avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län för hanteringen av ett hävt beslag

sammanfattning: En kvinna hittade en större summa pengar som hon lämnade in till polisen. Pengarna registrerades som hittegods, och det angavs att upphittaren gjorde anspråk på dem och på en skälig hittelön. Polisen inledde dagen därpå en förundersökning om misstänkt penninghäleri och tog pengarna i beslag. Förundersökningen lades dock ned efter en kortare tid och beslaget hävdes. Polisen gjorde bedömningen att pengarna inte kunde återgå till att hanteras som hittegods. I stället hanterades de enligt lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Enligt den lagen ska pengarna efter viss tid redovisas till staten, om ägaren eller någon annan rättsinnehavare inte gör anspråk på dem. De i beslag tagna pengarna skulle rätteligen ha återgått till att hanteras enligt bestämmelserna i lagen om hittegods. Polisens hantering av det hävda beslaget innebar att upphittaren riskerade att gå miste om sin rätt enligt lagen om hittegods. Dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län kritiseras för sin handläggning.

text: Anmälan

text: AA har anmält dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län. Enligt anmälan och de handlingar hon bifogat hittade hon 85 000 kronor i soprummet i anslutning till det hus där hon bor, vilka hon den 21 januari 2013 lämnade till polisen. Pengarna registrerades som hittegods med henne som upphittare. Hon uppgav att hon gjorde anspråk på det upphittade godset och begärde hittelön. Dagen därpå inledde polisen en förundersökning om misstänkt penninghäleri och beslutade att pengarna skulle tas i beslag. Den 27 februari 2013 lades förundersökningen ned och beslaget hävdes. Pengarna lämnades dock inte ut till AA. Hon begärde därför den 10 april 2013 att de skulle tillfalla henne i egenskap av upphittare. Åklagare överprövade beslutet att häva beslaget utan att ändra det och uppgav bl.a. att hanteringen av kontanterna faller under polismyndighetens ansvar. AA har därefter vid två tillfällen begärt att polisen ska fatta ett beslut om vem kontanterna ska lämnas ut till. Vid tidpunkten för anmälan hade hon inte fått något sådant beslut.

text: Utredning

text: JO begärde att dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län skulle yttra sig över myndighetens handläggning av AA:s begäran om att de inlämnade pengarna skulle lämnas ut till henne i egenskap av upphittare. I sitt yttrande lämnade polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) följande redogörelse över det inträffade.

text: Den 21 januari 2013 lämnade AA, tillsammans med sin son, in 85 000 kronor i kontanter till polismyndigheten – Söderorts polismästardistrikt. AA hade föregående dag hittat kontanterna i en jacka som låg i en sopsäck placerad inuti ett grovsoprum i anslutning till huset där hon bor. Samma dag som AA lämnade in kontanterna åkte en polispatrull till adressen där fyndet hade gjorts. I grovsoprummet påträffades inuti en sopsäck – tillsammans med ett SIM-kort och en papperslapp – den jacka som enligt uppgift från AA hade innehållit kontanterna. Samtliga artiklar togs med och skrevs in som hittegods ihop med kontanterna. På hittegodsblanketten angavs att AA gjorde anspråk på godset och på hittelön. Efter att ha granskat hittegodsärendet den 22 januari 2013 beslutade jourförundersökningsledaren […] att inleda en förundersökning angående penninghäleri eftersom han bedömde att det på grund av omständigheterna kring hittegodset och på fyndplatsen fanns anledning anta att brott som hörde under allmänt åtal hade förövats. En brottsanmälan angående penninghäleri upprättades. Kontanterna och övriga föremål som var inskrivna som hittegods togs sedan i beslag samma datum. I beslagsprotokollet angavs att det inte kan anges från vem beslaget är taget ifrån och att det inte fanns någon anspråkstagare. Som skäl för beslagsbeslutet angavs att ändamålet med beslaget var att det kan antas ha betydelse för utredningen av brott, kan antas vara genom brott någon avhänt och kan antas vara p.g.a. brott förverkat. Sedermera vidtogs ett antal initiala utredningsåtgärder i förundersökningen i syfte att försöka utreda brottet. De beslagtagna kontanterna sattes in på ett räntebärande konto den 5 februari 2013. Den 12 februari 2013 mottogs förundersökningen av mängdbrottsgrupp 2KJM/2 (Söderorts polismästardistrikt) där den sedermera överlämnades till förundersökningsledaren CC för vidare handläggning. CC beslutade att lägga ned förundersökningen den 27 februari 2013 med motiveringen att vidtagna åtgärder inte har lett till att någon kan misstänkas för brottet samt att ytterligare utredning inte kan antas ändra på det. I samband med detta beslutade hon även, såvitt nu är aktuellt, att häva beslagen av kontanterna, dock inte till AA. I beslagsprotokollet har angetts ”Beslut fattat att häva till Hanteras jml förfarandelagen 2b§, 2st, anspråkstagare okänd […]”.

text: AA begärde överprövning av CC:s hävningsbeslut och yrkade att beslagen av kontanterna skulle hävas till AA och hennes familj i egenskap av upphittare. Den 3 maj 2013 beslutade kammaråklagare DD att avslå AA:s. begäran. Som skäl för beslutet angavs att beslaget är hävt vilket är vad AA begärt, att beslag som huvudregel ska hävas åter till den som beslaget tagits ifrån samt att han med anledning av detta inte hade anledning att pröva polismyndighetens beslut. AA begärde överprövning av åklagarens beslut. Överåklagare EE beslutade den 22 oktober 2013 att inte ändra åklagarens beslut. Som skäl för överåklagarens beslut angavs att han delar bedömningen att beslaget ska hävas, att det inte finns skäl att ändra åklagarens beslut samt att handläggning enligt lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. faller under polismyndighetens ansvar. De beslagtagna kontanterna har alltjämt inte lämnats ut till någon.

text: Polismyndigheten redovisade i sitt yttrande följande synpunkter från inspektören CC, som var förundersökningsledare i den aktuella förundersökningen och som beslutade att beslaget skulle hävas.

text: Innan hon kunde lägga ner förundersökningen var hon tvungen att hantera beslaget. Hon lade ner mycket arbete på att hitta lagstöd, rutiner och praxis, men det var som att just det här (hittegods som omvandlats till beslag, och frågan om vem som har rätt till beslaget i det fallet) aldrig hade hänt förut. Hon sökte stöd hos gruppchef FF, gruppchef GG, kontaktade godsgruppen i Söderort och pratade med övriga förundersökningsledare men ingen hade någon uppfattning om hur hon skulle lösa problemet. I och med att pengarna inkommit som hittegods och sedan tagits i beslag sökte hon lagstöd för hur beslag skulle kunna omvandlas tillbaka till hittegods. Hon kom fram till att det inte gick, att den enda gången beslag kunde bli hittegods var om det vid första granskningen av förundersökningsledare skulle framkomma att beslaget inte skulle bestå utan omvandlas till hittegods. I det här fallet hade bedömningen gjorts i motsatt riktning, dvs. ett hittegods hade bedömts vara ett beslag, och det beslutet var flera veckor gammalt. En av rättskällorna hon använde för att läsa om just hittegods kontra beslag var Gunnel Lindbergs bok Straffprocessuella tvångsmedel. Hon läste även Rikspolisstyrelsens inspektionsrapport 2012:3 avseende ”Uppföljning av inspektion rörande polismyndigheternas beslagshantering” där hon hittade ett avsnitt rörande omvandlandet av beslag till hittegods, ett förfarande som enligt rapporten saknade lagstöd. Det stärkte hennes uppfattning att hon inte kunde göra så. Eftersom pengarna var ett beslag och ärendet skulle stängas måste beslaget hävas. I

text: 27 kap. 8 a §

text: RB står att beslaget ska lämnas till den som beslaget tagits från, eller om det inte kunde utredas, hos den som gör anspråk på det – om denne kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet. Hennes bedömning var att beslaget inte var taget från familjen som lämnat in pengarna – i och med att det inkommit som hittegods – och att familjen inte på sannolika skäl hade rätt till beslaget, varför hon inte kunde häva beslaget till dem. För att undvika så kallade evighetsbeslag har hon fått lära sig att häva beslag som ska till okänd anspråkstagare till en fiktiv juridisk person som skapats för ändamålet och ange ”hanteras enligt förfarandelagen”. Hon gjorde därför på detta sätt och lade därefter ner förundersökningen den 27 februari 2013. När beslaget är hävt övergår hanteringen av beslaget till godsgruppen.

text: Även uppgifter från biträdande distriktschefen vid Söderorts polismästardistrikt, HH, redovisades i yttrandet. Enligt hans uppfattning hade CC gjort en riktig bedömning i fråga om hanteringen av det hävda beslaget. Han uppgav även att Söderorts polismästardistrikt lämnat över AA:s skrivelser där hon gör anspråk på kontanterna till beslagsgruppen, som har delegation att besluta om ett eventuellt utlämnande av dessa till henne enligt

text: 7 § lagen (1974:1066)

text: om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Om hon skulle vara missnöjd med beslutet kan hon överklaga detta.

text: Polismyndigheten redovisade avslutningsvis dels argument för att frågan om utlämnande av det hävda beslaget hade hanterats korrekt, dels argument mot detta.

text: Rättslig reglering

text: Hittegods Den som hittar något ska enligt

text: 1 § lagen (1938:121)

text: om hittegods anmäla fyndet till Polismyndigheten utan oskäligt dröjsmål. Ägaren har rätt att återta

text: hittegods om han eller hon betalar Polismyndighetens och upphittarens skäliga kostnader med anledning av fyndet och skälig hittelön (3 § första stycket). Om ägaren till hittegodset inte blir känd inom tre månader från det att fyndet anmäldes till Polismyndigheten, tillfaller godset upphittaren (4 §). Detsamma gäller om ägaren inte hämtar ut godset inom en månad från det att han eller hon underrättats om fyndet av Polismyndigheten, eller om ägaren annars kan anses ha avstått sin rätt till godset. Upphittaren är dock skyldig att betala polisens kostnader med anledning av fyndet. Om godset är i Polismyndighetens vård och upphittaren inte inom en månad efter uppmaning betalar myndighetens kostnader, eller om han eller hon annars kan anses ha avstått sin rätt till godset, tillfaller det staten. Hävande av beslag Regler om när beslag ska hävas finns i

text: 27 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB). Det ska bl.a. ske när det inte längre finns skäl för beslag (första stycket).

text: När någon har framställt anspråk på egendom som tagits i beslag får beslaget hävas först tre veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har skickats till den som framställt anspråket (tredje stycket). Beslaget kan dock hävas omedelbart om denne medger att beslaget hävs. Av underrättelsen ska framgå hos vem beslaget har gjorts. Bestämmelsen syftar till att ge en möjlighet för den som har ett anspråk på egendomen att säkerställa sin rätt till egendomen (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , oktober 2014, Zeteo, kommentar till

text: 27 kap. 8 §

text: När en målsägande framställer anspråk på beslagtagen egendom gäller särskilda regler (se 27 kap. 4 a § och 8 § andra stycket RB). Utlämnande av i beslag tagen egendom När ett beslag har hävts ska föremålet lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts, om det inte ska lämnas ut till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe (

text: 27 kap. 8 a § första stycket

text: RB). Kan det inte utredas hos vem beslaget har gjorts, eller gör denne inte anspråk på föremålet, ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på det, om han eller hon kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet. Om den som ett föremål ska lämnas ut till enligt denna bestämmelse inte hämtar det, eller om föremålet enligt bestämmelsen inte kan lämnas ut till någon, tillämpas lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. (

text: 27 kap. 8 a § andra stycket

text: RB). Egendom som hanteras enligt den lagen ska efter viss tid säljas. I fråga om pengar gäller dock att de efter samma tid ska redovisas till staten (se

text: 2 b

text: och

text: 10 §§

text: ). Gör en ägare eller annan rättsinnehavare anspråk på egendomen ska den lämnas ut till rättsinnehavaren efter beslut av den myndighet som förvarar föremålet (

text: 7 §

text: ). Ett sådant beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (

text: 9 §

text: I

text: 27 kap. 8 b §

text: RB finns bestämmelser om att vissa underrättelser ska lämnas när ett beslag har hävts.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA den 21 januari 2013 lämnade 85 000 kronor i kontanter till polisen och att de där hanterades som hittegods. Vidare framgår att AA begärde hittelön och även gjorde anspråk på pengarna. Enligt bestämmelserna i lagen om hittegods skulle godset tillfalla AA den 21 april 2013, om inte ägaren blev känd innan dess. Om ägaren skulle bli känd inom denna tid skulle AA ha rätt till skälig hittelön enligt samma lag.

text: Polisen tog pengarna i beslag den 22 januari 2013. När beslaget hävdes den 27 februari 2013 gjordes bedömningen att pengarna inte kunde lämnas ut till AA och inte heller kunde återgå till att hanteras som hittegods hos polisen. I stället hanterades pengarna enligt bestämmelserna i lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m., enligt vilka de efter en viss tid ska redovisas till staten, om inte ägaren eller någon annan rättsinnehavare gör anspråk på dem. Frågan är om detta förfarande varit korrekt.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att AA vid tidpunkten för hävandet av beslaget inte hade rätt till pengarna enligt lagen om hittegods och att beslaget inte heller hade gjorts hos henne. Jag instämmer därför i polismyndighetens bedömning att pengarna inte kunde lämnas ut till henne när beslaget hävdes.

text: Enligt huvudregeln i

text: 27 kap. 8 a § första stycket

text: RB ska ett beslagtaget föremål lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts, vilket i detta fall är polismyndigheten. Det finns inte någonting i bestämmelsens ordalydelse och inte heller i dess förarbeten som innebär att ett sådant utlämnande inte kan ske inom polismyndigheten, för att hanteras av polisen enligt ett annat regelverk. Vid tillämpningen av bestämmelsen om att lämna ut egendom måste också beaktas att ett beslag endast innebär en tillfällig besittningsrubbning under en förundersökning och den eventuellt följande rättsliga prövningen, men att det inte påverkar någons rätt till egendomen. Detta gäller även när det är fråga om en begränsad rätt till egendomen, och får anses gälla också i fråga om anspråk enligt lagen om hittegods (se bl.a.

text: prop. 2008/09:227 s. 15

text: och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan, s. 383 och 461 med där gjorda hänvisningar).

text: De i beslag tagna pengarna skulle alltså enligt min mening rätteligen ha lämnats ut till polismyndigheten för att återigen hanteras enligt bestämmelserna i lagen om hittegods. Polismyndighetens hantering av det hävda beslaget innebar att AA riskerade att gå miste om sin rätt enligt lagen om hittegods. Denna risk blev än mer påtaglig när AA inte fick den underrättelse om att beslaget kunde komma att hävas som ska skickas till den som framställt anspråk på egendomen. Jag noterar också att polisen inte har prövat de anspråk som AA på eget initiativ framställt på pengarna. Först i polismyndighetens yttrande till JO nämns att en sådan prövning kan komma att ske.

text: Av dåvarande Polismyndigheten i Stockholms läns yttrande framgår att CC sökt vägledning inom myndigheten inför sitt beslut i fråga om utlämnande av

text: kontanterna. Vidare framgår att polismästardistriktet bedömt att beslutet var korrekt. Polismyndigheten har inte redovisat någon uppfattning i frågan. CC kan därför enligt min mening inte klandras för sitt beslut. I stället ska dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län kritiseras för den felaktiga hanteringen.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om utformningen av ett anslag rörande begränsat tillträde till universitetslokaler har medfört att allmänheten nekats tillträde till lokaler där offentliga disputationer ägde rum

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Stockholms universitet. Han anförde bl.a. följande. Enligt

text: 8 kap. 13 § högskoleförordningen (1993:100)

text: skall disputationer försvaras offentligt. Stockholms universitet hade dock, genom att sätta upp anslag på tre universitetsbyggnader, nekat allmänheten tillträde till lokaler där disputationer äger rum.

type: stycke

text: AA uppgav att anslaget fanns vid varje ingång till byggnaderna och att det hade följande lydelse. UNIVERSITETSLOKALER Tillträde endast för anställda och studenter vid universitetet. Beslutat av rektor den 18 februari 2005

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till rektor för Stockholms universitet för utredning och yttrande över vad som i anmälan gjordes gällande om att de uppsatta anslagen om att vissa byggnader är universitetslokaler, med tillträde endast för anställda och studenter, innebar att universitetet hade ”avskaffat de lagstadgade offentliga disputationerna”. I sitt remissvar anförde rektor BB följande (bilagorna här utelämnade). Stockholms universitet vill inledningsvis anföra att avsikten med skyltningen aldrig varit att avskaffa de lagstadgade offentliga disputationerna. Det finns inga fall där någon hindrats från att närvara vid en disputation i lokalerna och alla disputationer utlyses också som offentliga. Inte heller har någon blivit avsiktligen utelåst från lokalerna. Entrédörrarna till de skyltade husen hålls öppna under normal arbetstid. Alla som önskat har kunnat bevista de offentliga disputationerna. I alla så kallade spikblad anges att ”akademisk avhandling som för avläggande av doktorsexamen vid Stockholms universitet offentligen försvaras i sal ...” Se bilaga 2.3 och 4. Den bakomliggande orsaken till klassificeringen av vissa lokaler som universitetslokaler, som därefter försetts med skyltar, är säkerhetsproblem. Universitetet har tidigare haft problem med studenter som vägrat lämna lokalerna under förevändning att lokalerna är offentliga, trots att de varit avstängda för vidare

text: studier av Högskolans avskiljandenämnd och trots uppmaning att lämna lokalerna. Studenterna har ibland uppträtt hotfullt och aggressivt mot personal och studenter. Personal och studenter har varit rädda för att bli attackerade. Prefekter från berörda institutioner i aktuella byggnader har begärt att något skulle göras för att studenter och anställda inte skulle behöva känna sig hotade på sin arbetsplats. Genom klassningen av lokalerna som universitetslokaler och den skyltning som genomförts har det blivit möjligt att avhysa oönskade personer från lokalerna. Färre känner sig hotade och rädda efter det att skyltarna kommit upp. Stockholms universitet skall undersöka om skyltarnas text kan modifieras så att det tydligare framgår att behöriga besökare har rätt att vistas i lokalerna, en princip som redan gäller idag. AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 7 oktober 2005 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 8 kap. 13 § högskoleförordningen

text: skall en doktorsavhandling försvaras muntligen vid en offentlig disputation. Att disputationen skall ske offentligt innebär att den skall ske på en plats som allmänheten har tillträde till.

text: En myndighets lokaler utgör inte en plats där allmänheten har rätt att vistas efter eget gottfinnande. Det ligger i myndighetens hand att avgöra vad som skall gälla för tillträdet till dess lokaler. Myndigheten måste emellertid beakta att den till följd av vad som föreskrivs i en författning kan ha en skyldighet att bereda allmänheten tillträde. I förevarande fall innebär detta att universitetet har ett ansvar för att tillse att den allmänhet som önskar närvara vid en disputation, som enligt lag skall ske offentligt, får tillträde till de lokaler där disputationen skall äga rum.

text: I de s.k. spikbladen har angivits att de akademiska avhandlingarna offentligen försvaras i viss lokal. Av spikbladen framgår således att avhandlingarna försvaras på platser som allmänheten har tillträde till vid dessa tillfällen. Frågan är emellertid om Stockholms universitet, genom att på vissa byggnader där disputationer äger rum, sätta upp anslag om tillträdesförbud för andra än anställda och studenter, har hindrat allmänheten från att bevista dessa disputationer.

text: Universitetet har i remissvaret framhållit att avsikten med skyltningen inte har varit att hindra allmänheten från att närvara vid disputationerna och att det inte har förekommit att någon har förvägrats tillträde. Utformningen av anslagets text synes emellertid medföra en risk för att den som läser texten får uppfattningen att det råder ett absolut tillträdesförbud för allmänheten. Detta är självfallet inte tillfredsställande. I remissvaret anförs att universitetet skall undersöka om texten kan modifieras så att det tydligare framgår att behöriga besökare har rätt att vistas i lokalerna. Jag förutsätter att erforderliga åtgärder har vidtagits. Med hänsyn till det anförda anser jag mig kunna lämna saken.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Bemötande Journalföring

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Jönköping m.fl., om utebliven riskbedömning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 januari 2008, klagade AA på att Kriminalvården vid transporter mellan olika häkten inte hade tagit någon hänsyn till den hotbild som fanns mot honom på grund av att han hade polisanmält en misshandel som han blivit utsatt för. AA uppgav också att han, när han påtalade hotbilden, blev kallad för ”grälsjuk gubbe” av en anställd samt att han under en transport flera gånger av en annan anställd blev kallad ”angivare”.

text: AA var också kritisk till att Åklagarmyndigheten hade ”insisterat” på att hans fängelsestraff skulle avtjänas omedelbart. Enligt AA hade detta lett till att han skulle få avtjäna fängelsestraffet om åtta månader i avskildhet i stället för på en säkerhetsavdelning, vilket hade varit möjligt om man hade skjutit på verkställigheten.

text: Utredning

text: Handlingar begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad AA hade anfört.

text: I ett remissvar den 8 maj 2008 anförde Kriminalvården, genom enhetschefen BB, bl.a. följande. – – – Häktet Kalmar har anfört följande. AA häktades den 9 oktober 2007 till följd av misstanke om stöld och narkotikabrott. Eftersom platssituationen vid häktet Kalmar var mycket ansträngd vid det aktuella tillfället fanns inte möjlighet att flytta honom till själva häktet, utan han fick vara fortsatt placerad i en arrestcell i avvaktan på ledig plats. Den 11 oktober 2007 var platssituationen fortsatt mycket besvärlig, men det öppnade sig en möjlighet att placera AA i själva häktet. Han förflyttades således från en arrestplats till ett bostadsrum i en häktesavdelning. Emellertid blev platssituationen snabbt sådan att ett flertal häktade måste flyttas snabbt till ett annat häkte. Av den anledningen transporterades AA till häktet Växjö efter att endast ha vistats några timmar på häktesavdelningen. Grunden till varför han förflyttades var således inte uppgifter rörande en hotbild mot AA utan platssituationen. Varken kriminalvårdsinspektören vid häktet eller vakthavande befäl hade vid förflyttningstillfället några uppgifter om en

text: konkret hotbild mot AA. Under tiden i häktet Kalmar var AA ålagd restriktioner av åklagaren och deltog därför inte i någon gemensamhet med andra intagna i häktet. Häktet Växjö har anfört följande. AA förflyttades till häktet Växjö från häktet Kalmar på grund av överbeläggning. Någon information beträffande hotbild kom ej till häktet Växjös kännedom innan ankomsten till Växjö. Först placerades han på gemensamhetsavdelning, men förflyttades restriktionsavdelning så fort samordnaren på häktet fick kunskap om att han kände sig hotad och rädd. Samordnaren på häktet hade då kontakt med såväl häktet i Kalmar som CC, polisen i Västervik. CC uppgav att det fanns fog för AA:s rädsla. Enligt kriminalvårdsinspektör DD transportanmäldes AA för transport den 17 december 2007 på eget säte till häktet Jönköping. Häktet Jönköping har bl.a. anfört följande. AA transporterades den 17 december 2007 från häktet Växjö, där han var intagen, med destination häktet Norrköping för att på domstols begäran inställas därifrån till en rättegång i Linköping den 19 december 2007. Resan skedde med övernattning i häktet Jönköping, dit han ankom den 17 december kl. 12.06 och fortsatte dagen därefter kl. 10.38 till häktet Norrköping. Anledningen till övernattningen i häktet Jönköping var att AA även skulle inställas till en rättegång i Jönköping på eftermiddagen den 17 december. Transporten planerades och beställdes av häktet Växjö, där AA:s förhållanden var väl kända och säkerhetsbedömningen i samband med transporten gjordes där. På morgonen den 18 december påtalade AA för personal på häktet Jönköping att det fanns en hotbild mot honom och förklarade att han vägrade att medfölja transporten till Norrköping om han inte fick åka ensam med personal i transportbilen. Tjänstgörande samordnare vid häktet Jönköping, EE, hade därför flera samtal med AA under förmiddagen, hon lät honom också, på hans begäran, ringa flera telefonsamtal (på tjänstetelefon) till sin advokat och till den i anmälan omnämnde polismannen CC. EE talade även två gånger i telefon med CC och med personal vid häktet Växjö för att bilda sig en uppfattning om situationen. För EE stod det därvid klart att häktet Växjö vid sin säkerhetsbedömning känt till och vägt in den uppgivna hotbilden och att skäl för häktet Jönköping att gå in och överpröva häktet Växjös bedömning inte fanns. Hon ställde även frågor till AA för att klarlägga om något hänt under resans gång som skulle ändrat bilden. Då transporten därefter skulle avgå från häktet Jönköping, och det var uppenbart att, om inte AA medföljde som planerat, det förelåg en påtaglig risk att han inte skulle kunna inställas till rättegång nästa dag enligt domstolens begäran (på grund av transporttekniska svårigheter), så hade EE ett nytt samtal tillsammans med de aktuella transportförarna med AA där hon gjorde helt klart att transporten skulle ske som planerat, med eller mot AA:s vilja och detta på de grunder som redovisats ovan. För att desarmera spänningen i situationen och få AA att finna sig i läget sådant det var, försökte EE därefter att genom att skämta få AA på bättre humör bl.a. genom att på skoj förebrå honom (som var yngre än EE) att han uppträdde som ”en grälsjuk gammal gubbe”. Som EE upplevde det förstod AA skämtet och skrattade med och när transporten lämnade häktet pratade och skrattade han med transportförarna. Transporttjänsten har i yttrande i huvudsak anfört följande. Inom kriminalvården kan beställare själva lägga in sina beställningar i planeringsprogrammet LIFT. En beställning kan generera en eller flera resor, beroende på hur lång transportsträckan är och vilka förutsättningar som gäller för den enskilda transporten. Vid beställningen anges den information som är av vikt för vår planeringspersonal för att de ska kunna planera bra, säkra och effektiva transporter. Exempel på transportinformation, förutom tider och destination, som är av intresse för oss är information om säkerhetsklass, restriktioner, målskamrater flyktfara, våldsbenägenhet, medicinanvändning, brott eller misstanke om brott samt behov av fängsel. Den samlade bedömningen av denna information ligger till grund för den övriga planeringen av transporten.

text: Aktuella transporter

text: Häktet Växjö till häktet Jönköping 071217 Vid aktuell transport framgår det från beställningen att klienten bör transporteras ensam på säte men inget om någon hotbild eller dylikt.

text: Häktet Jönköping till häktet Norrköping 071218 Vid denna beställning framkommer ingen information utöver följande; misstanke om brott, fängsel och målnummer.

text: Häktet Norrköping till häktet Växjö 071221 Här framgår det att det finns yttre hot mot klienten och att han ska transporteras ensam i fordonet.

text: Nedlåtande kommentarer

text: Utpekad vårdare kommer mycket väl ihåg transporten och anför följande avseende uttalanden om angiveri. Detta var en allmän diskussion kring den aktuella rättegången och vårdarens uttalanden var inte riktade mot AA utan hur dom åtalade i den rättegång som AA var vittne i kanske såg på honom. Det andra uttalandet om kompistjuv var inte heller riktat mot AA utan även detta en allmän diskussion kring att intagna tidigare inte stal av varann men att detta kan förekomma nuförtiden. Avseende den tredje diskussionen var det en kommentar kring en tidningsartikel om en misshandlad invandrarkvinna som AA läste. Vårdaren påtalade i samband med en diskussion kring artikel att det i vissa andra kulturer förekommer att kvinnor inte behandlas med respekt och att detta beteende tyvärr tas med hit. Klienten måste ha missuppfattat diskussionerna. Av KLAS-systemet framgår att AA ankom häktet Växjö den 11 oktober 2007 och transporterades därifrån till häktet Jönköping den 17 december 2007. Han transporterades den 18 december till häktet Norrköping och den 21 december 2007 tillbaka till häktet Växjö. Av anteckning den 13 december 2007 i KLAS-systemet som införts av häktet Växjö framgår följande. FF har angående eventuell hotbild mot AA kontaktat vakthavande befäl (VB) GG, häktet Kalmar, angående AA och hans inställelse i Göta hovrätt, Jönköping. VB GG hade inga synpunkter på att det skulle finnas några förhöjda säkerhetsåtgärder kring denna rättegång. På frågan om det var lämpligt att två andra klienter, som även de kommer från Kalmar, kan åka i samma transportbil upp till Jönköping svarade VB GG att om de inte sitter på samma säte och klienten HH var fängslad ansåg han det inte föreligga några problem.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) framgår att en preliminär riskbedömning omedelbart skall genomföras rörande den häktade. Av allmänna råd till 4 § framgår att syftet med riskbedömningen är att ha en grund för en säkerhetsbedömning t.ex. om ett överraskande eller akut transportbehov skulle uppstå eller om fara för egen eller annans liv eller hälsa bedöms föreligga. Av 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamhet m.m. (

text: KVFS 2006:11

text: ) framgår att en transportbeställning alltid skall innehålla beslut beträffande fängsel under transport samt i övrigt sådana upplysningar som kan ha betydelse för säkerheten under transporten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Transporterna En preliminär riskbedömning har inte genomförts på häktet Kalmar rörande AA. En sådan skulle ha genomförts omedelbart efter det att AA häktades. Någon kännedom om den hotbild som fanns rörande AA saknades därför. Både häktet Växjö och

text: häktet Jönköping hade fått uppgift om att det fanns en hotbild mot AA men har inte vidarebefordrat detta vid transportbeställningen. Häktet Kalmar kan inte undgå kritik för att riskbedömningen inte genomfördes. Häktena Växjö och Jönköping kan inte undgå kritik för att transporttjänsten inte informerades om hotbilden mot AA. Nedlåtande uttalanden Samordnaren vid häktet Jönköping har vidgått att hon har kallat AA för en ”grälsjuk gammal gubbe” men att hon inte menat att kränka AA utan att det var ett försök att liva upp stämningen. Det är viktigt att Kriminalvårdens tjänstemän vid sina kontakter med klienter inte använder ett språk som kan uppfattas som nedsättande eller kränkande och att en viss försiktighet bör iakttas när det gäller att skämta med klienter. Även om hon inte menat att kränka AA har hennes yttrande i den uppkomna situationen varit olämpligt. När det gäller de av AA anmälda nedlåtande kommentarerna vid transporten till häktet Norrköping har AA enligt vårdaren missförstått diskussionerna. Kriminalvården finner att ytterligare utredning inte är meningsfull. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvårdens hantering av hotbilden mot AA Av utredningen i ärendet framgår följande. AA häktades den 9 oktober 2007. ar, men flyttades den 11 oktober till en häktescell. Han fick inledningsvis vara kvar i en arrestcell i häktet Kalm i samma häkte. På grund av överbeläggning transporterades han redan samma dag till häktet Växjö. AA placerades där inledningsvis på gemensamhetsavdelning, men flyttades till restriktionsavdelning sedan det kommit till personalens kännedom att han kände sig hotad och rädd. Personal i häktet tog också kontakt med polis och fick den vägen veta att AA hade fog för sin oro. AA transporterades till häktet Jönköping den 17 december och därifrån till häktet Norrköping den 18 december. Det nämndes vid beställningen av dessa transporter inte något om hotbilden mot AA. Den 21 december transporterades AA från häktet Norrköping till häktet Växjö. Vid beställningen av denna transport angavs att det fanns en hotbild mot AA och att denne skulle transporteras ensam.

text: Enligt

text: 2 § andra stycket lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen) ska den som är häktad behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. I detta ligger bl.a. att den häktade ska skyddas mot våld från andra häktade. Som en del i detta ingår den preliminära riskbedömning som enligt 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) omedelbart ska genomföras rörande en häktad. Det finns inte några särskilda bestämmelser om att polis eller åklagare ska underrätta Kriminalvården om hot som föreligger mot en häktad utan det åligger i stället Kriminalvården att inför en riskbedömning själv skaffa sig sådan information och i förekommande fall se till att den förs vidare inom myndigheten.

text: I det aktuella fallet har det varken vid häktet Kalmar eller vid häktet Växjö skett någon riskbedömning rörande AA. Om en sådan hade genomförts vid häktet Kalmar hade Kriminalvården sannolikt redan i detta skede fått reda på att det fanns en hotbild mot AA. Detta blev nu känt först sedan AA själv påtalat för personal i häktet Växjö att han kände rädsla och oro.

text: Vid transporten av AA den 17 december kände man således på häktet Växjö till att det fanns en hotbild mot AA. Den informationen förmedlades emellertid inte vid transportbeställningen. Inte heller beställningen av transporten från häktet Jönköping till häktet Norrköping innehöll denna information. Så borde enligt min mening ha varit fallet. Det hade också varit lämpligt att i AA:s journal anteckna de uppgifter som framkommit i det aktuella avseendet. Det finns visserligen en daganteckning den 13 december 2007, upprättad vid häktet Växjö, angående en ”eventuell hotbild” mot AA. Innehållet i denna anteckning är emellertid inte särskilt upplysande.

text: Avslutningsvis vill jag rent allmänt framhålla att hot och våld mot bevispersoner utgör ett stort problem i den brottsbekämpande verksamheten. Det är viktigt att samhället kan erbjuda bevispersoner skydd mot sådana angrepp, eftersom det annars finns en risk för att dessa inte vill samarbeta med polisen. Detta gäller också för personer som är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt. Jag ser mot denna bakgrund allvarligt på det inträffade. Häktena Kalmar, Växjö och Jönköping förtjänar kritik för sin hantering. Nedlåtande uttalanden Av

text: 9 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen skall behandlas med aktning för sitt människovärde och bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalten. En intagen har å sin sida en skyldighet att visa respekt mot anstaltens personal och andra intagna samt rätta sig efter anstaltens ordningsregler och personalens anvisningar. De allmänna principer som denna bestämmelse ger uttryck för är relevanta även när det gäller behandlingen av häktade.

text: Anställda inom kriminalvården har en skyldighet att bemöta en intagen med aktning och ständigt göra avvägningar när det gäller vad de säger och gör. En kommentar som en person kan uppfatta som något positivt eller lustigt kan en annan person känna sig kränkt av. Kriminalvården har vidgått att samordnaren vid häktet Jönköping kallat AA för en ”grälsjuk gammal gubbe”. Enligt Kriminalvården har syftet med kommentaren dock inte varit att såra eller kränka AA. Oaktat syftet delar jag Kriminalvårdens bedömning att uttalandet var olämpligt.

text: När det gäller de av AA anmälda nedlåtande kommentarerna vid transporten till häktet Norrköping har Kriminalvården uppgett att de uttalanden som må ha fällts inte var riktade till AA. Jag är av den uppfattningen att kriminalvårdstjänstemän bör avstå från diskussioner av ifrågavarande slag när häktade eller intagna i anstalt närvarar. Sådana diskussioner kan nämligen lätt ge upphov till missförstånd. Utredningen ger dock inte stöd för någon kritik i denna del.

text: Vad som i övrigt förekommit motiverar inte något uttalande från min sida. Vad gäller Åklagarmyndigheten har jag samrått med chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, som har tillsyn över åklagarväsendet.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Integritet Samtycke Sekretess

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av ett arbetsskadeärende

text: Anmälan

text: AA klagade på Försäkringskassans handläggning av hennes livränteärende. Hon anförde bl.a. följande. Hon anmälde som en arbetsskada att hon hade blivit utsatt för kränkande särbehandling på arbetet. Försäkringskassan skrev till de tre personer som hon hade angett hade trakasserat henne och bad att de skulle lämna sina synpunkter. Till breven bifogade Försäkringskassan en journalanteckning rörande henne. Försäkringskassan lämnade därmed ut sekretesskyddade uppgifter utan hennes tillstånd och utan att hon visste om det. Försäkringskassans beskrivning av hur hon hade blivit trakasserad var vidare felaktig.

text: Till anmälan bifogade AA en kopia av den ifrågavarande journalanteckningen daterad den 7 november 2005.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvaret genom dåvarande länsdirektören BB följande. – – –

text: Försäkringskontorets utredning vad avser handläggningen över tid

text:  Den 22 mars 2005 inkommer anmälan om arbetsskada till Försäkrings-kassan.  Den 19 april 2005 inkommer ansökan om livränta till Försäkringskassan.  Den 3 oktober 2005 ringer AA till Försäkringskassan i Östersund. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. att AA uppger att hon blivit mobbad i 17 år av arbetskamrater, tre stycken.  Den 11 oktober 2005 ringer AA till Försäkringskassan i Östersund. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. att AA uppger att hon har för avsikt att kontakta sin gamla eller en ny advokat som i sin tur kontaktar Försäkringskassan.  Den 13 oktober 2005 ringer AA till Försäkringskassan i Östersund. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. att AA uppger att hennes advokat CC tycker att det är OK att ta kontakt med berörda personer. Utpekade är DD, EE och FF. Vid det sista samtalet bokas ett möte med henne som ska äga rum den 7 november 2005.

text:  Den 7 november 2005 genomför Försäkringskassan i Östersund en arbetsskadeutredning, De faktorer i arbetet som AA menar varit skadliga för henne dokumenteras.  Den 17 januari 2006 ringer AA till Försäkringskassan i Östersund. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. att AA uppger att det inte är någon speciell person på arbetsplatsen som hon anser ha utsatt henne för kränkande särbehandling/mobbning utan allmänt de personer som hon arbetat med.  Den 20 mars 2006 övertar Försäkringskontoret – Arbetsskador i Västra Götaland ärendet. Samma dag skickas ett brev till AA där hon uppmanas kontakta handläggaren.  Någon gång under april månad 2006 (uppgift om exakt datum saknas) ringer AA till Försäkringskassan. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. att AA uppger att hon vill anmäla några personer för mobbning, DD, EE och FF. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. följande: ”Den försäkrade är införstådd med att Försäkringskassan måste ha deras synpunkter om anmälan.”  Den 18 maj 2006 skriver Försäkringskassan till de fyra personer som skall ha kännedom om ärendet för synpunkter. Till skrivelsen fogas Försäkrings-kassans utredning från den 7 november 2005.  Den 14 juni 2006 inkommer ett gemensamt yttrande från tre av de tillskrivna personerna.  Den 6 oktober 2006 upprättas föredragningspromemoria med förslag till beslut.  Den 23 oktober 2006 kvalitetssäkras ärendet.  Den 25 oktober 2006 kommuniceras ärendet.  Den 8 november inkommer AA med synpunkter.  Den 21 november 2006 fattar socialförsäkringsnämnden sitt beslut i ärendet.

text: Områdeschefens kommentar

text: Av anmälan om arbetsskada framkommer att AA anmäler flera års kränkande särbehandling på sitt arbete samt dåligt ledarskap och dålig ledning som skadligt. Vid samtal med Försäkringskassans handläggare i Östersund den 3 oktober 2005 uppger hon att hon blivit mobbad i 17 år av tre stycken arbetskamrater. Vid samtal med AA den 13 oktober samma år framkommer att de utpekade är DD, EE och FF. Av samtalet framkommer att AA:s dåvarande ombud tycker det är OK att ta kontakt med de berörda. Vid mötet på kontoret i Östersund den 7 november 2005 beskriver AA en rad missförhållanden. Hon uppger att hon har arbetat på OKQ8 sedan 1987 och blivit trakasserad alla år utom ett. Journalanteckning från samtal den 17 januari 2006 ger [utvisar]att det inte är någon speciell person som utsatt henne för kränkande särbehandling/mobbning utan allmänt de personer som hon arbetat med. Vid samtal mellan AA och handläggare på Försäkringskontoret arbetsskador Västra Götaland framgår att hon vill anmäla att DD, EE och FF utsatt henne för mobbning. Av journalanteckningen från samtalet framgår att hon är införstådd med att Försäkringskassan måste ha de utpekades synpunkter om anmälan. Vid samtalet uppger AA en fjärde person som Försäkringskassan kan kontakta som känner till omständigheterna. Av ovan sagda framgår att Försäkringskassans beskrivning att AA som arbetsskada anmält att de tre utpekade personerna trakasserat och utsatt henne för kränkande särbehandling är korrekt och föranleder inga övriga kommentarer från min sida. Av AA:s skrivelse till JO framgår att hon inte stämt eller väckt något allmänt åtal mot de utpekade. Försäkringskassan har aldrig påstått detta. Försäkringskassans utredare måste i ärenden där tredje part anklagas för att ha utsatt den som ärendet rör för trakasserier vara tydliga i journaler och skrivelser till de inblandade så att ingen

text: missuppfattar vad prövningen syftar till. Det är beklagligt om AA missuppfattat prövningens syfte men detta är inte något som Försäkringskassan kan lastas för. Efter genomgång av arbetsskadeakten har ingenting framkommit som visar att Försäkringskassans handläggare brustit i opartiskhet och neutralitet. För att få en allsidig och neutral uppfattning av ärendet måste utredning ske med berörda. Detta arbetssätt har dessutom stöd av JO-yttrande (dnr 3979-1990) [härmed avses JO 1992/93 s. 456, min anm.] där det framgår att JO anser det vara otillfredsställande om enskilda som blir utpekade som mobbare inte upplyses om detta och ges möjlighet att lämna sin syn på saken. Jag uppfattar inte att handläggningen har brustit i denna del. Vad det gäller utlämnandet av sekretesskyddade uppgifter kan följande sägas. I breven som åsyftas beskriver handläggaren att AA har uppgett att de utpekade har trakasserat henne och utsatt henne för kränkande särbehandling. Till breven bifogades en journalanteckning från mötet med AA i november 2005 som i huvudsak innehöll en konkretisering av vad hon ansåg var skadligt i hennes arbete. Av journalanteckningen från april 2006 framgår att AA var införstådd med att Försäkringskassan måste ha de utpekades synpunkter om anmälan. Av detta följer att AA får anses ha lämnat samtycke till att lämna ut uppgifter kring vad hon anmält som arbetsskada. Journalanteckningen från mötet med AA är den handling som främst beskriver hur hon uppger sig blivit trakasserad. Möjligen kan handlingen även innehålla delar som inte kan anses utgöra en beskrivning av skadliga faktorer i arbetet. Trots att AA är införstådd med att de av henne utpekade mobbarna måste få ta del av uppgifter kring vad hon anmält som arbetsskada framgår inte omfattningen av samtycket med önskvärd tydlighet i journalen och inte heller om handläggaren informerat AA om vilka handlingar som skulle lämnas ut. Detta är en punkt där jag menar att handläggningen brustit till viss del.

text: Områdeschefens beskrivning av vidtagna åtgärder

text: Ärenden av denna typ där det anmäls att trakasserier och/eller kränkande särbehandling skall ha orsakat psykiatrisk sjuklighet bereds som ett specialiserat typärende av ett begränsat antal handläggare. De fortbildas kontinuerligt i problematiken som berörs ovan och det är av vikt att denna fortbildning fortsätter. Vad avser undervisning i förvaltningsrätt och sekretesslagstiftning får alla nyanställda vid Arbetsskadekontoret delta i sådan undervisning. Denna undervisning sker sedan fortlöpande såväl i organiserade former vid särskilda undervisningstillfällen som i det dagliga arbetet i kontakten mellan handläggare och ansvarig konsult. Trots att jag anser att Arbetsskadekontoret inte brustit i sekretesshänseende i det aktuella ärendet menar jag att det är av vikt att sekretessfrågorna tydliggörs i handläggningen och att vikten av sekretesslagstiftning betonas vid fortbildning på kontoret.

text: Länskontorets bedömning/åtgärder

text: I Försäkringskassans vägledning 2001:3, version 1 – Offentlighet och sekretess, anges bl.a. att en enskild helt eller delvis kan samtycka till att sekretessbelagda uppgifter (

text: 14 kap. 4 §

text: SekrL) lämnas ut. Ett samtycke är med andra ord ett undantag från sekretess. Vidare anges att ett samtycke normalt sett är fråga om ett skriftligt samtycke. Men det är inget som hindrar att det görs muntligt. När det gäller ett muntligt samtycke är det viktigt att handläggaren gör en tjänsteanteckning, till exempel i journalbladet i akten, så att det klart framgår vad samtycket omfattar och när det lämnas.

text: Länskontoret delar de slutsatser som områdeschefen kommit fram till, nämligen att omfattningen av samtycket inte med önskvärd tydlighet framgår i journalen och inte heller om handläggaren informerat AA om vilka handlingar som skulle lämnas ut. Några ytterligare åtgärder från länskontoret bedöms inte nödvändiga då vi anser att kontorets åtgärdsprogram ger en tillräcklig grund för kvalitetssäkringen av den framtida handläggningen. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att det finns inget att invända mot att Försäkringskassan låter de personer som har utpekats som orsak till en arbetsskada få tillfälle att lämna sin syn på saken till Försäkringskassan. JO har också, vilket även har framhållits i remissvaret, tidigare uttalat att det i vissa fall kan vara lämpligt och t.o.m. nödvändigt att inhämta ett sådant yttrande (JO 1992/93 s. 456).

text: Enligt

text: 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess hos Försäkringskassan i ärende enligt lagen om arbetsskadeförsäkring, för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Av

text: 14 kap. 4 § samma lag

text: följer att sekretess till skydd för enskild helt eller delvis kan efterges av den enskilde.

text: Det är mycket viktigt för den försäkrades integritet att känsliga uppgifter inte lämnas vidare. När en myndighet inhämtar ett samtycke om att få lämna ut sekretessbelagda uppgifter bör därför noggrannhet iakttas så att ett samtycke inte medför att handlingar lämnas ut i större omfattning än vad den enskilde har avsett. Det är därför viktigt att samtycket dokumenteras så att missförstånd inte uppstår.

text: I den journalanteckning som Försäkringskassan lämnade ut förekom uppgifter av integritetskänslig natur. Det var inte nödvändigt att lämna ut uppgifterna för att få de utpekade personernas synpunkter. Försäkringskassan har anfört att AA var införstådd med att kassan måste ha de utpekade personernas synpunkter och att hon därmed fick anses ha lämnat sitt samtycke. Jag delar inte den uppfattningen. Den slutsats som kan dras är endast att AA visste att kassan ansåg sig tvungen att kontakta dem. Något samtycke till att kassan lämnade ut integritetskänsliga uppgifter kan inte utläsas.

text: Jag är mycket kritisk till Försäkringskassans handläggning av ärendet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Ansökan Beslut Bistånd

title: Sociala områdesnämnden väster i Jönköpings kommun kritiseras för underlåtenhet att utreda och fatta beslut med anledning av en ansökan om bistånd till kontraktsvård

sammanfattning: En man stod åtalad vid tingsrätten för bl.a. misshandel. I stället för fängelse var påföljden skyddstillsyn med föreskrift om en behandlingsplan, s.k. kontraktsvård, aktuell (30 kap. 9 § andra stycket 3 brottsbalken). För att en domstol ska kunna döma till kontraktsvård måste den ha tillgång till en kvalificerad utredning om den enskildes personliga förhållanden samt om förutsättningarna för verkställigheten av en sådan påföljd. Domstolen ska därför i de fall där kontraktsvård är aktuell hämta in ett yttrande, en s.k. personutredning, från Kriminalvården. Kriminalvården ska ombesörja den utredning som behövs för yttrandet. Förslag till en behandlingsplan ska utredas och upprättas av Kriminalvården. Förslaget ska alltid utformas i samverkan med socialtjänsten. Kostnaderna för kontraktsvård fördelas mellan Kriminalvården och i regel socialtjänsten. Tingsrätten hämtade in en personutredning från Kriminalvården. Mannen ansökte inom ramen för utredningen om bistånd till kontraktsvård hos områdesnämnden. Områdesnämnden kom dock inte, bl.a. med hänsyn till rådande personalsituation, att utreda mannens ansökan om bistånd till kontraktsvård och fattade inte heller något beslut i ärendet. Kriminalvården saknade därmed förutsättning att lämna ett förslag om en lämplig form av behandling som alternativ till fängelse till tingsrätten. JO uttalar i beslutet att Kriminalvårdens yttrande och förslag till en behandlingsplan ligger till grund för domstolens val av påföljd för den enskilde. Domstolen kan i praktiken inte döma den enskilde till kontraktsvård om den inte har ett förslag till en behandlingsplan. Kriminalvårdens förslag till en sådan plan kan därför få en mycket stor betydelse för den enskilde. Områdesnämndens underlåtenhet att utreda och fatta beslut med anledning av mannens ansökan om bistånd till kontraktsvård ledde till att Kriminalvården inte kunde lämna ett förslag till en behandlingsplan till domstolen. Enligt JO är detta inte acceptabelt. JO kritiserar områdesnämnden för sin underlåtenhet att utreda mannens ansökan om bistånd till kontraktsvård och fatta beslut i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Sociala områdesnämnden väster i Jönköpings kommun och uppgav bl.a. följande: Han var offentlig försvarare för

text: BB som var åtalad för bl.a. misshandel. Jönköpings tingsrätt förordnade att Kriminalvården, Frivården Jönköping, skulle genomföra en personutredning. Utredningen inriktades tämligen omgående mot en skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (kontraktsvård). Personutredningen inleddes med sammanträffande mellan BB, Kriminalvården samt socialtjänstens mottagningsgrupp. Sedan skulle särskild handläggare på socialtjänstens missbrukssektion fortsätta socialtjänstens del av utredningen. Socialtjänsten meddelade Kriminalvården att socialtjänsten saknade personal och inte kunde besluta om det sökta biståndet. Enligt personutredningen saknade därför Kriminalvården förutsättningar att lämna ett förslag om en lämplig form av behandling som alternativ till fängelse till tingsrätten. Utgången i påföljdsdelen blev att tingsrätten dömde ut ett fängelsestraff. Sociala områdesnämnden har genom att inte utreda och inte fatta beslut i frågan angående bistånd allvarligt åsidosatt sina åligganden. BB har lidit men av kommunens felaktiga prioriteringar.

text: Utredning

text: JO begärde att Sociala områdesnämnden väster i Jönköpings kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan. I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande:

text: Handläggning av aktuellt ärende om kontraktsvård

text: Av journalanteckningar och information från den socialsekreterare som tog emot ärendet i Myndighetssektionens mottagning framgår följande. Den 26 januari 2017 ringde frivårdsinspektör CC till socialsekreterare DD, Myndighetssektionens mottagning för missbruksvård, och berättade att en klient ville göra en ansökan om behandlingshemsvistelse på Valbo i Norrköping. Aktuell klient satt då häktad och utredningen skulle behöva vara klar till den 3 februari 2017. Den 30 januari 2017 hölls ett möte på häktet där socialsekreterare från Myndighetssektionen, frivårdsinspektören och klienten närvarade. Frivårdsinspektören hade inte träffat klienten innan mötet. Inget utredningsunderlag lämnades till Myndighetssektionen från Frivården i samband med mötet eller innan dess. Samma dag inleds en utredning enligt 11 kap. l § SoL efter ansökan från aktuell klient i samband med mötet på häktet. Den 2 februari 2017 meddelade socialsekreteraren frivårdsinspektören att det inte är möjligt att lämna ärendet om kontraktsvård till en handläggare. Det innebär att en utredning inte kommer att bli klar till rättegången. Klienten hänvisas till att ansöka om vårdvistelse. I samtalet framkom att det fanns möjlighet för Frivården att få förlängd tid för handläggning till och med den 10 februari 2017.

text: Förvaltningens bedömning

text: I aktuellt ärende har Myndighetssektionen fattat ett beslut om att en utredning ska inledas men att en fördelning till handläggare kommer att dröja då det råder brist på handläggare vilket medför att en ASI-utredning inte kommer att bli klar inför rättegång. En plan för handläggning av ärenden med anledning av vakanser på tjänsterna på Myndighetssektionen togs fram och beslutades den 5 december 2016. Planen tar upp att under stor arbetsmängd ska det göras en prioritering av ärenden vilket medför att det kan uppstå händelser likt den nu anmälda. En handlingsplan för

text: handläggning av ärenden inom Myndighetssektionen krävdes då situationen för socialsekreterarna inom sektionen varit ansträngd under en längre period av olika anledningar. Det har saknats medarbetare vilket inneburit att flertalet tjänster har varit vakanta. Under sommaren/hösten 2016 var cirka hälften av samtliga tjänster tillsatta. I praktiken har det under en längre tid varit socialtjänsten som genomfört ASIutredningar och utredningar inför kontraktsvård efter förfrågan från kriminalvården. Socialtjänstens ansvar är egentligen att skriva ett yttrande och ta ställning till ev. kostnadsansvar efter att frivården genomfört utredningar som krävs samt funnit lämplig behandling. Vid den aktuella tidpunkten prioriterades individer som inte hade några insatser och där situationen befarades bli så akut att de skulle riskera sin hälsa utan någon åtgärd. Efter den fördelningen fanns inte mer utrymme att hantera fler ärenden. Att inte behandla inkomna ansökningar medför alltid en risk för ett missförhållande för den enskilde. Det aktuella ärendet gäller en ansökan om insats som ska ske tillsammans med annan myndighet vilket medför att den enskilde medborgaren har sina behov tillgodosedda ur ett perspektiv men kan vara i behov av annan form av vård och behandling. Ett aktivt val från ledningen inom verksamheten har gjorts på grund av ansträngd personalsituation och arbetsmiljö. De aktiva valen man inom ledningen gör gällande inkomna ansökningar sker alltid ur den enskildes perspektiv och risk för skada om ansökan inte behandlas så som den bör. Att systematiskt göra dessa prioriteringar är ett måste för verksamheten i situationer där det finns många vakanta handläggartjänster. Samtliga medarbetare inom Myndighetssektionen missbruk är väl medvetna om den lagstiftning och de rutiner som finns runt de ansökningar likt den aktuella som har inkommit. Det är ett aktivt val från ledningen att göra denna prioritering utifrån handlingsplan för att säkerställa en rimlig nivå och arbetsmiljö för arbetsgruppen och därmed inte förlora fler medarbetare. När det gäller kontraktsvård är utredningstiderna för yttrande förhållandevis korta och behöver fördelas till en handläggare direkt. Åtgärder som här vidtagits eller planeras i verksamheten för att förhindra att

text: liknande händelse inträffar igen

text: I januari 2017 startades ett projekt, via en omorganisation, för en utökad mottagning, uppsökande verksamhet och motiverande arbete på Myndighetssektionen. Där kan den enskilde inom kort tid, oftast inom några dagar få en första träff med en mottagningssekreterare. Det underlaget som framkommer från den kontakten har underlättat bedömningen om den enskilde kan vänta på handläggare eller inte. En Lex Sarah-rapport har upprättats den 3 februari 2017 och färdigställts den 12 maj 2017. Myndighetssektionen har tagit till sig de förslag till åtgärder/handlingsplan som framförts i rapporten.  Följa upp handlingsplanen och kontinuerligt arbeta med arbetsmiljön för berörda inom myndighetssektionen missbruk.  En viktig åtgärd för att ärenden ska handläggas inom rimlig tid är att minska antalet vakanser på Myndighetssektionen. Rekrytering sker fortlöpande. Prognosen nu är att Myndighetssektionen inte kommer att ha några vakanser från och med slutet av augusti. Från och med slutet av maj är bedömningen att varje individ som behöver insatser kommer att få en handläggare inom två veckor.  Fortsatt arbete med att "behålla" handläggare inom Myndighetssektionen så att rutiner och kompetens finns i gruppen.  Att fortsätta rapportera in liknande ärenden som lex Sarah-händelser för att övergripande se om det blir ett systematiskt förhållningssätt mot ett

text: ökat inflöde av ansökningar kontra arbetsbelastning mot antal socialsekreterare.  Vid flertalet inrapporterade händelser av liknande slag och ett systematiskt förhållningssätt uppmärksammas kommer en anmälan till IVO att övervägas. Personalsituationen har nu tydligt förbättrats och är nu en helt annan än den var när det nu aktuella ärendet aktualiserades. I nuläget hade ärendet inte bortprioriterats även om handläggningstiden hade varit för kort och underlaget från Frivården bristfälligt. Myndighetssektionen anser dock att det optimala är att Frivården kontaktar socialsekreterare på mottagningen eller den som är socialsekreterare om det gäller en klient med ett pågående ärende hos Myndighetssektionen så snart det är möjligt. Om det är en känd klient så bör Myndighetssektionen ges möjlighet till en handläggningstid på minst två veckor och minst tre veckor om det är en tidigare okänd klient. Om den enskilde har ett aktuellt ärende hos Myndighetssektionen kan man vara behjälplig med kartläggning av en aktuell behovsbild. Om den enskilde inte är aktuell på Myndighetssektionen ska Frivården kartlägga den enskildes behov. Därefter ska Myndighetssektionen få ett underlag om den enskildes behov och förutsättningar för vård (t.ex. tidsaspekter, vårdinriktning). Underlaget från Frivårdens kartläggning och en träff med den enskilde ska tillsammans vara tillräckligt för att Myndighetssektionen ska kunna yttra sig. Frivårdens kartläggning ska helst ske via ASI-intervju. Mot bakgrund av ovan hölls ett möte med Kriminalvården den 20 mars 2017 för att diskutera gemensamma rutiner och klargöra fördelning av ansvar mellan socialtjänsten och frivården vid utredning, vårdplanering och genomförande av insatser. Ett möte för att börja det arbetet är planerat till hösten 2017.

text: Sammanfattningsvis

text: Sammanfattningsvis är socialtjänsten fullt medvetna om sitt ansvar för att medverka till utredningar i samband med kontraktsvård. I det aktuella fallet har handläggningstiden för socialtjänsten varit så kort att det inte kan anses skäligt att socialtjänsten ska kunna fullfölja sitt ansvar. Detta förstärks av att Frivården inte lämnat någon utredning som underlag för socialtjänsten. Det gäller också oberoende av hur personalsituationen har varit när det gäller socialtjänstens handläggare.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade in Kriminalvårdens, Frivården Jönköpings, yttrande enligt lagen (

text: ) om särskild personutredning i brottmål m.m. som gavs in till Jönköpings tingsrätt den 10 februari 2017 och Jönköpings tingsrätts dom den

text: 21 februari 2017 i mål B 202-17.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering

text: En domstol får döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter (

text: 28 kap. 1 § brottsbalken

text: , BrB). Som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan domstolen beakta bl.a. om missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig

text: behandling som enligt för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten, s.k. kontraktsvård (

text: 30 kap. 9 § andra stycket 3

text: BrB). Kontraktsvård, som alltså är ett alternativ till fängelse, regleras i

text: 28 kap. 6 a §

text: BrB. I bestämmelsen anges att om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn ska domstolen i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse i stället hade valts som påföljd. Domstolen ska också i domen meddela föreskrift om den behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa.

text: För att domstolen ska kunna döma till kontraktsvård måste den ha tillgång till en kvalificerad utredning om den enskildes personliga förhållanden samt om förutsättningarna för verkställigheten av en sådan skyddstillsyn. Domstolen ska därför i de fall där kontraktsvård är aktuell hämta in ett yttrande, en s.k. personutredning, från Kriminalvården (1 § lagen [1991:2041] om särskild personutredning i brottmål, m.m.). Kriminalvården ska ombesörja den utredning som behövs för yttrandet (

text: 3 § samma lag

text: ). Förslag till en behandlingsplan enligt

text: 28 kap. 6 a §

text: BrB ska utredas och upprättas av Kriminalvården genom det frivårdskontor inom vars verksamhetsområde den misstänkte är bosatt eller annars uppehåller sig. Förslaget ska alltid utformas i samverkan med socialtjänsten. Det ska innehålla en utredning om den misstänktes missbruk och andra förhållanden av betydelse för behovet av vård eller annan behandling. Förslaget ska fogas till yttrandet som bilaga (6 § förordning [1992:289] om särskild personutredning i brottmål, m.m.).

text: Kostnaderna för kontraktsvård fördelas mellan Kriminalvården och i regel socialtjänsten. Kriminalvårdens kostnadsansvar sträcker sig fram till det datum då villkorlig frigivning skulle ha skett om fängelse hade valts som påföljd. Efter datumet för tänkt villkorlig frigivning övertar socialtjänsten kostnadsansvaret (

text: prop. 1986/87:106 s. 94

text: ). Kriminalvårdens förslag till en behandlingsplan ska innehålla en s.k. ansvarsförbindelse från socialtjänsten där den åtar sig kostnadsansvaret för kontraktsvården efter nyss nämnd tidpunkt.

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). Av dessa bestämmelser följer att när socialnämnden får en ansökan om bistånd till kontraktsvård är den skyldig att genomföra en utredning med skyndsamhet, särskilt i de fall där den enskilde är häktad, och att fatta ett beslut som den enskilde kan överklaga.

text: Sociala områdesnämndens handläggning av ansökan om bistånd till

text: kontraktsvård i det aktuella fallet

text: Av utredningen framgår att Kriminalvården den 26 januari 2017 tog kontakt med områdesnämnden inom ramen för personutredningen som skulle ges in till tingsrätten senast den 3 februari 2017. Ett möte mellan Kriminalvården,

text: områdesnämnden och BB hölls den 30 januari 2017, vid vilket BB ansökte om bistånd till kontraktsvård hos nämnden. Områdesnämnden inledde samma dag en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL med anledning av BB:s ansökan. Den 2 februari 2017 meddelade områdesnämnden Kriminalvården att den då inte hade möjlighet att lämna ärendet om kontraktsvård till en handläggare och att en utredning inte skulle bli klar till rättegången i tingsrätten. I samband med detta upplyste Kriminalvården områdesnämnden om att Kriminalvården hade en möjlighet att få anstånd med sitt yttrande till tingsrätten till och med den 10 februari 2017. Områdesnämnden kom alltså aldrig att utreda BB:s ansökan om bistånd till kontraktsvård. Av Kriminalvårdens yttrande till tingsrätten framgår att Kriminalvården, p.g.a. att områdesnämnden inte beslutade om det sökta biståndet, saknade förutsättning att komma in med ett förslag om en lämplig form av behandling som alternativ till fängelse även om det fanns ett behov av behandling och förutsättningar i övrigt för en annan påföljd än fängelse kunde anses vara uppfyllda.

text: Områdesnämnden har i sitt remissyttrande bl.a. förklarat sin underlåtenhet att utreda BB:s ansökan om bistånd till kontraktsvård med att det vid den aktuella tidpunkten rådde personalbrist, att det var fråga om en kort tidsfrist och att den aktuella typen av ärenden då inte kunde prioriteras.

text: Tidsfristen för kontraktsvårdsutredningar är ofta mycket kort, särskilt i de fall där den enskilde är häktad. Jag har därför en förståelse för att det i en del fall är svårt för socialnämnden att hinna genomföra en utredning i tid. Socialnämnden har dock alltid en möjlighet att begära anstånd med att ge in sin utredning och det framgår av utredningen att nämnden i det aktuella fallet informerats om att anstånd till den 10 februari 2017 kunde ges. Nämnden har inte särskilt kommenterat detta förhållande i sitt remissvar. Personalbrist kan enligt min mening aldrig utgöra ett godtagbart skäl för att underlåta att fullgöra de uppgifter som nämnden har ansvar för.

text: Kriminalvårdens yttrande och förslag till en behandlingsplan ligger till grund för domstolens val av påföljd för den enskilde. Domstolen kan i praktiken inte döma den enskilde till kontraktsvård om den inte har ett förslag till en behandlingsplan. Kriminalvårdens förslag till en behandlingsplan kan därför få en mycket stor betydelse för den enskilde.

text: Områdesnämndens underlåtenhet att utreda och fatta beslut med anledning av BB:s ansökan om bistånd till kontraktsvård ledde till att Kriminalvården inte kunde lämna förslag till en behandlingsplan till domstolen. Detta är självklart inte acceptabelt. Jag är kritisk till områdesnämndens underlåtenhet att utreda och fatta beslut i ärendet.

text: Av remissyttrandet framgår att områdesnämnden är medveten om att handläggningen har brustit och att åtgärder har vidtagits för att undvika att hamna i en liknande situation igen. Det finns därför inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid saken.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot en domstols beslut att försätta ett bolag i konkurs när ansökan gjorts av en icke beslutför styrelse

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Värmlands tingsrätts beslut att försätta ett bolag i konkurs. Han uppgav att ansökan getts in av en icke fulltalig styrelse som således inte var beslutför och att tingsrätten därför inte borde ha bifallit ansökan.

text: Utredning

text: Dagboksblad i Värmlands tingsrätts mål K 5174-07, Hovrättens för Västra Sverige mål Ö 1030-08 och Högsta domstolens mål Ö 491-08 samt ansökningshandlingar i målet hämtades in.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden tingsrätten gjorde i fråga om sökandens behörighet att ansöka om konkurs.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från rådmannen CC.

text: CC uppgav följande.

text: Konkursansökan för bolaget S.M. den 6 december2007, vilken inkom till tingsrätten den 6 december 2007 per telefax och i original fem dagar senare, var underskriven av DD. Enligt det då ingivna registreringsbeviset, daterat 6 december 2007, för bolaget var DD styrelseledamot tillsammans med EE, ordförande, och FF. Enligt registreringsbeviset tecknades firman av styrelsen. Då styrelsen skulle bestå av fyra ledamöter och noll suppleanter var styrelsen inte fulltalig. Av protokoll från styrelsemöte den 5 december 2007, vilket ingavs i bestyrkt kopia i samband med ansökningen, framgick att deltagande styrelseledamöter vid styrelsemötet var DD och FF. Av försättsblad till registreringsbeviset framgick att det hos Bolagsverket fanns en inneliggande anmälan, vilken ännu inte hade lett till registrering. Anmälan hade ett angivet diarienummer och avsåg företrädare/firmateckning. Enligt bolagsregistret, en tjänst som tingsrätten har tillgång till per Internet (från leverantören InfoTorg) avsåg den aktuella anmälan, som inkom till Bolagsverket den 26 oktober 2007 och var ingiven av EE, eget utträde för företrädare. Efter den registrering som senare gjordes kvarstod, enligt bolagsregistret, FF och DD som firmatecknare.

text: När konkursärendet anhängiggjordes konstaterade jag att det var fråga omen konkursansökan gjord av gäldenären enligt

text: 2 kap. 3 § konkurslagen

text: ). En sådan ansökan ska, om den upptas, genast prövas av rätten. Detta framgår av

text: 2 kap. 14 § samma lag

text: . Om det kunde bedömas att DD hade behörighet att göra ansökan skulle det således utan dröjsmål beslutas om försättande i konkurs, såvida de materiella förutsättningarna för sådant beslut var uppfyllda. Jag fann att den omständigheten att styrelsen inte var fulltalig saknade betydelse vid den vidare prövningen av behörigheten för DD (jfr

text: RH 2004:33

text: och

text: NJA 2005 s. 729

text: ). Som framgått av den redovisade bakgrunden var DD enligt registreringsbeviset inte behörig att ensam teckna firman. Protokollet från styrelsemötet den 5 december 2007 ingavs i två likalydande exemplar, varvid det ena var undertecknat av DD och det andra av FF. Eftersom styrelsesammanträden kan hållas per capsulam, vilket innebär att något möte inte behöver hållas utan ett beslut i stället kan bekräftas genom att samtliga styrelseledamöter undertecknar ett styrelseprotokoll (jfr Andersson, Johansson, Skog,

text: Aktiebolagslagen

text: , en kommentar,

text: 8 kap. 18 §

text: ), fann jag inget anmärkningsvärt i att protokollet undertecknats på det nyss redovisade sättet. Att protokollet inte var numrerat, vilket föreskrivs i8 kap.

text: 26 § aktiebolagslagen (2005:551)

text: , var inget som hade någon betydelse för rättens prövning. Något utträde för EE hade ännu inte registrerats i bolagsregistret. I anledning av det utträde som hade anmälts hade jag emellertid att utgå från det aktuella förhållandet att styrelsen bestod av endast två ledamöter, dvs. DD och FF (jfr

text: NJA 1979 s. 655

text: och 1997 s. 762). Enligt styrelsemötesprotokollet deltog två personer: DD och FF. Jag fann, bl.a. mot bakgrund av den till Bolagsverket ingivna anmälan om utträde för företrädare, ingen anledning att ifrågasätta styrelsens beslutsförhet enligt

text: 8 kap. 21 § aktiebolagslagen

text: eller huruvida majoritetskrav för styrelsebeslut var uppfyllda enligt

text: 8 kap. 22 § samma lag

text: . Av protokollet från styrelsemötet framgår att styrelsen var enig om att bolaget skulle försättas i konkurs och det beslutades att en sådan ansökan skullegöras. Styrelsen uppdrog åt ledamoten DD att skriva under konkursansökan och DD skrev samma dag under ansökningen, som sedan inkom till tingsrätten. Jag fann således att DD hade behörighet att för bolaget göra den aktuella konkursansökningen. Det kan slutligen tilläggas att jag inte hade någon anledning att ifrågasätta att styrelseledamöterna iakttog sin lojalitetsplikt gentemot bolaget vilken följer av

text: 8 kap. 4 § aktiebolagslagen

text: BB hänvisade till CC:s yttrande och anslöt sig till vad som där sägs och bedömde att ärendet handlagts korrekt och i enlighet med lag.

text: I ett beslut den 28 september 2009 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Värmlands tingsrätt försatte den 11 december 2007 bolaget S.M. i konkurs sedan en konkursansökan inkommit från bolaget. Ansökan var undertecknad av styrelseledamoten DD och till ansökan var fogat ett protokoll från ett styrelsemöte den 5 december vid vilket DD och ytterligare en styrelseledamot beslutat att en konkursansökan skulle ges in. Av registreringsbeviset för bolaget framgick att firman tecknades av styrelsen som skulle bestå av fyra ledamöter men att endast tre ledamöter var registrerade. Tingsrätten kände också till att ytterligare en styrelseledamot hade utträtt ur bolaget före styrelsemötet och anmält detta till

text: Bolagsverket, som dock ännu inte registrerat anmälan. De vid tiden för konkursansökan återstående två styrelseledamöterna i bolaget var de som vid styrelsemötet beslutat att ansöka om att bolaget skulle försättas i konkurs.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § konkurslagen (1987:672)

text: ska en konkursansökan vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud. När sökanden är en juridisk person innebär det att behörig ställföreträdare ska underteckna ansökan. Om gäldenären ansöker om konkurs ska denna som huvudregel prövas genast, se

text: 2 kap. 14 § konkurslagen

text: Aktiebolagslagen

text: (2005:551, ABL) bygger på att det bestämmande inflytandet över ett aktiebolag ligger hos aktieägarna och att bolagsstämman är det högsta beslutande organet. Förvaltningen ankommer emellertid på styrelsen och verkställande direktören och inte på bolagsstämman.

text: Reglerna om ett aktiebolags ledning finns i

text: 8 kap.

text: ABL. Av 35 § följer att det är styrelsen som företräder ett aktiebolag och tecknar dess firma. För att styrelsen ska vara beslutför krävs enligt 21 § att mer än hälften av hela antalet styrelseledamöter eller det högre antal som föreskrivs i bolagsordningen är närvarande. Med hela antalet styrelseledamöter avses det antal som ska finnas enligt bolagsordningen eller, om där endast anges lägsta och högsta antal, det antal som ska finnas enligt bolagsordningen och bolagsstämmans beslut (

text: prop. 1975:103 s. 379

text: ). För publika aktiebolag är vidare föreskrivet i 46 § att styrelsen ska ha minst tre ledamöter. Uppdraget som styrelseledamot upphör i förtid om ledamoten eller den som har utsett henne eller honom anmäler att det ska upphöra (14 §). Av 13 § framgår att en sådan ändring har verkan först från den tidpunkt då anmälan om ändringen kom in till Bolagsverket, eller från den senare tidpunkt som anges i det beslut som anmälan grundar sig på. Om en ledamots uppdrag upphör i förtid ska kvarvarande ledamöter enligt 15 § vidta åtgärder för att en ny ledamot utses för den återstående mandattiden. Om styrelsen är beslutför med kvarstående ledamöter får dock frågan anstå till nästa årsstämma. Styrelsen kan enligt 37 § bemyndiga en styrelseledamot, den verkställande direktören eller någon annan att företräda bolaget och teckna dess firma. Det kan emellertid föreskrivas i bolagsordningen att ett sådant bemyndigande inte får lämnas eller endast får lämnas på vissa villkor.

text: Som huvudregel är det alltså styrelsen som företräder bolaget och är behörig att ansöka om bolagets försättande i konkurs. Om en borgenär ansöker om konkurs beträffande ett aktiebolag följer emellertid av

text: 9 § delgivningslagen (1970:428)

text: att ansökan ska lämnas till någon som har rätt att företräda bolaget eller, om fler är gemensamt behöriga, till någon av dem. I sådana fall räcker det att en styrelseledamot delges ansökan för att bolaget ska anses delgivet.

text: Tingsrätten har uppgett att om det bedömdes att DD hade behörighet att göra ansökan skulle domstolen utan dröjsmål besluta om försättande i konkurs, såvida de materiella förutsättningarna för ett sådant beslut var uppfyllda. Enligt tingsrätten saknade den omständigheten att styrelsen inte var fulltalig betydelse vid den vidare

text: prövningen av behörigheten. Vid sin prövning har tingsrätten sedan funnit att DD var behörig att på bolagets vägnar ansöka om konkurs.

text: Att avgöra om en sökande är behörig att företräda ett aktiebolag som begär att bli försatt i konkurs, eller som önskar överklaga ett konkursbeslut, kan stundom fordra mera ingående överväganden (se t.ex.

text: NJA 2005 s. 729

text: samt

text: RH 1993:142

text: och 2004:33, som samtliga gäller frågan om ett aktiebolags styrelses behörighet att företräda bolaget i ett konkursärende).

text: Den prövning som sker av en persons eller ett bolags egen ansökan om konkurs är i vissa avseenden summarisk. Ett konkursbeslut medför emellertid långtgående rättsverkningar, och det är dessutom så att ett beslut att försätta ett bolag i konkurs på ansökan av en icke behörig styrelse i princip endast kan överklagas av behörig ställföreträdare för bolaget (

text: NJA 1997 s. 168

text: ). Det kan därför sägas vara av särskild vikt att tingsrätten noggrant prövar behörighetsfrågan.

text: Det förhållandet att styrelsen i bolaget S.M. skulle bestå av fyra ledamöter innebar att det enligt

text: 8 kap. 21 §

text: ABL krävdes att minst tre ledamöter närvarade för att styrelsen skulle vara beslutför. Eftersom styrelsen vid den aktuella tidpunkten bestod av endast två ledamöter saknade styrelsen möjlighet att företräda bolaget. Det torde därför ha ålegat de två kvarvarande ledamöterna att enligt

text: 8 kap. 15 §

text: ABL kalla till extra bolagsstämma för att utse i vart fall ytterligare en styrelseledamot och därigenom åstadkomma att styrelsen åter skulle bli beslutför.

text: Jag konstaterar att styrelsen i dess dåvarande sammansättning således inte var behörig att begära bolagets försättande i konkurs. Tingsrätten borde därför inte ha bifallit ansökan och förtjänar kritik för att så likväl kom att ske.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot en region för bristfällig och långsam handläggning av en begäran om att ta del av en allmän handling. Även uttalanden om vikten av att offentlighetsprincipen får genomslag vid myndigheters val av tekniska lösningar och organisatorisk indelning

sammanfattning: Region Dalarna har inrättat en särskild gemensam utlämningsfunktion som har till uppgift att handlägga framställningar om att ta del av allmänna handlingar. När det gäller journalhandlingar tar utlämningsfunktionen inte emot beställningar via e-post. Den som vill begära ut en journalhandling uppmanas att antingen använda sig av 1177 Vårdguidens e-tjänster eller ringa via Tele-Q, ett telefonisystem med kö- och återuppringningsfunktion. I Region Dalarna kunde det under en viss tidsperiod dröja cirka två veckor innan en handläggare ringde upp en person som hade ringt via Tele-Q för att begära ut en allmän handling. ChefsJO konstaterar att det inte finns något formkrav för hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska göras. Den som t.ex. vill framföra sin begäran per e-post kan således göra det. Regionen får kritik för att den inte har handlagt och besvarat en begäran som skickats till myndigheten med e-post. Vidare kritiseras regionen för att handlingen i fråga lämnades ut först två månader efter att den hade begärts ut. ChefsJO konstaterar att det är uppenbart att hanteringen står i strid med skyndsamhetskravet i tryckfrihetsförordningen. Avslutningsvis understryker chefsJO att offentlighetsprincipen, som bl.a. innefattar rätten att ta del av allmänna handlingar, är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. Det är därför mycket viktigt att en myndighet ser till att principen får genomslag vid valet av t.ex. tekniska lösningar, bemanning och organisatorisk uppbyggnad. Digitala kontaktvägar passar många gånger det stora flertalet människor men det är inte alla som kan eller vill använda sig av sådana. ChefsJO utgår från att Region Dalarna vidtar de lämpliga åtgärder som krävs för att skyndsamhetskravet ska kunna följas framöver, oavsett vilka kontaktvägar enskilda väljer för att begära att ta del av en allmän handling.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 februari 2023 förde AA fram klagomål mot Region Dalarna. Han anförde bl.a. följande.

text: Den 3 februari 2023 skrev han till regionens e-postadress för invånarsupport och begärde att få en kopia av sin sons BVC-journal. Samma dag fick han

text: svaret att han skulle ringa till regionens gemensamma utlämningsfunktion. Han ringde utlämningsfunktionen på eftermiddagen den 3 februari, men då hade den stängt. Telefontiden är vardagar kl. 8.00–12.00 enligt uppgift på webbplatsen.

text: Den 8 februari ringde han till utlämningsfunktionen under telefontiden. Samtalet besvarades av ett automatiserat system och han fick ingen möjlighet att ange vilken handling han ville ha kopia av. I stället fick han besked om att han skulle bli uppringd den 21 februari, dvs. nästan två veckor senare. Han skrev då till utlämningsfunktionens e-postadress och begärde återigen att få en journalkopia. Till svar fick han att utlämningsfunktionen inte tar emot beställningar av journalhandlingar via e-post. I stället uppmanades han att ringa.

text: Det kan inte vara korrekt att begränsa allmänhetens möjligheter att begära ut handlingar på det sätt som regionen gör. En begäran om att ta del av en allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Region Dalarna som yttrade sig den 15 maj 2023. Regionen anförde i huvudsak följande.

text: Vid beställning av journalkopior hänvisar regionen i första hand till 1177 Vårdguidens e-tjänster och i andra hand till Tele-Q som har en kö- och återuppringningsfunktion. Regionen tillgängliggör också utvalda uppgifter från patientjournaler via 1177.se. Vårdnadshavare har direktåtkomst till sina barns journaler genom säker inloggning på 1177.se. Regionen arbetar för en digitalisering av vården. När fler använder sig av e-tjänster frigörs telefontider för personer som verkligen är i behov av telefonkontakt. AA har valt att inte beställa de aktuella handlingarna via 1177. Han har, utöver att ringa via Tele-Q, använt en icke anvisad metod genom att skicka ett e-postmeddelande direkt till regionens gemensamma utlämningsfunktion (GUF).

text: GUF är en funktion som finns tillgänglig även för myndigheter. Under uppbyggnaden av GUF har handläggningstiderna kommit att bli för långa. I dag har regionen lyckats få ned handläggningstiden vid telefonbeställningar till sex dagar. Målet är en handläggningstid om högst två till tre dagar. Den som vill ta del av handlingar har alltid möjlighet att göra det på plats och/eller göra egna kopior alla dagar i veckan mellan kl. 8.00 och 16.00.

text: AA fick del av de begärda handlingarna den 3 april 2023. Regionen bedömer att handläggningen har tagit för lång tid och beklagar detta.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1, 2 och 4 §§ TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av den. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt (2 kap. 15 och 16 §§ TF).

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Jag vill framhålla att det inte finns något formkrav för hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska göras. Den som t.ex. vill framföra sin begäran via e-post kan således göra det. Vidare kan en begäran ställas till vem som helst inom en myndighet (se

text: RÅ 2007 ref. 68

text: ). Den som vill ta del av handlingar har alltså ingen skyldighet att vända sig till en särskilt inrättad utlämningsfunktion med sin begäran. Om en begäran om att ta del av handlingar kommer in till myndigheten via någon annan kontaktväg än den som anvisats är det myndighetens uppgift att hantera den.

text: Detta innebär att regionen borde ha handlagt och besvarat den begäran om allmänna handlingar som AA skickade till regionens e-postadress för invånarsupport den 3 februari 2023. På samma sätt borde regionen ha hanterat den förnyade begäran som AA mejlade till den gemensamma utlämningsfunktionen den 8 februari.

text: AA fick del av den aktuella handlingen först den 3 april 2023, dvs. två månader efter att han först begärde att få en kopia av den. Det är uppenbart att hanteringen står i strid med skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Sammanfattningsvis förtjänar Region Dalarna kritik för den bristfälliga och långsamma handläggningen av AA:s begäran om att få del av handlingen i fråga.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande.

text: Det är självfallet positivt att myndigheter utnyttjar sig av de möjligheter som följer av den tekniska utvecklingen, t.ex. digitala och automatiserade lösningar. När det gäller handlingsutlämnanden kan det vara lämpligt att, som i detta fall, inrätta en särskild funktion som har till uppgift att handlägga framställningar om att ta del av allmänna handlingar. Med detta sagt får varken myndighetens organisatoriska indelning eller dess arbetssätt leda till att principen om allmänna handlingars offentlighet beskärs. E-tjänster och liknande kontaktvägar passar många gånger det stora flertalet människor, och det är många som har lätt att ta till sig och rent av uppskattar den typen av lösningar. Det är dock inte alla som kan eller vill använda sig av digitala tjänster. Även den sistnämnda kategorin av

text: personer måste naturligtvis få möjlighet att begära ut allmänna handlingar. Kravet på skyndsam handläggning gäller i lika hög grad dessa personers framställningar.

text: Jag vill understryka att offentlighetsprincipen, som bl.a. innefattar rätten att ta del av allmänna handlingar, är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. Det är därför mycket viktigt att en myndighet ser till att principen får genomslag vid valet av t.ex. tekniska lösningar, bemanning och organisatorisk uppbyggnad. Detta tycks Region Dalarna inte ha gjort.

text: Regionens rutin med återuppringning innebär att den som ringer till den gemensamma utlämningsfunktionen kan få vänta i flera dagar – eller som i AA:s fall betydligt längre tid än så – innan han eller hon blir uppringd och begäran om utlämnande ens kan börja handläggas. Jag vill återigen understryka att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan i vissa fall godtas, men en sådan tidsåtgång får inte bero på formerna för myndighetens arbete. Ett dröjsmål med att besvara en begäran är endast motiverat om det är nödvändigt för att ta ställning till själva utlämnandet eller om framställningen kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Mot bakgrund av den skyndsamhet som grundlagen kräver är regionens uppgift om sex dagars handläggningstid vid telefonbeställningar oroande. Minst lika oroande är det att regionens mål är en handläggningstid om högst två till tre dagar. Detta mål kommer i många fall inte att vara tillräckligt för att leva upp till skyndsamhetskravet. Ett grundkrav är att handläggningen av en utlämnandebegäran påbörjas skyndsamt efter att begäran har gjorts.

text: Jag utgår från att myndigheten vidtar de lämpliga åtgärder som krävs för att skyndsamhetskravet ska kunna följas framöver, oavsett vilka kontaktvägar enskilda väljer för att begära att ta del av en allmän handling.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emilia Franke har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


title: En skola avslutade sitt samarbete med en "skolpräst" efter att denne undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelse av registrerade partnerskap. Fråga om yttrandefriheten hade kränkts

text: En skola avslutade sitt samarbete med en ”skolpräst” efter att denne undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelse av registrerade partnerskap. Fråga om yttrandefriheten hade kränkts

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Streteredsskolan i Mölndals kommun. Klagomålen avsåg det förhållandet att rektorn på Streteredsskolan hade avbrutit samarbetet med en ”skolpräst”, BB, med hänvisning till att denne på en hemsida på Internet undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelseakt för homosexuella par och att detta stred mot värdegrunden i

text: skollagen

text: . AA ifrågasatte om inte rektors åtgärd innefattade åsiktsförtryck och diskriminering av oliktänkande. Till anmälan fogades kopior av vissa handlingar.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade en föredragande hos JO upplysningar från rektor CC vid Streteredsskolan.

text: Därefter remitterades anmälan till Barnomsorgs- och utbildningsnämnden i Mölndals kommun för utredning och yttrande. I sitt remissvar anförde nämnden följande.

text: Rektor CC vid Streteredsskolan i Kållered har besvarat ett antal skrivelser angående det avbrutna samarbetet med BB genom att hänvisa till en skrivelse som inkom till barnomsorgs- och utbildningsförvaltningen den 17 mars 2006 (dnr 55/06 611). Barnomsorgs- och utbildningsnämnden beslutar att som eget yttrande till JO uttala att man ställer sig bakom den skrivelse som rektorn upprättat. Den nämnda skrivelsen, upprättad av rektor CC, löd enligt följande.

text: För ca 5 år sedan fick jag en förfrågan från kyrkorna i Kållered om de kunde ha en gemensam person för att samarbeta med skolan. Jag svarade ja på den frågan och det blev BB som blev deras representant. Vi gjorde upp att han skulle komma på en bestämd tid för att ha andakt med de elever som ville ha det på sin rast. BB var förälder på skolan och var i den egenskapen med i brukarrådet på skolan. Titeln som skolpastor är något som vi ej har diskuterat utan den rollen har BB tagit sig själv. Jag vill i detta sammanhang klargöra att det inte har förekommit något som helst anställningsförhållande. Under åren som gått sedan samarbetet startade har jag ibland fått frågan vad en präst gör på skolan. För det är ju ingen självklarhet att man har en präst på skolan. Jag har

text: försvarat det hela med att han kommer på en bestämd tid för att de som vill skall få en möjlighet att samtala med honom. BB har under dessa åren genom sin närvaro under ca 3 timmar i veckan varit en tillgång för en del elever och skall ha en eloge för detta. Nu avbryter jag detta samarbete för det får inte finnas minsta tvivel om skolans inställning till homosexuella. BB har tagit klar ställning mot välsignelse av homosexuellt partnerskap. Mitt beslut bygger på de grundläggande värderingar som skall styra arbetet i skolan. Dessa värderingar finns i

text: skollagens

text: portalparagraf vilken skolans läroplan bygger på och jag citerar från läroplanen: Människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män, samt solidaritet med svaga och utsatta är de värden som skolan skall gestalta och förmedla. AA kommenterade remissvaret. I ett beslut den 6 februari 2008 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: (RF) sägs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 §

text: RF begränsas genom lag – eller i vissa fall genom annan författning – i den utsträckning som medges i 13 §. I den sistnämnda bestämmelsen stadgas att yttrandefriheten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsningar i yttrandefriheten ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det.

text: Enligt Europakonventionen, som gäller som svensk lag, har var och en rätt till yttrandefrihet och denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och oberoende av territoriella gränser (artikel 10 punkten 1).

text: I

text: 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen (1985:1100)

text: föreskrivs följande.

text: Verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grundläggan de demokratiska värderingar. Var och en som verkar inom skolan skall främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår gemensamma miljö. Särskilt skall den som verkar inom skolan

text: 1. främja jämställdhet mellan könen samt 2. aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden. I 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) återfinns uttalanden om de grundlägganden värden som skolan skall förmedla. Delar härav har citerats i remissvaret.

text: Bedömning

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att myndigheter, till vilka räknas även bl.a. kommunala förvaltningar, inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en enskild för att denne använt sig av sin grundlagsfästa rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning i en viss fråga.

text: Verksamheten i skolan skall enligt

text: 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen

text: utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. I detta ligger bl.a. att eleverna skall bibringas respekt för andra människors grundlagsfästa rättigheter såsom yttrandefriheten. Samtidigt gäller att den som är verksam i skolan skall särskilt verka för att aktivt motarbeta kränkande behandling och främja aktning för varje människas egenvärde.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Streteredsskolan hade under flera år ett samarbete med BB i hans egenskap av präst. Efter det att BB på en hemsida på Internet hade undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelse av registrerade partnerskap avbröt skolan samarbetet för att, som anförts i remissvaret, ”det inte får finnas minsta tvivel om skolans inställning till homosexuella”. I remissvaret anges att beslutet bygger på de grundläggande värderingar som skall styra arbetet i skolan.

text: Såvitt framkommit var det BB:s undertecknande av uppropet, dvs. ställningstagandet mot välsignelse av registrerade partnerskap, som fick skolan att agera. Att skolan avslutade samarbetet hade alltså ett samband med att BB använde sig av sin yttrandefrihet.

text: Såsom framgår av det ovan anförda måste en enskilds grundlagsskyddade fri- och rättigheter respekteras, och de åtgärder som vidtas av det allmänna får inte ha karaktär av bestraffning eller något slags sanktion för att han eller hon har utnyttjat sin rätt. När det gäller anställningsärenden kan det dock finnas situationer där det med hänsyn till omständigheterna får anses godtagbart att vidta åtgärder mot en enskild på grund av förhållanden som har samband med att han eller hon har utnyttjat sina grundlagsfästa fri- och rättigheter (se t.ex.

text: AD 2007 nr 20

text: ). Motsvarande måste självfallet gälla i fall som det förevarande där den enskilde inte är anställd, utan ställer sina tjänster till förfogande genom någon form av överenskommelse.

text: Det kan alltså, trots att det finns en koppling till utnyttjandet av yttrandefriheten, vara försvarbart att en skola avslutar samarbetet med t.ex. en skolpräst om denne gett uttryck för sådana åsikter att det står klart att han eller hon i sin praktiska verksamhet inom skolan kan förväntas agera på ett sätt som står i direkt strid med den tidigare nämnda portalparagrafen i

text: skollagen

text: . Det skall dock framhållas att den svåra avvägning, som skolan måste göra för att nå fram till sitt ställningstagande, givetvis måste ske med den utgångspunkten att grundlagen är överordnad annan

text: lag och att skolan, liksom alla andra myndigheter, är skyldig att respektera grundlagens bestämmelser om yttrandefrihet.

text: I det aktuella fallet synes skolledningen ha befarat att den omständigheten att BB undertecknat uppropet innebar att han hade en negativ inställning till homosexuella, eller att det i vart fall fanns risk för att det av andra uppfattades så, och att detta i sin tur kunde inverka på hans verksamhet i skolan. Enligt min mening har skolledningen inte, endast på grundval av BB:s undertecknande av uppropet, kunnat dra någon som helst slutsats om hur hans verksamhet inom skolan skulle kunna påverkas. Jag menar följaktligen att rektors agerande måste anses ha innefattat en kränkning av yttrandefriheten.

text: Med dessa uttalanden lämnar jag saken.