avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Diarieföring
Långsam handläggning
Överklagande

title: Anmälan mot Försäkringskassan, länskontoret Stockholm, om dröjsmål med att vidarebefordra ett överklagande till länsrätt

text: Anmälan

text: AA klagade på Försäkringskassans handläggning av hans överklagande. Han anförde bl.a. följande. Han överklagade den 9 april 2005 ett beslut meddelat av Försäkringskassan den 10 februari 2005. När han kontaktade länsrätten i oktober

text: 2005 visade det sig att länsrätten inte hade fått in något överklagande. Försäkringskassan hade inte heller registrerat något överklagande. Han besökte då Försäkringskassan i november 2005 och visade upp en kopia av överklagandet. AA yrkade vidare skadestånd för ekonomisk förlust.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I remissvaret den 30 juni

text: 2006 hänvisade Försäkringskassan till en redogörelse av omprövningsenheten varvid angavs följande.

text: – – – Såvitt framgår av handlingarna i ärendet har omprövningsenheten fattat beslut den 10 februari 2005 att inte ändra beslutet att inte betala ut sjukpenning till AA från och med den 5 januari 2005. Enligt journalanteckning den 9 november 2005 har AA denna dag kommit in till kundmottagningen med en överklagandeskrivelse daterad den 9 april 2005, vilken inkomststämplats av försäkringskassan den 8 april 2005, enligt stämpel på försäkringskontoret 0142, dvs. Södermalm. Försäkrings-kontoret Södermalm och City har gemensam kundmottagning på Klara Vattugränd 1. Enligt försäkringskassans diariesystem Diabas har inget överklagande registrerats som inkommet till besvärsdiariet vid omprövningsenheten förrän den 17 oktober 2005. Detta överklagande avsåg emellertid ett senare beslut. Överklagandet avseende beslutet av den 5 januari 2005 [härmed tordeavses beslutet den 10 februari 2005; JO:s anm.] registrerades som inkommet till omprövningsenheten först den 10 november 2005. Omprövningsenheten har försökt utreda vad som hänt med överklagandeskrivelsen mellan det att den inkomststämplades på försäkringskontoret Södermalm den 8 april 2005 och då kopian av handlingen inkom till omprövningsenheten den 10 november 2005 utan att ha fått klarhet i detta. Såvitt har kunnat utredas har handlingen inte inkommit till omprövningsenheten. Det är självklart så att en handling som inkommit till försäkringskassan inte skall försvinna på myndigheten. Även om det inte har kunnat konstateras att handlingen har försvunnit på omprövningsenheten har frågan tagits upp till diskussion på

text: enheten och det har kunnat konstateras att medarbetarna på omprövningsenheten har goda kunskaper om hur överklaganden skall hanteras.

text: Därutöver yttrade Försäkringskassan i remissvaret genom t.f. länsdirektören BB följande.

text: AA har anfört att Försäkringskassan underlåtit att registrera hans överklagande av beslut om sjukpenning. Som framgår av omprövningsenhetens redogörelse har Försäkringskassans kundmottagning mottagit en ”kopia” av ett överklagande från AA den 9 november 2005. Det inlämnade överklagandet var ankomststämplat den 8 april 2005. Överklagandet har därefter kommit omprövningsenheten (som skall kontrollera om överklagandet inkommit i rätt tid) tillhanda den 10 november 2005. Därefter har omprövningsenheten den 17 november 2005 översänt överklagandet till länsrätten. Försäkringskassan har inte kunnat utreda var överklagandet funnits under tiden den 8 april 2005 till dess att ”kopian” inlämnades den 9 november 2005. Detta är naturligtvis inte acceptabelt och länskontoret beklagar det inträffade. Vad gäller Försäkringskassans skyldighet att diarieföra inkomna handlingar kan följande konstateras. Som huvudregel gäller att en myndighet skall registrera sina allmänna handlingar (15 kap. 1 § sekretesslagen 1980:100). Myndigheterna har dock stor frihet att ordna registreringen med utgångspunkt från vad som är lämpligt med tanke på den egna verksamheten. Försäkringskassan är undantagen från skyldigheten att registrera handlingar i försäkringsärenden (se 5 § sekretessförordningen 1980:657). Enligt länskontorets uppfattning saknas således skyldighet att registrera ett inkommet överklagande avseende ett beslut i försäkringsärende. Normalt registrerar Försäkringskassan ändock inkomna överklaganden i ett särskilt diariesystem, kallat Diabas. Någon förklaring till varför AA:s överklagande försvunnit/inte registrerats har inte kunnat hittas. Det saknas regler i

text: förvaltningslagen

text: (liksom i

text: förvaltningsprocesslagen

text: ) avseende inom vilken tid ett överklagande skall översändas till länsrätten. Det ligger dock i sakens natur att rättidsprövning och överlämnande sker utan dröjsmål (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347). Länskontoret beklagar fördröjningen i AA:s ärende. Omprövningsenheten har med anledning av det inträffade tagit upp till diskussion hur ett överklagande skall hanteras. Goda kunskaper om detta finns hos de berörda medarbetarna. Sammanfattningsvis beklagar länskontoret att AA:s överklagande inte tillräckligt skyndsamt har kunnat rättidsprövas och överlämnas till länsrätten.

text: Jag tog del av Länsrättens i Stockholms län akter i mål nr 23294-05 och 25766-05. Av handlingarna i mål nr 25766-05 framgår bl.a. att enligt en tjänsteanteckning av länskontoret den 16 november 2005 hade AA:s överklagande av beslutet den 10 februari 2005 kommit in till Försäkringskassans besvärsdiarium den 14 april 2005. Det hade därefter översänts till länsrätten i dess mål gällande AA:s över-klagande av ett beslut den 10 augusti 2005.

text: Mot bakgrund av ovanstående remitterades ärendet på nytt till Försäkringskassan för yttrande.

text: Försäkringskassan anförde i remissvaret den 17 april 2007, genom länsdirektören CC, följande.

text: Med anledning av vad som framkommit i utredningen av AA:s ärende har JO anmodat Försäkringskassan att på nytt yttra sig över handläggningen av AA:s överklagande i ärende rörande rätt till sjukpenning. Försäkringskassan vill med anledning av detta anföra följande.

text: Bakgrund

text: Omprövningsenheten försökte i samband med JO:s tidigare remiss utreda vad som hänt med det aktuella överklagandet från det att det inkomststämplades den 8 april 2005 vid Försäkringskassans försäkringskontor Södermalm fram till den 10 november 2005 då kopia på överklagandet inkom till omprövningsenheten. Såvitt då kunde utredas hade överklagandet inte inkommit till omprövningsenheten. Av handlingarna i länsrättens mål nr 25766-05 framgår dock av en tjänsteanteckning den 16 november 2005 av omprövningsenheten att det aktuella överklagandet inkommit till omprövningsenheten den 14 april 2005 och översänts till länsrätten i mål gällande överklagan av omprövningsbeslut fattat den 10 augusti 2005. Försäkringskassan har fattat flera beslut rörande AA:s rätt till sjukpenning under 2005. Försäkringskassan fattade den 29 december 2004 beslut om att inte bevilja sjukpenning från 5 januari 2005. Efter att omprövning begärts beslutade Försäkringskassan den 10 februari 2005 att inte ändra beslutet. Försäkringskassan beslutade den 25 februari och den 20 juli 2005 att inte bevilja sjukpenning för senare perioder. Omprövning begärdes och Försäkringskassan beslutade den 10 augusti 2005 att inte ändra besluten.

text: Yttrande

text: Enligt journalanteckning av omprövningsenheten den 16 november 2005 sändes den aktuella skrivelsen av AA till länsrätten i mål gällande överklagan av omprövningsbeslutet fattat den 10 augusti 2005. Omprövningsbeslutet som fattades den 10 augusti 2005 gällde två grundbeslut fattade den 25 februari respektive den 20 juli 2005. Den aktuella skrivelsen har uppenbarligen av misstag kommit att fogas till ärendet rörande omprövning av grundbeslutet den 25 februari 2005 istället för att betraktas som en överklagan av omprövningsbeslutet den 10 februari 2005. Följden av detta blev att något överklagande av omprövningsbeslutet den 10 februari 2005 inte registrerades. Skrivelsen benämns som en begäran om omprövning och inte som en överklagan. Det framgår dock tydligt av skrivelsen att det är beslutet den 10 februari 2005 som avses. Det är således oacceptabelt att AA:s överklagande inte uppmärksammades som ett överklagande av omprövningsbeslutet fattat den 10 februari utan istället fogades till ett ärende rörande prövning av rätten till sjukpenning för en annan period. Försäkringskassans handläggning av AA:s överklagande har således otvivelaktigt innehållit en allvarlig förvaltningsrättslig brist. Såsom framgått av tidigare redogörelse från omprövningsenheten har frågan om hanteringen av överklaganden tagits upp till diskussion på omprövningsenheten och det har då framkommit att medarbetarna på omprövningsenheten har goda kunskaper om hanteringen av överklaganden. Försäkringskassan kan mot bakgrund av detta inte se att den bristfälliga hanteringen av AA:s överklagande haft sin grund i något annat än den mänskliga faktorn. Försäkringskassan vill också informera om att länsorganisationen, bland annat mot bakgrund av vad som framkommit av anmälningar till JO, uppmärksammat all personal i länet på vikten av att alltid noggrant läsa igenom handlingar som kommer in till Försäkringskassan för att förhindra förbiseenden av detta slag. Försäkringskassan vill avslutningsvis beklaga de brister som förekommit i handläggningen av AA:s ärende.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Bedömning

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att Försäkringskassan skall pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Om så är fallet skall överklagandet och övriga handlingar överlämnas till länsrätten.

text: I

text: förvaltningslagen

text: finns inte någon regel om den tid inom vilken beslutsmyndigheten skall överlämna överklagandet till högre instans. Det ligger dock i sakens natur att överlämnandet skall ske utan dröjsmål. JO har vid flera tillfällen uttalat att tidsrymden för rättidsprövning och, i förekommande fall, prövning enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) och till dess att överklagandet lämnas över till länsrätten inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347).

text: Av utredningen framgår att AA:s överklagande ankomstämplades av Försäkringskassan den 8 april 2005. Det blev inte registrerat i Försäkringskassans diariesystem förrän den 10 november 2005 och då först efter att AA besökt Försäkringskassan den 9 november 2005 och uppvisat en kopia av överklagandet. Försäkringskassan kunde i remissvaret den 30 juni 2006 inte ge någon förklaring till att överklagandet kommit bort och inte registrerats.

text: Av utredningen har därefter framkommit att överklagandet hade kommit in till omprövningsenheten den 14 april 2005 och – utan att registreras – översänts till länsrätten i ett annat mål som AA hade pågående där. Försäkringskassans förklaring till det inträffade är att det skett av misstag trots att det av AA:s överklagande tydligt framgår att det är beslutet den 10 februari 2005 som avses.

text: Länskontoret har i remissvaret anfört att enligt länskontorets uppfattning är Försäkringskassan – mot bakgrund av undantagsregeln i

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: – inte skyldig att registrera ett inkommet överklagande i ett försäkringsärende.

text: Jag har i ett beslut som jag meddelade den 29 juni 2007 (dnr 5369-2006) uttalat att enligt min mening – vilken delas av Försäkringskassans huvudkontor – föreligger skyldighet för Försäkringskassan att registrera överklaganden och omprövningsbegäran. I det beslutet uttalade jag bl.a. följande. Syftet med undantagsregeln i

text: sekretessförordningen

text: är att Försäkringskassan skall slippa registrera handlingar som förekommer i betydande omfattning hos kassan och där det ur arbets- och kostnadssynpunkt är motiverat att undanta dessa handlingar från registreringsskyldigheten. En ur rättssäkerhetssynpunkt så viktig handling som ett överklagande eller en omprövningsbegäran torde knappast hänföras till den sortens masshandlingar. Enligt min uppfattning, vilken som framgått delas av huvudkontoret, är undantagsregeln i

text: 5 § sekretessförordningen

text: inte tillämplig på överklaganden eller omprövningsbegäran. Av det nu anförda följer att Försäkringskassan skall registrera överklaganden och begäran om omprövning i enlighet med reglerna i 15 kap. 1 § sekretesslagen. – Det kan tilläggas att den ovillkorliga registreringsskyldigheten enligt 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen i och för sig omfattar endast handlingar för vilka sekretess gäller. I många fall torde det emellertid i överklaganden eller omprövningsbegäran förekomma uppgifter som omfattas av sekretess och som alltså måste registreras. Härtill kommer att övriga handlingar i vart fall måste hållas ordnade på det sätt som föreskrivs i 15 kap. 1 § sekretesslagen.

text: Enligt 15 kap. 2 § sekretesslagen skall, beträffande handling som registreras enligt 1 §, av registret framgå datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen, i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt i korthet vad handlingen rör. – – – Syftet med registrering av allmänna handlingar är att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till dessa handlingar. Det måste alltså gå att konstatera vilka allmänna handlingar som finns. Ur offentlighetssynpunkt är det därför viktigt att sådana handlingar registreras utan dröjsmål. Registrering skall sålunda ske så snart det är praktiskt möjligt, normalt samma dag som – eller senast dagen efter – handlingen kom in eller upprättades hos myndigheten. För att skyndsamhetskravet skall kunna efterlevas ligger det i sakens natur att registreringen inom myndigheten sker där handlingen kommer in. Man skall av diariet kunna identifiera handlingen och utläsa var handlingen befinner sig. När det gäller överklaganden och omprövningsbegäran är det dessutom särskilt viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt att Försäkringskassan har väl fungerande rutiner för registrering. Ett överklagande är för den enskilde en synnerligen viktig handling och han ska kunna lita på att Försäkringskassan har betryggande rutiner för handläggning och bevakning av handlingen. Jag har denna dag även meddelat beslut i ett annat ärende som rör länskontorets Stockholm handläggning av ett överklagande (JO:s dnr 3170-2006). Även i det ärendet blev överklagandet av misstag översänt till länsrätten för att tillföras ett annat mål som den försäkrade hade där.

text: Det som har inträffat i båda dessa ärenden illustrerar på ett mycket tydligt sätt Försäkringskassans (länskontoret Stockholm) bristande rutiner vad gäller diarieföring av överklaganden och omprövningsbegäran och de konsekvenser det får för den enskilde. En klagande måste kunna lita på att ett överklagande blir omhändertaget på ett betryggande sätt och snabbt vidarebefordrat till länsrätten så att länsrätten får tillfälle att inleda beredningsåtgärder och pröva klagomålen.

text: Jag kan inte heller underlåta att påpeka att det framstår som märkligt att Försäkringskassan i samband med den första remissen från JO inte kunde rekonstruera händelseförloppet. Vid den tiden fanns det ju faktiskt en tjänsteanteckning gjord av omprövningsenheten den 16 november 2005 om vad som hade hänt med AA:s överklagande.

text: Det som har inträffat är helt oacceptabelt och jag ser utomordentligt allvarligt på det.

text: Jag utgår från att Försäkringskassan (länskontoret Stockholm) utreder om de rutiner som finns är tillräckliga för att förhindra ett upprepande av det inträffade.

text: JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten, polisregion Syd, för att en husrannsakan genomfördes i en bostad

org: jo

sammanfattning: AA stoppades av en polispatrull utanför sin bostad. Polisen beslutade om kroppsbesiktning på grund av misstanke om att han använt narkotika. Man beslutade också om husrannsakan i hans bostad på grund av att det fanns misstankar om att han hade narkotika där. JO:s utredning har avsett frågan om det funnits rättsliga förutsättningar för husrannsakan i bostaden. Som utredningen fick uppfattas var grunden för beslutet om husrannsakan att AA visade tecken på att vara påverkad av narkotika och att han kom ut från sin bostad. Enligt JO:s mening kan dessa omständigheter i och för sig vara sådana som kan medföra att det finns grund för misstanken att personen i fråga just före ingripandet har använt narkotika i bostaden. Beroende på förhållandena i övrigt kan det vara en sådan konkret omständighet som gör att det kan finnas skäl att misstänka att det också finns narkotika i bostaden. Mot denna bakgrund och med beaktande av det bedömningsutrymme som finns i denna typ av frågor finns det enligt JO inte anledning att kritisera polisen för beslutet om husrannsakan. Polisen erinras dock om vikten av dokumentation i ärenden om tvångsmedel.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA stoppades av en patrull från polisen i Helsingborg när han kom gående mot sin bil. I en avrapporteringspromemoria avseende ingripandet framgår att AA kroppsvisiterades och att hans bil genomsöktes, men att det inte påträffades något av intresse för polisen.

type: stycke

text: I promemorian anges vidare bl.a. att polisen gjorde bedömningen att AA visade säkra tecken på att vara narkotikapåverkad då han hade blodsprängda och blanka ögon samt stora pupiller. Det har också antecknats att AA svarade undvikande på polisens frågor om han hade narkotika i bostaden. Polisen beslutade om kroppsbesiktning genom urinprov på grund av misstanke om att AA använt narkotika. Det beslutades också om husrannsakan i AA:s bostad på grund av att det fanns misstankar om att han hade narkotika där.

text: Vid husrannsakan togs narkotika i beslag, vilket senare ledde till att AA åtalades. Av analysen av urinprovet framgår att AA hade narkotikaklassade ämnen i kroppen. Förundersökningen i den delen lades dock senare ned på

text: grund av att AA kunde visa att han hade recept från läkare på vissa narkotikaklassade mediciner.

text: Anmälan

text: AA förde i en anmälan till JO fram klagomål på polisens beslut att göra en husrannsakan i hans bostad på grund av att ”han såg konstig ut”.

text: Utredning

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (chefen för rättsavdelningen BB) yttrade sig över grunden för husrannsakan. Inför yttrandet hade upplysningar hämtats in från bl.a. den biträdande chefen för polisområde Nordvästra Skåne, CC.

text: Omständigheterna vid ingripandet

text: Utifrån dokumentationen i ärendet och redogörelser från de inblandade poliserna har polisen redogjort för omständigheterna vid ingripandet enligt följande.

text: AA stoppades av polispatrullen i samband med att han kom ut från sin bostad. Han var på väg att sätta sig i sin bil som var parkerad utanför bostaden. Eftersom poliserna bedömde att han uppvisade tydliga tecken på att vara påverkad av narkotika beslutade den polisman som förde befälet att AA skulle kontrolleras. AA uppgav bl.a. att han åt narkotikaklassad medicin på ordination av läkare. På fråga om han förvarade narkotika i sin bostad svarade AA först att det inte fanns någon narkotika som var hans i bostaden för att sedan ändra sitt svar till att han inte trodde att det fanns någon narkotika i bostaden. I detta skede visade AA också tecken på att vara påtagligt nervös. Det var känt för poliserna att AA vid ett tidigare tillfälle var dömd för narkotikabrott.

text: En av de polisassistenter som gjorde ingripandet har angett att AA på fråga hade svarat att han precis lämnat sin bostad. Polisassistenten hade efter beslutet om husrannsakan informerat AA om grunden för åtgärden – att AA anträffats i nära anslutning till sin bostad, att han precis lämnat bostaden i påverkat tillstånd och att han inte kunnat intyga att det inte fanns narkotika i bostaden.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten angav i sin bedömning att AA hade visat sådana tecken som brukar anses som säkra indikationer på att en person kan vara påverkad av narkotika. Misstankarna bekräftades också av utfallet av den kroppsbesiktning som gjordes. Vidare anförde Polismyndigheten att vid bedömningen av om det kunde anses ha funnits tillräcklig grund för att besluta om husrannsakan i AA:s bostad borde det särskilt beaktas att han lämnade undvikande svar på frågan om det fanns narkotika i bostaden. Även den omständigheten att det var känt för polismännen att AA sedan tidigare var straffad för narkotikabrott borde enligt Polismyndigheten tillmätas viss betydelse. Mot bakgrund av detta gjorde Polismyndigheten bedömningen att omständigheterna hade varit sådana att det

text: skäligen kunnat misstänkas att AA olovligen förvarade narkotika i sin bostad. Det hade därför funnits tillräcklig grund för att genomföra en husrannsakan i hans bostad. AA:s yttrande AA kommenterade polisens yttrande och angav bl.a. att det polisen uppgett var en efterhandskonstruktion. Han förnekade att han sagt att han inte visste om det fanns narkotika i bostaden och att han haft stora pupiller och blodsprängda ögon. Enligt AA borde polisen ha kontrollerat om han, såsom han uppgav, hade narkotikaklassade mediciner utskrivna i stället för att göra en husrannsakan.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om husrannsakan finns bl.a. i

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB). Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan företas hos den som är skäligen misstänkt för brottet bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet.

text: Av

text: 28 kap. 12 §

text: RB följer att den som är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesiktigas för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet.

text: JO har vid ett flertal tillfällen (se t.ex. JO 2009/10 s. 72, dnr

text: , och JO 2012/13 s. 144, dnr

text: ) uttalat att det, för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott, krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar.

text: JO har även uttalat sig i frågan om vad som krävs för att besluta om husrannsakan i en bostad på grund av misstanke om ringa narkotikabrott. Om polisen på en annan plats än bostaden påträffar en person som skäligen kan misstänkas för ringa narkotikabrott genom eget bruk, kan inte endast den omständigheten läggas till grund för ett beslut om husrannsakan i bostaden för att leta efter narkotika. Det krävs någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns just på den platsen eller att det finns annan bevisning om sådant brott. (Se t.ex. JO 2006/07 s. 76, dnr 1097- 2005, JO 2012/13 s. 144, dnr

text: , samt JO:s beslut den 26 mars och den 24 april 2014, dnr 1903-2013 respektive 5016-2013.)

text: Enligt

text: 28 kap. 9 §

text: RB ska det föras protokoll över en husrannsakan, där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den ska anges.

text: Bedömning

text: Jag har inte haft anledning att ifrågasätta beslutet om kroppsbesiktning på grund av misstanke om att AA var narkotikapåverkad. Min utredning har avsett frågan om det fanns rättsliga förutsättningar för en husrannsakan i bostaden. Som redovisats ovan måste det för en sådan åtgärd finnas någon konkret omständighet som talar för att den som misstänks förvarar narkotika i hemmet.

text: I polisens avrapporteringspromemoria avseende ingripandet anges, förutom att AA uppvisade tecken på att vara narkotikapåverkad, att han svarade undvikande på frågor om han hade narkotika i bostaden. I yttrandet till JO har polisen dessutom uppgett att ingripandet skedde i samband med att AA kom ut från sin bostad och att han var på väg att sätta sig i sin bil som var parkerad utanför bostaden. Polisen har också redogjort närmare för samtalet med AA när det gällde frågan om han hade narkotika i bostaden.

text: Utredningen får tolkas på det sättet att grunden för beslutet om husrannsakan var att AA visade tecken på att vara påverkad av narkotika och att han kom ut från sin bostad. Enligt min mening kan dessa omständigheter i och för sig vara sådana som kan medföra att det finns grund för misstanken att personen i fråga just före ingripandet har använt narkotika i bostaden. Beroende på förhållandena i övrigt kan det utgöra en sådan konkret omständighet som gör att det kan finnas skäl att misstänka att det också finns narkotika i bostaden. Mot denna bakgrund och med beaktande av det bedömningsutrymme som finns i denna typ av frågor finns det inte anledning att kritisera polisen för beslutet om husrannsakan.

text: Eftersom en av de avgörande omständigheter som lades till grund för husrannsakan i bostaden – att AA kom ut från sin bostad – inte framgår av den dokumentation som upprättades med anledning av ingripandet finns det skäl att erinra om vikten av sådan dokumentation. Från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant och att samtliga grunder för beslutet anges.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Kommunicering
Part
Partsinsyn

title: Uttalanden om bl.a. motiveringsskyldighet och partsställning vid beslut om förslag till fördelning av vissa forskningsanslag

sammanfattning: Region Skåne får statliga medel som ersättning för de kostnader som uppkommer i hälso- och sjukvården när dess resurser används för klinisk forskning. Lunds universitet föreslår för regionen hur medlen ska fördelas. En forskare vid universitetet klagade till JO på att hans forskningsgrupp utan motivering från universitetets sida nekats tilldelning av resurser som finansierats av de aktuella medlen. ChefsJO bedömer att förfarandet för fördelningen av medlen har betydligt större likheter med en arbetsgivares arbetsledningsbeslut än med t.ex. en myndighets handläggning av ansökningar om offentligrättsligt reglerade förmåner. Enligt chefsJO medför det att universitetets beslut om förslag till fördelning av medlen inte har påverkat någons situation på det sätt som krävs för att universitetet skulle ha varit skyldigt att motivera beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Lunds universitet uppgav AA i huvudsak följande. Han är professor vid universitetet samt läkare inom Region Skåne och leder en grupp som forskar om blodcancersjukdomar. Gruppen har tidigare fått statliga s.k. ALF-anslag, men har sedan 2019 utan motivering nekats det. Han ifrågasatte om universitetet har levt upp till kraven i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: på bl.a. kommunikation, partsinsyn och beslutsmotivering.

text: AA bifogade vissa handlingar om den aktuella typen av forskningsanslag. Av handlingarna framgår bl.a. följande. Samtliga kostnader i projektet ska uppkomma inom Region Skåne eller inom verksamheter som har vårdavtal med regionen. Behörig att söka är den som är anställd vid Medicinska fakulteten vid Lunds universitet, inom Region Skåne eller vid verksamheter som har vårdavtal med regionen. En prioriteringskommitté föreslår för fakultetsstyrelsen vilka projekt som ska få tillgång till resurser bekostade med ALF-medel. Fakultetsstyrelsen fattar beslutet om fakultetens förslag. Därefter beslutar regionen på grundval av detta förslag.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från universitetet och begärde därefter att det skulle yttra sig.

text: Lunds universitet (prorektorn BB) framförde bl.a. följande. De aktuella statliga medlen betalas ut till regionen för dess medverkan i bl.a. klinisk forskning. Medlen används inom regionen för att dess resurser ska kunna nyttjas inom ramen för forskning. Universitetets roll är att föreslå hur regionen ska fördela sina resurser. Det finns ingen part i ärendet hos universitetet. Därmed blir

text: förvaltningslagens

text: regler om kommunikation och partsinsyn inte tillämpliga.

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelse om motiveringsskyldighet gäller beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt. Eftersom universitetet endast lämnar ett förslag behöver det inte motivera varför vissa forskningsprojekt inte föreslås få tilldelning. Det kan också ifrågasättas om ett beslut om tilldelning av forskningsanslag för projekt vid universitetet kan sägas påverka någons situation på det sätt som avses i bestämmelsen när det är fråga om en forskare som är anställd vid universitetet.

text: AA kommenterade remissvaret. Han framförde bl.a. följande. Det egentliga beslutet om vilka forskare som får anslag fattas av prioriteringskommittén. De beslut som fattas av fakultetsstyrelsen och regionen är rena formaliteter. Forskningsanslag är av central betydelse för en forskares personliga och ekonomiska situation. De påverkar t.ex. möjligheterna att producera forskning, vilket i sin tur är av betydelse för karriär- och löneutveckling. ALF-anslag kan uppgå till upp till 3 miljoner kronor per år.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Inledning

text: Förvaltningslagen

text: trädde i kraft den 1 juli 2018 och ersatte 1986 års förvaltningslag (

text: ). Den äldre lagens bestämmelse om motivering av beslut (

text: 20 §

text: ) hade ett särskilt undantag som innebar att den inte gällde för beslut om bl.a. tilldelning av forskningsbidrag. Detta undantag är borttaget i den nuvarande lagen. Vidare var tillämpningsområdet för flera bestämmelser, bl.a. de om partsinsyn (

text: 16 §

text: ) och kommunikation (

text: 17 §

text: ), begränsat till ärenden som avsåg myndighetsutövning mot någon enskild. Den begränsningen finns inte kvar i den nya lagen. Det finns dock fortfarande andra förutsättningar som måste vara uppfyllda för att dess motsvarande bestämmelser ska kunna tillämpas.

text: Myndighetsinterna ärenden

text: Enligt

text: 1 § förvaltningslagen

text: gäller lagen för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna och för handläggning av förvaltningsärenden hos domstolarna. Även om det främst blir aktuellt att tillämpa

text: förvaltningslagen

text: när en myndighet agerar i förhållande till utomstående enskilda eller andra myndigheter, kan också hanteringen av myndighetsinterna frågor falla in under

text: begreppet ”handläggning av ärenden” (jfr

text: SOU 2010:29 s. 98

text: och

text: prop. 2016/17:180 s. 286

text: ). Trots det är

text: förvaltningslagens

text: betydelse för handläggningen av sådana ärenden begränsad. Det beror till stor del på att många av lagens förfaranderegler förutsätter att det finns någon part i ärendet eller att myndighetens beslut kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt.

text: Motiveringsskyldighet

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering om det inte är uppenbart obehövligt. Det står i

text: 32 § förvaltningslagen

text: . Uttrycket ”kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt” används även i 41 §, som reglerar vilka beslut som får överklagas (s.k. överklagbarhet). Det är avsett att ha samma innebörd i båda bestämmelserna (se

text: prop. 2016/17:180 s. 321

text: Frågan om vilka beslut som är överklagbara var inte reglerad i 1986 års förvaltningslag, utan principerna för det framgick av rättspraxis. Överklagbarhetsbestämmelsen i

text: 41 § förvaltningslagen

text: är tänkt att ge uttryck för denna praxis och samtidigt möjliggöra en fortsatt utveckling av den (se

text: prop. 2016/17:180 s. 332

text: ). Vid bedömningen av om ett beslut behöver förses med en klargörande motivering kan det således vara av betydelse om beslutet uppfyller de förutsättningar för överklagbarhet som har utvecklats i praxis. Vid prövningen av om de förutsättningarna är uppfyllda har det ingen omedelbar betydelse om beslutet på grund av ett författningsreglerat överklagandeförbud inte kan överklagas. Det är en annan sak att ett sådant förbud i något fall kan tänkas påverka om en motivering är uppenbart obehövlig.

text: Rättsfall om överklagbarhet har i regel gällt myndigheters agerande i förhållande till enskilda. Högsta förvaltningsdomstolen har vid flera tillfällen uttalat att ett besluts faktiska verkningar för den som berörs av det är avgörande (se t.ex.

text: HFD 2020 ref. 12

text: ). Överklaganden av myndigheters beslut i administrativa ärenden prövades före den 1 juli 2006 som utgångspunkt av regeringen. De enda sådana beslut som enligt regeringens praxis säkert var överklagbara var anställningsbeslut. Beslut i ärenden om en myndighets interna förhållanden, t.ex. arbetsledningsbeslut eller beslut om en myndighets organisation eller verksamhetsinriktning, ansågs inte vara överklagbara (se

text: prop. 2005/06:56 s. 18

text: ). Inget talar för annat än att denna praxis fortfarande är gällande. Att t.ex. ett arbetsledningsbeslut inte kan överklagas kan ses i ljuset av de anställdas lydnadsplikt (jfr Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar, version 1A, publicerad i Juno den 6 maj 2022, kommentaren till

text: 41 § förvaltningslagen

text: under rubriken ”Organisatoriska beslut”).

text: Partsinsyn och kommunikation

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn (

text: 10 §

text: ) och kommunikation (

text: 25 §

text: ) gäller, i likhet med flera andra bestämmelser i lagen, i förhållande till den som är part i ärendet hos myndigheten. Uttrycket part är inte definierat i lag-

text: texten, men omfattar sökande, klagande och andra parter. Med sökande avses i detta sammanhang den som ansöker om en åtgärd som är reglerad i den offentligrättsliga lagstiftningen. En annan part kan t.ex. vara den som är föremål för ett tillsynsärende hos en myndighet (se

text: prop. 2016/17:180 s. 295

text: En nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för att någon ska vara att betrakta som part är att myndighetens beslut i ärendet bedöms komma att angå honom eller henne på motsvarande sätt som krävs för klagorätt enligt

text: 42 § förvaltningslagen

text: (jfr Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: 10 § förvaltningslagen

text: under rubriken ”Vem är part?”). Detta gäller även i de situationer då det kommande beslutet på grund av exempelvis ett överklagandeförbud inte kommer att kunna överklagas.

text: När en myndighet i egenskap av arbetsgivare fattar arbetsledningsbeslut, t.ex. om fördelningen av arbetsuppgifter mellan de anställda, agerar myndigheten typiskt sett i en privaträttslig snarare än offentligrättslig roll. Även om en myndighet har uppmanat anställda som är intresserade av att få en viss arbetsuppgift att ansöka om den, blir de anställda enligt min uppfattning inte att betrakta som sådana sökande som ses som parter i

text: förvaltningslagens

text: mening. Med motsvarande resonemang som när det gäller skyldigheten att motivera beslut, anser jag vidare att de anställdas lydnadsplikt medför att de i regel inte heller kan anses påverkas av myndighetens beslut på ett sådant sätt som krävs för att de ska betraktas som parter på någon annan grund.

text: Mot denna bakgrund är min uppfattning att borttagandet av begränsningen till ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte har inneburit att

text: förvaltningslagens

text: regler om partsinsyn och kommunikation har blivit tillämpliga på myndighetsinterna ärenden om t.ex. arbetsledning.

text: Bedömningen i detta fall Det står enligt min mening klart att Lunds universitets handläggning av ansökningarna om ALF-medel har skett inom ramen för ett sådant ärende som avses i

text: 1 § förvaltningslagen

text: . För att bedöma om

text: förvaltningslagens

text: regler om partsinsyn, kommunikation och motiveringsskyldighet har varit tillämpliga är det därmed nödvändigt att bedöma om det har funnits någon part i ärendet och om universitetets beslut har kunnat antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt.

text: Universitetet har i sitt remissyttrande framhållit att dess roll är att föreslå hur statliga resurser som tilldelats regionen ska fördelas inom regionen för att möjliggöra att resurserna nyttjas för forskning. Dessutom har universitetet ansett att det kan ifrågasättas om ett beslut om tilldelning av forskningsanslag för projekt vid universitetet kan sägas ha sådana faktiska verkningar som krävs för motiveringsskyldighet när det är fråga om forskare anställda vid universitetet. AA har å sin sida framfört att regionens beslut med anledning av universitetets förslag endast är en formalitet. Vidare har han pekat på att

text: forskningsanslag är av stor betydelse för en forskares personliga och ekonomiska situation, bl.a. eftersom de påverkar möjligheterna till karriär- och löneutveckling.

text: JO har tidigare kritiserat Vetenskapsrådet för att ett beslut om att avslå en ansökan om forskningsbidrag inte uppfyllt kravet på en klargörande motivering i

text: 32 § förvaltningslagen

text: JO 2019/20 s. 599

text: ). En skillnad mellan förhållandena i det fallet och i det nu aktuella ärendet är att ALF-medlen är riktade till forskning som bedrivs inom samma myndigheter som deltar i processen för att avgöra hur medlen ska fördelas. Av ett avtal mellan regionen och universitetet framgår vidare att medlen utgör ersättning till regionen för de kostnader som uppkommer i hälso- och sjukvården när resurser i form av lokaler, personal m.m. ställs till förfogande i samband med universitetets forskning. Oavsett om medlen ska anses tilldelas projekt eller enskilda forskare och oavsett om universitetets beslut ska betraktas som ett förslag eller inte, har frågan om fördelningen en myndighetsintern prägel. Enligt min mening har förfarandet betydligt större likheter med en arbetsgivares arbetsledningsbeslut om fördelning av arbetsuppgifter och resurser än med t.ex. en myndighets handläggning av ansökningar om offentligrättsligt reglerade förmåner. Det gäller även i de fall som den sökande forskaren endast är anställd vid en av de två inblandade myndigheterna eller i en verksamhet som har vårdavtal med regionen.

text: Mot denna bakgrund bedömer jag att universitetets beslut inte har påverkat AA eller någon annan enskild på ett sådant sätt som krävs för att kravet i

text: 32 § förvaltningslagen

text: på en klargörande motivering ska vara tillämpligt. Av motsvarande skäl bedömer jag vidare att universitetets ärende inte har haft någon part, vilket medför att

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn och kommunikation inte heller har varit tillämpliga. Jag ifrågasätter inte AA:s uppgifter om forskningsbidrags betydelse för bl.a. en forskares karriär. Även i andra sammanhang kan emellertid en myndighet – på samma sätt som andra arbetsgivare – fatta beslut av t.ex. arbetsledningskaraktär som påverkar arbetstagarnas möjligheter till karriär- och löneutveckling. Enligt min mening medför verkningar av det slaget inte att de aktuella bestämmelserna blir tillämpliga. Jag finner därför inte skäl att kritisera universitetet för avsaknaden av beslutsmotivering eller för dess hantering av frågorna om kommunikation och partsinsyn.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Pensionsmyndigheten kritiseras för bristande tillgänglighet och service

sammanfattning: JO har under de senaste åren tagit emot flera anmälningar där enskilda har klagat på att det är svårt att komma fram till Pensionsmyndigheten per telefon. I december 2019 riktade JO allvarlig kritik mot Pensionsmyndigheten för de brister i tillgänglighet och service som detta innebär (dnr 3555-2019). Efter beslutet har liknande anmälningar fortsatt att komma in till JO. Det var också bakgrunden till att JO i mars 2021 valde att återigen, i detta och i ytterligare ett ärende (dnr 568- 2021), utreda frågan. Av Pensionsmyndighetens remissvar framgår det att myndigheten under en längre tid inte har kunnat besvara alla inkommande samtal samt att det är många samtal som har kopplats bort och inte ens kommit fram till myndighetens telefonisystem för kundservice. I januari 2021 var det en så pass stor andel som 76 procent av de inkommande samtalen som kopplades bort. Pensionsmyndigheten får både i detta ärende och i det andra ärende som JO valde att utreda (dnr 568-2021) kritik för de brister i tillgänglighet och service som svårigheterna att komma fram till myndigheten per telefon innebär. Avslutningsvis hänvisar JO till att han i dag, i två andra ärenden (dnr 5920-2020 och dnr 6365-2020), har kritiserat Pensionsmyndigheten för långsam handläggning av ärenden om bostadstillägg. JO uttalar att en central del av de krav som ställs på god förvaltning är att en enskild som vänder sig till en myndighet får ett beslut inom en rimlig tid samt att han eller hon också kan komma i kontakt med myndigheten. Enligt JO är det mycket allvarligt att Pensionsmyndigheten uppvisar brister i båda dessa hänseenden. Det är också något som riskerar att skada allmänhetens förtroende för Pensionsmyndigheten och det är enligt JO av största vikt att myndigheten omgående kommer till rätta med dessa brister. JO uttalar att han kommer att följa utvecklingen på båda dessa områden och att han finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Regeringskansliet för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 1 februari 2021 klagade AA på Pensionsmyndigheten. Hon uppgav bl.a. att hon vid flera tillfällen under de senaste två veckorna hade ringt till Pensionsmyndigheten och att hon inte vid något tillfälle kommit fram till myndigheten.

text: Utredning

text: JO begärde att Pensionsmyndigheten skulle yttra sig över anmälan samt besvara ett antal frågor.

text: Pensionsmyndigheten lämnade ett remissvar och uppgav bl.a. följande (fotnoter och tabeller här utelämnade):

text: Anmälan

text: JO har fått in två anmälningar rörande svårigheter att komma i kontakt med Pensionsmyndigheten per telefon. — — —

text: I det andra fallet anger anmälaren att hon har ringt Pensionsmyndigheten sju-åtta gånger per dag under 14 dagar i januari 2021 och att hon då inte ens fått någon köplats. Eftersom ingen av anmälarna säger sig ha kommit fram till Pensionsmyndigheten kan vi inte utreda de enskilda fallen mer än så. I fortsättningen av detta yttrande kommer vi därför att koncentrera oss på nuvarande situation generellt, vägen fram till i dag samt besvara de frågor som JO har ställt upp.

text: Utredning

text: Pensionsmyndighetens ambition är att bemanna vår kundservice så att vi ska kunna besvara alla inkommande samtal inom rimlig tid. Inför varje år gör vi därför en bedömning av inkommande telefonsamtal för nästkommande år. Telefoni är dock till sin natur svår att prognosticera, främst eftersom antalet samtal påverkas av flera faktorer, både interna och externa. Om vi inte kan besvara de telefonsamtal som kommer in, leder det i många fall dessutom till att de som inte kommer fram ringer igen, vilket driver upp antalet inkommande samtal ytterligare. För att klara av att ta emot inkommande samtal krävs att vi har en träffsäker prognos på dagsbasis, en tillräcklig kapacitet att ta emot den prognosticerade mängden, kompetens att besvara alla de frågor vi får inom ramen för vårt uppdrag samt en flexibilitet att hantera stora säsongsvariationer i inflödet av samtal. Pensionsmyndighetens mål är att 75 procent av de som ringer till oss ska få svar inom tio minuter. Det ringer alltid flest pensionärer och pensionssparare till Pensionsmyndigheten under de första fyra månaderna varje år. Det beror till stor del på omräkningar och andra händelser i samband med årsskiftet samt att det är då vi skickar ut årsbeskedet, det så kallade orange kuvertet. Under inledningen av 2021 har det ringt väsentligt fler personer till oss än vi hade prognostiserat. Det ökade inflödet beror främst på ett ökat antal frågor kring bostadstillägg samt

text: inkomstpensionstillägget, som är en ny pensionsförmån från och med september 2021. Pensionsmyndighetens telefonisystem för kundservice har en begränsning i antalet inringande personer som kan vara aktiva samtidigt i myndighetens knappval och telefonköer. Begränsningen sätts utifrån hur många samtal som Pensionsmyndigheten kan hantera givet de resurser som finns tillgängliga, det vill säga hur många medarbetare som kan ta emot samtal. När det maximala antalet är uppnått kan systemet inte placera fler inringare i kö eller låta dem göra aktiva knappval. Den som ringer till vår kundservice nekas då inträde i telefonistrukturen och ombeds försöka igen vid senare tillfälle: "Just nu är det många som ringer till oss. Tyvärr kan vi inte ta emot ditt samtal.

text: Var vänlig, försök igen senare "

text: Därefter kopplas samtalet bort. Efter JO:s granskning under hösten 2019 har problemet med långa väntetider per telefon utvecklats enligt följande:

text: Den genomsnittliga kötiden har under perioden varierat mellan 8,4 minuter som lägst och 21,82 minuter som högst.

text: Variationen av antalet inkommande samtal mellan enskilda månader är hög. Högst belastning har Pensionsmyndigheten i början på året. Dessa månader är särskilt utmanande för oss att resurssätta utan att det menligt går ut över vår förmåga att handlägga ärenden och betala ut förmåner till pensionärer. Under januari 2021 hade Pensionsmyndigheten totalt 213 060 inkommande samtal till vår kundservice. Av dessa var 103 746 unika inringare. Av de inkommande samtalen kom 162 200 aldrig fram till vår telefoniplattform. Vi besvarade 37 269 samtal, medan 11 000 hamnade i kön men lade på luren innan vi hann svara. Övriga var sådana som begärt så kallad call back, men som sedan inte svarade när vi ringde upp.

text: På Pensionsmyndighetens webbplats finns information om aktuell kötid och tillgänglighet för myndighetens kundservice. Inkommande telefonsamtal till Pensionsmyndigheten i frågor som främst rör de förmåner vi administrerar, besvarades tidigare i första hand av våra kundservicehandläggare. Dessa har fått en grundläggande utbildning i våra förmåner. De har också fått en specialutbildning i ett eller två sakområden. Om en kundservicehandläggare får en fråga hen inte kan besvara ska hen enligt våra rutiner fråga en kollega alternativt koppla vidare samtalet till en specialist på området. Den l februari 2021 genomförde Pensionsmyndigheten en omorganisation. Den tidigare enheten för kundservice har delats upp och varje förmån tar nu emot de samtal som direkt rör förmånen. Det betyder att vi har minskat den delen av vår verksamhet som är ren kundservice. I stället får samtliga ärendehandläggare nu också besvara telefonsamtal. Handläggaren kan då även hjälpa den som ringer med ett eventuellt pågående ärende. Vi menar att många frågor till kundservice kan förebyggas om de som ringer till oss direkt får hjälp med att lösa sina ärenden. Den som ringer till Pensionsmyndigheten får genom knappval styra sitt samtal så att hen direkt får tala med någon som är expert på just det aktuella området, i stället för att tala med en generalist som kanske behöver styra samtalen vidare till en expert alternativt att den enskilde måste ringa igen om nya frågeställningar uppstår.

text: Pensionsmyndighetens inställning

text: Vi beklagar att de båda anmälarna inte har kommit fram till vår kundservice när de har ringt till oss. Vi beklagar också alla andra som har ringt till oss utan att komma fram. Pensionsmyndigheten vill ge en god och snabb service till dem som kontaktar oss. Vi ser därför allvarligt på att vi har så långa svarstider i vår kundservice och på att det är så många som kopplas bort från telefonisystemet. Vi är väl medvetna om att vi under en längre tid har brustit i tillgänglighet. För att komma tillrätta med problemen tog Pensionsmyndigheten under 2019 i bruk en ny plattform för telefoni. Plattformen möjliggör bland annat så kallad call back. Vi arbetar dock med att ytterligare utveckla och anpassa vårt telefonisystem. Under 2019 och 2020 har Pensionsmyndigheten rekryterat ny personal. För att hantera en ökad efterfrågan i samband med införandet av det nya inkomstpensionstillägget har ytterligare rekryteringar genomförts under vintern 2020/2021. Pensionsmyndigheten har dessutom äskat ytterligare pengar för att kunna anställa fler handläggare. Pensionsmyndigheten har stora förhoppningar att den omorganisation som vi genomförde i februari 2021 ska lösa stora delar av problemet. Fördelen med den är att vi kan hjälpa den som ringer till oss med handläggningen av hens ärende direkt. En risk är dock att handläggningen kan bli lidande om det ringer många till oss, alternativt att telefonköerna växer om vi behöver prioritera handläggningen. Pensionsmyndighetens handläggare utbildas kontinuerligt för att ges rätt förutsättningar att möta efterfrågan och behov i kundmötet och i handläggningen inom respektive förmån. Omfattande utbildningar har genomförts under februari och mars 2021 för att fler handläggare ska kunna möta dem som ringer till oss i telefon. Pensionsmyndigheten har även påbörjat ett samarbete med Statens tjänstepensionsverk, SPV, för att hantera en väntad tillfällig ökning topp av inkommande telefonsamtal under augusti-oktober 2021. Pensionsmyndigheten har märkt en positiv effekt av vår omorganisation på så sätt att vi har kunnat besvara fler samtal än tidigare år: Kapaciteten har till exempel ökat med 12 procent under februari 2021 och med 29 procent under mars 2021 jämfört med samma period 2020. Tyvärr har antalet personer som har ringt till oss också ökat, vilket har gjort att vi procentuellt inte besvarar fler samtal i dag än tidigare år.

text: Pensionsmyndighetens webbplats På Pensionsmyndighetens webbplats finns information om aktuell kötid för vår kundservice. Det pågår också ett arbete med att förbättra kommunikationen kring hur pensionärer och pensionssparare kan kontakta oss. Vi arbetar också med att utöka möjligheterna till självbetjäning på vår webbplats. Pensionsmyndigheten försöker i möjligaste mån att styra över informations- och kunskapsinhämtande för pensionärer och pensionssparare till våra webbkanaler. I maj 2021 lanserade Pensionsmyndigheten en chattbott på vår webbplats. Chattbotten ska dygnet runt kunna svara på generella frågor kring bostadstillägg och inkomstpensionstillägget. Den hjälper också till att hitta relevant information på webbplatsen.

text: Sammanfattning Pensionsmyndigheten har vidtagit ett antal åtgärder för att komma tillrätta med våra långa svarstider i vår kundservice. Vi har dock ännu inte nått dit vi vill. De största orsakerna till att vi inte lyckas nå våra mål menar vi främst är att vi är

text: underbemannade och att vi i stor utsträckning behöver prioritera handläggning av ärenden. Pensionsmyndigheten tar dock frågan på största allvar och fortsätter att utbilda vår personal samt utveckla våra tekniska system och digitala hjälpmedel. Pensionsmyndigheten har också en förhoppning om att regeringen skjuter till extra resurser så att vi kan rekrytera mer personal. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Enligt

text: 7 § första stycket

text: FL ska en myndighet vara tillgänglig för kontakter med enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan tas.

text: Tillgänglighet och service inom Pensionsmyndigheten JO har under de senaste åren tagit emot flera anmälningar där enskilda har klagat på att det har varit svårt att komma fram till Pensionsmyndigheten per telefon och att det – i de fall det över huvud taget gått att komma fram – har varit långa väntetider. Det gav mig anledning att i ett beslut den 19 december 2019 (dnr 3555-2019) rikta allvarlig kritik mot myndigheten för de brister i tillgänglighet och service som de långa väntetiderna innebär.

text: Efter mitt beslut den 19 december 2019 har det fortsatt att komma in liknande anmälningar till JO. Det var också bakgrunden till att jag i mars 2021 valde att återigen, i detta och i ytterligare ett ärende (dnr 568-2021), utreda frågan och låta Pensionsmyndigheten göra generella uttalanden.

text: Pensionsmyndigheten har i sitt remissvar uppgett att myndighetens mål är att 75 procent av de som ringer till myndigheten ska få svar inom tio minuter. I remissvaret har myndigheten också lämnat en redogörelse för hur problemet med långa väntetider vid telefonsamtal utvecklats sedan sommaren 2019.

text: Av Pensionsmyndighetens redogörelse framgår att myndigheten under en längre tid inte kunnat besvara alla samtal från de som ringer till myndigheten. Det är många samtal som har kopplats bort och inte kommit fram till myndighetens telefonisystem för kundservice. Pensionsmyndigheten har som förklaring till detta uppgett att telefonisystemet har en begränsning i antalet inringande personer som samtidigt kan vara aktiva i myndighetens knappval och telefonköer. Begränsningen sätts utifrån hur många samtal som kan hanteras med de resurser som finns tillgängliga, dvs. hur många samtal medarbetarna kan

text: ta emot. När begränsningen är nådd får de som ringer in till myndigheten information om att samtalet inte kan tas emot. Samtalet kopplas därefter bort.

text: Av remissvaret framgår att Pensionsmyndigheten under januari 2021, dvs. den månad som AA:s anmälan avser, hade totalt 213 060 inkommande samtal till kundservice. Av dessa samtal var det endast 50 860 samtal som kom fram till myndighetens telefonisystem. Resterande 162 200 samtal, dvs. 76 procent av samtalen, kom aldrig fram utan kopplades bort.

text: En förutsättning för att en myndighet ska kunna uppfylla sin serviceskyldighet enligt

text: 6 §

text: FL är att den i enlighet med

text: 7 §

text: FL görs tillgänglig för allmänheten och att det rent faktiskt går att nå myndigheten. Det som Pensionsmyndigheten uppgett som förklaring till att många samtal kopplas bort, bl.a. tekniska begränsningar i telefonisystemet och resursbrister, må vara bidragande orsaker till att myndigheten inte förmått uppfylla de förvaltningsrättsliga krav som det här är fråga om. I ett rättssäkerhetsperspektiv kan dessa omständigheter emellertid inte tjäna som förmildrande omständigheter vid den rättsliga granskning som jag har till uppgift att utföra.

text: Pensionsmyndighetens problem med bristande tillgänglighet och service har nu funnits under en längre tid, och för det har myndighetsledningen ett stort ansvar. Vid bedömningen av vad som ska krävas av en myndighet i det här avseendet bör vikt läggas vid FL:s primära syfte att värna den enskilde och att lägga grunden för hur kontakterna mellan myndigheterna och enskilda ska se ut. I propositionen till FL uttalades att en modern förvaltning bör präglas av ett tydligt medborgarperspektiv med högt ställda krav på god service (se

text: prop. 2016/17:180 s. 20

text: f.). Enligt min mening är de förklaringar som Pensionsmyndigheten lämnat inte godtagbara och myndigheten förtjänar kritik för den brist i tillgänglighet och service som svårigheterna att komma fram till myndigheten per telefon innebär.

text: Med anledning av detta vill jag också göra följande förtydliganden. När en så pass stor andel som 76 procent av samtalen i januari 2021 inte ens kom fram till Pensionsmyndighetens telefonisystem utan i stället kopplades bort, är det för frågan om huruvida myndigheten uppfyller kraven på tillgänglighet och service av mindre betydelse att 65 procent av de besvarade samtalen besvarades inom tio minuter. Detsamma gäller uppgiften om att den genomsnittliga kötiden i januari 2021 uppgick till 20,8 minuter, eftersom den uppgiften endast beaktar den i sammanhanget förhållandevis begränsade andel samtal som kom fram till myndighetens telefonkö.

text: Pensionsmyndigheten har i sitt remissvar uppgett att myndigheten är medveten om att den under en längre tid har brustit i tillgänglighet. Myndigheten har också redogjort för ett antal åtgärder som vidtagits för att komma tillrätta med problemet. Det framgår att det bl.a. har anställts nya handläggare och att myndigheten har fått en ny plattform för telefoni. I februari 2021 genomfördes

text: det också en omorganisation som bl.a. innebär att samtal i större utsträckning ska besvaras direkt av handläggare inom respektive förmånsslag.

text: När det gäller frågan om vilken effekt de vidtagna åtgärderna har haft framgår det av remissvaret att Pensionsmyndighetens kapacitet att ta emot samtal ökade under 2021 jämfört med 2020. Antalet samtal till myndigheten ökade dock också, med följden att myndigheten procentuellt sett inte besvarade fler samtal än tidigare år. Det är bekymmersamt och ger mig skäl att ifrågasätta om de vidtagna åtgärderna varit tillräckliga. Det är åtminstone tydligt att Pensionsmyndigheten har ett stort arbete framför sig om myndigheten ska nå det uppsatta målet om att 75 procent av de som ringer till myndigheten ska få ett svar inom tio minuter (jfr Pensionsmyndigheten årsredovisning för 2021, s. 62).

text: Avslutningsvis har Pensionsmyndigheten förklarat att en risk med den genomförda omorganisationen är att handläggningen av de enskilda förmånsslagen kan bli lidande om handläggarna får ta emot många samtal. På samma sätt riskerar väntetiderna per telefon att bli långa, om handläggarna i stället prioriterar handläggningen. Jag vill med anledning av detta framhålla att ett intresse naturligtvis inte får tas till vara på bekostnad av ett annat intresse. Det är Pensionsmyndighetens uppgift att vidta åtgärder och se till att det finns en beredskap både för att ta emot samtal och för att handlägga ärenden inom en rimlig tid.

text: Avslutning Jag har i dag i ytterligare ett ärende (dnr 568-2021) kritiserat Pensionsmyndigheten för bristande tillgänglighet och service. Jag har också i två ärenden (dnr 5920-2020 och dnr 6365-2020) kritiserat Pensionsmyndigheten för bl.a. långsam handläggning av ärenden om bostadstillägg.

text: Att en enskild som vänder sig till en myndighet får ett beslut inom en rimlig tid och att han eller hon också kan komma i kontakt med myndigheten är en central del i de krav som ställs på god förvaltning. Det är naturligtvis mycket allvarligt att Pensionsmyndigheten uppvisar brister i båda dessa hänseenden. Det är också något som riskerar att skada allmänhetens förtroende för Pensionsmyndigheten och det är därför av största vikt att myndigheten omgående kommer till rätta med dessa brister. Jag kommer att följa utvecklingen på båda dessa områden och finner också skäl att skicka en kopia av detta beslut till Regeringskansliet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot åklagare vid Åklagarmyndigheten och mot Polismyndigheten i Norrbotten för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO ifrågasatte Metalls Verkstadsklubb Luleåverken åklagares vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Luleå, och Polismyndighetens i Norrbotten handläggningstid i en förundersökning.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K13554-02, åklagarkammarens ärende 702A-765-02 och i dåvarande Åklagarmyndighetens i Umeå ärende 700 2003/0583 fordrades in och granskades. Av anmälan och infordrade handlingar framgick bl.a. följande.

text: Den 16 november 2001 upptäcktes halter av det hälsofarliga ämnet bensen i ett kontrollrum vid koksverket vid SSAB i Luleå. Den 12 april 2002 inkom en åtalsanmälan från Arbetsmiljöverket till åklagarkammaren i Luleå.

text: Kammaråklagaren AA beslutade den 11 juli 2002 att inleda förundersökning rörande framkallande av fara för annan och arbetsmiljöbrott. En polisanmälan upprättades den 22 juli 2002. Den 7 oktober 2002 framförde åklagaren synpunkter till polisen om var utredningen borde handläggas. Den 19 februari 2003 inkom till åklagarkammaren kompletterande uppgifter från skyddsombudet och den 19 juni 2003 inkom LO-TCO Rättsskydd AB med ytterligare material.

text: AA skickade påminnelser till polisen den 7 april 2003 och den 28 augusti 2003, i den senare påtalade han att ärendet närmade sig preskription. Under perioden den 8 september 2003 till den 6 november 2003 hölls fyra polisförhör och under denna tid gavs även teknisk utredning som SSAB genomfört in.

text: Den 15 november 2003 beslutade AA att lägga ned förundersökningen avseende misstankar om framkallande av fara för annan och arbetsmiljöbrott med motivering att brott inte kunde styrkas. LO-TCO Rättsskydd AB begärde överprövning av beslutet och överåklagaren BB vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Luleå beslutade den 27 januari 2004 att det inte fanns skäl att ändra AA:s beslut. BB kon-

text: staterade också att ett eventuellt brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: skulle ha preskriberats vid samma tid som begäran om överprövning inkom.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar i vilket anfördes bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: Polismyndigheten i Norrbotten består av fyra polisområden – Luleå, Piteå älvdal, Norra Lappland och Östra Norrbotten – en länsoperativ avdelning (eko-, narkotika-, utrednings- och teknisk rotel) en trafikavdelning och en övergripande stab. Åtalsanmälan från Arbetsmiljöverket, Arbetsmiljöinspektionen i Luleå, inkom till Åklagarkammaren i Luleå den 12 april 2002. Beslut om inledande av förundersökning fattades av kammaråklagare AA den 11 juli. Grundanmälan upprättades hos polismyndigheten den 22 juli och godkändes samma dag. Efter skriftlig begäran från åklagaren den 7 oktober överfördes ärendet från Polisområde Luleås lokala utredningsenhet till Länskriminalpolisens Ekorotel. Ärendet fördelades ut den 12 augusti 2003 till en utredningsman och slutredovisades den 15 november. Samma dag, d.v.s. 15 november 2003, beslutade kammaråklagare AA att lägga ned förundersökningen avseende misstanke om framkallande av fara för annan och arbetsmiljöbrott med motiveringen att brott inte kunde styrkas eftersom eventuell oaktsamhet inte uppkommit i graden grov. Svenska Metallarbetarförbundet begärde överprövning av beslutet och Överåklagaren i Umeå anförde i beslut den 27 januari 2004 att kammaråklagare AA har haft fog för sin bedömning utifrån de brottsrubriceringar han gjort. Skulle det alternativt varit fråga om brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: , konstaterade överåklagaren vidare, preskriberades sådant brott i samband med att begäran om överprövning kommit in till myndigheten.

text: Yttrande

text: Vid Polismyndigheten i Norrbotten handläggs miljöbrott dels lokalt vid de olika polisområdena och dels på Ekoroteln. Fördelningen däremellan är i huvudsak att brott mot den yttre miljön skall handläggas på Ekorotel och att utredningar gällande skador som drabbat person skall handläggas lokalt. Givetvis kan gränsdragningsfrågor uppkomma och åklagaren kan, såsom i detta ärende, begära att ett ärende överförs från den ena enheten till den andra. Det aktuella ärendet fördelades således initialt till Polisområde Luleå och först den 7 oktober 2002 kom det till Ekoroteln för utredning. Även om detta får tillskrivas myndighetens egna handläggningsrutiner innebar det för Ekoroteln att ett antal månader förflutit utan att några utredningsinsatser kunnat vidtas. Den 7 april 2003 skickade kammaråklagare AA en påminnelse om att han ännu inte fått någon polisanmälan eller besked om vem som var handläggare i ärendet och den 28 augusti en påminnelse om att ärendet närmade sig preskription. I efterhand kan konstateras att rotelchefen, i vart fall efter åklagarens påminnelse i april månad, borde ha påskyndat utredningsinsatsen. För det fall att möjligheterna till omprioriteringar inom roteln var uttömda borde frågan om tillfällig resursförstärkning ha diskuterats med chefen för länskriminalavdelningen. Att någon resursförstärkning till roteln inte uttryckligen begärdes sammanhänger sannolikt med att roteln kräver specialistkompetens och att det därför inte beaktades att även en kvalificerad utredare utan sådan kompetens ändock kunde ha varit roteln behjälplig i den uppkomna situationen. Polismyndigheten hade vetskap om läget i stort beträffande både arbetsbelastning och personalläge men anser att myndighetens ledning borde ha uppmärksammats på att ärenden som närmade sig preskription inte kunde utredas.

text: Anledning till att handläggningen i ärendet drog ut på tiden orsakades således av att personalläget vid Ekoroteln var synnerligen ansträngt på grund av sjukdom och pensioneringar samtidigt som arbetsbelastningen var oförändrat hög. Det kan t.ex. nämnas att roteln under den aktuella tidsperioden arbetade intensivt med bl.a. ett ärende gällande grova bedrägerier, grova skattebrott och grova bokföringsbrott i ett 25-tal bolag, ca 500 K-anmälningar. I ärendet förekom både anhållanden och häktningar. Polismyndigheten kan sammanfattningsvis inte annat än beklaga utredningstidens längd. Det är självklart inte acceptabelt att en anmälare kan komma att lida rättsförlust på grund av att ett ärende preskriberas. Vid polismyndigheten pågår sedan en tid tillbaka, under länskriminalchefens ledning, en översyn av arbetsrutiner, kompetens och ärendebevakning i syfte att effektivisera och kvalitetssäkra utredningsverksamheten. Arbetsgruppen har som målsättning att presentera sitt arbete under 2004. Polismyndigheten har emellertid redan utökat Ekoroteln med ytterligare en miljöutredare.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Umeå för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet varvid särskilt skulle anges vilka åtgärder som åklagaren i egenskap av förundersökningsledare vidtagit för att driva förundersökningen framåt.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar och anförde följande.

text: Upplysningar

text: Kammaråklagaren AA handlägger som miljöåklagare ärenden avseende den yttre miljön för Norrbottens och Västerbottens län. Han handlade i april 2002, då den nu aktuella anmälan kom in till Åklagarkammaren i Luleå, även arbetsmiljöärenden från Norrbottens län. Arbetsbelastningen för honom blev orimligt stor och arbetsmiljöärendena lades på annan åklagare någon gång vid halvårsskiftet 2002. Förundersökningar som bedrivs inom Norrbottens län skall enligt överenskommelse mellan Polismyndigheten i Norrbottens län och Åklagarkammaren i Luleå alltid ledas av åklagare om misstanken gäller brottsbalksbrotten framkallande av fara för annan eller arbetsmiljöbrott. Samma gäller om misstanken hänför sig till specialstraffrätten och påföljden är strängare än fängelse sex månader. Ärendets gång kan kortfattat beskrivas på följande sätt. Den 16 november 2001 upptäcktes halter av bensen i ett kontrollrum vid gasbehandlingen på koksverket vid SSAB Tunnplåt AB i Luleå. En åtalsanmälan, som var upprättad av Arbetsmiljöinspektionen i Luleå, med bilagor inkom till Åklagarkammaren i Luleå den 12 april 2002, där den diariefördes som ärende 702A-765-02. AA beslutade sig den 11 juli 2002 för att inleda förundersökning avseende misstanke om framkallande av fara för annan och arbetsmiljöbrott. Anmälan skrevs den 22 juli 2002 in i polisens register, dnr K13554-02. AA tillskrev den 7 oktober 2002 polismyndigheten sedan han fått veta att utredningsuppdraget lagts på polisområde Luleås lokala utredningsenhet och inte på länskriminalpolisens eko-rotel. Han förordade i skrivelsen att det borde flyttas över till eko-roteln, vilket också skedde. En komplettering inkom den 19 februari 2003 från Metall, verkstadsklubben vid Luleåverken, till åklagarkammaren. Från LO-TCO Rättsskydd AB inkom den 19 juni 2003 ytterligare material. AA tillskrev den 7 april 2003 polismyndigheten och påtalade att han inte fått del av att anmälan registrerats eller vem som var polisens handläggare. Den 28 augusti 2003 skrev han återigen en påminnelse till polismyndigheten och anmärkte att ärendet närmade sig preskription. Därefter inleddes utredningen. Under perioden 8 september - 6 november 2003 hölls förhör med fyra personer. Under den perioden inkom även en teknisk utredning från SSAB.

text: AA beslutade den 15 november 2003 att nedlägga förundersökningen. Som skäl för beslutet angav han att brott inte kunde styrkas eftersom ”en eventuell oaktsamhet inte kommer upp i graden grov”. LO-TCO Rättsskydd AB begärde överprövning av beslutet, åklagarmyndighetens ärende 700 2003/0583. Jag fastställde den 27 januari 2004 AA:s beslut.

text: Yttrande

text: Jag har haft tillgång till Polismyndighetens i Norrbottens län yttrande den 28 maj 2004 och kan av det konstatera att polismyndigheten i stort sett tar på sig ansvaret för dröjsmålet med handläggningen av utredningen. Krav på skyndsamhet med att vidta förundersökningsåtgärder är bl. a. betingat av preskriptionstidens längd. Detta gäller inte minst miljöbrottslighet och arbetsmiljöbrottslighet, där preskriptionstiderna ofta är korta samtidigt som utredningsförfarandet är komplicerat och tidsödande. Detta var också en gång ett av skälen till att Riksåklagaren inrättade speciella miljöåklagarbefattningar, där arbetsuppgiften så långt det var möjligt skulle hållas fredad i förhållande till andra arbetsuppgifter. En grundförutsättning för att snabbt komma igång med en effektiv utredning är då att anmälaren – målsäganden, tillsynsmyndighet etc. – så snart det överhuvudtaget är möjligt kommer in med en anmälan som är så fullständig att den kan läggas till grund för utredningsarbetet. Den åtalsanmälan som arbetsmiljöinspektionen upprättat i detta ärende är välskriven och grundlig. Emellertid kan konstateras att det gått nästan fem månader från det att brottsmisstanken uppstod till dess anmälan kom in till åklagarkammaren. Samtidigt skall sägas att det var under dessa fem månader som det omfattande underlaget för anmälan togs fram. Det tog sedan AA tre månader att komma fram till beslut om inledande av förundersökning, en tidsåtgång som givetvis kan sättas ifråga. Som sagts hade han emellertid vid denna tid en så stor arbetsbörda att han befriades från ansvaret för arbetsmiljöbrotten i Norrbotten. I beslutet om att inleda förundersökningen anger han tydliga direktiv och begär återkoppling för nya direktiv så snart den inledande utredningsåtgärden var vidtagen. Jag kan inte finna någon grund för kritik av AA så här långt. Av polisens registrering K13554-02 den 22 juli 2002 framgår att anmälan med beslut om förundersökning och direktiv kom in till polisen den 18 juli 2002. Från denna sistnämnda dag bär polisen ansvaret för att det finns utredningsmän med tillräcklig kompetens som kan gripa sig an förundersökningen. Åklagaren förfogar i egenskap förundersökningsledare inte över de polisiära resurserna. Den första åtgärden som vidtogs sedan polisen tagit emot anmälan med direktiv var att den 8 september 2003 hålla ett förhör med CC. Då hade det gått nästan fjorton månader sedan ärendet kom på polisens bord. Polismyndigheten har yttrat sig över vad polisen gjort och inte gjort under denna tid. Frågan är då om AA i sin roll gjort tillräckligt för att driva på utredningen. Han skrev en gång till polisen för att försöka styra över utredningen till en lämpligare enhet än den där den först placerades. Därefter skrev han vid två tillfällen till polisen och påminde om ärendet. Enligt min mening har han gjort vad som ankommit på honom. När utredningen väl kom i gång hösten 2003 handlades den snabbt och avslutades med nedläggningsbeslutet den 15 november 2003. Jag har i överprövningsbeslutet den 27 januari 2004 tagit ställning till förundersökningsresultatet i rent materiellt hänseende, varför den frågan inte berörs här. Detta ärende illustrerar en fråga som varit föremål för återkommande diskussioner under mycket lång tid, detta att åklagarnas förundersökningsledning inte är förenad med att de förfogar över utredningsresurserna. AA har själv deltagit i denna diskussion och både för mig och polisledningen i olika sammanhang pekat på problemet att bristande polisiära resurser påverkar åklagarens arbetsresultat.

text: Metalls Verkstadsklubb Luleåverken yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Det ankommer alltid på förundersökningsledaren att omgående ta ställning till om uppgifterna i en brottsanmälan utgör tillräcklig grund för ett beslut i förundersökningsfrågan samt att – om detta inte skulle vara fallet – föranstalta om de förutredningsåtgärder som krävs för att så snabbt som möjligt få fram det erforderliga beslutsunderlaget.

text: Anmälan kom in till åklagarkammaren i mitten av april 2001 och först tre månader senare beslutade AA att inleda förundersökning avseende framkallande av fara och arbetsmiljöbrott. Det har inte framkommit att några förutredningsåtgärder vidtogs under den tiden. Av åklagarmyndighetens yttrande framgår att AA:s arbetsbelastning var för stor vilket medförde att arbetsmiljöärendena från Norrbottens län vid halvårsskiftet 2002 överflyttades till annan åklagare. Även om AA:s arbetsbelastning varit hög vid tillfället borde beslut i förundersökningsfrågan ha fattats tidigare än som skedde. Om det inte fanns utrymme för honom att göra det ställningstagandet hade han bort påtala detta särskilt för kammarchefen.

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: I samband med att AA i juli 2002 inledde förundersökning gav han också direktiv vilka polisen erhöll den 18 juli 2002. Av utredningen framgår att polisen inte vidtog några åtgärder med anledning av direktiven. Efter det att AA i oktober 2002 framfört önskemål om att ärendet skulle handläggas vid en viss enhet inom polisen överflyttades ärendet dit, dock utan att några utredningsåtgärder initierades. Inte heller AA:s påminnelse i april 2003 fick någon effekt. Först efter det att AA i augusti 2003 påpekade att ärendet närmade sig preskription vidtogs åtgärder. AA:s påpekande måste innebära att han även övervägt att ansvar för brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: kunde komma i fråga.

text: Under september till början av november 2003 hölls fyra förhör. Den 15 november 2003, samma dag som ärendet slutredovisades, beslutade AA att förundersökningen skulle läggas ned då brott inte kunde styrkas eftersom en eventuell oaktsamhet inte kunde bedömas ha varit grov. BB fann, med anledning av en begäran om

text: överprövning, att AA haft fog för sin bedömning utifrån de brottsrubriceringar som var aktuella. Han konstaterade vidare att, om det alternativt skulle vara fråga om brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: , hade ett sådant brott preskriberats i samband med att begäran om överprövning kom in till myndigheten.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. När det som i detta fall kan bli aktuellt att rubricera en gärning som ett brott med kort preskriptionstid är det angeläget att såväl åklagare som polis vidtar åtgärder för att driva ärendet framåt så att inte en utdragen handläggningstid gör att preskription inträder innan saken prövas.

text: Såvitt avser polisen ankommer det på rotelchefen eller motsvarande befattningshavare och ytterst på avdelningschefen att som en del av sitt ledningsansvar bevaka att handläggningen av ärendena påbörjas. Det är inte acceptabelt att en handläggare utses först ett drygt år efter det att förundersökning inletts och åklagare begärt biträde från polisen med att verkställa denna. Polismyndigheten förtjänar kritik för sin passivitet.

text: När det gäller AA så har han, som sagts tidigare, i egenskap av förundersökningsledare det övergripande ansvaret för förundersökningen. För det fall att en påminnelse inte får den effekt som önskas måste förundersökningsledaren överväga om det finns skäl att på nytt påminna i ärendet eller om andra åtgärder i syfte att driva utredningen framåt behöver vidtas. Vilka åtgärder som i så fall kommer i fråga beror självfallet på vad saken gäller. I vissa fall kan personliga kontakter med utredningsmannen eller – om någon sådan ännu inte utsetts – med rotelchefen bli aktuella. I andra fall bör problemet föras upp på en högre nivå inom åklagarväsendet.

text: AA har enligt min mening inte på ett tillräckligt aktivt sätt drivit utredningen framåt. Han borde tidigare ha påtalat den preskriptionsrisk som förelåg samt vidtagit någon av nyss nämnda åtgärder. AA kan inte undgå kritik för att han brustit i denna del.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Inhibition
Långsam handläggning
Överklagande

title: Kritik mot Miljö- och byggnadsnämnden i Uppvidinge kommun för handläggningen av ett överklagande

text: Anmälan

text: AA klagade i en skrivelse på Miljö- och byggnadsnämndens i Uppvidinge kommun handläggning av ett överklagande i ett ärende om tillstånd att hålla orm.

text: I klagomålet angavs i huvudsak följande.

text: I ett beslut den 19 december 2007 avslog miljö- och byggnadsnämnden BB:s ansökan om tillstånd att hålla orm. Beslutet överklagades någon gång mellan den 23–25 januari 2008. Överklagandet innehöll även ett yrkande om inhibition. Vid kontakt med länsstyrelsen en vecka efter att överklagandet hade getts in framkom att nämnden inte hade överlämnat överklagandet dit. Miljö- och byggnadsnämnden uppgav som förklaring till detta att nämnden först skulle ta ställning till om det tillkommit något nytt i ärendet. Den 21 februari 2008 togs ärendet upp i nämnden som beslutade att vidhålla sitt tidigare beslut.

text: Enligt anmälan har miljö- och byggnadsnämnden brustit i sin handläggning då överklagandet inte har överlämnats till länsstyrelsen tillräckligt skyndsamt. AA har också begärt att JO ska uttala sig om det är förenligt med gällande lagstiftning att i ärenden av aktuellt slag inhämta yttranden från grannar då ansökan avser ett flerbostadshus.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Miljö- och byggnadsnämnden i Uppvidinge kommun för utredning och yttrande avseende handläggningen av överklagandet.

text: I sitt remissvar anförde miljö- och byggnadsnämnden i huvudsak följande. BB har besvärat sig över det beslut han fick avseende sin ansökan om hållande av orm enligt lokala föreskrifter för att skydda människors hälsa och miljö. BB:s ormar är det första ärendet med giftiga ormar som nämnden tar beslut om så någon praxis på området har därför inte funnits. Miljö- och byggnadsnämnden ansåg vid sin bedömning att olägenhetsbegreppet i

text: miljöbalkens

text: 9 kap. 3 §

text: var tillämpligt på några punkter nämligen fukt, lukt, och övriga boendes oro. Det fanns också risk för intrång utifrån, beroende på att ormarna

text: är placerade i markplanet i ett rum med vanligt fönsterglas. Ormarna blir då väl synliga från en väg där det också bl.a. ligger en ungdomsgård. [.] Miljö- och byggnadsnämnden tog beslut den 19 december 2007. Den 23 januari kom besvärsskrivelsen till miljö- och byggnadsnämnden in. En komplettering kom sedan den 6 februari. I kompletteringen framkommer att BB har installerat avfuktare samt bytt ut mössen och minskat antalet terrarier och antalet ormar. Åtgärderna kunde ha påverkat fukt- och luktproblemet. Hur politikerna skulle ställa sig till dessa nya omständigheter kunde förvaltningen inte veta på förhand. Därför togs ärendet med på miljö- och byggnadsnämndens sammanträde den 20 februari. Några andra avsikter än att få ärendet korrekt prövat har aldrig förekommit. BB har senare inkommit med ansökan om att få hålla orm på annan plats vilket har bifallits av miljö- och byggnadsnämnden. AA kommenterade remissvaret.

text: JO har tagit del av nämndens beslut den 19 december 2007 och BB:s överklagande som kom in till nämnden den 23 januari 2008. Av dessa handlingar framgår att nämnden avslog BB:s ansökan om att få hålla ormar på den aktuella fastigheten och beslutade att ormarna skulle avlägsnas från fastigheten senast den 1 april 2008. Nämnden förordnade även att beslutet skulle gälla även om det överklagades. BB överklagade beslutet och yrkade att det skulle inhiberas vad avsåg beslutet att ormarna senast den 1 april 2008 skulle avlägsnas från fastigheten.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett överklagande ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Beslutsmyndigheten prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, ska myndigheten enligt huvudregeln avvisa den (

text: 24 §

text: FL). Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten i enlighet med

text: 25 §

text: FL överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet.

text: I

text: 27 §

text: FL finns bestämmelser om beslutsmyndighetens omprövningsplikt. Denna skyldighet gäller dock inte om beslutet överklagas och klaganden begär att det tills vidare inte ska gälla (inhibition). Detta undantag motiveras med att sådana frågor typiskt sett är brådskande varför ärendets överprövning inte lämpligen bör fördröjas genom att beslutsmyndigheten ger sig in på en omprövning (se

text: prop. 1985/86:80 s. 42

text: Frågan inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att överlämnandet måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 §

text: FL om snabb och enkel handläggning gäller också här. Överlämnandet bör normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten (se bl.a. JO 1995/96 s. 314). Särskild skyndsamhet kan krävas om klaganden begär inhibition (se

text: prop. 1985/86:80 s. 74

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB:s överklagande kom in till nämnden den 23 januari 2008, men att överklagandet inte överlämnades till länsstyrelsen förrän efter den 20 februari 2008. Som skäl till detta har nämnden uppgivit att man skulle ta ställning till en eventuell omprövning av beslutet vid nämndsammanträdet den 20 februari.

text: BB:s överklagande innehöll ett yrkande om inhibition. Vid sådana förhållanden föreligger inte någon omprövningsskyldighet, utan beslutsmyndighetens prövning bör normalt inskränkas till att avgöra om överklagandet har kommit in i rätt tid. Denna prövning bör lämpligen utföras av någon tjänsteman som nämnden har delegerat uppgiften till. Överklagandet skulle därefter ha överlämnats till länsstyrelsen inom högst ett par dagar. Miljö- och byggnadsnämndens handläggning av överklagandet har således inte varit förenlig med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser. För detta förtjänar nämnden kritik.

text: Vad AA i övrigt har anfört i sin anmälan föranleder inte någon åtgärd eller något yttrande från JO:s sida.