title: Fråga om transaktioner som anmälaren själv godkänt/signerat med sitt betalningsinstrument (t.ex. mobila bank-id eller bankdosa) är behöriga eller obehöriga. Nämnden kom fram till att sådana transaktioner är behöriga och att reglerna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen därför inte är tillämpliga.

text: MJ begärde ersättning från banken för obehöriga transaktioner med i första hand 117 700 kr och i andra hand 110 000 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav MJ följande. Den 10 oktober 2018 blev hon uppringd av en person som sa att han hette Martin Johansson och ringde från Elgiganten. Martin uppgav att någon hade beställt varor i hennes namn till ett värde av 19 700 kr. Redan när personen presenterade sig hade denne vetskap om hennes konton i banken och kontoställningen på dessa. Martin lyckades övertala henne att swisha 19 700 kr som skulle gå till ett fryst konto i banken så att man skulle kunna utreda vad som hänt. Samtalet kopplades sedan över till en Jörgen Kruth, som skulle jobba på bedrägerienheten på banken, och dennes chef Mikael Jansson.

text: Efter kontroll av sina konton upptäckte hon att det hade gjorts ytterligare en swishbetalning på 110 000 kr från ett annat konto som inte var kopplat till Swish. Kl. 17.15 ringde en man som kallade sig Mats Åkerlund och skulle vara kollega till Martin Johansson. Han frågade hur hon mådde men hon avslutade samtalet omgående.

text: Hon loggade enbart in på sitt bank-id en gång då hon gjorde betalningen. Det är oklart hur ytterligare en swishbetalning kunnat göras. Bedragarna hade på något sätt hackat sig in i bankens system eftersom de hade vetskap om hennes konton hos banken och hennes kontoställning. När hon frågade om detta övertygades hon om att Elgiganten och banken hade ett nära samarbete och därefter kopplades hon till de två personerna på banken. Det är inte rimligt att en konsument förväntas ha nödvändiga kunskaper om systemuppbyggnad av Swish och internetbank för att bedöma hur man ska agera. Hon har inte varit likgiltig inför risken för obehöriga transaktioner; hon har inte ens förstått att det förelåg en sådan risk i sitt stressade och uppjagade tillstånd.

text: Under hela telefonsamtalet befann hon sig i ett synnerligen utsatt läge. Bedragarnas framgångsrika taktik att byta personer bakom telefonen förvirrade henne till den grad att hon till slut kände sig ”tvingad” att utföra de handlingar bedragarna framhöll var nödvändiga. Bedragarna var skickligt övertygande och framhöll hela tiden nödvändigheten av att överföra pengar till ett fryst konto på banken för att skydda hennes pengar. Hon har inte medvetet eller med vilja medverkat till penningtransaktioner.

text: Eftersom hon inte har samtyckt till transaktionerna är det enligt lagens mening en obehörig transaktion. Hon har som konsument inte handlat grovt oaktsamt eller särskilt klandervärt. Hon vill att banken ersätter henne för de obehöriga transaktionerna med avdrag för 12 000 kr eller i vart fall för den stora transaktionen.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. Banken anser i första hand att MJ inte har gjort antagligt att transaktionerna är obehöriga. Av bankens utredning framgår att de reklamerade transaktionerna signerats av MJ. Eftersom hon själv genomförde transaktionerna var de inte obehöriga.

text: En transaktion är enligt 1 kap. 4 § betaltjänstlagen obehörig om den genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot. Det finns inget subjektivt rekvisit för definitionen av vad som är en obehörig transaktion. Eftersom MJ själv genomförde transaktionerna enligt ovan anser banken att de inte var obehöriga i lagens mening. Någon rätt till ersättning på den grunden föreligger därmed inte, vare sig enligt lag eller avtal, varför MJ:s krav bestrids.

text: Nämnden har tidigare uttalat att det inte är tillräckligt att kontohavares mobila bank-id används för att en transaktion ska anses behörig, utan att det dessutom krävs att transaktionen har skett med kontohavarens samtycke. För det fall man medvetet för över pengar till en annan persons konto kan man dock anses ha samtyckt till transaktionen, även om man inte har för avsikt att ge bort sina egna pengar till bedragaren, samt svävar i villfarelse om de faktiska förhållandena. Vid såväl inloggning som signering av olika åtgärder med mobilt bank-id framgår tydligt på displayen vad man legitimerar sig emot alternativt signerar. Det åligger användaren att ta del av denna information. Banken gör därmed gällande att anmälaren inte kan anses ha varit annat än medveten om att hon har fört över pengar till annan persons konto.

text: Om en kortinnehavare tar ut pengar, mot sin vilja, kanske under hot eller annan påtryckning av en obehörig person, eller efter vilseledande, skulle transaktionen inte vara obehörig i betaltjänstlagens mening, enligt bankens uppfattning. Att kortinnehavaren skulle kunna vara berättigad ersättning av en eventuell gärningsman till följd av brott är en annan sak. På motsvarande sätt bör det fungera vid en kontotransaktion som signeras med bank-id.

text: Mot bakgrund av vad som nu har anförts anser banken att anmälaren inte har gjort antagligt att transaktionerna varit obehöriga. Någon skyldighet för banken att återställa kontot föreligger därmed inte. Inte heller har anmälaren rätt till ersättning av banken på annan grund, vare sig enligt lag eller avtal, varför anmälarens krav bestrids.

text: Om nämnden skulle finna att transaktionerna är obehöriga bestrids kravet i andra hand på den grunden att MJ inte har hanterat sitt bank-id på ett betryggande sätt i enlighet med vad hon varit skyldig att göra enligt villkoren. Genom att hon använt sitt bank-id på uppmaning av den person hon talat med per telefon den aktuella dagen, har villkoren åsidosatts på ett sätt som är särskilt klandervärt i betaltjänstlagens mening.

text: Ett bank-id består av två certifikat (två rader) ett för inloggning (authentication) och ett för signering (signature). Vid såväl inloggning som signering av olika åtgärder med mobilt bankid framgår tydligt på displayen vad man legitimerar sig mot alternativt signerar. Det åligger MJ att ta del av denna information. Av bankens utredning framgår att MJ med sitt bank-id bl.a. har loggat in på banken samt signerat höjning av swishlimiten och swishbetalningar om

text: 19 700 kr respektive 110 000 kr till okänd mottagare. Det är alltså fråga om flera åtgärder, vilka dessutom har vidtagits efter att MJ blivit kontaktad av en okänd person per telefon, utan att hon kontrollerat identiteten på uppringaren/uppringarna. Detta inrymmer en likgiltighet inför risken för obehöriga transaktioner.

text: Det framstår som så märkligt att bedragare vid ett bedrägeriförsök mot Elgiganten skulle kunna bereda sig tillgång till MJ:s konto i banken, att MJ skulle behöva flytta pengarna till ett s.k. fryst konto, dessutom i annan okänd kontohavares namn, och att Elgiganten skulle koppla MJ vidare till hennes bank, i stället för att endast stoppa beställningen då det stod klart att någon annan än anmälaren hade gjort beställningen i hennes namn. Var och en av dessa omständigheter i sig, och framförallt omständigheterna sammantaget, borde ha föranlett MJ att avsluta samtalet eller under alla förhållanden vidta kontroll- eller i vart fall försiktighetsåtgärder.

text: De obehöriga transaktionerna har kunnat genomföras till följd av att anmälarens skyldighet enligt betaltjänstlagen att följa de villkor som enligt avtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet har åsidosatts på ett sätt som är att anse som inte bara grovt oaktsamt utan också särskilt klandervärt i lagens mening. MJ ska därför stå för hela beloppet, eller under alla förhållanden 12 000 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att MJ råkat ut för ett bedrägeri och att hon blivit av med totalt 129 700 kr. MJ har uppgett att hon lurats att själv signera en swishbetalning om 19 700 kr med sitt mobila bank-id under förespeglingen att pengarna skulle gå till ett fryst konto så att banken skulle kunna utreda vad som hänt. Utöver den transaktionen har det även skett en swishbetalning om 110 000 kr från hennes konto som MJ nekar till att ha gjort. Den första frågan nämnden har att ta ställning till är om de transaktioner som har genomförts är att betrakta som obehöriga.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i lag (

text: ) om betaltjänster (betaltjänstlagen). Enligt 1 kap. 4 § betaltjänstlagen är en obehörig transaktion en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot.

text: Att en kontohavare blivit utsatt för ett bedrägeri innebär inte per automatik att en transaktion blir obehörig i den mening som avses enligt reglerna om obehöriga transaktioner. Nämnden har tidigare prövat frågan om en kontohavares ansvar för obehöriga transaktioner när de reklamerade transaktionerna helt eller delvis utförts av bedragaren, i de flesta fall med hjälp av ett nyskapat mobilt bank-id som anmälarna lurats att ladda ner åt bedragaren. Utgångspunkten i dessa ärenden var alltså att det var någon annan än kontohavaren själv, som självständigt eller med hjälp av kontohavaren, utfört de reklamerade transaktionerna. I dessa beslut konstaterade nämnden att kontohavarna inte samtyckt till de reklamerade transaktionerna och nämnden utgick därför ifrån att dessa var obehöriga.

text: 1 Sammanträde i utökad sammansättning den 23 april 2018, se t.ex. Änr 2017-13660 och Änr 2017-10285.

text: Nämnden har också prövat situationer där kontohavaren själv godkänt en överföring till en annan persons konto men svävat i villfarelse om de faktiska omständigheterna. Nämnden har i sådana fall bedömt att även om kontohavaren aldrig haft för avsikt att ge bort sina egna pengar till en annan person och dessutom svävat i villfarelse om de faktiska förhållandena, så har kontohavaren förstått, att hen, genom att använda sitt betalningsinstrument, godkände en transaktion till en annan persons konto. Kontohavaren har alltså i en sådan situation ansetts ha samtyckt till transaktionen och transaktionen var således behörig. I dessa fall var bestämmelserna om obehöriga transaktioner därför inte tillämpliga. Nämnden verkar alltså ha fäst vikt vid kontohavarens avsikt med transaktionen; eftersom kontohavaren haft för avsikt att föra över pengar till en annan persons konto hade hen också samtyckt till överföringen.

text: MJ har förnekat att hon överhuvudtaget har gjort transaktionen om 110 000 kr. När det gäller transaktionen om 19 700 kr har MJ visserligen själv utfört den, men hennes syfte har inte varit att genomföra en överföring till en annan persons konto, utan att skydda sina pengar genom att swisha dessa till ett ”fryst konto” på banken. Den fråga som nämnden nu har att ta ställning till är därför om betalningstransaktioner som kontohavaren själv har signerat, exempelvis med mobilt bank-id eller bankdosa, kan betraktas som obehöriga. Med andra ord, spelar det någon roll vilken avsikt kontohavaren haft med transaktionen eller om kontohavaren haft bristande insikt om att sådana åtgärder som vidtagits inneburit att en transaktion kommit att genomföras vid bedömningen av huruvida kontohavaren har samtyck till transaktionen eller inte?

text: För att besvara den frågan måste man titta närmare på bakgrunden till reglerna om obehöriga transaktioner, innebörden av desamma samt hur de har tillämpats i rättspraxis.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i dag i betaltjänstlagen. Mellan den 1 juni 2010 och den 30 april 2018 fanns reglerna om obehöriga transaktioner i lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Lagen är fortfarande tillämplig på avtal som ingåtts före den 1 maj 2018. Lagstiftningen har sin bakgrund i två EG-direktiv – det första och andra betaltjänstdirektivet. Av artikel 54.2 i första betaltjänstdirektivet framgår det att ett godkännande att genomföra en betalningstransaktion lämnas i den form som avtalats mellan betalaren och dennes betaltjänstleverantör. Om samtycket lämnas på detta sätt, ska betalningstransaktionen anses som godkänd. I praktiken torde ett samtycke i den mening som avses i betaltjänstlagen lämnas när kontohavaren signerar en betalningstransaktion med sin personliga behörighetsfunktion som är avsedd för detta ändamål.

text: Mycket talar alltså för att betaltjänstdirektivet ska tolkas på så sätt att kontohavaren får anses samtycka till transaktionen och godkänna densamma när hen signerar denna med t.ex. sitt

text: 2 Sammanträde i utökad sammansättning den 18 mars 2019, se t.ex. Änr 2018-06551. 3 Europaparlamentets och rådets direktiv (

text: ) om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven

text: och

text: samt upphävande av direktiv

text: (Det första betaltjänstdirektivet) och

text: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015

text: om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven

text: och

text: samt förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och om upphävande av direktiv

text: (Det andra betaltjänstdirektivet). Genom det andra betaltjänstdirektivet upphävs det första betaltjänstdirektivet. Reglerna i det första betaltjänstdirektivet har förts över till andra betaltjänstdirektivet, se

text: prop. 2017/18:77 s. 100

text: Prop. 2009/10:122 s. 9

text: . Bestämmelsen motsvarar artikel 64.2 i det andra betaltjänstdirektivet.

text: mobila bank-id eller bankdosa, oavsett vilken insikt eller avsikt hen har vid signeringstillfället.

text: I förarbetena till den svenska lagstiftningen uttalas att med obehöriga transaktioner avses en transaktion som genomförs utan att kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda betalningsinstrumentet lämnat sitt samtycke. Det avgörande för om transaktionen ska anses ha skett behörigen eller obehörigen är alltså om transaktionen har godkänts av någon som har rätt till det enligt avtalet eller inte. Vad som menas med ”samtycke” berörs inte närmare. Det sägs inte heller något i förarbetena till den svenska lagstiftningen om huruvida det krävs någon form av insikt när samtycket lämnas, dvs. vid signeringen. I författningskommentaren anges dock att det av allmänna fordringsrättsliga principer följer att kontohavaren inte är betalningsansvarig för en fordran som uppkommit genom att någon obehörigen har använt hans eller hennes betalningsinstrument och att lagen reglerar när kontohavaren – trots denna utgångspunkt – helt eller delvis själv får bära ansvaret för en obehörig transaktion. Med kontohavare avses, enligt samma kommentar, den som innehar ett konto och som därför har rätt att godkänna att ett belopp belastar kontot. I förarbetena tycks man alltså, precis som i direktivet, ha utgått ifrån att transaktionen är behörig om kontohavaren själv har genomfört den.

text: Rättspraxis på området är något knapphändig och de frågor som prövats har inte direkt handlat om ansvaret för obehöriga transaktioner. Domstolarna har dock gjort vissa uttalanden som även har bäring på den situation som är aktuell i detta ärende.

text: I

text: NJA 2017 s. 1105

text: , som rörde frågan om ansvaret för ett lån som ingåtts med en avancerad elektronisk underskrift, uttalade Högsta domstolen bl.a. att när den som är angiven som låntagare i en sådan situation gör gällande att han eller hon inte är den person som har ingått avtalet, innefattar det normalt ett påstående om en obehörig användning av de uppgifter för identifiering som krävts för att skapa låntagarens elektroniska underskrift. Obehörig användning är sådan användning som sker av någon annan än innehavaren av underskriften utan att denne haft innehavarens samtycke till användningen eller annars haft rätt att använda underskriften.

text: I Göta hovrätts dom den 12 december 2019 i mål nr T 1591-19 har Högsta domstolens resonemang i

text: NJA 2017 s. 1105

text: av hovrätten tolkats på så sätt att om en innehavare av en avancerad elektronisk underskrift själv har godkänt något med denna, så har användandet inte skett obehörigen. Även denna tvist rörde frågan om ansvaret för ett lån, som i detta fall signerats med bank-id. Hovrätten uttalade att en användning sker obehörigen innebär att någon har använt den elektroniska underskriften utan att denne haft innehavarens samtycke till användningen eller annars haft rätt att använda underskriften.

text: Även i rättspraxis har domstolarna alltså utgått ifrån att användandet aldrig kan anses ha skett obehörigen när innehavaren själv har godkänt något med sin elektroniska signatur.

text: Prop. 2009/10:122 s. 24

text: jfr

text: Ds 2008:86 s. 37

text: . 6

text: Prop. 2009/10:122 s. 23

text: . Se även Lagrådets yttrande i

text: prop. 2017/18:77 s. 672

text: . 7 Jfr även

text: Ds 2008:86, s. 5

text: Enligt nämndens mening ger varken direktiven, förarbetena eller rättspraxis stöd för att bestämmelserna om obehöriga transaktioner ska tillämpas på situationer där kontohavaren själv godkänt en transaktion med exempelvis sitt mobila bank-id. Detta oavsett om kontohavaren råkat ut för ett bedrägeri och lurats att själv godkänna en transaktion, eller om en kontohavare har en felaktig uppfattning om vad en transaktion innebär eller vad en eventuell motprestation ska innehålla, eller vad hen över huvud taget gör när hen använder sitt betalningsinstrument. Bestämmelsen i betaltjänstlagen ska i stället förstås på så sätt att en transaktion är obehörig om den utförs av någon annan än kontohavaren utan att ha haft kontohavarens samtycke till transaktionen. När kontohavaren själv godkänt transaktionen i den form som avtalats har kontohavaren också samtyckt till densamma och reglerna om obehöriga transaktioner blir därför inte tillämpliga i situationer som dessa.

text: Detta innebär att även om MJ råkat ut för ett bedrägeri och inte förstod vad hon gjorde när hon signerade swishbetalningen om 19 700 kr med sitt mobila bank-id, så är transaktionen inte obehörig i den mening som avses i bestämmelserna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen. När det gäller swishbetalningen om 110 000 kr som gjorts i anslutning till händelsen, anser nämnden att MJ, mot det tekniska underlag som banken gett in i ärendet, inte har gjort det antagligt att det är någon annan än hon själv som signerat överföringen med sitt eget mobila bank-id. Mot bakgrund av nämndens ovan förda resonemang är således inte heller den transaktionen obehörig. MJ kan därför inte på den grunden rikta några krav mot banken med anledning av det inträffade. Det har inte heller framkommit någon annan grund som ger henne rätt till ersättning från banken. MJ:s krav ska därför avslås.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: LMH begärde att banken skulle betala 145 000 kr till henne.

type: stycke

text: I sin anmälan till nämnden uppgav LMH följande. Fredagen den 7 juni 2019 blev hon uppringd av en bedragare vilket ledde till att hon blev av med 145 000 kr. En månad innan hade hon fått ett meddelande i sin internetbank. Det stod att hon var tvungen att verifiera sina kontaktuppgifter gällande bank-id:t och om hon inte gjorde det så skulle hennes bank-id inte fungera längre. Eftersom hon var skeptisk gjorde hon inte det till en början, men efter ett tag så bekräftade hon sina uppgifter och tänkte inte mer på det.

text: Den aktuella dagen blev hon uppringd på hemtelefonen vid 14.00-tiden av en man som ringde från ett mobilnummer. Mannen uppgav att han ringde angående hennes bank-id och att banken inte hade fått in verifieringen. Hon kopplade samtalet till den tidigare verifieringen som hon gjort för att bank-id:t skulle fortsätta fungera. Vid den här tidpunkten kunde hon inte logga in i banken med bank-id:t. Mannen sa att han skulle hjälpa henne att bekräfta verifieringen så att bank-id:t åter skulle fungera. Medan hon talade med mannen så kunde hon logga in en gång i bank-id:t där det stod att hon verifierade sig mot banken. Strax därefter skickades en kod som sms till henne från banken som hon knappade in i bank-id:t. Under hela processen trodde hon verkligen att mannen hjälpte henne då det hela kändes trovärdigt. Kort efter att hon knappade in koden och verifierade sig gentemot banken i bank-id:t sa mannen att de var klara men att hennes bank-id inte skulle fungera på någon timme då den skulle omprogrammeras och hon skulle åter kunna använda den.

text: Vid 16.00-tiden ringde mannen igen och frågade om hennes pappa var hemma. Hennes pappa hade också för ca en månad sedan fått hem brev från banken gällande verifieringen av kontaktuppgifter. Hon blev misstänksam och fick en känsla av att det var något som inte stämde och gjorde inte som mannen sa. Direkt efter samtalet försökte hon ringa till bankens kundtjänst vid upprepade tillfällen; kl. 16.22, kl. 16.37, kl. 16.38 och 16.40 men samtalen bröts varje gång och först kl.16.44 kom hon fram. Hon berättade då att hon troligtvis blivit utsatt för bedrägeri, men fick lugnande besked av personen i kundtjänst. Hon frågade också om hon kunde frysa eller låsa sitt konto men kundtjänsten sa att det inte behövdes och att eftersom bank-id:t var spärrat kunde ingen komma åt hennes pengar. Hon kände sig då lugn.

text: Mot kvällen kändes det fortfarande inte helt bra och hon bestämde sig för att ringa kundtjänst igen. När hon till sist kom fram fick hon sina misstankar bekräftade då hon fick veta att hennes konto var länsat.

text: Banken motsatte sig kravet. I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. Av LMH:s uppgifter framgår att hon blivit utsatt för bedrägeri och banken anser att den aktuella transaktionen ska bedömas som obehörig. Av utredningen framgår att LMH vid 14-tiden den 7 juni 2019 blev uppringd av en man som uppgav att hon var tvungen att verifiera sina kontaktuppgifter för att hennes bank-id skulle fungera. Medan LMH talade med mannen, loggade hon in med sitt bank-id. Strax därefter skickade banken ett sms med en kod till LMH som hon knappade in i sitt bank-id. Av bankens loggar framgår följande avseende den aktuella dagen: 1. Kl. 14.01 LMH legitimerade sig med sitt mobila bank-id mot banken och inloggning skedde då av bedragaren som därigenom fick tillgång till LMH:s konto och digitala tjänster. 2. Kl. 14.01 Bedragaren ansöker om nytt mobilt bank-id. 3. Kl. 14.21 Bedragaren lägger upp en överföring på 145 000 kr från LMH:s konto till en annan persons konto och LMH godkände denna överföring genom signering med sitt befintliga mobila bank-id. 4. Kl. 14.22 banken skickar ett sms med en flersiffrig kod till LMH. Vid signering med mobilt bank-id av en överföring visas i displayen följande text, kompletterad med aktuella uppgifter (antalet uppdrag, totalbelopp, kontonummer på avsändarkontot, kontonummer på mottagarkontot, datum och belopp): Jag skriver under hos: Banken Text att skriva under: Jag godkänner de här uppdragen Antalet uppdrag: x Totalbelopp: xx kr

text: Från konto: xxx [Här anges avsändarkontonummer] Mottagare, datum, belopp Xxx [här anges mottagarkontonummer], 2019-xx-xx, xxx SEK

text: När en kund har ansökt om ett nytt mobilt bank-id och vill använda detta i banken för första gången, måste kunden verifiera användandet genom någon av följande tre metoder; Bank-id på kort, digipass eller engångskod via sms. LMH har själv uppgett att hon mottagit ett sms

text: från banken med en flersiffrig engångskod. Hon har själv fyllt i koden på sin internetbank i banken. I det aktuella fallet har hon angett fel kod, vilket medfört att bedragaren inte kunnat skapa ett nytt mobilt bank-id.

text: Av de allmänna avtalsvillkoren som gäller vid den aktuella tidpunkten framgår att mobilt bank-id är att betrakta som en s.k. säkerhetslösning. Vidare framgår det att kunden ska sätta sig in i säkerhetslösningens funktioner och hur användningen av säkerhetslösningen knyter vidtagna åtgärder till kunden. Vidare framgår det att kunden ska vidta alla rimliga åtgärder för att skydda säkerhetslösningen och se till att den inte används obehörigt, att säkerhetslösningen endast får användas av kunden personligen, samt att säkerhetslösningen ska förvaras på ett betryggande sätt och hanteras på samma säkra sätt som kontanter och andra värdehandlingar.

text: Genom att använda sitt mobila bank-id på det sätt som LMH har gjort, vilket medfört att en obehörig person har fått tillgång till hennes internetbank och att en obehörig transaktion i form av en överföring har kunnat genomföras, har hon åsidosatt sina ovan angivna skyldigheter enligt avtalsvillkoren avseende användningen av mobilt bank-id.

text: Banken anser att LMH:s agerande har varit särskilt klandervärt när hon genom sitt agerande har möjliggjort den obehöriga transaktionen på sätt som anges ovan. Situationen har inte varit sådan att det har funnits anledning för LMH att överhuvudtaget använda sitt mobila bank-id. Personen som uppmanade LMH att använda sitt mobila bank-id var helt okänd för henne och hon gjorde inga kontroller av att personen verkligen ringde från banken. Vidare har LMH själv signerat transaktionen genom sitt mobila bank-id, trots att texten i displayen tydligt har angivit att det är fråga om en överföring om 145 000 kr. Med hänsyn till dessa förhållanden skulle det vara stötande om banken skulle behöva stå för någon del av beloppet. Det bör även framhållas att bedrägerier av denna typ var i media mycket välkända vid den aktuella tidpunkten. Banken varnar även sina användare för denna typ av bedrägerier både vid inloggning i internetbanken och via bankens mobilapp.

text: Banken vitsordar att LMH varit i kontakt med Telefonbanken i banken vid 16.40-tiden den aktuella dagen. Eftersom överföringen skedde kl. 14.21, saknar emellertid telefonsamtalet betydelse för prövningen av ansvaret för den obehöriga transaktionen.

text: I andra hand anser banken att LMH får anses ha agerat grovt oaktsamt och att hon därför själv ska svara för ett belopp om 12 000 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

type: rubrik

text: Av utredningen i ärendet framgår att LMH råkat ut för ett bedrägeri där hon lurats att själv signera den reklamerade transaktionen med sitt mobila bank-id.

text: Den första frågan nämnden har att ta ställning till är om den transaktion som har genomförts är att betrakta som obehörig. Banken har i sitt svar till nämnden utgått från att transaktionen är obehörig och att reglerna om obehöriga transaktioner därmed är tillämpliga. Nämnden

text: konstaterar dock att bedömningen av vilken lag som är tillämplig är en rättslig fråga som nämnden måste bedöma oavsett parternas uppfattning om detta.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i lag (

text: ) om betaltjänster (betaltjänstlagen). Enligt 1 kap. 4 § betaltjänstlagen är en obehörig transaktion en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot.

text: Att en kontohavare blivit utsatt för ett bedrägeri innebär inte per automatik att en transaktion blir obehörig i den mening som avses enligt reglerna om obehöriga transaktioner. Nämnden har tidigare prövat frågan om en kontohavares ansvar för obehöriga transaktioner när de reklamerade transaktionerna helt eller delvis utförts av bedragaren, i de flesta fall med hjälp av ett nyskapat mobilt bank-id som anmälarna lurats att ladda ner åt bedragaren. Utgångspunkten i dessa ärenden var alltså att det var någon annan än kontohavaren själv, som självständigt eller med hjälp av kontohavaren, utfört de reklamerade transaktionerna. I dessa beslut konstaterade nämnden att kontohavarna inte samtyckt till de reklamerade transaktionerna och nämnden utgick därför ifrån att dessa var obehöriga.

text: Nämnden har också prövat situationer där kontohavaren själv godkänt en överföring till en annan persons konto men svävat i villfarelse om de faktiska omständigheterna. Nämnden har i sådana fall bedömt att även om kontohavaren aldrig haft för avsikt att ge bort sina egna pengar till en annan person och dessutom svävat i villfarelse om de faktiska förhållandena, så har kontohavaren förstått, att hen, genom att använda sitt betalningsinstrument, godkände en transaktion till en annan persons konto. Kontohavaren har alltså i en sådan situation ansetts ha samtyckt till transaktionen och transaktionen var således behörig. I dessa fall var bestämmelserna om obehöriga transaktioner därför inte tillämpliga. Nämnden verkar alltså ha fäst vikt vid kontohavarens avsikt med transaktionen; eftersom kontohavaren haft för avsikt att föra över pengar till en annan persons konto hade hen också samtyckt till överföringen.

text: I förevarande fall är det bedragaren som har lagt upp överföringen, men det är LMH som har godkänt den med sitt mobila bank-id. LMH:s syfte har emellertid inte varit att genomföra en överföring till en annan persons konto. Det LMH avsåg att göra när hon vidtog de åtgärder som innebar att en överföring genomfördes, var i stället att verifiera sina kontaktuppgifter gällande sitt bank-id. Den fråga som nämnden nu har att ta ställning till är därför om betalningstransaktioner som kontohavaren själv har signerat, exempelvis med mobilt bank-id eller bankdosa, kan betraktas som obehöriga. Med andra ord, spelar det någon roll vilken avsikt kontohavaren haft med transaktionen eller om kontohavaren haft bristande insikt om att sådana åtgärder som vidtagits inneburit att en transaktion kommit att genomföras vid bedömningen av huruvida kontohavaren har samtyck till transaktionen eller inte?

text: För att besvara den frågan måste man titta närmare på bakgrunden till reglerna om obehöriga transaktioner, innebörden av desamma samt hur de har tillämpats i rättspraxis.

text: 1 Se t.ex. nämndens beslut i Änr 2018-06551. 2 Sammanträde i utökad sammansättning den 23 april 2018, se t.ex. Änr 2017-13660 och Änr 2017-10285. 3 Sammanträde i utökad sammansättning den 18 mars 2019, se t.ex. Änr 2018-06551.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i dag i betaltjänstlagen. Mellan den 1 juni 2010 och den 30 april 2018 fanns reglerna om obehöriga transaktioner i lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Lagen är fortfarande tillämplig på avtal som ingåtts före den 1 maj 2018. Lagstiftningen har sin bakgrund i två EG-direktiv – det första och andra betaltjänstdirektivet. Av artikel 54.2 i första betaltjänstdirektivet framgår det att ett godkännande att genomföra en betalningstransaktion lämnas i den form som avtalats mellan betalaren och dennes betaltjänstleverantör. Om samtycket lämnas på detta sätt, ska betalningstransaktionen anses som godkänd. I praktiken torde ett samtycke i den mening som avses i betaltjänstlagen lämnas när kontohavaren signerar en betalningstransaktion med sin personliga behörighetsfunktion som är avsedd för detta ändamål.

text: Mycket talar alltså för att betaltjänstdirektivet ska tolkas på så sätt att kontohavaren får anses samtycka till transaktionen och godkänna densamma när hen signerar denna med t.ex. sitt mobila bank-id eller bankdosa, oavsett vilken insikt eller avsikt hen har vid signeringstillfället.

text: 4 Europaparlamentets och rådets direktiv (

text: och

text: samt upphävande av direktiv

text: (Det första betaltjänstdirektivet) och

text: och

text: samt förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och om upphävande av direktiv

text: prop. 2017/18:77 s. 100

text: Prop. 2009/10:122 s. 9

text: . Bestämmelsen motsvarar artikel 64.2 i det andra betaltjänstdirektivet. 6

text: Prop. 2009/10:122 s. 24

text: jfr

text: Ds 2008:86 s. 37

text: . 7

text: Prop. 2009/10:122 s. 23

text: . Se även Lagrådets yttrande i

text: prop. 2017/18:77 s. 672

text: . 8 Jfr även

text: Ds 2008:86, s. 5

text: I

text: NJA 2017 s. 1105

text: NJA 2017 s. 1105

text: Detta innebär att även om LMH råkat ut för ett bedrägeri och inte förstod vad hon gjorde när hon signerade överföringen om 145 000 kr med sitt mobila bank-id, så är transaktionen inte obehörig i den mening som avses i bestämmelserna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen. LMH kan därför inte på den grunden rikta några krav mot banken med anledning av det inträffade. Det har inte heller framkommit någon annan grund som ger henne rätt till ersättning från banken. LMH:s krav ska därför avslås.

type: avgorande


title: Fråga om skälig avgift vid avbeställning av paketresa samt bevisning härför.

text: IJF begärde ersättning, för sig och en medresenär, med 8 092 kr pga. oskälig avbokningskostnad.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav IJF följande. Resan omfattade flyg tur och retur till Miami, en hotellövernattning i Fort Lauderdale och en kryssning med sju övernattningar med Royal Caribbean Cruise Line. För detta betalade de en anmälningsavgift om totalt 12 092 kr. När de avbokade resan den 25 juni fick de veta att inget av anmälningsavgiften skulle återbetalas. Avbokningskostnaden uppgick således till nästan hälften av totalpriset för resan. Royal Caribbean Cruise Line begär ingen avbokningsavgift 31-17 dagar före resedatum. Arrangörens avbokningsavgift uppgår till 2 000 kr per resenär, resterande del av beloppet avser flygbiljetterna. Eftersom de avbokade fyra månader och sex dagar före avresa ställer de sig frågande till varför de ska betala en flygresa som kanske inte ens hade bokats vid tidpunkten, och som det säkert går att sälja på nytt. De accepterar att betala totalt 4 000 kr i avbokningsavgift men inte resterande kostnad om 8 092 kr. Att inte specificera avbokningskostnaden är nonchalant mot kunden som enbart förväntas betala.

text: Researrangören motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav researrangören följande. Resenärerna har accepterat villkoren för avbokning, vilka är bindande. Den anmälningsavgift som researrangören tar ut för en resa med reguljärt flyg baseras på de kostnader som företaget inte får tillbaka vid en eventuell avbokning. Det gäller både kostnad till flygbolag, hotell och – som i detta fall – kryssningsrederi. Att företaget, som anmälaren gör gällande, inte skulle ha några kostnader för flygbiljetterna i det här fallet stämmer inte.

text: Enligt resevillkoren 3.2 förbehåller sig företaget rätten att begära ersättning av resenären för de kostnader företaget drabbas av till följd av förseningen. Enligt resevillkoren punkt 3.2.5 återbetalas inte reguljära flygskatter eller avgifter när det gäller en paketresa med reguljärt flyg. Avtalet är bindande i och med att anmälningsavgiften betalas in. Avbokningen gjordes mer än 30 dagar innan avresan. En avbokningskostnad på hela anmälningsavgiften tas då ut, helt enligt resevillkoren vilka anmälaren bekräftat att hon tagit del av.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Av

text: 3 kap. 1 § paketreselagen

text: framgår att resenären får avbeställa paketresan innan den har påbörjats. Resenären ska i så fall betala en avbeställningsavgift om arrangören begär det och rätten att ta ut en sådan avgift framgår av paketreseavtalet, såvida inte resan väsentligen påverkas av vissa oundvikliga och extraordinära omständigheter. Avbeställningsavgiften ska vara skälig. Om en på förhand bestämd avbeställningsavgift anges i paketreseavtalet, ska den

text: beräknas med hänsyn till när avbeställningen görs och till förväntade kostnadsbesparingar och intäkter från ett alternativt utnyttjande av resetjänsterna. Om avbeställningsavgiften inte har bestämts på förhand i avtalet, får den högst motsvara paketresans pris efter avräkning för dels intäkter som arrangören haft till följd av att arrangören har kunnat sälja resan på nytt, dels minskade kostnader som arrangören har haft till följd av att resenären inte har utnyttjat resan. Arrangören ska på resenärens begäran informera resenären om hur avbeställningsavgiften har beräknats. Det är arrangören som ska bevisa att avgiften är skälig.

text: Researrangören hävdar att företagets avgift, motsvarande nästan halva resans belopp, baseras på kostnader till flygbolag, hotell och kryssningsrederi som man inte får tillbaka vid en avbokning. Företaget har dock inte lagt fram någon som helst bevisning rörande de påstådda kostnaderna. Det finns inte några uppgifter från företagets sida om vilka intäkter och kostnadsbesparingar researrangören har haft till följd av avbeställningen. Enligt oemotsagda uppgifter från anmälaren har avbokningskostnaden inte heller specificerats för henne.

text: I brist på annat än påståenden från researrangören sida har företaget enligt nämndens bedömning inte lyckats bevisa att en skälig avbeställningsavgift bör uppgå till mer än det av IJF medgivna beloppet 4 000 kr. Researrangören ska därför rekommenderas att återbetala resterande 8 092 kr till henne.


title: Angående räckvidden av undantaget i distansavtalslagen för specialtillverkade varor (2 kap. 11 § tredje punkten distansavtalslagen).

text: AM begärde att få slippa betala 3 000 kr till företaget.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav AM följande. Företaget erbjöd ett gratis hembesök av en säljare för erbjudande om inglasning av hennes lägenhets balkong. Hembesöket ägde rum i augusti 2016. Hon fick en offert som hon accepterade. Därefter fick hon en orderbekräftelse. En av bolagets medarbetare skulle sedan komma hem till henne och göra måttagning för inglasningen. Innan detta inträffade meddelade hon emellertid bolaget den 10 september 2019 att hon ångrade och avbeställde inglasningen. Orsaken var att hon den 9 september 2016 gett mäklare i uppdrag att sälja lägenheten. I juli 2019 fick hon en faktura från bolaget på 3 000 kr för säljarens provisionsersättning. Eftersom hembesöket skulle vara gratis och hon avbeställt/ångrat köpet innan måttagning skett anser hon att hon inte ska betala något till bolaget.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Anmälaren har beställt en specialtillverkad vara utan ångerrätt. Anmälaren har blivit informerad om det och det framgår av den orderbekräftelse som anmälaren erhållit, godkänt och signerat. Anmälaren har vid ett senare tillfälle avbeställt varan. Bolaget har med anledning av det debiterat anmälaren för uppkommen kostnad, nämligen säljarens provision.

text: Beställningen av inglasningen har gjorts under sådana omständigheter att lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) är tillämplig. Enligt den lagen har konsumenten vid köp 14 dagars ångerrätt från den dag då varan levereras. Vid avtal om tjänst räknas 14-dagarstiden från det att avtalet ingås. I ärendet är klarlagt att AM den 11 augusti 2016 ingått avtalet om inglasningen och att hon den 10 september 2016 meddelat företaget att hon ångrade köpet. Nämnden finner att avtalet är att uppfatta som ett köp och inte som en tjänst (jfr

text: 2 § konsumentköplagen

text: ). I ärendet är klarlagt att AM ångrat köpet innan det ens skett måttagning för tillverkning av de beställda varorna. Hon har alltså ångrat sig redan innan ångerfristen börjat löpa.

text: Företaget har emellertid invänt att AM inte haft någon ångerrätt eftersom avtalet avser en specialtillverkad vara.

text: I

text: finns en bestämmelse om ett undantag från ångerrätten. Där anges att ångerrätt inte gäller för avtal som avser en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som annars har fått en tydlig personlig prägel.

text: Bestämmelsen fick denna utformning efter en revidering av

text: distansavtalslagen

text: år 2014 (se SFS 2014:14 och

text: prop. 2013/14:15

text: ). I motsvarande bestämmelses lydelse före 2014 års reform angavs i stället att om ett avtal avser en vara som ska tillverkas eller väsentligen ändras efter konsumentens särskilda önskemål eller som annars ska få en tydlig personlig prägel, så får konsumenten och näringsidkaren skriftligen avtala att det inte ska finnas någon ångerrätt. I den nya bestämmelsen som infördes 2014 finns alltså inte något krav på att parterna ska ha skriftligen avtalat att det inte ska finnas någon ångerrätt. Men det finns också en ytterligare betydelsefull skillnad. I den nya bestämmelsen sägs att ångerrätten inte gäller för en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar. För att ångerrätten inte ska finnas krävs alltså att varan redan har tillverkats när konsumenten vill ångra sig. Om varan vid den tidpunkt då konsumenten ångrar sig ännu inte har börjat tillverkas har alltså konsumenten ångerrätt. Detta stämmer väl med syftet med bestämmelsen som är att motverka att näringsidkaren blir sittande med specialtillverkade varor som näringsidkaren inte kan få avsättning för.

text: I AM:s fall är klarlagt att varan inte hade börjat tillverkas då hon ångrade sig. Hon hade därför vid den tidpunkten ångerrätt avseende avtalet med bolaget.

text: När en konsument ångrar sig har näringsidkaren inte rätt att kräva konsumenten på betalning för varan (jfr

text: 2 kap. 14 § distansavtalslagen

text: ). Bolaget har alltså inte rätt till någon betalning av AM för varan. Inte heller har bolaget rätt till någon annan ersättning av henne för att hon ångrat avtalet (jfr

text: 2 kap. 15 § distansavtalslagen


title: Fråga om en bestämmelse i reglerna för en bosparfond är oskälig med anledning av att bosparverksamheten med tillhörande bostadskö avvecklats (36 § avtalslagen).

text: ÅE begärde att fondbolaget skulle betala 18 908 kr till henne.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav ÅE följande. I ungefär 30 års tid har hon bosparat i fondbolagets bosparfond. Sparandet var kopplat till en köplats hos en förening (föreningen), med möjlighet att köpa bostadsrätt. Under denna förutsättning har hon betalat en förhöjd avgift. I och med att kön har avvecklats har hon inte längre möjlighet att köpa en bostadsrätt. Hon begär återbetalning av den del av förvaltningsavgiften som avsåg köplats i föreningens bostadsrättskö. Hon har inte fått någon information av fondbolaget, i det avtal som tecknades, att hon som bosparare var tvungen att utnyttja möjligheten att förvärva en bostad inom en viss angiven tid, eller efter ett visst antal erbjudanden.

text: Fondbestämmelserna innehåller regler om ansvarsbegränsningar för fondbolaget. Den bestämmelsen handlar om att begränsa fondbolagets ansvar för skada som kan drabba kunden. Hon begär inte skadestånd, utan återbetalning av en del av den avtalsenliga avgift som hon betalat. Fondbolaget har erbjudit en utformad fondsparlösning med inblandning av föreningen. Därför bör fondbolaget parterna emellan stå risken för att hon som kund inte kan få det som avtalskonstruktionen är avsedd att leverera till henne. Eftersom föreningen inte längre kan erbjuda en köplats har hon inte haft nytta av de inbetalningar som gjorts. En tydlig och väsentlig förutsättning för avtalet har brustit och de aktuella avtalsvillkoren bör jämkas bort med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Fondbolaget ska därför återbetala den del av avgiften som avser ersättning till föreningen.

text: Hon har tecknat avtal med och har betalat hela den förhöjda fondavgiften till fondbolaget. Rimligtvis har fondbolaget i sin tur haft ett avtal med föreningen och det åligger fondbolaget att försäkra sig om att det avtalet kommer att uppfylla det som fondbolaget säljer in till och tar betalt av sina kunder.

text: Hon begär att fondbolaget ska betala tillbaka 18 908 kr till henne, enligt den beräkning som fondbolaget gjort.

text: Fondbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav fondbolaget följande.

text: Avvisning

text: Fondbolaget begär att nämnden avvisar ärendet eftersom fondbolaget behöver höra vittnen och sakkunnig för att föra sin talan och det därför inte är lämpligt att nämnden prövar ärendet.

text: Föreningen

text: Föreningen är en ekonomisk förening som har erbjudit sina medlemmar en bosparverksamhet med bostadskö varigenom medlemmarna löpande erbjudits att köpa nyproducerade bostadsrätter. Ingen bostadskö, inte heller denna, innebär någon garanti att den köande erhåller bostad. Föreningen har hanterat och ansvarat för bosparverksamheten, t.ex. administration, köhantering, projektering av bostäder och erbjudanden till medlemmar.

text: För att kunna delta i bosparverksamheten har medlemmarna behövt bospara i en bosparfond. Sparandet har gett medlemmen bosparpoäng, som i sin tur har bestämt turordningen i föreningens bosparkö. Bostadsrätterna som förmedlats genom kön har sedan upplåtits till marknadspris.

text: I reglerna för bostadskön anges uttryckligen att: ”[e]n eventuell avveckling eller ändring av stadgar och regler för [föreningen] påverkar inte Bofondens verksamhet som aktiefond enligt aktiefondslagen och berättigar inte spararen till någon form av skadestånd eller ekonomisk ersättning”.

text: Medlemmen har alltså accepterat att om föreningen avvecklar bosparverksamheten och bostadskön så har medlemmen inte rätt till återbetalning av avgifterna, varken som skadestånd eller annan form av ekonomisk ersättning.

text: I augusti 2018 informerade föreningen sina medlemmar att föreningen avsåg att avveckla bostadskön på en extra föreningsstämma. På föreningsstämma den 19 oktober 2018 beslutade föreningen att avveckla bosparverksamheten. Information om detta gick ut till alla medlemmar i särskilt brev från föreningen den 19 november 2018.

text: Ingen reserverade sig mot föreningsstämmans beslut att avveckla bosparverksamheten. De bosparande medlemmarna hade fem särskilt utsedda fullmäktigeledamöter.

text: Fondbolaget

text: Fondbolaget har erbjudit och tillhandahållit medlemmarna den fond som erfordrades för att delta i föreningens bosparverksamhet.

text: I villkoren till bosparfonden angavs att föreningen var berättigad till en ersättning om högst 1,5 procent beräknad på bosparfondens dagliga värde för arbetet med föreningens bosparverksamhet. Ersättningen till föreningen har över åren successivt sänkts allteftersom fondvärdet ökat.

text: Mellan fondbolaget och föreningen har det därtill funnits ett samarbetsavtal.

text: Relationen fondbolaget och föreningen

text: Fondbolaget och föreningen har sedan år 1987 samarbetat genom att fondbolaget har erbjudit bosparfonden som har genererat köpoäng åt medlemmarna i föreningens bostadskö. Föreningen har erbjudit sina medlemmar möjlighet att köpa bostadsrätter och medlemmarna har då kunnat finansiera köpet med sitt sparande i bosparfonden.

text: I och med att föreningen under 2018 i praktiken upphörde med förmedling av nyproducerade bostadsrätter, ansåg fondbolaget att det inte var rimligt att någon ersättning från fonden skulle erläggas till föreningen.

text: Resultaten blev att föreningen, efter beslut av dess medlemmar på en extra föreningsstämma, avvecklade bosparverksamheten och att ytterligare ersättning till föreningen inte erlades.

text: Marknaden för bostadsrätter har förändrats väsentligen sedan bosparverksamheten med bostadskön startade 1987. Då fanns inte någon öppen och lättåtkomlig marknadsplats för bostadsrätter. Med internet kom möjligheten att annonsera bostadsrätter på webbplatser. I princip alla bostadsrätter som är ute till försäljning finns numera tillgängliga på olika bostadssajter. Dessutom har byggföretagen numera egna kundköer för försäljning av sina nyproducerade bostadsrätter.

text: Det fanns därför inte längre några fördelar för medlemmarna att stå i någon kö hos föreningen för att köpa bostadsrätter och föreningen kunde inte längre ge förtur till några nyproducerade bostadsrätter till sina medlemmar. De förändrade marknadsförhållandena var anledningen till att föreningen avvecklade bosparverksamheten, vilket även finns angivet i protokollet från den extra föreningsstämman.

text: Beräkning av anmälarens krav

text: Den avgift som gått till föreningen för ÅE bör beräknas enligt följande (dock är detta endast en principiellt korrekt beräkning, inte ett medgivande av att detta belopp ska utgå till henne). Avgiften till föreningen har under spartiden varierat från 1,5 procent per år till 0,5 procent per år. Fram till den 31 december 2002 var avgiften 1,5 procent per år, därefter, fram till den 10 mars 2015 var den 1,0 procent per år och sedan 0,5 procent per år. Räknat på en spartid om 30 år, vid insättning den 30 juni 1989 om 136,0277 andelar, utan några extra insättningar, förutom återinvesterade utdelningar, med hänsyn till hennes värdetillväxt har hon fram till den 20 augusti 2018 betalt 18 908 kr till bostadsrätterna.

text: Bestridandegrunder

text: Bosparverksamheten har bedrivits av föreningen enligt de med medlemmen överenskomna villkoren och medlemmarna har löpande erhållit den nytta som följde med och kunde förväntas av bosparandet, dvs. erbjudanden om nyproducerade bostadsrätter. Bosparverksamheten har avvecklats av föreningen genom beslut på föreningsstämma. Orsaken till detta har varit förändrade marknadsförhållanden. Medlemmarna har inte förlorat något eller skadats genom avvecklingen. En fortsatt bosparverksamhet hade endast genererat fortsatta kostnader utan nytta för medlemmarna. Fondbolaget har inte kunnat påverka de förändrade marknadsförhållandena.

text: Ersättningen till föreningen har erlagts i enlighet med fondvillkoren. Utbetalningarna har i förhållande till ÅE varit kontraktsenliga och inte vårdslösa.

text: Fondbolaget har inte tillförts något värde motsvarande ersättningen till föreningen. Det värde som ÅE vill att fondbolaget ska utge har fondbolaget därför aldrig erhållit. Det är föreningen som erhållit detta värde och därigenom indirekt medlemmarna.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Fondbolaget begär att ärendet avvisas då bolaget anser att det krävs muntlig bevisning för att bolaget ska kunna ta tillvara sin rätt. Nämnden anser att det skriftliga material som parterna åberopat är tillräcklig grund för en rättssäker prövning av tvisten. Fondbolagets krav om avvisning ska därför avslås.

text: Tvisten gäller om bestämmelsen i 11 § andra stycket i fondbestämmelserna för bosparfonden – fortsättningsvis fonden – är oskälig och ska lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Detta med hänsyn till att föreningen avvecklat sin bosparverksamhet inklusive bostadskön. Enligt bestämmelsen får medel ur fonden betalas till fondbolaget för dess bidrag till föreningens verksamhet att anskaffa bostadsrätter.

text: Den åberopade bestämmelsen i

text: avtalslagen

text: innebär att avtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn ska tas till behovet av skydd för den som är konsument eller av annat skäl intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Fondbolaget och föreningen har haft ett samarbete på det sätt som fondbolaget har redogjort för. Samarbetet har inneburit att fondbolaget har marknadsfört föreningens bosparverksamhet. Fondbolaget har inom ramen för detta samarbete, och i enlighet med fondvillkoren, betalat ersättning till föreningen för att utveckla dess bygg- och projekteringsverksamhet. I denna har ingått att producera bostäder. Dessa har upplåtits med bostadsrätt och erbjudits till medlemmarna enligt ett kösystem, baserat på medlemmarnas bosparande. Föreningen har under åren till sina medlemmar förmedlat mer än 5 000 nyproducerade bostadsrätter.

text: Föreningens stämma har beslutat att avveckla föreningens bosparverksamhet, inklusive bostadskön. Beslutet har föregåtts av information till medlemmarna om orsakerna till avvecklingen. Fondbolaget har i omedelbart samband med avvecklingen slutat att betala ut den kontraktsenliga ersättningen till föreningen.

text: Nämnden anser inte att en fondbestämmelse som innebär att en del av fondavgiften går till ett ändamål som fondspararen är medveten om och som har ett potentiellt värde för honom eller henne i sig är oskälig. Om å andra sidan avgiften inte är kommunicerad och inte heller kan medföra någon nytta för fondspararen, kan bestämmelsen vara oskälig. Så kan också vara fallet om den inte är proportionerlig i förhållande till nyttan.

text: ÅE har, när hon anslöt sig till bosparande i fonden, accepterat bestämmelsen att viss del av fondavgiften skulle överföras till föreningen för dess bosparverksamhet. I det skedet kan bestämmelsen inte anses ha varit oskälig. Fråga är om föreningens beslut att avveckla sin bosparverksamhet är en senare tillkommen omständighet, som gör att bestämmelsen ska jämkas som oskälig.

text: ÅE gör, som hon utformat sitt krav, gällande att så är fallet och inte enbart från den dag verksamheten ändrades utan även retroaktivt från det hon inledde sitt sparande i fonden. Eftersom bestämmelsen enligt nämndens bedömning inte var oskälig då hon började spara i fonden och hon under tiden fram till dess föreningen ändrade sin verksamhet haft möjlighet att i oförändrad utsträckning dra nytta av föreningens bosparverksamhet, kan bestämmelsen inte anses oskälig för gången tid.

text: Mot denna bakgrund ska ÅE:s krav avslås.


text: BE begärde att banken skulle betala 33 757 kr till henne.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav BE följande. Den 5 juni 2019 blev hon uppringd av en man som uppgav sig ringa från banken. Mannen refererade till ett brev som hon skulle ha fått om att hon måste förnya sitt mobila bank-id eftersom det höll på att gå ut. Bank-id:t skulle gå ut redan på fredagen och mannen ville boka en tid på banken för att hon skulle komma in och ordna detta. Det var slut på tider och mannen erbjöd henne att i stället ordna detta på telefon. Efter att ”säkerhetsavdelningen” godkänt detta, bad mannen henne att identifiera sig med sitt mobila bank-id, vilket hon gjorde. Mannen ställde därefter några säkerhetsfrågor till henne om hur mycket hon handlat för senast på Systembolaget och vilket belopp hon swishat till en viss person. Hon fick sedan logga in på sin internetbank med bank-id:t och där ändra sin tillfälliga beloppsgräns på Swish till 60 000 kr. Därefter skulle hon gå in på sin Swish-app och förnya bank-id:t för att sedan swisha koder via appen till två olika handläggare på banken. Hon följde mannens instruktioner. Hon tyckte att det kändes lite märkligt, men mannen påtalade att hon ju identifierat sig med bank-id för banken.

text: Mannen uppgav ett namn till ”handläggaren” på banken och uppmanade att hon i meddelandefältet skulle skriva ”Banken Bank-id 16321”. Hon fick också fylla i ett mobilnummer och bekräfta att ”handläggarens” namn stämde. På ett liknande sätt fick hon instruktioner att fylla i koden ”17436” till en annan handläggare. När hon skulle utföra det sista steget misslyckades det och det stod ”Tekniskt fel, kontakta din bank”. Hon började känna att något inte stämde och när hon gick in på sin bankapp såg hon att pengar dragits från hennes kort. Hon lade på luren och kontaktade banken och fick veta att hennes bank-id inte alls höll på att gå ut. Hon förstod då att hon råkat ut för ett bedrägeri.

text: Senare på kvällen vid 19-tiden ringde en orolig mamma som frågade om hon varit på centralstation och köpt en vara. Hon berättade att hon inte gjort det, men blivit lurad på pengar. Kvinnan berättade att hennes son varit på väg till handbollsträningen när några män kommit fram och tvingade honom att ta ut pengar. Kvinnan hade sett att det var BE som fört över dessa pengar till hennes son. Hon berättade för kvinnan att hon inte hade med detta att göra, och att hon hade blivit lurad.

text: Banken har i sitt svaromål anfört att hon inte har haft för avsikt att ge bort sina egna pengar till annan person och/eller svävat i villfarelse om de faktiska förhållandena men att hon förstått att hon genom Swish överförde sammanlagt 33 757 kronor till andra personers konton och att hon varit medveten om detta. Det stämmer inte. Hon har inte varit medveten om eller förstått vad hon har gått med på, även om banken anser att hon borde ha varit det.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. Banken anser i första hand att transaktionerna har varit behöriga, i andra hand att BE:s agerande i samband med transaktionerna har varit särskilt klandervärt och att hon därför får svara för hela beloppet och i tredje hand att hennes agerande har varit grovt oaktsamt och att hon därför ska stå för ett belopp upp till 12 000 kr.

text: BE blev den 5 juni 2019 uppringd av bedragare, vilka utgav sig för att ringa från banken. Bedragarna meddelade att BE:s bank-id var på väg att gå ut och att banken försökt komma i kontakt med henne via post. Då det enligt bedragarna inte fanns några lediga tider för BE att komma in på kontoret och genomföra förnyelsen innan bank-id skulle gå ut, godkände BE att förnyelse skulle ske över telefon samt identifierade sig via mobilt bank-id. Enligt BE:s polisanmälan uppmanades BE att, som ett led i förnyelsen, skicka koder till handläggare på banken via Swish. BE överförde därefter ett sammanlagt belopp om 33 757 kronor till två personer genom två olika swishtransaktioner via sitt mobila bank-id.

text: Banken anser i första hand att det rör sig om s.k. behöriga transaktioner för vilka en kontohavare själv ansvarar. Samtliga swishtransaktioner, som BE begärt ersättning för, har utförts av henne själv via mobilt bank-id, vilket framgår av bankens dataloggar över den aktuella dagen.

text: För behörighetsfunktionen som använts i ärendet (mobilt bank-id) gäller allmänna villkor, vilka kunden godkänner när tjänsten ansluts och behörighetsfunktionen lämnas till kunden. Transaktioner med kunds konton förutsätter att behörigheten kontrolleras. Behörighetskontrollen sker genom att kunden använder en viss identifieringsmetod som denne tilldelats och som är personlig och vars innehåll/koder inte får avslöjas för andra eller användas av andra. Inloggning och övriga uppdrag har skett via mobilt bank-id, som är en personlig behörighetsfunktion och en s.k. stark kundautentisering. Överföringen mellan BE:s egna konton har möjliggjorts av att hon själv gett bedragarna tillträde med den inloggning via mobilt bank-id som hon genomförde.

text: BE har själv genomfört två betalningar via Swish. Vid transaktioner med betaltjänsten Swish godkänns alltid betalningarna via mobilt bank-id. Vid godkännande av swishbetalningar visas tydligt vad signeringen avser, vem som är betalningsmottagare och vilket belopp som ska överföras. BE har således fått information om beloppet och till vilken mottagare pengarna ska sändas innan hon signerade med mobilt bank-id. Vidare framgår av utredningen i ärendet inte annat än att BE är en van användare av Swish för betalning, varför det inte bör råda något tvivel om att BE insåg att hon förde över pengar från sitt konto vid de båda swishtransaktionerna.

text: Banken konstaterar, i linje med nämndens praxis, att trots att BE inte har haft för avsikt att ge bort sina egna pengar till annan person och/eller svävat i villfarelse om de faktiska förhållandena så förstod hon att hon genom Swish överförde sammanlagt 33 757 kr till andra personers konton. Överföringarna är således sådana som BE samtyckt till och inga transaktioner som banken kan hållas ersättningsskyldig för.

text: För det fall nämnden anser att transaktionerna är obehöriga enligt betaltjänstlagen, anser banken i andra hand att BE:s krav ska avslås på den grunden att BE:s agerande i samband med bedrägeriet varit särskilt klandervärt, varför det skulle anses stötande om banken skulle behöva stå för någon del av transaktionerna. Bland annat har BE medvetet genom Swish fört över 33 757 kr till för henne okända personer och det har dessutom framgått i mobildisplayen att hon skickat iväg pengar till andra personer, hur mycket hon skickat iväg samt till vilka personer. Vid sådant särskilt klandervärt beteende ska kontohavaren själv stå för det förlorade beloppet. I tredje hand anser banken att bankens ersättningsskyldighet ska reduceras med 12 000 kronor då BE:s agerande varit grovt oaktsamt.

text: Av utredningen i ärendet framgår att BE råkat ut för ett bedrägeri där hon lurats att själv signera de reklamerade transaktionerna med sitt mobila bank-id. Den första frågan nämnden har att ta ställning till är om de transaktioner som har genomförts är att betrakta som obehöriga.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i lag (

text: ) om betaltjänster (betaltjänstlagen). Enligt 1 kap. 4 § betaltjänstlagen är en obehörig transaktion en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kontot.

text: Att en kontohavare blivit utsatt för ett bedrägeri innebär inte per automatik att en transaktion blir obehörig i den mening som avses enligt reglerna om obehöriga transaktioner. Nämnden har tidigare prövat frågan om en kontohavares ansvar för obehöriga transaktioner när de reklamerade transaktionerna helt eller delvis utförts av bedragaren, i de flesta fall med hjälp av ett nyskapat mobilt bank-id som anmälarna lurats att ladda ner åt bedragaren. Utgångspunkten i dessa ärenden var alltså att det var någon annan än kontohavaren själv, som självständigt eller med hjälp av kontohavaren, utfört de reklamerade transaktionerna. I dessa beslut konstaterade nämnden att kontohavarna inte samtyckt till de reklamerade transaktionerna och nämnden utgick därför ifrån att dessa var obehöriga.

text: Nämnden har också prövat situationer där kontohavaren själv godkänt en överföring till en annan persons konto men svävat i villfarelse om de faktiska omständigheterna. Nämnden har i sådana fall bedömt att även om kontohavaren aldrig haft för avsikt att ge bort sina egna pengar till en annan person och dessutom svävat i villfarelse om de faktiska förhållandena, så har kontohavaren förstått, att hen, genom att använda sitt betalningsinstrument, godkände en transaktion till en annan persons konto. Kontohavaren har alltså i en sådan situation ansetts ha samtyckt till transaktionen och transaktionen var således behörig. I dessa fall var bestämmelserna om obehöriga transaktioner därför inte tillämpliga. Nämnden verkar alltså ha fäst vikt vid kontohavarens avsikt med transaktionen; eftersom kontohavaren haft för avsikt att föra över pengar till en annan persons konto hade hen också samtyckt till överföringen.

text: 1 Sammanträde i utökad sammansättning den 23 april 2018, se t.ex. Änr 2017-13660 och Änr 2017-10285. 2 Sammanträde i utökad sammansättning den 18 mars 2019, se t.ex. Änr 2018-06551.

text: I förevarande fall har BE visserligen själv utfört transaktionen, men hennes syfte har inte varit att genomföra en överföring till en annan persons konto. Det BE avsåg att göra när hon vidtog de åtgärder som innebar att en överföring genomfördes, var i stället att uppdatera sitt mobila bank-id. Hon hade endast för avsikt att skicka koder till handläggare på banken. Den fråga som nämnden nu har att ta ställning till är därför om betalningstransaktioner som kontohavaren själv har signerat, exempelvis med mobilt bank-id eller bankdosa, kan betraktas som obehöriga. Med andra ord, spelar det någon roll vilken avsikt kontohavaren haft med transaktionen eller om kontohavaren haft bristande insikt om att sådana åtgärder som vidtagits inneburit att en transaktion kommit att genomföras vid bedömningen av huruvida kontohavaren har samtyck till transaktionen eller inte?

text: För att besvara den frågan måste man titta närmare på bakgrunden till reglerna om obehöriga transaktioner, innebörden av desamma samt hur de har tillämpats i rättspraxis.

text: Reglerna om obehöriga transaktioner återfinns i dag i betaltjänstlagen. Mellan den 1 juni 2010 och den 30 april 2018 fanns reglerna om obehöriga transaktioner i lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Lagen är fortfarande tillämplig på avtal som ingåtts före den 1 maj 2018. Lagstiftningen har sin bakgrund i två EG-direktiv – det första och andra betaltjänstdirektivet. Av artikel 54.2 i första betaltjänstdirektivet framgår det att ett godkännande att genomföra en betalningstransaktion lämnas i den form som avtalats mellan betalaren och dennes betaltjänstleverantör. Om samtycket lämnas på detta sätt, ska betalningstransaktionen anses som godkänd. I praktiken torde ett samtycke i den mening som avses i betaltjänstlagen lämnas när kontohavaren signerar en betalningstransaktion med sin personliga behörighetsfunktion som är avsedd för detta ändamål.

text: Mycket talar alltså för att betaltjänstdirektivet ska tolkas på så sätt att kontohavaren får anses samtycka till transaktionen och godkänna densamma när hen signerar denna med t.ex. sitt mobila bank-id eller bankdosa, oavsett vilken insikt eller avsikt hen har vid signeringstillfället.

text: I förarbetena till den svenska lagstiftningen uttalas att med obehöriga transaktioner avses en transaktion som genomförs utan att kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda betalningsinstrumentet lämnat sitt samtycke. Det avgörande för om transaktionen ska anses ha skett behörigen eller obehörigen är alltså om transaktionen har godkänts av någon som har rätt till det enligt avtalet eller inte. Vad som menas med ”samtycke” berörs inte närmare. Det sägs inte heller något i förarbetena till den svenska lagstiftningen om huruvida det krävs någon form av insikt när samtycket lämnas, dvs. vid signeringen. I författningskommentaren anges dock att det av allmänna fordringsrättsliga

text: 3 Europaparlamentets och rådets direktiv (

text: ) om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven

text: och

text: samt upphävande av direktiv

text: (Det första betaltjänstdirektivet) och

text: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015

text: om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven

text: och

text: samt förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och om upphävande av direktiv

text: (Det andra betaltjänstdirektivet). Genom det andra betaltjänstdirektivet upphävs det första betaltjänstdirektivet. Reglerna i det första betaltjänstdirektivet har förts över till andra betaltjänstdirektivet, se

text: prop. 2017/18:77 s. 100

text: Prop. 2009/10:122 s. 9

text: . Bestämmelsen motsvarar artikel 64.2 i det andra betaltjänstdirektivet. 5

text: Prop. 2009/10:122 s. 24

text: jfr

text: Ds 2008:86 s. 37

text: principer följer att kontohavaren inte är betalningsansvarig för en fordran som uppkommit genom att någon obehörigen har använt hans eller hennes betalningsinstrument och att lagen reglerar när kontohavaren – trots denna utgångspunkt – helt eller delvis själv får bära ansvaret för en obehörig transaktion. Med kontohavare avses, enligt samma kommentar, den som innehar ett konto och som därför har rätt att godkänna att ett belopp belastar kontot. I förarbetena tycks man alltså, precis som i direktivet, ha utgått ifrån att transaktionen är behörig om kontohavaren själv har genomfört den.

text: Rättspraxis på området är något knapphändig och de frågor som prövats har inte direkt handlat om ansvaret för obehöriga transaktioner. Domstolarna har dock gjort vissa uttalanden som även har bäring på den situation som är aktuell i detta ärende.

text: I

text: NJA 2017 s. 1105

text: , som rörde frågan om ansvaret för ett lån som ingåtts med en avancerad elektronisk underskrift, uttalade Högsta domstolen bl.a. att när den som är angiven som låntagare i en sådan situation gör gällande att han eller hon inte är den person som har ingått avtalet, innefattar det normalt ett påstående om en obehörig användning av de uppgifter för identifiering som krävts för att skapa låntagarens elektroniska underskrift. Obehörig användning är sådan användning som sker av någon annan än innehavaren av underskriften utan att denne haft innehavarens samtycke till användningen eller annars haft rätt att använda underskriften.

text: I Göta hovrätts dom den 12 december 2019 i mål nr T 1591-19 har Högsta domstolens resonemang i

text: NJA 2017 s. 1105

text: av hovrätten tolkats på så sätt att om en innehavare av en avancerad elektronisk underskrift själv har godkänt något med denna, så har användandet inte skett obehörigen. Även denna tvist rörde frågan om ansvaret för ett lån, som i detta fall signerats med bank-id. Hovrätten uttalade att en användning sker obehörigen innebär att någon har använt den elektroniska underskriften utan att denne haft innehavarens samtycke till användningen eller annars haft rätt att använda underskriften.

text: Även i rättspraxis har domstolarna alltså utgått ifrån att användandet aldrig kan anses ha skett obehörigen när innehavaren själv har godkänt något med sin elektroniska signatur.

text: Enligt nämndens mening ger varken direktiven, förarbetena eller rättspraxis stöd för att bestämmelserna om obehöriga transaktioner ska tillämpas på situationer där kontohavaren själv godkänt en transaktion med exempelvis sitt mobila bank-id. Detta oavsett om kontohavaren råkat ut för ett bedrägeri och lurats att själv godkänna en transaktion, eller om en kontohavare har en felaktig uppfattning om vad en transaktion innebär eller vad en eventuell motprestation ska innehålla, eller vad hen över huvud taget gör när hen använder sitt betalningsinstrument. Bestämmelsen i betaltjänstlagen ska i stället förstås på så sätt att en transaktion är obehörig om den utförs av någon annan än kontohavaren utan att ha haft kontohavarens samtycke till transaktionen. När kontohavaren själv godkänt transaktionen i den form som avtalats har kontohavaren också samtyckt till densamma och reglerna om obehöriga transaktioner blir därför inte tillämpliga i situationer som dessa.

text: Prop. 2009/10:122 s. 23

text: . Se även Lagrådets yttrande i

text: prop. 2017/18:77 s. 672

text: . 7 Jfr även

text: Ds 2008:86, s. 5

text: Detta innebär att även om BE råkat ut för ett bedrägeri och inte förstod vad hon gjorde när hon signerade de båda swishbetalningarna med sitt mobila bank-id, så är transaktionerna inte obehöriga i den mening som avses i bestämmelserna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen. BE kan därför inte på den grunden rikta några krav mot banken med anledning av det inträffade. Det har inte heller framkommit någon annan grund som ger henne rätt till ersättning från banken. BE:s krav ska därför avslås.


text: BA begärde att fondbolaget skulle betala 100 000 kr till honom.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav BA följande. Han började spara i den aktuella bosparfonden den 27 oktober 1987. En del av förvaltningsavgiften har gått till köplats i föreningens bostadskö. Eftersom möjligheten att få erbjudande om bostad via kön upphörde i augusti 2018 begär han ersättning för den del av avgiften som gick till hantering av bosparkön.

text: När bosparverksamheten upphörde den 20 augusti 2018 var den värd ca 1 400 000 kr (värdet 2018-08-30 var 1 428 849,70 kr). Antalet år mellan dessa datum är 30,82. Inga uttag ur fonden är gjorda under denna tid. Förenklat antagande är att fondens värde ökade linjärt. Då blir medelvärdet av fonden under dessa år 700 000 kr. Årsavgiften för köförvaltningen var 0,5 pro-cent. För varje år blir den då 0,5%*700 000 kr = 3 500 kr. Antalet årsavgifter är 30,82. 3500 kr*30,82 år = 107 858 kr, dvs. ca 100 000 kr.

text: Han har begärt att fondbolaget ska betala ersättning till honom på samma sätt som de gjort i liknande fall.

text: Fondbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav fondbolaget följande.

text: Avvisning

text: Fondbolaget begär att nämnden avvisar ärendet eftersom fondbolaget behöver höra vittnen och sakkunnig för att föra sin talan och det därför inte är lämpligt att nämnden prövar ärendet.

text: Föreningen

text: Föreningen är en ekonomisk förening som har erbjudit sina medlemmar en bosparverksamhet med bostadskö varigenom medlemmarna löpande erbjudits att köpa nyproducerade bostadsrätter. Ingen bostadskö, inte heller denna, innebär någon garanti att den köande erhåller bostad. Föreningen har hanterat och ansvarat för bosparverksamheten, t.ex. administration, köhantering, projektering av bostäder och erbjudanden till medlemmar.

text: För att kunna delta i bosparverksamheten har medlemmarna behövt bospara i en bosparfond. Sparandet har gett medlemmen bosparpoäng, som i sin tur har bestämt turordningen i föreningens bosparkö. Bostadsrätterna som förmedlats genom kön har sedan upplåtits till marknadspris.

text: I reglerna för bostadskön anges uttryckligen att: ”[e]n eventuell avveckling eller ändring av stadgar och regler för [föreningen] påverkar inte Bofondens verksamhet som aktiefond enligt

text: aktiefondslagen och berättigar inte spararen till någon form av skadestånd eller ekonomisk ersättning”.

text: Medlemmen har alltså accepterat att om föreningen avvecklar bosparverksamheten och bostadskön så har medlemmen inte rätt till återbetalning av avgifterna, varken som skadestånd eller annan form av ekonomisk ersättning.

text: I augusti 2018 informerade föreningen sina medlemmar att föreningen avsåg att avveckla bostadskön på en extra föreningsstämma. På föreningsstämma den 19 oktober 2018 beslutade föreningen att avveckla bosparverksamheten. Information om detta gick ut till alla medlemmar i särskilt brev från föreningen den 19 november 2018.

text: Ingen reserverade sig mot föreningsstämmans beslut att avveckla bosparverksamheten. De bosparande medlemmarna hade fem särskilt utsedda fullmäktigeledamöter.

text: Fondbolaget

text: Fondbolaget har erbjudit och tillhandahållit medlemmarna den fond som erfordrades för att delta i föreningens bosparverksamhet.

text: I villkoren till bosparfonden angavs att föreningen var berättigad till en ersättning om högst 1,5 procent beräknad på bosparfondens dagliga värde för arbetet med föreningens bosparverksamhet. Ersättningen till föreningen har över åren successivt sänkts allteftersom fondvärdet ökat.

text: Mellan fondbolaget och föreningen har det därtill funnits ett samarbetsavtal.

text: Relationen fondbolaget och föreningen

text: Fondbolaget och föreningen har sedan år 1987 samarbetat genom att fondbolaget har erbjudit bosparfonden som har genererat köpoäng åt medlemmarna i föreningens bostadskö. Föreningen har erbjudit sina medlemmar möjlighet att köpa bostadsrätter och medlemmarna har då kunnat finansiera köpet med sitt sparande i bosparfonden.

text: I och med att föreningen under 2018 i praktiken upphörde med förmedling av nyproducerade bostadsrätter, ansåg fondbolaget att det inte var rimligt att någon ersättning från fonden skulle erläggas till föreningen.

text: Resultaten blev att föreningen, efter beslut av dess medlemmar på en extra föreningsstämma, avvecklade bosparverksamheten och att ytterligare ersättning till föreningen inte erlades.

text: Marknaden för bostadsrätter har förändrats väsentligen sedan bosparverksamheten med bostadskön startade 1987. Då fanns inte någon öppen och lättåtkomlig marknadsplats för bostadsrätter. Med internet kom möjligheten att annonsera bostadsrätter på webbplatser. I princip alla bostadsrätter som är ute till försäljning finns numera tillgängliga på olika bostadssajter. Dessutom har byggföretagen numera egna kundköer för försäljning av sina nyproducerade bostadsrätter.

text: Det fanns därför inte längre några fördelar för medlemmarna att stå i någon kö hos föreningen för att köpa bostadsrätter och föreningen kunde inte längre ge förtur till några nyproducerade bostadsrätter till sina medlemmar. De förändrade marknadsförhållandena var anledningen till att föreningen avvecklade bosparverksamheten, vilket även finns angivet i protokollet från den extra föreningsstämman.

text: Beräkning av anmälarens krav

text: Anmälaren har begärt 100 000 kr. Beräkningsmässigt stämmer dock inte detta belopp. Den avgift som gått till föreningen för BA bör istället beräknas enligt följande (dock är detta endast en principiellt korrekt beräkning, inte ett medgivande av att detta belopp ska utgå till honom). Avgiften till föreningen har under spartiden varierat från 1,5 procent per år till 0,5 procent per år. Fram till den 31 december 2002 var avgiften 1,5 procent per år, därefter, fram till den 10 mars 2015 var den 1,0 procent per år och sedan 0,5 procent per år. Då har hänsyn tagits till insättningar under sparperioden och värdetillväxt. För tiden innan 1992 har kostnaden räknats ut som att insättningar och värdetillväxt utförts, respektive uppstått, linjärt. Anmälaren har betalat totalt 131 682 kr till föreningen under sin köperiod.

text: Bestridandegrunder

text: Bosparverksamheten har bedrivits av föreningen enligt de med medlemmen överenskomna villkoren och medlemmarna har löpande erhållit den nytta som följde med och kunde förväntas av bosparandet, dvs. erbjudanden om nyproducerade bostadsrätter.

text: Bosparverksamheten har avvecklats av föreningen genom beslut på föreningsstämma. Orsaken till detta har varit förändrade marknadsförhållanden. Medlemmarna har inte förlorat något eller skadats genom avvecklingen. En fortsatt bosparverksamhet hade endast genererat fortsatta kostnader utan nytta för medlemmarna. Fondbolaget har inte kunnat påverka de förändrade marknadsförhållandena.

text: Ersättningen till föreningen har erlagts i enlighet med fondvillkoren. Utbetalningarna har i förhållande till BA varit kontraktsenliga och inte vårdslösa.

text: Fondbolaget har inte tillförts något värde motsvarande ersättningen till föreningen. Det värde som BA vill att fondbolaget ska utge har fondbolaget därför aldrig erhållit. Det är föreningen som erhållit detta värde och därigenom indirekt medlemmarna.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Fondbolaget begär att ärendet avvisas då bolaget anser att det krävs muntlig bevisning för att bolaget ska kunna ta tillvara sin rätt. Nämnden anser att det skriftliga material som parterna åberopat är tillräcklig grund för en rättssäker prövning av tvisten. Fondbolagets krav om avvisning ska därför avslås.

text: BA har inte angivit någon rättslig grund för sitt krav men hänvisat till ett liknande ärende vid nämnden. I enlighet med detta får hans krav uppfattas på det sättet, att tvisten gäller om bestämmelsen i 11 § andra stycket i fondbestämmelserna för bosparfonden – fortsättningsvis

text: fonden – är oskälig och ska lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Detta med hänsyn till att föreningen avvecklat sin bosparverksamhet inklusive bostadskön. Enligt bestämmelsen får medel ur fonden betalas till fondbolaget för dess bidrag till föreningens verksamhet att anskaffa bostadsrätter.

text: Den åberopade bestämmelsen i

text: avtalslagen

text: innebär att avtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn ska tas till behovet av skydd för den som är konsument eller av annat skäl intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Fondbolaget och föreningen har haft ett samarbete på det sätt som fondbolaget har redogjort för. Samarbetet har inneburit att fondbolaget har marknadsfört föreningens bosparverksamhet. Fondbolaget har inom ramen för detta samarbete, och i enlighet med fondvillkoren, betalat ersättning till föreningen för att utveckla dess bygg- och projekteringsverksamhet. I denna har ingått att producera bostäder. Dessa har upplåtits med bostadsrätt och erbjudits till medlemmarna enligt ett kösystem, baserat på medlemmarnas bosparande. Föreningen har under åren till sina medlemmar förmedlat mer än 5 000 nyproducerade bostadsrätter.

text: Föreningens stämma har beslutat att avveckla föreningens bosparverksamhet, inklusive bostadskön. Beslutet har föregåtts av information till medlemmarna om orsakerna till avvecklingen. Fondbolaget har i omedelbart samband med avvecklingen slutat att betala ut den kontraktsenliga ersättningen till föreningen.

text: Nämnden anser inte att en fondbestämmelse som innebär att en del av fondavgiften går till ett ändamål som fondspararen är medveten om och som har ett potentiellt värde för honom eller henne i sig är oskälig. Om å andra sidan avgiften inte är kommunicerad och inte heller kan medföra någon nytta för fondspararen, kan bestämmelsen vara oskälig. Så kan också vara fallet om den inte är proportionerlig i förhållande till nyttan.

text: BA har, när han anslöt sig till bosparande i fonden, accepterat bestämmelsen att viss del av fondavgiften skulle överföras till föreningen för dess bosparverksamhet. I det skedet kan bestämmelsen inte anses ha varit oskälig. Fråga är om föreningens beslut att avveckla sin bosparverksamhet är en senare tillkommen omständighet, som gör att bestämmelsen ska jämkas som oskälig.

text: BA får anses göra gällande att så är fallet och inte enbart från den dag verksamheten ändrades utan även retroaktivt från det han inledde sitt sparande i fonden. Eftersom bestämmelsen enligt nämndens bedömning inte var oskälig då han började spara i fonden och han under tiden fram till dess föreningen ändrade sin verksamhet haft möjlighet att i oförändrad utsträckning dra nytta av föreningens bosparverksamhet, kan bestämmelsen inte anses oskälig för gången tid.

text: Mot denna bakgrund ska BA:s krav avslås.


title: Fråga om rätt till ersättning från ett flygbolag då resenären inte kunnat delta i aktiviteter på en fristående expeditionsresa till följd av förenad transport av bagage.

text: CL begärde ersättning med 32 800 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav CL följande. Som grund för kravet åberopar hon försenad lufttransport av bagage. Bagaget kom först med nästa flyg. Till följd av detta hade hon inte tillgång till sin utrustning och kunde inte genomföra den köpta expeditionsresan med båt som planerat. Båtresan varade den 8 till den 18 augusti 2019.

text: När hon anlände till Longyearbyn för att under 10 dagar delta i en expeditionsresa upptäckte hon att hennes bagage var försenat. Hon anslöt sig till de övriga deltagarna och gick ombord på båten. Efter överläggningar med researrangören ändrades rutten så att hon skulle vara tillbaka vid midnatt för att invänta ett meddelande från flygbolaget om bagaget. Flygbolaget hörde inte av sig. Även nästa dag ändrades rutten eftersom arrangören insåg att hon inte skulle kunna genomföra resan fullt ut utan sin utrustning. Trots att bagaget fanns på flygplatsen sedan midnatt hade det inte, som överenskommits med flygbolaget, levererats till hamnen för upphämtning. Hon fick inte heller något meddelande från flygbolaget om vad som hade hänt, trots att flygbolaget hade hennes kontaktuppgifter. Det beslöts nu att båten skulle styra norröver för att inte expeditionen skulle förstöras för alla deltagare. Flygbolaget har haft alla möjligheter att leverera bagaget. Det var inte möjligt att köpa ersättningsutrustning i Longyearbyn. Dag 8 av expeditionen hade de satellitkontakt med flygbolaget för att försäkra sig om att bagaget fanns i Longyearbyn när hon återvände den 17 augusti. Bagaget fanns då på samma plats som flygbolaget skulle ha levererat det på den andra dagen av resan.

text: Priset för expeditionsresan uppgick till 72 900 kr. Enligt uppgift från Svenska Resebyråföreningen finns en regel som gäller den här typen av expeditionsresa som säger att ersättning ska med 45 procent av dagavgiften när en resenär inte kan ta del av de aktiviteter som hon har betalat för. Detta blir 3 280 kr per dag, totalt 32 800 kr för de 10 dagar som hon saknade sitt bagage och därför inte kunde delta.

text: Eftersom arrangören och flygbolaget har ett samarbete rekommenderades hon att boka just de flygningar som hon gjorde så att det skulle passa ihop med avfärden med båten. Hon anser därför att flygbolaget har del i marknadsföringen av expeditionen.

text: När hon lämnade Stockholm den 8 augusti var det 32 grader Celsius utomhus. I bagaget fanns kläder för att kunna vistas i snö och blåst vid temperaturer runt 0 grader. För att göra en resa till Arktis krävs inköp av speciell utrustning anpassad för miljön för både aktiviteter och säkerhet. Eftersom affärerna på plats var stängda när hon anlände för att gå ombord på båten fanns ingen möjlighet att köpa ny utrustning.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav flygbolaget följande. Som grund åberopar flygbolaget i första hand att passageraren inte har lidit någon faktisk ekonomisk skada och att den ideella skada

text: hon drabbats av inte är en påräknelig följd av transportavtalet eftersom det gäller en reguljärflygresa. Eftersom flygbolaget vare sig haft del i marknadsföringen eller planeringen av den arktiska expeditionen är det orimligt att utkräva ansvar för begränsning av semesterupplevelser eller rekreation till följd av en bagageförsening. I andra hand åberopar flygbolaget att det saknas bevisning som styrker att syftet med resan förfelats i den omfattning som passageraren gör gällande.

text: Bagaget anlände till flygplatsen i Longyearbyn knappt tio timmar efter det att CL själv landat. Dessvärre gick det inte, av någon anledning som inte finns dokumenterad, att köra bagaget till hamnen under dagen den 9 augusti som CL önskat.

text: Tvisten

text: I ärendet är klarlagt att transporten av CL:s bagage försenades. Det är också visat att hon inte fått sitt bagage förrän efter tio dagar. Tvisten gäller om hon därigenom drabbats av en ersättningsgill skada och om hon har rätt till ersättning av flygbolaget för den skadan.

text: Rättsregler

text: Den s.k. Montrealkonventionen (Konventionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter) är tillämplig i ärendet. Enligt artikel 19 i den konventionen ansvarar transportören för skador till följd av försening av bagage. Transportören ansvarar dock inte för sådana skador, om transportören bevisar att transportören och dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder.

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2016 s. 900

text: uttalat att ideella skador som beror på individuella och för transportören okända syften med resan i allmänhet inte bör berättiga till ersättning vid reguljära persontransporter. Detta innebär att resenären vid en reguljärflygning normalt inte är berättigad till ersättning för skada i form av förlorad rekreation. Högsta domstolens ställningstagande utgör dock inget hinder mot att ersättning enligt artikel 19 i Montrealkonventionen kan tillerkännas en resenär för kostnader som har uppkommit eller blivit onyttiga till följd av förseningen, så länge som dessa kan betraktas som direkta och påräkneliga konsekvenser av densamma.

text: Högsta domstolen har i den nämnda domen också framhållit att viss betydelse kan tillmätas lufttrafikföretagets ansträngningar att minska förseningen och dess verkningar för passageraren.

text: Enligt artikel 22 i Montrealkonventionen är vid den tidpunkt som är relevant i ärendet den högsta ersättningen för skada till följd av bagageförsening 1 131 särskilda dragningsrätter för varje enskild passagerare (med ett undantag som inte är aktuellt i ärendet).

text: Bedömningen i det aktuella fallet

text: Av i ärendet ingivet intyg av guiden på den expeditionsresa som CL deltog i på och runt Svalbard framgår att flygbolaget två gånger utlovat att bagaget skulle finnas tillgängligt för CL i hamnen i Longyearbyn och att guiden därför två gånger gjort ändringar i båtresan så att båten gick tillbaka till den hamnen för att hämta bagaget, men att bagaget inte någon av gångerna fanns tillgängligt på av flygbolaget utlovad plats.

text: Av ingivna handlingar (förlustanmälan samt delayed bag display) framgår att flygbolaget känt till att CL från och med den 8 augusti 2019 befann sig ombord på den aktuella båten.

text: Flygbolaget har uppgett att det av något skäl som inte finns dokumenterat inte gick att köra ut bagaget till hamnen den 9 augusti 2019 som CL önskat.

text: Genom de nu nämnda uppgifterna finner nämnden det övervägande sannolikt att flygbolaget utlovat att bagaget skulle köras ut till hamnen i Longyearbyn den 9 augusti 2019. Genom att inte göra det har flygbolaget gjort sig skyldigt till ett avtalsbrott. Det måste för flygbolaget ha stått klart att den omständigheten att CL inte hade tillgång till sitt bagage skulle innebära ett hinder för hennes deltagande fullt ut i expeditionsresan med båten.

text: Alldeles oavsett detta kontraktsbrott konstaterar nämnden att flygbolaget enligt artikel 19 i Montrealkonventionen är ansvarigt för de skador som den försenade bagagetransporten medfört, eftersom flygbolaget i ärendet inte har bevisat att det förelegat några omständigheter som skulle befria företaget från det skadeståndsansvaret.

text: Flygbolaget har emellertid gjort gällande att CL inte lidit någon faktisk skada. Nämnden konstaterar dock att hon får anses ha visat att hon på grund av avsaknaden av bagaget inte kunnat fullt ut delta i båtreseexpeditionen. Att guiden valt att två gånger lägga om båtresan för att kunna hämta upp CL:s bagage visar att guiden bedömt det som nödvändigt att CL skulle ha tillgång till bagaget för att kunna delta i aktiviteterna under expeditionen. Nämnden anser därför att CL lidit en skada genom att den kostnad som hon haft för båtreseexpeditionen till stora delar blivit onyttig för henne. Detta utgör inte en ideell skada utan en ekonomisk skada. Högsta domstolens ovan nämnda dom utgör därför inte något hinder för att tillerkänna CL ersättning för den skadan.

text: Enligt artikel 22 i Montrealkonventionen gäller emellertid en övre beloppsgräns för vilken ersättning som en flygpassagerare kan få vid skador till följd av försening av bagage. Vid den tidpunkt som är aktuell i ärendet var den beloppsgränsen 1 131 särskilda dragningsrätter. Det motsvarar per den i ärendet aktuella tidpunkten 14 895 kr. Nämnden anser att den skada som CL lidit genom bagageförseningen i vart fall överstiger det beloppet. Nämnden anser därför att flygbolaget ska rekommenderas att betala det beloppet till CL. Hennes krav till den del det går utöver det beloppet ska alltså avslås.


title: Fråga om skadestånd med anledning av försening av flygtransport enligt den s.k. Montrealkonventionen samt fråga om giltighet av avtalsvillkor som inskränker resenärens rätt till sådant skadestånd. Även fråga om rätt till återbetalning av biljettpriset.

text: DV begärde för sig och en medresenär ersättning med 2 014,49 kr, varav 1 339 kr för outnyttjade flygbiljetter, 399 kr för parkeringsavgift och 276,49 för försäkring för hyrbil som inte betalades tillbaka. Hon begärde också ersättning för bilresa till Malmö flygplats och tillbaka, 232 km.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav DV följande. Som grund för kravet åberopar hon försenad flygning/lufttransport. Flygningen blev först försenad och sedan inställd och flyttad till nästa dag. Förseningen var så stor att syftet med resan gick förlorat. De kostnader hon haft för resan har hon inte haft någon nytta av. Enligt information på flygbolagets hemsida ersätter flygbolaget rimliga kostnader som uppstår på grund av flygförseningar. Det framgår även att man har rätt till ombokning eller återbetalning av biljettpriset. Hon och hennes medresenär har enbart fått kompensation med 300 euro per person.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet men medgav att betala 310 kr avseende priset för de outnyttjade flygbiljetterna.

text: I sitt svar till nämnden uppgav flygbolaget följande. När det gäller kravet på ersättning för kostnader framgår det av transportvillkoren att flygbolaget inte har något ansvar för dessa. Resenärerna har redan fått kompensation enligt artikel 7.1 EU-förordning 261/2004.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Återbetalning av priset för de outnyttjade flygbiljetterna

text: Av handlingarna i ärendet framgår att de båda resenärernas flygning skulle ha avgått från Malmö den 20 juni 2019 kl. 20.05 men att de fick ett meddelande från flygbolaget om att flygningen var försenad och skulle avgå den 20 juni kl. 22.10 och att den sedan sköts upp till påföljande dag. Enligt EU-förordning 261/2004 (artikel 6.1.c.iii jämfört med artikel 8.1.a) ska resenärerna vid försenad avgång på en flygning, om förseningen uppgår till minst fem timmar – utöver standardiserad ekonomisk kompensation som de fått enligt artikel 7 – erbjudas att få återbetalning av priset för flygbiljetterna om de avstår från att flyga. DV och hennes medresenär har valt att få återbetalning. De har därför rätt att få tillbaka vad de betalat för flygresan. Enligt i ärendet ingiven färdhandling var det 1 339 kr.

text: Skadeståndskraven

text: Frågan om skadestånd med anledning av försening av flygtransport ska bedömas enligt reglerna i den s.k. Montrealkonventionen (Konventionen om vissa enhetliga regler för internationella flygtransporter). Enligt artikel 19 i den konventionen ansvarar transportören

text: för skador till följd av försening vid lufttransport av passagerare, om inte transportören bevisar att transportören och dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Bestämmelserna i konventionen är tvingande till passagerarens förmån (se artikel 26). Det innebär att transportören inte kan genom avtalsvillkor försämra passagerarens rätt till ersättning för skador jämfört med konventionens skadeståndsbestämmelser.

text: I sina avtalsvillkor har flygbolaget följande regel.

text: 17.1.6. UNLESS OTHERWISE PROVIDED BY THE CONVENTION OR ANY MANDATORY PROVISIONS OF ANY APPLICABLE LAW WE ARE NOT LIABLE FOR LOSS OF PROFIT, INDIRECT OR CONSEQUENTIAL DAMAGES.

text: Nämnden konstaterar att villkoret innebär att Montrealkonventionens bestämmelser ska gälla. Den begränsning av skadeståndsansvaret som villkoret innehåller gäller alltså inte, om artikel 19 i Montrealkonventionen ska tillämpas.

text: Det kan i och för sig diskuteras om förseningsregeln i artikel 19 i Montrealkonventionen ska tillämpas på ett fall som det aktuella, där passagerarna valde att inte resa och i stället få återbetalt vad de betalat för flygbiljetterna. Enligt flera författare i den rättsliga litteraturen ska med försenad flygning enligt artikel 19 i Montrealkonventionen inte förstås en flygning som inte alls kommer till stånd (se härom Anders Eriksson, Flygpassagerares rättigheter, 2013, s. 88 ff med hänvisningar). I det nu aktuella fallet har dock flygningen genomförts men då kraftigt försenad. Att passagerarna valt att på grund av förseningen avstå från att följa med på flygningen bör inte frånta dem möjligheten att åberopa artikel 19 i Montrealkonventionen som grund för deras skadeståndskrav. Nämnden anser därför att den artikeln ska tillämpas i ärendet.

text: Flygbolaget har i ärendet inte lagt fram någon bevisning som visar att flygbolaget, dess anställda eller dess uppdragstagare har vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika skadorna för DV och hennes medresenär eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Flygbolaget är därför ansvarigt gentemot resenärerna för dessa skador.

text: DV har styrkt skadornas omfattning genom kvitton avseende parkeringsavgift och försäkringskostnad. Hon har även rätt till ersättning för den onyttiga bilresan tur och retur från hemmet till flygplatsen i Malmö som obestritt uppgått till 232 km. Den ersättningen kan skäligen bestämmas till 18 kr och 50 öre per mil. Nämnden anser därför att DV har rätt till ersättning av flygbolaget med 399 kr för parkeringsavgift, med 276,49 kr för försäkring och med 429,20 kr för onyttig reskostnad. Hennes skadeståndskrav ska alltså godtas.