title: Ersättningsanspråk enligt datalagens bestämmelser i anledning av att folkbokföringsregistret innehållit felaktiga adressuppgifter

text: Justitiekanslern tillerkänner AA ersättning med 1 525 kr samt uppdrar åt Riksskatteverket att ombesörja att ersättningen utbetalas till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA bodde några månader år 1996 i Trelleborg med adress 1. Hans förenklade deklaration det året blev korrekt förtryckt med den adressen. AA flyttade från Trelleborg hösten 1996 och gjorde i samband med flyttningen en korrekt anmälan om flyttning till folkbokföringen.

text: Adressen i Trelleborg kom att stå kvar i skattemyndighetens register. I AA:s skattekonto noterades adressen som en särskild utbetalningsadress. Detta fick till följd att AA:s deklarationsblankett för inkomståret 1998 förtrycktes med adressen i Trelleborg (och inte kom honom till handa i tid) samt att återbetalningen av överskjutande skatt efter 1999 års taxering också gick dit med följd att den kom att returneras till skattemyndigheten.

text: Anspråket m.m.

text: I en skrivelse till Skattemyndigheten i Malmö har AA, genom sin mor BB, begärt ersättning med sammanlagt 5 200 kr, varav 2 000 kr avser förseningsavgift, 200 kr ränta för ej i rätt tid utbetalad överskjutande skatt, 1 500 kr kostnader i samband med omprövning av hans taxering 1999 och 1 500 kr ersättning för skada på grund av felaktiga uppgifter i folkbokföringsregistret.

text: Skattemyndigheten har överlämnat ärendet till Riksskatteverket som i sin tur med ett yttrande överlämnat ärendet hit.

text: Skattemyndigheten (SKM) beslutade den 19 juni 2000 dels att undanröja den förseningsavgift på 2 000 kr som påförts AA, dels att bevilja honom kostnadsersättning med 1 000 kr enligt lagen (

text: ) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) för hans kostnader i samband med omprövning av taxeringsbeslut avseende 1999 års taxering.

text: I sitt yttrande har Riksskatteverket (RSV) bl.a. anfört följande.

text: "I sak delar RSV SKM:s bedömning att den felaktiga uppgiften i folkbokföringsregistret om AA:s adress utgör ett fel som grundar skadeståndsskyldighet enligt 23 § datalagen. AA är därför berättigad till ersättning för den skada som han lidit på grund av det inträffade.

text: Vad gäller AA:s skadeståndsanspråk får RSV anföra följande.

text: Förseningsavgiften på 2 000 kr har undanröjts av SKM. Myndigheten har vidare beviljat AA ersättning med 1 000 kr enligt ersättningslagen för kostnader i samband med omprövning av hans taxering 1999. Han får därför anses tillgodosedd för de kostnader som han haft i samband med omprövning av hans taxering 1999.

text: Beloppet 200 kr utgör enligt BB ränta i fyra månader på summan av förseningsavgiften, 2 000 kr, och "överskjutande skatt", 1 169 kr, beräknad efter en räntesats på 19 procent.

text: Av utdrag ur AA:s skattekonto den 6 december 1999 framgår att han den 28 november 1999 påförts förseningsavgift med 2 000 kr och att överskottet på kontot uppgick till 1 156 kr. Detta belopp har utbetalats till honom den 4 december 1999. Beloppet har emellertid kommit i retur den 17 december 1999. Den 21 mars 2000 har ett belopp på 1 169 kr utbetalats till AA. Detta belopp inkluderar det tidigare överskottet på 1 156 kr. Efter beslutet den 19 juni 2000 att undanröja förseningsavgiften har samma dag beloppet 2 000 kr återbetalats till AA.

text: Ränta har i sedvanlig ordning beräknats på AA:s skattekonto i enlighet med

text: skattebetalningslagens (1997:483)

text: regler.

text: Felet i folkbokföringsregistret kan antas ha medfört obehag och besvär för AA. RSV tillstyrker därför att han medges ersättning för detta med skäligt belopp."

text: AA har härefter beretts tillfälle att lämna ytterligare synpunkter i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Folkbokföringsregistret har innehållit en felaktig uppgift om AA. Jag delar Riksskatteverkets bedömning att han därför är berättigad till ersättning med stöd av datalagens bestämmelser för den skada han drabbats av till följd av den felaktiga registreringen av uppgiften.

text: Förseningsavgiften har genom ett beslut från skattemyndigheten den 19 juni 2000 nedsatts till 0 kr. Någon ersättning i den delen kan således inte utgå.

text: AA:s rätt till kompensation för de kostnader som uppkommit för honom till följd av begäran om omprövning av taxeringen för år 1999 har redan prövats enligt ersättningslagens bestämmelser. Han har därvid erhållit skälig ersättning för dessa kostnader. Inte heller i denna del kan därför någon ersättning utges här.

text: Beträffande begäran om ränta kan konstateras att AA har erhållit intäktsränta (1,8 %) enligt

text: skattebetalningslagens (1997:483)

text: bestämmelser. För vissa perioder har emellertid ränta inte kunnat utgå.

text: Räntelagens (1975:635)

text: regler är inte tillämpliga på det skatterättsliga området. Ränta kan emellertid utgå som skadestånd. I Justitiekanslerns skadereglerande praxis brukar skadan i sådana fall beräknas motsvara den ränta som vederbörande kunde ha erhållit om medlen gjorts räntebärande i bank.

text: Det får anses klarlagt att 3 156 kr (1 156 kr + 2 000 kr) skulle ha utbetalats till AA den 4 december 1999 om folkbokföringsregistret innehållit riktiga adressuppgifter.

text: Intäktsränta har beräknats från den 17 december 1999 fram till utbetalningsdatum den 22 mars 2000. AA har således gått miste om ränta den 4 - 17 december 1999 på beloppet 1 156 kr.

text: Förseningsavgiften, 2 000 kr, har krediterats AA:s skattekonto och ränta har beräknats från den 29 februari 2000 fram till utbetalningsdagen den 20 juni 2000. I den delen har AA gått miste om ränta från den 4 december 1999 - 29 februari 2000 på beloppet 2 000 kr.

text: AA:s skada i denna del är obetydlig. Jag finner skäligt att kompensera honom för ränteförlusten med 25 kr.

text: Folkbokföringsregistret har innehållit en felaktig adressuppgift angående AA från slutet av 1996 och fram till 2000. Jag medger ersättning med begärt belopp, 1 500 kr, för det lidande som den felaktiga registreringen orsakat.

text: Ärendet är härmed avslutat.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning jämkad helt till en person som frikänts från ansvar för mord på grund av bl.a. eget beteende

org: jk

text: AA har som anhållen och häktad varit berövad friheten under tiden den 19 mars - 2 oktober 2000 på grund av misstanke om mord. Han dömdes den 18 juli 2000 av Kristinehamns tingsrätt för mord till fängelse på livstid, men frikändes från ansvar för brottet i dom meddelad av Hovrätten för Västra Sverige den 4 oktober 2000.

type: stycke

text: Dessförinnan, den 29 februari 2000, dömdes AA av Kristinehamns tingsrätt för bl.a. misshandel till fängelse tio månader. AA påbörjade verkställigheten av fängelsestraffet den 21 mars 2000 och blev villkorligt frigiven den 5 oktober 2000.

text: AA har i en skrivelse till Justitiekanslern begärt ersättning för lidande med 400 000 kr i anledning av att han varit frihetsberövad på grund av misstanken om mord. Han har även fordrat ersättning för ombudskostnader.

text: Åklagarmyndigheten, som avstyrkt AA:s ersättningsyrkande, har i ett yttrande hit anfört bl.a. följande.

text: "AA /--/ har under huvuddelen av den tid han varit frihetsberövad avtjänat ett fängelsestraff för annan brottslighet. På grund härav bör ersättningsbeloppet sättas ned.

text: Publiciteten kring målet har varit relativt stor och därigenom även kring de frihetsberövanden som ägde rum. Huruvida detta ledde till att AA kunnat identifieras av en vidare krets personer saknar jag underlag för att bedöma men det är möjligt att så är fallet.

text: Under förundersökningen och förhandlingarna i tingsrätten och hovrätten lämnade AA flera olika versioner om vad som hade inträffat. Av hovrättens dom framgår bland annat att de fyra tilltalade medgett att deras inställning vid tingsrätten berodde på att de efter mordet träffat en överenskommelse om att förtiga vad som hänt (hovrättens dom sid. 51 ). Vidare framgår av domen att trots att de fyra sagt sig sakna varje delaktighet i ett synnerligen brutalt mord har den omständigheten inte förmått dem att avhålla sig från att efter mordet återsamlas och umgås, att efter mordet hantera mordvapnet, att söka undanröja bevis, att gömma vapen eller att gemensamt fly från Hällefors med en stor mängd vapen. Deras samhörighet har varit sådan att de kunnat komma överens om att under förundersökningen förtiga vad som hänt och under huvudförhandlingen vid tingsrätten upprätthålla denna överenskommelse, även när detta som i AA:s fall tvingat honom att lämna groteskt oriktiga uppgifter (hovrättens dom sid. 60).

text: Genom sitt agerande har AA bidragit till att han berövats friheten och att frihetsberövandet pågått under en längre tid. På grund härav bör ersättningen vägras eller i vart fall sättas ned."

text: AA har inkommit med synpunkter på åklagarmyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till de domar som redovisats inledningsvis samt kopior av vissa förhör som hållits med AA under förundersökningen rörande mordet.

text: Justitiekanslerns bedömning

type: rubrik

text: Utgångspunkter för bestämmande av ersättning

text: Den som varit frihetsberövad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det meddelas frikännande dom, jfr

text: 2 § 1 lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen).

text: AA har frikänts från den brottsmisstanke som föranlett frihetsberövandet. Han är därför i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsinskränkningen får antas ha inneburit för honom.

text: I 6 § frihetsberövandelagen föreskrivs emellertid att statens ersättningsskyldighet kan falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall då ske efter en skälighetsbedömning som ibland kan leda till att nedsättning sker ända till noll (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: ) och att någon ersättning alltså inte alls utgår.

text: En situation där det görs undantag från ersättningsrätten gäller det fallet att den skadelidande har försökt att undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning. Ersättning skall då lämnas endast när det finns synnerliga skäl (6 § andra stycket). Beträffande denna jämkningsbestämmelse anges i förarbetena att det skall röra sig om att den skadelidande själv genom någon form av obstruktion föranleder att frihetsinskränkande åtgärder vidtas mot honom (

text: a. prop. s. 54

text: Ett annat fall då ersättning kan vägras eller sättas ned är då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får i sådana situationer dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd (6 § tredje stycket). I förarbetena till denna regel (

text: a. prop. s. 55

text: ) anges att anledning till jämkning kan finnas om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Som exempel nämns det fallet att ett brott begås av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta. Även den som till sist inte kan bindas vid brottet bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom ett aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar.

text: Ersättning får slutligen även sättas ned efter vad som är skäligt, om tiden för frihetsinskränkningen har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd (6 § fjärde stycket). I förarbetena till motsvarande bestämmelse i den tidigare gällande lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning har uttalats att om någon som undergår straffverkställighet är häktad i ett annat mål och frikännande dom meddelas i det målet bör ersättning knappast utgå för de dagar under vilka han ändå varit berövad friheten på grund av verkställighet (

text: prop. 1974:97 s. 68

text: f.).

text: Ersättningsrätten i detta fall

text: Justitiekanslern noterar inledningsvis att den ersättning som AA begärt för lidande vida överstiger den ersättning som normalt brukar utgå vid frihetsinskränkningar av motsvarande varaktighet. Som hållpunkt kan nämnas att ersättning för den tid som frihetsberövandet varat i detta fall normalt skulle bestämmas till 100 000 kr.

text: AA:s rätt till ersättning skall först bedömas med beaktande av reglerna i 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen. Det kan då noteras att denne under tiden den 21 mars - 2 oktober 2000 avtjänat ett tidigare ådömt frihetsstraff och att han sånär som på två dagar kunnat tillgodoräkna sig hela det aktuella frihetsberövandet såsom verkställighet av det tidigare straffet.

text: AA har gjort gällande att han, om han inte hade blivit frihetsberövad på grund av misstanken om mord, skulle ha förlagt verkställigheten till en annan period med hänsyn till att hans mor skulle genomgå en höftledsoperation. Denna invändning kan självklart inte föranleda till slutsatsen att någon jämkning inte skall ske. AA har alltså genom verkställigheten av det tidigare straffet redan blivit kompenserad för en stor del av frihetsberövandet.

text: Frågan är om han utöver de två dagarna som ej avräknats ändå bör anses ha rätt till någon ersättning. I liknande fall förekommer det att Justitiekanslern i sin praxis har beslutat utge viss ersättning med beaktande av att frihetsberövandet rört misstankar om ett grovt brott, att frihetsberövandet rönt massmedial uppmärksamhet och liknande omständigheter som brukar föranleda att en förhöjd ersättning utgår. En tillämpning av denna praxis på AA:s fall skulle alltså kunna medföra att staten hade att utge viss ersättning till honom. Med hänsyn till brottsmisstanken skulle ersättningen då bestämmas till omkring 35 000 kr.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är omständigheterna emellertid i detta fall sådana att jämkning kan komma i fråga även med stöd av de övriga reglerna i 6 § frihetsberövandelagen som det tidigare redogjorts för.

text: Med hänsyn till vad som redovisats i hovrättens dom rörande AA:s eget beteende i anslutning till brottet och att denne lämnat även positivt oriktiga uppgifter om sina förehavanden i samband därmed finner Justitiekanslern att det vore klart oskäligt att utge någon ersättning till honom. Vid en sammanvägning av omständigheterna i ärendet gör Justitiekanslern den bedömningen att ersättningen till AA därför bör jämkas helt.

text: Vid denna bedömning kan han inte heller erhålla någon ersättning för ombudskostnader.

text: AA:s ersättningsanspråk skall alltså avslås.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd för kostnad för provisoriskt pass vid resa inom Schengenområdet

text: Justitiekanslern avslår GA:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: HA har för sin dotter GA:s räkning hos Polismyndigheten i Södermanlands län begärt skadestånd av staten med 980 kr. Polismyndigheten har tillsammans med ett yttrande överlämnat anspråket till Rikspolisstyrelsen som i sin tur har överlämnat ärendet till Justitiekanslern eftersom det rör sig om ett sådant anspråk som det inte ankommer på Rikspolisstyrelsen att ta ställning till.

text: GA har som grund för yrkandet gjort gällande följande. Hon blev stoppad den 3 augusti 2007 när hon skulle åka från Stockholm Skavsta flygplats till Nederländerna där hon är bosatt. Orsaken till att hon blev stoppad var att hennes pass var trasigt, vilket det har varit i flera år utan att tidigare ha orsakat henne problem vid resor. Hon blev tvingad att köpa ett nytt provisoriskt pass för 980 kr för att kunna resa hem trots att detta inte borde vara nödvändigt eftersom det rörde sig om en resa till ett annat Schengen-land. För det fall att det skulle ha ansetts absolut nödvändigt med ett nytt pass borde det provisoriska passet ha utfärdats utan kostnad.

text: Av polismyndighetens yttrande framgår i huvudsak följande. Gränspolisen har inte rätt att ställa krav på innehav av pass vid flygningar inom Schengen området. Polisen har således inte krävt att GA skulle ha ett giltigt pass. Däremot torde flygbolaget genom incheckningspersonalen ha ställt krav på en giltig passhandling eller ett nationellt ID-kort för att tillåta incheckning. Det provisoriska passet har utfärdats på HA:s begäran. Det har inte funnits förutsättningar för att befria sökanden från avgiften. Polismyndigheten har således gjort gällande att någon fel eller försummelse inte har förekommit från polisens sida.

text: Ett yttrande har hämtats in från Utrikesdepartementet. I yttrandet har departementet tillstyrkt att GA tillerkänns den begärda ersättningen mot bakgrund av att det tycks röra sig om ett fabrikationsfel. Utrikesdepartementet har inte yttrat sig i frågan huruvida det var nödvändigt att i den aktuella situationen omedelbart skaffa ett provisoriskt pass.

text: Justitiekanslern har i ett brev till HA ställt vissa kompletterande frågor angående anspråket. Något svar på brevet har inte inkommit till Justitiekanslern.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Justitiekanslern har i tidigare ärenden här (se bl.a. JK dnr

text: ) konstaterat att utfärdande av pass får anses utgöra sådan myndighetsutövning som vid fel eller försummelse kan medföra skadeståndsskyldighet för staten. Justitiekanslern har i dessa ärenden även konstaterat att frågor rörande ett pass materiella kvalitet får anses ha ett sådant naturligt samband med ett passärende att staten kan bli skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om det förekommer brister i det hänseendet.

text: Utredningen i ärendet får anses ge erforderligt stöd för bedömningen att GA:s pass har gått sönder på grund av ett fabrikationsfel.

text: För att skadeståndsansvar ska inträda enligt

text: skadeståndslagen

text: förutsätts också att det föreligger ett på visst sätt bestämt orsakssammanhang, s.k. adekvat kausalitet, mellan den skadegörande handlingen eller underlåtenheten och den uppkomna skadan. Det skadegörande beteendet ska således ha orsakat (varit kausalt till) skadan och orsakat densamma på ett adekvat sätt. Kravet på att kausaliteten ska vara adekvat innebär en begränsning av skadeståndsansvarets räckvidd. Mycket avlägsna, ovanliga eller svårförutsedda skadeverkningar ersätts således inte även om det i och för sig förelegat ett orsakssamband mellan den skadegörande handlingen eller underlåtenheten och den uppkomna skadan.

text: I detta fall har det inte funnits något krav på en giltig passhandling för att genomföra resan. Kostnaden för att införskaffa ett nytt provisoriskt pass har därför inte varit en nödvändig följd till det förhållandet att passet har varit trasigt. GA:s skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Det bör dock tilläggas att GA bör kunna få ett nytt permanent pass utan kostnad till följd av att hennes ordinarie pass synes ha gått sönder på grund av ett sådant fabrikationsfel som staten svarar för. Hon kan då hänvisa till

text: 13 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: och

text: 30 § passförordningen (1979:664)

text: alternativt

text: 6 § förordningen (1997:691)

text: om avgifter vid utlandsmyndigheterna.


title: Fråga om en flygplatschef har begränsat personalens grundlagsskyddade yttrandefrihet m.m.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden med anledning av ett delvis olämpligt e-postmeddelande från dåvarande chefen vid Sundsvall-Härnösand flygplats till personalen men finner inte skäl till kritik mot henne.

text: Ärendet

text: En anställd vid Luftfartsverket har hit anmält att den dåvarande chefen för Sundsvall-Härnösand flygplats, BU, under år 2005 hade tagit kontakt med Luftfartsstyrelsen för att få reda på vem i personalen som hade skickat anonyma s.k. störningsrapporter dit via e-post. Anmälaren har uppgett att man under en längre tid hade haft problem på flygplatsen med handläggningen av störningsrapporter och att anställda som hade skrivit sådana rapporter hade trakasserats och bedömts som illojala.

text: Som det får förstås har anmälaren vidare ifrågasatt om det var riktigt av Luftfartsstyrelsen att till BU lämna ut ett e-brev med en ”anonym” störningsrapport som hade skickats dit.

text: Under utredningen har det framkommit att BU skickade ett e-postmeddelande till personalen den 21 september 2005 med följande innehåll.

text: ”Efterlysning

text: Vi söker Dig som den senaste tiden med regelbundenhet skrivit anonyma avvikelserapporter till Luftfartsstyrelsen.

text: Enligt gällande regler kan inte anonyma rapporter behandlas utan hamnar direkt i papperskorgen utan åtgärd.

text: Avvikelserapporter är ett verktyg för att höja säkerheten och för att hela tiden arbeta med förbättringar. Det är vårt gemensamma ansvar att ständigt ifrågasätta, åtgärda och förbättra vår verksamhet för att uppnå högsta effektivitet och säkerhet. Därför ber vi Dig nu att fortsättningsvis följa de rutiner som gäller för avvikelserapporter.

text: Avvikelserapporter som ej formellt kan behandlas äventyrar säkerheten, vikta åtgärder uteblir och riskerna i verksamheten ökar.

text: Jag hoppas att de här raderna med all tydlighet visar allvaret och den utomordentligt kokade i att skriva dessa rapporter anonymt.

text: Med vänliga hälsningar

text: B”

text: Luftfartsstyrelsen och Luftfartsverket har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig i ärendet. I yttrandena sägas bl.a. följande.

text: Luftfartsstyrelsen

text: ”1. Sammanfattning

text: Mot bakgrund av att det inkomna e-postmeddelandet är en allmän handling och att stöd saknas för att sekretessbelägga handlingen eller del av handlingen har Luftfartsstyrelsen handlat i enlighet med gällande regelverk.

text: 2. Bakgrund

text: [NN] skickade den 13 januari 2005 till Luftfartsstyrelsen ett e-postmeddelande som i ämnesfältet benämndes ”störningsrapport”. E-postmeddelandet var adresserat till Luftfartsstyrelsens särskilda e-postlåda för störningsrapporter. Meddelandet innehöll information om två händelser på Sundsvall-Härnösand flygplats och avslutades med en begäran om anonymitet för meddelandets avsändare. Av e-postmeddelandets adressfält framgick från vilken e-postadress meddelandet avsänts. E-postmeddelandet skrevs ut på papper och diariefördes som en inkommande handling och fördelades på den avdelning som ansvarar för tillsynen över flygplatserna.

text: Luftfartsstyrelsen mottog dessutom även ett antal anonyma brev, som inkom med posten, om störningar avseende Sundsvall-Härnösand flygplats. Breven diariefördes på samma sätt som e-postmeddelandet. Tillsynsavdelningen tog senare upp de påstådda bristerna med flygplatsledningen. I samband härmed begärde flygplatschefen vid Sundsvall-Härnösand flygplats ut kopior av ovan nämnda handlingar som lämnades ut av Luftfartsstyrelsen. Av den utlämnade kopian av det diarieförda e-postmeddelandet framgick avsändarens e-postadress.

text: 3. Luftfartsstyrelsens uppgifter

text: Luftfartsstyrelsens uppgifter framgår av förordningen (

text: ) med instruktion för Luftfartsstyrelsen (instruktionen). Luftfartsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för den civila luftfarten. Enligt

text: 1 §

text: instruktionen ingår i Luftfartsstyrelsens huvuduppgifter bl.a. att främja en säker civil luftfart och att utöva tillsyn av den civila luftfarten, särskilt flygsäkerheten.

text: Luftfartsstyrelsen mottar och analyserar rapporter rörande flygsäkerhetsrelaterade störningar avseende flygplatser och flygtrafikledningstjänst inom ramen för ett väl etablerat system för störningsrapportering. Syftet med rapporteringen är att upptäcka fel och brister i rutiner, procedurer eller utrustning som kan avhjälpas och därigenom höja flygsäkerheten. Störningsrapporteringen är föremål för vissa formkrav som anges i Luftfartsstyrelsens föreskrifter.

text: Luftfartsstyrelsen har, med stöd av 59 § luftfartsförordningen meddelat föreskrifter rörande störningsrapportering i Luftfartsstyrelsens föreskrifter, Bestämmelser för Civil Luftfart - flygplatser (BCL-F) 3.1 moment 4.3.3.

text: Det åligger flygplatschefen och chefen för flygtrafikledningstjänsten att inom respektive ansvarsområde rapportera störningar i flygplatsens drift och i trafiken som inneburit eller kan befaras ge upphov till fara för flygsäkerheten. Störningsrapport på härför avsedd blankett skall ofördröjligen med kommentarer insändas till Luftfartsstyrelsen. Rapporter som rör flygtrafiktjänsten skall dock insändas via Flygtrafiktjänsten ANS.

text: Störningsrapportering är föremål för vissa formkrav. Rapporteringsskyldighet åligger flygplatschefen eller om störningen rör flygtrafikledning, chefen för flygtrafikledningstjänsten, avseende störning som inneburit eller kan befaras ge upphov till fara för flygsäkerheten. Rapport skall inges på särskild blankett på vilken den angivna störningen skall kommenteras. Störningsrapport kan inte lämnas anonymt.

text: Det från [NN] mottagna e-postmeddelandet är inte en sådan störningsrapport som avses i BCL-F. På grund härav behandlades meddelandet som en vanlig inkommen handling.

text: 4. Luftfartsstyrelsens bedömning

text: Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . En handling är, enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: , allmän om den enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. Varje medborgare har enligt 2 kap. 1 § rätt att ta del av allmänna handlingar om rätten att ta del av dem inte är begränsad enligt 2 kap. 2 §. Om det inte finns någon sekretessregel som begränsar rätten att ta del av handlingen skall handlingen enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: lämnas ut till den som önskar ta del av den.

text: Den sekretess som kan aktualiseras i samband med tillsyn återfinns i 8 kap. 6 § sekretesslagen jämförd med 2 § sekretessförordningen och punkten 30 i bilagan till sekretessförordningen. Denna sekretessregel innehåller inget anonymitetsskydd för enskild som lämnar uppgift till tillsynsmyndigheten. Det finns således inget stöd i sekretesslagen för att dölja e-postadressen i adressfältet i det aktuella fallet.

text: Luftfartsverket

text: ”Sammanfattande slutsats

text: LFV delar Luftfartsstyrelsens uppfattning att dåvarande flygplatschefen vid Sundsvall-Härnösand flygplats inte har begått något formellt fel. Hennes e-postmeddelande med kritik av anonymt lämnade störningsrapporter har emellertid fått en olycklig utformning. Det finns anledning att förbättra informationen om hur systemet med störningsrapporter fungerar.

text: Bakgrund

text: Systemet med störningsrapporter bygger på det regelverk som Luftfartsstyrelsen har beskrivit i sitt yttrande till JK av den 26 oktober 2005. Luftfartsstyrelsen har således med stöd av 59 § luftfartsförordningen meddelat föreskrifter om störningsrapportering från flygplatser. Syftet är att höja flygsäkerheten. I praktiken anmäler de anställda störningarna till flygplatsen. Störningar som av närmaste arbetsledare eller enhetschef bedöms direkt hänförliga till flygsäkerhet eller luftfartsskydd anmäls därefter omedelbart vidare till Luftfartsinspektionen.

text: Störningsrapporterna på Sundsvall-Härnösand flygplats skall lämnas till kvalitetssamordnaren som har hand om den vidare hanteringen och som regelbundet följer upp rapporterna med de anställda. I rutinen ingår även att flygplatschefen tar del av rapporterna och signerar alla störningsrapporter.

text: Under år 2004 rapporterades vid Sundsvall-Härnösand flygplats cirka 40 avvikelser och hittills under 2005 har rapporterats 77 avvikelser. Sedan 2004 har dessutom sammanlagt 25 avvikelserapporter avseende samma flygplats sänts direkt till Luftfartsstyrelsen från anonyma rapportörer. Sex rapporter från anonyma avsändare har även lämnats till flygplatsen. Av de rapporter som under åren 2004-2005 har lämnats till flygplatsen har endast ett fåtal sänts vidare till Luftfartsstyrelsen, nämligen två stycken. Via Luftfartsstyrelsens e-postsystem kunde en avsändare identifieras som [NN]. [NN…] har vid LFV:s utredning uppgivit att vissa rapportörer har uppfattat sig som "obekväma" av flygplatsledningen och dessa har därför valt att sända sina rapporter anonymt direkt till Luftfartsstyrelsen.

text: Flygplatschefen BU har uppgivit att ett antal rapporter lämnades av anonyma anmälare under tiden hösten 2004 - våren 2005. Hon försökte vid samverkansmöten och genom samtal med [NN] förmå personalen att inte lämna rapporterna anonymt. Syftet var att kunna handlägga störningsrapporterna eftersom de enligt U:s uppfattning inte kunde hanteras om avsändaren var anonym. Via Luftfartsstyrelsens e-postsystem kunde BU identifiera [NN] som en av de anonyma rapportörerna. BU ansåg att de anonymt lämnade rapporterna var ett sätt för personalen att uttrycka missnöje med pågående organisationsförändringar på flygplatsen. I september 2005 sände hon ut ett e-postmeddelande till flygplatspersonalen med uppmaningen att inte anonymt sända störningsrapporter till Luftfartsstyrelsen då dessa skulle hamna i papperskorgen och därför inte få genomslag i säkerhetsarbetet.

text: BU har numera lämnat tjänsten som flygplatschef […].

text: LFV hänvisar även till Luftfartsstyrelsens yttrande i ärendet.

text: LFV:s bedömning

text: Störningsrapporter får lämnas anonymt men det är en fördel om uppgiftslämnaren är känd så att man kan komplettera eventuell utredning med upplysningar direkt från den som har iakttagit bristerna. Det var således fel att påstå att anonymt lämnade rapporter inte kunde behandlas. De anonymt insända störningsrapporterna har också registrerats både hos Luftfartsstyrelsen och på flygplatsen. Flygplatschefens e-postmeddelande har enligt hennes utsaga tillkommit för att få namngivna rapporter. Utformningen har emellertid blivit olycklig då meddelandet kan uppfattas som ett sätt att trakassera den som har valt att anonymt lämna en störningsrapport. Detta är inte ägnat att skapa en förtroendefull hantering av rapporterna och skall rättas till genom information om hur systemet med störningsrapportering bör fungera.

text: Eftersom [NN] inte nämndes i e-postmeddelandet kan detta inte uppfattas som en öppen kritik av honom. Det har inte gått att klarlägga varför BU försökt utreda vem som anonymt hade sänt störningsrapporter till Luftfartsstyrelsen. Det kan ha varit i syfte att följa upp rapporternas innehåll men det kan även ha varit hennes avsikt att identifiera rapportören för att lättare kunna komma tillrätta med det som hon uppfattade var en kampanj mot organisationsförändringarna på flygplatsen. [NN:s] e-post till Luftfartsstyrelsen är en allmän handling varför envar efter sekretessprövning får ta del av hans meddelande.

text: Vid flygplatsen kommer man under våren 2006 att ta i bruk ett datoriserat system för hantering av störningsrapporter. Personalen kommer då att få ytterligare information om störningsrapportering. Flygplatsen kommer således att få goda rutiner på området.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen över den offentliga verksamheten är inriktad främst på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som ställs upp i olika författningar. Justitiekanslern uttalar sig normalt inte om de bedömningar som en myndighet har gjort.

text: Justitiekanslerns tillsyn är inte avsedd att ersätta den tillsyn som på olika områden tillkommer andra myndigheter. När det gäller t.ex. tillsynen över den civila luftfarten är detta, särskilt när det gäller flygsäkerheten, främst en uppgift för Luftfartsstyrelsen (se 1 § tredje stycket 3 förordningen [2004:1110] med instruktion för Luftfartsstyrelsen).

text: Anmälan ger upphov till frågan om Luftfartsstyrelsen har gjort något fel när myndigheten lät BU ta del av en ”störningsrapport” som hade skickats av en av flygplatsens anställda till Luftfartsstyrelsen. Vidare ger utredningen i ärendet upphov till frågorna om BU bör kritiseras för att hon tagit reda på vem som hade skickat anonyma störningsrapporter till Luftfartsstyrelsen eller för det sätt som hon uttryckte sig på i e-postmeddelandet till personalen.

text: Frågan om Luftfartsstyrelsen bör kritiseras

text: Som Luftfartsstyrelsen har angett är det e-postmeddelande med en ”anonym” störningsrapport som man tog emot från NN att anse som en allmän handling.

text: Jag instämmer i Luftfartsstyrelsens bedömning att uppgiften om NN:s namn i den aktuella handlingen inte omfattas av sekretess och att myndigheten därför har varit skyldig att på särskild begäran lämna ut e-postmeddelandet med NN:s namn till BU. Det finns därför inte skäl för mig att rikta någon kritik mot Luftfartsstyrelsen för det sätt på vilket myndigheten hanterade BU:s begäran om att få ta del av den aktuella handlingen.

text: Frågan om BU bör kritiseras m.m.

text: Av utredningen framgår bl.a. att BU begärde att få ta del av en anonym störningsrapport som hade skickats till Luftfartsstyrelsen och att hon skickade ett e-postmeddelande till personalen där hon efterlyste vem som hade skrivit anonyma avvikelserapporter (störningsrapporter). BU:s agerande härvidlag ger upphov till frågan om hon kan anses ha begränsat personalens grundlagsskyddade yttrandefrihet eller på annat sätt ha agerat olämpligt.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift, bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Denna frihet tillkommer sålunda även offentliganställda. Begränsningar av yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 §

text: RF ske genom lag eller, i vissa särskilda fall efter bemyndigande i lag, genom annan författning. En begränsning av yttrandefriheten får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Och begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar.

text: En befattningshavare vid en myndighet har i princip rätt att fritt vidarebefordra information som han eller hon har fått sig till del på arbetsplatsen. I

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns emellertid bestämmelser som i olika avseenden begränsar de offentliganställdas rätt att yttra sig om vad de har fått kännedom om i samband med sin anställning.

text: RF:s skydd för yttrandefriheten innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en anställd hos myndigheten med anledning av att han eller hon, utanför det område som omfattas av sekretess, har lämnat uppgifter om den egna myndigheten till någon utomstående. En myndighetschef får inte heller försöka motarbeta att personalen utövar denna frihet. En offentlig arbetsgivare får därför inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten och dess verksamhet.

text: Den grundlagsskyddade yttrandefriheten befriar däremot inte den anställde från hans eller hennes skyldighet att, i enlighet med den allmänna principen om arbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet, lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv för hur arbetsuppgifterna skall utföras.

text: Den omständigheten att BU begärde att få del av den handling som en anställd hade skickat till Luftfartsstyrelsen innebär inte att hon begick något fel. Det rörde sig om en allmän handling av betydelse för den verksamhet som hon ledde, och att hon ville ha kunskap om den är begripligt. Det avgörande för bedömningen av hennes agerande är i stället hur hon förfor sedan hon fått del av handlingen. Frågan är alltså om BU bör kritiseras för utformningen av det e-postmeddelande som hon skickade till personalen.

text: Den omständigheten att det finns bestämmelser om störningsrapportering i Luftfartsstyrelsens föreskrifter innebär inte att en anställd på en flygplats är förhindrad att genom utnyttjande av sin grundlagsskyddade yttrandefrihet anonymt informera Luftfartsstyrelsen om det som han eller hon uppfattar vara en säkerhetsrisk på arbetsplatsen. Å andra sidan har en flygplatschef naturligtvis rätt att, med hänvisning till den allmänna principen om arbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet, informera sin personal om vilka regler som gäller för störningsrapportering.

text: BU hade sålunda i och för sig rätt – och även ur säkerhetssynpunkt en skyldighet – att informera personalen om vilka bestämmelser som gällde för störningsrapportering. Som Luftfartsverket har anfört i sitt yttrande var det emellertid fel av BU att påstå att anonymt lämnade rapporter inte kunde behandlas och att dessa hamnade direkt i papperskorgen utan åtgärd. Jag instämmer i Luftfartsverkets bedömning att informationen i denna del hade en olycklig utformning och att meddelandet kunde uppfattas som ett sätt att trakassera den som hade valt att lämna information anonymt till Luftfartsstyrelsen. Meddelandet får anses ligga nära ett reellt försök att stoppa anonyma störningsrapporter som ett uttryck för yttrandefriheten. Därmed var det, enligt min bedömning, mindre lämpligt. Jag anser mig ändå inte ha tillräckliga skäl att rikta kritik mot BU.

text: Jag avslutar ärendet med noteringen att Luftfartsverket har konstaterat att utformningen av BU:s information till personalen inte var ägnad att skapa en förtroendefull hantering av störningsrapportering och att verket är införstått med vikten av att rapporteringen till Luftfartsstyrelsen fungerar på avsett sätt. Det är positivt att Luftfartsverket självmant har vidtagit åtgärder för att förbättra störningsrapporteringen vid Sundsvall-Härnösand flygplats.


title: Fråga om ett motiv på en flagga är framställt i tryckpress

text: Ärendet återlämnas till Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Skövde, för erforderliga åtgärder.

text: Ärendet

text: Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Skövde, har hit överlämnat en anmälan angående hets mot folkgrupp för prövning av om

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är tillämplig i ärendet. Anmälan gäller hissande av en svart-vit-röd flagga med nazistmotiv i form av en svastika.

text: Justitiekanslern har från Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) hämtat in ett yttrande över på vilket sätt motivet på flaggan har framställts. I ett sakkunnigutlåtande den 1 juni 2007 har SKL anfört bl.a. följande.

text: ”Vid mikroskopiska undersökningar påvisades färgavlagringar som skulle kunna tyda på att motivet är påfört med screentryck, vilket måste anses som en konventionell tryckmetod där färgen överförs från tryckmedlet till tyget genom direktkontakt och fysiskt tryck dem emellan. Dock framställs motiv på tyg i dag även på digital väg, vilket ger liknande resultat, varför något säkert uttalande inte kan göras.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har i ett antal tidigare ärenden prövat frågan om screentryck skall anses vara en sådan tryckmetod som har grundlagsskydd enligt TF. Justitiekanslern har kommit till olika slutsatser i den frågan (jfr Justitiekanslerns beslut den 29 maj 2002 i ärendet med dnr

text: , den 18 december 2002 i ärendet med dnr

text: och den 23 oktober 2003 i ärendet med dnr

text: ). Mediegrundlagsutredningen och Tryck- och yttrandefrihetsberedningen har för sin del gjort bedömningen att det är fråga om ett grundlagsskyddat framställningssätt (se

text: SOU 2001:28 s. 364

text: f. och

text: SOU 2006:96

text: , del 1, s. 165).

text: Med hänsyn till att SKL inte har kunnat ta bestämd ställning till frågan om framställningssättet i detta fall, går det inte att styrka att motivet på flaggan är framställt med screentryck. Det betyder att det inte under några förhållanden finns förutsättningar att väcka åtal för tryckfrihetsbrott. Det innebär i sin tur att det i detta ärende inte finns anledning för Justitiekanslern att ta ställning till frågan om screentryck är en grundlagsskyddad framställningsform eller inte. Jag väljer därför att nu lämna den frågan öppen.

text: Det finns sålunda inte förutsättningar att inleda förundersökning för tryckfrihetsbrott. Åklagaren har att självständigt ta ställning till frågan om han har skäl att inleda förundersökning och till vad som skall ske med den beslagtagna flaggan. Ärendet skall därför återlämnas till Åklagarmyndigheten.


title: Anmälan rörande viss publicering av reklambild

text: I en anmälan till Polismyndigheten i Stockholms län den 20 november 1997 har AA uppgett att en reklambild av honom utan hans tillstånd publicerats i vissa tidskrifter. Såvitt kan förstås ingår bilden i en annons för ett företag som säljer måleriprodukter. AA känner sig kränkt av det inträffade.

text: Anmälan jämte vissa handlingar har överlämnats hit av 2:a åklagarkammaren i Stockholm med begäran om besked om vem som skall svara för en ev. förundersökning i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns behörighet som åklagare på det tryckfrihetsrättsliga området omfattar i princip endast sådana fall där ett tryckfrihetsbrott har begåtts i tryckt skrift. Härtill kommer att Justitiekanslern kan beivra vissa ordningsförseelser enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) samt sådana överträdelser som har med tystnadsplikts- och meddelarfrihetsregleringen att göra, jfr

text: 7 kap.

text: och

text: 4 §§

text: samt

text: 9 kap. 2 §

text: TF.

text: I detta ärende har satts ifråga huruvida ett visst förfarande med en bild av S är förenlig med lagen (

text: ) om namn och bild i reklam.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: (jfr

text: 1 kap. 3 §

text: ) anses inte ge fullt skydd åt t.ex. reklam och annonser i tryckt skrift där publiceringen har ett utpräglat kommersiellt syfte. I ett fall där innehållet i en annons kan bedömas vara brottsligt i något annat hänseende än som ett överskridande av yttrandefrihetens gränser kan ingripande således ske enligt allmän lag. En prövning kan alltså ske enligt bestämmelserna i lagen om namn och bild i reklam även om överträdelsen skett genom t.ex. en annons som publicerats i en tidskrift, jfr till det sagda t.ex. Axberger, Tryckfrihetens gränser s. 54 ff. och där gjorda hänvisningar.

text: En eventuell överträdelse av lagen om namn och bild i reklam innefattar emellertid inte något sådant brott som det ankommer på Justitiekanslern som åklagare att ta ställning till.

text: Handlingarna i ärendet återlämnas därför till Åklagarmyndigheten i Stockholm för den prövning som saken kan anses föranleda där.

text: Ärendet här avslutas.


title: Rätt till gratis fiske för tjänstemän hos länsstyrelsen och polisen

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd med anledning av anmälningarna.

text: Ärendet

text: Anmälningarna

text: EW och HNS har till Justitiekanslern anmält olika tjänstemän vid Länsstyrelsen i Norrbottens län för "misstänkt tjänstefel, mutor och bestickning". Anmälarna har gjort gällande att tjänstemännen i fråga har gjort sig skyldiga till dessa brott i och med att de dels själva erhållit rätt till gratis fiske på statens mark inom samtliga samebyar i Norrbottens lappmark, dels erbjudit olika polismän och "deras vänner" gratis fiske inom samma område. EW och HNS har också ifrågasatt om det inte för polisernas del är fråga om en otillåten bisyssla.

text: Till sina skrivelser har EW och HNS fogat en odaterad förteckning över vissa fisketillstånd i Norrbotten. HNS har även bifogat kopior av tidningsartiklar i saken.

text: Utredningen här

text: Justitiekanslern har inhämtat yttranden från dels Länsstyrelsen i Norrbottens län, dels Rikspolisstyrelsen. Länsstyrelsen har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: "Av de namngivna tjänstemännen arbetar DB och TH på länsstyrelsens fiskefunktion och JIR på länsstyrelsens rennäringsfunktion. DB är länsstyrelsens expert i fiske. JIR är länsstyrelsens expert i rennäring. BG, som var jaktchef på länsstyrelsen, har numera slutat sin anställning på länsstyrelsen. HF, som var länsstyrelsens expert i naturvård, har gått i pension.

text: W och NS vill i sin anmälan att Justitiekanslern ska utreda om de namngivna tjänstemännen på länsstyrelsen kan misstänkas för tjänstefel, mutor och bestickning. Bakgrunden till anmälan torde vara det förhållandet att länsstyrelsen med stöd av

text: 32 § rennäringslagen

text: upplåtit rätt för vissa tjänstemän att fiska i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Dessa fiskeupplåtelser har varit kostnadsfria.

text: JIR och TH har skriftligen kommenterat anmälan. Deras synpunkter bifogas detta yttrande.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: I Norrbottens län äger staten stora mark- och vattenområden inom området ovanför odlingsgränsen. Dessa områden förvaltas sedan mitten av 1980-talet av länsstyrelsen med stöd av

text: rennäringslagen

text: . Innan dess låg motsvarande arbetsuppgift på lantbruksnämnden.

text: Sedan gammalt har de tjänstemän som arbetat med rennäringsfrågor och fjällförvaltning haft möjlighet att - som en del i sitt arbete - jaga och fiska på statens mark ovan odlingsgränsen. Bakgrunden till denna ordning framgår av de synpunkter som JIR lämnat. Länsstyrelsen har tidigare också valt att också ge polisen motsvarande tillstånd. Bakgrunden därtill står att finna i att statens mark- och vattenområden ovan odlingsgränsen är mycket vidsträckta och att länsstyrelsens möjligheter att övervaka att de regler som finns för jakt, fiske och vistelse i övrigt inom fjällområdet är begränsade. Genom att polisen haft ifrågakomna tillstånd har de polismän som utnyttjat tillstånden samtidigt kunnat bevaka att de regler som gäller inte överträds.

text: Sedan några år tillbaka har länsstyrelsen upphört med att lämna jakträttsupplåtelser av den typ som tidigare förekommit till länsstyrelsens tjänstemän och andra statliga tjänstemän.

text: Under år 2000 har länsstyrelsen inlett ett arbete som syftar till att förändra principerna för att meddela fiskerättsupplåtelser på statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Detta arbete har lett fram till att länsstyrelsens rennäringsdelegation har beslutat om en policy som anger riktlinjerna för att meddela fiskerättsupplåtelser. Riktlinjerna innebär bland annat att antalet upplåtelser för husbehovsfiske med nät kommer att bli begränsade. Dessa riktlinjer, som för första gången tillämpas år 2001, har sådant innehåll att de föranlett diskussion bland den fiskeintresserade delen av länets innevånare.

text: Som en följd av de nya riktlinjerna har länsstyrelsen för år 2001 inte meddelat några sådana fiskerättsupplåtelser som skett tidigare år till länsstyrelsens tjänstemän eller till polisen. De enda avgiftsfria tillstånd till fiske i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen som meddelats för länsstyrelsens tjänstemän för år 2001 avser DB och JA, vilken arbetar på länsstyrelsens fiskefunktion. Dessa tillstånd avser enbart sådant provfiske med nät och handredskap som dessa behöver göra i sin tjänsteutövning. Därutöver har sex personer som är anställda vid länsstyrelsen i egenskap av privatpersoner meddelats tillstånd till husbehovsfiske för år 2001. (.)

text: Länsstyrelsen anser att det inte föreligger något tjänstefel i det förhållandet att vissa av länsstyrelsens tjänstemän tidigare haft årsvisa tillstånd att fiska i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Länsstyrelsen kan inte heller finna att det skulle innebära en bestickning från länsstyrelsens sida att meddela polisen motsvarande tillstånd."

text: Av JIR:s yttrande, som länsstyrelsen hänvisar till i sitt remissyttrande, framgår bl.a. följande.

text: "För innevarande år 2001 har jag inget av länsstyrelsen utfärdat s.k. tjänstefisketillstånd. Däremot har jag tidigare under min långa tjänstgöring inom den statliga rennäringsadministrationen så gott som årligen haft tjänstefisketillstånd. Tidigare har jag även haft tillstånd till småviltjakt och älgjakt ovan odlingsgränsen mot avgift utfärdat av länsstyrelsen främst av det skälet att jag haft att handlägga upplåtelsefrågor enligt

text: rennäringslagen

text: och att erfarenheterna vid jakt- och fiskeutövning ansetts utgöra en kompetenshöjande faktor för tjänstemän som har att syssla med upplåtelsefrågorna.

text: Principen om tjänstetillstånd avseende jakt och fiske för tjänstemän som har att befatta sig med rennäringsfrågor enligt § 32

text: rennäringslagen

text: har ytterst diskuterats och lagts fast av rennäringsdelegationen. Som nämnts var motivet för detta att tjänstemän som verkade inom rennäringsadministrationen skulle på ett praktiskt och naturligt sätt bli varse om de frågeställningar och problem som var hänförliga till jakt- och fiskefrågorna ovan odlingsgränsen. Genom att röra sig i områdena i samband med jakt- och fiskeutövning skedde en naturlig kontakt med berörda samebyar och deras renskötsel. Samtidigt tillägnades kunskaper om terräng och geografi som är viktig och har betydelse när det exempelvis gäller att bedöma en upplåtelses inverkan på renskötseln.

text: I min nuvarande funktion - länsexpert rennäring - utgör en viktig del av arbetsuppgiften att bevaka att upplåtelser enligt § 32

text: rennäringslagen

text: inte träder samernas intressen för när. Enkelt uttryckt innebär detta att en upplåtelse enligt § 32 är tillåten så länge den inte kan anses innebära avsevärd olägenhet för renskötseln. Om en upplåtelse av mark, jakt eller fiske anses medföra sådana störningar och olägenheter för renskötseln att dessa bedöms vara avsevärda är en upplåtelse otillåten enligt

text: rennäringslagen

text: . De erfarenheter och kunskaper som byggs upp vid vistelse i området ovan odlingsgränsen i samband med jakt- och fiskeutövning är till mycket stor nytta för att få underlag och en bild av området vid bedömningen om exempelvis en sökt upplåtelse kan kollidera med bestämmelserna i

text: rennäringslagen

text: . Det är enligt min mening en kunskapsuppbyggnad som sker och som bör värdesättas och snarare betraktas som en merit när det gäller att ha förmågan och kompetensen att bedöma konsekvenserna av en upplåtelses intrång i renskötseln och bedöma om den är tillåten eller ej enligt

text: rennäringslagen

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande anfört följande.

text: "De nu aktuella fisketillstånden synes (.) inte ha gällt på fritiden, utan endast i samband med den ordinarie tjänsteutövningen. De har inte varit utfärdade till enskilda personer utan, som det får förstås, till polismyndigheten. Fisketillstånden har således endast kunnat utnyttjas i anslutning till polisarbete. Någon bisyssla i den mening som avses i

text: 7 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning torde det därför inte ha varit fråga om. Innevarande år har (.) några tillstånd till polisen inte utfärdats."

text: Från JA, som vid Länsstyrelsen i Norrbottens län är ansvarig för bl.a. fiskeupplåtelser ovan odlingsgränsen, har Justitiekanslern inhämtat följande uppgifter. Fisketillstånd har tidigare utfärdats för dels olika polismyndigheter, dels enskilda polismän. Någon anmälnings- eller rapporteringsskyldighet förelåg inte för polismännen. Däremot var tillstånden utformade på så sätt att de endast gällde i samband med tjänsteutövning för länsstyrelsens räkning; tanken var att polismännen på detta sätt skulle kunna få tillgång till mat under längre tjänstgöringsförrättningar. Ett fiskekort år 2000 kostade högst 250 kr.

text: Justitiekanslern har tagit del av de fisketillstånd som länsstyrelsen utfärdat för år 2000 för de anmälda tjänstemännen vid länsstyrelsen, de olika polismyndigheterna samt enskilda polismän.

text: EW har yttrat sig över vad myndigheterna anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om Justitiekanslerns tillsyn

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Däremot är det inte Justitiekanslerns uppgift att överpröva de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde. Normalt gör Justitiekanslern inte heller uttalanden om de bedömningar eller rättsliga överväganden som har legat till grund för en myndighets ställningstagande.

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är i stället främst inriktad på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet. Avsikten är därvid att i första hand tillgodose den enskildes krav på en rättssäker handläggning. Brister som kan tyda på systemfel uppmärksammas särskilt.

text: Handläggningen av ett liknande ärende hos Justitiekanslern

text: Justitiekanslern har i ett tidigare ärende - dnr

text: - prövat frågor som har beröringspunkter med de nu aktuella. Anmälan i det ärendet riktades mot en rennäringsdirektör på Länsstyrelsen i Västerbottens län och Justitiekanslerns prövning avsåg främst det förhållandet att länsstyrelsen hade gett enskilda polismän rätt till gratis jakt och fiske vid jakt- och fiskebevakning på fritiden. Justitiekanslern prövade även frågan om detta kunde anses utgöra en otillåten bisyssla för polisernas del. I det fallet var tillstånden utformade på så sätt att de endast gällde fiske i samband med bevakning och då även för ett medföljande vittne. Tillstånden var förenade med vissa andra villkor: tillståndshavaren var skyldig att dels underrätta länsstyrelsen innan bevakningsuppdraget påbörjades, dels i efterhand lämna en skriftlig rapport till länsstyrelsen enligt en särskilt utformad blankett.

text: Justitiekanslern fann i beslut den 20 juni 2001 inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av anmälan såvitt avsåg länsstyrelsens handläggning, men gjorde vissa uttalanden i bisysslefrågan.

text: Länsstyrelsens tillståndsgivning

text: När det gäller anmälan i den del den gäller länsstyrelsens tillståndsgivning har jag att pröva dels om länsstyrelsen genom sina beslut om fisketillstånd har följt tillämpliga bestämmelser, dels om det ligger något olämpligt i länsstyrelsens tillståndsgivning, dels också om tjänstemännen kan klandras för att de tagit emot tillstånden. Det kan då till att börja med konstateras att länsstyrelsen sedan år 2001 inte har meddelat några fisketillstånd vare sig till länsstyrelsens tjänstemän eller till polisen, utöver två tillstånd avseende provfiske som länsstyrelsens tjänstemän behöver i tjänsteutövningen. Min prövning kommer således endast att avse tiden före år 2001.

text: Närmare bestämmelser om länsstyrelsens handläggning av de frågor som här är aktuella finns i

text: rennäringslagen (1971:437)

text: och

text: rennäringsförordningen (1993:384)

text: . Nämnda författningar innehåller bl.a. regler om upplåtelse av rätt till fiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen.

text: Av

text: 32 § rennäringslagen

text: framgår att på sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition samt på renbetesfjällen får nyttjanderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt till fiske krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god fiskevård och att den kan ske utan besvärande intrång i den rätt till fiske som enligt 25 § tillkommer medlemmarna i respektive sameby. Frågan om upplåtelse prövas av länsstyrelsen. Upplåtelse som inte avser tillgodogörande av naturtillgångar eller skogsavverkning skall enligt

text: 34 § rennäringslagen

text: ske mot avgift, om inte särskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet.

text: I förarbetena till

text: rennäringslagen

text: nämns exempel på när det kan vara berättigat att medge avgiftsfrihet. Avgiftsfrihet kan, sägs det, någon gång vara befogad när det är fråga om något allmännyttigt ändamål, speciellt om dess tillgodoseende också ligger i den berörda samebyns intresse. Vid bedömningen av om sådana särskilda skäl föreligger eller inte bör stor hänsyn tas till samebyns uppfattning härom (

text: prop. 1971:51 s. 170

text: De tjänstemän vid länsstyrelsen som enligt anmälarna tidigare har fått gratis fisketillstånd arbetar eller arbetade alla med fiske-, jakt- eller naturvårdsfrågor.

text: Två av tillstånden - de som gäller DB och TH - har endast innefattat rätt till provfiske. Dessa tillstånd synes ha varit nödvändiga för att tjänstemännen i fråga skulle kunna sköta den angivna sysslan. Det får anses uppenbart att

text: rennäringslagen

text: ger utrymme för att fatta beslut om avgiftsfrihet i ett sådant fall. Tillståndsgivningen kan inte heller kritiseras från någon annan synpunkt. Jag förutsätter därvid givetvis att tillstånden avsetts bli använda, och också använts, endast för angivet ändamål och inte - exempelvis - för privatfiske.

text: De fisketillstånd som har beviljats övriga anmälda tjänstemän har varit begränsade på så sätt att fiske fått bedrivas endast i samband med tjänsteutövning för länsstyrelsens räkning. Från länsstyrelsens sida har hävdats att fiskerätten i dessa fall har varit en viktig del i tjänsteutövningen. Jag kan för min del konstatera att berörda tjänstemän inte torde ha varit i omedelbart behov av tillstånden för att kunna utföra sitt arbete. Jag noterar därvid att tillstånden inte synes ha utfärdats för att underlätta bevakningsuppgifter som länsstyrelsens tjänstemän kunde ha att utföra. Det får med hänsyn till det sagda anses ha förelegat en risk för att de aktuella tillstånden kunde uppfattas som en obehörig förmån och därmed kunde skada förtroendet för länsstyrelsen. Från den utgångspunkten kan lämpligheten i att meddela sådana tillstånd ifrågasättas. Omständigheterna är dock uppenbarligen inte sådana att förfarandet är att bedöma som mutbrott. Inte heller kan det anses vara fråga om tjänstefel från tjänstemännens sida att ta emot tillstånden. Med hänsyn till att länsstyrelsen fr.o.m. år 2001 upphört att meddela sådana tillstånd nöjer jag mig med dessa konstateranden.

text: Vad gäller de fisketillstånd som utfärdats i förhållande till polisen skall följande sägas.

text: Dessa tillstånd har utfärdats till dels olika polismyndigheter, dels enskilda polismän. De tillstånd som gäller polismyndigheterna har gällt fiske med handredskap. Vidare har det villkoret ställts upp att fiske endast får bedrivas för eget behov i samband med tjänsteutövning/bevakning för polisens räkning. De tillstånd som har beviljats för enskilda polismän har gällt fiske med högst 90 meter sammanlagd nätlängd samt handredskap. Tillstånden har utformats på så sätt att fiske endast får bedrivas i samband med tjänstgöringsuppdrag för länsstyrelsens räkning, i vissa fall med ett tillägg att det gäller endast "för eget behov". Några av tillstånden har inkluderat fiskerätt för en medföljande.

text: Tillstånden har alltså inte inneburit en generell rätt för poliser i fjällkommunerna att gratis bedriva fiske, utan fiskerätten har endast gällt i samband med tjänstgöringsuppdrag för polisens respektive länsstyrelsens räkning. Dessa tjänstgöringsuppdrag synes ha gått ut på att poliserna har bevakat att gällande regler inte överträtts. Av länsstyrelsens yttrande framgår att länsstyrelsen svårligen, bl.a. på grund av de vidsträckta bevakningsområdena, kan sköta denna bevakning på egen hand.

text: Detta sätt att bevilja polismyndigheter respektive polismän gratis fisketillstånd kan visserligen väcka misstanken att det handlar om en otillbörlig förmån. Det måste dock antas att polisen har haft nytta av tillstånden för spaningsändamål. Från den utgångspunkten kan förfarandet knappast kritiseras, utan

text: rennäringslagen

text: får anses ge utrymme för att fatta beslut om tillstånd med avgiftsfrihet på det sätt som länsstyrelsen har gjort. Det gäller även de tillstånd som avsetts bli utnyttjade av enskilda polismän vid spaning för länsstyrelsens räkning, d.v.s. utom ordinarie polistjänstgöring. I det sammanhanget får tillstånden ses delvis som en ersättning för utfört arbete, och det får därför godtas att länsstyrelsen utfärdat tillstånd som kunnat användas även för privata ändamål. När det gäller de tillstånd som utfärdats för polismyndigheterna förutsätter jag däremot i min bedömning att tillstånden avsetts bli utnyttjade, och också utnyttjats, endast i tjänsten.

text: Med hänsyn till att länsstyrelsen från och med år 2001 inte längre beviljar några sådana tillstånd som nu diskuterats ser jag inget skäl att behandla frågan närmare än som nu gjorts.

text: Otillåten bisyssla för enskilda polismän?

text: Frågeställningen här gäller om de fisketillstånd som enskilda polismän har erhållit och de sysslor som polismännen har utfört för länsstyrelsens räkning kan anses innebära att reglerna om bisysslor inte har respekterats. Även i detta hänseende omfattar min prövning endast tiden före år 2001, eftersom några sådana tillstånd inte meddelats därefter.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande hit utgått från att de aktuella fisketillstånden uteslutande har tilldelats olika polismyndigheter - inte enskilda polismän - samt att de inte har gällt på fritiden utan endast i samband med den ordinarie tjänsteutövningen. Av utredningen framgår emellertid - som nämnts ovan - att tillstånd har utfärdats även för vissa enskilda polismän. Det är dessa tillstånd som kan diskuteras från bisysslesynpunkt.

text: I

text: 7 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning (LOA) finns en allmän bestämmelse om förbud för offentliganställda att inneha s.k. förtroendeskadliga bisysslor. Enligt bestämmelsen får en arbetstagare inte ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för hans eller någon annan arbetstagares opartiskhet i arbetet eller som kan skada myndighetens anseende.

text: De aktuella tillstånden har gällt "i samband med tjänstgöringsuppdrag förlänsstyrelsens räkning". Tillstånden har inte utformats på ett sådant sätt att de - oavsett om detta varit tanken - har kunnat utnyttjas endast i anslutning till polisarbete. De enskilda polismännens tillstånd är dessutom mer omfattande än de tillstånd som gällt för polismyndigheterna. Polismännen har fått sådana tillstånd i utbyte mot "vakttjänstgöring" för länsstyrelsens räkning på fritiden. Det rör sig därför i och för sig om en bisyssla.

text: En polisman är, enligt

text: 4 kap. 10 § polisförordningen (1998:1558)

text: , även på sin fritid skyldig att självmant ingripa för att trygga den allmänna ordningen och säkerheten inom det polisdistrikt där han är anställd. En polisman som fiskar inom aktuella områden är alltså förpliktad att ingripa om han exempelvis blir vittne till ett brott. Det gäller oavsett om han har ett uppdrag för en annan myndighets räkning eller inte. Med hänsyn härtill samt till att det varit fråga om uppdrag för en annan myndighets räkning till en mycket blygsam ekonomisk ersättning kan det inte med något fog anses att bisysslan rubbat förtroendet för polismännen själva eller skadat polismyndigheternas anseende. Sammantaget bedömer jag alltså att bisysslan inte kan anses ha varit förtroendeskadlig.

text: Med detta, och med ett beklagande av att handläggningen här har dragit ut på tiden, avslutar jag ärendena.


title: Skadeståndsanspråk från modern till en underårig målsägande vid långsam handläggning av ett brottmål

text: Justitiekanslern avslår det anspråk som har framställts av CP.

text: Ärendet

text: CP har begärt ersättning av staten för ideell skada med 40 000 kr. Hon har som grund för anspråket i huvudsak anfört att handläggningstiden i ett brottmål angående misshandel där hennes underårige son var målsägande har varit oskäligt lång och att det därigenom har förekommit en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Hon har därvid hänvisat till ett beslut från JO (JO:s dnr 4620-2008).

text: Justitiekanslern har tagit del av det aktuella JO-beslutet, Östersunds tingsrätts dom den 11 maj 2007 i mål nr B 647-06 och Hovrätten för Nedre Norrlands dom den 17 juni 2008 i mål nr B 632-07. I JO-beslutet kritiseras polisen, åklagaren och hovrätten för den långsamma handläggningen av brottmålet. Tilltalad i brottmålet var målsägandens far.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: CP var inte part i det aktuella brottmålet. Förfarandet gällde alltså inte hennes civila rättigheter eller skyldigheter. CP:s anspråk på skadestånd ska därför avslås redan på den grunden.

text: För det fall anspråket ska uppfattas som framställt för CP:s sons räkning ska följande tilläggas.

text: En målsägande som deltar i ett straffrättsligt förfarande enbart i syfte att en gärningsman ska straffas anses inte omfattas av de rättigheter som garanteras genom

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . För att artikel 6.1 i konventionen ska vara tillämplig för målsägandens del krävs därför att denne har framställt ett anspråk på skadestånd på grund av brottet, dvs. att målsäganden för talan om en civil rättighet i konventionens mening. Den relevanta tidsperioden kan således för målsägandens del inte inledas förrän denne har framställt ett sådant anspråk (jfr Justitiekanslerns beslut den 22 december 2010, dnr

text: Såvitt framkommit framställdes CP:s sons skadeståndsanspråk genom en skrift från hans särskilda företrädare till Östersunds tingsrätt den 20 april 2007. Tingsrätten meddelade dom i målet den 11 maj 2007. Målet avgjordes därefter slutligt av hovrätten den 17 juni 2008. Handläggningstiden avseende målsägandenas talan var alltså ca ett år och två månader i två domstolsinstanser. Med hänsyn till att det enskilda anspråket framställdes av en underårig målsägande och riktades mot dennes far får det visserligen anses angeläget att anspråket prövades med viss skyndsamhet. Den sammanlagda handläggningstiden är dock även med beaktande härav inte sådan att den kan anses ha innefattat en överträdelse av målsägandens rätt till rättegång inom skäligt tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Sammanfattningsvis konstaterar Justitiekanslern att det aktuella brottmålet inte har innefattat en prövning av CP:s civila rättigheter och skyldigheter i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: och att det vid handläggningen av målet inte heller har förekommit någon överträdelse av hennes sons rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i konventionen.

text: På grund av det anförda ska det av CP:s framställda anspråket avslås.


title: Justitiekanslern uttalar sig angående Polismyndighetens anlitande av tolkar

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden inom ramen för sin tillsynsverksamhet men vidtar inte någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit emot ett klagomål mot Polismyndigheten från AA med anledning av att hon har gått igenom ett stort antal förundersökningar som bedrivits vid vissa polisregioner. Hennes genomgång har visat att många av de förhör som hållits har genomförts utan att en auktoriserad tolk har förordnats. Enligt anmälaren har dock sådana tolkar funnits tillgängliga. Vidare har anmälaren angett att Polismyndigheten inte antecknar tolkens kompetens i förundersökningsprotokollet och det förekommer även att det helt saknas uppgift om tolk i protokollet, trots att det är uppenbart att tolk har anlitats i samband med förhöret. Enligt anmälaren borde det även framgå av förundersökningsprotokollet om en förhörd person med ett utländskt namn talar svenska.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: Ramavtalet avseende tolkförmedlingstjänster upphörde att gälla den 31 oktober 2017 och ett nytt avtal har [vid tiden för Polismyndighetens yttrande; Justitiekanslerns anmärkning ] ännu inte upphandlats. Polisregionerna använder sig ändå av det statliga ramavtalet när det blir fråga om att anlita tolk, vilket är i linje med de anvisningar som ges på Polismyndighetens interna hemsida där det framgår att tolk ska beställas på samma sätt som tidigare till dess att ett nytt avtal är tecknat.

text: Det har inte framkommit att det skulle finns några särskilda svårigheter när det gäller anlitandet av tolk under en förundersökning bortsett från att det många gånger kan vara svårt att inom den givna tidsramen (t.ex. i förhållande till de tidsfrister som gäller enligt

text: rättegångsbalken

text: när en person inte är anhållen eller häktad) få tag på en auktoriserad tolk med kompetens i det aktuella språket.

text: Polisens förhörsledare har överlag god kunskap om att tolk ska anlitas när en förhörsperson inte behärskar svenska och de har också kännedom om myndighetens rutiner för att anlita tolk. Det har dock visat sig att det finns brister när det gäller kunskaperna om de krav som

text: rättegångsbalken

text: ställer på formell tolkkompetens i fall när förhörspersonen är misstänkt eller måls-ägande. Många gånger har förhörsledaren inte gjort någon egen kontroll av tolkens kompetens utan har istället utgått från att tolkförmedlingen skickat en tolk med rätt kompetens för uppgiften.

text: Sammanfattningsvis är det angeläget att förbättra kunskaperna om det aktuella regelverket hos myndighetens anställda. Det är vidare inte godtagbart att förhörsledarna glömmer bort eller underlåter att dokumentera att tolk har medverkat vid förhör.

text: AA har fått del av Polismyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 12 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att i samband med att den som skäligen misstänks för brott underrättas om misstanken ska han eller hon också underrättas om sin rätt att vid behov biträdas av tolk.

text: Enligt

text: 5 kap. 6 § första stycket rättegångsbalken

text: ska, om en misstänkt eller en målsägande i ett brottmål inte behärskar svenska, en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten. Av 5 kap. 6 § andra stycket följer vidare att rätten, om det är möjligt, ska förordna en tolk som är auktoriserad att vara tolk i målet. I annat fall ska en annan lämplig person förordnas.

text: Av

text: 23 kap. 16 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att i fråga om tolk under förundersökningen tillämpas

text: 5 kap. 6 § rättegångsbalken

text: Bestämmelsen i

text: 5 kap. 6 § andra stycket rättegångsbalken

text: syftar till att säkerställa att de tolkar som anlitas har en hög kompetens för uppgiften. Det är givetvis eftersträvansvärt att den auktoriserade tolk som anlitas har specialkompetens för tolkning inom rättsväsendet (rättstolk) men något krav på detta ställs inte. Det åligger rätten att göra ansträngningar för att få tillgång till en auktoriserad tolk och domstolen får därför överväga om senareläggning av en förhandling bör ske för att kunna anlita en auktoriserad tolk (

text: prop. 2012/13:132 s. 50

text: I förordningen (

text: ) om auktorisation av tolkar och översättare finns bestämmelser om auktorisation av tolkar och register över utbildade tolkar. För att kunna bli auktoriserad ska en tolk vara myndig, ha fullgjort de kunskapsprov som föreskrivs av Kammarkollegiet och vara känd för redbarhet samt även i övrigt vara lämplig som tolk (

text: 4 §

text: ). Hos Kammarkollegiet ska det föras ett, för allmänheten sökbart och tillgängligt, register över auktoriserade tolkar (

text: 12 §

text: ). Hos Kammarkollegiet ska det även föras ett, för allmänheten sökbart och tillgängligt, register över tolkar som inte är auktoriserade men som med godkänt resultat genomgått viss utbildning som är föremål för statlig tillsyn eller efter validering bedömts ha motsvarande kunskaper (

text: 16 a §

text: Bedömningen i detta fall

text: Det enklaste sättet att säkerställa att endast personer som är lämpliga för tolkuppdraget också förordnas som tolkar vid förhör är att förordna en auktoriserad tolk. Av den anledningen finns en särskild bestämmelse att en auktoriserad tolk ska förordnas om det är möjligt. Bestämmelsen är tvingande och ger inte myndigheten utrymme att frångå kravet t.ex. med hänsyn till önskemål från den som har behov av tolk.

text: Justitiekanslern har tidigare prövat anmälningar mot tingsrätternas hantering av frågan om anlitande av tolk i samband med huvudförhandling i brottmål. Justitiekanslern har då funnit att det enda tillfället när en domstol får förordna en tolk som inte är auktoriserad är när det inte finns någon auktoriserad tolk tillgänglig i närområdet (se Justitiekanslerns beslut den 11 maj 2015 i dnr

text: och den 11 januari 2018 i dnr 10091-17-2.1).

text: AA:s anmälan riktar sig mot Polismyndighetens hantering av ett stort antal förundersökningar som genomförts av myndigheten huvudsakligen under åren 2015–2018. Justitiekanslern har förståelse för att Polismyndigheten, med hänsyn till omfattningen av AA:s anmälan, inte har haft möjlighet att i detalj granska och följa upp varje enskild utredning i syfte att ta reda på bl.a. om en auktoriserad tolk funnits tillgänglig (och alltså borde ha förordnats). Det torde för övrigt inte vara möjligt att i efterhand få klarhet i om så varit fallet. Oaktat detta framgår det av utredningen att Polismyndigheten, som utgångspunkt, inte särskilt begär att få en auktoriserad tolk utan istället förlitar sig på att tolkförmedlingen skickar en tolk med rätt kompetens för uppdraget. Detta förfaringssätt är inte förenligt med gällande reglering.

text: Det kan inte sällan förhålla sig på det sättet att det, med hänsyn till de korta tidsfrister som ibland gäller för Polismyndigheten (jfr vad som angetts ovan), inte alltid är möjligt att få tag på en auktoriserad tolk. Det sätt på vilket Polismyndigheten idag genomför sina beställningar av tolkar innebär dock att frågan om det finns en auktoriserad tolk tillgänglig lämnas helt till leverantören av tolkförmedlingstjänsten att avgöra. Den ordningen är inte godtagbar.

text: Det går inte att dra några säkra slutsatser angående huruvida det i samtliga de utredningar som AA gått igenom har funnits en auktoriserad tolk att tillgå och att Polismyndigheten därmed gjort fel som inte anlitat en sådan tolk. Justitiekanslern noterar dock att AA redogjort för utredningar där hon själv uppgett att hon stått till myndighetens förfogande i sin – i vart fall vid tiden för anmälan – egenskap av auktoriserad tolk utan att ha förordnas av myndigheten, vilket i så fall svårligen kan anses förenligt med gällande reglering.

text: AA har även riktat kritik mot att Polismyndigheten istället för namn på den tolk som anlitas endast anger tolkens id-nummer i förhörsprotokollet. I likhet med Polismyndigheten anser inte Justitiekanslern att ett sådant förfaringssätt kan anses stå i strid med några författningskrav. Att helt underlåta att dokumentera att tolk anlitas i samband med förhör är dock, vilket Polismyndigheten också tillstått, naturligtvis inte acceptabelt.

text: Justitiekanslern kan konstatera att AA:s anmälan medfört att Polismyndigheten uppmärksammats på det – förhållandevis omfattande – behov som finns av att erinra medarbetarna dels om

text: rättegångsbalkens

text: krav på formell tolkkompetens, dels vikten av att tolkens medverkan vid förhör dokumenteras. Mot bakgrund av de åtgärder som Polismyndigheten redogjort för i sitt yttrande hit beslutar Justitiekanslern att inte vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av anmälan. Justitiekanslern finner dock anledning att framöver följa upp hur anlitandet av tolkar vid Polismyndigheten genomförs.

text: Det som AA anfört angående oklarheter om förhörspersoner med utländska namn som talar svenska samt det som hon, i en kompletterande skrift, anfört angående jäv i samband med en förundersökning föranleder inte någon vidare åtgärd från Justitiekanslern.

text: Justitiekanslern noterar avslutningsvis att i upphandlingen av det nya ramavtalet avseende tolkförmedlingstjänster har det varit ett uttalat mål att myndigheternas användning av auktoriserade tolkar ska öka. Denna styrning har bl.a. inneburit att enligt det nya avtalet så ska, om den avropande myndigheten inte anger något annat önskemål, en auktoriserad tolk alltid erbjudas.

text: Med de uttalanden som gjorts ovan avslutas ärendet.


title: Anspråk mot staten med hänvisning till att behandling av personuppgifter har skett i strid med polisdatalagen

text: Justitiekanslern tillerkänner BL ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Polismyndigheten att betala ut beloppet till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: På begäran av BL kontrollerade Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) om Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen hade behandlat uppgifter om honom på ett sätt som stred mot lag eller annan författning.

text: Vid SIN:s kontroll framkom att BL hade varit föremål för Polismyndighetens personuppgiftsbehandling och att känsliga personuppgifter om BLs hälsa hade behandlats. Detta hade enligt SIN skett utan att det hade varit absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. I en underrättelse den 15 juni 2015 konstaterade SIN att personuppgiftsbehandlingen hade skett i strid med

text: polisdatalagen (2010:361)

text: och att denna omständighet skulle kunna medföra skadeståndsansvar för staten. SIN gjorde därför en anmälan till Justitiekanslern, se

text: 20 § andra stycket förordningen (2007:1141)

text: med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden.

text: Anspråket

text: Sedan BL beretts tillfälle att framställa ett anspråk mot staten har han genom sitt ombud yrkat ersättning med 15 000 kr.

text: Som BL får förstås avser anspråket ersättning för kränkning av den personliga integriteten som polisens felaktiga behandling av hans personuppgifter har orsakat honom, jfr 2 kap. 2 § första stycket 12 polisdatalagen och

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: . BL har tillagt att polisens agerande även strider mot

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: och

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Polismyndigheten har avstyrkt anspråket på den grunden att det har varit absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen att registrera de aktuella personuppgifterna.

text: Utredningen

text: BL och Polismyndigheten har yttrat sig i ärendet. De har även beretts tillfälle att komma in med synpunkter på varandras yttranden.

text: Justitiekanslern har hos Polismyndigheten tagit del av den registrering som ärendet avser och då kunnat konstatera att de uppgifter som av SIN bedömts utgöra känsliga personuppgifter har gallrats ur Polismyndighetens register efter att SIN anmält saken till Justitiekanslern.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 2 kap.

text: och

text: 8 §§

text: polisdatalagen

text: anges de ändamål för vilka personuppgifter får behandlas i polisens brottsbekämpande verksamhet. De s.k.primära ändamålen i

text: 2 kap. 7 § polisdatalagen

text: är uttömmande och anger att det ska finnas ett behov av uppgifterna för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Uppgifter som samlats in med stöd av de primära ändamålen får vidare behandlas för ett antal sekundära ändamål enligt

text: 2 kap. 8 § polisdatalagen

text: Uppgifter om en person får enligt

text: 2 kap. 10 § första stycket polisdatalagen

text: inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv (s.k. känsliga personuppgifter). Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får de kompletteras med känsliga personuppgifter endast när det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen (se

text: 2 kap. 10 § andra stycket polisdatalagen

text: Personuppgiftsbehandling som sker i strid med bestämmelserna i 2 kap.

text: 10 § polisdatalagen

text: kan enligt

text: och

text: 48 § personuppgiftslagen

text: ge den registrerade rätt till ersättning för den skada och kränkning av den personliga integriteten som den felaktiga behandlingen har orsakat. Skadeståndsansvaret är i princip strikt. Det krävs alltså inte att den personuppgiftsansvarige eller någon annan har varit oaktsam eller haft uppsåt att handla i strid med lagen för att ersättning ska utgå.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten är skadeståndsskyldig gentemot BL

text: Det är utrett att Polismyndigheten har behandlat känsliga personuppgifter rörande BL:s hälsa. Uppgifterna, som ingår som en del av en registrering rörande andra förhållanden, har inte behandlats enbart på grund av vad som har varit känt om BL:s hälsa. Registreringen har därför inte skett i strid med

text: Vad gäller frågan om det har varit absolut nödvändigt för syftet med behandlingen att komplettera den aktuella registreringen med uppgifter om BL:s hälsa gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Av förarbetena till

text: polisdatalagen

text: framgår att begreppet ”absolut nödvändigt” ska tolkas restriktivt och att behovet av att registrera känsliga personuppgifter måste prövas noga i det enskilda fallet (se

text: prop. 2009/10:85 s. 325

text: De uppgifter om BL:s hälsa som Polismyndigheten har registrerat har visserligen inte varit omfattande. Uppgifterna har emellertid varit relativt konkreta och detaljerade. Justitiekanslern finner liksom SIN att det inte har varit absolut nödvändigt för polisen att registrera uppgifterna om BLs hälsa på den detaljnivå som har skett. Registreringen har därmed utformats på ett sätt som står i strid med

text: De personuppgifter som polisen behandlar med stöd av

text: polisdatalagen

text: är till sin natur av integritetskänslig karaktär. I detta fall har det dessutom rört sig om känsliga personuppgifter där det måste ställas extra höga krav på att polisen gör en noggrann behovsprövning innan uppgifterna registreras. Mot den bakgrunden, och med beaktande av vad som i övrigt har framkommit om personuppgiftsbehandlingen, måste BL anses ha blivit utsatt för en sådan kränkning av sin personliga integritet att han har rätt till ersättning av staten enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: Ersättningens storlek

text: Av motiven till

text: personuppgiftslagen

text: framgår att ersättning för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Därvid kan beaktas bl.a. sådana faktorer som om det har funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som har kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: f.). De angivna faktorerna är exempel på omständigheter som kan beaktas när man bestämmer ersättningens storlek.

text: Syftet med kränkningsersättning vid överträdelser av

text: personuppgiftslagens

text: eller, som i detta fall,

text: polisdatalagens

text: regler är att ersättningen ska ge upprättelse och kompensera för känslor av obehag hos den skadelidande. Ersättningen ska bestämmas utifrån en bedömning av vilken kränkning som typiskt sett får anses ha uppkommit. Högsta domstolen har fastslagit att ett sådant betraktelsesätt i stor utsträckning leder till bruk av schabloner, vilket bl.a. underlättar skaderegleringen till fördel för den skadelidande. Av Högsta domstolens avgörande framgår att ersättning för en kränkning som är att bedöma som mindre allvarlig, om än inte helt obetydlig, i normalfallet bör bestämmas till 3 000 kr (

text: NJA 2013 s. 1046

text: Med hänsyn till att det i detta fall har rört sig om känsliga personuppgifter, att uppgifterna varit tillgängliga för relativt många personer inom Polismyndigheten och att det av utredningen framgår att det tog ca fyra år från det att registreringen skedde till dess att uppgifterna gallrades ur registret kan kränkningen i detta fall inte anses som obetydlig eller mindre allvarlig.

text: Utredningen ger dock inte stöd för slutsatsen att BL har utsatts för några negativa beslut eller åtgärder på grund av den felaktiga personuppgiftsbehandlingen.

text: Vid en samlad bedömning av de omständigheter som har kommit fram om den aktuella personuppgiftsbehandlingen och med beaktande av domstolarnas och Justitiekanslerns praxis ska kränkningsersättningen bestämmas till 5 000 kr. Polismyndigheten, som är personuppgiftsansvarig för den aktuella personuppgiftsbehandlingen (se

text: 2 kap. 4 § polisdatalagen

text: ), ska betala ut ersättningen.

text: BL har, som det får förstås, argumenterat för att ytterligare ersättning ska utgå med stöd av Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: . De sakomständigheter som BL har åberopat till stöd för att han ska tillerkännas ersättning enligt Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: har emellertid beaktats vid prövningen av anspråket enligt

text: polisdatalagens

text: och

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser. SIN:s kontroll och Justitiekanslerns skadereglering har också inneburit att BL haft tillgång till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: . Det finns därför inte förutsättningar att betala ut någon ytterligare ersättning enligt de principer som Högsta domstolen har slagit fast om rätt till ersättning utan direkt stöd i lag vid överträdelser av Europakonventionen och, i undantagsfall, vid vissa särskilda överträdelser av

text: regeringsformen

text: (se bl.a.

text: NJA 2003 s. 217

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2007 s. 584

text: NJA 2014 s. 323

text: och

text: NJA 2014 s. 332

text: Avslutande synpunkter

text: Polisens personuppgiftsbehandling måste ske med största möjliga noggrannhet. Den innefattar inte sällan bedömningsfrågor. Alla anställda hos polisen som hanterar känsliga personuppgifter måste därför ha tillräckliga kunskaper om gällande rätt och förståelse för de skäl som ligger bakom utformningen av bestämmelserna. Jag utgår från att Polismyndigheten prioriterar frågan och vidtar de informations- och utbildningsinsatser som krävs för att alla anställda som registrerar personuppgifter ska ha de kunskaper som krävs för uppgiften.

text: Jag ser positivt på att Polismyndigheten gallrade de känsliga personuppgifterna i anslutning till att ärendet anmäldes hit av SIN.