel 6 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna framgår bl.a. att var och en vid

text: prövning av hans civila rättigheter och skyldigheter skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid.

text: Efter det att käranden i oktober 1998 hade återkallat sin talan i mål FT 1956-01 återstod för tingsrätten endast att kommunicera återkallelseskriften med svaranden och skriva av målet från vidare handläggning. Tingsrätten hade då att ta ställning till frågan om käranden var berättigad till den begärda ersättningen för rättegångskostnad, motsvarande en timmes rättslig rådgivning. Jag tvingas konstatera att denna prövning kom att dröja i drygt sju år och att det under den tiden inte förekom någon skriftväxling eller någon handläggningsåtgärd i målet över huvud taget.

text: Vad gäller mål FT 1957-01 har tingsrätten till att börja med underlåtit att kommunicera svaromålet med käranden och därefter, knappt sju år efter det att svaromålet inkom och utan att parterna dessförinnan förelagts att slutföra sin talan, avgjort målet genom slutligt beslut.

text: Såvitt slutligen avser mål T 1700-01 har handläggningen av målet helt avstannat under en tid av knappt sex år. Detta trots att käranden vid tre tillfällen skrivit till tingsrätten och efterhört vad som hände i målet. Dessa skrivelser har tingsrätten inte besvarat.

text: Jag noterar vidare att de tre målen har varit av begränsad eller mycket begränsad omfattning och att inte något av dem har innehållit någon frågeställning som i svårighetsgrad utmärker sig jämfört med vad som får anses vara normalt i ett tvistemål.

text: Det är mot bakgrund av detta synnerligen anmärkningsvärt att målen har blivit liggande så länge utan att någon åtgärd vidtagits. En sådan tidsutdräkt är naturligtvis – alldeles oavsett den rådande arbetsbelastningen och andra yttre omständigheter – fullständigt oacceptabel och får inte förekomma.

text: Det är inte heller acceptabelt att tingsrätten underlåtit att besvara kärandens skrivelser i mål T 1700-01. Övrigt beträffande mål FT 1957-01 Frågor om kommunicering är mindre väl behandlade i

text: rättegångsbalken

text: än i

text: förvaltningsprocesslagen

text: och

text: ärendelagen

text: . Huvudregeln för kommunicering måste dock även i tvistemål vara att ett mål inte får avgöras förrän varje part har fått kännedom om alla uppgifter som tillförts målet genom någon annan än honom eller henne själv. Beträffande möjligheten att göra undantag från denna huvudregel är större försiktighet påkallad vid handläggning enligt

text: rättegångsbalken

text: än vid handläggning enligt

text: ärendelagen

text: (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 42:57 f). I förevarande fall innehöll svaromålet dels ett bestridande av käromålet, dels ett förslag till förlikning. Att under sådana omständigheter underlåta att kommunicera svaromålet får självfallet inte förekomma. Denna underlåtenhet blir än mer allvarlig då tingsrätten sedermera meddelade ett avgörande som gick käranden emot, trots att käranden således inte fått del av allt processmaterial. Som framgått

text: ovan kommunicerades inte heller återkallelseskriften i mål FT 1956-01 vilket givetvis borde ha skett.

text: Såvitt framgår av dagboksbladet har tingsrätten inte vidtagit någon åtgärd med kuvertet innehållande de tre tiokronorsmynten förrän i samband med avgörandet av målet då kuvertet skickades till käranden. Förfarandet kan enligt min uppfattning starkt ifrågasättas. Generellt måste det anses olämpligt att en domstol agerar betalningsförmedlare. Detta gäller även när – som i detta fall – det förmedlade beloppet är lågt. Tingsrätten borde i stället snarast ha kontaktat svaranden och upplyst honom om att betalning till käranden inte kunde ske via tingsrätten och därefter återsänt eller på annat sätt återlämnat pengarna till honom. I detta fall tillkommer att tingsrätten genom sitt beslut har ogillat käromålet. Även om det inte klart framgår av tingsrättens beslut synes ogillandet ha grundat sig på ett billighetsresonemang. Vid denna bedömning har det, även materiellt, saknats anledning för tingsrätten att vidarebefordra pengar till käranden.

text: Enligt

text: 17 kap. 1 §

text: RB skall rättens avgörande av saken ske genom dom och annat avgörande träffas genom beslut. I målet var saken – såväl när målet överlämnades till tingsrätten som när tingsrätten slutligen avgjorde målet – fordran avseende dröjsmålsränta och inkassokostnad. Genom det slutliga beslutet den 31 oktober 2005 har tingsrätten bl.a. ogillat yrkandet om dröjsmålsränta och yrkandet om ersättning för inkassokostnad. Tingsrätten har därigenom meddelat ett avgörande beträffande saken, varför avgörandet i enlighet med det nyss sagda borde ha skett genom dom och inte genom slutligt beslut.

text: Av

text: 42 kap. 18 § första stycket 5

text: RB följer att rätten får meddela dom i ett mål utan att dessförinnan hålla huvudförhandling, om sådan inte behövs med hänsyn till utredningen i målet och inte heller begärs av någon av parterna. En ytterligare förutsättning för att så skall kunna ske är att parterna, om de inte kan anses redan ha slutfört sin talan, skall beredas tillfälle till detta. I förevarande fall där käranden inte ens fått del av svaromålet kan det svårligen anses att käranden hade slutfört sin talan. Målet är således – även i detta avseende – felaktigt handlagt av tingsrätten.

text: _ _ _

text: Jag har således funnit ett flertal grundläggande fel och allvarliga brister vid handläggningen av de tre målen. Jag menar att det sätt på vilket målen handlagts – och då framför allt den totala avsaknaden av handläggningsåtgärder under mycket lång tid – är ägnat att skada förtroendet för rättsväsendet. När jag initialt övervägde om det fanns anledning att anta att någon befattningshavare under min tillsyn hade gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel fann jag emellertid, trots det nyss sagda, att så inte var fallet. Jag vill emellertid understryka att CC förtjänar mycket allvarlig kritik för sitt sätt att handlägga målen.

text: Jag har den 4 april 2006 i ett annat ärende (dnr 1677-2006) beslutat att utreda frågan om lagmannens ansvar för brister – bl.a. långsam handläggning av mål och

text: ärenden – i tingsrättens verksamhet. Jag har därför valt att inte beröra den frågan i detta beslut.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inget ytterligare uttalande från min sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Ystad, om påstådd kollektiv bestraffning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 13 november 2007, klagade AA och flera andra intagna på avdelning BC i anstalten Ystad på att de, enligt deras uppfattning, hade blivit föremål för kollektiv bestraffning. Enligt anmälarna hade de blivit placerade i avskildhet och fått löneavdrag på grund av en brand i en mikrovågsugn. Branden uppstod då en intagen på en annan avdelning skulle tina upp en bulle.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter inhämtades från anstalten. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över anmälan.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården (Region Syd), genom regionchefen BB, bl.a. följande.

text: Avskildhetsplaceringen

text: Av anstaltens yttrande framgår att en brand uppstod i en mikrovågsugn på anstalten Ystads kvinnoavdelning avd. BC den 4 november 2007. På denna bostadsavdelning är sex intagna placerade. Med anledning av misstanke om att någon intagen medvetet saboterat mikrovågsugnen placerades samtliga intagna på avd. BC i avskildhet enligt 50 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) i avvaktan på utredning. Förhör hölls nästföljande dag med samtliga intagna och efter avslutad utredning hävdes avskildhetsplaceringarna kl.13.45. I utredningen framkom inga uppgifter om att någon av de avskilda intagna skulle varit inblandad i incidenten varför rapporterna avskrevs och föranledde ingen vidare åtgärd.

text: Ersättningen

text: Anstalten har inte som AA m.fl. påstår gjort något löneavdrag. Enligt kriminalvårdschefen kunde inte anstalten erbjuda lämplig sysselsättning under den tid som avskildheten pågick och därför har AA m.fl. erhållit den ersättning som utgår då intagen inte kan sysselsättas.

text: Kriminalvården Region Syds bedömning

text: Avskildhetsplaceringen Visserligen kan det antas – efter utförd utredning – att det i förevarande fall troligen inte rörde sig om ett planerat sabotage. Emellertid kan brand i en sluten institution få mycket allvarliga konsekvenser och enligt Region Syd var det därför helt korrekt att noga utreda omständigheterna kring branden i mikrovågsugnen. I detta fall kunde det inte uteslutas att det fanns planer på sabotage och att anstalten därför bedömde att det var skäl att placera AA m.fl. i avskildhet. I ett beslut av JO den 16 maj 1997 (dnr 1793-1996) som rörde avskiljande av ett tiotal intagna på en avdelning gjorde Kriminalvårdsstyrelsen bedömningen att avskiljande kunde ske med stöd av 50 § KvaL. Beslutet om avskiljande av de intagna fattades sedan överfallslarmet på avdelningen visat sig vara ur funktion. Anstalten bedömde händelsen som allvarlig eftersom den uppfattade att larmet förstörts genom sabotage. JO förklarade sig ansluta principiellt till vad Kriminalvårdsstyrelsen anfört angående de av anstalten vidtagna åtgärderna. Om omständigheten kan knytas till intagna på en viss avdelning med tio intagna kan således 50 § KvaL användas. Mera tveksamt är om bestämmelsen kan användas för att avskilja fler intagna. Vidare framgår av Prop. 2006/07 127 att JO har uppmärksammat att den nuvarande lagstiftningen medför problem för Kriminalvården när det gäller att tillfälligt avskilja intagna när det är motiverat av ordnings- och säkerhetsskäl. (JO:s beslut 2004- 09-23, dnr 2751-2003 och 2004-12-09, dnr 3628-2004). JO konstaterade i de båda fallen att det inte fanns någon möjlighet till avskiljande på det sätt som Kriminalvården gjort med den nuvarande utformningen av lagstiftningen. JO fann dock inte skäl att kritisera Kriminalvården, utan uppmärksammade i stället Kriminalvårdskommittén på förhållandet. Den 1 april 2008 träder ny lagstiftning i kraft som innebär att om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i anstalt får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra. Tillämpningen av bestämmelsen förutsätter inte att den som avskiljs kan knytas till de omständigheter som ligger till grund för avskiljandebeslutet. Avskiljande kan också ske på grund av omständigheter som inte har samband med de intagna. Omständigheterna sammantagna finner Kriminalvården Region Syd inte skäl att rikta någon kritik mot anstalten Ystad i denna del.

text: Ersättningen Av 11 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om ersättning m.m. till intagna i anstalt och häkte,

text: KVFS 2006:8

text: , framgår bl.a. att vid inställd verksamhet på grund av brist på programverksamhet, arbetsledare, handledare skall till en intagen i anstalt ersättning utges med 0,0124 % av prisbasbeloppet per timme. Anstalten Ystad har inte kunnat erbjuda AA m.fl. lämplig sysselsättning under den tid de var placerade i avskildhet och ersättning har utgått i enlighet med 11 §

text: KVFS 2006:8

text: . Inte heller i denna del finner Kriminalvården Region Syd anledning rikta kritik mot anstalten Ystad. – – –

text: I anstaltens yttrande anfördes bl.a. följande.

text: Samtliga sex intagnas placering i avskildhet jml 50 § KvaL hävdes 2007-11-05 kl. 13.45 efter att utredning gjorts i ärendet. Samtliga rapporter i ärendet avskrevs senare då det inte framkom eller kunde påvisas någon uppgift om inblandning av någon av de sex avskilda kvinnorna. De sex intagna som under tiden 2007-11-04 kl. 17.50 - 2007-11-05 kl. 13.45 varit placerade i avskildhet jml 50 § erhöll således ingen ersättning då de ej var i sysselsättning. Anstalten har inte som AA m.fl. påstår gjort något löneavdrag. Att de inblandade kvinnorna som varit i avskildhet erhållit mindre ersättning beror på att det inte utgick någon ersättning under avskildhetstiden.

text: AA och de andra anmälarna gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Avskildhetsplaceringen Av

text: 50 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) framgår att en intagen under utredning av förseelser som kan leda till varning eller senareläggning av villkorlig frigivning tillfälligt får hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än fyra dygn.

text: Av förarbetena till 50 § kriminalvårdslagen framgår att bestämmelsen inte skall tillämpas i andra fall än där utredningstekniska skäl verkligen gör det nödvändigt att hålla den intagne i avskildhet (proposition 1975/76:165 s. 20). Så kan t.ex. vara fallet om sprängmedel eller narkotika har påträffats inom anstalten och det för utredningens skull är nödvändigt att hindra de intagna från att kommunicera med varandra (a.st.). Vidare bör omständigheterna peka i riktning mot viss eller vissa intagna (se JO 1980/81 s. 253 och JO:s beslut den 16 maj 1997, dnr

text: Av utredningen framgår att en brand uppstod i en mikrovågsugn på anstalten Ystads kvinnoavdelning BC den 4 november 2007. Med anledning av misstanke om att någon intagen medvetet saboterat mikrovågsugnen placerades samtliga intagna på avdelning BC i avskildhet enligt 50 § kriminalvårdslagen i avvaktan på utredning. Förhör hölls nästföljande dag med samtliga intagna och efter avslutad utredning hävdes avskildhetsplaceringarna kl.13.45. I utredningen framkom inga uppgifter om att någon av de avskilda intagna skulle ha varit inblandad i incidenten varför rapporterna avskrevs utan ytterligare åtgärder.

text: Med utgångspunkt från de omständigheter som förelåg vid tillfället får anstalten anses ha haft fog för misstankarna att någon av de sex intagna på avdelning BC medvetet hade saboterat mikrovågsugnen. Kriminalvården har emellertid inte redovisat varför det av utredningstekniska skäl var absolut nödvändigt att placera de intagna i avskildhet. Vad som har anförts i denna del om att det inte kunde uteslutas att det fanns planer på sabotage har snarare att göra med upprätthållandet av ordning och säkerhet. 50 § kriminalvårdslagen är inte avsedd att tillämpas i det syftet. Jag är väl medveten om att den lagstiftning som gällde t.o.m. den 31 mars 2008 medförde problem för Kriminalvården när det gällde att tillfälligt avskilja intagna av ordnings- och säkerhetsskäl. Jag finner inte tillräckliga skäl att i detta ärende rikta kritik mot anstalten på denna punkt utan nöjer mig med nu gjorda påpekanden.

text: Ersättningen Av 10 § kriminalvårdslagen framgår att en intagen under arbetstid skall ges möjlighet till arbete, undervisning, utbildning, arbetsträning, särskilt anordnad verksamhet som syftar till att motverka brott eller missbruk eller någon annan lämplig sysselsättning som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i samhället. Enligt 12 § kriminalvårdslagen är en intagen

text: skyldig att delta i den verksamhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom eller henne.

text: Kriminalvården har med stöd av bestämmelser i 44 § kriminalvårdslagen och

text: 38 § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt meddelat föreskrifter och allmänna råd om ersättning till intagna för utfört arbete (Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om ersättningar m.m. till intagna i anstalt och häkte,

text: KVFS 2006:8

text: ). Enligt 11 § fjärde stycket i nämnda föreskrifter skall vid inställd verksamhet på grund av brist på programverksamhet, arbetsledare, vårdare, lärare, handledare eller annan personal samt vid driftavbrott ersättning till en intagen i anstalt utges med 0,0124 % av prisbasbeloppet per timme i stället för normalersättningen 0,0247 % av prisbasbeloppet per timme (2 §).

text: I 15-16 §§ i föreskrifterna finns bestämmelser om att ersättning i vissa fall inte skall utgå. Såvitt är av intresse i ärendet anges i de allmänna råden till 16 § att en intagen som är avskild från andra intagna skall erbjudas arbete, utbildning m.m. eller annan lämplig sysselsättning enligt 10 § kriminalvårdslagen. Om en intagen är avskild från andra intagna på grund av att denne uppträder våldsamt, är påverkad av alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel eller dopningsmedel kan dock arbete, utbildning m.m. eller annan sysselsättning inte erbjudas om det bedöms att den intagne är oförmögen att utföra någon sysselsättning eller att sådan inte kan erbjudas av säkerhetsskäl. I dessa fall utges inte någon ersättning.

text: Kriminalvården har i remissvaret uppgett att de intagna på avdelning BC inte kunde erbjudas någon sysselsättning under avskildhetsplaceringarna och att ersättning därför utgick med ett lägre belopp. Av anstaltens yttrande till regionen synes emellertid framgå att de intagna inte fick någon ersättning alls för den tid under vilken avskildhetsplaceringarna pågick. Detta hade enligt min mening inte stöd i Kriminalvårdens föreskrifter. AA och de övriga var av utredningsskäl avskildhetsplacerade enligt 50 § kriminalvårdslagen och inte på grund av våldsamt uppträdande eller drogpåverkan. Att Kriminalvården inte kan erbjuda sysselsättning utgör inte något skäl till att inte utge ersättning. Med hänsyn till att ersättningsfrågan kan eller har kunnat bli föremål för, i första hand, omprövning inom Kriminalvården finner jag inte skäl att kommentera saken ytterligare.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Ansökan
Muntlig handläggning/ förhandling
Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot Migrationsverket för att ha ställt ingående frågor om en asylsökandes skyddsskäl utan att först ha förordnat ett offentligt biträde

sammanfattning: Vid ett fördjupat ansökningssamtal med en asylsökande ställdes ingående frågor om sökandens skyddsbehov utan att ett offentligt biträde närvarade. I beslutet uttalar JO bl.a. följande. Om ett offentligt biträde förordnas först efter att ingående frågor har ställts om den sökandes asylskäl vid ett ansökningssamtal finns en risk för att den asylsökandes trovärdighet sätts i fråga om han eller hon senare kommer med ändringar eller tillägg. En del frågor om skyddsbehovet kan behöva ställas inledningsvis, men ansökningssamtalet får inte övergå till ett utredningssamtal där följdfrågor och fördjupade frågor ställs innan Migrationsverket har tagit ställning till sökandens behov av offentligt biträde. Det samtal som hölls i ärendet liknade mer en asylutredning än ett ansökningssamtal. Migrationsverket kritiseras för den bristfälliga handläggningen.

text: Bakgrund

text: AA ansökte om asyl den 14 maj 2018 och Migrationsverket genomförde ett första ansökningssamtal med honom den 23 maj 2018. Därefter genomfördes ett fördjupat ansökningssamtal den 31 maj 2018. Vid det fördjupade samtalet ställde Migrationsverket frågor om AA:s skyddsbehov och vad han kunde riskera om han återvände till hemlandet. Migrationsverket förordnade ett offentligt biträde för AA den 4 juni 2018. En första muntlig asylutredning genomfördes den 3 augusti 2018 i närvaro av det offentliga biträdet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB, som var förordnad som offentligt biträde för AA, på Migrationsverket. Han anförde bl.a. följande. Syftet med ett ansökningssamtal är att verket ska få en överblick över vilka asylskäl som sökanden åberopar. Ansökningssamtalen är dock ofta mer långtgående än vad de får vara. Vid samtalen ställs ingående frågor till de asylsökande utan att ett offentligt biträde närvarar. Handläggarna lägger sedan stor vikt vid ansökningssamtalen och använder dem för att konfrontera de asylsökande. I AA:s ärende ansåg BB att ansökningssamtalet blev till en asylutredning.

text: Utredning

text: Migrationsverket (generaldirektören CC) yttrade sig över anmälan efter att ha gett den berörda regionen tillfälle att lämna uppgifter.

text: Migrationsverket redovisade sammanfattningsvis följande om sina interna styrdokument.

text: I Migrationsverkets handbok i migrationsärenden om offentligt biträde framhålls bl.a. betydelsen av att en asylsökande ges tillgång till ett offentligt biträde så tidigt som möjligt under processen och att ett offentligt biträde ska förordnas snarast efter att registreringsunderlag och ansökningsprotokoll har upprättats, om det inte saknas behov av ett offentligt biträde.

text: I Migrationsverkets skriftliga handläggningsstöd för ansökningssamtal beskrivs förfarandet vid ansökningssamtal som sökanden ska genomgå efter att en asylansökan blivit registrerad. Syftet med samtalet är bl.a. att ta fram uppgifter om sökandens personliga förutsättningar och behov samt en inledande identifiering av utredningsbehovet för att kunna bedöma den fortsatta handläggningen av ärendet. Detta innebär att information lämnas om skyddsprocessen och att utredaren ska inhämta uppgifter som rör t.ex. identitet, resväg och anhöriga i Sverige och Europa. Uppgiftsinhämtandet avser också skyddsskäl, för att underlätta inför den kommande asylutredningen och för att kunna bedöma om det behövs ett offentligt biträde. Sökanden ska således ges möjlighet att kort redogöra för sina asylskäl. Detta innebär i huvudsak att man som sökande ombeds berätta om anledningen till att man lämnat sitt hemland och inte kan återvända dit, vad den skyddsgrundande behandlingen bestått av, vem som utförde den och av vilken anledning. En fullständig utredning ska inte genomföras om lämnade uppgifter ifrågasätts eftersom ett offentligt biträde vanligtvis inte blivit förordnat i detta skede.

text: Migrationsverket redovisade bl.a. följande om handläggningen av AA:s ansökan.

text: Under rubriken offentligt biträde i protokollet [från ansökningssamtalet den 23 maj 2018, JO:s anmärkning] framkommer att Migrationsverket ännu inte beslutat om AA hade rätt till offentligt biträde och att det kommer att avgöras senare. AA blev även tillfrågad om han hade önskemål om vilket offentligt biträde som Migrationsverket kunde komma att förordna för honom. Han svarade att han inte hade något särskilt önskemål om vem som verket förordnade och att han helst ville få ett biträde som talar turkiska. Samtalet avslutades med att AA uppgav att han förstått tolken under hela samtalet. – – – I protokoll från fördjupat ansökningssamtal daterat den 31 maj 2018 och upprättat vid asylprövningsenhet i Göteborg framkommer bl.a. följande. Utöver Migrationsverkets utredare närvarade en tolk och som språk anges azerbajdzjan. […]. Under rubrikerna identitetshandlingar och skyddsbehov i protokollet framkommer bl.a. att AA har gett in identitetshandlingar i form av identitetskort och militärbok och tillfrågats om t.ex. domar avseende frihetsberövanden som han har kvar i hemlandet. Han har vidare ombetts berätta om sina politiska

text: aktiviteter, aktiviteter på nätet, deltagande i demonstrationer, misshandel, antalet frihetsberövanden och hur länge han varit frihetsberövad, vad han riskerar vid ett återvändande till hemlandet samt om inlämnande av handlingar till stöd för ansökan om uppehållstillstånd. AA bekräftade avslutningsvis att han förstått tolken under hela samtalet. – – –

text: Migrationsverket, region Väst, ankomstenhet 2 i Göteborg, redovisade följande uppgifter.

text: […] AA erhöll [vid det fördjupade ansökningssamtalet den 31 maj 2018, JO:s anmärkning] information om att Migrationsverket ännu inte fattat beslut om att förordna ett offentligt biträde för honom. Han fick också information om syftet med samtalet och den fortsatta asylprocessen samt uppgav att han förstått tolken. Ansökningssamtalet är av betydelse för den fortsatta handläggningen av ärendet och utgör grund för vilka handläggningsåtgärder som ska vidtas innan sökanden blir kallad till en asylutredning. Enligt region Västs bedömning är utredningen något mer utförlig än vad som rutinerna föreskriver. Regionen har i ett utvecklingsarbete under hösten 2018 arbetat bl.a. med den initiala processen och gått igenom och granskat omfattningen av ansökningssamtalen och den rättsliga kvaliteten i handläggningen. Resultatet visar att den rättsliga kvaliteten är hög och att offentliga biträden förordnas vid rätt tidpunkt.

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning.

text: I Migrationsverkets handläggning av ansökningar om uppehållstillstånd där skyddsskäl åberopas kallar myndigheten initialt sökanden till inledande samtal som vanligtvis sker utan närvaro av ett offentligt biträde. Samtalen syftar till att inhämta t.ex. personuppgifter om sökanden, uppgifter om hemort och medborgarskap samt även kortfattat om asylskälen som ska utgöra underlag för den kommande asylutredningen och bedömning av om ett offentligt biträde ska förordnas i ärendet. Samtalet ska inte innebära eller innehålla ett ifrågasättande av lämnade uppgifter om skälen eller vara föremål för någon diskussion i vilken utredaren argumenterar emot eller mer ingående ifrågasätter sökandens berättelse. Enligt vad som framkommer i protokollet från ansökningssamtalet den 31 maj 2018 har utredaren inledningsvis informerat AA om syftet med samtalet, försäkrat sig om att han förstår tolken som närvarade och att utredningen kan genomföras på det använda språket. Därefter följer ett antal frågor om t.ex. identitetshandlingar, utbildning och resväg. Under rubriken skyddsbehov blir AA ombedd att berätta bl.a. om sina politiska aktiviteter, frihetsberövanden, förekomsten av misshandel och vad han riskerar vid ett återvändande till hemlandet. AA blir också tillfrågad om han har något önskemål om vilket offentligt biträde som kan komma att bli förordnad och bekräftar avslutningsvis att han har förstått tolken under hela samtalet. I enlighet med vad som finns antecknat i protokollet är utredningen tämligen omfattande såvitt avser angivna asylskäl och utredaren i ärendet har ställt ett flertal förhållandevis ingående frågor och följdfrågor till AA om hans skyddsskäl med följd att det kan ha uppfattats av AA som ett ifrågasättande av hans berättelse. I enlighet med Migrationsverkets rutiner borde därmed en del av de inhämtade uppgifterna och följdfrågor ha ställts vid kommande asylutredning i närvaro av ett offentligt biträde.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 18 kap. 1 § utlänningslagen

text: ska ett offentligt biträde förordnas bl.a. i vissa angivna ärenden om avvisning och utvisning, om det inte måste antas att det saknas behov av biträde.

text: Bestämmelsen innebär att det finns en presumtion för att det ska förordnas ett offentligt biträde i de angivna ärendena. Förhållandena kan dock undantagsvis vara sådana att det inte finns något behov av ett offentligt biträde. I sådana fall ska biträde inte förordnas. Så kan vara fallet om det är uppenbart att det saknas grund för uppehållstillstånd och att det inte finns hinder mot att avvisa eller utvisa utlänningen till hemlandet. (Se

text: prop. 1977/78:90 s. 67

text: f.)

text: Det är Migrationsverket som fattar beslut om förordnande av offentligt biträde i asylärenden (se 2 § lagen om offentligt biträde). Ett offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns skäl till det (se

text: 3 § samma lag

text: Bedömning

text: Migrationsverket genomförde ett fördjupat ansökningssamtal med AA utan att ett offentligt biträde var närvarande. Enligt Migrationsverkets handläggningsstöd för ansökningssamtal är syftet med ett sådant samtal att få information om sökandens personliga förutsättningar och behov, samt att göra en första identifiering av behovet av fortsatt utredning. Sökanden ska ges möjlighet att kort redogöra för sina asylskäl. Eftersom något offentligt biträde inte har förordnats ska ingen fullständig utredning genomföras om sökandens uppgifter ifrågasätts.

text: Vid det fördjupade ansökningssamtalet ställde Migrationsverket frågor om AA:s skyddsbehov. Frågorna rörde bl.a. AA:s politiska aktivitet i hemlandet och hur denna hade kommit till uttryck. Verket ställde detaljerade frågor om hur många demonstrationer AA hade deltagit i och hur många gånger han hade frihetsberövats. Vid flera tillfällen upprepades frågorna för ett förtydligande och det ställdes också följdfrågor.

text: Den muntliga utredningen är central vid handläggningen av ett asylärende. Att sökanden biträds av en person med juridiska kunskaper och som är väl förtrogen med utlänningslagstiftningen främjar inte bara en rättssäker handläggning utan ökar också förutsättningarna för att utredningen ska bli fullständig.

text: Om ett offentligt biträde förordnas först efter att ingående frågor har ställts om den sökandes asylskäl vid ett ansökningssamtal finns en risk för tidsförluster, men framför allt för att den asylsökandes trovärdighet sätts i fråga om han eller hon senare kommer med ändringar eller tillägg. En del frågor om skyddsbehovet kan visserligen behöva ställas inledningsvis för att man ska få en översikt av ärendet. Ansökningssamtalet får dock inte övergå till att bli ett utredningssamtal där följdfrågor och fördjupade frågor ställs innan Migrationsverket har tagit ställning till sökandens behov av offentligt biträde.

text: (Se även JO 1995/96 s. 185, dnr

text: , och JO:s inspektionsprotokoll, dnr 1865-2017, s. 9.)

text: Jag anser att frågorna som ställdes vid det fördjupade ansökningssamtalet var både ingående och detaljerade och att samtalet mer liknade en asylutredning än ett ansökningssamtal. De frågor som ställdes kan uppfattas som ett ifrågasättande av AA:s uppgifter och var av sådan karaktär att de skulle kunna användas vid en trovärdighetsbedömning. Som Migrationsverket själv funnit borde man inte ha genomfört en så långtgående utredning av AA:s skyddsbehov utan att först ha förordnat ett offentligt biträde för honom. Migrationsverket ska kritiseras för den bristfälliga handläggningen.

text: Vad BB anfört i övrigt föranleder inte någon ytterligare utredning eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Information

title: Viss kritik mot en läkare vid Region Jämtland Härjedalen för hanteringen av en patients begäran om att få spela in ett samtal med läkaren

sammanfattning: En patient klagade på att en läkare hade förbjudit honom att genom en ljudinspelning dokumentera ett samtal med läkaren. Enligt JO bör det oftast kunna förutsättas att en enskild har godtagbara skäl för att få dokumentera ett samtal med en läkare, t.ex. att i efterhand gå igenom läkarens råd eller att låta en anhörig ta del av samtalet. Utgångspunkten bör alltså vara att det ska vara tillåtet för en patient att göra en ljudinspelning av ett samtal med en läkare när patienten själv deltar i samtalet. Det finns naturligtvis situationer när det är motiverat att förbjuda en enskild att spela in ett samtal, t.ex. om sekretesskänsliga uppgifter som avser någon annan person ska diskuteras vid samtalet eller om det finns anledning att misstänka att inspelningen är tänkt att användas på ett, som JO tidigare uttryckt det, provokativt eller för tjänstemannen förlöjligande sätt. Det måste dock alltid göras en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet innan ett förbud mot inspelning meddelas. Läkaren kan i det här fallet inte undgå viss kritik för sin hantering av patientens begäran om att få spela in samtalet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på läkaren BB vid Jämtlands läns landsting (numera Region Jämtland Härjedalen), Zätagränds hälsocentral. Han uppgav bl.a. att läkaren hade förbjudit honom att genom en ljudinspelning dokumentera ett samtal med läkaren.

text: Utredning

text: JO begärde att landstingsstyrelsen (numera regionstyrelsen) skulle yttra sig över det som AA hade uppgett om att en läkare hade nekat honom att spela in ett samtal.

text: I sitt remissvar uppgav regionstyrelsen bl.a. följande:

text: Den aktuella händelsen inträffade på ett undersö kningsrum på en hälsocentral i Östersund. Läkaren medger att han vägrade delta i ett samtal som spelades in med hänsyn till sin personliga integritet.

text: Jämtlands läns landsting, numera Region Jämtland Härjedalen, har antagit regler för spridning av information samt fotografering och inspelning i landstingets lokaler. Av reglerna framgår följande under avsnitt 3:

text: "LJUDUPPTAGNING

text: Att patienter väljer att spela in samtal med vårdpersonal är oftast för att i lugn och ro, efter besöket, kunna lyssna på vilka besked och råd man fick.  Enligt svensk lag är ljudupptagning alltid tillåten så länge den som spelar in själv också deltar i samtalet.  Enligt lag ska patientens behov av trygghet stå i centrum. Vården ska vara tillgänglig, respektera patientens självbestämmande och integritet samt främja goda kontakter. Därför finns ingen grund för ett inspelningsförbud. Vill man spela in ljud är det ändå bra att först informera övriga som medverkar. Om personalen anser att det kommer påverka vårdsituationen negativt, är det lämpligare att kalla in annan personal än att förbjuda inspelningen." Till undersökningsrum har allmänheten inte tillträde. Endast de som har tid för undersökning får tillträde till rummen. Landstinget har möjlighet att reglera vad som får förekomma i lokalerna och har gjort det genom de ovannämnda reglerna. Det finns inget allmänt förbud mot inspelning av samtal som man själv deltar i. Man behöver heller inte upplysa de som deltar i samtalet om inspelningen. Det finns å andra sidan heller ingen allmän sk yldighet för någon att delta i ett samtal som spelas in. Regionen har valt att inte ha något inspelningsförbud i sina lokaler. Reglerna bygger på att den som vill spela in ett samtal upplyser om detta så att andra som deltar i samtalet kan ta ställning till om de vill delta i samtalet eller inte. Om det är en anställd i regionen som inte vill delta i ett samtal som spelas in ska en annan personal träda in i stället. Läkaren har med hänsyn till regionens bestämmelser gett felaktig upplysning till patienten. Läkaren skulle i stället ha avbrutit besöket och kallat in annan personal som kunde tagit över och fortsatt. Felaktigheten är dock inte att bedöma som tjänstefel eftersom förutsättningarna för det brottet inte föreligger. Självfallet ska patienter behandlas med omtanke och respekt. I det ligger också, som framgår av regionens ovannämnda regler, att som regel delta i samtal som spelas in. Endast om det finns omständigheter som föranleder annat bör man avstå från att delta i sådana samtal Med hänsyn till den utveckling som skett och sker vad gäller teknisk utrustning för inspelning och möjligheter till spridning av inspelat material finns anledning att fortlöpande överväga konsekvenserna för den personliga integriteten både för var och en och för anställda i offentlig verksamhet. Regionen kommer att påminna de anställda om regionens regler för inspelning.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Regionens lokaler är inte en plats dit allmänheten har fritt tillträde. Regionen har därför rätt att i en betydande utsträckning ställa upp de tillträdes- och ordningsregler som ska gälla för lokalerna (se JO 2011/12 s. 594, dnr 3909-

text: 2010 med de hänvisningar som görs där).

text: Det finns inte någon bestämmelse som ger en enskild rätt att spela in ett samtal som han eller hon har med en läkare. Å andra sidan finns det inte heller någon rättslig grund för att förbjuda en inspelning av sådana samtal. JO har i ett beslut som avsåg ett samtal med en tjänsteman vid en socialförvaltning ansett att utgångspunkten bör vara att ljudinspelningar av sådana samtal ska tillåtas. När det däremot gäller bildupptagningar har utgångspunkten ansetts vara den omvända, dvs. en tjänsteman har alltid möjlighet att motsätta sig att bli filmad under ett samtal (JO 2008/09 s. 320, dnr

text: Jag instämmer i de uttalandena och anser att samma resonemang kan föras när det gäller samtal som en patient har med en läkare. Det bör oftast kunna förutsättas att en enskild har godtagbara skäl för att få dokumentera ett sådant samtal, t.ex. att i efterhand gå igenom läkarens råd eller att låta en anhörig ta del av samtalet. Enligt min mening bör utgångspunkten alltså vara att det ska vara tillåtet för en patient att göra en ljudinspelning av ett samtal med en läkare när patienten själv deltar i samtalet.

text: I vissa situationer kan det naturligtvis vara motiverat att förbjuda en enskild att spela in ett samtal. Det gäller t.ex. om sekretesskänsliga uppgifter som avser någon annan person ska diskuteras vid samtalet. En tjänsteman bör också kunna motsätta sig en ljudinspelning om det finns anledning att misstänka att inspelningen är tänkt att användas på ett, som JO uttryckte det i det ovan nämnda beslutet, provokativt eller för tjänstemannen förlöjligande sätt. Det måste dock alltid göras en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet innan ett förbud mot inspelning meddelas.

text: Regionen har antagit regler för bl.a. ljudinspelning i regionens lokaler och vid samtal med vårdpersonal. Den information som läkaren lämnade till AA om att det fanns ett förbud mot att spela in samtal överensstämde inte med regionens regler. Läkaren har därför, som regionen medgett, agerat felaktigt. Vidare borde läkaren enligt min mening inte ha förbjudit ljudinspelningen utan att först ha gjort en bedömning av omständigheterna i det aktuella fallet. Sammantaget kan läkaren inte undgå viss kritik för sin hantering av AA:s begäran.

text: Jag förutsätter att regionen dels, som angetts i remissvaret, har påmint de anställda om regionens regler för inspelning, dels beaktar de uttalanden som jag har gjort i detta beslut.

text: Det som AA har uppgett i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.