title: Tillämpning av 2 § första stycket 2 samt andra stycket frihetsberövandelagen

text: Ersättning ska utgå för lidande med 6 000 kr samt ombudskostnader 2 760 kr.

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Anspråk m.m.

text: KJ var berövad friheten som anhållen under tiden den 23 – 25 augusti 2008 på grund av misstanke om våldtäkt. Han var vidare berövad friheten som häktad under tiden den 25 augusti – 4 september 2008 på grund av denna misstanke samt misstanke om misshandel, försök till misshandel och olaga hot. Förundersökningen beträffande våldtäkt har avslutats utan att åtal har väckts. Gällivare tingsrätt dömde dock KJ för bl.a. misshandel och olaga hot till skyddstillsyn med samhällstjänst 100 timmar. Domen har vunnit laga kraft.

text: KJ har begärt ersättning för lidande med 20 000 kr och för förlorad arbetsförtjänst med 4 700. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 4 278 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande. Justitiekanslern har även varit i kontakt med åklagaren och inhämtat vissa kompletterande upplysningar.

text: Frihetsberövandet under tiden den 25 augusti – 4 september 2008

text: Av 2 § första stycket 2 samt andra stycket frihetsberövandelagen följer att den som har varit häktad eller anhållen under minst 24 timmar i sträck på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det för en viss del av brottsligheten meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks och det är uppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten.

text: Bestämmelsen innebär att det i efterhand måste göras en bedömning av om den brottslighet som den frihetsberövade slutligen har dömts för är av sådan art och sådant allvar att den ensam skulle ha medfört frihetsinskränkningen. Ersättning ska lämnas endast om det är uppenbart att frihetsinskränkningen då inte skulle ha beslutats (se

text: prop. 1997/98:105 s. 49

text: f.).

text: Kravet att det ska vara uppenbart att ett frihetsberövande inte skulle ha beslutats är högt ställt och innebär att ersättning kan vägras även i de fall där ett sådant beslut framstår som mindre sannolikt. Ersättning utgår framför allt om påföljden har bestämts till böter eller om det står helt klart att någon särskild häktningsrund inte har förelegat såvitt gäller den brottslighet som sökanden slutligen dömdes för.

text: KJ har under tiden 25 augusti – 4 september 2008 varit häktad som misstänkt för våldtäkt, misshandel, försök till misshandel och olaga hot. I häktningsbeslutet angavs som särskilda häktningsskäl kollusionsfara samt beträffande våldtäktsbrottet s.k. obligatorisk häktning enligt

text: 24 kap. 1 § andra stycket rättegångsbalken

text: . KJ dömdes sedermera för misshandel, olaga hot och hot mot tjänsteman. Samtidigt undanröjdes en tidigare utdömd villkorlig dom avseende misshandel och olaga hot. Med hänsyn till KJ:s personliga förhållanden bestämdes den gemensamma påföljden till skyddstillsyn med samhällstjänst 100 timmar.

text: För misshandel av normalgraden är straffet fängelse i högst två år och för olaga hot fängelse i högst ett år vilket innebär att brotten i sig är häktningsgrundande. Åklagaren har i sitt yttrande med viss tvekan tillstyrkt att ersättning utgår och därvid angett att det är tämligen uppenbart att någon häktningsframställan inte skulle ha skett om det inte förelegat misstanke om våldtäkt. Åklagaren har därefter vid muntlig kontakt med Justitiekanslern uppgett följande. Det var en kollega till henne som begärde KJ häktad. Hon talade med kollegan i anslutning till att hon skrev sitt yttrande och enligt kollegan skulle KJ sannolikt inte ha begärts häktad om det inte hade varit för misstanken avseende våldtäkt. Tillräckligt starka skäl för att konstatera kollusionsfara förelåg inte då det vad gäller misshandeln var fråga om personer som KJ inte var direkt bekant med.

text: Även om det av åklagarens yttrande och övriga uppgifter framstår som mindre sannolikt att KJ skulle ha blivit häktad om misstanken mot honom endast avsett den brottslighet för vilken han slutligen dömdes är det enligt Justitiekanslern inte uppenbart att han inte skulle ha frihetsberövats om misstankarna från början enbart hade gällt dessa brott. KJ är därför inte berättigad till ersättning för frihetsberövandet den 25 augusti – 4 september 2008.

text: Frihetsberövandet under tiden 23 – 25 augusti 2008

text: KJ är berättigad till ersättning för frihetsberövandet den 23 – 25 augusti 2008, då han såvitt framgår av handlingarna i ärendet var anhållen på grund av enbart misstanken om våldtäkt. Med hänsyn till att han vid tidpunkten för frihetsberövandet var förhållandevis ung (20 år) samt att han var misstänkt för ett allvarligt brott (våldtäkt) finner Justitiekanslern att ersättning för detta frihetsberövande ska utgå med ett förhöjt belopp, som skäligen kan bestämmas till 6 000 kr.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: KJ har begärt ersättning med 4 700 kr, vilket belopp avser utebliven ersättning från a-kassan till följd av att han under frihetsberövandet förhindrades att närvara vid ett möte med arbetsförmedlingen. Han har emellertid inte åberopat någon utredning till stöd för sitt yrkande i denna del. Justitiekanslern är mot denna bakgrund inte beredd att utge någon ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

text: Ersättning för ombudskostnader

text: Med hänsyn till ärendets art och omfattning finner Justitiekanslern att ersättningen för ombudskostnader bör begränsas till 2 760 kr, vilket motsvarar två timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för år 2009.


publisher: Justitiekanslern

title: Klagomål mot Migrationsverket med anledning av verkets avtal om brevförmedlings- och utskriftstjänster

org: jk

text: Justitiekanslern ser inte anledning till kritik mot Migrationsverkets rutiner för post- och utskriftshantering.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: I e-brev till Justitiekanslern har pseudonymen SR ifrågasatt Migrationsverkets rutiner för post- och utskriftshantering. Han har anfört, i huvudsak, följande. Migrationsverket har enligt ett avtal överlåtit åt Posten AB att hantera verkets utskick. Verkets handläggare skickar via sina datorer centrala utskriftsorder direkt till Posten AB. Utskrifterna kan avse dokument, exempelvis beslut, som innehåller sekretessbelagd information. Migrationsverket har ingen kontroll över hur materialet hanteras hos Posten AB och vilka som eventuellt får del av sekretessbelagt material. Det saknas lagstöd för att anställda hos Posten AB ska få ta del av sekretessbelagt material från Migrationsverket på det sätt som nu sker.

text: Utredningen

text: Med anledning av SRs anmälan beslutade Justitiekanslern att inhämta ett yttrande från Migrationsverket. Verket har i ett yttrande hit anfört följande.

text: Migrationsverket har senast i juni 2007 tecknat avtal med Posten AB om brevförmedlingstjänster. Avtalet gäller fram till 090331 med möjlighet till förlängning och är ett s.k. avropsavtal som ansluter till ramavtal som Skatteverket och Posten AB tecknade i januari samma år (dnr 1325400015-06/21). Verket och Posten AB har senast i mars 2008 även tecknat avtal om utskriftstjänster. Migrationsverkets avtal innebär sammanfattningsvis att Posten AB för verkets räkning skriver ut, automatkuverterar och expedierar de beslut som överförts på datamedia från verket till Posten AB. Utskick sker med A-post i enlighet med verkets säkerhetsbestämmelser (skyddsgrad 1). I avtalen finns sekretessklausuler och andra villkor i syfte att säkra hanteringen av materialet. Verket har exempelvis rätt att besöka Posten AB för kontroll av hanteringen. Verket har tidigare genomfört en sådan kontroll och avser att göra en förnyad kontroll under året.

text: Verket har hittills inte fått anledning att ifrågasätta Posten AB:s utförande av de upphandlade tjänsterna enligt avtalen.

text: Migrationsverket har till sitt yttrande fogat kopior av, såvitt framgår, avtalsvillkor, bl.a. sekretessklausuler, som ingår i verkets avtal med Posten AB.

text: SR har kommenterat Migrationsverkets yttrande och har därvid i huvudsak vidhållit sitt klagomål.

text: Med anledning av det som hade framkommit i ärendet beslutade Justitiekanslern att inhämta ett kompletterande yttrande från Migrationsverket. Den fråga som Justitiekanslern ville få särskilt belyst var på vilken grund verket ansåg att sekretesslagstiftningen inte träddes för när genom att verket anlitade en privaträttslig juridisk person som extern uppdragstagare för sina kuverterings- och utskriftstjänster. Verket har i ett nytt yttrande hit anfört följande.

text: För att kunna möta regeringens målsättning att förkorta den sammanlagda handläggningstiden i asyl- och tillståndsärenden har Migrationsverket bedömt det som nödvändigt att se över samtliga delar av ärendeprocesserna.

text: En upphandling av centrala utskrifts- och utskickstjänster möjliggör för verket att frigöra resurser för den egentliga verksamheten.

text: Som jag [Migrationsverkets generaldirektör, Dan Eliasson; Justitiekanslerns anmärkning] nämnt i yttrandet den 24 februari har verket i avtalet med Posten AB tillförsäkrat sig om att sekretessaspekterna tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. I överensstämmelse med avtalet är Posten, i egenskap av personuppgiftsbiträde enligt

text: Personuppgiftslagen (1998:204)

text: , skyldigt att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter i form av datafiler som verket överför. Posten får inte behandla personuppgifterna för något annat ändamål eller på något annat sätt än vad som är nödvändigt för att den avtalade tjänsten ska kunna utföras. Åtkomst till personuppgifterna ska vidare begränsas till personer som behöver dem för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. Anställda hos Posten AB omfattas av bestämmelserna om tystnadsplikt i

text: Postlagen (1993:1684)

text: I enlighet med avtalet har Migrationsverket senast den 25 juni 2009 gjort kontrollbesök hos Posten AB i Solna. Vid besöket medverkade verkets och Postens säkerhetschefer och kontroll gjordes av bl.a. organisation, rutiner, processer och destruktion.

text: Vid besiktningen har Migrationsverket funnit att de brister och risker som påstås i anmälan inte är realistiska eller ens genomförbara. Strålfors, dotterbolag till Posten AB, bedriver på anläggningen en högt säkrad industriell produktion.

text: Personalen är kontrollerad mot brottsregistret.

text: I produktionen laddas linjerna för produktion med en datafil från nätverket. Filen innehåller kundens uppdrag. När produktionen startas rullar pappret med en så hög hastighet att det inte kan läsas vid bandet. Stickprov genomförs genom att stoppa bandet för att säkra att produktionen kvalitetsmässigt är tillräckligt hög. Detta innebär ingen risk för att obehörig skulle komma åt uppgifterna eftersom upprepade stopp skulle noteras.

text: Från att produktionen startas med verkets datafil med det aktuella uppdraget bryts inte flödet förrän, vid maskinens andra ände, kuverten sluts med innehållet. Saknade blad eller brev rapporteras som en felaktighet och skulle omedelbart uppmärksammas.

text: De organisatoriska, tekniska och faktiska förhållandena hos Posten AB uppvisar en hög grad av säkerhet. Risken för att personuppgifter ska komma obehöriga till del torde därför vara i princip obefintliga och jag bedömer att de upphandlade tjänsterna utförs på avtalat sätt.

text: Migrationsverket kommer fortsatt att besöka Posten AB och Strålfors för att säkerställa att kvaliteten för vår beställda tjänst bibehålls.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Relevanta regler om sekretess

text: Offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL) innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Bestämmelserna avser förbud att röja uppgift, vare sig det sker muntligen eller genom att en allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt (

text: 1 kap. 1 §

text: OSL). En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får inte röjas för någon enskild i andra fall än som anges i denna lag eller i någon lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: Av

text: 10 kap. 2 §

text: OSL följer att sekretess inte utgör hinder mot att en uppgift lämnas ut om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet.

text: Regler om sekretess avseende utlänningar och hos Migrationsverket finns i 21 kap. 5 § och i

text: 37 kap.

text: OSL. Bestämmelserna innehåller ett s.k. rakt skaderekvisit, dvs. det råder en presumtion för offentlighet.

text: Ramavtal om brevförmedlingstjänster m.m.

text: I förordningen (

text: ) om statlig inköpssamordning finns bestämmelser om inköpssamordning i syfte att åstadkomma besparingar för staten.

text: Enligt förordningens 2 § ska det finnas ramavtal eller andra gemensamma avtal som effektiviserar upphandlingarna för varor och tjänster som myndigheterna upphandlar ofta, i stor omfattning eller som uppgår till stora värden.

text: Förordningen gäller för myndigheter under regeringen, däribland Migrationsverket, som har rätt att sluta avropsavtal genom de statliga ramavtalen.

text: Det finns ett antal ramavtalsområden som omfattas av den statliga inköpssamordningen. Ett av dessa är brevförmedlingstjänster, för vilket område Skatteverket är ramavtalsansvarig myndighet.

text: Skatteverket har senast i mars 2009 förlängt respektive träffat nya ramavtal om brevförmedlingstjänster inom olika områden med ett antal postoperatörer. Ramavtalen innehåller bl.a. tjänster för förmedling av inrikes och utrikes brevförsändelser, inrikes brevsändningar, frankeringsservice, förmedling av expressbrev samt inrikes periodiskt utkommande tidningar och tidskrifter.

text: Justitiekanslern har genom muntliga underhandskontakter med Skatteverket inhämtat i huvudsak följande. I brevförmedlingstjänster ingår endast s.k. bastjänster för postbefordran. Tjänsten innebär i korthet att postoperatören hämtar och lämnar kuverterad post hos myndigheten i fråga. Sålunda omfattas inte sådana närliggande tjänster som exempelvis kuverterings- och utskriftstjänster. En myndighet kan inte heller genom ett avropsavtal inkludera dylika tjänster i ramavtalen för brevförmedlingstjänster. Den myndighet som vill träffa avtal om kuverterings- och utskriftstjänster är således hänvisad till att ingå separata avtal härom efter en egen upphandling. Vissa myndigheter tillämpar särskilda säkerhetsskyddsåtgärder vid befordran av exempelvis dokument, handlingar och datamedier. Avropsavtalen kan i förekommande fall kompletteras med särskilda säkerhetsföreskrifter.

text: JO:s ämbetsberättelse 1982/83 s. 238

text: I ett beslut den 11 mars 1982 (dnr 149-1980) behandlade Riksdagens ombudsmän (JO) principfrågan om det kunde anses vara lagligt och i så fall lämpligt att dåvarande skattemyndigheterna lämnade ut sekretessbelagda handlingar (deklarationer, kontrolluppgifter, arbetsgivaruppgifter) till privata dataföretag, s.k. servicebyråer, för registrering (se JO:s ämbetsberättelse 1982/83 s. 238). JO konstaterade att så var fallet, under förutsättning att åtgärden verkligen var nödvändig och hänvisade till

text: 1 kap. 5 § sekretesslagen

text: (nu

text: 10 kap. 2 §

text: OSL). Av betydelse i sammanhanget förefaller ha varit att avtalen mellan skattemyndigheterna och servicebyråerna innehöll klausuler om tystnadsplikt.

text: JO gjorde även vissa uttalanden om hur förfarandet med servicebyråernas åtaganden lämpligen skulle ordnas för att på bästa sätt tillgodose

text: sekretesslagens

text: skyddsintressen. Han betonade bl.a. vikten av restriktivitet när det gällde att lämna ut sekretessbelagt material utanför myndighetssfären. Vidare anförde JO att när det gällde uppgifter om fysiska personer tillgodosågs skyddsintresset på ett i huvudsak tillfredsställande sätt genom tystnadspliktsregeln i dåvarande

text: 13 § datalagen (1973:289)

text: . Uppgifter om juridiska personer skulle emellertid alltjämt registreras av skattemyndigheterna, eftersom

text: datalagens

text: tystnadspliktsregel inte var tillämplig på dylika uppgifter och det kunde diskuteras om en avtalsreglerad tystnadsplikt i tillräcklig utsträckning tillgodosåg skyddsintresset i dessa situationer.

text: Sammantaget fann JO att om det var nödvändigt att lägga ut registreringsarbete på en servicebyrå skulle myndigheterna sträva efter att lämna ut endast sådant material där uppgifterna primärt gällde fysiska personer, för vilka dåvarande

text: datalagens

text: tystnadspliktsregel alltså skulle bli tillämplig.

text: För fullständighetens skull kan noteras att i

text: 13 § första stycket datalagen

text: föreskrevs följande:

text: Registeransvarig eller annan som tagit befattning med personregister eller med uppgifter som samlats in för att ingå i sådant register får inte obehörigen röja vad han till följd därav fått veta om enskilds personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället för vad som nu har sagts bestämmelserna i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: Regler om behandling av personuppgifter finns numera i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL). Regler om säkerheten vid behandling av personuppgifter finns bl.a. i

text: och

text: 31 §§

text: PUL.

text: Av JO:s beslut följer att en myndighet, under vissa förutsättningar, kan överlåta åt en privaträttslig juridisk person att hantera myndighetens sekretessbelagda material.

text: I sammanhanget bör noteras att det föreligger en inte obetydlig skillnad mellan JO:s ärende och den anmälan som Justitiekanslern nu har att ta ställning till. Det ärende som var föremål för JO:s prövning avsåg nämligen sekretessbelagda uppgifter på skatteområdet. För dessa gällde absolut sekretess enligt dåvarande

text: 9 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Reglerna om sekretess avseende utlänningar och hos Migrationsverket innehåller däremot ett rakt skaderekvisit, dvs. det råder en presumtion för offentlighet.

text: Överväganden avseende Migrationsverkets avtal om brevförmedlings-, kuverterings- och utskriftstjänster

text: Ramavtalen för brevförmedlingstjänster förutsätter, som redan har framgått, att de handlingar som är föremål för postbefordran kuverteras hos respektive handläggande myndighet. Postoperatören får därmed inte tillgång till innehållet i försändelserna och den sekretessproblematik som granskas i detta ärende gör sig därmed inte gällande.

text: Saken kommer emellertid i ett annat läge när en myndighet som i detta fall anlitar en privaträttslig juridisk person som extern uppdragstagare för kuverterings- och utskriftstjänster. Vid sådana uppdrag kan uppdragstagaren få direkt tillgång till innehållet i skriftligt material som har upprättats hos myndigheten och som kan vara sekretessbelagt.

text: Migrationsverket har slutit ett avropsavtal om brevförmedlingstjänster och har även ingått avtal om kuverterings- och utskriftstjänster med Posten AB.

text: Av verkets yttranden i ärendet framgår att verket har uppmärksammat den sekretessproblematik som avtalen om kuverterings- och utskriftstjänster kan innebära. Utredningen visar att verket har vidtagit adekvata åtgärder för att säkerställa att reglerna om sekretess enligt OSL respektive PUL inte träds för när.

text: Migrationsverket menar att de brister och risker som framhålls i anmälan inte föreligger. Jag anser mig, mot bakgrund av vad som har redovisats, inte ha anledning att ifrågasätta verkets uppfattning härom.

text: Jag anser mig sålunda inte ha anledning till kritik mot Migrationsverket i ärendet.

type: avgorande


title: Klagomål mot handläggningen av en dömd persons begäran om utlämnande av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar ingen åtgärd med anledning av anmälan.

text: Ärendet

text: UO har i en skrivelse till Justitiekanslern haft synpunkter på domstolars och polismyndigheters hantering av hans begäran att få kopior av allmänna handlingar. UO har dömts för två brott. Eftersom han säger sig vara oskyldig till dessa och har för avsikt att granska fallen har han hos olika domstolar och polismyndigheter begärt att få kopior av dels den kompletta förundersökningen, dels den s.k. slasken i de båda fallen. Av domstolarna har han fått svaret att han måste betala för kopiorna och av polisen har han uppmanats att ange skälen till att han vill ha handlingarna. UO anser att han mot bakgrund av rätten till partsinsyn har rätt att få de begärda kopiorna utan avgift och utan att ange några skäl.

text: Till sin skrivelse har UO fogat kopior av de skrivelser han har skickat till domstolar och polisen samt vissa av de svar han har fått.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Domstolarnas agerande

text: När det gäller frågan om domstolarna har agerat korrekt har UO gjort gällande att han mot bakgrund av rätten till partsinsyn har rätt att få kopior av de begärda handlingarna utan avgift.

text: Principen om en parts rätt till oinskränkt insyn i brottmålsförfarandet har ansetts så självklar att den inte har kommit till direkt uttryck i någon regel i

text: rättegångsbalken

text: SOU 2003:99 s. 193

text: och

text: prop. 1986/87:89 s. 145

text: Rätten till partsinsyn för den misstänkte på förundersökningsstadiet regleras i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . Av bestämmelsen framgår att den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen.

text: De nämnda principerna om partsinsyn ger i sig ingen rätt att få kopior av materialet, utan endast att få ta del av innehållet, se t.ex.

text: SOU 2003:99 s. 193

text: , Justitiekanslerns beslut den 24 augusti 1998 i ärende nr

text: och JO 1996/97 s. 74.

text: Av

text: 15 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: följer att en myndighet ska ta ut avgift enligt bestämmelserna i 16-22 §§ för att den efter särskild begäran lämnar ut bl.a. en kopia av en allmän handling. Av

text: 21 § andra stycket samma förordning

text: framgår att bl.a. misstänkta eller deras försvarare slipper avgift för ett exemplar av kopior av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Vidare framgår av fjärde stycket samma bestämmelse att parter i mål och ärenden slipper avgift för vissa handlingar, t.ex. dom och slutligt beslut, dock inte sådana handlingar som UO har begärt att få i detta fall.

text: Enligt

text: 23 kap. 21 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: har, så snart åtal beslutas, den misstänkte eller hans försvarare rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Det har ansetts att bestämmelsen i princip innebär en rätt för den misstänkte att utan avgift få ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet, se t.ex. JO 1996/97 s. 74.

text: Av de nämnda bestämmelserna framgår att UO i princip har rätt att utan avgift få ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet. Att tillhandahålla ett sådant exemplar åligger den som har upprättat förundersökningsprotokollet, dvs. polismyndigheten, och det sker normalt redan i samband med att beslut om åtal fattas. Det får antas att UO eller hans försvarare har fått ut sitt avgiftsfria exemplar. Mot den bakgrunden har domstolarna inte förfarit felaktigt när de har tagit ut föreskriven avgift för handlingarna.

text: Polismyndigheternas agerande

text: När det gäller frågan om polismyndigheterna har agerat korrekt har UO gjort gällande att han mot bakgrund av rätten till partsinsyn har rätt att få kopior av de begärda handlingarna utan att ange några skäl.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: får en myndighet på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling inte utforska vilket syfte denne har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Polismyndigheten i Skåne har i sitt svar på UO:s begäran uppgett att den ”behöver få reda på vad ditt syfte med att få ut handlingarna ur slasken och förundersökningsprotokollet [---] för att kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingarna lämnas ut”.

text: Polismyndigheten har inte uttryckligen gjort gällande att sekretess råder för en del av de angivna handlingarna. Med hänsyn till det svar man lämnat UO utgår Justitiekanslern ifrån att så är fallet, vilket det inte heller finns skäl att ifrågasätta. Av vad UO har anfört och de handlingar han har bifogat sin anmälan framgår inte att polismyndigheten har avslagit hans begäran. Vad Justitiekanslern har att ta ställning till är sålunda om polis-myndigheten har haft grund för att efterfråga UO:s syfte med begäran.

text: Av avgörande betydelse för denna fråga är om UO innehar den grundläggande rätt till partsinsyn som följer av

text: rättegångsbalken

text: och allmänna rättsgrundsatser och i så fall om denna rätt kan inskränkas med hänvisning till att sekretess råder för uppgifterna.

text: Förhållandet mellan

text: rättegångsbalkens

text: regler om partsinsyn och

text: sekretesslagens (1980:100)

text: bestämmelser om sekretess regleras i

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: . Enligt

text: andra stycket

text: innebär sekretess inte någon begränsning i parts rätt att enligt

text: rättegångsbalken

text: ta del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende. Enligt

text: första stycket

text: hindrar sekretess inte heller att en part i ett mål eller ärende hos en domstol eller annan myndighet tar del av handlingar eller annat material, varvid dock undantag görs i den mån det av hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. Bestämmelsen innebär att den som intar ställning av part har rätt till kvalificerad insyn där sekretess normalt råder.

text: Olika synsätt har länge rått i frågan om en misstänkt person under förundersökningen har ställning som part i den mening som avses i

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: (se om de olika synsätten och deras företrädare bl.a.

text: SOU 2003:99 s. 189

text: f.). För tiden efter det att åtal har väckts och rättegången pågår synes det råda enighet om att den åtalade har ställning som part i bestämmelsens mening. En utgångspunkt för bedömningen är alltså att UO i vart fall så länge rättegången pågick hade rätt till den kvalificerade insyn som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: Oklarhet råder emellertid även i frågan om omfattningen av en dömd persons rätt till insyn. JO har framfört att en dömd person borde ha kvar den rätt till insyn som han har haft under förundersökningen och rättegången. I avsaknad av lagstöd för att en dömd persons begäran om insyn ska hanteras som en begäran om insyn på grund av

text: rättegångsbalkens

text: regelverk anser dock JO att det mesta talar för att begäran måste hanteras enligt reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (se JO:s beslut den 7 juli 2006, dnr

text: ). Vid den sekretessprövning som då blir aktuell anser emellertid JO att det bör finnas utrymme att beakta att den misstänkte vid slutdelgivning och senare under rättegången har haft en kvalificerad rätt till insyn i materialet.

text: Regeringen har den 23 augusti 2007 (direktiv 2007:120 samt tilläggsdirektiv 2008:103) tillsatt en utredning (Ju 2007:13, Insynsutredningen) som har till uppdrag bl.a. att utreda ett antal frågor rörande partsinsyn och sekretess. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 juli 2009. I direktiven till utredningen hänvisar regeringen till det nämnda JO-beslutet och ger utredningen i uppdrag, dels att överväga hur långtgående en dömd persons rätt till insyn i förundersökningsmaterialet och annat utredningsmaterial bör vara, dels att utreda vilka författningsändringar som behövs för att en dömd person ska tillförsäkras samma rätt till insyn som han eller hon har haft under förundersökning och rättegång.

text: Mot bakgrund av det sagda kan det konstateras att det för närvarande är något osäkert om en dömd person har samma rätt till insyn som han eller hon hade under själva rättegången.

text: Om UO inte längre har rätt till partsinsyn ska hans begäran att få del av handlingarna prövas som en begäran enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser från vilken person som helst. Justitiekanslern instämmer i JO:s bedömning att det vid den sekretessprövning som i så fall ska göras bör finnas utrymme att beakta den kvalificerade rätt till insyn i materialet som funnits vid slutdelgivning och senare under rättegången. I den mån UO och hans försvarare under brottmålets handläggning har fått del av innehållet i de begärda handlingarna bör sekretess sålunda inte råda. Beträffande eventuella övriga sekretessbelagda handlingar får en myndighet efterfråga syftet med den dömdes begäran att få del av sekretessbelagda handlingar.

text: Om man i stället intar den hållningen att UO alltjämt har rätt till den kvalificerade form av insyn som

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: föreskriver, är det av intresse huruvida den bestämmelsen innebär att det är möjligt att med hänvisning till sekretess inskränka UO:s rätt att ta del av de begärda handlingarna. Det finns då anledning att först fråga vad som gäller under förundersökningen och rättegången.

text: Av

text: 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen

text: framgår som sagt att insynsrätten aldrig kan begränsas i fråga om de omständigheter som har lagts till grund för avgörandet av ett mål eller ärende, vilket i förundersökningens fall är beslutet att väcka åtal. Frågan är vad som gäller beträffande andra uppgifter i de begärda handlingarna, oavsett om dessa förekommer i förundersökningsprotokollet eller i den s.k. slasken. Innebär alltså

text: 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen

text: att det i det straffprocessuella förfarandet finns utrymme att inskränka partens rätt till insyn enligt

text: rättegångsbalken

text: i fråga om andra omständigheter än de som läggs till grund för dom eller beslut?

text: Olika synsätt råder även i denna fråga. Riksdagens ombudsmän (JO) har intagit den ståndpunkten att i vart fall förundersökningsprotokollet ska lämnas ut till den tilltalade även i den mån det omfattas av sekretess (JO 1995/96 s. 52). I

text: prop. 1986/87:89

text: om ett reformerat tingsrättsförfarande ansåg däremot departementschefen att en jämförelse mellan

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: och

text: gav vid handen att en parts rätt att vid åtal ta del av förundersökningsprotokollet inte omfattar en rätt att få del av sekretessbelagda uppgifter som har kommit fram under förundersökningen och återfinns i andra handlingar än protokoll eller anteckningar, i den mån det är av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjs (angiven prop. s. 146). Uttalandet skulle tala för att 14 kap. 5 § första stycket är tillämpligt på denna typ av uppgifter, men resonemanget har kritiserats av JO (JO 1995/96 s. 49 f.). Enligt Ekosekretessutredningen är det ett vanligt missförstånd att

text: rättegångsbalkens

text: regler om partsinsyn kan inskränkas med stöd av

text: 14 kap. 5 §

text: så länge det inte är fråga om omständigheter som läggs till grund för dom eller beslut (

text: SOU 1999:53 s. 417

text: ). Stöd för uppfattningen att

text: 14 kap. 5 § första stycket

text: är tillämpligt finns, förutom i nämnda proposition, bl.a. i

text: NJA 1996 s. 439

text: SOU 2003:99 s. 198

text: samt hos Anna-Lena Dahlqvist, Sekretess inom rättsväsendet, 2 uppl. 2007, s. 91.

text: Insynsutredningen har som sagt bl.a. till uppdrag att utreda frågan om förhållandet mellan partsinsyn och sekretess.

text: I den mån UO och hans försvarare under brottmålet har fått ut delar av de begärda handlingarna utan hinder av sekretess, kan polismyndigheten enligt Justitiekanslerns mening – oavsett hur man ser på de diskuterade frågorna – inte nu åberopa sekretess i förhållande till UO. Beträffande övriga sekretessbelagda handlingar kan av det anförda den slutsatsen dras att rättsläget inte är helt klart, men att det i vart fall inte tveklöst har förelegat en rätt för UO att ta del av alla de begärda handlingarna. Vid dessa förhållanden kan polismyndigheten inte klandras för den tolkning man synes ha gjort av gällande rätt att partsinsynen kan inskränkas med hänsyn till sekretess.

text: Av det sagda följer att polismyndighetens agerande när den efterfrågat skälen till UO:s begäran inte kan kritiseras såsom felaktigt varvid dock de handlingar som han redan fått del av borde ha utlämnats utan sekretessprövning.

text: Mot bakgrund av det sagda har Justitiekanslern inte funnit skäl att vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av vad UO har anfört.


title: Ersättning har utgått när en husrannsakan har inneburit en överträdelse av Europakonventionen

text: Justitiekanslern tillerkänner AEP ersättning med 10 000 kr och uppdrar åt Polismyndigheten att betala ut ersättningen till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AEP:s bror, AP, stoppades av poliser från gatulangningssektionen på en tunnelbanestation. De hade iakttagit honom när han lämnade det hus där han bor och följt efter honom till tunnelbanan. Polisen misstänkte att AP hade brukat narkotika. Det beslutades därför att en husrannsakan skulle genom-föras i hans bostad för att söka efter bevis för att han uppsåtligen hade brukat narkotika. Enligt polisen hade AP till en början sagt att han bodde i AEP:s lägenhet. Bröderna har varsin lägenhet i samma trappuppgång. Polisens förundersökningsledare på plats beslutade därför att en husrannsakan även skulle göras i AEP:s lägenhet.

text: AEP anmälde händelsen till Riksdagens ombudsmän, JO. I ett beslut den

text: 2 februari 2017 (dnr 1912-2015) angav JO bl.a. följande. Varken AP:s påstående om att han bodde i AEP:s lägenhet eller det förhållandet att de är bröder var tillräckligt för en bedömning att det fanns synnerlig anledning att en husrannsakan i AEP:s lägenhet skulle leda till beslag eller annan utredning om de brott AP misstänktes för. Sammantaget leder detta till slutsatsen att det saknades grund för en husrannsakan i AEP:s lägenhet. Polismyndigheten ska därför kritiseras för att husrannsakan genomfördes där.

text: Anspråket m.m.

text: AEP har begärt skadestånd av staten med 25 000 kr på den grunden att Polismyndigheten felaktigt beslutat om och genomfört en husrannsakan i hans bostad samt att inblandade poliser har agerat felaktigt i samband med detta. AEP har uppgett att poliserna den aktuella dagen mötte honom utanför hans lägenhet när han kom hem, att de tog hans nycklar och gick in i lägenheten – trots att han sa att hans bror inte bodde där – samt att de vägrade visa legitimation och lägga tillbaka hans saker i skåpen.

text: Polismyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens beslut om husrannsakan är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: I

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: slås fast att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sin korrespondens och sitt hem. Rättigheten kan emellertid begränsas. Vid prövningen av ett påstående om överträdelse av rätten till privat- och familjeliv m.m. måste först avgöras om de åberopade omständigheterna utgör ett ingrepp i den skyddade rättigheten. Om så är fallet måste ingreppet – för att vara tillåtet – ha skett i enlighet med lag, vara ägnat att tillgodose något av de legitima intressen som anges i artikel 8.2, t.ex. förebyggande av oordning eller brott, samt vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose intresset. Det sistnämnda kravet ger uttryck för en s.k. proportionalitetsprincip.

text: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan genomföras i hus, rum eller slutet förvarings-ställe som oinskränkt disponeras av den som skäligen kan misstänkas för brottet (se

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: ; RB). En husrann-sakan hos någon annan än den misstänkte får bara göras om det finns synnerlig anledning att tro att något av värde för brottsutredningen kommer att hittas (

text: 28 kap. 1 § andra stycket

text: RB). Enligt

text: 28 kap. 3 a §

text: RB får husrannsakan beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (den s.k. proportionalitetsprincipen).

text: En misstanke som eget bruk av narkotika ger normalt inte grund för ett beslut om husrannsakan på annan plats än där den misstänkte anträffas. För ett sådant beslut krävs det någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns på platsen eller att det där finns annan bevisning om sådant brott. (Jfr Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, 3 uppl., s. 578 och JK:s beslut den 22 mars 2013 i dnr

text: Bedömningen i detta fall

text: Med hänsyn till det som framkommit av utredningen i ärendet ansluter sig Justitiekanslern till JO:s bedömning att det saknats skäl för att besluta om husrannsakan i AEP:s lägenhet. Beslutet måste mot den bakgrunden anses ha varit felaktigt på ett sådant sätt att det innefattar fel och försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Utredningen ger emellertid inte underlag för slutsatsen att det har förekommit något sådant straffbart tjänstefel eller annat brottsligt agerande som enligt

text: skadeståndslagen

text: är en förutsättning för att utge ersättning för ideell skada.

text: Frågan är då om ideell ersättning kan utgå med stöd av Europakonven-tionen. Genomförandet av husrannsakan i AEP:s bostad har innefattat ett ingrepp i AEP:s rätt till privatliv och hem enligt artikel 8.1 i konventionen. Själva beslutet om husrannsakan som sådant får anses ha haft stöd i lag i konventionsrättslig mening (

text: 28 kap. 1 §

text: RB). Vidare har åtgärden uppfyllt ett av de legitima ändamål som avses i artikel 8.2, nämligen förebyggande av brott. Däremot brister det i kravet på proportionalitet, eftersom det inte har funnits tillräckliga skäl att vidta en för den enskilde så pass ingripande åtgärd som husrannsakan i detta fall (se även

text: 28 kap. 3 a §

text: RB). AEP:s rättigheter enligt artikel 8 har därmed åsidosatts.

text: Det kan inte anses tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett i AEP:s fall, utan det krävs viss ekonomisk kompensation (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: ). Vid en samlad bedömning av omständigheterna och med beaktande av Högsta domstolens praxis finner Justitiekanslern att AEP:s ersättning för ideell skada bör bestämmas till 10 000 kr.

text: Vad som har framkommit i ärendet angående hur själva husrannsakan utfördes ger inte stöd för att det i detta avseende har förekommit några sådana fel, försummelser eller överträdelser av Europakonventionen som grundar skadeståndsskyldighet för staten.


title: Kritik mot Migrationsverket för underlåtenhet att överlämna skadeståndsanspråk

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: CA ansökte den 21 november 2013 om uppehållstillstånd som familjemedlem till sin fru, som beviljats tillstånd för att arbeta i Sverige. Den 17 april 2015 beviljades CA tillfälligt uppehålls- och arbetstillstånd som anhörig till maka under perioden 17 april – 1 september 2015. I juni 2015 ansökte CA om förlängning av sitt uppehålls- och arbetstillstånd och den 10 juli 2015 beviljades han tillfälligt uppehållstillstånd under perioden 2 september 2015 – 2 september 2017.

text: I april 2015 inkom CA med en skrivelse till Migrationsverket i vilken han bl.a. begärde skadestånd för långsam handläggning. Migrationsverket meddelade den 14 oktober 2015 ett beslut i vilket CA:s begäran om skadestånd avvisades på den grunden att Migrationsverket saknar behörighet att pröva anspråk till följd av beslutsskador. Dagen efter, d.v.s. den 15 oktober 2015 beslutade Migrationsverket att överlämna CA:s begäran om ersättning till Justitiekanslern. Något överlämnande skedde dock inte förrän i augusti 2017.

text: Anspråket m.m.

text: CA har begärt skadestånd av staten med 360 000 kr och som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande.

text: Han är colombiansk medborgare och påbörjade september 2013 studier vid Karolinska institutet i Stockholm. Hans maka arbetar för Ericsson och har uppehållstillstånd för arbete sedan september 2013. I november 2013 ansökte han om uppehållstillstånd. I april 2015 hade någon handläggare ännu inte tilldelats hans ärende.

text: Den långa handläggningstiden har orsakat honom skada. Den ekonomisk skadan avser terminsavgifter till universitetet om 180 000 kr, vilka han inte behövt betala om han hade fått ett beslut snabbt. Han ville inte avbryta sina studier och blev därför tvungen att ta lån för att kunna fortsätta studierna hösten 2014 och våren 2015. Eftersom han måste betala skatt på kompensationen från staten och på grund av att växelkursen har utvecklats till hans nackdel uppgår hans ekonomiska skada till 360 000 kr.

text: Genom den långa handläggningstiden har flera av hans rättigheter kränkts bl.a. rätt till fri rörlighet, rättigheter för migrantarbetare och deras familjer, rätt till arbete och rätt till privatliv. Han har även tvingats tacka nej till uppdrag.

text: Migrationsverket har yttrat sig över anspråket och anfört i huvudsak följande.

text: Den totala handläggningstiden för CA:s ansökan om uppehållstillstånd uppgick till 16 månader. Hans ansökan tillhörde ärendekategorin medföljande till arbetstagare och prövades enligt

text: 4 kap. 4 a § utlänningsförordningen (2006:97)

text: . Enligt denna bestämmelse finns det inte någon författningsreglerad tidsfrist inom vilken Migrationsverket måste fatta beslut. Eftersom det inte är fråga om ansökan p.g.a. anknytning är familjeåterföreningsdirektivet inte tillämpligt i aktuellt ärende.

text: Handläggningstiden får anses ha varit betydande och längre än vad den enskilde i normalfallet har rätt att förvänta sig av Migrationsverket. Med hänsyn till Justitiekanslern beslut den 19 maj 2017 i dnr

text: samt den exceptionella situationen som förelåg för Migrationsverket den aktuella tidpunkten har det dock inte varit fråga om oaktsamhet från verkets sida. Migrationsverkets handläggning har inte innefattat skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Handläggningen har inte heller inneburit någon överträdelse av unionsrättens regelverk. För det fall Justitiekanslern skulle komma fram till att den långsamma handläggningen varit oaktsam saknas orsakssamband mellan handläggningstiden och uppgivna skador eftersom handläggningstiden inte har påverkat möjligheterna att få arbete eller umgås med familjen.

text: När det gäller CA:s begäran om skadestånd har det under handläggningen skett flera fel som bl.a. lett till för lång handläggningstid. Felen bedöms dock inte ha lett till någon rättsförlust för CA. Det finns vidare ingen lagstadgad skyldighet för Migrationsverket att överlämna ett anspråk som grundas på beslutsskada till Justitiekanslern. Under senare år har verket, som en del i sin serviceskyldighet, valt att överlämna sådana anspråk till Justitiekanslern. I aktuellt fall har något överlämnande dock inte skett förrän den 2 augusti 2017.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets handläggning av och beslut i ärenden avseende uppehållstillstånd är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten kan även bli skadeståndsskyldig på unionsrättslig grund. Enligt den s.k. Francovich-doktrinen kan skadeståndsskyldighet för staten uppstå under förutsättning att följande tre kriterier alla är uppfyllda.

text: Oacceptabla dröjsmål vid behandling av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När – som i detta fall – lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande, krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär att fel eller försummelse föreligger är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan begära. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för uppkommen skada. Vidare kan skadeståndsskyldighet föreligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: CA:s begäran om skadestånd

text: Justitiekanslern har i ett beslut meddelat den 19 maj 2017 (dnr

text: ) prövat frågan om Migrationsverkets långa handläggningstider medförde ett skadeståndsansvar för staten. Ärendet avsåg en ansökan om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning, för vilken en nio månaders tidsfrist gäller. Tidsfristen hade dock överskridits med ca tolv månader. Justitiekanslern redogjorde för den stora ökningen av antalet asylsökande under åren 2012 – 2015 och anförde bl.a. att utgångspunkten måste vara att inte ens ett relativt betydande dröjsmål i förhållande till fristen kunde betecknas som oaktsamt under de förhållanden som rådde under framför allt 2014 och 2015. Justitiekanslern kom därefter till slutsatsen att mot bakgrund av den exceptionella arbetsbelastningen som rådde kunde den långa handläggningstiden i det ärendet inte anses vara oaktsam i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Av utredningen framgår att handläggningstiden för CA:s ansökan om uppehållstillstånd uppgick till närmare 17 månader, vilket är en lång tid. Mot bakgrund av den arbetsbelastning som rådde under den tidsperiod då CA ansökte om uppehållstillstånd anser Justitiekanslern dock inte att det har förekommit något sådant oacceptabelt dröjsmål som kan föranleda skadeståndsansvar för staten enligt

text: skadeståndslagen

text: avseende den begärda förmögenhetsskadan. Av utredningen har inte framkommit att någon EU-rättslig bestämmelse har överträtts. Någon rätt till ersättning finns därför inte heller på unionsrättslig grund.

text: CA:s ansökan får förstås på det sättet att han även begär ersättning för ideell skada (kränkning). Sådan ersättning förutsätter dock att den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Så har inte varit fallet. Inte heller har CA:s rättigheter enligt Europakonventionen överträtts (jfr Justitiekanslerns beslut i dnr

text: ). Skadeståndsanspråket ska alltså avslås.

text: Migrationsverkets handläggning av skadeståndsanspråket

text: Av utredningen framgår att det tog ca sex månader från det att CA begärde skadestånd till dess att Migrationsverket meddelade beslut om att hans ansökan skulle överlämnas till Justitiekanslern. Det tog därefter närmare två år innan Migrationsverket faktiskt lämnade över hans ansökan till Justitiekanslern.

text: Frågan om det finns någon lagstadgad skyldighet för Migrationsverket att överlämna en begäran om skadestånd till Justitiekanslern eller ej saknar betydelse i aktuellt fall eftersom Migrationsverket har underlåtit att följa det egna beslutet om överlämning. Justitiekanslern riktar därför kritik mot Migrationsverket för dess underlåtenhet att, i närmare två års tid, överlämna CA:s begäran om skadestånd till Justitiekanslern.

text: Justitiekanslern vill även tillägga att det av förordning (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten och av förvaltningsrättsliga principer får anses följa att Migrationsverket skulle ha lämnat över ärendet till Justitiekanslern så snart verket fattat beslut om att inte reglera anspråket. Att det tog ca sex månader för verket att fatta beslut i frågan om verkets behörighet att pröva CA:s begäran framstår vidare som för lång tid.


title: Ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen till en person som anhållits och häktats med stöd av en europeisk arresteringsorder

text: LE har rätt till ersättning för lidande med 22 000 kr och ombudskostnader med 1 654 kr. Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Bakgrund

text: LE har varit anhållen och häktad under tiden den 17 juni – 6 juli 2015. Frihetsberövandet grundades på en begäran om överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder utfärdad av Ungern, avseende lagföring för brott motsvarande grovt bedrägeri, urkundsförfalskning och svindleri.

text: LE anhölls i Sverige den 17 juni 2015 och häktades av Uddevalla tingsrätt den 20 juni 2015. Tingsrätten beslutade den 3 juli 2015 att LE skulle överlämnas till Ungern och att han skulle vara fortsatt häktad till dess att beslutet om överlämnande verkställdes (mål nr B 1471-15). Sedan Ungern återkallat den europeiska arresteringsordern och meddelat att LE genom lagakraftägande dom frikänts från de brottsmisstankar som arresteringsordern grundats på överklagade åklagaren den 6 juli 2015 tingsrättens beslut. Hovrätten för Västra Sverige hävde häktningsbeslutet samma dag och beslutade den 8 juli 2015 att upphäva beslutet om överlämnande (mål nr Ö 3398-15).

text: Begäran m.m.

text: LE har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 5 788 kr.

text: Åklagarmyndigheten har lämnat ett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Uddevalla tingsrätts häktningsprotokoll och slutliga beslut i mål nr B 1471-15. Justitiekanslern har även tagit del av åklagarens överklagande och Hovrätten för Västra Sveriges beslut i mål nr Ö 3398-15.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: När en svensk domstol har frihetsberövat någon med stöd av en europeisk arresteringsorder, som utfärdats av en behörig myndighet i en annan stat, ska den enskildes rätt till ersättning med anledning av frihetsberövandet prövas enligt 5 § frihetsberövandelagen (se

text: NJA 2015 s. 1053

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som varit berövad friheten till följd av ett beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Ersättningsskyldighet inträder om en efterhandskontroll klart utvisar att beslutet med hänsyn till de omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om omständigheterna varit kända vid beslutstillfället. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 52

text: f.).

text: Genom lagen (

text: ) om överlämnande från Sverige enligt en europisk arresteringsorder (arresteringsorderlagen) har rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna genomförts i svensk rätt. Rambeslutet bygger på principen om ömsesidigt erkännande. Den verkställande staten ska inte pröva om domen eller beslutet som ligger till grund för arresteringsordern är korrekt i sak, utan ska godta uppgifterna i arresteringsordern.

text: Det finns en presumtion för frihetsberövande när en arresteringsorder har utfärdats (jfr

text: prop. 2003/04:7

text: s.116). Ett anhållande får dock inte ske om det kan antas att förutsättningar för ett överlämnande saknas (4 kap. 5 § andra stycket arresteringsorderlagen). Förutsättningarna för överlämnande framgår av arresteringsorderlagens andra kapitel. Överlämnande för lagföring får endast beviljas för en gärning som motsvarar brott enligt svensk lag och för vilket det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd om minst ett år (2 kap. 2 § arresteringsorderlagen).

text: Bedömningen i det aktuella fallet

text: LE uppgav vid häktningsförhandlingen den 20 juni 2015 att han under hösten 2013 hade frikänts från brottsmisstankarna i Ungern. Åklagarmyndigheten begärde därför att ungerska myndigheter skulle bekräfta arresteringsordern. Av tingsrättens slutliga beslut framgår att ungerska myndigheter, inklusive den domstol som utfärdat arresteringsordern, bekräftade att arresteringsordern fortfarande gällde.

text: Av beslutet framgår även att arresteringsordern avsåg lagföring för vad som i Sverige skulle rubriceras som grovt bedrägeri, urkundsförfalskning samt svindleri, för vilket ungersk lag föreskriver en frihetsberövande påföljd om högst fem år. De grundläggande kraven för överlämnande var därmed uppfyllda.

text: Sedan åklagaren den 6 juli 2015 fått besked om att LE:s egen uppgift om att han blivit frikänd var korrekt och därvid omedelbart överklagade beslutet till hans förmån ändrade hovrätten tingsrättens beslut.

text: Utredningen i ärendet visar att besluten om anhållande och häktning vilade på felaktiga grunder och därför var oriktiga i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen.

text: LE är därmed berättigad till ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen för den tid han har varit frihetsberövad.

text: Ersättning för lidande bör, i enlighet med Justitiekanslerns praxis, utgå med 22 000 kr.

text: Med hänsyn till ärendets art och omfattning begränsas ersättningen för om-budskostnader till en timmes arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för år 2016.


title: I ett initiativärende föreslår JK att frågan om statens skyldighet att vidta utredningsåtgärder utreds

text: Justitiekanslern finner inte anledning till kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, Västerorts polismästardistrikt, för hanteringen av en fråga om dna-prov.

text: Justitiekanslern föreslår att Justitiedepartementet låter utreda frågan om det i vissa fall bör finnas en skyldighet för polis och åklagare att på begäran vidta vissa utredningsåtgärder som inte är polisärt motiverade men som kan frita en person från brottsmisstankar.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I en anmälan till Justitiekanslern i oktober 2007 framfördes klagomål mot Polisens hantering av den förundersökning som rörde det förmodade mordet på Catrine da Costa (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ). Anmälan handlade särskilt om den dna-undersökning som hade gjorts med anledning av de hårstrån som påträffades på den handduk som återfanns intill Catrine da Costas kropp.

text: Under hösten 2007 kontaktade Justitiekanslern muntligen Västerorts polismästardistrikt och fick information om vilka utredningsåtgärder som då var aktuella i ärendet och vilka överväganden som Polisen hade gjort i dessa frågor. Mot bakgrund av den information som lämnades av Polisen fann Justitiekanslern inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av vad anmälaren hade anfört.

text: Därefter har Justitiekanslern mottagit flera skrivelser som rör frågan varför Polisen inte har jämfört dna från vissa personer (främst en för mord tidigare dömd man och dottern till en av de båda aktuella läkarna) med de funna hårstråna.

text: Med anledning av skrivelserna beslutade Justitiekanslern den 17 november 2008 att fråga Polismyndigheten i Stockholms län, Västerorts polismästardistrikt, vilka överväganden som hade gjorts i saken sedan ovannämnda muntliga besked hade lämnats.

text: Polisens yttrande

text: Polisen har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: I det s.k. styckmordsärendet med diarienummer K125108-99 följs fortfarande fyra underrättelseuppslag upp.

text: Det handlar i korthet om en person som skulle ha hittat ett huvud i Solnatrakten under 80-talet och detta berättade han för sina studiekamrater vid medicinska fakulteten i Uppsala och det har vidarebefordrats till polisen under 2007.

text: Ett annat spår är band från intervjuer med TH under 80-talet som genomfördes av ME. Där tillbakavisar inte TH misstankarna mot sig själv samtidigt som han nämner kollegan A som den som styckat Da Costa.

text: Det tredje som i princip avslutats är ett tips om en läkare som vi fick en mitokondrie-DNA träff på när det gäller hårstråna på handduken. Träffen är dock så svag att den inte för ärendet framåt. Tipsaren är bedömd som ej trovärdig.

text: Det sista och fjärde handlar om mitokondrie-DNA undersökning av hårstråna på handuken jämfört med den s.k. ”slaktaren” samt ett fingeravtryck på en plastsäck om det går att få DNA från detta. Sedan har även frågan om att jämföra TA:s dotter mot samma hårstrå. Bedömningen om att mitokondrie-DNA vid en träff inte för utredningen framåt då en sådan träff gäller för många människor som har samma DNA. För att ändå tillmötesgå allmänheten har försök gjorts för att få ut material från ”slaktaren” från Patologen vid Karolinska sjukhuset i Huddinge. Där fick vi svaret att de krävde beslut i domstol. För att få beslut i domstol har Cå PC vid Västerortskammaren initierats och han anser inte att det finns fog att gå till rätten med en begäran under de rådande förutsättningarna. Undertecknad kommer dock att gå en ny vända med både sjukhuset och åklagaren för att få det gjort. Då det gäller dottern kommer vi att vända oss till mamman för jämförelsematerial. Bedömningen kvarstår att svaren på undersökningen inte för utredningen framåt.

text: Chefsåklagaren PC vid Västerorts åklagarkammare i Stockholm beslutade den 12 februari 2009 att inte göra någon framställan till tingsrätten om husrannsakan vid Karolinska Universitetslaboratoriet, där ett vävnadsprov från den av Polisen nämnde ”slaktaren” förvaras.

text: Efter att överprövning hade begärts beslutade vice överåklagaren MN vid Utvecklingscentrum Göteborg den 23 mars 2009 att inte ändra PC beslut. Riksåklagaren beslutade den 20 april 2009, med ändring av det överprövade beslutet, att överta ledningen av förundersökningen. Enligt Riksåklagaren fanns det skäl att besluta om husrannsakan för att få tillgång till vävnadsprovet i syfte att klarlägga om ett spår kunde härröra från mannen i fråga.

text: Riksåklagaren lämnade över ärendet och ledningen av förundersökningen till chefsåklagaren SB vid Södertörns åklagarkammare i Stockholm. Denne yrkade vid Södertörns tingsrätt att rätten skulle besluta om husrannsakan vid Karolinska Universitetslaboratoriet i Huddinge för att man skulle få tillgång till proverna. Tingsrätten biföll yrkandet genom ett beslut den 30 april 2009 (mål nr B 5430-09). Efter överklagande av sjukhuset beslutade Svea Hovrätt den 22 maj 2009 att upphäva tingsrättens beslut och avslå åklagarens begäran om husrannsakan. Hovrätten anförde bl.a. följande.

text: Åklagaren har till stöd för sin framställan om husrannsakan anfört att det finns ett mycket starkt allmänintresse att inom ramen för den pågående förundersökningen vidta de utredningsåtgärder som kan kasta ytterligare ljus över omständigheterna kring Catrine da Costas död.

text: Åklagaren har endast i allmänna ordalag talat om vad den sökta åtgärden skulle kunna leda till i förundersökningshänseende. Någon konkret omständighet har inte redovisats som talar för att den aktuella förundersökningen skulle komma att drivas framåt eller om misstankegraden mot personer som kan förekomma i utredningen i realiteten skulle förstärkas eller försvagas om kunskap erhålls i frågan om hårstråna kan hänföras till person X eller inte. Åklagaren har inte heller angett om person X under utredningen över huvud taget är eller varit misstänkt utan endast att person X är en av de personer som bedömts som intressant i utredningen.

text: När det gäller en framställan om tillstånd till en straffprocessuell tvångsåtgärd får det förutsättas att åklagaren, i likhet med vad som gäller vid framställningar om andra straffprocessuella tvångsåtgärder såsom häktning, redovisar sådana konkreta omständigheter att rätten har möjlighet att göra en självständig bedömning av om rättsliga förutsättningar föreligger för den sökta tvångsåtgärden. Så har inte skett i detta fall. Endast en hänvisning till det tidigare nämnda allmänintresset kan inte anses utgöra tillräckligt skäl för bifall till en framställan om förordnande av ett straffprocessuellt tvångsmedel.

text: Av vad som förekommit i hovrätten framgår således inte med erforderlig tydlighet att det aktuella vävnadsprovet skäligen kan antas ha betydelse för den pågående förundersökningen och i vart fall inte så det nu framgår att skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär för något motstående intresse. Av det sagda följer att förutsättningar för beslag av vävnadsprovet inte föreligger. Härav följer i sin tur att inte heller förutsättningar för husrannsakan enligt

text: 28 kap. 1 § andra stycket

text: RB föreligger. Åklagarens framställan ska således lämnas utan bifall och tingsrättens beslut ändras i enlighet härmed.

text: Förundersökningen angående det förmodade mordet på Catrine da Costa lades ned den 1 juli 2009 på grund av preskription.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Med anledning av uppgifterna i Polisens yttrande, de åtgärder som har vidtagits av åklagare i syfte att få till stånd en dna-jämförelse och hovrättens beslut finner Justitiekanslern inte anledning till någon ytterligare åtgärd i sakfrågan.

text: Ärendet aktualiserar emellertid enligt Justitiekanslerns mening en principiellt betydelsefull fråga: Vilken plikt bör möjligen finnas för statliga myndigheter att i vissa fall vidta utredningsåtgärder som inte kan motiveras enligt de bestämmelser som gäller för förundersökning i brottmål?

text: Att frågan bör ställas beror på att det ibland inträffar att personer frikänns från brottsmisstankar samtidigt som de i vissa hänseenden behandlas som skyldiga. Så är fallet med de båda f.d. läkare som förlorade sina legitimationer i det här aktuella ärendet. Så är också fallet med åtminstone någon person som har dömts för allvarlig brottslighet men sedermera frikänts efter resning. Ur ett polisiärt perspektiv har det på grund av kvarstående brottsmisstankar inte ansetts finnas tillräcklig anledning att bedriva en aktiv förundersökning med inriktning på att få någon annan person fälld för brotten.

text: Bland annat de båda berörda läkarna har begärt att utredningsåtgärder skulle vidtas i syfte att finna en annan gärningsman. De har härvidlag varit beroende av myndigheters initiativ och beslut. Det kan hävdas att enskilda som så önskar skulle ha rätt att få vissa åtgärder vidtagna för att på så sätt få en möjlighet att bli rentvådda. Utifrån den tänkta situationen att det rör sig om en oskyldig person kan det sålunda diskuteras om det är rimligt att utredningsmöjligheter som kan etablera personens oskuld inte kan tas till vara. Det torde för vissa situationer rentav kunna hävdas att detta kommer i konflikt med grunderna för Europakonventionens s.k. oskuldspresumtion (artikel 6 p. 2).

text: Som framgår av Riksåklagarens beslut i det aktuella ärendet finns det ibland dessutom ett betydande allmänintresse av att vissa utredningsåtgärder vidtas, åtgärder som inte kan motiveras ur ett strikt polisiärt perspektiv.

text: Med anledning av det anförda bör lagstiftaren enligt Justitiekanslerns mening överväga om polis och åklagare i vissa fall ska vara skyldiga att vidta åtgärder som inte är motiverade från strikt polisiär synpunkt. En sådan skyldighet skulle kunna gälla t.ex. om det begärs av en enskild mot vilken det finns kvarstående misstankar om allvarlig brottslighet och om det rör sig om utredningsåtgärder som anvisas av denne och som inte kan anses oproportionerligt resurskrävande.

text: Med anledning av det nu anförda ska detta beslut överlämnas till Justitiedepartementet.


title: Anmälan om allvarliga brister vid genomförandet av förundersökningar angående mord m.m.

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning och vidtar inte heller i övrigt någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: BA, ACA och FZ har i en anmälan hit begärt att Justitiekanslern skall utreda samtliga de missförhållanden som nämns i en till anmälan bilagd rättsutredning. Rättsutredningen, som är daterad den 17 november 2006, har upprättats av advokaten PS.

text: Anmälan gäller påståenden om felaktiga ageranden från åklagarens och Polisens sida vid genomförandet av ett antal förundersökningar som har lett fram till att TQ har åtalats och sedermera dömts för åtta fall av mord. Anmälan avser även påståenden om att åklagaren och Polisen har agerat felaktigt i samband med de huvudförhandlingar vid vilka åtalen har prövats. Sammanfattningsvis gör anmälarna gällande att allvarliga systemfel inom rättsväsendet har medfört att TQ har dömts för flera mord som han inte har begått.

text: Anmälarna har även anfört att personer inom åklagar- och polisväsendet har gjort sig skyldiga till grova tjänstefel och menedsbrott.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt sin instruktion (15 § andra stycket) skall Justitiekanslern pröva ett klagomål endast om frågans beskaffenhet ger Justitiekanslern anledning att ta upp saken till prövning. Det innebär att Justitiekanslern – utom vissa särskilda frågor – normalt bara prövar klagomål när det finns anledning att anta att det har förekommit allvarliga brister i rättssäkerheten eller systemfel av något slag.

text: Justitiekanslern har inte någon laglig möjlighet att upphäva en myndighets beslut eller i övrigt bestämma hur en myndighet skall förfara i ett ärende. Av detta liksom av

text: regeringsformens

text: bestämmelser om domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas självständighet följer också att Justitiekanslern normalt inte uttalar sig om de bedömningar som en domstol eller en myndighet har gjort i ett mål eller ärende. Sådana bedömningar skall domstolen respektive myndigheten göra självständigt (jfr

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: regeringsformen

text: Om en tjänsteman eller någon annan som står under Justitiekanslerns tillsyn har begått ett brott genom att åsidosätta vad som har ålegat honom eller henne i tjänsten eller uppdraget, får Justitiekanslern som särskild åklagare väcka åtal mot honom eller henne. Beträffande statliga tjänstemän kan Justitiekanslern även ta initiativ till disciplinära åtgärder genom att anmäla ett felaktigt förfarande till den myndighet eller det organ som får besluta om disciplinpåföljd.

text: När det gäller åklagares och polisers ageranden under förundersökningar är det ofta förenat med svårigheter att på ett meningsfullt sätt utreda klagomål mot dessa inom ramen för den skriftliga handläggning som företrädesvis sker hos Justitiekanslern. Därtill kommer att det ibland kan vara svårt att avgöra vad som är ett riktigt handlingssätt beträffande vissa av de åtgärder som en åklagare eller en polisman genomför under en förundersökning.

text: Bestämmelser om hur en förundersökning skall bedrivas finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FuK). Av

text: 23 kap. 1 §

text: RB framgår att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. I

text: 23 kap. 4 §

text: RB slås fast ett antal principer för förundersökningens bedrivande. I bestämmelsen anges bl.a. att vid förundersökningen skall beaktas inte endast de omständigheter som talar emot den misstänkte utan även omständigheter som är gynnsamma för denne. Vidare skall bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. Genom dessa bestämmelser kommer den s.k. objektivitetsprincipen till uttryck. Den innebär bl.a. att om förundersökningsledaren låter hämta in viss utredning som talar till den misstänktes förmån, får utredningen inte hållas utanför förundersökningen. Det gäller även i sådana fall där den misstänkte har erkänt gärningen.

text: De principer som kommer till uttryck i nämnda lagrum innebär således att åklagaren i förundersökningsmaterialet inte får dölja viktiga omständigheter som talar till den misstänktes fördel. Men även rätten har ett visst ansvar för utredningen (se Felaktigt dömda – Rapport från JK:s rättssäkerhetsprojekt, s. 44 f. och där gjorda hänvisningar). När den tilltalade har erkänt en gärning, och försvaret därför inte har något direkt intresse av att sätta i fråga åklagarens uppgifter, har rätten ett extra stort ansvar för att utredningen i målet är tillfredsställande och att omständigheter som skulle kunna tala för att den tilltalade är oskyldig reds ut.

text: Även om rätten har ett visst ansvar för utredningen åligger det åklagaren att inte i sin sakframställning dölja uppenbart relevanta omständigheter till den tilltalades fördel. Det gäller särskilt i sådana fall där den tilltalade har erkänt gärningen. Men självklart finns det ett inte obetydligt utrymme för olika bedömningar av om en omständighet är sådan att åklagaren bör nämna den.

text: Tillsynsfrågan

text: Som tidigare nämnts ingår det inte i Justitiekanslerns uppgifter att överpröva de beslut som åklagaren och Polisen har fattat inom ramen för de i ärendet aktuella förundersökningarna.

text: Det ingår inte heller i Justitiekanslerns tillsynsverksamhet att överpröva de bedömningar som domstolarna har gjort i målen mot TQ. Jag vill ändå inledningsvis anmärka att de aktuella domarna, enligt vilka TQ har dömts för åtta fall av mord, i allt väsentligt ger ett gediget intryck och att de inte skapar några omedelbara frågetecken om hans skuld.

text: I det följande tar Justitiekanslern upp det som får uppfattas som de allvarligaste anklagelserna mot åklagaren och Polisen i PS:s rättsutredning.

text: Justitiekanslern har gått igenom merparten av det material till vilket det finns direkta hänvisningar i rättsutredningen (förundersökningsprotokoll, videoupptagningar från rekonstruktioner m.m.). Justitiekanslern har dock valt att inte granska sådana påståenden som främst har att göra med de bedömningar som åklagaren och Polisen har gjort under förundersökningen, såsom ett påstående att man borde ha gjort en gärningsmannaprofil beträffande TQ.

text: 1. TQ och förhörsledaren har diskuterat brottsutredningarna per telefon vid sidan av förhörssituationerna.

text: Utredningen ger stöd för slutsatsen att det förekom samtal mellan TQ och förhörsledaren per telefon mellan de i förundersökningen redovisade förhören. Detta förfarande kan inte i sig anses felaktigt. Endast om det finns konkreta omständigheter som talar för att förhörsledaren vid dessa telefonsamtal på ett otillbörligt sätt påverkade de utsagor som TQ lämnade vid efterkommande förhör kan det finnas anledning för Justitiekanslern att närmare granska detta förhållande.

text: Det har emellertid inte framkommit något konkret som talar för att förhörsledaren på ett otillbörligt sätt påverkade TQ vid telefonsamtalen. Sålunda framgår t.ex. av en promemoria daterad den 17 januari 1996 från förundersökningen beträffande mordet i Rörshyttan (Hedemora tingsrätts mål nr B 348-95) att förhörsledaren, när TQ kontaktade honom, upplyste TQ om att frågor med anledning av vad som framkom vid telefonsamtalet skulle ställas under kommande förhör. Det finns även andra promemorior som förhörsledaren, SP, har upprättat efter det att han har talat med TQ per telefon. Sammantaget finns det inte något stöd i materialet för att SP har försökt dölja för åklagaren eller tingsrätten att telefonsamtalen hade ägt rum.

text: Av en av domarna framgår dessutom tydligt att SP i samband med att han hördes som vittne uppgav att telefonkontakt hade förekommit på TQ:s initiativ (se Sundsvalls tingsrätts dom den 21 juni 2006 i mål nr B 187-93). Rätten hade således i detta fall möjlighet att vid sin bevisvärdering bedöma betydelsen av denna omständighet.

text: Sammantaget finner Justitiekanslern att det som har framkommit om telefonkontakterna mellan förhörsledaren och TQ inte utgör skäl för någon närmare granskning av denna omständighet.

text: 2. Förhörsledaren har ställt ledande frågor till TQ.

text: Inledningsvis konstaterar Justitiekanslern att man vid bedömningen av de förhör som hölls med TQ måste ha i åtanke den långa tid som hade förflutit mellan brotten och förhörstillfällena. Vidare bör man beakta att förhören hölls med en person som var allvarligt psykiskt störd, varför det faller sig ganska naturligt att förhören inte i alla avseenden kunde ske enligt normala förhörsmetoder.

text: Justitiekanslern har gjort en tämligen omfattande granskning av de förhörsutskrifter som PS särskilt har hänvisat till i rättsutredningen. Justitiekanslern konstaterar att det av förhören framgår att TQ under förundersökningarnas gång ändrade uppgifter i vissa avseenden, vilket i sin tur föranledde förhörsledaren att ställa kontrollfrågor. Dessa kontrollfrågor kan generellt inte anses ha varit ledande. I några förhör förekommer det visserligen frågor som isolerat kan uppfattas som ledande. Den samlade bedömning som Justitiekanslern gör av förhörsutskrifterna är emellertid att förhören med TQ genomfördes rättssäkert och att det saknas anledning att anta att förhörsledaren på ett otillbörligt sätt påverkade de svar som TQ lämnade.

text: 3. Förhörsledaren har förmått TQ att ändra uppgifter som har lämnats vid tidigare förhör.

text: Som nämnts under punkten 2 ändrade TQ vissa av sina uppgifter under förundersökningarnas gång. Av domarna mot TQ framgår också bl.a. av vittnesförhör med SP att TQ:s versioner av händelseförloppen växte fram under förhörens gång.

text: Sålunda framgår av domskälen beträffande mordet i Rörshyttan att tingsrätten konstaterade att den slutliga versionen tydligen hade vuxit fram efter flera förhör (Hedemora tingsrätts dom den 28 maj 1997 i mål nr B 348-95).

text: Även av domen i det s.k. J-målet framgår att TQ hade ändrat uppgifter under förundersökningens gång (Sundsvalls tingsrätts dom den 21 juni 2006 i mål nr B 187-93). Det framgår t.ex. av förhöret med SP att TQ initialt berättade att J hade ett ärr. Av domen framgår även att TQ ändrade uppgiften till att det rörde sig om ett födelsemärke. Inledningsvis angav han att märket fanns på framsidan av kroppen men efterhand ändrade han sig till att det fanns på ryggen. Tingsrätten var sålunda medveten om att TQ hade ändrat sina uppgifter. Och det går inte att säga att förundersökningsledaren i egentlig mening förmådde TQ att ändra dessa uppgifter.

text: Justitiekanslern har inte heller i övrigt funnit något konkret stöd för att förhörsledaren på ett otillbörligt sätt påverkade TQ att ändra de uppgifter som han lämnade under förundersökningarna.

text: 4. Genom att, med något undantag, ha haft samma förhörsledare vid alla polisförhör har TQ lärt sig att läsa förhörsledarens kroppsspråk och ”lurat av” förhörsledaren information om förundersökningarna.

text: Den omständigheten att det i huvudsak var samma kriminalinspektör som höll förhören med TQ utgör inte i sig något fel. Det saknas även konkret stöd för påståendet att TQ lurade av förhörsledaren information om förundersökningarna.

text: 5. TQ:s läkare och terapeuter har deltagit vid polisförhör och diskuterat brottsutredningen i hans terapi. TQ har tillsammans med läkare och terapeuter vallats på mordplatser m.m., vilket har lett till att han vid polisens efterkommande vallningar har lyckats övertyga utredarna om att han är mördaren.

text: Med hänsyn till att TQ lider av en allvarlig psykisk störning, och att han under förundersökningarna var intagen på ett sjukhus, kan det inte anses fel att läkare och psykologer deltog vid vissa av polisförhören.

text: Det har inte framkommit något som tyder på att läkarna och psykologerna hade någon direkt inverkan på de svar som TQ lämnade vid förhören. Vad gäller påståendet att läkare vallade TQ på mordplatser framgår av domen i J-målet att TQ, i ett skede innan en polisanmälan hade gjorts, tillsammans med sin läkare besökte Sundsvall och de trakter där målsäganden hade bott. Detta skedde efter det att TQ hade berättat för läkaren att han trodde att han hade mördat JA. Detta förfarande från läkarens sida kan inte anses ha varit direkt felaktigt. Eftersom uppgiften kom fram vid vittnesförhöret med läkaren hade tingsrätten dessutom vid sin bevisvärdering möjlighet att bedöma betydelsen av denna omständighet.

text: Av utredningen framgår att TQ i samband med terapi på Säters sjukhus kom fram till att han hade genomfört ett antal mord som han sedermera åtalades för. Av t.ex. domen i J-målet framgår att vittnena SP och TQ:s dåvarande terapeut, överläkaren KL uppgav att TQ var föremål för terapi samtidigt som brottsutredningar bedrevs. Tingsrätten hade således vetskap om denna omständighet. Det har inte framkommit något som tyder på att TQ:s läkare eller psykologer påverkade brottsutredningarna på något annat sätt än genom de terapisamtal som måste anses ha varit kända för domstolarna. Det har inte heller framkommit något som tyder på att TQ under terapin fick någon information om brottsutredningen som han inte tidigare kände till.

text: 6. Förhörsledaren har ”vilselett” rätten i samband med att han har hörts som vittne. Även åklagaren har vilselett rätten.

text: Justitiekanslern har inte funnit något konkret stöd för att förhörsledaren, SP, vilseledde rätten i samband med att han hördes som vittne. Som exempel på att SP synes ha förmedlat en objektiv bild av förhören med TQ kan nämnas att det av domen beträffande mordet i Rörshyttan framgår att SP vid vittnesförhöret lämnade upplysningar om att TQ i vissa avseenden hade ändrat sin berättelse under förundersökningens gång. SP angav bl.a. att TQ inledningsvis hade talat om att han hade slagit målsäganden med en domkraft samt att fälgkors, kofot och sten också hade nämnts innan det talades om ett föremål av trä (se Hedemora tingsrätts dom den 28 maj 1997 i mål nr B 348-95).

text: Det har inte heller framkommit något som tyder på att åklagaren vilseledde rätten i något av målen. I detta sammanhang bör nämnas att TQ år 1996 synes ha uppgett för polisen att han hade mördat två somaliska pojkar i Norge. Pojkarna hade varit försvunna men efter lång tid visade det sig att de inte var mördade. Detta skulle i och för sig kunna utgöra en omständighet som är av betydelse för den allmänna tilltron till TQ:s övriga erkännanden. Det synes som att åklagaren vid de rättegångar som ägde rum efter det att det hade framkommit att de somaliska pojkarna var välbehållna inte upplyste rätten om att TQ hade tagit på sig ett mord som han inte hade begått. Det bör dock nämnas att, såvitt Justitiekanslern förstår det, TQ var förhållandevis svävande i sin berättelse. Det kan i alla händelser inte anses klarlagt att han medvetet ljög om de somaliska pojkarnas försvinnande.

text: Även om åklagaren inte lämnade uppgiften om de somaliska pojkarna till rätten kan man inte hävda att detta skulle vara klart klandervärt. Eftersom objektivitetsprincipen i princip bara gäller under förundersökningen och inte vid förfarandet vid domstolen, strider det inte mot denna princip. Justitiekanslern finner därför inte anledning att närmare utreda om åklagaren lämnade denna upplysning till rätten eller inte.

text: 7. Gällande regler för rekonstruktion/vallning på brottsplatserna har inte följts. Bland annat har rekonstruktioner varit ”riggade”.

text: Vad gäller påståendet om att rekonstruktionerna var riggade konstaterar Justitiekanslern att domstolarna själva hade möjlighet att bedöma hur rekonstruktionerna hade genomförts (t.ex. att det hängde en gulfärgad markering på ett träd vid rekonstruktionen i Rörshyttan [Hedemora tingsrätts mål nr B 348-95] och hur tältet var placerat vid rekonstruktionen i Appojaure [Gällivare tingsrätts mål nr B 26-95]).

text: Visserligen ställde förhörsledaren frågor till TQ vid de rekonstruktioner som Justitiekanslern har granskat närmare (Appojaure, Rörshyttan och Sundsvall). Rekonstruktionerna ger dock inte något annat intryck än att TQ självmant redogjorde för händelserna utan otillbörlig påverkan av förhörsledaren eller någon annan.

text: Både av tidsangivelsen på videoupptagningarna och av övriga omständigheter måste det ha stått klart för domstolarna att det hade skett avbrott i rekonstruktionerna. På videoupptagningen av rekonstruktionen i Appojaure upplyses dessutom om att det som visas är en sammanställning av en längre rekonstruktion, att de delar som visas på videoupptagningen är de som har direkt anknytning till brottet och att delar av rekonstruktionen togs om på TQ:s begäran. Rätten hade därmed möjlighet att bedöma betydelsen av dessa omständigheter.

text: Sammanfattningsvis har det inte framkommit något som gör att det finns anledning för Justitiekanslern att rikta kritik mot hur rekonstruktionerna genomfördes.

text: 8. Åklagaren har brutit mot objektivitetsprincipen genom att bland annat beträffande morden i Appojaure och Sundsvall inte redovisa för rätten att det hade hållits andra rekonstruktioner än de som åberopades vid huvudförhandlingarna och att TQ hade agerat på ett annat sätt vid dessa rekonstruktioner.

text: Som nämnts under punkten 7 framgår att videoupptagningen av rekonstruktionen i Appojaure gjordes om på TQ:s begäran och att information om detta lämnades på videoupptagningen.

text: Likaså framgår av rekonstruktionen i Rörshyttan den 4 oktober 1996 att TQ under rekonstruktionens gång förtydligade sig vad gällde utseendet på den träpåk som utgjorde mordvapnet. Den videoupptagning som Justitiekanslern har tagit del av innehåller även en vallning av TQ på brottsplatsen den 19 april 1996. Vad gäller påståendet att rätten vilseleddes beträffande en rekonstruktion som hölls den 20 maj 1996 bör nämnas att det finns en utskrift från denna rekonstruktion i förundersökningsprotokollet. Av det i domen redovisade vittnesförhöret med SP framgår också att det hölls en rekonstruktion den 20 maj 1996. Tingsrätten hade således tillgång till denna uppgift. Och som tidigare nämnts konstaterades i domen att TQ:s slutliga version av händelseförloppet hade vuxit fram efter flera förhör.

text: Vad gäller rekonstruktionerna i J-målet har Justitiekanslern inte heller funnit något konkret stöd för att åklagaren vilseledde tingsrätten om dessa.

text: Sammanfattningsvis talar det mesta för att domstolarna var medvetna om att det hade förekommit flera rekonstruktioner och att TQ i vissa avseenden hade ändrat sina versioner av händelseförloppen mellan vissa av rekonstruktionerna.

text: 9. I GY-målet har åklagaren underlåtit att upplysa rätten om att det förekom DNA-bevisning som talade för att TQ inte var gärningsmannen.

text: Av förundersökningsmaterialet från den norska polisen framgår att det hade påträffats spermier i målsägandens underliv och att ett DNA-test uteslöt att spermierna kommer från TQ. Genom det material som Justitiekanslern har tagit del av går det inte klart att konstatera om denna uppgift fanns med i det förundersökningsprotokoll som lämnades in till tingsrätten eller inte (Falu tingsrätts mål nr B 1548-99). Av domen framgår inte heller huruvida åklagaren redovisade resultatet av DNA-testet vid huvudförhandlingen eller inte. Det utesluter emellertid inte att åklagaren nämnde denna omständighet vid sin sakframställning utan att det kom till uttryck i domen. Med hänsyn bl.a. till att målsäganden synes ha verkat som prostituerad och att TQ kom i kontakt med henne i ett prostitutionskvarter, talar för övrigt nämnda omständighet inte med någon större styrka emot TQ som gärningsman.

text: I det norska förundersökningsmaterialet finns även uppgifter om blod på målsägandens kropp som kom från någon annan person. Det går inte klart att utläsa av tillgängligt material om denna omständighet ensam talar för eller emot TQ som gärningsman.

text: I detta sammanhang bör beaktas att det av ett utlåtande från Rättsmedicinalverket, som åberopades i det aktuella målet, framgick att det fanns spermier i målsägandens underliv och att det förekom intorkat blod över stora delar av hennes kropp. Även om det skulle vara så att åklagaren vid huvudförhandlingen inte redogjorde för innehållet i det norska förundersökningsmaterialet, hade tingsrätten sålunda möjlighet att själv ställa frågor till åklagaren om huruvida det hade gjorts något DNA-prov med anledning av fynden i och på målsägandens kropp. Därtill bör beaktas att ett flertal norska polismän hördes vid huvudförhandlingen. Rätten hade därmed möjlighet att ställa motsvarande fråga till de norska utredarna. Till det kommer att bevisningen i övriga delar av detta mål mot TQ får anses ha varit mycket stark.

text: Sammanfattningsvis finner Justitiekanslern att de oklarheter som i och för sig råder beträffande det DNA-prov som utfördes i Norge inte ensamma bör medföra en närmare granskning av förundersökningen angående mordet på GY.

text: 10. En privatägd hund har använts vid sökandet på de platser där kroppsdelar tros ha grävts ned. Om en polishund hade använts, hade slutsatserna blivit annorlunda.

text: Den omständigheten att den aktuella hunden var privatägd utgör inte i sig något fel. Av domarna i J- och TJ-målen (Sundsvalls tingsrätts dom den 21 juni 2001 i mål nr B187-93 resp. Hedemora tingsrätts dom den 2 juni 1998 i mål nr B 100-97) framgår att ägaren till den aktuella hunden hördes som vittne. Hundägaren, som var anställd vid den svenska försvarsmakten, uppgav bl.a. att hunden tidigare hade använts för att söka efter människolik. Tingsrätten hade sålunda möjlighet att bedöma betydelsen av att en privatägd hund hade använts vid sökandet efter kroppsdelar.

text: 11. Rikspolisstyrelsens regler för forensisk arkeologi har inte följts.

text: Justitiekanslern har inte funnit några konkreta stöd för att de brottsplatsundersökningar som har genomförts har skett i direkt strid med något regelverk på området. Det bör i detta sammanhang framhållas att den rapport om forensisk arkeologi (RPS Rapport 1996:5) som PS har bilagt rättsutredningen innehåller råd och information om hur brottsplatsundersökningar bör genomföras. Det går dock inte säga att en brottsplatsundersökning som inte följer de rekommendationer som ges i nämnda rapport skulle vara felaktigt utförd.

text: Oavsett om de brottsplatsundersökningar som genomfördes under de aktuella förundersökningarna till punkt och pricka följde gängse rutiner på området, har det inte framkommit något som talar för att detta på något sätt påverkade utgången i de aktuella målen. Vid sådant förhållande har Justitiekanslern inte anledning att närmare granska det sätt på vilket brottsplatsundersökningarna genomfördes.

text: 12. Åklagaren har medvetet hållit de av TQ utpekade medhjälparna utanför huvudförhandlingarna. De har inte åtalats och de har inte åberopats som vittnen. Genom detta agerande har åklagaren fråntagit rätten möjligheten att bedöma om TQ:s utpekanden var sanna eller inte, vilket skulle ha inverkat på hans trovärdighet.

text: Som tidigare nämnts skall Justitiekanslern inte överpröva de bedömningar som en åklagare har gjort. Det finns därför inte anledning för Justitiekanslern att bedöma om de av TQ utpekade medhjälparna borde ha åtalats eller inte. Justitiekanslern konstaterar dock att de utpekade medhjälpare som var vid liv när åtal väcktes mot TQ hade förnekat brott, och att det krävs starkare stödbevisning mot en person som har förnekat brott än mot någon som har erkänt en gärning.

text: Det har inte heller framkommit något som tyder på att åklagaren medvetet avstod från att åberopa någon av de utpekade medhjälparna som vittnen för att bevisläget mot TQ därmed skulle försämras.

text: Det bör i detta sammanhang framhållas att rätten hade möjlighet att enligt 35 kap. 6§ RB själv föranstalta om att de aktuella personerna skulle höras för det fall domstolen hade ansett att det var erforderligt. Av domen i TJ-målet framgår också att rätten, efter genomgång av vad den utpekade medhjälparen hade sagt vid polisförhör, avstod från att på eget initiativ påkalla vittnesförhör med honom.

text: Samlad bedömning av hur förundersökningarna har bedrivits

text: När det som i detta fall rör sig om omfattande brottsutredningar är det i princip oundvikligt att det begås ett eller annat fel under förundersökningen. Justitiekanslern har pekat på vissa oklarheter som föreligger beträffande några av de aktuella förundersökningarna. Det kan även antas att det förekommer vissa brister i någon eller några av förundersökningarna. Den bild som Justitiekanslern har fått vid sin genomgång av handlingarna i ärendet är emellertid att förundersökningarna har bedrivits på ett i allt väsentligt godtagbart sätt.

text: Det finns sålunda inte anledning att anta att åklagaren har brutit mot objektivitetsprincipen eller att det har begåtts några andra allvarliga felaktigheter från åklagarens eller polisens sida. Det övergripande intrycket är i stället att både åklagaren och polisen har varit noggranna och professionella vid genomförandet av sina arbetsuppgifter. Med anledning av den allvarliga kritik som anmälarna har riktat främst mot åklagaren och förundersökningsledaren vill jag särskilt poängtera att utredningen inte ger stöd för någon annan slutsats än att dessa personer efter omständigheterna har gjort ett skickligt arbete. Och det finns inte anledning att anta att de brister som må ha funnits i någon eller några av förundersökningarna har inneburit att domstolarna har vilseletts.

text: De domar som har meddelats mot TQ är i allt väsentligt mycket välskrivna och gedigna. De innehåller bl.a. omfattande redogörelser för den bevisvärdering som rätten har gjort. Det har inte heller framkommit något annat som gör att det finns anledning att närmare granska domstolarnas handläggning av de aktuella målen.

text: På grund av det anförda finner jag att det på objektiva grunder inte finns anledning att genomföra någon ytterligare granskning av hur förundersökningarna i målen mot TQ har bedrivits eller hur åklagaren, polisen och domstolarna i övrigt har agerat i de aktuella målen. Det finns sålunda inte heller skäl att inleda någon förundersökning.