title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av brister i handläggningen hos Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan av ett ärende gällande aktivitetsstöd

text: Justitiekanslern tillerkänner TR ersättning med 32 851 kr och uppdrar åt Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan att med hälften vardera se till att beloppet betalas ut till henne. På beloppet ska inte utgå skatt.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I syfte att stärka en enskilds möjlighet att behålla ett arbete kan Arbetsförmedlingen (AF) anvisa en arbetssökande att delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program. AF beslutar om rätten att delta i ett program och om programmets längd och omfattning. En person som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program har i regel rätt till aktivitetsstöd. Aktivitetsstöd beräknas av och beslutas av Försäkringskassan. Aktivitetsstödets storlek beror på om den enskilde uppfyller villkoren för arbetslöshetsersättning. Om förutsättningarna inte är uppfyllda utgår dagpenning med ett minimibelopp.

text: TR anvisades det arbetsmarknadspolitiska programmet Jobb- och utvecklingsgarantin (JOB) den 24 augusti 2010 och erhöll då ersättning med 579 kr per dag. Den 31 oktober 2010 avbröt TR programmet för att vara föräldraledig. Hon begärde och erhöll föräldrapenning från och med den 1 november 2010.

text: Det finns möjlighet för en enskild att avbryta ett program inom jobb- och utvecklingsgarantin t.ex. för en period med föräldrapenning. Den som har skrivits ut ur programmet har möjlighet till återinträde under förutsättning att avbrottet har varat i högst ett år. Aktivitetsstödet kan i sådant fall grundas på uppgifterna från den föregående programperioden.

text: I början av oktober 2011 kontaktade TR en arbetsförmedlare på AF och fick uppgift om att sista dag för återinträde i JOB var den 3 november 2011. Hon anmälde sig och återinträdde den 2 november 2011. När det uppdagades att TR, på grund av felaktig information från AF återinträtt för sent för att erhålla ersättning på samma nivå som innan avbrottet, återinskrevs TR av AF i JOB från och med den 30 oktober 2011.

text: Av utbetalningsbesked från Försäkringskassan framgår att TRs ersättning inte kom att grundas på den föregående programperioden utan i stället utgick dagpenning motsvarande lägstanivån, 223 kr per dag.

text: TR anmälde ärendet till Riksdagens ombudsmän (JO) som i beslut den 13 april 2012 kritiserade Arbetsförmedlingen för att ha lämnat felaktig information till henne.

text: Av JO:s beslut (dnr 210-2012) framgår bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att de upplysningar som Arbetsförmedlingen ursprungligen lämnade till TR var felaktiga. Upplysningarna var av vikt för TR och den felaktiga informationen kom att påverka storleken på hennes aktivitetsstöd. Även om arbetsförmedlingen vidtog åtgärder för att försöka rätta den uppkomna situationen kan myndigheten inte undgå kritik för den bristfälliga handläggningen i nu aktuellt avseende.

text: Anspråket

text: TR har hos Arbetsförmedlingen begärt skadestånd av staten med 32 851 kr efter skatt, motsvararande förlorad ersättning för perioden den 2 november 2011 till och med den 10 maj 2012, och löpande därefter. Därtill har hon begärt ersättning med 15 000 kr för lidande (kränkning).

text: Till stöd för sitt anspråk har hon anfört bl.a. följande. På grund av den felaktiga informationen från Arbetsförmedlingen, om vilken dag hon senast kunde återinträda i JOB, har hon gått miste om ersättning. Arbetsförmedlingen har i och för sig, när hon påtalade felet, försökt att rätta sitt misstag. Detta har emellertid inte godtagits av övriga myndigheter.

text: Utredningen

text: Arbetsförmedlingen har i beslut den 19 december 2012 avslagit TR:s anspråk på ersättning. Beslutet har i huvudsak motiverats med att den information som TR erhållit inte har varit felaktig i förhållande till Arbetsförmedlingens verksamhet eftersom det inte finns någon skyldighet för Arbetsförmedlingen att agera och informera på ett sätt som innebär samordning med andra förmåner.

text: Enligt Arbetsförmedlingens uppfattning visade emellertid deras utredning i ärendet att arbetslöshetskassan möjligen kunde ha agerat felaktigt. En kopia på beslutet skickades därför till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) för kännedom och för vidare handläggning.

text: IAF har, mot bakgrund av att Arbetsförmedlingen, arbetslöshetskassan och Försäkringskassan deltagit i händelseförloppet som ligger till grund för TR:s yrkande, med eget yttrande överlämnat ärendet till Justitiekanslern för en samlad bedömning. IAF har i sitt yttrande, efter att ha hört arbetslöshetskassan, avstyrkt bifall till skadeståndsanspråket för arbetslöshetskassans del.

text: Justitiekanslerns har inhämtat ett yttrande från Försäkringskassan, i vilket myndigheten har avstyrkt bifall till ersättningsanspråket. Av Försäkringskassans yttrande framgår bl.a. följande.

text: Försäkringskassan beslutar om storleken på dagpenningen vid aktivitetsstöd, enligt

text: 6 § i förordning (1996:1100)

text: om aktivitetsstöd.

text: Det är Arbetsförmedlingen som beslutar om ett arbetsmarknadspolitiskt program, och omfattningen och tidsperioden av programmet. Likaså är det Arbetsförmedlingen enbart som beslutar huruvida en ny programperiod i Jobb- och utvecklingsgarantin utgör ett sådant återinträde som avses i

text: 14 § förordning (2007:414)

text: om jobb- och utvecklingsgaranti.

text: Om det föreligger ett sådant återinträde, kan Försäkringskassan grunda beslutet om dagpenningens storlek på uppgifterna i den föregående programperioden. Ny avisering från a-kassan om uppfyllande av villkoren för arbetslöshetsersättning krävs inte, endast en kontroll av att den enskilde alltjämt är medlem i a-kassan. Det framgår inte på aviseringarna från Arbetsförmedlingen att det är fråga om ett återinträde efter ett avbrott, men om det har funnits ett tidigare aktivitetsstöd för samma programtyp som har avbrutits inom ett år bakåt, ska Försäkringskassan utreda med Arbetsförmedlingen om den nya aviseringen är ett återinträde.

text: På den första aviseringen från Arbetsförmedlingen med starttidpunkt den 2 november 2011, har det inte funnits anledning för Försäkringskassan att utreda om det har varit fråga om återinträde, eftersom det tidigare avbrottet låg längre än ett år tillbaka i tiden. Det har varit korret att handlägga aktivitetsstödet såsom normalt vid ett nybeviljande […].

text: När det i början av december 2011 kom två rättelseaviseringar i tät följd från Arbetsförmedlingen, där startdatum flyttades tillbaka först till 1 november och sedan till 30 oktober, kom Försäkringskassans kontakter med TR att handla om rätten till aktivitetsstöd – att hon inte kunde få aktivitetsstöd för samma dagar som hon redan hade uppburit föräldrapenning. Det observerades inte att de tillbakaflyttade datumen också kunde få betydelse för att en utredning om återinträde skulle aktualiseras.

text: Enligt JO:s beslut den 13 april 2012, har Arbetsförmedlingen lämnat felaktiga upplysningar till TR som har kommit att påverka storleken av hennes aktivitetsstöd. JO påpekar att Arbetsförmedlingen har vidtagit åtgärder för att försöka rätta till den uppkomna situationen, men anser att myndigheten ändå inte kan undgå kritik för den bristfälliga handläggningen.

text: Om en myndighet har lämnat felaktiga upplysningar och den enskilde på grund därav har agerat så att hon har lidit en ekonomisk skada, ska den uppkomna situationen hanteras via prövning av skadeståndsskyldighet. Det är enligt Försäkringskassans mening inte en korrekt rättsordning att myndigheten i stället fattar ett gynnande men rättsstridigt beslut i sakfrågan, i avsikt att den vägen kompensera den ekonomiska skadan.

text: Försäkringskassan kan inte överpröva Arbetsförmedlingens beslut att godkänna ett återinträde enligt 14 §. Men det framgår ändå klart av Arbetsförmedlingens handläggningsjournal 1 och 7 december 2011 att man har beviljat TR återinträde genom att skriva in henne i efterskott i Jobb- och utvecklingsgarantin, från en tidpunkt då hon varken de facto hade deltagit i programmet eller hade varit i kontakt med Arbetsförmedlingen för att skrivas in. Detta är den åtgärd som nämns av JO, som avsåg att rätta till den tidigare informationsmissen, så att TR genom en bakdatering skulle uppfylla återinträdesvillkoret.

text: Samtidigt ses att Försäkringskassan har försummat att observera att det nya startdatumet i Arbetsförmedlingens ändringsavisering hade innebörden att TR:s avbrott i programmet skulle understiga ett år, och att återinträdesfrågan därmed skulle ha utretts av Arbetsförmedlingen. Försäkringskassans delaktighet i den uppkomna ekonomiska skadan bör övervägas av Justitiekanslern. Mot bakgrund av de speciella omständigheterna anser Försäkringskassan sig dock ändå inte skyldig till någon skadeståndsgrundande försummelse:

text: - Med två retroaktiva ändringsaviseringar borde det rimligen ha ankommit på Arbetsförmedlingen att påkalla Försäkringskassans uppmärksamhet på att det gällde uppfyllandet av ett återinträde, även om det i normalfallet inte görs.

text: - Försäkringskassan har genom sin interna kunskap om TR:s uttag av föräldrapenning till och med oktober 2011, sett vid den aktuella tidpunkten att Arbetsförmedlingens retroaktiva ändring kom att överlappa dagar då TR ändå inte skulle ha kunnat få aktivitetsstöd.

text: - Arbetsförmedlingens beslutsbefogenhet om återinträde enligt 14 § gäller, men det ter sig ändå inte rimligt att Försäkringskassan skulle vara skadeståndsskyldig på grund av försummelse att agera utifrån ett efterkonstruerat beslut om återinträde av Arbetsförmedlingen.

text: TR har beretts tillfälle att inkomma med synpunkter på utredningen men hon har inte hörts av.

text: Justitiekanslern har inhämtat kopia på handlingarna i JO:s ärende (dnr 210-2012).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Ersättning för kränkning kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande allvarligt kränkts genom något typiskt sett integritetskränkande brott genom fel eller försummelse vid sådan myndighetutövning. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller att myndigheten kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den meningen som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (jfr

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Justitiekanslerns behörighet

text: Enligt förordning (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (nedan handläggningsförordningen) handläggs anspråk som avser s.k. beslutsskador av Justitiekanslern (

text: 3 §

text: ), medan anspråk på grund av s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde en skada har inträffat (

text: 5 §

text: Justitiekanslern har med stöd av sina befogenheter enligt 10 § handläggningsförordningen i ett generellt delegationsbeslut den 3 mars 2008 (dnr

text: ) uppdragit åt Arbetsförmedlingen att handlägga sådana skadeståndsanspråk mot staten som avser ersättning för skador enligt 5 § i förordningen.

text: TR:s skadeståndsanspråk grundar sig på att hon har erhållit felaktig information från Arbetsförmedlingen, dvs. ett påstående om en s.k. faktisk skada. Arbetsförmedlingen har också i beslutet den 19 december 2012 tagit ställning till hennes anspråk på ersättning.

text: Justitiekanslern har det övergripande ansvaret för statens frivilliga skadereglering, och har, enligt 10 § handläggningsförordningen, alltid en möjlighet att själv pröva ett skadeståndsanspråk och att ta över handläggningen från en annan myndighet oavsett grunden för anspråket. Justitiekanslern brukar normalt inte pröva skadeståndsanspråk som redan har handlagts vid en annan myndighet. Det hindrar dock inte att Justitiekanslern gör detta i de fall det trots allt bedöms motiverat.

text: Sedan TR:s ärende har överlämnats till Justitiekanslern av IAF har utredningen, och därmed även händelseförloppet, kommit att aktualisera handläggningen hos ytterligare två myndigheter. Förhållandena kan inte anses vara detsamma som när Arbetsförmedlingen prövade TRs anspråk. Det får därmed anses motiverat att Justitiekanslern gör en ny bedömning av huruvida staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet.

text: Har staten ådragit sig skadeståndsskyldighet?

text: Som JO har anfört i sitt beslut måste en enskild kunna utgå från att en framställd fråga till en myndighet besvaras på ett korrekt sätt. Detta är givetvis extra viktigt i ärenden som rör en angelägenhet som är särskilt betydelsefull, t.ex. frågor i ärenden som rör den enskildes försörjning.

text: Enligt Justitiekanslerns mening finns det inget skäl att betvivla TR:s uppgift om att hon kontaktade Arbetsförmedlingen i början av oktober 2011 med anledning av att hon ville återinträde i JOB för att bibehålla den nivån på ersättning hon hade haft innan sin föräldraledighet. Precis som JO har funnit i sitt beslut var de upplysningar som Arbetsförmedlingen lämnade till henne i detta avseende felaktiga.

text: Sedan TR gjort Arbetsförmedlingen uppmärksammad på att informationen hon erhållit var felaktig, och att hon på grund därav skulle komma att få en lägre ersättning, beslutade AF – i strid med de verkliga förhållandena – om återinträde i programmet från en tidigare tidpunkt. Utöver att skicka automatiska rättelseaviseringar med ändrat startdatum för programmet till Försäkringskassan skedde, såvitt har framkommit, ingen ansats till att påkalla Försäkringskassans uppmärksamhet på att rättelserna innebar att TR skulle uppfylla återinträdesvillkoret.

text: Försäkringskassan å sin sida handlade TR:s ärende om aktivitetsstöd utifrån de uppgifter som initialt inkom från Arbetsförmedlingen, dvs. som ett ärende om nybeviljande av programmet. Trots att två rättelseaviseringar med ändrat startdatum inkom – något som rimligen borde ha föranlett ytterligare utredningsåtgärder från kassans sida – försummade kassan att observera att de tillbakaflyttade datumen kunde ha betydelse för frågan om återinträde. Myndighetens underlåtelse i detta avseende får anses innebära att även Försäkringskassan i viss mån har bidragit till den uppkomna situationen.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning visar utredningen i ärendet att det har funnits flera brister i handläggningen hos Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan av frågan om TR:s återinträde i jobb- och utvecklingsgarantin och den sammanhängande frågan om aktivitetsstöd. Justitiekanslern gör bedömningen att myndigheternas agerande i vart fall sammantaget innebär att staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot TR enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Ur hennes synvinkel saknas det skäl att närmare undersöka vilken av de båda myndigheterna som har störst del i det inträffade utan det räcker med att påvisa att staten har att svara även för s.k. kumulerade fel som inte var för sig når upp till den gräns där skadeståndsskyldighet inträder.

text: Skadans storlek

text: Staten ska alltså ersätta TR för den skada hon har åsamkats.

text: Justitiekanslern finner inte skäl att ifrågasätta riktigheten av det yrkade beloppet för perioden den 2 november 2011 – 10 maj 2012. Utan någon ytterligare utredning är Justitiekanslern emellertid inte beredd att godta TR:s anspråk för tiden därefter.

text: TR har även begärt ersättning för kränkning. Ersättning för sådan ideell skada förutsätter emellertid att den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom ett typiskt sett integritetskränkande brott. Detta är dock inte fallet här. TR:s begäran i denna del kan därför inte bifallas.

text: I ett fall som detta där två myndigheter har medverkat till en skada får det anses rimligt att de får svara med hälften vardera av det belopp som ska utges. Så bör alltså ske här.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om skadestånd med anledning av en undersökning enligt 47 § konkurrenslagen (en s.k. gryningsräd)

org: jk

text: Justitiekanslern avslår Sh Bygg, Sten och Anläggning AB:s anspråk på skadestånd av staten.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Skanska Sverige AB (i det följande "Skanska") anmälde genom en skrivelse den 6 november 2002 till Konkurrensverket att man misstänkte att det vid en upphandling av en sporthall i Håbo kommun hade förekommit sådant konkurrensbegränsande samarbete mellan företag som är förbjudet enligt

text: 6 § konkurrenslagen (1993:20)

text: . Skanska hemställde att Konkurrensverket skulle vidta erforderliga åtgärder med anledning av anmälan. För vidare information hänvisade Skanska till antingen en av sina bolagsjurister, LB (dennes liksom vissa andra personers namn anges med enbart initialer i detta beslut), eller sin distriktschef i Uppsala, POS.

text: Den 12 november 2002 hölls ett sammanträde hos Konkurrensverket vid vilket POS och LB samt två av verkets befattningshavare närvarade. I en bilaga till ett vid sammanträdet upprättat protokoll redovisas uppgifter som POS lämnade. I bilagan finns bl.a. följande antecknat.

text: "POS redogjorde för bakgrunden till Skanska Sverige AB:s misstankar om en kartell på marknaden för byggentreprenader. POS är sedan år 1999 distriktschef för Skanska Hus i Uppsala. Verksamheten bedrivs huvudsakligen i Uppland (Uppsala, Upplands Bro, Håbo och Enköping). Beställare är fastighetsbolag, kommuner, landsting och Skanska internt.

text: POS ombads att uppskatta Skanskas och dess största konkurrenters marknadsandelar inom POS distrikt.

text: Uppsala

text: Skanska ~20 procent

text: NCC ~20 procent

text: PEAB ~20 procent

text: Enköping

text: Skanska ~5 procent

text: NCC och PEAB är marknadsledande

text: Håbo

text: Skanska ~10 procent

text: NCC och PEAB är marknadsledande

text: POS gör bedömningen att entreprenader på upp till 10 mnkr är små entreprenader medan stora entreprenader ligger storleksmässigt mellan 30 och 100 mnkr. I den aktuella regionen finns förutom Skanska, NCC och PEAB ytterligare ett antal bolag som kan utföra stora entreprenader (t.ex. Veidekke, SH-Bygg och JM-Bygg).

text: Sporthallen

text: I samband med en upphandling av en sporthall till Västerängsskolan i Håbo kommun i november år 2002 blev POS kontaktad av en konkurrent, [- - -] (LAN) distriktschef på PEAB Öst AB.

text: LAN kontaktade POS vid tre tillfällen för att försöka förmå Skanska att inte lämna anbud på sporthallen i Håbo kommun. PEAB, som vunnit en tidigare entreprenad på Västerängsskolan under 2002, uppmanade Skanska att avstå från att deltaga i upphandlingen. [- - -] Skanska vägrade att gå med på LAN:s förslag och lämnade ett vinnande anbud på sporthallen.

text: LAN:s samtal till POS var kortfattade och ingen ytterligare information lämnades om Skanska på något sätt skulle kompenseras vid ett eventuellt avstående från att lämna anbud. [- - -]

text: Uppgifter om erfarenheter från andra entreprenader

text: POS uppgav att detta inte var första gången som LAN försökt rigga anbudsupphandlingar i regionen. Han har under den tid han tjänstgjort som distriktschef vid ett flertal tillfällen kontaktats av konkurrenter med inviter om samarbeten. POS har dock gjort klart för konkurrenterna på marknaden att Skanska inte är intresserat av samarbeten om entreprenader.

text: POS misstänker emellertid att konkurrenterna samarbetar, som exempel nämnde POS ett arbete åt Fortifikationsverket som Skanska vann med ett anbud på 32 miljoner kronor. Närmaste konkurrent (NCC) låg vid denna upphandling ca två miljoner högre i pris än Skanska. Enligt POS var nivåerna på de anbud som övriga företag lämnade in så höga att han starkt misstänkte en kartell. Skanska höll en låg profil i den upphandlingen varför konkurrenterna nog inte var medvetna om att Skanska var intresserat av projektet åt fortifikationsverket.

text: På frågan om någon beställare reagerat över förhållandena på marknaden och misstänkt att byggentreprenörerna samarbetat nämnde POS Akademiska Hus i Uppsala. GH på Akademiska Hus är en lämplig person att tala med enligt POS. [- - -]

text: Personer som kan höras

text: POS menade att i det fall Konkurrensverket avser att höra några personer på byggföretagen i regionen angående kartellsamverkan så är det i första hand projektchefs- eller arbetschefsnivån som är av intresse. POS tillfrågades om vilka personer inom Skanska som kunde lämna kompletterande information dels om perioden innan POS blev distriktschef, dels om nuvarande förhållanden. Följande personer nämndes, GI [- - -] och EG [- - -].

text: I ett beslut den 10 december 2002 meddelade Konkurrensverket att verket för närvarande inte hade resurser att utreda de omständigheter om ifrågasatt kartellsamverkan som Skanska hade påtalat och att verket mot denna bakgrund inte vidtog någon åtgärd med anledning av de uppgifter som Skanska hade lämnat.

text: Konkurrensverket kom dock att under år 2003 återuppta utredningen av de misstankar om överträdelse av

text: 6 § konkurrenslagen

text: som hade förts fram. I samband med den fortsatta handläggningen hade en av verkets befattningshavare ett telefonsamtal den 30 oktober 2003 med POS, som då - har verket angett - i allt väsentligt bekräftade de uppgifter som hade lämnats i Skanskas anmälan och vid sammanträdet den 12 november 2002.

text: Genom en ansökan den 7 november 2003 till Stockholms tingsrätt yrkade Konkurrensverket att rätten skulle besluta att verket fick genomföra en undersökning enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: hos NCC Aktiebolag, Peab Sverige AB, Sh Bygg, Sten och Anläggning AB, JM AB och Veidekke Stockholm Aktiebolag för att utreda om företagen hade överträtt förbudet i

text: 6 § konkurrenslagen

text: (tingsrättens mål nr Ä 19156-03). Konkurrensverket begärde vidare att tingsrätten skulle meddela beslut utan att företagen fick tillfälle att yttra sig. Verket hävdade att det fanns anledning att anta att företagen hade överträtt förbudet i

text: 6 § konkurrenslagen

text: . I ansökningen uttalade verket vidare bl.a. följande.

text: "BAKGRUND

text: 2. Skanska har inkommit med uppgifter till Konkurrensverket som tyder på att ett antal upphandlingar av byggentreprenader i Upplandsregionen under perioden 1999 till 2002 varit föremål för kartellsamverkan vid anbudsgivningen. Skanska uppger att en anställd som har en ledande befattning inom Skanska Hus i Uppsala AB (Skanska Hus) vid ett flertal tillfällen blivit kontaktad av en anställd på Peab Sverige AB (Peab) med inviter om kartellsamarbete i samband med anbudsupphandlingar. Skanska Hus vägrade dock att medverka i de föreslagna anbudskartellerna.

text: 3. Marknadsförhållanden

text: Den svenska byggentreprenadsmarknaden karaktäriseras av ett fåtal stora rikstäckande byggföretag och ett stort antal små företag, som är verksamma på lokala och regionala marknader. De små företagen är i huvudsak inriktade på reparationer samt om- och tillbyggnad. Byggbranschen är en mycket fragmenterad bransch med drygt 10 000 företag, varav ca 400 har fler än 20 anställda. Bland de 50 största entreprenadföretagen, som huvudsakligen är verksamma med bygg- och anläggningsverksamhet, är Skanska, NCC och Peab i särklass de största. Ett annat stort byggentreprenadföretag är JM.

text: 4. Den totala svenska marknaden för byggentreprenader uppgår till ca 136 miljarder kr.[-] NCC, Skanska och Peab är att anse som rikstäckande. Vid sidan av dessa företag kan också Veidekke, SH-Bygg och JM utföra större entreprenader i Upplandsregionen. Viktiga beställare är fastighetsbolag, kommuner och landsting. De stora byggföretagen är samtidigt stora beställare då de inte sällan bygger i egen regi. De mindre regionala och lokala byggföretagen utför ofta underentreprenader åt de stora rikstäckande företagen NCC, Skanska och Peab.

text: 5. Peab AB [- - -] omsatte 17,9 miljarder kr år 2002.

text: 6. Under koncernstaberna i moderbolaget NCC AB [- - -]. NCC-koncernens svenska entreprenadverksamhet omsatte 17,6 miljarder kr år 2002.

text: 8. JM AB [- - -] omsatte 7,3 miljarder kr år 2002 på den svenska marknaden.

text: 9. Veidekke ASA är moderbolag i Veidekke-koncernen. Bland dotterbolagen ingår Veidekke Stockholm AB som omsatte 370 miljoner kr år 2002.

text: 10. SH-Bygg, Sten och Anläggning AB bedriver entreprenadverksamhet och omsatte 238 miljoner kr år 2002.

text: 11. Samtliga företag är verksamma på hela eller delar av den svenska marknaden för byggentreprenader.

text: ÖVERTRÄDELSERNA

text: 12. Av det material som Skanska presenterat för Konkurrensverket framgår att det kan misstänkas att Peab, NCC, SH-Bygg, JM och Veidekke vid flera tillfällen agerat i strid med

text: 6 §

text: KL [=

text: konkurrenslagen

text: ; Justitiekanslerns anm.] genom bl.a. anbudssamverkan och marknadstilldelning. En av de misstänkta överträdelserna avser upphandlingen av en sporthall i Håbo kommun.

text: 16. Skanska uppger att anbudstävlingen avseende sporthallen i Håbo kommun inte var första gången som Skanska Hus blivit kontaktat av Peab med inviter om att rigga anbudsupphandlingar. Skanska Hus har emellertid avböjt samtliga sådana förslag om anbudssamarbete. Däremot kan det misstänkas att konkurrenterna på marknaden i Uppland samarbetar. Skanska menar att flera konkurrenter som bedriver verksamhet i regionen borde ha varit intresserade av att lämna anbud på den aktuella sporthallen i Håbo kommun. Skanska Hus var emellertid det enda företag vid sidan av Peab som lämnade in ett anbud. Skanska Hus vann upphandlingen med ett anbud som låg väsentligt under det anbud som Peab lämnade in.

text: Enligt Konkurrensverket tog en rådman vid tingsrätten kontakt med verket den 12 november 2003 och begärde vissa förtydliganden av verkets ansökan, vilket ledde till en kompletterande skrivelse i vilken verket anförde följande.

text: "BAKGRUND

text: 1. Skanska har till Konkurrensverket uppgivit att en av företagets anställda vid ett flertal tillfällen blivit kontaktad av en anställd på Peab med inviter om kartellsamarbete i samband med anbudsupphandlingar. Skanska vägrade att medverka i de föreslagna anbudskartellerna.

text: 2. Skanska misstänker dock att övriga aktörer på byggmarknaden i Upplandsregionen deltagit i otillåten anbudssamverkan i samband med ett antal upphandlingar. De byggentreprenörer som vid sidan av Skanska bedriver byggverksamhet i den aktuella regionen och har kapacitet att lämna anbud på större projekt är Peab, NCC, Veidekke, JM och SH-Bygg.

text: 3. Skanska har till Konkurrensverket uppgivit att man fattat misstankar mot ovan nämnda företag genom att dessa i samband med vissa upphandlingar agerat på ett sätt som tyder på att det förekommit en samverkan mellan företagen. Som exempel på sådant agerande har Skanska uppgivit att de aktuella företagen vid vissa upphandlingar lämnat anbud på en anmärkningsvärt hög prisnivå eller att man avstått från att lämna anbud.

text: 4. Vid upphandlingen av sporthallen i Håbo kommun år 2002 var det utöver Skanska endast Peab som lämnade ett anbud. Det faktum att varken NCC, Veidekke, JM eller SH-Bygg visade intresse av sporthallsentreprenaden gör att Skanska misstänker att även dessa företag kontaktades av Peab och att de accepterat att inte lämna anbud för att Peab skulle få uppdraget."

text: Tingsrätten beslöt den 17 november 2003 att Konkurrensverket fick tillåtelse att genomföra en undersökning i enlighet med vad verket hade begärt. Undersökningen ägde rum dagen därpå.

text: I ett beslut den 30 januari 2004 anförde Konkurrensverket att det av det material som hade inhämtats från företagen inte hade framkommit något som tydde på en överträdelse av

text: 6 § konkurrenslagen

text: eller att företagen i övrigt skulle ha kommit överens om anbud, priser eller andra villkor. Utredningen gav därför enligt verket inte skäl att vidta ytterligare åtgärder med utgångspunkt i

text: konkurrenslagen

text: eller i övrigt från konkurrenssynpunkt ytterligare granska de förhållanden som påtalats. På grund härav avslutade verket utredningen och avskrev ärendet från vidare handläggning.

text: Anspråk m.m.

text: Sh Bygg, Sten och Anläggning AB (i det följande kallat "Sh Bygg" eller "företaget") har i en skrivelse den 24 mars 2004 till Konkurrensverket yrkat skadestånd med 366 304 kr jämte ränta enligt 2 § andra stycket samt 5 § jämförd med

text: 9 § räntelagen (1975:635)

text: . Kapitalbeloppet avser dels arvode för juridiskt biträde om sammanlagt 266 304 kr, dels "Interna utredningskostnader" om 100 000 kr. Till skrivelsen har fogats bl.a. tidningsutklipp om Konkurrensverkets undersökning hos Sh Bygg och de andra företagen. - I en skrivelse den 13 augusti 2004 med kompletterande synpunkter har Sh Bygg förklarat att det yrkar ersättning även för sina kostnader i skaderegleringsärendet, vilka kommer att anges senare.

text: Konkurrensverket har överlämnat anspråket till Justitiekanslern för handläggning.

text: Sh Bygg har anfört bl.a. följande.

text: Staten är enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: pliktig att utge skadestånd till Sh Bygg. Konkurrensverket har nämligen gjort sig skyldigt till fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Verket valde att genomföra en undersökning enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: - en gryningsräd - mot Sh Bygg fast det inte förelåg tillräcklig grund för åtgärden; någon egentlig misstanke mot företaget fanns inte. Dessutom gick Konkurrensverket ut i pressen med information om gryningsräden. Till de skador som Sh Bygg har vållats på grund av verket hör utrednings- och ombudskostnader som företaget ådrog sig med anledning av undersökningen. Sh Byggs nu framställda anspråk gäller sådana kostnader. Det skall dock framhållas att Sh Bygg har drabbats ekonomiskt även på andra sätt i form av badwill avseende företagets varumärke, en effekt som har förstärkts av de uttalanden till medier som gjordes från verkets sida i samband med ärendet. Verket får anses ha agerat klandervärt vid uppgiftslämnandet inte bara i anslutning till själva gryningsräden utan även när verket avslutade sitt ärende.

text: Vid sammanträdet hos Konkurrensverket i november 2002 sade POS enligt protokollet att Sh Bygg kunde utföra entreprenader i den storleksordning som den misstänkta överträdelsen avsåg, inte att Sh Bygg brukade delta vid sådana upphandlingar. För det fall POS - som anges i protokollet vid sammanträdet - talade om "konkurrenter" borde verket ha bett honom att precisera vad han avsåg med begreppet. Sh Bygg kan inte ses som en konkurrent till Skanska; Sh Bygg är över huvud taget inte aktivt inom det segment som det misstänkta förfarandet avsåg utan driver - som framgår både av årsredovisningen för år 2002 och av företagets hemsida - byggentreprenadrörelse med inriktning på reparations-, om- och tillbyggnadssektorn. Sh Bygg hade år 2002 en omsättning om 238 miljoner kronor, alltså långt under Peabs, JM:s, NCC:s, Skanskas och Veidekkekoncernens respektive omsättning som uppgår till miljardbelopp. Vid den av Skanska nämnda upphandling som Fortifikationsverket gjorde var inte NCC:s utan ett annat företags anbud det näst lägsta. Konkurrensverket tycks inte ha tagit reda på vilka de övriga anbudsgivarna var och hur anbuden såg ut. Det får anses anmärkningsvärt att Konkurrensverket inte tog kontakt med någon av de personer som enligt POS kunde lämna ytterligare information i ärendet. Konkurrensverkets uppgifter till tingsrätten om vad POS hade sagt till verket var närmast vilseledande.

text: Konkurrensverkets yttrande

text: I ett yttrande till Justitiekanslern har Konkurrensverket uttalat bl.a. följande.

text: Konkurrensverkets handläggningsåtgärder och beslut vid tillämpning av

text: 47 §

text: KL utgör myndighetsutövning.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet

text: Avgörande för frågan om skadeståndsskyldighet föreligger eller inte är om Konkurrensverket kan anses ha agerat felaktigt eller försumligt, dvs. gjort en uppenbart oriktig bedömning, i samband med att verket beslutade och ingav ansökan om undersökning enligt

text: 47 §

text: KL till tingsrätten. Av betydelse är härvid frågan om verket kan anses ha haft fog för sin bedömning att det fanns anledning anta att de i ansökan angivna företagen gjort sig skyldiga till överträdelse av

text: 6 §

text: KL.

text: Det skall i detta sammanhang framhållas att företrädarna för Skanska framstod som trovärdiga och att det saknades anledning anta att de uppgifter som de lämnade inte var riktiga och sanningsenliga. Konkurrensverket hade således att bedöma utifrån lämnade sakuppgifter om dessa utgjorde tillräcklig grund för att anta att det skett en överträdelse av

text: 6 §

text: KL på sätt som lämnade uppgifter och övrig känd information om marknadens funktionssätt förespeglade.

text: Konkurrensverket vill här särskilt framhålla att av lämnade uppgifter i Skanskas skriftliga anmälan den 6 oktober 2002, vid sammanträdet den 18 november [rätteligen den 12 november; Justitiekanslerns anm.] 2002 och vid telefonsamtalet den 30 oktober 2003 framkom att i den aktuella regionen finns förutom Skanska, NCC och Peab ytterligare ett antal bolag som kan utföra stora entreprenader, bl.a. företagen Veidekke, Sh Bygg och JM-Bygg. Av uppgifterna framkom vidare att Skanskas distriktschef i Uppsala, POS, blivit kontaktad per telefon vid tre tillfällen av regionchefen LAN i Peab och att den senare försökt förmå Skanska att inte lämna anbud på sporthallen i Håbo kommun. Den första telefonkontakten med förslag om att Skanska skulle avstå från att lämna anbud på sporthallen togs omkring den 10 augusti 2002. Nästa samtal kom efter det att Skanska hämtat ut handlingarna från kommunen. Det sista samtalet kom strax innan anbudet skulle lämnas till kommunen.

text: Konkurrensverket vill framhålla att övriga lämnade uppgifter gav stöd åt bedömningen att det fanns skäl anta att det förekom samarbete mellan företagen i strid med

text: 6 §

text: KL. Enligt Skanskas uppgifter var det nämligen inte första gången som Peab genom LAN hade försökt att "rigga" anbudsupphandlingar i regionen. Enligt uppgifterna hade Skanska vid ett antal tillfällen kontaktats av konkurrenter med inviter om samarbeten, men avböjt att delta i några otillåtna samarbeten. Av lämnade uppgifter framkommer bl.a. att bolaget, när det vann en anbudstävlan med anbud på 32 miljoner kronor för att arbete åt Fortifikationsverket, noterade att närmaste konkurrenten NCC låg ca två miljoner högre i pris samtidigt som nivåerna på de anbud som övriga företag lämnade in var så höga att bolaget misstänkte en kartell.

text: Av lämnade uppgifter framkom således att Peabs företrädare uppmanade Skanska att avstå från att deltaga i upphandlingen. Av uppgifterna framkom vidare att Skanska vägrade att gå med på Peabs förslag och lämnade ett vinnande anbud på sporthallen. Vidare framkom att inte något annat företag på den aktuella marknaden - utöver Skanska och Peab - lämnade något anbud vid den aktuella upphandlingen. Enligt Skanskas uppgifter verkade i ansökan angivna konkurrenter på den aktuella marknaden och borde rimligen ha lämnat anbud. Skanska misstänkte därför att det förekom otillåtet samarbete mellan dessa företag i strid mot

text: 6 §

text: KL.

text: Konkurrensverkets uppfattning är att de skäl som åberopades för en undersökning hos bl.a. Sh Bygg således var objektivt godtagbara och förelåg då beslutet fattas. Att verkets bedömning haft fog för sig stöds även av det faktum att domstolen fann att uppgivna och åberopade sakomständigheter utgjorde tillräckligt skäl anta att en överträdelse av

text: 6 §

text: KL förelåg och att i ansökan angivna företag kunde misstänkas för det otillåtna samarbetet.

text: Konkurrensverket finner mot ovan angivna bakgrund inte skäl att vid en förnyad bedömning av ärendet komma till någon annan slutsats än att det fanns tillräckliga skäl för att anta att det skett en överträdelse av

text: 6 §

text: KL på sätt som angavs i ansökan om undersökning som lämnades till tingsrätten.

text: Avgörande för skadeståndsfrågan är vidare om de faktiska förhållandena var sådana att verket haft fog för sitt beslut med hänsyn till bl.a. proportionalitetsprincipen. Även om lagliga förutsättningar i och för sig föreligger är det inte givet att en undersökning enligt

text: 47 §

text: KL i det konkreta fallet ändå bör komma i fråga. Det kan finnas andra mindre ingripande tillvägagångssätt för att uppnå önskat resultat, bl.a. i form av ett åläggande att tillhandahålla skriftlig bevisning. Enligt verkets mening är det dock inte självklart att de angivna företagen, bl.a. Sh Bygg, frivilligt skulle ha tillmötesgått verket i pågående undersökning av misstänkt överträdelse av förbudet i

text: 6 §

text: KL. Konkurrensverkets bedömning är att en undersökning hos angivna företag av utredningsskäl framstått som nödvändig för att nå det avsedda resultatet, nämligen att säkerställa att bevis om den misstänkta överträdelsen inte undanhålls eller förvanskas. Konkurrensverket är därför alltjämt av uppfattningen att det, med hänsyn till vad som var känt vid tiden för beslutet om undersökning, förelåg omständigheter som i tillräcklig grad visade att det med fog kunde antas att hos misstänkta företag kunde återfinnas bevisning för den misstänkta överträdelsen och att en undersökning enligt

text: 47 §

text: KL framstod som förenlig med proportionalitetsgrundsatsen.

text: Konkurrensverket finner att verkets bedömning medför att det saknas skäl för att anse att verket gjort sig skyldigt till fel eller försummelse vid myndighetsutövning, varför någon skadeståndsskyldighet på de av Sh Bygg påstådda grunderna inte bör anses föreligga.

text: Skäligheten av begärt belopp

text: Konkurrensverket noterar att Sh Bygg begär arvode för juridiskt biträde och interna utredningskostnader med 366 304 kr. Av kostnadsspecifikationen framgår emellertid inte vilka åtgärder som vidtagits eller syftet med dessa. Konkurrensverket kan därför inte göra någon bedömning av skäligheten av det beloppet för det fall skadeståndsskyldighet anses föreligga."

text: Kompletterande synpunkter från Sh Bygg

text: Mot bakgrund av Konkurrensverkets yttrande har Sh Bygg gett in en skrivelse med kompletterande synpunkter, jämte två bilagor (jfr första stycket under rubriken Anspråk m.m., ovan s. 6).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter

text: Sh Byggs anspråk har sin utgångspunkt i de åtgärder som Konkurrensverket vidtog i samband med ett ärende om en - av Stockholms tingsrätt medgiven - undersökning enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: hos företaget. Verket har enligt företaget gjort sig skyldigt till skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Företaget har inte påstått att någon befattningshavare hos verket har gjort sig skyldig till brott. Sh Bygg har inte heller gjort gällande att det förekom fel eller försummelse från tingsrättens sida vid dess handläggning av ärendet.

text: Den skada som Sh Bygg nu har begärt ersättning för består i kostnader för juristkonsultation - anlitande av en advokatbyrås tjänster - och för interna utredningsåtgärder med anledning av Konkurrensverkets undersökning. Det är alltså fråga om ren förmögenhetsskada.

text: Jag uppfattar Sh Byggs framställning så, att det skadeståndgrundande vållandet från Konkurrensverkets sida skulle bestå av två huvuddelar, nämligen dels det sätt på vilket verket handlade ärendet som sådant, innefattande verkets bedömning av uppgifterna om Sh Byggs eventuella roll i ett otillåtet samarbete, dels vad om ärendet som från verkets sida sades till medierna.

text: I det följande lämnar jag först en kortfattad redogörelse för viss rättslig reglering på konkurrens- och skadeståndsrättens områden, varefter jag redovisar mina överväganden när det gäller skadeståndsfrågan.

text: Rättslig reglering

text: a)

text: Konkurrenslagen

text: Enligt

text: 1 § konkurrenslagen

text: har lagen till ändamål att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter.

text: Av

text: 6 § konkurrenslagen

text: följer att, med vissa undantag, avtal mellan företag är förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat; det är således principiellt förbjudet med s.k. konkurrensbegränsande samarbete.

text: Som framgår av

text: 47 § konkurrenslagen

text: får Stockholms tingsrätt på ansökan av Konkurrensverket besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om detta har överträtt förbudet i 6 § (eller förbudet i 19 §). Ett beslut om en sådan undersökning förutsätter enligt vad som sägs i 47 § attdet finns anledning att anta att en överträdelse har skett (första stycket 1), attföretaget inte rättar sig efter ett åläggande enligt 45 § 1 eller det annars finns risk att bevis undanhålls eller förvanskas (första stycket 2) och att vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden (första stycket 3).

text: I förarbetena till

text: konkurrenslagen

text: anges bl.a. följande (se prop. 1992-93:56 s. 108 f.). En på

text: 47 §

text: grundad undersökning syftar till att få fram bevisning i ett ärende som rör en överträdelse av något av förbuden enligt lagen, t.ex. förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag. En sådan undersökning är det yttersta medel som står Konkurrensverket till buds vid utredningen. Genom föreskriften i

text: 47 § första stycket 1

text: krävs för en undersökning att det finns en viss grad av misstanke om att en överträdelse har skett; Konkurrensverket kan således inte syssla med s.k. fishing expeditions. Det som sägs i

text: 47 § första stycket 3

text: uttrycker en proportionalitetsprincip av det slag som finns på det straffprocessuella området.

text: Ett beslut enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: får meddelas utan att den som ansökningen avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse; i dessa fall skall beslutet överlämnas till den hos vilken undersökningen skall genomföras när undersökningen börjar (49 §).

text: Tingsrättens beslut i ett ärende om en undersökning enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: får överklagas hos Marknadsdomstolen (63 §). I

text: konkurrenslagen

text: finns däremot inte någon bestämmelse om att det skulle vara möjligt att överklaga Konkurrensverkets beslut om att vid tingsrätten ansöka om en sådan undersökning.

text: Det kan tilläggas att

text: 48 § konkurrenslagen

text: innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar ett beslut enligt 47 § får avse även någon annan än det företag som är föremål för utredning.

text: b)

text: Skadeståndslagen

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: reglerar det s.k. principalansvaret, dvs. enkelt uttryckt skyldigheten för en arbetsgivare att ersätta skada som någon av hans arbetstagare vållar i tjänsten. Enligt den paragrafen föreligger en skyldighet för staten som arbetsgivare att ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som en arbetstagare i tjänsten vållar genom brott.

text: Staten är enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: pliktig att ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: följer att staten skall ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: Mina överväganden

text: Jag inleder med att pröva skadeståndsfrågan utifrån handläggningen av undersökningsärendet. Därefter kommer jag in på frågan om uppgiftslämnande till medierna.

text: Konkurrensverkets handläggning av ärendet har, som verket självt angett, skett vid myndighetsutövning. Såtillvida är regeln i

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: om ersättning för ren förmögenhetsskada tillämplig.

text: För en rätt till ersättning enligt 3 kap. 2 § 1 fordras vidare att fel eller försummelse (culpa) har förekommit vid myndighetsutövningen. I sin framställning har Sh Bygg uppehållit sig i huvudsak vid denna aspekt.

text: Såvitt framgår byggde Konkurrensverket sina överväganden och övriga handläggning på de uppgifter som Skanska hade lämnat till verket. Inget i den utredning som finns tillgänglig för mig tyder på att Skanska till verket lämnade några andra - ytterligare - uppgifter än de som finns nedtecknade i Skanskas anmälan till Konkurrensverket och i bilagan till det protokoll som fördes över sammanträdet hos verket den 12 oktober 2002.

text: Som Sh Bygg har framhållit är eller kan det vara påkallat att iaktta försiktighet vid värderingen av uppgifter som är menliga för ett visst företag och som ett annat, i någon bemärkelse konkurrerande företag har lämnat. Enligt min bedömning hade Konkurrensverket dock inte anledning att misstro uppgifterna från Skanska; någon särskild omständighet som skulle ha gett verket anledning att ifrågasätta uppgifterna har som jag ser det inte framkommit.

text: Skanskas uppgifter tydde enligt min uppfattning på att någon form av konkurrensbegränsande samarbete kunde förekomma i Uppsalaregionen och att Peab i vart fall hade sökt få till stånd ett sådant samarbete. Vad frågan nu gäller är emellertid om och i vad mån det fanns fog för antagandet att Sh Bygg hade del i ett sådant samarbete; för en undersökning med stöd av

text: 47 § konkurrenslagen

text: krävs nämligen att det finns skäl till en undersökning mot det företag som blir föremål för den (jfr i det föregående om 48 §).

text: Utredningen ger vid handen att Skanska till Konkurrensverket uppgav att Sh Bygg var ett av de företag som kunde utföra "stora" entreprenader, att Sh Bygg inte lämnade något anbud på arbetet beträffande sporthallen i Håbo och att "konkurrenter" till Skanska hade "vid ett antal tillfällen" kontaktat Skanska "med inviter om samarbeten". Dessa uppgifter skulle enligt min bedömning kunna ge fog för slutsatsen att Sh Bygg hörde till dem som kunde misstänkas för medverkan i ett konkurrensbegränsande samarbete.

text: Huruvida Sh Bygg över huvud taget var anbudsgivare vid den av Skanska nämnda upphandling som Fortifikationsverket gjorde framgår inte av utredningen här.

text: Sh Bygg har oemotsagt gjort gällande att företaget alls inte är verksamt inom det segment som upphandlingen av sporthallen i Håbo rörde. Sh Bygg har likaledes utan gensaga hävdat att det av företagets årsredovisning för år 2002 och av information på företagets hemsida framgick att företaget inte sysslade med sådana arbeten som byggandet av sporthallen.

text: Min sammantagna mening är att Konkurrensverket hade ett tämligen magert underlag om Sh Bygg när verket vid tingsrätten ansökte om undersökningen enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: . För mig ter det sig tveksamt om ens det i den paragrafen angivna, i och för sig låga beviskravet - att det skall föreligga anledning att anta att en överträdelse har skett - var uppfyllt när det gäller Sh Bygg.

text: I sammanhanget vill jag peka på den av Sh Bygg ställda frågan, varför Konkurrensverket inte sökte inhämta kompletterande information bl.a. om vilka företag som kunde misstänkas för ett konkurrensbegränsande samarbete i regionen och vad en sådan misstanke grundades på. Exempelvis kunde verket ha tagit kontakt med någon av de andra personer hos Skanska som verket hade fått hänvisning till och på det sättet ha sökt få ytterligare underlag. Att några försök till en sådan komplettering inte gjordes framstår som något märkligt.

text: När det så gäller tingsrättens roll kan följande sägas.

text: Först bör nämnas att det i motiven till

text: konkurrenslagen

text: har anförts att rättssäkerhetens krav torde vara väl tillgodosedda genom att det är en domstol som efter ansökan av Konkurrensverket prövar frågan om verket skall få tillstånd till en undersökning hos ett företag (prop. 1992/93:56 s. 53).

text: Sh Bygg har framfört att Konkurrensverket i det närmaste vilseledde tingsrätten om vad Skanskas uppgifter gav vid handen. Företagets ståndpunkt synes närmast vara att verkets vårdslöshet så att säga slog igenom när tingsrätten prövade undersökningsfrågan, medan däremot tingsrätten inte var vårdslös.

text: Jag för min del saknar all anledning att tro att Konkurrensverket skulle hamedvetet sökt vilseleda tingsrätten. Enligt min mening vore det också alltför långtgående att uppfatta verkets framställning till tingsrätten så att den varobjektivt vilseledande. Tvärtom hade enligt min bedömning tingrätten i allt väsentligt samma underlag i sak som Konkurrensverket vid prövningen av frågan om en undersökning skulle tillåtas eller ej. Jag har dock förståelse för ett synsätt av innebörd att verkets ansökan till tingsrätten kan tolkas så att den var underbyggd av ytterligare eller mer preciserade - men till tingsrätten inte närmare redovisade - uppgifter.

text: Eftersom en undersökning enligt

text: 47 § konkurrenslagen

text: förutsätter ett domstolsbeslut inställer sig frågan om en rätt till skadestånd av staten är utesluten i ett fall där Konkurrensverket i och för sig har handlat felaktigt eller försumligt men något vållande inte kan läggas domstolen till last. Vad frågan gäller är med andra ord huruvida det i en sådan situation skall anses föreligga ett skadeståndsrättsligt orsakssamband - s.k. adekvat kausalitet - mellan den skadegörande handlingen hos Konkurrensverket, å ena sidan, och den uppgivna skadan hos företaget, å andra sidan.

text: Frågan om orsakssamband är inte helt enkel att besvara. Jag behöver dock inte ge något svar på den för att kunna ta ställning till Sh Byggs anspråk. För mig är det tillfyllest att ta fasta på följande.

text: Även om jag alltså för min del är tveksam till om det i

text: 47 § första stycket 1 konkurrenslagen

text: angivna beviskravet var uppfyllt i förhållande till Sh Bygg följer inte därav att Konkurrensverkets värdering av bevisningens styrka skall anses innefatta fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. I Högsta domstolens praxis har nämligen uttalats att, vid en domstols eller en annan myndighets bedömning av en rättsfråga eller - som här - en bevisfråga, det för skadeståndsansvar inte räcker att bedömningen kan ifrågasättas; det är endastuppenbart oriktiga bedömningar som kan betraktas som fel eller försummelse (se bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 527 samt 2000 A 2; jfr

text: prop. 1972:5 s. 518

text: och

text: SOU 1993:55 s. 152

text: f. samt Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2 uppl., s. 81-85 och Bengtsson-Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: s. 93 f.).

text: Med hänsyn bl.a. till att även tingsrätten på i sak samma underlag som Konkurrensverket fann att utredningen gav anledning att anta att Sh Bygg hade gjort sig skyldigt till en överträdelse av

text: 6 § konkurrenslagen

text: kan verkets bedömning av den frågan inte anses så uppenbart oriktig att den är skadeståndsgrundande. Inte heller i övrigt kan verkets handläggning av ärendet anses innefatta fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: bemärkelse.

text: Även om Sh Bygg inte har gjort gällande att något vållande från tingsrättens sida har förekommit, vill jag tillägga att det inte har kommit fram något som ger fog för uppfattningen att tingsrätten handlade felaktigt eller försumligt vid sin prövning av undersökningsfrågan.

text: Från de hittills berörda synpunkterna finns det således enligt min mening inte grund för att utge skadestånd till Sh Bygg.

text: Till stöd för sitt anspråk har Sh Bygg emellertid även pekat på uttalanden till medierna som befattningshavare vid Konkurrensverket gjorde i samband med undersökningen. Huruvida befattningshavare verkligen uttryckte sig så som har återgetts i ärendet här framgår i och för sig inte av utredningen.

text: Jag konstaterar vidare att de åberopade uppgifterna inte utgör sådana felaktigaupplysningar eller råd som avses i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Redan på grund därav kan något skadeståndsansvar enligt den bestämmelsen inte föreligga.

text: Även om Sh Bygg inte har hävdat att någon befattningshavare hos Konkurrensverket har gjort sig skyldig till brott får jag vidare som min mening tillkännage att uppgiftslämnandet inte heller kan anses innefatta något brott - t.ex. tjänstefel - och att således inte heller bestämmelsen i

text: 3 kap. 1 § första stycket 2 skadeståndslagen

text: kan läggas till grund för ett ersättningsansvar för staten.

text: Huruvida det påstådda uppgiftslämnandet skall anses ha skett vid myndighetsutövning och i övrigt under sådana förhållanden att staten skulle vara skadeståndspliktig enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: torde vara en mer svårbedömd fråga (jfr Bengtsson-Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: s. 96 med hänvisningar). Vid besvarande av frågan om uttalanden från en myndighets sida till medier över huvud taget kan leda till att staten blir skadeståndsansvarig och i så fall under vilka förutsättningar måste hänsyn tas till den meddelarfrihet som även en offentliganställd har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 28 september 2001 i ärendet med dnr

text: och beslutet den 28 januari 2003 i ärendet med dnr

text: Hur nu än den senast ställda frågan är att besvara är det tillräckligt för mig att konstatera att Sh Bygg har begärt skadestånd för kostnader som inte är föranledda av mediepubliciteten kring ärendet utan är en följd av den undersökning som Konkurrensverket genomförde hos företaget och de åtgärder som företaget vidtog eller lät vidta på grund därav. Med andra ord kan det slås fast att kostnaderna i vart fall inte står i sådant orsakssamband med det av Sh Bygg kritiserade uppgiftslämnandet till medier att de skulle kunna ersättas som skadestånd av staten.

text: Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte någon grund för att bifalla Sh Byggs skadeståndsanspråk, och jag avslår därför anspråket.

text: Med hänsyn till utgången i skadeståndsfrågan är Sh Bygg inte berättigat till ersättning för sina ombudskostnader i skaderegleringsärendet. Mitt avslagsbeslut omfattar även kravet på sådan ersättning.

text: Jag finner inte anledning att vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet, som därför avslutas nu.


title: Fråga om särskilda skäl för allmänt åtal avseende yttrandefrihetsbrottet förtal har förelegat med hänsyn främst till målsägandens rätt till skydd för den personliga integriteten enligt artikel 8 i Europakonventionen.

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning.

text: Ärendet

text: AT har anmält att uppgifter i ett antal artiklar som har lagts ut på sajten YakiDa (www.yakida.se) utgör grovt förtal. Uppgifterna innebär enligt AT att hon i en rad avseenden utpekas som brottslig. Det rör sig om en rad mycket allvarliga anklagelser såsom att hon gjort sig skyldig till olaga hot, bedrägeri, falsk angivelse, dataintrång etc. Uppgifterna är osanna och ogrundade. Hennes namn, personnummer och bostadsadress samt ett foto av henne har publicerats tillsammans med artiklarna. Uppgifterna har legat kvar under mycket lång tid. Hon har försökt att få stopp på förtalet genom att föra en dialog med den person som står bakom YakiDa. Hon har också vänt sig till Datainspektionen, Justitiekanslern och polisen. Förtalet har trots detta fortgått och förvärrats för varje år.

text: AT har som skäl för allmänt åtal anfört huvudsakligen följande. Det måste finnas en gräns för vad en enskild person ska tvingas utstå. Det kan inte vara rättsenligt att grovt förtal i realiteten blir straffritt i alla de situationer där målsäganden inte har de ekonomiska resurser som krävs för att väcka enskilt åtal. Teknologin har idag lett till att vem som helst med minimala utgifter och ansträngningar kan sprida sitt budskap till en mycket stor krets. Förutsättningarna för att driva målmedvetna och effektiva förtalskampanjer har därmed ökat dramatiskt. Den traditionellt restriktiva inställningen till allmänt åtal kan därför i fall som det aktuella inte upprätthållas. Den enda utvägen som återstår för den drabbade skulle vara att privat vända sig till en advokat och betala höga arvoden för att själv driva den riskfyllda rättsprocessen. Det måste starkt ifrågasättas om en sådan restriktiv hållning till allmänt åtal i förtalsmål kan anses förenlig med det skydd för privatlivet som följer av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Staten har en positiv förpliktelse att skydda enskilda mot kränkningar av andra enskilda. Som situationen nu är för AT har hon inget skydd mot de övergrepp som hon konstant utsätts för. Hon har inte någon ekonomisk möjlighet att initiera en kostsam och riskfylld talan mot YakiDa. Om Justitiekanslern inte beslutar om allmänt åtal står hon därmed helt utan skydd mot ett uppenbart och grovt brottsligt angrepp som tillåts pågå år efter år.

text: Justitiekanslern har tagit del av det material på YakiDa som AT har hänvisat till. Justitiekanslern noterar att det på YakiDa bl.a. anges att YakiDa är ”Tidningen för dig som vill läsa lite mera annorlunda och positiva artiklar och nyheter”, att ”Målet är att sprida valfria och positiva nyheter till Sveriges medborgare” och att ”Visionen är att etablera YakiDa som ett fullgott alternativ till dagens mediautbud”.

text: Justitiekanslern har från Radio- och TV-verkets register inhämtat att ett utgivningsbevis har meddelats för den aktuella databasen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: YakiDa omfattas av grundlagsskydd enligt

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Förtal varigenom någon utpekar någon annan som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning ska, om gärningen begås i ett grundlagsskyddat medium, anses som ett yttrandefrihetsbrott (

text: 5 kap. 1 § första stycket brottsbalken

text: [BrB] och

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämförd med

text: 7 kap. 4 § 14 tryckfrihetsförordningen

text: ). Enligt

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: BrB ska dock inte dömas till ansvar om det var försvarligt att lämna uppgiften och uppgiften var sann eller det fanns skälig grund för den. Om ansvar för grovt förtal är vidare stadgat i

text: 5 kap. 2 §

text: BrB.

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller yttrandefrihetsbrott.

text: Justitiekanslern bedömer att de på YakiDa publicerade uppgifterna i de avseenden som AT har framhållit i princip kan utgöra förtal. Det finns inte anledning att nu gå in på frågan om det har varit försvarligt att lämna dem.

text: Enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket

text: BrB gäller emellertid att brottet förtal inte får åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Om målsäganden, med ett här inte aktuellt undantag, har angett brottet till åtal får dock detta åtalas av åklagare om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal). Av förarbetena till bestämmelsen framgår att allmänt åtal är avsett att förekomma endast i undantagsfall. Detta synsätt har också kommit till tydligt uttryck i Justitiekanslerns praxis. Det är alltså ovanligt att Justitiekanslern väcker allmänt åtal för förtal. I enlighet härmed har Justitiekanslern vid ett antal tillfällen ansett att skäl som motiverar ett ingripande med allmänt åtal i den nu aktuella saken inte har förelegat (se främst ärendena med dnr

text: och

text: ). I det senare ärendet hade AT särskilt framhållit att det rörde sig om en långvarig publicering.

text: Justitiekanslerns tidigare ställningstagande i saken ligger alltså i linje med lagstiftarens avsikt och här stadgad praxis. Skäl för att ändra detta ställningstagande kan inte anses föreligga med mindre än att de faktiska omständigheterna väsentligen har ändrats eller den restriktiva tillämpningen av bestämmelsen om allmänt åtal kan antas komma i konflikt med Europakonventionens bestämmelser. Några väsentligen ändrade faktiska förutsättningar föreligger inte. Fråga är därmed om det skydd för den enskildes personliga integritet som följer av artikel 8 i konventionen och som det ytterst åligger staten att säkerställa kan anses upprätthållas på ett tillräckligt effektivt sätt om AT i detta fall hänvisas till att väcka enskilt åtal.

text: AT har i denna del framför allt hänvisat till de kostnader som är förknippade med ett enskilt åtal. Avseende kostnaderna gäller emellertid att rättshjälp kan – om än med restriktivitet – beviljas i angelägenheter som rör enskilt åtal eller skadestånd på grund av förtal. Påtagligt negativa konsekvenser för den enskilde och att det rör sig om förtal i ett grundlagsskyddat medium har ansetts tala för en mindre restriktiv tillämpning. (Se Renfors mfl,

text: Rättshjälpslagen

text: , s. 64 f, med där angivna hänvisningar.) Enligt

text: 31 kap. 11 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) gäller vidare i fråga om rättegångskostnader – med de undantag som framgår av andra och

text: tredje styckena

text: – tvistemålsbestämmelserna i

text: 18 kap.

text: RB i tillämpliga delar. Vid framgång har målsäganden därmed som huvudregel rätt till ersättning av den tilltalade fullt ut motsvarande kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande i den mån kostnaden har varit skäligen påkallad för att tillvarata målsägandens rätt. Vid ogillande av ett enskilt åtal gäller enligt samma bestämmelses tredje stycke dessutom den begränsningen att målsäganden endast om det finns särskilda skäl för det ansvarar för statens kostnader för offentlig försvarare.

text: I sammanhanget måste dessutom beaktas att det inte enbart åligger staten att upprätthålla skyddet för den enskildes personliga integritet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Staten ansvarar också för att upprätthålla den enskildes rätt till yttrandefrihet enligt artikel 10 i konventionen. Skyddet enligt artikel 8 är inte absolut utan kan inskränkas med stöd av lag bl.a. om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till andra personers fri- och rättigheter. Yttrandefriheten enligt artikel 10 är alltså en sådan rättighet. Den aktuella situationen innefattar därmed en avvägning mellan två motstående intressen som båda skyddas av Europakonventionens bestämmelser.

text: De kostnadsaspekter som AT har lyft fram i ärendet kan, med beaktande av möjligheten till rättshjälp och regelverket kring det slutliga ansvaret för rättegångskostnader vid enskilt åtal samt med hänsyn till det motstående intresset av upprätthållandet av skyddet för yttrandefriheten, inte anses innefatta en oproportionerlig inskränkning av hennes rätt till ett effektivt skydd för sin personliga integritet. Justitiekanslerns bedömning är därför att ställningstagandet, att särskilda skäl för allmänt åtal här saknas, i detta fall inte kommer i konflikt med Europakonventionens bestämmelser.

text: Förundersökning ska alltså inte inledas.

text: Det kan tilläggas att Yttrandefrihetskommittén (Ju 2003:04) har i uppdrag att utreda om enskilda personers ställning i förhållande till medieföretag om de utsätts för brott i medierna bör stärkas (direktiv 2008:42).

type: avgorande


title: Skadestånd med anledning av ett frihetsberövande och långsam handläggning samt kritik mot Svea hovrätt

text: Begäran m.m.

text: Bakgrund

text: Skatteverket beslutade den 13 december 2005 att ta ut skattetillägg av AA för att han hade lämnat oriktiga uppgifter i sina deklarationer för taxeringsåren 2003–2005 avseende inkomst av tjänst.

text: Svea hovrätt dömde därefter AA den 15 juli 2009 för grovt skattebrott och försvårande av skattekontroll, grovt brott, till ett års fängelse (mål nr B 8368-07). De grova skattebrotten avsåg dels att AA i egenskap av företrädare för ett aktiebolag hade lämnat oriktiga uppgifter i bolagets skattedeklarationer vid sex tillfällen under åren 2002–2004, dels att han hade underlåtit att redovisa från bolaget utbetalda belopp som inkomst av tjänst i sina tre självdeklarationer för inkomståren 2002–2004. Hovrättens dom vann laga kraft.

text: AA verkställde fängelsestraffet dels på anstalt, dels genom utslussningsåtgärden utökad frigång.

text: Högsta domstolen beviljade AA resning den 17 mars 2015 i fråga om ansvar för grovt skattebrott i den del som avsåg inkomst av tjänst samt i fråga om påföljd med anledning av att AAs rätt att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) hade åsidosatts (jfr

text: NJA 2013 s. 502

text: och

text: NJA 2013 s. 746

text: ). Högsta domstolen beslutade även att målet i de resta delarna skulle tas upp på nytt i hovrätten.

text: Svea hovrätt ändrade den 9 september 2016 sin tidigare dom på så sätt att åtalet för grovt skattebrott avvisades i den del som avsåg inkomst av tjänst och bestämde påföljden till sex månaders fängelse.

text: Justitiekanslern har den 31 mars 2015 meddelat ett principbeslut avseende möjlighet till ersättning enligt frihetsberövandelagen i ett fall som motsvarar detta (JK dnr

text: Anspråket

text: AA har begärt ersättning för lidande med 240 000 kr och för ombudskostnader med 7 549 kr.

text: Som grund för sin begäran har AA uppgett bl.a. följande. Om han endast hade dömts till sex månaders fängelse hade han kunnat avtjäna straffet genom intensivövervakning (s.k. fotboja). Han har istället avtjänat åtta månader i fängelse och är därför berättigad till ersättning för hela denna tid. Vid bestämmandet av ersättningens nivå bör särskild hänsyn tas till domstolarnas långsamma handläggning från det att ansökan om resning lämnats in till Högsta domstolen till dess att Svea hovrätt slutligen avgjort målet. Den långsamma handläggningen har vidare resulterat i att registrering i belastningsregistret kommit att ske ca 13–15 år efter att de brottsliga gärningarna hade begåtts, vilket även det bör kompenseras särskilt.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har tagit del av Svea hovrätts dom den 9 september 2016 i mål nr B 1947-16, dagboksblad i Högsta domstolens mål nr Ö 6145-13 samt Kriminalvårdens strafftidsbeslut den 23 november 2009 och beslut om utökad frigång den 12 maj 2010.

text: Justitiekanslern har även inhämtat ett yttrande från Svea hovrätt beträffande frågan om långsam handläggning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: Enligt 4 § frihetsberövandelagen har den som har avtjänat fängelsestraff rätt till ersättning om det, efter anlitande av särskilt rättsmedel, meddelas frikännande dom eller döms ut en mindre ingripande påföljd eller om den dom som har legat till grund för verkställigheten undanröjs utan beslut om ny handläggning. Enligt 7 § frihetsberövandelagen lämnas ersättning enligt 4 § samma lag för bl.a. lidande. I de fall då någon dömts för flera brott till ett gemensamt fängelsestraff och det efter resning för en del av brottsligheten fastställs en nytt finns rätt till ersättning för den ”överskjutande” tiden, dvs. den fängelsetid som verkställts utöver vad som slutligen bestämts (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 52

text: AA verkställde fängelsestraff under tiden den 18 november 2009 – 15 juli 2010. Den dom som låg till grund för fängelsestraffet har delvis undanröjts och åtalet avseende grovt skattebrott i den del som avsåg inkomst av tjänst har avvisats. Hovrätten ansåg att straffvärdet för den övriga brottslighet som AA dömdes för uppgick till tio månaders fängelse. Vid straffmätningen beaktade hovrätten sen lagföring, långsam handläggning samt dubbel lagföring och fann att den nya påföljden skulle bestämmas till sex månaders fängelse.

text: När AAs rätt till ersättning ska bestämmas utgår emellertid Justitiekanslern från det frihetsberövande han skulle verkställt om han från början endast hade dömts för den resterande brottsligheten. Då skulle någon reduktion för sen lagföring, långsam handläggning och dubbel lagföring inte ha skett. Påföljden skulle därmed, enligt vad hovrätten funnit, ha bestämts till tio månaders fängelse. AA skulle enligt Justitiekanslerns beräkning, och med hänsyn till reglerna om villkorlig frigivning, ha verkställt fängelsestraffet under tiden den 18 november 2009 – 4 juni 2010. Justitiekanslern utgår vidare från att AA skulle ha beviljats utökad frigång när halva strafftiden hade avtjänats, dvs. den 16 april 2010 (jfr 11 kap. 5 § fängelselagen). Den tid som AA har verkställt fängelsestraff utöver vad som skulle ha skett om han inte hade dömts för grovt skattebrott i den del som avsåg inkomst av tjänst uppgår alltså till 41 dagar.

text: Eftersom AA har verkställt ett längre fängelsestraff än vad han slutligen kom att dömas till är han berättigad till ersättning enligt frihetsberövandelagen. Den omständigheten att AA eventuellt hade kunnat avtjäna sitt fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV), s.k. fotboja, saknar däremot betydelse. Detta eftersom även en sådan verkställighet är ett frihetsberövande och ersättning, som framgått ovan, endast kan utgå för det antal dagar som AA har varit frihetsberövad trots att han inte skulle ha varit det.

text: Med utgångspunkt i att lidandeersättningen ska uppskattas efter omständigheterna i varje enskilt fall anser Justitiekanslern att AA bör ersättas med 23 000 kr. Vid bestämmande av ersättningsnivån har Justitiekanslern beaktat dels att AA skulle ha beviljats utökad frigång tidigare än vad som faktiskt har skett, dels att han från och med den 17 maj 2010 inte avtjänade det utdömda fängelsestraffet på anstalt.

text: Särskild kompensation för överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid

text: AA har även begärt ersättning med hänvisning till att han inte tillräckligt har kompenserats för den av hovrätten erkända överträdelsen av hans rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Detta sammanhänger med att hovrätten i sin andra dom har erkänt en överträdelse av denna rättighet avseende den tid som förflutit sedan AA ansökt om resning fram till tiden för hovrättens slutliga prövning av målet. Justitiekanslern gör först en självständig bedömning av frågan om en överträdelse av artikel 6.1 har skett.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Tiden räknas från det att en person underrättas om att han eller hon är misstänkt för brott och fram till dess att saken prövats slutligt. Det är dock den faktiska handläggningen som avses, och då särskilt dröjsmål under denna, inte tiden mellan det att en lagakraftvunnen dom föreligger och resning meddelas (se

text: NJA 2015 s. 417

text: , pp. 17–19).

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Europadomstolen fäster särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet under handläggningen. En inaktivitetsperiod utgör dock inte i sig ett åsidosättande av artikel 6.1, såvida det inte är fråga om en verkligt substantiell period av inaktivitet (se

text: NJA 2005 s. 462

text: ). I rättsfallet

text: NJA 2005 s. 726

text: hade det förekommit en period av inaktivitet på cirka ett år vid hovrättens handläggning av ett brottmål, vilket inte ansågs utgöra en konventionsöverträdelse. Ett särskilt krav på skyndsamhet gäller när ett mål tas upp till ny prövning efter resning till följd av en konventionskränkning (jfr

text: NJA 2015 s. 417

text: , p. 20).

text: I det aktuella fallet inkom ansökan om resning till Högsta domstolen den 13 december 2013, varefter domstolen den 17 mars 2015 beviljade resning och beslutade att målet i de resta delarna skulle tas upp på nytt i hovrätten. Av dagboksbladet i målet framgår att den senast vidtagna handläggningsåtgärden innan det slutliga beslutet fattades vidtogs närmare ett år innan målet avslutades. Det är en lång period av inaktivitet, även om det är av viss betydelse att någon konventionsöverträdelse i det skedet ännu inte hade konstaterats.

text: Till detta kommer dock att handläggningen av målet i hovrätten inte påbörjades förrän i mars 2016 (se närmare nedan under rubriken Tillsyn ). Hovrätten meddelade därefter dom i målet den 9 september 2016 och domen vann senare laga kraft. Efter Högsta domstolens beslut om att målet i resta delarna skulle tas upp på nytt i hovrätten har det alltså tagit ca ett och ett halvt år för en slutlig dom att vinna laga kraft, varav ett år utgjort tid av inaktivitet innan handläggning av målet påbörjats. AA verkställde under denna tid inte längre någon del av det tidigare utdömda fängelsestraffet men målet har gällt förhållandevis allvarlig brottslighet. Målet har i detta skede inte varit av omfattande eller komplicerat slag. Vidare bör beaktas de särskilda krav på skyndsamhet som gäller vid handläggning av mål i en situation som den aktuella.

text: Sammantaget finner Justitiekanslern att det vid handläggningen av brottsmisstankarna mot AA har skett en åsidosättande av hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Frågan är därmed om åsidosättandet berättigar till ersättning.

text: En rättighetsöverträdelse ska i första hand gottgöras genom avhjälpande och i andra hand genom ett kompensatoriskt rättsmedel. Inom ramen för ett brottmål kan kompensation ske, förutom genom erkännande av överträdelsen, genom påföljdslindring och – om detta inte är möjligt – genom skadestånd. Om påföljdslindring har skett ska den beaktas vid en efterföljande prövning av om det också finns en rätt till skadestånd. (Se bl.a. rättsfallen

text: NJA 2012 s. 1038

text: I och

text: NJA 2013 s. 842

text: Som huvudregel bör den enskilde anses tillräckligt kompenserad genom domstolarnas påföljdslindring. Det kan emellertid finnas situationer där en påföljdslindring inte tillräckligt kan kompensera rättighetskränkningen, t.ex. i fall då ett straffvärde är så lågt att en påföljdslindring inte fullt ut kan motsvara rättighetskränkningen eller, som i detta fall, att påföljdslindringen avser en redan verkställd påföljd och därför inte kan sägas ha något faktiskt kompensatoriskt värde.

text: I det aktuella fallet har AA genom hovrättens dom den 9 september 2016 fått konventionsöverträdelsen erkänd och meddelats påföljdslindring. AA hade redan avtjänat det tidigare utdömda fängelsestraffet. Den ersättning enligt frihetsberövandelagen som han nu tillerkänns kan inte anses vara en följd av den långsamma handläggningen. Visst ideellt skadestånd bör därför utgå som särskilt kompenserar för den långa handläggningstiden.

text: Med utgångspunkt i vad som har beslutats i liknande fall, och med beaktande av Högsta domstolens praxis (se bl.a.

text: NJA 2010 s. 363

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I och II) kan en skälig ersättning för ideell skada i detta fall uppskattas till 10 000 kr.

text: Belastningsregistret

text: AA har anfört att han särskilt bör kompenseras för att belastningsregistret kommit att innehålla uppgifter om brottsliga gärningar som begåtts 13–15 år tidigare. Justitiekanslern har inte uppfattat AAs begäran i denna del som en självständig grund för skadestånd, utan endast som ett skäl att höja den ersättning han i övrigt har rätt till.

text: Bestämmelser om gallring av uppgifter i belastningsregistret finns i

text: 18 §§

text: lagen (

text: ) om belastningsregister. En uppgift i registret ska gallras om en domstol efter resning har meddelat frikännande dom (16 § 1–2 p samma lag). Utöver detta ska uppgifter om fängelsestraff gallras tio år efter frigivningen (

text: 17 § 1 p samma lag

text: ). Gallring av sådan uppgift ska emellertid inte göras om en ny anteckning ålagd påföljd ska göras enligt lagens 3–4 §§ så länge någon av uppgifterna ska finnas kvar i registret (

text: 18 § första stycket samma lag

text: Justitiekanslern finner inte anledning att med anledning av vad AA anfört särskilt höja vare sig lidandeersättningen enligt frihetsberövandelagen eller den ideella ersättning han nu tillerkänns till följd av den långsamma handläggningen.

text: Ombudskostnader

text: Med hänsyn till ärendets art, omfattning och utgång begränsas ersättningen för ombudskostnader till 5 034 kr vilket motsvarar tre timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för år 2017. Av beloppet ska 3 356 kr betalas av Justitiekanslern och 1 678 kr av Domstolsverket.

text: Tillsyn

text: Som framkommit har det dröjt ca ett år hos hovrätten innan någon handläggning påbörjades. Av hovrättens yttrande framgår i huvudsak följande beträffande denna inaktivitet.

text: Redogörelse för vad som hände med akt B 8368-07

text: I samband med förteckningsarbete av akter i brottmål tillhörande arkivbildaren Svea hovrätt 2009 togs listor ut över vilka akter som skulle finnas i arkivet. Varav arkivarien gick igenom alla volymer och kontrollerade att alla akter fanns på plats. Vid genomgången uppdagades att akt B 8368-07 saknades. En sökning i Vera vårt målhanteringssystem gjordes men gav inga träffar på några mål för parterna i målet. Eftersom målet rörde skattebrott togs kontakt med Högsta domstolen för att kontrollera om vår akt har befunnit sig hos dem på grund av en resningsansökan. Det visade sig att akten har varit hos dem på grund av en resningsansökan och att Högsta domstolen 17 mars 2015 beviljat resning och återförvisat den till Svea hovrätt.

text: Svea hovrätt har enligt en anteckning den 20 mars 2015 tagit emot akten men vad som hänt därefter finns ingen uppgift om.

text: Hovrätten kontaktade Högsta domstolen för att kontrollera att akten inte var kvar hos dem av någon anledning, likaså kontaktades Västmanlands tingsrätt för att se om akterna i deras mål B 1706-05, B 1613-05 och B 260-06 kommit åter till dem och att vår akt av misstag hamnat där. Varken Högsta domstolen eller Västmanlands tingsrätt hade fått akterna åter.

text: En stor genomsökning genomfördes i arkivet, arkivpersonal genomförde besök på avdelningarna, mejl skickades ut till alla medarbetare på hovrätten i ett försök att återfinna akterna men utan resultat.

text: Den 12 oktober 2016 har akterna återfunnits och kommit tillbaka till Svea hovrätts arkiv. Det visade sig att de av misstag hade gått med ett annat mål tillbaka till Stockholms tingsrätt och ingen där hade uppmärksammat att det var ett annat mål med det som översändes till dem.

text: Hovrätten har efter det inträffade sett över de rutiner som gäller kontroll av vilka akter som skickas tillbaka från Högsta domstolen. Numera framgår det uttryckligen av hovrättens målhanteringshandbok att arkivet, när akten kommer tillbaka från Högsta domstolen i återförvisade mål, ska skicka akten till registrator för registrering av ett nytt mål i hovrätten. Om det finns kvar ett pågående mål i hovrätten ska arkivet, efter inkomststämpling av Högsta domstolens avgörande, skicka akten till den dömande avdelning där målet handläggs. Arkivet ändrar målstatus i Vera till "Avgörande från HD" och anger datumet för Högsta domstolens avgörande. I återförvisade mål registrerar registrator Högsta domstolens avgörande samt lottar målet på annan dömande avdelning än den som avgjort det återförvisade avgörandet. Den dömande avdelningen fortsätter därefter handläggningen av målet. I pågående och avslutade mål antecknar arkivet i händelser i Vera att det kommit ett avgörande från Högsta domstolen och lägger avgörandet i akten. En kopia av avgörandet vidarebefordras till avdelning för kännedom och ev. handläggning.

text: Vidare har hovrätten kommit överens med Högsta domstolen om en rutin som innebär att Högsta domstolen per mail meddelar hovrättens registrator när man beviljat prövningstillstånd i ett mål eller om man beviljat en ansökan om extraordinära rättsmedel, detta för att målet ska tas om hand om direkt när det kommer tillbaka till hovrätten.

text: Den utdragna handläggning som det har varit fråga om i detta fall är naturligtvis oacceptabel, särskilt då det har varit fråga om ett mål som tagits upp till ny prövning efter resning till följd av att Europakonventionen har åsidosatts. Klart är att den inaktiva perioden hos hovrätten inledningsvis orsakats av enstaka förbiseenden både hos hovrätten och tingsrätten. Även om sådana förbiseenden ofrånkomligen uppstår från tid till annan kan det konstateras att hovrättens dåvarande rutiner för kontroll och uppföljning inte har varit tillräckliga. Hovrätten kan därför inte undgå kritik för att handläggningen av ärendet inte påbörjats inom godtagbar tid.

text: Justitiekanslern konstaterar emellertid med tillfredsställelse att hovrätten med anledning av det inträffade har infört nya handläggningsrutiner i syfte att säkerställa att liknande händelser inte inträffar igen. Justitiekanslern utgår vidare från att hovrätten även i fortsättningen arbetar för att säkerställa rimliga handläggningstider och undvika långa perioder av inaktivitet.


title: Rätt att behandla och bevara bilder vid allmän kameraövervakning på Nationalmuseum

text: Regeringsrätten har berett Justitiekanslern tillfälle att yttra sig över den svarsskrivelse som Nationalmuseum med Prins Eugens Waldemarsudde (Nationalmuseum) avgett den 19 juni 2002.

text: Justitiekanslern har med intresse tagit del av de uppgifter som framförs i Nationalmuseums yttrande. Det finns inte skäl att bemöta de mer polemiskt färgade synpunkter på Justitiekanslerns processföring som Nationalmuseum framför i yttrandet. I sak har Justitiekanslern efter ytterligare överväganden och med anledning av Nationalmuseums yttrande funnit skäl att i en del ändra sin inställning till museets talan.

text: Ändring av Justitiekanslerns yrkande i Regeringsrätten

text: Det framstår som rimligt att Nationalmuseum har möjlighet att under museets öppettider ha full uppsyn över vad som förekommer i utställningssalarna. Nationalmuseums ståndpunkt får förstås så att museets ytor är alltför stora för att - även med en omfattande kameraövervakning - åstadkomma detta. Vissa delar av museet skulle således inte vara övervakade av vare sig utställningsvakter eller personal som bevakar kameramonitorer. Vad som händer i dessa obevakade salar skulle därför, enligt Nationalmuseum, behöva registreras genom inspelning.

text: Justitiekanslern har efter ytterligare överväganden funnit att de speciella förhållanden som råder på Nationalmuseum gör att det finns skäl att till viss del godta Nationalmuseums linje i denna fråga och acceptera en begränsad inspelningsrätt under museets öppettider. Syftet med en sådan inspelningsrätt skulle dock endast vara att utgöra ett komplement till övervakning genom utställningsvakter och bevakning av kameramonitorer. Mot den bakgrunden och av de skäl som anförs på s. 5 i Justitiekanslerns överklagandeskrift till Regeringsrätten den 5 maj 2002 bör bilderna få bevaras under högst ett dygn.

text: Med anledning härav yrkar Justitiekanslern numera att Regeringsrätten skall begränsa tillståndet till allmän kameraövervakning vid Nationalmuseum på så sätt att bilder som förmedlas av i tillståndet angivna kameror endast får behandlas och bevaras under ett dygn såvitt avser bilder som har spelats in under museets öppettider. Bilder som förmedlas när överfallslarmet har utlösts eller då museet är stängt för besökande bör få behandlas och bevaras på det sätt som följer av det tidigare meddelade tillståndet.

text: Frågan om inspelningsrätt i övrigt

text: Nationalmuseum anför, som Justitiekanslern uppfattar saken, att museet inte har fått motta några klagomål från besökarna på den kameraövervakning som äger rum sedan länsrättens dom. Inte heller förefaller besöksfrekvensen på museet ha gått ned under den aktuella perioden. Det finns inte skäl att ifrågasätta riktigheten av dessa uppgifter. Vad Nationalmuseum anför i denna del måste förstås så att museet anser att dessa omständigheter tyder på att Justitiekanslern överdriver de integritetsrisker som är förenade med den aktuella kameraövervakningen. Justitiekanslern delar inte denna uppfattning utan vidhåller att kameraövervakningen på Nationalmuseum kan medföra betydande integritetsrisker för den enskilde besökaren.

text: Kameraövervakning får, som utgångspunkt, anses stå i strid med ett allmänt behov och intresse hos den enskilde att få "bli lämnad ifred". Antag - för att därutöver illustrera det ingrepp i privatlivet som aktualiseras här - att en man och en kvinna träffas på museet för att se en utställning. Deras möte är fullt "legitimt", men de vill av olika skäl inte att människor i onödan skall känna till det. Antag också att en kvinna som är mycket mån om sin personliga framtoning råkar ha kläderna i oordning vid ett besök på museet. Och antag slutligen att en man när han är ensam i en museisal utför någon rörelse eller handling som han aldrig utför när han är bland människor och som han anser vara en generande ovana. Om en film med dessa personer kan visas och betraktas några veckor senare i samband med spaning mot personer som misstänks rekognoscera på museet inför en stöld eller om filmen i strid mot regelverket sprids till allmänheten, ja då innebär det enligt Justitiekanslerns mening otvivelaktigt ett ingrepp i dessa personers privatliv. Därmed innebär också inspelningsrätten en integritetsrisk. Risken minskar betydligt om filmen får sparas i endast ett dygn.

text: Nationalmuseum framför vissa invändningar mot Justitiekanslerns resonemang i frågan om vilken verkan som kameraövervakning med inspelningsrätt kan ha för uppklarandet av ett brottsligt angrepp mot museet. I jämförelse med Justitiekanslern har Nationalmuseum naturligtvis bredare erfarenheter på säkerhetsområdet. Justitiekanslerns uppgift i detta sammanhang är inte heller att analysera säkerheten på Nationalmuseum utan snarare att verka för att de i målet aktuella frågorna blir allsidigt belysta. Mot den bakgrunden har Justitiekanslern velat uppmärksamma vissa omständigheter som uppenbart talar mot att kameraövervakning med inspelningsrätt skulle vara en effektiv metod för att i efterhand avslöja brottslingar. Dessa brister bör enligt Justitiekanslern beaktas vid avvägningen mellan museets intresse av att få bevara bildmaterialet och besökarnas intresse av att inte bli utsatta för sådan övervakning.

text: En central fråga i målet är vilken betydelse som skall läggas vid motivuttalandet om rätt till kameraövervakning med inspelningsrätt "av särskilt brottsutsatta platser" (

text: prop. 1997/98:64 s. 29

text: ). I anslutning till den frågeställningen uppger Nationalmuseum att det, förutom rånet i december 2000, har varit utsatt för "betydande stölder" under åren 1986, 1990 och 1992. Uppgiften har inte framförts i någon inlaga till underinstanserna och finns inte heller antecknad i länsrättens syn- och förhandlingsprotokoll av den 5 oktober 2001. Det framstår som önskvärt att Nationalmuseum närmare redogör för de brottsliga angrepp som nu åberopas innan dessa uppgifter läggs till grund för Regeringsrättens avgörande.

text: Frågan om syn

text: Justitiekanslerns till viss del ändrade inställning i målet kan måhända tala mot att syn behöver hållas i målet i Regeringsrätten. Frågan överlämnas emellertid till Regeringsrättens bedömning.