title: Kritik mot Åklagarmyndigheten för att myndigheten inte hade säkerställt att åklagare hade tillgång till fastställda rutiner kring skyldigheten att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om vissa beslut av betydelse för frågan om återkallelse av körkort.

text: Justitiekanslern avslår FC:s anspråk på ersättning av staten.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Åklagarmyndigheten, Södertörns åklagarkammare i Stockholm, för myndighetens underlåtenhet att på något sätt säkerställa att det för åklagarna fanns tydliga fastställda rutiner kring skyldigheten att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om vissa beslut av betydelse för frågan om återkallelse av körkort.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 26 maj 2010 omhändertog Polismyndigheten i Stockholms län FC:s körkort på grund av misstanke om hastighetsöverträdelse samma dag. Den 14 juni 2010 beslutade Transportstyrelsen att återkalla FC:s körkort tills vidare och bestämde beslutets giltighetstid till två månader räknat från den 26 maj 2010. I en dom den 30 juni 2010 fastställdes Transportstyrelsens beslut av Förvaltningsrätten i Stockholm. FC överklagade domen till Kammarrätten i Stockholm som i en dom den 8 juli 2010 biföll överklagandet och undanröjde förvaltningsrättens dom och Transportstyrelsens beslut. Som skäl för beslutet angav kammarrätten att Södertörns åklagarkammare den 15 juni 2010 underrättat FC att åklagaren beslutat att inte väcka åtal mot honom angående hastighetsöverträdelsen den 26 maj 2010 eftersom primärrapporten innehöll brister i sådan omfattning att den inte kunde läggas till grund för åtalsbeslut. Med anledning härav fann kammarrätten att det inte längre förelåg sannolika skäl att anta att körkortet skulle komma att återkallas slutligt.

text: Anspråket m.m.

text: FC har hos polismyndigheten begärt ersättning med 71 156 kr avseende förlorad arbetsinkomst under juni och juli månad 2010. Han har som grund för anspråket åberopat att hans körkort varit felaktig indraget under en och en halv månad under vilken tid han skulle ha arbetat som taxichaufför. Som en följd härav har han gått miste om arbetsinkomster med yrkat belopp.

text: Rikspolisstyrelsen har, tillsammans med ett eget yttrande och ett yttrande från polismyndigheten, överlämnat anspråket till Justitiekanslern för prövning. Rikspolisstyrelsen har avstyrkt att ersättning utgår och har bl.a. anfört att polismyndigheten haft fog för sin bedömning att omhänderta FC:s körkort och att något fel eller någon försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening därför inte kan anses föreligga.

text: Justitiekanslern har också begärt att Åklagarmyndigheten skulle yttra sig i ärendet. Riksåklagarens kansli har med anledning härav, efter hörande av den berörda Åklagarkammaren i Södertörn, lämnat i huvudsak följande redogörelse och därpå grundade ställningstaganden.

text: Av

text: 7 kap. 8 § andra stycket körkortsförordningen

text: framgår att det finns en skyldighet för åklagare att, när ett körkort har återkallats eller omhändertagits, omedelbart underrätta Transportstyrelsen om bl.a. beslut att åtal inte ska väckas.

text: Den 26 maj upprättade Södertälje polismästardistrikt en rapport avseende hastighetsöverträdelse av FC. Till förundersökningsrapporten bifogades beslut om att FC:s körkort omhändertogs på plats. Förundersökningsrapporten redovisades till Södertörns åklagarkammare den 27 maj 2010. Assistenåklagare [A], som inte längre tjänstgör på Södertörns åklagarkammare, tilldelades ärendet nästföljande dag. Assistentåklagare A beslutade den 15 juni 2010 att inte väcka åtal för hastighetsöverträdelse. Som motivering till beslutet angavs att det förelåg sådana omfattande brister i primärrapporten att densamma inte kunde läggas till grund för åtalsbeslut. Underrättelse om beslutet att inte väcka åtal skickades till FC den 15 juni 2010. Ärendet avslutades samma dag och ärendet arkiverades. Papersakt finns inte utan enbart elektronisk arkivering har skett.

text: För många år sedan då Åklagarmyndighetens strafförelägganderutin var manuell fanns fastlagda rutiner för underrättelser till Vägverket om åklagarbeslut som kunde påverka körkortsfrågan. När den nya strafförelägganderutinen infördes, vilket ligger minst 15 år tillbaka i tiden, infördes automatiska rutiner i datasystemet beträffande underrättelse till Vägverket, senare Transportstyrelsen.

text: På Södertörns åklagarkammare har de felaktigt sedan många år haft uppfattningen att underrättelser till Transportstyrelsen sker automatiskt via datasystemen. Vid underhandskontakt via telefon med några andra slumpvis utvalda åklagarkammare har åklagarmyndigheten erfarit att man där är av samma uppfattning.

text: Vid telefonkontakt med Transportstyrelsen har upplysts om att Transportstyrelsen automatiskt får underrättelse från Åklagarmyndigheten om utfärdade strafförelägganden, men att de aldrig synes få besked om t.ex. negativa åtalsbeslut. I de fall där Transportstyrelsen anser att det gått för lång tid i ett körkortsärende, utan att de fått besked i åtalsfrågan, brukar de ställa en förfrågan till aktuell åklagarkammare om vad som skett i ärendet.

text: Åklagarmyndighetens ärendehanteringshandbok och Cåbra-handbok ger inte någon vägledning. Frågan om eventuella underrättelser i fall som dessa berörs inte.

text: På Södertörns åklagarkammare har det inte funnits några rutiner eller riktlinjer för underrättelser till Transportstyrelsen när det gäller negativa åtalsbeslut eftersom kammarens personal (felaktigt) haft uppfattningen att sådana underrättelser sker automatiskt från Cåbra.

text: Södertörns åklagarkammare kommer genast utfärda lokala riktlinjer och skapa rutiner angående underrättelser till Transportstyrelsen i fall som det nu aktuella.

text: Åklagarmyndighetens bedömning i fråga om skadeståndsskyldighet för staten

text: Åklagaren A borde ha skickat en underrättelse till Transportstyrelsen när hon den 15 juni 2010 beslutade att inte väcka åtal. Syftet med underrättelseskyldigheten måste i första hand vara att minimera risken för att enskilda drabbas av ingripanden från statens sida när förutsättningar för ett sådant ingripande inte längre föreligger. Underlåtenheten att underrätta Transportstyrelsen har medfört att FC haft sitt körkort återkallat fram till dess kammarrätten meddelade sin dom den 8 juli 2010, trots att förutsättningar för en återkallelse torde ha upphört redan genom åklagarens beslut. Ett skadeståndsgrundande fel har därför begåtts och en ersättningsgill skada har uppstått.

text: På föreliggande material kan inte något belopp vitsordas. Det finns i och för sig inte anledning att ifrågasätta att FC gått miste om inkomst under den tid som hans körkort varit felaktigt återkallat, vilket får anses vara från den 15 juni 2010. Den utredning som åberopats av FC kan dock inte anses visa omfattningen av hans skada. Åklagarmyndigheten tillstyrker sammanfattningsvis att FC tillerkänns skälig ersättning för att hans körkort varit återkallat i tiden efter åklagarens beslut att inte väcka åtal. Ersättningen bör utges av åklagarmyndigheten.

text: Åklagarmyndighetens bedömning av hanteringen av underrättelser till Transportstyrelsen

text: Upplysningar har inte kunnat hämtas in från Åklagaren A. Det har därmed inte varit möjligt att få klarhet i om åklagaren A känt till den aktuella underrättelseskyldigheten, om hon varit av uppfattning att den sköttes automatiskt samt de andra närmare omständigheterna kring den underlåtna underrättelsen. Det kan emellertid konstateras att man vid Södertörns åklagarkammare i Stockholm allmänt varit av den felaktiga uppfattningen att underrättelserna sker automatiskt. Det har inte heller funnits några rutiner eller riktlinjer vid kammaren rörande aktuella underrättelser. Underrättelseskyldigheten förefaller därtill vara tämligen okänd för åklagare i gemen. Under sådana förhållanden anser jag inte att det finns underlag för att rikta kritik mot åklagare A för det fel som har begåtts. Det är i stället Åklagarmyndigheten som bör bära det fulla ansvaret för det inträffade.

text: Åklagarmyndighetens åtgärder med anledning av det inträffade

text: Den nu föreliggande remissen har föranlett de områdesansvariga överåklagarna att gå ut med information till landets samtliga åklagarkammare med en påminnelse om den underrättelseskyldighet som föreligger i vissa fall enligt

text: körkortsförordningen

text: . En särskild kontakt har tagits med åklagarna vid trafikenheterna vid åklagarkamrarna i Östersund och Karlskrona som handlägger en stor del av Åklagarmyndighetens ärenden av denna typ.

text: En orsak till att någon underrättelse inte har skickats i detta fall kan vara att åklagaren felaktigt varit av uppfattningen att en sådan underrättelse skickas automatiskt. I många fall genererar Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem Cåbra de underrättelser som ska skickas i samband med åklagarens beslut. I vissa fall skickas underrättelserna automatiskt och i andra fall efter val av åklagaren. Det är för tillfället inte möjligt att skapa en automatisk underrättelsefunktion i denna typ av ärenden på grund av att körkortsomhändertagande inte omfattas av de uppgifter som överförs i strukturerad elektronisk form från polisens verksamhetsstöd till Cåbra. Med anledning av det inträffade har Åklagarmyndigheten bett polisen att i sin pågående utveckling av IT-stödet för utredning av trafikbrott, skapa förutsättningar för att informationen ska kunna föras över i strukturerad form. I samma ärende har Åklagarmyndigheten satt sig i förbindelse med Transportstyrelsen.

text: Förhoppningen är att den planerade utvecklingen av myndigheternas IT-stöd kommer att utmynna i ett system som så långt som möjligt säkerställer att åklagares underrättelser till Transportstyrelsen sköts på ett korrekt sätt. Ett utvecklat IT-stöd kan även vara till gagn för andra aktörer i rättsväsendet. Genom de informationsinsatser som nyligen genomförts har Åklagarmyndigheten också sökt säkerställa att underrättelseskyldigheten iakttas även i tiden fram till att ett fungerande IT-stöd kunnat skapas för uppgiften.

text: FC har beretts tillfälle att yttra sig över Rikspolisstyrelsens och Åklagarmyndighetens yttranden samt att komplettera sin begäran om ersättning genom att ange vilket belopp som begärs och hur det har räknats fram samt ge in de handlingar som han vill åberopa för att styrka anspråket. FC har emellertid inte hörts av.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Bestämmelser om körkortsingripande finns huvudsakligen i

text: 5 kap.

text: körkortslagen (1998:48)

text: Enligt

text: 5 kap. 3 § 4 körkortslagen

text: ska ett körkort återkallas om körkortshavaren gjort sig skyldig till bland annat hastighetsöverträdelse, förutsatt att överträdelsen inte kan anses som ringa.

text: Av

text: 5 kap. 5 § körkortslagen

text: framgår att ett körkort ska återkallas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande av återkallelsefrågan om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas slutligt på någon av de grunder som avses i 5 kap. 3 § 1-7.

text: Vidare framgår det av

text: 5 kap. 7 § första stycket 2 körkortslagen

text: att ett körkort får omhändertas om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas enligt 5 kap. 3 § 1 eller 4, dvs. bland annat till följd av hastighetsöverträdelse.

text: Av

text: framgår att det finns en skyldighet för åklagare att, när ett körkort har återkallats eller omhändertagits, omedelbart underrätta Transportstyrelsen om beslut att förundersökning ska läggas ned eller att åtal inte ska väckas.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av handlingarna i ärendet framgår bl.a. följande. Åklagaren har till polismyndigheten uppgett att anledningen till att ärendet om hastighetsöverträdelse lagts ned är att rapporterande polisman glömt att fylla i vissa uppgifter på rapporten om hastighetsöverträdelse, den s.k. primärrapporten. Uppgifterna som inte fyllts i framgår dock av polisens platsprotokoll och blanketten ”Omhändertagande av körkort”. Åklagaren var av uppfattningen att det skulle ta för mycket tid och resurser i anspråk för att komplettera dessa uppgifter så att åtal kan väckas varför utredningen lades ned.

text: Justitiekanslern noterar också att det i ärendet inte har kommit fram några uppgifter som tyder på att själva hastighetsmätningen med laser har varit felaktig. Mot denna bakgrund förelåg det enligt Justitiekanslerns mening sådana omständigheter, när FC:s körkort omhändertogs, som gav polismyndigheten utrymme att i enlighet med reglerna i

text: körkortslagen

text: besluta om ett omhändertagande. Justitiekanslern gör motsvarande bedömning såvitt avser Transportstyrelsens beslut om att tillfälligt återkalla körkortet. Att kammarrätten upphävde beslutet efter att åklagaren hade beslutat att inte väcka åtal leder inte till någon annan slutsats.

text: När det sedan gäller Åklagarmyndighetens handläggning finner Justitiekanslern, i likhet med Åklagarmyndigheten, att underlåtenheten att meddela Transportstyrelsen att åtal för hastighetsöverträdelse inte skulle väckas har orsakat att FC:s körkort kom att vara återkallat under en längre tid än som annars skulle ha varit fallet, dvs. från den 15 juni 2010 till den 8 juli 2010. Åklagarens underlåtenhet att underrätta Transportstyrelsen får, med beaktande av omedelbarhetskravet i

text: 7 kap. 8 § körkortsförordningen

text: , anses utgöra ett skadeståndsgrundande fel. För statens skadeståndsansvar saknar det betydelse att den berörde åklagaren kan ha trott att en underrättelse skulle skickas automatiskt och därmed inte personligen kan lastas för felet. FC är därför berättigad till ersättning för eventuell inkomstförlust han fått vidkännas på grund av statens försumlighet.

text: Till styrkande av förlorad inkomst har FC åberopat ett intyg vari anges att det hade planerats att han skulle köra taxi i juni och juli månad 2010. Vidare innehåller intyget uppgifter om vad en annan person tjänat in på att köra taxi under aktuella månader. Justitiekanslern anser att de åberopade handlingarna inte kan anses visa att FC har fått vidkännas någon ersättningsgill inkomstförlust till följd av åklagarens felaktiga agerande i hans ärende. Det saknas därmed förutsättningar att på den föreliggande utredningen utge något skadestånd till FC. Hans ersättningsanspråk ska därför avslås. Det står honom fritt att återkomma med ett bättre underbyggt anspråk eftersom staten medger skadeståndsskyldighet i och för sig.

text: Tillsyn

text: Bestämmelsen i

text: 7 kap. 8 § körkortsförordningen

text: motiveras av att den enskilde snabbt ska få tillbaka sitt körkort när det inte längre finns grund för en körkortsåterkallelse. På grund av att åklagaren som ansvarade för underrättelsen i förevarande fall inte har kunnat höras angående händelsen, har det inte kunnat utredas varför denne inte underrättade Transportstyrelsen i enlighet med denna bestämmelse. Justitiekanslern anser att det därför saknas underlag att direkt rikta kritik mot handläggande åklagare.

text: I Åklagarmyndighetens yttrande har framkommit att den aktuella åklagarkammaren helt saknade rutiner för när och hur underrättelse till Transportstyrelsen skulle gå till när en åklagare fattade beslut att inte väcka åtal i en situation som den förevarande. Vidare anges att åklagare i allmänhet haft dålig känndomen om underrättelseskyldigheten och att det är tänkbart att åklagare felaktigt antagit att underrättelse skedde automatiskt genom myndighetens datasystem. Den bild som framträder är minst sagt otillfredsställande med hänsyn till den enskildes starka intresse att omgående få tillbaka sitt körkort då grund för återkallelse saknas. Åklagarmyndigheten, Södertörns åklagarkammare, kan därför inte undgå kritik för sin underlåtenhet att på något sätt säkerställa att det för åklagarna fanns tydliga fastställda rutiner kring skyldigheten att underrätta Transportstyrelsen om vissa beslut som har betydelse för frågan om återkallelse av körkort.

text: Justitiekanslern ser emellertid positivt på de åtgärder som Södertörns åklagarkammare och Åklagarmyndigheten numera har vidtagit i syfte att säkerställa att åklagarnas underrättelser till Transportstyrelsen i framtiden ska kunna skötas korrekt. I Åklagarmyndighetens yttrande saknas dock uppgifter om hur långt fram i tiden som en tänkbar förändring av myndigheternas IT-stöd kan vara genomförd. För det fall en sådan förändring skulle ta lång tid att genomföra kan ifrågasättas om inte Åklagarmyndigheten redan nu bör vidta ytterligare åtgärder utöver redan vidtagna åtgärder, t.ex. att se till att åklagarkamrarna har adekvata skriftliga rutiner för när, hur m.m. underrättelse till Transportstyrelsen ska ske enligt 7 kap. 8 §

text: körkortsförordningen

text: Med dessa synpunkter avslutar Justitiekanslern ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Utrikesministerns blogg skyddas inte av grundlagen

org: jk

text: Justitiekanslern återlämnar handlingarna i ärendet till Polismyndigheten i Stockholms län för de åtgärder som kan anses erforderliga.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Polismyndigheten i Stockholms län har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan om bl.a. hets mot folkgrupp med anledning av vissa uppgifter som är införda i en blogg på Internet med, som det får förstås, adressen carlbildt.wordpress.com. Anmälan avser flera kommentarer som har lagts in på bloggen.

text: Från Radio- och TV-verket har Justitiekanslern inhämtat upplysning om att utgivningsbevis enligt

text: 1 kap. 9 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) inte har utfärdats för den aktuella webbplatsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrott. En förutsättning för att Justitiekanslern skall vara behörig att ingripa med allmänt åtal är att den fråga som saken gäller omfattas av regleringen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller YGL. Anmälningar som faller utanför det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området är det upp till allmän åklagare att handlägga.

text: Hemsidor liksom bloggar utgör självständiga databaser. Innehållet i databaser på Internet faller som huvudregel utanför YGL:s tillämpningsområde. Enligt den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL kan visserligen en databas under vissa förutsättningar falla under den yttrandefrihetsrättsliga regleringen. Det har dock i ärendet inte kommit fram någon omständighet som talar för att den aktuella databasen har tillhandahållits under sådana förutsättningar som avses i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL. Det ankommer alltså inte på mig att ta ställning till anmälan utan på polis och allmän åklagare. Anmälan med handlingar skall därför återlämnas till Polismyndigheten i Stockholm för den åtgärd som den kan föranleda där.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av ett beslut om förvar enligt utlänningslagen, m.m.

text: Justitiekanslern avslår ersättningsanspråket och vidtar inte någon ytterligare åtgärd med anledning av klagomålen.

text: Ärendet

text: Migrationsverket beslutade den 3 juli 2000 att SD skulle avvisas ur Sverige. Beslutet fastställdes av Utlänningsnämnden den 5 december 2000. Migrationsverket överlämnade den 30 januari 2001 med stöd av

text: 8 kap. 17 § utlänningslagen (1989:529)

text: åt Polismyndigheten i Jönköpings län att verkställa avvisningen. Åtgärden motiverades av att SD tidigare hade förhindrat verkställighet av avvisningsbeslutet och att det bedömdes att polisens medverkan var nödvändig för att man skulle kunna genomföra verkställigheten. Polismyndigheten beslutade den 16 februari 2001 att SD skulle tas i förvar. Förvarsbeslutet verkställdes av polisen den 10 mars 2001 i anslutning till att SD hade medverkat vid identifieringen av en bror som hade skjutits till döds av en polisman i tjänsten. Han infördes till polishuset i Jönköping kl. 15.55 och överfördes därefter för förvar till allmänna häktet. Han försattes på fri fot under förmiddagen den 11 mars och ställdes då under uppsikt med anmälningsplikt. Utlänningsnämnden beslutade den 12 mars 2001 att verkställigheten skulle inställas.

text: SD har, genom sitt ombud LF, vänt sig hit och begärt att Justitiekanslern skall ganska omständigheterna kring polismyndighetens förvarstagande av honom. Han har också begärt skadestånd av staten med 180 000 kr, varav 130 000 kr för förlorad arbetsinkomst samt 50 000 kr med hänvisning till

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: Efter remiss har Rikspolisstyrelsen avgett yttrande i saken. Rikspolisstyrelsen har, efter att ha inhämtat utredning från polismyndigheten, avstyrkt att ersättning skall utgå.

text: Rikspolisstyrelsen har i huvudsak hänvisat till ett yttrande som polismyndigheten avgett i samband med att Riksdagens ombudsmän (JO) låtit utreda omständigheterna kring förvarstagandet. I ett beslut den 18 oktober 2001 i ärende med dnr 1412-2001 uttalade JO (justitieombudsmannen NB) att han vid sin bedömning i ärendet hade beaktat att polisen enligt vad som hade kommit fram i utredningen inte, som hävdats, hade varit i kontakt med SD före identifieringen av brodern. I övrigt gav utredningen inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från JO:s sida.

text: Av handlingarna i ärendet framgår vidare att Åklagarmyndigheten i Linköping den 22 maj 2001 beslutade att förundersökning inte skulle inledas med anledning av en anmälan mot befattningshavare vid polisen med anledning av omhändertagandet av SD. Beslutet att inte inleda förundersökning har överprövats av vederbörande överåklagare utan att beslutet har ändrats eller upphävts.

text: SD har fått del av Rikspolisstyrelsens yttrande och har kommit in med synpunkter och kompletterande utredning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: SD:s framställning innefattar en begäran om att Justitiekanslern inom ramen för sin tillsynsuppgift skall granska omständigheterna kring förvarstagandet av honom samt att han skall tillerkännas skadestånd av staten.

text: Inom den offentliga förvaltningen och domstolsväsendet har såväl Riksdagens ombudsmän (JO) som Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Justitiekanslerns tillsynsuppgifter regleras i lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn och i förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern. Justitiekanslern avstår regelmässigt från att själv ta upp sådana frågor som har underställts JO.

text: Justitiekanslern har också till uppgift att bevaka statens rätt när skadeståndsanspråk riktas mot staten. Uppgiften fullgörs bl.a. genom att Justitiekanslern vid s.k. frivillig skadereglering i det enskilda fallet tar ställning till en begäran om ersättning. Utgångspunkten för Justitiekanslerns skadereglering är bestämmelserna i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Eftersom omständigheterna kring förvarstagandet av SD redan har prövats av JO finns det inte anledning för mig att ta initiativ till en granskning av klagomålen inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsuppgift. Jag begränsar därför prövningen i detta ärende till frågor som hänför sig till det anspråk på skadestånd av staten som SD har framställt.

text: Den skadeståndsrättsliga regleringen

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som uppkommer till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning. I fråga om lidande (kränkning av den personliga integriteten) utgår ersättning endast om detta lidande tillfogats den skadelidande genom vissa slags integritetskränkande brott enligt vad som anges i

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: följer vidare att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas om inte något annat är särskilt föreskrivet.

text: Enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har den som till följd av beslut vid myndighetsutövning varit berövad friheten rätt till ersättning av staten, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Statens ersättningsansvar enligt denna bestämmelse förutsätter att det vid en efterhandskontroll visar sig att beslutet om frihetsberövande med hänsyn till de omständigheter som då har blivit klarlagda inte skulle ha fattats om de hade varit kända vid beslutstillfället. För att beslutet skall kunna anses ha "vilat på felaktiga grunder" bör det krävas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som har varit av avgörande betydelse för frihetsberövandet.

text: Av det sagda följer att SD:s anspråk i den del det kan anses avse ersättning för ett oriktigt förvarstagande inte i första hand skall prövas enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser utan i stället enligt den nämnda - generösare - bestämmelsen i frihetsberövandelagen. I övrigt skall dock hans ersättningsanspråk prövas enligt

text: skadeståndslagen

text: Jag vill tillägga att flera förutsättningar måste vara uppfyllda för att ett ärende angående anspråk på skadestånd skall kunna handläggas inom ramen för statens frivilliga skadereglering. Det måste i princip vara möjligt för Justitiekanslern att på grundval av det material som ges in hit konstatera t.ex. att ett fel har begåtts liksom att en skada har inträffat och att det finns ett samband mellan skadan och det ersättningsgrundande felet. Oklarheter i dessa grundläggande hänseenden faller tillbaka på den som framställer ersättningsanspråket och kan begränsa möjligheten till skadereglering.

text: SD:s anspråk

text: Som SD:s anspråk får uppfattas menar han i huvudsak att det var kränkande och felaktigt att låta verkställa förvarsbeslutet av honom i anslutning till att han hade medverkat vid identifieringen av brodern. Han har därvid framhållit att en kallelse till identifieringen utgick till honom genom en släkting som bistod honom som tolk. Enligt hans mening blev han kallad till identifieringen för att polisen skulle kunna verkställa förvarsbeslutet. Han blev efter ingripandet lämnad ensam i sin cell utan professionell hjälp i en för honom mycket svår situation. Frihetsberövandet drog dessutom ut på tiden. Först kl. 19.45, dvs. nästan fyra timmar efter det att han hade förts till polishuset, underrättades behörigt polisbefäl om förvarstagandet. Denne beslutade i samband därmed att han skulle ställas under uppsikt och att förvarsbeslutet skulle upphävas. Trots detta försattes han på fri fot först under förmiddagen följande dag. Han menar att han därigenom var berövad friheten utan lagligt stöd.

text: Av utredningen i ärendet framgår att ett beslut om förvar hade fattats av polismyndigheten med stöd av bestämmelserna i

text: utlänningslagen

text: . Det är utrett att det fanns grund för beslutet. Den omständigheten att SD togs i förvar har således inte i sig inneburit att frihetsberövandet var oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Han kan därför inte tillerkännas ersättning på denna grund.

text: Det ligger i sakens natur att en myndighet inte får använda falska eller felaktiga uppgifter för att förmå en utlänning att vidta sådana åtgärder som medför att verkställigheten av ett förvarsbeslut kan genomföras (se bl.a. JO-beslut den 11 juli 2003 i ärende med dnr 1356-2001). SD har för sin del gjort gällande att han kallades till identifieringen av brodern och att han invaggades i uppfattningen att han inte skulle bli frihetsberövad. Enligt polismyndighetens yttrande hade polisen emellertid en telefonkontakt med en av SD:s släktingar som förklarade sig villig att bistå polisen vid identifieringen. Denne skall då också ha uppgett att även SD skulle närvara vid identifieringen. Enligt polismyndigheten fick polisen vetskap om var SD skulle uppehålla sig genom detta samtal. Någon kallelse till SD hade alltså inte utgått från polisens sida.

text: Det sagda innebär i allt väsentligt att ord står mot ord om vad som sagts vid den kontakt som föregick identifieringen och det aktuella förvarstagandet. Jag anser mig inte böra driva utredningen längre än som har skett i denna fråga. Mot denna bakgrund kan jag inte se att det finns underlag för en slutsats om att polisen skulle ha åsidosatt de krav som gällt för uppgiften när SD deltog vid identifieringen och därefter togs i förvar.

text: Av utredningen i ärendet framgår vidare att den polischef som var i beredskap underrättades om förvarstagandet kl. 19.45. Enligt myndighetens egen arbetsordning skall polischefen kontaktas när ett förvarsbeslut verkställs. Så synes inte ha skett i detta fall. Dröjsmålet har emellertid inte varit av så allvarligt slag att det kan föranleda skadeståndsansvar för staten.

text: SD har också hävdat att han var berövad friheten utan grund efter det polischefen mottog underrättelsen om förvarstagandet. Han har hänvisat till att polischefen vid denna tidpunkt hade beslutat att han skulle ställas under uppsikt och till följd därav skulle försättas på fri fot. Han kvarhölls dock till förmiddagen följande dag.

text: Enligt

text: 6 kap. 5 § första stycket utlänningslagen

text: kan en utlänning som fyllt 18 år i stället för att tas i förvar ställas under uppsikt, om detta är tillräckligt. Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos polismyndigheten på orten eller lämna ifrån sig sitt pass eller någon annan legitimationshandling. Med hänsyn till förvarets ingripande natur är det naturligtvis angeläget att ett sådant frihetsberövande inte fortgår i det fall det i stället finns förutsättningar att ställa utlänningen under uppsikt. Ett sådant beslut måste utlänningen självklart få del av för att kunna tillgodogöra sig de villkor som gäller för uppsikten. Det är tydligt att tolk måste närvara om inte utlänningen själv kan tillgodogöra sig innehållet i beslutet.

text: I detta fall framgår att den beslutsfattande polischefen, i samband med att han under kvällen den 10 mars 2001 fick del av underrättelsen om förvarstagandet, gjorde bedömningen att ett det var en tillräcklig åtgärd att ställa SD under uppsikt. Beslut i saken meddelades dock, enligt vad utredningen visar, först under förmiddagen den 11 mars genom att ett skriftligt beslut med angivande av villkoren för uppsikten delgavs SD i närvaro av tolk. Det är således inte riktigt, som SD har hävdat, att beslutet att försätta honom på fri fot skulle ha fattats under kvällen den 10 mars, även om överväganden då gjordes i saken. Det förhållandet att han försattes på fri fot under förmiddagen den 11 mars kan därför inte anses innebära att han var berövad friheten utan grund. Inte heller kan den omständigheten att beslutet inte meddelades tidigare än som nu blev fallet leda till skadeståndsskyldighet för staten. Någon föreskriven tidsfrist har nämligen inte överträtts och det kan inte heller anses att beslutet om uppsikt dröjt i någon avsevärd mån. Det måste också beaktas att beslutsfattaren måste beredas ett visst rådrum för att bl.a. utforma villkoren för uppsikten och för att anlita tolk.

text: Jag kan visserligen inte utesluta att frihetsberövandet av SD hade kunnat bli kortvarigare om polischefen i beredskap hade underrättats om frihetsberövandet tidigare. Som framgått har jag dock inte kunnat finna att denna tidsutdräkt eller några enskilda moment i förvarsförfarandet har innefattat skadeståndsgrundande underlåtenhet eller åtgärder. Jag kan inte heller göra bedömningen att skadeståndsskyldighet skulle ha uppkommit för staten enligt principen om kumulerade fel. Jag avslår alltså SD:s ersättningsanspråk.

text: Ärendet avslutas med ett beklagande att det har dragit ut på tiden.


title: Remissyttrande - Promemorian Skyldighet för vissa offentliga funktionärer att anmäla innehav av finansiella instrument (Ds 2017:21)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta. Med beaktande av dessa utgångspunkter vill Justitiekanslern anföra följande.

text: Justitiekanslern anser att den anmälningsskyldighet som föreslås för vissa offentliga funktionärer kan bidra till att stärka allmänhetens förtroende för de myndigheter och offentliga funktionärer som omfattas av regleringen.

text: Enligt Justitiekanslern presenterar promemorian välavvägda förslag när det gäller möjligheten att stärka allmänhetens förtroende och samtidigt begränsa integritetsintrånget för den enskilde.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av en tingsrätts handläggning av delgivningar

text: Justitiekanslern tillerkänner Bostadsrättsföreningen Draken 12 dels skadestånd av staten med 6 000 kr, dels ersättning för ombudskostnader i detta ärende med 2 000 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att se till att den sammanlagda ersättningen betalas ut till föreningen.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En person, B.K. (namnet har förkortats i detta beslut, även i citaten), hyrde en lokal av Bostadsrättsföreningen Draken 12 (nedan föreningen). Genom en ansökan om stämning som kom in till Stockholms tingsrätt den 10 oktober 2003 väckte föreningen talan mot B.K. med yrkande att rätten skulle förplikta honom dels att till föreningen utge visst kapitalbelopp jämte ränta, dels att genast avflytta från lokalen och dels att ersätta föreningen för rättegångskostnader (mål nr T 17190-03). Det fordrade kapitalbeloppet avsåg förfallen hyra för augusti, september och oktober 2003. Stämningsansökningen innehöll en underrättelse till lokalhyresgäst om möjligheten att få tillbaka hyresrätten fastän hyran inte hade betalats i tid. Ansökningen avslutades med följande avsnitt.

text: ”Delgivning

text: Orsaken till att föreningen ansöker om stämning istället för betalningsföreläggande och handräckning är att delgivning förmodligen måste ske genom kungörelse. Enligt bifogade mantalsskrivningsbevis har [B.K.] en boxadress som särskild postadress. Dit sänder föreningen avier. Folkbokföringsadressen är c/o ett förnamn [”Johan”; Justitiekanslerns tillägg]. Representant för föreningen har varit på plats och kunnat konstatera att det inte finns någon Johan på den adressen. Däremot finns det en JD men han är vidtalad och är inte rätt person.

text: Adressen under p. 2 är till lokalen [här avses en av de tre adresser som anges i inledningen av stämningsansökningen; Justitiekanslerns tillägg]. Det är dock osäkert om delgivning kan ske där. Föreningen hemställer om kungörelsedelgivning.”

text: Till stämningsansökningen fogades bl.a. ett utdrag ur det statliga personadressregistret SPAR. I utdraget angavs bl.a. att B.K.:s folkbokföringsadress var ”c/o Johan, Drakenbergsgatan 19, VIII, 117 41 STOCKHOLM” och att han hade den särskilda postadressen ”Box 9144, 102 72 STOCKHOLM”.

text: Tingsrätten beslöt den 16 oktober 2003 att utfärda stämning på B.K. och att anlita stämningsman för delgivningen samt att från stämningsmannen begära in ett underlag för kungörelsedelgivning. Enligt stämningen, som adresserades till den ovan angivna postboxadressen, skulle svaromålet ges in till tingsrätten inom 14 dagar efter det att B.K. hade delgetts handlingarna.

text: Genom en skrivelse som kom in till tingsrätten den 29 oktober 2003 meddelade föreningen att B.K. hade betalat ett visst belopp avseende hyra för oktober månad och att det yrkade kapitalbeloppet därför nedsattes med detta belopp. Tingsrätten beslöt att sända skrivelsen till B.K. för kännedom. Den 31 oktober 2003 skickade tingsrätten skrivelsen per post till honom.

text: I ett underlag den 11 november 2003 från stämningsmannen till tingsrätten angavs följande.

text: ”Adressaten förgäves eftersökt. [K.] saknar f.n. känd bostadsadress.

text: Adressaten anträffades per tel [här anges ett telefonnummer, som dock har uteslutits i detta citat; Justitiekanslerns anm.] 031022 uppgav då att han var sjuk och ej kunde låta sig anträffas för delgivning, men lovade återkomma vilket ej skett.

text: SPAR/PPA, BASUN och POLISENS Interna reg = Box 9144, 102 72 Stockholm.

text: Avisering har skickats utan att adressaten eller någon annan person låtit sig avhöra.

text: SOC = ej aktuell.

text: KVS och PRV = uppg saknas.”

text: Tingsrätten beslöt den 12 november 2003 att kungörelse skulle användas för att delge B.K. stämningen med föreläggandet att svara i målet. Datum för beslutet ändrades senare till den 17 samma månad. Tre dagar senare togs kungörelsen in i två tidningar.

text: I en skrivelse den 3 december 2003, som kom in till tingsrätten dagen därpå, meddelade föreningen att B.K. den 20 november 2003 hade betalat ett belopp som avsåg hyran för augusti och september månader men att han inte hade betalat hyran för november månad. Vidare förklarade föreningen att den justerade sitt yrkande på visst sätt som angavs i skrivelsen.

text: Sedan tingsrättens ordförande och föreningens ombud därefter hade haft ett telefonsamtal gav föreningen in två förtydligande och kompletterande skrivelser daterade den 8 respektive 11 december 2003. Av den senare skrivelsen framgick bl.a. följande. Det förhyrda objektet hade ett annat nummer än det som hade angetts i stämningsansökningen. Föreningen justerade sin talan så, att den yrkade att B.K. skulle utge ett kapitalbelopp som gällde hyra för november och december 2003, jämte ränta, samt därtill ränta på hyrorna för augusti, september och oktober vilka B.K. hade betalat efter det att föreningen hade väckt talan i målet. Föreningen återkallade det tidigare framställda yrkandet om avhysning såvitt avsåg hyra för augusti, september och oktober, eftersom B.K. hade erlagt dessa hyror, men yrkade att han skulle förpliktas att omedelbart avflytta från lokalen då han inte hade i rätt tid betalat hyra för november och december månader. Slutligen fordrade föreningen ersättning för rättegångskostnader. Skrivelsen den 11 december innehöll en underrättelse om möjligheten för hyresgästen att få tillbaka hyresrätten fastän hyran inte hade betalats i tid.

text: Tingsrätten beslöt den 16 december 2003 att skrivelsen av den 11 december skulle delges B.K. genom kungörelse. Tingsrätten satte inte ut någon frist inom vilken B.K. skulle eller fick tillfälle att yttra sig över innehållet i skrivelsen. En kungörelse om delgivningen togs in i två tidningar den 22 december 2003.

text: Tingsrätten utfärdade i januari 2004 ett s.k. slutföreläggande till föreningen. Mot bakgrund av detta förklarade föreningen att den begärde ersättning för rättegångskostnader med 9 175 kr, varav 8 725 kr avsåg ombudsarvode och 450 kr utgjorde ansökningsavgift.

text: Genom en tredskodom den 12 februari 2004 biföll tingsrätten föreningens käromål. Tingsrätten expedierade B.K.:s exemplar av domen under hans särskilda postadress, dvs. postboxadressen (se ovan).

text: Enligt en skrivelse som kom in till tingsrätten i mars 2004 sökte B.K. återvinning av tredskodomen (mål nr T 4194-04). Han gjorde gällande att kungörelsedelgivningen hade varit felaktig. Vidare uppgav han bl.a. att betalning av hyran för november 2003 hade skett den 19 december samma år samt att han hade fått del av tredskodomen först den 23 februari 2004 och att hyresrätten var återvunnen, eftersom decemberhyran var betald vid den tiden.

text: Föreningen yttrade sig över B.K.:s ansökan och förklarade då att den vidhöll sitt yrkande av avhysning, eftersom hyran för december hade betalats den 24 februari 2004 och således efter återvinningsfristens utgång. Hyran för november hade enligt föreningen betalats den 23 december 2003, vilket – tillade föreningen – torde vara inom återvinningsfristen. Föreningen hade alltjämt krav avseende ränta på de alltför sent betalade hyresbeloppen. – B.K. förklarade att han vitsordade att han hade betalat hyran för december efter återvinningsfristen, om man utgick från att den senaste kungörelsedelgivningen var korrekt. Han stod dock fast vid sina invändningar mot delgivningen i målet. – Sedan parterna hade beretts tillfälle att slutföra sin talan yrkade föreningen ersättning för rättegångskostnader med 12 175 kr, varav 11 725 kr för ombudsarvode.

text: Den 29 juni 2004 meddelade tingsrätten dom i målet. På i domen anförda skäl fann tingsrätten att delgivning med B.K. hade skett i laga ordning och att det vid denna bedömning var ostridigt att hyresrätten var förverkad. Tingsrätten biföll föreningens yrkanden om avhysning, om ränta och om ersättning för rättegångskostnader.

text: B.K. överklagade i Svea hovrätt (mål nr T 6255-04). Han yrkade att hovrätten skulle ogilla föreningens talan, men han medgav att betala ”förfallna avgifter och räntor”. Föreningen förklarade att den bestred ändring och att den yrkade ersättning för rättegångskostnader i hovrätten. – Genom en dom den 22 december 2004 ändrade hovrätten tingsrättens dom dels på så sätt att föreningens yrkande om att B.K. skulle omedelbart avflytta ogillades, dels på så sätt att B.K. befriades från skyldigheten att ersätta föreningens rättegångskostnader vid tingsrätten. Hovrätten uttalade som sin bedömning bl.a. följande.

text: ”När stämningsansökningen kom in till tingsrätten skickade tingsrätten omedelbart, utan att först försöka delge B.K. genom s.k. ordinär delgivning, stämningsansökningen för delgivning med stämningsman, trots att B.K.:s särskilda postadress fanns angiven i stämningsansökningen och tillgängligt i Statens personadressregister, SPAR. När stämningsmannen inte lyckades överlämna stämningsansökningen till B.K. fattade tingsrätten, utan ytterligare försök att nå B.K. – t.ex. på det telefonnummer som fanns tillgängligt – beslut om kungörelsedelgivning. BRF Draken [dvs. föreningen; Justitiekanslerns anm.] kom sedan in med ett flertal justeringar av sin talan. Tingsrätten gjorde emellertid inte några försök att skicka eller på annat sätt låta B.K. få del av dessa handlingar, med undantag av en skrivelse innehållande nedsättning av yrkat kapitalbelopp som skickades till hans särskilda postadress. En dryg månad efter det första beslutet om kungörelsedelgivning fattade tingsrätten på nytt beslut om kungörelsedelgivning, nu avseende BRF Drakens justerade talan. Före detta beslut gjordes överhuvudtaget inte något försök att nå B.K.

text: Kungörelsedelgivning av stämning i tvistemål får inte ske med den som har känt hemvist annat än om det finns anledning att anta att den sökte har avvikit eller håller sig undan på annat sätt. Detta delgivningsförfarande bör inte komma i fråga annat än i undantagsfall när annat delgivningsförfarande inte står till buds. Beslut om sådan kungörelsedelgivning måste grundas på utredning som verkligen ger myndigheten anledning att anta att den sökte har avvikit eller håller sig undan på annat sätt (jämför

text: prop. 1970:13 s. 143

text: Tingsrätten har vid två tillfällen fattat beslut om kungörelsedelgivning. Förutom ett försök att inför det första beslutet delge B.K. med stämningsman, har tingsrätten inte gjort några ansträngningar överhuvudtaget att nå B.K., trots att både en postadress och ett telefonnummer har funnits tillgängligt. Tingsrättens åtgärder uppfyller enligt hovrätten inte kraven på en grundlig utredning som gett tingsrätten anledning att anta att B.K. har avvikit eller håller sig undan. Förutsättningar för att besluta om kungörelsedelgivning har därför inte funnits.

text: B.K. har uppgett att han fick del av BRF Drakens talan när han mottog tingsrättens tredskodom den 23 februari 2004. Något annat är inte visat och hans uppgift får därför godtas. Enligt BRF Draken betalade B.K. den 24 februari 2004 hyran för december 2003. Han har således betalat inom återvinningsfristen. Förutsättningar för avhysning föreligger inte och BRF Drakens yrkande om detta skall därför ogillas.

text: B.K. har medgett BRF Drakens yrkande om ränta.

text: Vid denna utgång skall B.K. befrias från skyldigheten att ersätta BRF Drakens rättegångskostnader.”

text: Anspråk

text: Föreningen har hos Justitiekanslern begärt – som anspråket har preciserats slutligt – dels skadestånd med 15 175 kr, dels ersättning för ombudskostnader i detta ärende med 2 000 kr.

text: Till stöd för begäran har föreningen anfört i sammandrag följande. Föreningen ansökte om stämning på B.K. i stället för att ansöka om betalningsföreläggande och avhysning, eftersom problem med delgivningen kunde förutses. Tingsrättens handläggning av delgivningsfrågan var felaktig, vilket framgår av hovrättens bedömning enligt dess dom. Tingsrättens handläggning var vårdslös. Genom den vårdslösa handläggningen förorsakades föreningen skada i form av onödiga rättegångskostnader. Föreningen fordrar nu ersättning för sina rättegångskostnader vid tingsrätten och i hovrätten, 12 175 kr respektive 3 000 kr.

text: Yttranden från tingsrätten

text: Efter remiss från Justitiekanslern har Stockholms tingsrätt (lagmannen Lena Berke) yttrat följande.

text: ”Det aktuella målet har handlagts på avdelning 9. Jag har inhämtat yttrande från t.f. chefsrådmannen på avdelningen TM och den domare som handlagt målet, rådmannen UT. Yttrandena bifogas [– – –]

text: För egen del vill jag tillägga följande. För att staten skall kunna åläggas skadestånd krävs att tingsrätten gjort sig skyldig till fel eller försummelse då tingrätten beslutat om kungörelsedelgivning. Enbart det förhållandet att hovrätten har gjort en annan bedömning av förutsättningarna för sådan delgivning, innebär inte utan vidare att tingsrätten gjort sig skyldig till ett fel som medför ansvar för staten. Jag delar TM:s uppfattning att tingsrätten hade fog för att anse att det fanns skäl för att delge genom kungörelse.”

text: TM har i sitt yttrande anfört följande.

text: ”Jag hänvisar till bilagt yttrande från den handläggande domaren rådmannen UT och vill tillägga följande.

text: För att staten i detta fall skall bli skadeståndsskyldig gentemot föreningen krävs enligt

text: 3 kap. 2 § 1 p. skadeståndslagen (1972:207)

text: att föreningen vållats skada genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning från tingsrättens sida. Föreningen har i detta hänseende gjort gällande ”att handläggningen vid tingsrätten avseende kungörelsedelgivning varit vårdslös”. Beträffande frågan vari vårdslösheten bestått har föreningen hänvisat till vad som anförts i tredje stycket på sidan 3 i hovrättens dom.

text: I tingsrättens dom 2004-06-29 finns i tredje stycket på sidan 5 en redogörelse för varför tingsrätten ansåg att det funnits anledning anta att B.K. hållit sig undan delgivning. Även om det senare framkommit att antagandet var felaktigt kan man enligt min mening inte hävda att tingsrätten vid tiden för domen saknade fog för sin uppfattning i nu berört hänseende. Jag vill alltså inte lägga tingsrätten vårdslöshet till last såvitt avser kungörelsedelgivning. Det finns därför inte grund för att ålägga staten skadeståndsskyldighet. Det bör f.ö. i detta sammanhang påpekas att vid den aktuella tiden hade även föreningen den uppfattningen att tingsrätten haft fog för sina beslut om kungörelsedelgivning. Detta framgår av föreningens inlaga till Svea hovrätt 2004-07-30, i vars sista stycke föreningen uttalar att tingsrätten avseende kungörelsedelgivning har agerat korrekt.”

text: UT:s yttrande innehåller bl.a. följande.

text: Tingsrätten har, med angivande av datum, i domen i mål T 4194-04 redovisat huvuddragen av handläggningen och sin bedömning i frågan om korrekt delgivning skett. I domen redovisas de huvudsakliga bestämmelser i delgivningsfrågan respektive hyreslagen som tingsrätten tillämpat.

text: Tingsrättens beslut om kungörelsedelgivning finns i mål T 17190-03. Tingsrätten har gjort en bedömning och hovrätten har gjort en annan i frågan huruvida förutsättningar förelegat att använda sig av kungörelsedelgivning. Det ankommer inte på mig att ha synpunkter på hovrättens dom.

text: Jag vill dock peka på att delgivningsfrågan berördes i stämningsansökan under en särskild rubrik Delgivning, ab. 1 sid. 2 samt bilaga, ab. 2. Käranden förutsåg delgivningsproblem och uppgav att detta var skälet till att ansökan gjordes om stämning i tingsrätten i stället för ansökan om betalningsföreläggande och handräckning hos kronofogdemyndigheten. Adressuppgifterna erfordrade utredning av stämningsman. Av stämningsmans underlag för kungörelsedelgivning, ab. 7 som inkom till tingsrätten den 11 november 2003 framgår följande. Svaranden saknade känd bostadsadress. Stämningsman hade den 22 oktober 2003 varit i muntlig kontakt med svaranden som uppgivit sjukdom och avböjt delgivning. Stämningsman hade skriftligen aviserat svaranden utan att någon avhörts. Svaranden hade haft ca 18 dagar på sig att höra av sig till stämningsman. Det är ovanligt att personer som begärs avhysta på grund av bristande hyresbetalning låter sig delges med vitt kort.

text: På grund av att svaranden under målets gång gjort hyresbetalningar uppstod oklarheter beträffande dels om käranden alltjämt gjorde gällande avhysning och dels beträffande ränteyrkandena. Detta är bakgrunden till tingsrättens telefonsamtal med kärandeombudet. Hon upplyste vid detta om att hon avsåg framställa yrkande om november- och decemberhyrorna vilket också skedde i kompletteringar, ab. 11 och 12. Såväl de nya yrkandena som underrättelsen enligt

text: JB 12:44

text: skulle delges med svaranden. Bestämmelserna om telefondelgivning kan inte tillämpas på de aktuella yrkandena.

text: Tingsrätten hade en knapp månad tidigare, den 17 november 2003, bedömt att svaranden höll sig undan. Något nytt hade inte framkommit. Tvärtom tydde gjorda hyresbetalningar (inom tid för återvinning av hyresrätten), nya obetalade hyror och att han inte reagerat på ab. 6, på att han fortsatt höll sig undan. Tingsrätten beslutade därför den 16 december 2003 om kungörelsedelgivning igen.

text: Det är i målet en bedömningsfråga huruvida vid tiden för beslut om kungörelsedelgivning förutsättningar förelegat för detta eller ej. Vid sådant förhållande saknas grund för skadeståndsskyldighet. Om Justitiekanslern ändå skulle finna att skadeståndsskyldighet föreligger kan följande anföras. Eftersom yrkade hyresbelopp varit obetalade efter förfallodagen har käranden haft fog för att framställa yrkandena jämte ränta och att yrka avhysning på grund av obetalad hyra. Som framgår av vad som ovan anförts har skriftväxlingen mm rört både beloppsyrkanden och avhysningsyrkandet. Käranden har också genom hovrättens dom fått bifall till resterande beloppsyrkanden. För det fall att svaranden omedelbart kunnat delges, på sätt han påstått, hade bifall till avhysningsyrkandet förutsatt att han inte betalat hyrorna innan återvinningsfristen löpt ut.”

text: Föreningen har getts tillfälle att hit lämna synpunkter på yttrandena från tingsrätten.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till tingsrättens akter i målet.

text: Några rättsliga utgångspunkter

text: Delgivning

text: Den som vill väcka talan vid allmän domstol, käranden, har att skriftligen ansöka om stämning på motparten, svaranden. Av

text: 42 kap. 5 § rättegångsbalken

text: följer att stämningsansökningen skall delges svaranden, som skall svara på kärandens yrkanden (käromålet).

text: Bestämmelser om delgivning i ett mål vid domstol finns i

text: 33 kap.

text: rättegångsbalken

text: och i

text: delgivningslagen (1970:428)

text: Enligt

text: 2 § delgivningslagen

text: gäller som huvudregel att delgivning ombesörjs av myndigheten, t.ex. den tingsrätt som handlägger målet.

text: 3 § första stycket samma lag

text: innehåller föreskrifter om s.k. ordinär delgivning. En sådan delgivning innebär vanligtvis att handlingen sänds med post till den sökte – t.ex. en part i ett mål – varvid myndigheten begär att den sökte via ett delgivningskvitto eller mottagningsbevis bekräftar att han har tagit emot handlingen. Under vissa förutsättningar kan i stället s.k. särskild postdelgivning eller telefondelgivninganvändas, se andra och tredje stycket samma paragraf. Av de bestämmelserna framgår att stämningsansökningar och liknande inte kan delges per telefon. Enligt 3 § fjärde stycket får delgivning ske genom stämningsman, om delgivning enligt första–tredje styckena inte kan ske.

text: Regler om kungörelsedelgivning finns bl.a. i

text: 15 § delgivningslagen

text: . Bestämmelserna i den paragrafen avser två skilda typer av situationer. I första stycket regleras sålunda det fallet att den som söks för delgivning saknar känt hemvist, medan andra stycket handlar om fall där den sökte har känt hemvist inom riket.

text: Som förutsättning för att tillämpa bestämmelserna i 15 § första stycket gäller, utöver att den sökte saknar känt hemvist, att det inte kan klarläggas var han uppehåller sig.

text: Föreskrifterna i 15 § andra stycket, dvs. när den sökte har känt hemvist inom riket, kan tillämpas om varken den sökte eller någon som handlingen kan lämnas till enligt 12 § träffas och det inte kan klarläggas var den sökte uppehåller sig. Därtill fordras att det finns anledning att anta att den sökte avvikit eller på annat sätt håller sig undan. (Under samma förutsättningar kan myndigheten i stället besluta om delgivning genom s.k. spikning.)

text: Huruvida det har funnits förutsättningar för kungörelsedelgivning – eller spikning – har prövats i åtskilliga rättsfall, däribland

text: NJA 1979 s. 283

text: , 1983 s. 544, 1984 s. 684, 1997 s. 270 och 2004 s. 826. Frågan har även varit föremål för uttalanden av Riksdagens ombudsmän och av Justitiekanslern, se exempelvis JO 1975 s. 117 f. samt JK 1981 C. 17 och 1987 A. 6.

text: Skadestånd

text: I

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: föreskrivs att staten skall ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vilken staten svarar. På grund av den bestämmelsen har staten ett ersättningsansvar bl.a. för sådan ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse i domstolarnas dömande verksamhet.

text: Enligt uttalanden i den juridiska litteraturen bör bedömningen av vad som skall anses utgöra fel eller försummelse vid myndighetsutövning vara objektiv. Bedömningen bör alltså ha sin utgångspunkt i vad den enskilde har rätt att vänta sig vid en verksamhet av det aktuella slaget, oavsett om det i det enskilda fallet finns fog för klander av någon, t.ex. beslutsfattaren. När det gäller domstolarna finns det skäl att ställa höga anspråk bl.a. i fråga om noggrannhet. Vid bedömningen av frågan om fel eller försummelse bör hänsyn tas även till felets art. (Om det här och i det närmast följande sagda, se t.ex. Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2 uppl., s. 65 f. och Bengtsson–Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: s. 91 f.)

text: Om en domstol åsidosätter en viss förfarandebestämmelse vid handläggningen av ett mål eller ärende får domstolen normalt anses ha gjort sig skyldig till ett fel som är skadeståndsgrundande för staten. Men när det är fråga om en domstols bedömning av en rättsfråga eller en bevisfråga är det inte tillräckligt att bedömningen anses felaktig; då är det endast uppenbart oriktiga bedömningar som utgör fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (se bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2000 A 2; jfr

text: prop. 1972:5 s. 518

text: och

text: SOU 1993:55 s. 152

text: f.).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Föreningens skadeståndsanspråk bygger på uppfattningen att tingsrättens handläggning av delgivningen med B.K. i målet mellan föreningen och honom har innefattat sådant fel eller sådan försummelse som är skadeståndsgrundande för staten. Med den utgångspunkten hävdar föreningen att staten nu är skyldig att ersätta föreningen för en ren förmögenhetsskada som består i föreningens rättegångskostnader vid tingsrätten och i hovrätten.

text: Mot denna bakgrund har jag att pröva i första hand frågan om fel eller försummelse. För den händelse jag kommer fram till att tingsrättens handläggning har innefattat fel eller försummelse, har jag att fastställa om och i vad mån föreningen har vållats någon skada så som föreningen hävdar. I detta senare led ligger bl.a. frågan om det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande omständigheten och den åberopade skadan.

text: Är staten skadeståndsskyldig i och för sig?

text: Hovrätten har i sin dom angett de skäl som lett hovrätten till slutsatsen att det inte fanns förutsättningar för tingsrättens beslut om kungörelsedelgivning med B.K. Jag ansluter mig till det som hovrätten sålunda har uttalat och vill för egen del lägga till följande.

text: En kungörelsedelgivning med stöd av

text: 15 § delgivningslagen

text: kan äga rum i två skilda situationer. Tingsrättens och för den delen hovrättens domskäl tyder på att domstolarna utgick från att B.K. hade känt hemvist och att således bestämmelserna i andra stycket var tillämpliga. Mot bakgrund bl.a. av att B.K. hade en postboxadress som särskild postadress fanns det dock enligt min mening i varje fall anledning att fråga sig om han verkligen hade känt hemvist (jfr JO 1975 s. 118 f. och JK 1981 C. 17).

text: Oavsett om B.K. saknade eller hade känt hemvist hade tingsrätten att besvara frågan om det inte kunde klarläggas var han uppehöll sig; för en kungörelsedelgivning krävs nämligen att ett sådant klarläggande inte kan ske. På denna punkt hade tingsrätten en i mitt tycke alltför bristfällig utredning. Så t.ex. gav stämningsmannens underlag för en kungörelsedelgivning inte några närmare besked på denna punkt. Vidare är att märka att tingsrätten själv tydligen inte vidtog några åtgärder alls för att söka närmare uppgifter i frågan om var B.K. uppehöll sig eller för att få kontakt med honom (jfr hovrättens domskäl som återgetts ovan).

text: Enligt rättspraxis ställs höga krav för en tillämpning av kungörelsedelgivning (se t.ex. rättsfallen

text: NJA 1979 s. 283

text: , 1997 s. 280 och 2004 s. 826). Jag anser att tingsrätten inte iakttog dessa krav och att tingsrätten inte hade fog för att besluta om kungörelsedelgivning med B.K. vare sig vid det första eller vid det andra tillfället. Tingsrättens handläggning av delgivningsfrågan var alltså enligt min mening bristfällig.

text: Även följande bör beaktas. Föreningens skrivelse av den 11 december 2003 innehöll nya yrkanden bl.a. i avhysningsfrågan. Det var dessa yrkanden som lades till grund för tredskodomen. När tingsrätten beslöt att skrivelsen skulle delges med B.K. via kungörelse, satte tingsrätten inte ut någon frist inom vilken han skulle eller fick tillfälle att yttra sig över innehållet i skrivelsen. Denna tingsrättens underlåtenhet utgör i sig en ofullkomlighet i handläggningen.

text: När som i detta ärende en domstols eller annan myndighets rättstillämpning har satts i fråga är det förvisso endast uppenbart felaktiga bedömningar som kan leda till skadeståndsskyldighet för staten. Som jag ser det har dock tingsrättens handläggning i sådan mån understigit de krav som bör ställas, att fel eller försummelse får anses föreligga. Staten är alltså enligt min mening skadeståndsskyldig gentemot föreningen.

text: Den fråga som då skall besvara är om och i vad mån föreningen har vållats en förmögenhetsskada så som föreningen har gjort gällande. Jag går nu över till att behandla denna fråga.

text: Om och i vad mån har föreningen vållats någon skada?

text: En allmän utgångspunkt inom skadeståndsrätten är att den skadelidande skall försättas i samma läge som om den skadeståndsgrundande omständigheten inte hade inträffat. Föreningens anspråk gäller rättegångskostnader. Frågan är alltså om och i vad mån föreningen skulle ha haft dessa kostnader för den händelse tingsrätten inte hade gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid delgivningen med B.K.

text: Det förhållandet att föreningen över huvud taget väckte talan mot B.K. med yrkande om att han skulle dels avhysas, dels förpliktas att betala förfallna hyror jämte ränta har inte något samband med tingsrättens handläggning av delgivningsfrågan. Detsamma gäller de omständigheterna att B.K., under den tid som målet handlades vid tingsrätten, betalade in hyra avseende de månader som omfattades av föreningens talan och att föreningen justerade sina yrkanden i rättegången.

text: När B.K. enligt egen – inte motbevisad – uppgift första gången delgavs föreningens yrkande om avhysning, dvs. i februari 2004 när han tog del av tredskodomen, betalade han hyra så att han återvann hyresrätten. Det framstår som naturligt att vid skaderegleringen utgå från att B.K. skulle ha handlat likadant om tingsrättens handläggning av delgivningsfrågan inte hade varit bristfällig. Även i denna tänkta situation skulle han sålunda dels ha återvunnit hyresrätten, dels ha framfört samma ståndpunkter i sak som dem vilka han nu faktiskt anförde sedan han hade ansökt om återvinning av tredskodomen. Jag anser mig således böra anta att föreningens yrkande om avhysning inte hade bifallits för det fall tingsrätten hade handlagt delgivningsfrågan på ett korrekt sätt.

text: I linje med det nu anförda bedömer jag vidare att tingsrätten inte hade meddelat någon tredskodom i målet för det fall delgivningen med B.K. inte hade varit bristfällig och att varken någon återvinning av tredskodomen eller något överklagande av tingsrättens dom då skulle ha aktualiserats.

text: Mot denna bakgrund finner jag att den del av föreningens rättegångskostnader som hänför sig till tiden efter tredskodomen bör ses som en förmögenhetsskada som står i ett adekvat orsakssamband med den bristfälliga handläggningen av delgivningsfrågan. I motsvarande mån bör föreningen anses berättigad till skadestånd av staten.

text: Vid tingsrätten yrkade föreningen ersättning för ombudskostnader med i slutändan 11 725 kr. Motsvarande belopp i tiden fram till tredskodomen var 8 725 kr. Den del av föreningens rättegångskostnader vid tingsrätten som hänför sig till tiden efter tredskodomen uppgår med andra ord till (11 725 ./. 8 725 =) 3 000 kr. Med hänsyn härtill och till att föreningens rättegångskostnader i hovrätten var 3 000 kr finner jag sammanfattningsvis att skadeståndet bör bestämmas till (3 000 + 3 000 =) 6 000 kr.

text: Ombudskostnader i skaderegleringsärendet

text: Föreningen har yrkat ersättning för ombudskostnader i det här ärendet med 2 000 kr. Jag beslutar att tillerkänna föreningen ersättning i enlighet med detta yrkande, jfr

text: 14 § första stycket förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Med detta beslut avslutas handläggningen här.


title: Det har ansetts oskäligt att utge ersättning när det var klarlagt att sökanden begått viss brottslighet

text: Justitiekanslern avslår RL:s begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: RL var såsom anhållen och häktad berövad friheten den 5 - 13 augusti 2002 på grund av misstankar om grovt sexuellt utnyttjande av underårig under tiden år 1982 till och med den 18 mars 2002. Vad gällde misstankarna fram till den 15 augusti 1992 lades förundersökningen ned på grund av preskription. Förundersökningen avseende brottsmisstankar hänförliga till tiden efter den 15 augusti 1992 lades ned med motiveringen att RL var oskyldig.

text: RL har begärt ersättning för lidande med ett belopp som inte närmare angetts och för ett avgångsvederlag om 540 000 kr som han gått miste om i samband med att han skildes från sin anställning efter frihetsberövandet. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med

text: 6 030 kr.

text: Åklagarmyndigheten har yttrat sig i ärendet. RL har yttrat sig över vad åklagaren anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättningsfrågan

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. när en förundersökning avslutas utan att åtal väcks. RL är således enligt denna bestämmelse i princip berättigad till ersättning.

text: Handlingarna i ärendet visar emellertid att RL har gjort sig skyldig till allvarliga sexualbrott under åren 1982 till 1992, att frihetsberövandet avsett bl.a. den brottsligheten och att förundersökningen i denna del lagts ned på grund av s.k. åtalspreskription enligt

text: 35 kap.

text: och

text: 4 §§

text: brottsbalken

text: . Detta aktualiserar frågan om det finns anledning att helt eller delvis jämka ersättningen till RL.

text: I 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen föreskrivs att en begärd ersättning kan vägras eller sättas ned om det med hänsyn till omständigheterna är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättningen får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att en misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: I ärenden om ersättning enligt frihetsberövandelagen förekommer ibland att det ansetts klarlagt att en häktad har begått ett visst brott men förundersökningen avslutas utan åtal på grund av att preskription inträtt. Enligt den praxis som hittills tillämpats här har i sådana fall jämkning enligt 6 § tredje stycket skett när preskription inträtt under eller efter frihetsberövandet (se

text: prop. 1974:97 s. 90

text: ). I RL:s fall synes preskription emellertid ha inträtt redan innan han häktades. Det kan då hävdas att han borde ha rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen för att han har frihetsberövats för redan preskriberad brottslighet. Det kan vidare hävdas att den preskriberade brottsligheten i vart fall inte skall påverka hans rätt till ersättning för de övriga brottsmisstankar för vilka han har varit frihetsberövad.

text: Det finns emellertid enligt min mening starka skäl mot att utge ersättning i ett fall som detta.

text: Jag menar att den som kontinuerligt under lång tid har begått allvarlig brottslighet i vissa fall inte bör få ersättning om han efter många år i samband med att brottsligheten uppdagas blir frihetsberövad på grund av en misstanke som avser tiden efter preskriptionstidpunkten, fastän det så småningom visar sig att brottsligheten upphörde före denna tidpunkt. Detta bör gälla t.ex. om misstanken avser brottslighet som först nyligen har preskriberats och som är av ett slag som typiskt sett uppdagas först efter lång tid, och om det dessutom finns ett offer för brottsligheten som länge har hållit inne med sanningen men nu berättat. I sådana fall vore det enligt min mening oskäligt att lämna ersättning (6 § tredje stycket frihetsberövandelagen).

text: Det sagda innebär att RL inte bör ha rätt till ersättning.

text: I tillägg till det anförda vill jag kort beröra RL:s anspråk i den del det rör ersättning för förlorat avgångsvederlag. Ersättning enligt frihetsberövandelagen kan utgå för skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller således skador som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Av RL:s framställning framgår att skadan i denna del inte i första hand är hänförlig till själva frihetsberövandet utan till de allvarliga brottsmisstankar som har riktats mot honom. Någon ersättning för det förlorade avgångsvederlaget skulle därför under alla omständigheter inte ha kunnat utgå enligt frihetsberövandelagen.

text: RL:s framställning hit kan förstås som att han även yrkar ersättning på den grunden att det har meddelats felaktiga eller försumliga beslut i samband med frihetsberövandet av honom, se

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Myndigheternas handläggning av ärendet har enligt min bedömning haft inslag som hade kunnat grunda rätt till ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: . Utredningen i ärendet visar emellertid att RL hade frihetsberövats även om dessa felaktigheter inte hade begåtts (se nedan i tillsynsfrågan). Något skadestånd grundat på regeln i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: kan därför inte utgå.

text: Tillsynsfrågan

text: Omständigheterna i ärendet aktualiserar Justitiekanslerns funktion som tillsynsorgan över offentlig verksamhet. Handlingarna i ärendet ger anledning att i vissa avseenden ifrågasätta åklagarens och tingsrättens handläggning av häktningsfrågan.

text: RL har för det första begärts häktad av åklagaren och senare häktats av tingsrätten för brottslighet för vilken påföljd inte kunnat ådömas på grund av preskriptionsreglerna i

text: 35 kap.

text: och

text: 4 §§

text: brottsbalken

text: Av tingsrättens häktningsbeslutet kan vidare utläsas att RL häktats för grovt sexuellt utnyttjande av underårig (se

text: 6 kap. 4 § brottsbalken

text: ) - ett brott som bara kan begås mot den som är under arton år - under tiden år 1982 till och med den 18 mars 2002. Denna brottslighet skall emellertid ha riktats mot en målsägande som fyllde arton år redan den 1 juli 1995. För tiden därefter har det således inte funnits laglig möjlighet att frihetsberöva RL på grund av misstankar om brott med den aktuella rubriceringen.

text: Åklagaren och tingsrätten förtjänar kritik för de fel som begåtts. Vid bedömningen av om det finns skäl för Justitiekanslern att därutöver vidta några åtgärder mot berörda befattningshavare måste emellertid vägas in att RL har häktats även för annan brottslighet än den som varit preskriberad och att delar av den brottsligheten avsett tiden före den 1 juli 1995 samt att dessa misstankar förelegat under hela frihetsberövandet. Mot den bakgrunden kan någon skada i form av ett oriktigt frihetsberövande inte anses ha drabbat RL till följd av felen. Det förefaller inte heller ha funnits någon påtaglig risk för att han skulle drabbas av en sådan skada. Justitiekanslern ser därför inte skäl att - inom ramen för sina tillsynsfunktioner - vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av det inträffade.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår SML begäran om ersättning.

text: Begäran m.m.

text: SML har varit anhållen och häktad under tiden den 2 juni – 28 juli 2016 på grund av misstanke om grov misshandel. Tingsrätten ogillade åtalet såvitt avsåg den brottsmisstanke som han hade varit frihetsberövad för, men dömde honom för annan brottslighet. Påföljden bestämdes till skyddstillsyn med särskild föreskrift. Domen har vunnit laga kraft.

text: SML har begärt ersättning för lidande med ospecificerat belopp och för ombudskostnader med 1 678 kr.

text: Åklagarmyndigheten har lämnat ett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Södertörns tingsrätts dom den 28 juli 2016 i mål nr B 7216-15.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt 2 § frihetsberövandelagen har den som varit häktad eller i minst 24 timmar anhållen på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl. a. om det meddelas frikännande dom.

text: SML har blivit frikänd från den brottslighet som föranledde frihetsberövandet. Han har alltså i princip rätt till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom. Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det bör övervägas om det finns skäl att jämka ersättningen.

text: Jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen

text: Ersättning kan vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsberövande eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas (se 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen). Regeln bör emellertid enbart tillämpas i de fall där den frihetsberövades eget beteende eller handlande har varit avgörande för beslutet att ingripa mot honom (jfr

text: SOU 1993:55 s. 216

text: ). Eventuella kvar-stående brottsmisstankar får inte föranleda att ersättningen sätts ned. För att nedsättning med hänvisning till den skadelidandes eget beteende ska kunna ske har det ansetts krävas att det agerande som föranleder nedsättning avser något annat än det handlande som låg till grund för frihetsberövandet, dvs. brottspåståendet (se

text: NJA 2013 s. 1003

text: Med hänsyn till att möjligheten till nedsättning kan anses innefatta ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som inte har blivit dömd i en rättegång ska betraktas som oskyldig är det också påkallat med en restriktiv tillämpning av bestämmelsen. Det är staten som måste att visa att förutsättningarna för nedsättning är uppfyllda (

text: prop. 1997/98:105 s. 25

text: f. och s. 56).

text: Bedömningen i aktuellt fall

text: I ärendet är utrett att SML har åsamkat sin bror KML en stick- eller skärskada i höger vad. Skadan uppkom i samband ett bråk som utspelade sig utomhus. SML ville skrämma sin bror och i det slagsmål som uppstod skadades KML av en kniv liksom även brödernas mamma när hon försökte gå emellan.

text: Tingsrätten uttalade i sina domskäl att utredningen inte gav stöd för slutsatsen att SML avsiktligt hade skadat sin bror. Det gick inte heller att dra några säkra slutsatser om huruvida SML varit likgiltig inför broderns skada. SML ska därmed betraktas som oskyldig för den brottsliga gärning som han varit frihetsberövad för.

text: Av förhör med SML och brodern KML i tingsrätten framgår emellertid följande. Bröderna bråkar ofta och SML har försökt att skrämma sin bror på liknande sätt förut. Vid den aktuella tidpunkten uttalade SML en vilja om att slåss med brodern och han gick därefter hem för att hämta en kökskniv. Han uppgav inför rätten att han skulle ha kniven att försvara sig med, och för att skrämma brodern. Ingenting annat har framkommit än att han medvetet försatte sig i den situation där slagsmål sedan uppstod och han själv var beväpnad med en kniv.

text: SMLs eget beteende enligt ovan har i väsentlig omfattning lett fram till beslutet om frihetsberövande. Enligt Justitiekanslerns bedömning har SML, till följd av vad som anförts ovan, medvetet försatt sig i en situation där han löpt en överhängande risk att bli misstänkt för brottslighet. SMLs eget beteende har därmed gett anledning till att misstankar riktades mot honom. Han har därigenom i väsentlig omfattning själv föranlett att han blev frihetsberövad. Det finns därför anledning att vägra honom ersättning. Förhållandena är i alla fall sådana att det framstår som oskäligt att utge någon ersättning. Sökandens begäran om ersättning för lidande ska därför avslås (jämför Justitiekanslerns beslut i ärende med dnr 1345-17-4.1).

text: Vid denna bedömning ska även SMLs begäran om ombudskostnader avslås.