nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Långsam handläggning

title: Kritik mot Fastighets arbetslöshetskassa för bl.a. långsam handläggning och bristande beslutsmotivering i ett ärende om arbetslöshetsersättning

sammanfattning: Fastighets arbetslöshetskassa avslog AA:s ansökan om arbetslöshetsersättning med motiveringen att hon inte hade kommit in med begärda handlingar som visade att hon uppfyllde kraven för rätt till ersättning. Kassan hänvisade till ett lagrum som reglerar de formella kraven på en ansökan. JO konstaterar att motiveringen gör det svårt att förstå om någon faktisk sakprövning har gjorts och att de grundläggande kraven på en beslutsmotivering därför inte är uppfyllda. JO anser även att handläggningstiden var för lång. AA överklagade kassans beslut. Efter att hon lämnat in kompletterande handlingar fick hon beskedet att Fastighets arbetslöshetskassa ändrar beslutet och återförvisar ärendet till ersättningshandläggaren för ny prövning. Omkring fem månader efter det att överklagandet hade kommit in tog kassan slutlig ställning i ärendet. JO uttalar att det inte är acceptabelt med en så lång handläggningstid i ett omprövningsärende. I beslutet erinras vidare om att JO tidigare uttalat att ett ärende inte kan återförvisas inom en arbetslöshetskassa och att omprövningen inte bör delas upp i olika moment.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 december 2013 framförde AA klagomål mot Fastighets arbetslöshetskassa. Av anmälan framkom bl.a. följande.

text: AA blev arbetslös under februari 2013 och ansökte om arbetslöshetsersättning hos Fastighets arbetslöshetskassa. Hon skickade in de kompletterande handlingar som kassan begärde. Därefter ringde hon till kassan vid flera tillfällen och fick besked om att hon hade skickat in de handlingar som krävdes. I augusti 2013 beslutade kassan trots detta att avslå hennes ansökan med motiveringen att hon inte hade kommit in med begärda handlingar. Hon överklagade beslutet och skickade in de efterfrågade handlingarna på nytt. I slutet av oktober 2013 fick hon beskedet att kassan ändrar det tidigare beslutet eftersom hon hade kommit in med de handlingar som begärts. I beslutet angavs att ärendet återförvisades till ersättningshandläggaren för ny prövning. Vid tiden för AA:s anmälan till JO hade ärendet fortfarande inte avgjorts slutligt.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från Fastighets arbetslöshetskassa. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: AA gav in en anmälan om arbetslöshet den 8 mars 2013. I en skrivelse daterad den 20 mars 2013 uppmanades hon att komplettera utredningen med bl.a. arbetsgivarintyg i original för de tolv senaste arbetade månaderna samt med arbetsgivarintyg för den sysselsättning som hon hade haft vid sidan av det upphörda arbetet och som hon avsåg att fortsätta med. Den 26 april 2013 gav AA in ett arbetsgivarintyg som avsåg det sistnämnda arbetet (det s.k. extraarbetet). I en skrivelse daterad den 21 maj 2013 påminde kassan om att arbetsgivarintyg i original för de tolv senaste arbetade månaderna fortfarande saknades. Vidare angavs bl.a. att det arbetsgivarintyg som AA hade gett in avseende extraarbetet saknade uppgifter om antalet arbetade timmar. Den 28 maj 2013 gav AA in två arbetsgivarintyg. Ett av dessa var från den tidigare arbetsgivaren och avsåg perioden den 28 februari 2010–28 februari 2011.

text: Den 31 juli 2013 skickade kassan ytterligare en skrivelse med anvisning om komplettering där det angavs att om AA hade arbetat under de senaste 13 månaderna innan hon anmälde sig som arbetssökande, skulle blanketten Arbetsgivarintyg ges in i original för varje anställning. Vidare angavs bl.a. att det var viktigt att arbetsgivaren besvarade alla frågor på blanketten. Av skrivelsen framgick också att kassan ville ha den kompletterande informationen inom två veckor. Den 6 augusti 2013 gav AA in bl.a. ett arbetsgivarintyg med samma innehåll som det intyg som tidigare getts in den 28 maj.

text: Den 11 augusti 2013 beslutade kassan att avslå AA:s ansökan om arbetslöshetsersättning med motiveringen att hon inte hade gett in begärda handlingar som visade att hon uppfyllde kraven för rätt till ersättning. I beslutet angavs att kassan saknade korrekta arbetsgivarintyg i original för perioden den 1 februari 2012–19 februari 2013. Vidare angavs att beslutet var fattat med stöd av 47 § lagen om arbetslöshetsförsäkring.

text: Den 20 augusti 2013 gav AA in ett överklagande av kassans beslut tillsammans med vissa handlingar. I en skrivelse daterad den 22 augusti 2013 angav kassan att man tagit emot begäran om omprövning och uppmanade henne att inom 14 dagar ge in arbetsgivarintyg i original fr.o.m. den 1 mars 2011 fram till dess att anställningen hade upphört. Den 5 september 2013 skickade kassan en påminnelse i vilken AA uppmanades att inom 14 dagar komma in med de begärda arbetsgivarintygen. Av skrivelsen framgick även att kassan, för det fall AA inte kompletterade ärendet, skulle fatta beslut med utgångspunkt i de uppgifter som ditintills hade lämnats in. AA kom in med kompletterande handlingar inom den utsatta tiden, och den 28 oktober 2013 beslutade kassan att ändra det tidigare beslutet. I sin motivering uppgav kassan att AA hade kommit in med de handlingar som begärts och att ”[Ä]rendet återförvisas därför till ersättningshandläggaren för ny prövning”. I en skrivelse daterad den 22

text: december 2013 uppgav kassan att man behövde ytterligare information från AA för att kunna pröva hennes rätt till ersättning och att man ville ha den inom två veckor. Den 9 januari 2014 beslutade kassan att bevilja AA arbetslöshetsersättning fr.o.m. den 20 februari 2013.

text: Fastighets arbetslöshetskassa anmodades att utreda ärendet och yttra sig över AA:s anmälan. Kassan ombads särskilt att ta ställning till om kompletteringsföreläggandena hade varit nödvändiga och korrekt formulerade. Yttrandet skulle även behandla handläggningstiden och motiveringen av avslagsbeslutet den 11 augusti 2013.

text: I sitt svar uppgav kassan (genom kassaföreståndaren BB) följande.

text: AA är anmäld på Arbetsförmedlingen den 20 februari 2013. Den 25 februari skickar kassan ett informationsbrev (välkomstbrev) där det framgår vilka handlingar vi behöver för att ta beslut i ärendet. Kassan ska beräkna ersättningen på de tolv senast arbetade månaderna, det vill säga, den 1 februari 2012 till den 31 januari 2013. Finns det mer än 80 timmars arbete i februari 2013 ska ramtiden som vi beräknar ersättningen på i stället vara från den 1 mars 2012 till den 19 februari 2013. Kassan behöver alltså arbetsgivarintyg i original från och med den 1 februari till och med den 19 februari 2013 för att kunna räkna fram en dagpenning. Den 8 mars 2013 kommer den första handlingen i ärendet till kassan. Det är ett kassakort. Den 9 mars kommer blanketten Anmälan och ett anställningsavtal. Den 20 mars (11 dagar senare) skickar kassan ett brev och begär arbetsgivarintyg för ramtiden. Den 27 april (fem veckor senare) skickar AA in ett arbetsgivarintyg från [CC] till kassan. Intyget är inte fullständigt ifyllt och saknar helt de uppgifter om arbetad tid som kassan behöver. Den 21 maj (tre veckor senare) skickar kassan en påminnelse om vad vi behöver i ärendet. Den 29 maj (en vecka senare) kommer ett arbetsgivarintyg från [DD] där arbetsgivaren har redovisat arbetad tid för åren 2010-2011 och den 16 juli (nästan två månader efter kompletteringsbegäran) kommer en kopia på ett arbetsgivarintyg från [CC]. Samma dag som det andra arbetsgivarintyget kommer till kassan skickar vi en ny begäran om komplettering där vi på nytt begär arbetsgivarintyg i original för ramtiden. Den 7 augusti (tre veckor senare) får vi en kopia på samma intyg från [DD] för 2010 – 2011 som vi redan har. Den 11 augusti (fyra dagar senare) skickar kassan ett avslagsbeslut där vi skriver att vi inte kan ta beslut i ärendet då vi saknar relevanta handlingar.

text: Kassan anförde i sin bedömning av ärendets handläggning att de kompletteringsförelägganden som utfärdats varit nödvändiga och att de formulerats på rätt sätt. Kassan ansåg vidare att motiveringen i avslagsbeslutet den 11 augusti 2013 var korrekt, men att man också skulle ha kunnat avslå ansökan på grund av att arbetsvillkoret inte var uppfyllt. När det gäller handläggningstiden framhöll kassan att den första kompletteringen begärdes inom elva dagar efter att handlingar kommit från AA, att den andra

text: kompletteringen begärdes inom tre veckor och att den tredje kompletteringen begärdes samma dag som handlingar kommit från AA. Beslutet fattades inom fyra dagar efter att de efterfrågade handlingarna hade kommit från AA. Handläggningstiden har enligt kassan inte varit så förfärligt lång. AA har däremot dröjt med att skicka in begärda handlingar i fem veckor, två månader respektive tre veckor. Kassan anförde avslutningsvis att man inte kan gå vidare med ett ärende innan man fått de handlingar man behöver.

text: AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att hon fick sin första utbetalning från kassan den 13 februari 2014, dvs. omkring ett år efter att hon gav in sin ansökan.

text: Bedömning

text: Inledning JO har som främsta uppgift att utöva tillsyn över att myndigheter och deras tjänstemän följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter och står därför under JO:s tillsyn endast till den del deras verksamhet omfattar myndighetsutövning. Kassornas handläggning av ärenden om arbetslöshetsersättning innehåller myndighetsutövning, och i enlighet med vad JO tidigare har uttalat bör

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser vara vägledande för kassorna i den myndighetsutövande verksamheten. (Se bl.a. JO:s beslut den 20 april 2009, dnr

text: och den 16 juli 2010, dnr 5600-2009.) Grundärendet

text: Handläggningstiden

text: I

text: 47 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring (ALF) anges vilka krav som ställs på en ansökan om arbetslöshetsersättning. Där framgår också att en ansökan om ersättning ges in till och prövas av arbetslöshetskassan. Den sökande ska lämna de uppgifter som behövs för bedömningen av hans eller hennes rätt till ersättning. Till ansökan ska bifogas ett intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden och de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma hans eller hennes rätt till ersättning. Om det medför stora svårigheter för sökanden att skaffa ett intyg, får han eller hon styrka uppgifterna på något annat sätt. Arbetsgivaren ska på begäran utfärda intyget på en särskild blankett.

text: De beslut som arbetslöshetskassorna fattar i ärenden om arbetslöshetsersättning kan ha stor betydelse för den enskildes liv och ekonomi. Det är därför viktigt att dessa ärenden handläggs skyndsamt. Arbetslöshetskassornas handläggningstider är inte reglerade i någon författning. Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: ska dock varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det innebär bl.a. att myndigheterna ansvarar för att driva sina ärenden framåt. Av bestämmelsen följer också att myndigheterna ska sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt och även på andra sätt underlätta för den enskilde att ha med dem att göra.

text: Av utredningen framgår att AA ansökte om arbetslöshetsersättning den 8 mars 2013. Den 11 augusti 2013, dvs. drygt fem månader senare, fattade kassan beslut i ärendet. Att handläggningen drog ut på tiden berodde till stor del på att ärendet behövde kompletteras. Enligt kassan har de kompletteringar som begärts varit nödvändiga. Jag har inte skäl att ifrågasätta detta.

text: Den som ansöker om ersättning eller någon annan förmån hos en myndighet måste självfallet förse myndigheten med de handlingar och uppgifter som behövs för att rätten till förmånen ska kunna prövas. AA:s ansökan om arbetslöshetsersättning var inte komplett, och det dröjde innan kassan hade fått alla handlingar. Det är emellertid myndigheten som ansvarar för att ett ärende drivs framåt och avslutas, antingen genom att det prövas i sak, skrivs av eller avvisas, t.ex. för att myndigheten inte har fått de uppgifter som krävs för att en prövning i sak ska vara möjlig. Kassan borde enligt min uppfattning ha drivit AA:s ärende framåt mer aktivt, t.ex. genom att regelmässigt ange inom vilken tid de efterfrågade handlingarna skulle ges in. Sannolikt hade handläggningstiden inte heller behövt bli så lång om kassan hade varit tydligare i sina skrivelser till AA och i större utsträckning förklarat varför de inkomna handlingarna ansågs bristfälliga och vad som behövde styrkas. Fastighets arbetslöshetskassa kan mot bakgrund av detta inte undgå kritik för den långa handläggningstiden.

text: Motiveringen

text: Av

text: 20 § första stycket förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen.

text: Motiveringsskyldigheten syftar bl.a. till att garantera en saklig och enhetlig prövning. En klargörande motivering gör det också lättare för den enskilde att kontrollera om ett beslut är riktigt och underlättar argumentationen vid ett eventuellt överklagande.

text: För att en beslutsmotivering ska fylla sitt syfte måste vissa grundläggande krav vara uppfyllda. Det ska t.ex. framgå vilka föreskrifter som har tillämpats. Det ska också gå att läsa ut vad som har varit avgörande för utgången i det enskilda fallet. (Se bl.a. JO 2000/01 s. 388, dnr

text: , JO 2013/14 s. 490, dnr 6160- 2011 och Hellners & Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentar, 3:e uppl., s. 238.)

text: Den 11 augusti 2013 avslog kassan AA:s ansökan om arbetslöshetsersättning med motiveringen att hon inte hade gett in begärda handlingar som visade att hon uppfyllde kraven för rätt till ersättning fr.o.m. den 20 februari 2013. I beslutet angavs att kassan saknade korrekta arbetsgivarintyg i original för perioden den 1 februari 2012–19 februari 2013. Vidare angavs att beslutet var fattat enligt

text: 47 §

text: ALF.

text: Det är enligt min mening oklart om kassan prövat ärendet i sak genom beslutet den 11 augusti 2013. Hänvisningen till

text: 47 §

text: ALF talar snarare för att det var fråga om ett beslut att avvisa ansökan eftersom bestämmelsen i denna paragraf inte reglerar förutsättningarna för rätt till ersättning utan de formella kraven på en ansökan. Hänvisningen till

text: 47 §

text: ALF, liksom utformningen av beslutet i övrigt, gör det alltså svårt att förstå om någon faktisk sakprövning har gjorts. Dessa oklarheter gör att de grundläggande kraven på en beslutsmotivering inte är uppfyllda. Fastighets arbetslöshetskassa kan därför inte undgå kritik för den bristfälliga motiveringen. Omprövningsärendet Av

text: 49 §

text: ALF framgår att beslut om arbetslöshetsersättning får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. Enligt

text: 50 §

text: ALF får ett beslut inte överklagas av en enskild innan det har omprövats av kassan. Om ett beslut överklagas innan det har omprövats, ska överklagandet anses som en begäran om omprövning.

text: JO (justitieombudsmannen Hans Ragnemalm) har uttalat bl.a. följande om tillämpningen av omprövningsreglerna i ett ärende om arbetslöshetsersättning. Att ett ärende återförvisas innebär enligt vanligt juridiskt språkbruk att den instans som förordnar om återförvisning befriar sig från befattning med ärendet och överlåter det till ett annat organ som tidigare beslutat i saken. Det kan aldrig bli fråga om någon återförvisning från en enhet till en annan inom samma myndighet. Om en arbetslöshetskassa vid omprövning finner att ett slutligt ställningstagande till sökandens yrkanden förutsätter att den ansvariga handläggaren först vidtar ytterligare utredningsåtgärder innebär detta inte att ärendet återförvisas till denne. Ärendet är i ett sådant fall fortfarande anhängigt inom en och samma myndighet. I normalfallet ska kassan i sitt omprövningsbeslut ta slutlig ställning till sökandens framställning och undvika att prövningen delas upp i olika moment. En sådan uppdelning kan motverka syftet att förfarandet ska vara smidigt och enkelt och leda till serier av grundbeslut och därmed upprepade omprövningar och eventuellt efterföljande överklaganden. (Se JO 2009/10 s. 214, dnr

text: Av handlingarna i det aktuella ärendet framgår att AA överklagade kassans beslut den 20 augusti 2013. Efter att vid två tillfällen ha begärt kompletteringar beslutade kassan den 28 oktober 2013 att ändra sitt tidigare beslut. I beslutet angavs att AA hade kommit in med begärda handlingar och att ärendet därför återförvisas till ersättningshandläggaren för ny prövning. Omkring två månader senare, den 22 december 2013, uppgav kassan att man behövde ytterligare uppgifter från AA för att kunna ta ställning till hennes rätt till ersättning. Först den 9 januari 2014 tog kassan slutlig ställning i ärendet och beslutade att bevilja AA arbetslöshetsersättning fr.o.m. den 20 februari 2013. Handläggningstiden i omprövningsärendet uppgick alltså till cirka fem månader.

text: Det är angeläget att handläggningstiden i ett omprövningsärende inte blir för lång, särskilt eftersom det är först sedan en omprövning gjorts som den enskilde kan överklaga beslutet och få sin sak prövad i domstol. Att ett omprövningsärende drar ut på tiden i nästan fem månader är inte acceptabelt. Jag vill i sammanhanget också erinra om vad JO tidigare uttalat om att ett ärende inte kan återförvisas inom en arbetslöshetskassa och att kassan inte bör dela upp sin omprövning i olika moment.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Fullmakt
God man/förvaltare

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Omsorgsnämnden i Södertälje kommun för felaktig hantering av frågor om godmanskap och fullmakt

org: jo

sammanfattning: I ärendet aktualiseras frågor om en god mans möjligheter att genom en fullmakt låta någon annan person tillvarata huvudmannens intressen. I beslutet konstateras att ett uppdrag som god man alltid är knutet till en viss person som har att utföra de uppgifter som ställföreträdarskapet innebär. Uppdraget är därmed personligt, och den som förordnas som god man har ansvaret för att huvudmannens behov och intressen tillgodoses. En förordnad god man anses därför inte genom t.ex. en fullmakt kunna överlåta det övergripande ansvaret för ställföreträdarskapet på någon annan. Det hindrar dock inte att en god man som anser sig sakna tillräcklig kunskap eller erfarenhet för att tillgodose sin huvudmans intressen i en viss angelägenhet har möjlighet att anlita någon att företräda honom eller henne. Den gode mannens förordnande utgör i sådana fall den yttersta gränsen för vilken behörighet som kan ges till den utomstående personen i fullmakten. I beslutet kritiseras omsorgsnämnden för att inte ha underrättat ett ombud om att den ansett att en fullmakt inte var giltig och uppgett orsaken till detta i anslutning till sitt ställningstagande. Därutöver kritiseras nämnden för att den inte gett ombudet möjlighet att bestyrka sin behörighet.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 december 2014 framförde advokaten AA klagomål mot Omsorgsnämnden i Södertälje kommun och uppgav bl.a. följande:

type: stycke

text: Hon är ombud för BB och har haft uppdraget att tillvarata BB:s intressen i ett ärende gällande rätt till personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Kommunens handläggare har gjort det svårt för henne att fullgöra sitt uppdrag bl.a. genom att boka in ett viktigt möte med kort framförhållning och till ett tillfälle som hon hade meddelat inte passade. Det aktuella mötet bokades senare om till en tid då hon hade möjlighet att närvara. Vid mötet deltog hon själv, BB, BB:s gode man, handläggaren och dennes gruppchef. Kort in i mötet lämnades emellertid informationen att den fullmakt som tidigare lämnats in inte godkändes av kommunen eftersom den var undertecknad av BB:s gode man. Hon tilläts därför inte företräda BB eller föra hennes talan under mötet som därför ställdes in. Om kommunen hade

text: informerat henne om sin inställning före mötet hade hon kunnat lämna in en ny fullmakt. Hon anser dock att kommunens uppfattning att en god man inte kan anlita ett ombud för sin huvudmans räkning med bindande verkan är felaktig.

text: Utredning

text: JO begärde att Omsorgsnämnden i Södertälje kommun skulle yttra sig över vad AA hade anfört i sin anmälan.

text: Nämnden redogjorde för handläggningen och anförde därefter bl.a. följande i sitt remissvar den 3 februari 2015:

text: Myndighetens bedömning och synpunkter

text: Bokning av möte Handläggarens avsikt har varit att hitta en tid då AA, BB, BB:s gode man samt tolk skulle kunna medverka i ett möte angående BB. Handläggaren har föreslagit fyra olika tillfällen (den 11, 26, 27 och den 28 november 2014) för ett möte och har även hört av sig till AA vid ytterligare tillfällen (den 19 och den 21 november 2014) för att boka in ett möte då AA inte återkommit trots att hon tidigare meddelat att hon skulle återkomma med förslag på tid. Handläggaren har strävat efter att handlägga ärendet skyndsamt i enlighet med

text: 7 § förvaltningslagen

text: samt eftersträvat att vara tillmötesgående gentemot AA, BB och BB:s gode man avseende att försöka finna en tid för att boka in ett möte angående BB:s ansökan. Oavsett detta anser omsorgsnämnden att fler tillfällen för ett möte borde ha erbjudits efter att AA meddelat att hon inte kunde närvara vid något av de tillfällen som hade föreslagits samt att mötet inte borde ha bokats in vid ett tillfälle då AA meddelat att hon inte kunde närvara. Myndigheten har på detta sätt brustit i handläggningen av ärendet. Myndigheten har sett över sina rutiner för att förhindra att liknande situationer inträffar igen framöver.

text: Hantering av fullmakt Det är omsorgsnämndens uppfattning att en god man förvisso kan befullmäktiga en annan part i undantagsfall, vilket bland annat har utvecklats i mål nr 2431-08, Kammarrätten i Sundsvall och mål nr 5194-10, Svea hovrätt. I det aktuella ärendet finns tre stycken fullmakter som sammanlagt befullmäktigar sju personer att företräda BB:s gode man eller BB gentemot kommunen i ärenden som rör bland annat personlig assistans. Vad avser fullmakten som inte godkändes vid mötet med BB, BB:s gode man och AA, har myndigheten bedömt att fullmaktens utformning inte inneburit att den gode mannen befullmäktigade AA att företräda BB, utan endast att AA befullmäktigades att företräda CC (BB:s gode man). Bedömningen har gjorts med grund i att det i fullmakten inte framgår att AA ges rätt att föra BB:s talan. Nämnden vidgår vidare att bedömningen av fullmakten borde ha kommunicerats före det att mötet ägde rum. Oaktat detta, är det omsorgsnämndens bedömning att BB, genom att ta med AA till mötet, i vart fall får anses ha erhållit en muntlig fullmakt att företräda BB. Nämnden beklagar den bedömning som gjorts vid mötet och vidgår att situationen kunde ha lösts genom att AA i vart fall borde ha ansetts erhållit en muntlig fullmakt att företräda BB vid mötet. Nämnden beklagar de olägenheter som bedömningen har inneburit för BB, BB:s gode man samt AA. Omsorgsnämnden har sett över sina rutiner för att liknande situationer inte ska uppstå framöver.

text: Sammanfattande bedömning

text: Nämnden vidgår att bokning av möte och hantering av fullmakt och ombud vid det aktuella mötet inte har fungerat på ett tillfredsställande sätt. Hanteringen av fullmaktfrågan berodde till stor del på svårigheter för handläggaren att avgöra om fullmakten innebar att AA hade rätt att företräda BB eller ej och det faktum att det i ärendet fanns tre stycken fullmakter som befullmäktigade sju personer att företräda BB eller BB:s gode man, bidrog tyvärr till förvirring avseende den aktuella fullmakten. Nämnden beklagar att situationen inte blev löst på ett bättre sätt. Nämnden har till följd av detta sett över sina rutiner för att säkerställa att den uppkomna situationen inte ska inträffa igen. Vidare anordnar myndigheten en utbildning i förvaltningsrätt för handläggare för att säkerställa att en liknande situation inte ska inträffa igen.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Allmänt om godmanskap och fullmakter Ett uppdrag som god man är alltid knutet till en viss person som har att utföra de uppgifter som ställföreträdarskapet innebär. Uppdraget är med andra ord personligt och den som förordnas som god man har ansvaret för att huvudmannens behov och intressen tillgodoses. En förordnad god man anses därför inte genom t.ex. en fullmakt kunna låta någon annan person ta över det övergripande ansvaret för ställföreträdarskapet. Det hindrar dock inte att en god man som anser sig sakna tillräcklig kunskap eller erfarenhet för att kunna tillgodose sin huvudmans intressen i en viss angelägenhet har möjlighet att anlita någon att företräda honom eller henne (jfr JO:s inspektionsprotokoll, dnr 5719-2010, s. 7-8). Den gode mannens förordnande utgör i sådana fall den yttersta gränsen för vilken behörighet som kan ges till den utomstående personen i fullmakten. Om det står i förordnandet att den gode mannen ska bevaka huvudmannens rätt och förvalta hans eller hennes egendom betyder det att den gode mannen kan företräda sin huvudman i angelägenheter som t.ex. rör den enskildes rätt till sociala förmåner. Den gode mannen kan därmed även överlåta på någon annan att tillgodose huvudmannens intressen i dessa frågor. En förutsättning för detta är dock, i enlighet med vad som ovan angetts, att fullmakten begränsas till att avse en viss angelägenhet, t.ex. ett ärende hos en myndighet. Den gode mannen anses på så vis inte ha överlåtit sitt övergripande ansvar som god man för den enskilde på ombudet. Om en god man har utfärdat en giltig fullmakt för någon annan att företräda honom eller henne för huvudmannens räkning innebär det i praktiken att det är ombudet som myndigheten ska ha både skriftliga och muntliga kontakter med under handläggningen. Det hindrar emellertid inte att det ur servicesynpunkt ibland kan vara lämpligt att myndigheten också skickar material för kännedom till den gode mannen eller huvudmannen. För att den som anlitar ett ombud ska vara hjälpt av det i praktiken är det viktigt att fullmakter respekteras. Om ett ombud

text: som har fullmakt inte får del av handlingar eller annat material kan det leda till rättsförlust för den enskilde.

text: För det fall en myndighet finner att ett ombud bör styrka sin behörighet med en fullmakt ska den uppmana ombudet att göra det. Myndigheten bör samtidigt göra klart för ombudet att dennes talan kan komma att avvisas om fullmakten inte kommer in. Om en myndighet bedömer att en befintlig fullmakt inte längre kan godtas bör myndigheten på motsvarande sätt underrätta fullmaktsgivaren och ombudet om detta samt redovisa skälen för sitt ställningstagande. Av allmänna rättsgrundsatser anses vidare följa att berörda parter i sådana fall måste beredas en möjlighet att rätta eventuella formella brister.

text: Omsorgsnämndens handläggning Hantering av fullmakt Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet i formellt hänseende. Huruvida det var rätt eller fel av myndigheten att underkänna den fullmakt som fanns vid tidpunkten för mötet med BB, BB:s gode man och AA är en sådan bedömningsfråga som JO brukar vara återhållsam med att uttala sig om. Vad som har kommit fram under utredningen i det här ärendet ger mig ingen anledning att frångå denna princip. För tydlighets skull vill jag dock påpeka att en god man, under de förutsättningar som jag tidigare redogjort för i detta beslut, kan utfärda en fullmakt för någon annan att företräda honom eller henne för huvudmannens räkning och att det i en sådan situation är tillräckligt att den gode mannen undertecknar fullmakten. Däremot bör det naturligtvis framgå av fullmakten vem huvudmannen är.

text: När det gäller den formella hanteringen av saken konstaterar jag att myndigheten givetvis borde ha underrättat AA om att den ansåg att fullmakten var ogiltig och uppgett orsaken till detta i anslutning till sitt ställningstagande i den frågan. Så skedde emellertid inte. Som omsorgsnämnden själv har medgett borde bedömningen även ha kommunicerats med AA före det att det inplanerade mötet ägde rum eftersom det verkar ha funnits möjlighet till detta. Såvitt framkommit var såväl BB som BB:s gode man närvarande vid det aktuella mötestillfället. Oavsett bedömningen av den fullmakt som tidigare lämnats in har det således funnits förutsättningar för att under mötet klarlägga och bestyrka AA:s behörighet att företräda BB. De berörda parterna borde därför ha erbjudits en möjlighet att göra detta. Nämnden förtjänar kritik för den felaktiga handläggningen.

text: Jag har i beslut denna dag konstaterat att omsorgsnämnden har hanterat frågor om godmanskap och fullmakter felaktigt i ytterligare två ärenden (dnr 6825- 2014 och 6855-2014). Utredningen i ärendena visar att det finns allmänna kunskapsbrister hos förvaltningen. Jag noterar att omsorgsnämnden vid tidpunkten för sitt yttrande till JO avsåg att genomföra vissa utbildningsinsatser och utgår från att dessa nu har fullföljts och fått avsedd effekt.

text: Bokning av möte Myndigheten har medgett att det har förekommit brister i handläggningen av ärendet i samband med att det aktuella mötet skulle bokas in och har medgett att fler tillfällen för ett möte borde ha erbjudits samt att mötet inte borde ha bokats in vid ett tillfälle då det stod klart att AA inte kunde närvara. Jag delar den bedömningen. Omsorgsnämnden förtjänar kritik för det som har framkommit i denna del.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Förvaltningsprocess
Jäv

title: Anmälan mot Förvaltningsrätten i Falun för underlåtenhet att pröva en invändning om jäv hos beslutsmyndigheten

sammanfattning: Omsorgsnämnden i en kommun beslutade att ge ett handelsbolag en varning enligt alkohollagen. Bolaget överklagade beslutet och uppgav att en ledamot i nämnden hade varit jävig. I stället för att själv ta ställning till invändningen om jäv undanröjde förvaltningsrätten det överklagade beslutet och återförvisade målet till kommunen för handläggning. Förvaltningsprocesslagen innehåller inga bestämmelser om hur domstolen ska göra när det kommer upp en fråga om fel i förfarandet hos den förvaltningsmyndighet som har fattat det överklagade beslutet. Enligt JO:s uppfattning bör rättegångsbalkens reglering av frågor om rättegångsfel vara vägledande också inom förvaltningsprocessen. Förvaltningsrätten borde inte ha återförvisat målet till kommunen på grund av jävsinvändningen. I stället borde förvaltningsrätten själv ha bedömt om ledamoten var jävig. Först om så hade varit fallet skulle rätten ha tagit ställning till om det överklagade avgörandet skulle undanröjas och målet återförvisas till nämnden. Gällande rätt framgår inte alldeles tydligt av lagtext eller andra rättskällor. Därför finns det inte tillräcklig anledning att rikta kritik mot förvaltningsrätten.

text: Bakgrund

text: Omsorgsnämnden i Ljusdals kommun beslutade den 21 juni 2012 att ge LEGY Handelsbolag en varning enligt

text: alkohollagen (2010:1622)

text: . Bolaget överklagade beslutet och uppgav bl.a. att en person som hade deltagit i nämndens beslut var jävig. Förvaltningsrätten gav nämnden tillfälle att yttra sig över överklagandet inklusive jävsinvändningen. I ett svar till förvaltningsrätten den 18 juni 2013 bestred nämnden bl.a. att det skulle ha varit en jävssituation vid omsorgsnämndens sammanträde den 21 juni 2012 när beslutet fattades.

text: Förvaltningsrätten beslutade den 11 december 2013 (mål 3388-12) att undanröja det överklagade beslutet och återförvisa målet till omsorgsnämnden för förnyad handläggning. Beslutet fick enligt

text: 34 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, inte överklagas. I skälen för avgörandet angavs bl.a. följande:

text: Fråga om jäv skall i första hand prövas av den beslutande myndigheten och innan beslut tas i sakfrågan. Jävsinvändningen har framkommit först vid överklagandet i förvaltningsrätten. På grund av instansordningsprincipen skall

text: överklagade beslutet därför undanröjas och målet återförvisas till omsorgsnämnden för förnyad handläggning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Omsorgsnämnden i Ljusdals kommun klagomål mot handläggningen av och beslutet i Förvaltningsrätten i Faluns mål 3388-12. Till anmälan var samtliga handlingar (aktbilagorna 1–21) i målet fogade.

text: Utredning

text: JO begärde in dagboksblad i mål 3388-12 från Förvaltningsrätten i Falun.

text: Därefter remitterades ärendet till förvaltningsrätten som ombads att lämna upplysningar om handläggningen av jävsinvändningen och beslutet om återförvisningen samt i övrigt kommentera vad anmälaren hade framfört om handläggningen i dessa delar.

text: Förvaltningsrätten i Falun (lagmannen AA) yttrade följande:

text: Domaren i målet, f.d. rådmannen BB, har lämnat följande yttrande. [− − −] Förvaltningsrätten konstaterade vid sitt sammanträde den 28 november 2013 att bolaget i sitt överklagande (aktbilaga 1 punkten 3.7) anförde jäv mot en, icke namngiven, ledamot i omsorgsnämnden. Rätten konstaterade även att omsorgsnämnden i sina första yttranden (Ab 2 och Ab 14, protokollsutdrag 2012-07-25 och 2012-11-15) inte uttalat sig i jävsfrågan samt att rättens kansli 2013-05-21 förelagt nämnden att bemöta klagandens jävsinvändning (Ab 16). Omsorgsnämnden bestrider därefter i sitt yttrande enligt protokoll 2013-06- 18 (Ab 18) att någon jävssituation skulle ha förelegat vid sammanträdet 2012-06-21 då det beslutades att bolaget skulle tilldelas en varning och nämnden anför varför den anser att jäv inte kan ha förelegat. Bolaget vidhöll sin jävsinvändning i sitt slutyttrande (Ab 20 punkt 3.7 med tillägg). Rättens bedömning blev som framgår av beslutet att en grav jävsinvändning framförts av klaganden. Invändningen, som närmast avsåg så kallat delikatessjäv enligt

text: 6 kap 25 § 5 kommunallagen

text: eller

text: 11 § 5 förvaltningslagen

text: , var av sådan art att beslut i sakfrågan inte kunde tas utan en närmare utredning. Någon tillfredsställande utredning hade inte presterats i jävsfrågan av omsorgsnämnden genom kommuniceringsförfarandet och enligt instansordningsprincipen borde såväl utredning som beslut i frågan i första hand ankomma på omsorgsnämnden. Rätten beslutade därför att överklagade beslutet skulle undanröjas och målet återförvisas till omsorgsnämnden för förnyad handläggning. Som kommentar till vad omsorgsnämnden anför i sina klagomål hos JO vill jag anföra att rätten inte haft för avsikt att generellt påpeka för omsorgsnämnden huruvida den i varje beslut bör ta ställning till och redovisa om den (eller någon ledamot) är jävig eller ej. Rätten har endast konstaterat att en jävsinvändning föreligger som bör prövas innan beslut i sakfrågan tas, att tillräcklig utredning inte föreligger för att rätten ska kunna pröva jävsfrågan som andra instans samt att frågan lämpligen avgörs bäst genom en förnyad handläggning hos omsorgsnämnden. Då en jävsfråga inte kan komma under bedömning i andra instans utan samband med överklagande av själva saken medförde rättens bedömning att överklagade beslutet skulle undanröjas och målet i sin helhet

text: återförvisas till omsorgsnämnden för förnyad handläggning. Det är vidare givetvis så att en jävsfråga kan komma under prövning vid ett överklagande av saken oavsett om den beslutande myndigheten tagit eller inte tagit ställning till frågan eller rent formlöst bedömt att jäv inte föreligger. Vad omsorgsnämnden anfört i Ab 18 innebär ju inte att den prövat frågan om den aktuelle ledamoten var jävig eller inte innan beslutet utan endast att den anser i efterhand att jäv inte förelegat. Detta räcker inte för att tillgodose den enskilde partens rättmätiga krav på ett i formell ordning rätt tillkommet beslut. [− − −] Jag [AA, JO:s anm.] har inget att tillägga i ärendet utan överlåter åt Justitieombudsmannen att avgöra om förvaltningsrättens handläggning varit riktig eller inte. Omsorgsnämnden gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Frågan i detta ärende är hur en förvaltningsdomstol ska göra när det kommer upp en fråga om att det kan ha skett ett förfarandefel i underinstansen, alltså ett fel som innebär att underinstansen åsidosatt en förfaranderegel eller tillämpat regeln på ett felaktigt sätt.

text: När den som är part i ett förvaltningsärende anser att en beslutsfattare är jävig kan frågan komma upp i första instans, alltså i den förvaltningsmyndighet som ska ta ställning i sakfrågan. Då ska myndigheten enligt

text: 12 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: snarast besluta i jävsfrågan. I detta fall behandlade nämnden inte jävsfrågan i sitt beslut den 21 juni 2012. Frågan kom i stället upp genom att bolaget i sitt överklagande till förvaltningsrätten skrev att en av nämndens ledamöter hade varit jävig.

text: Handläggningen i förvaltningsrätten regleras av FPL. Lagen innehåller inga bestämmelser om hur domstolen ska göra när det kommer upp en fråga om det har förekommit ett fel i förfarandet hos den förvaltningsmyndighet som har fattat det överklagade beslutet. Däremot finns det i

text: rättegångsbalken

text: , RB, en utförlig reglering av motsvarande fråga för de allmänna domstolarnas del.

text: RB:s reglering innebär i korthet följande. Om hovrätten konstaterar att det förekommit ett rättegångsfel i tingsrätten kan hovrätten undanröja domen. I vissa allvarligare fall ska hovrätten undanröja domen när det har förekommit ett rättegångsfel. Däremot finns det inga regler om att hovrätten ska undanröja tingsrättsdomen och återförvisa målet för att tingsrätten ska utreda om det har förekommit ett rättegångsfel. Det är hovrättens, och inte tingsrättens, sak att ta ställning till om det har förekommit ett rättegångsfel i tingsrätten. Först när hovrätten har konstaterat att det har förekommit ett rättegångsfel blir det aktuellt för hovrätten att ta ställning till om tingsrättens avgörande ska undanröjas och målet återförvisas till tingsrätten.

text: I kommentaren till FPL (Wennergren och von Essen,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., sjätte upplagan, s. 403) uttalas att RB:s reglering av frågor om

text: rättegångsfel bör uppfattas som en allmän processuell rättsgrundsats som i brist på särskild reglering i FPL bör vara vägledande också i förvaltningsprocessen. Stöd för detta finns i rättsfallet

text: RÅ 1997 ref. 10

text: där Regeringsrätten åberopade bestämmelserna i RB till stöd för sitt ställningstagande till en fråga om rättegångsfel. I kommentaren (s. 404) sägs att om ledning söks i regleringen i RB bör en förvaltningsdomstol överväga återförvisning när någon typ av förfarandefel förekommit i underinstansen.

text: Jag delar kommentarförfattarnas uppfattning att RB:s reglering av frågor om rättegångsfel – eller förfarandefel – bör vara vägledande också inom förvaltningsprocessen. När det – som i det aktuella fallet – görs gällande i överklagandet att en beslutsfattare i den första instansen varit jävig bör alltså den domstol som ska ta ställning till överklagandet själv ta ställning till invändningen om jäv. Först om domstolen kommer fram till att invändningen varit riktig blir det aktuellt att ta ställning till om det överklagade avgörandet ska undanröjas och målet ska återförvisas till underinstansen.

text: Jag anser alltså att förvaltningsrätten inte borde ha undanröjt nämndens beslut och återförvisat målet till nämnden på grund av jävsinvändningen. I stället borde förvaltningsrätten själv ha tagit ställning till om ledamoten hade varit jävig. Eftersom gällande rätt inte alldeles tydligt framgår av lagtext eller andra rättskällor finns det dock inte tillräcklig anledning för mig att rikta kritik mot förvaltningsrätten.

text: Ärendet ger inte skäl till några ytterligare uttalanden eller åtgärder från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Häkte Postgranskning

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Göteborg, för hanteringen av en försändelse från en advokat. Även klagomål mot en åklagare vid Göteborgs åklagarkammare

sammanfattning: I samband med att en offentlig försvarare besökte en av sina klienter i häktet Göteborg gjorde den intagne stödanteckningar för att förbereda sig inför kommande huvudförhandling. Efter besöket lämnade advokaten in ett kuvert med anteckningarna till häktet med avsikt att detta skulle lämnas till klienten. En sådan försändelse ska enligt huvudregeln vidarebefordras till den intagne utan att granskas. Trots detta utförde häktespersonalen en granskning. Dessutom lämnade häktet över försändelsen till Åklagarmyndigheten för prövning av den häktades rätt att ta emot denna. Försändelsen granskades av åklagaren. I sitt beslut kommer JO fram till att häktets åtgärder strider mot bestämmelserna i 3 kap. 6 § häkteslagen och kritiserar häktet för den felaktiga hanteringen. JO noterar att häktet Göteborg i augusti 2019 fick kritik för en liknande hantering av en försändelse från en offentlig försvarare. Enligt JO är det därför angeläget att häktets arbete med att ytterligare förtydliga rutinerna för posthanteringen följs upp. När det gäller åklagarens granskningsåtgärd konstaterar JO att det inte finns grund för kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 september 2020 klagade advokaten AA på hur en försändelse hade hanterats av häktet Göteborg och av en åklagare vid Göteborgs åklagarkammare. Han anförde i huvudsak följande.

text: I egenskap av offentlig försvarare för en häktad klient besökte han häktet Göteborg inför huvudförhandlingen i tingsrätten. Under mötet gjorde hans huvudman stödanteckningar för att förbereda sitt försvar. När besöket var avslutat hämtade häktespersonalen klienten och han själv ombads att gå till receptionsdisken. Där fick han veta att personalen hade tagit stödanteckningarna från klienten. Han förklarade att det rörde sig om förberedelser inför huvudförhandlingen och att anteckningarna inte kunde tas ifrån klienten. Tjänstemannen vägrade dock låta klienten få anteckningarna och lämnade dem i stället till advokaten. Därefter gick han till inpasseringskontrollen (IPK), lade

text: anteckningarna i ett kuvert och bad personalen att lämna detta till klienten. På kuvertet skrev han att det var post från advokat till klient.

text: Dagen därpå ringde han till klienten och fick beskedet att anteckningarna inte hade lämnats till honom. Vid telefonsamtal under de följande dagarna fick han samma besked. Han kontaktade häktet som meddelade att anteckningarna hade förkommit. Senare informerade häktet honom om att försändelsen var återfunnen samt att den hade öppnats, kontrollerats och översänts till åklagaren. Nästa gång han träffade klienten hade han fått anteckningarna. På kuvertet som de låg i fanns det stämplar som utvisade att häktet hade öppnat och granskat försändelsens innehåll med stöd av 3 kap. 7 § häkteslagen. Häktet hade också felaktigt angett att klienten lämnat medgivande till granskning.

text: Under huvudförhandlingen bekräftade åklagaren att han hade läst innehållet i försändelsen.

text: AA lämnade in en kopia av ett kuvert. På ena sidan är kuvertet försett med bl.a. namn, personnummer och intagningsnummer, en handskriven anteckning ”Från Advokat till klient” och två stämplar med texten ”RESTRIKTIONER Ja” respektive ”Får mottagas”. På andra sidan finns Kriminalvårdens postgranskningsstämpel av vilken det framgår vilket datum försändelsen har granskats, med stöd av vilken bestämmelse det gjorts, vilken granskningsåtgärd som vidtagits m.m.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården och Åklagarmyndigheten skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: De frågor som JO därutöver uppmanade Kriminalvården att svara på framgår i allt väsentligt av myndighetens yttrande. Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Väst, genom regionchefen, följande:

text: Utredning

text: JO har begärt att Kriminalvården ska besvara sex olika frågeställningar som aktualiseras med hänsyn till anmälan. För att kunna besvara frågorna har uppgifter om sakförhållandena inhämtats från häktet Göteborg genom kriminalvårdschef BB och kriminalvårdsinspektör CC, chef för IPK. Nedan följer de uppgifter som framkommit i utredningen. Stämmer det att den intagnes stödanteckningar togs ifrån honom? I så fall av vilken anledning och med stöd av vilken bestämmelse? Enligt personalen på besöksavdelningen som arbetade vid det aktuella tillfället visiterade de klienten efter besöket och hittade då hopvikta papper på klienten. Klienten uppgav att han inte ville att de skulle läsa vad som stod i pappren. Personalen ansåg att de behövde ta reda på vad det rörde sig om för ett dokument eftersom vissa dokument kan komma att bli fråga om personligt

text: innehav som kan behöva begränsas under gemensamhetstid, exempelvis förundersökningsprotokoll. Eftersom klienten inte ville visa personalen vad det var för dokument kunde det inte uteslutas att det rörde sig om någon annan typ av dokument eller föremål som inte hade kommit från advokaten. Lämnades stödanteckningarna till anmälaren? I så fall av vilken anledning och med stöd av vilken bestämmelse? Hade den intagne lämnat sitt medgivande till detta? Dokumenterades åtgärden? Övervägdes alternativa sätt att hantera situationen? För att lösa situationen och ta hänsyn till 3 kap. 6 § HäL (om granskningsförbud gällande försändelse mellan advokat och klient) föreslog besökspersonalen att advokaten skulle lämna in anteckningarna som en försändelse. Detta medgav den intagne. Åtgärden dokumenterades inte. Gjorde den som tog emot kuvertet i inpasseringskontrollen någon notering om under vilka omständigheter detta lämnades in? Mottagande tjänsteman i IPK tog emot ett vitt A5-kuvert av advokaten, skrev ut en etikett av samma typ som används vid budinlämningen, klistrade på etiketten och noterade på kuvertet att detta var inlämnat av advokat. Därefter lämnades det i postlådan som går till kansliet för vidare sortering. Var det samma tjänsteman som tog emot försändelsen som också öppnade och granskade den? Om det var en annan tjänsteman som granskade försändelsen underrättades denne om under vilka omständigheter kuvertet kommit till häktet? Dokumenterades åtgärden? Det var en annan tjänsteman som granskade försändelsen. Denne tjänsteman underrättades inte om under vilka omständigheter som försändelsen hade kommit till häktet. Hade den intagne lämnat sitt medgivande till granskning? Kontrollerades om ett sådant medgivande fanns? Rutinen är att postgranskningsmedgivande skall kontrolleras av personal som hanterar inkommande försändelser. Vad var orsaken till att försändelsen lämnades över till Åklagarmyndigheten? Underrättades Åklagarmyndigheten om under vilka omständigheter kuvertet inkommit till häktet? Dokumenterades åtgärden? Anledningen till att försändelsen lämnades över till Åklagarmyndigheten är att det inte framgick att det var en försändelse mellan en intagne och dennes försvarare. Ett handskrivet vitt kuvert innehållandes stödanteckningar gjorde att det inte gick att säkerställa att försändelsen var mellan en intagen och dennes försvarare.

text: Relevanta bestämmelser m.m.

text: I

text: 2 kap. 11 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, anges att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten. Enligt 2 kap. 12 § HäL får tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha enligt 11 § omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Av 3 kap. 6 § HäL följer bl.a. att försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. En sådan försändelse till en intagen ska dock inte vidarebefordras utan hållas kvar, om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av försändelsen är oriktig.

text: I

text: 7 § häktesförordningen (2010:2011)

text: framgår att när tillhörigheter som den intagne inte får ta emot och inneha omhändertas enligt

text: 2 kap. 12 § häkteslagen (2010:611)

text: ska den intagne underrättas. Vidare anges att omhändertagna tillhörigheter ska dokumenteras.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Enligt Kriminalvården hade häktespersonalen stöd för att omhänderta stödanteckningarna med stöd av 2 kap. 12 § HäL. Den intagne ville ta med anteckningarna till bostadsrummet vilket innebär att det handlar om ett innehav av personliga tillhörigheter enligt 2 kap. 11 § HäL. Frågan om ett innehav ska tillåtas behöver först prövas av Kriminalvården. En förutsättning för en sådan prövning är att Kriminalvården kan kontrollera vad det rör sig om för föremål. Enligt personalen ville inte den intagne att de kontrollerade anteckningarna. Därför kunde innehavsfrågan inte bedömas och det fanns skäl för att neka den intagne att få ta med anteckningarna till bostadsrummet. Av utredningen framgår att häktespersonalen i stället för att omhänderta anteckningarna och lägga dessa i den intagnes förråd föreslog att advokat AA skulle lämna in anteckningarna i budinlämningen på häktet som en försändelse från denne till klienten. Det är också utrett att häktets personal sedan granskade försändelsen och överlämnade den till Åklagarmyndigheten. Detta trots att det i budinlämningen hade noterats på kuvertet att det var post från advokat till klient i överensstämmelse med gällande rutiner för IPK. Enligt den personalen som senare granskade försändelsen tyckte de inte att det framgick tillräckligt tydligt att det rörde sig om advokatpost. Det kan mot denna bakgrund konstateras att det inte funnits tillräcklig kännedom bland personalen om gällande rutiner inom häktet och att det funnits brister i informationsutbyte och dokumentation mellan olika avdelningar inom häktet. Denna hantering har varit felaktig från häktets sida och försändelsen skulle inte ha granskats eller översänts till Åklagarmyndigheten. Kriminalvården känner till att häktet Göteborg under 2019 blivit kritiserade av JO för en liknande hantering av en försändelse från en advokat. Det är naturligtvis beklagligt att samma typ av misstag sker igen. Frågan om att ytterligare förtydliga rutinerna för posthanteringen vid häktet har lyfts och häktet har återkopplat att man ser över frågan och arbetar på att ta fram förslag på förbättringar. Frågan kommer att följas upp av Region Väst.

text: Åklagarmyndighetens remissvar I sitt remissvar anförde Åklagarmyndigheten, genom vice riksåklagaren, följande:

text: Bakgrund

text: Åklagaren var förundersökningsledare i ett ärende angående bl.a. grovt narkotikabrott. NN var häktad i ärendet. Ett av skälen för häktning var kollusionsfara och NN var belagd med restriktioner som bl.a. innebar inskränkningar i hans rätt att sända och ta emot försändelser. Någon dag efter att åklagaren väckt åtal mot NN inkom en brevförsändelse till åklagarkammaren från Kriminalvården för prövning av om NN skulle få motta försändelsen. På framsidan av försändelsens kuvert stod det skrivet för hand ”Från Advokat till klient”. På baksidan av kuvertet fanns Kriminalvårdens stämpel som anger om en försändelse har granskats av Kriminalvården och i så fall hur och varför. Stämpeln syns otydligt på den kopia av kuvertet som Åklagarmyndigheten nu har erhållit från JO, men det går i vart fall att utläsa att Kriminalvården hade granskat försändelsen och att granskningen inte hade skett med anledning av att det fanns skäl att anta att uppgiften om avsändaren var oriktig och det behövde utredas vem som var avsändare. På kuvertet fanns också en s.k. post-it lapp på vilken någon hade skrivit ”Ej från advokat”. Kriminalvården hade inte fyllt i vem

text: som var avsändare till försändelsen på den bifogade s.k. restriktionsblanketten, vilket åklagaren noterade. Åklagaren granskade försändelsen som bestod av ett papper med några rader knappt läsbar handstil. Åklagaren godkände genast att NN skulle få motta försändelsen.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: kan en häktad persons kontakter med omvärlden inskränkas om det finns risk för att den häktade undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Av

text: 6 kap. 2 § 7 häkteslagen (2010:611)

text: framgår att ett beslut om restriktioner bl.a. kan avse inskränkningar i rätten att sända och ta emot försändelser. Vissa försändelser till eller från en häktad person ska enligt

text: 3 kap. 6 § häkteslagen

text: vidarebefordras till mottagaren utan föregående granskning även om den häktade har restriktioner. Det gäller bl.a. försändelser mellan den häktade och dennes offentlige försvarare. En sådan försändelse till en häktad person ska dock inte vidarebefordras utan hållas kvar om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare är oriktig. Försändelsen får då enligt 8 § granskas om den häktade medger det och i så fall enbart i syfte att utreda vem avsändaren är. Om en åklagare av förbiseende tillställs korrespondens som ska vidarebefordras utan föregående granskning ska försändelsen antingen omedelbart återställas till häktet eller vidarebefordras till adressaten om det är lämpligare (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, fjärde upplagan, s. 819).

text: Bedömning

text: När åklagaren erhöll den aktuella försändelsen för prövning hade Kriminalvården redan granskat den och av en stämpel framgick att Kriminalvården inte hade hanterat försändelsen som om NN:s offentlige försvarare kunde vara avsändare. På kuvertets baksida satt dessutom en post-it lapp med en särskild notering att försändelsen inte var från advokat. Åklagaren har därför inte haft någon anledning att tro att försändelsen var från NN:s försvarare och kan inte lastas för att han granskade försändelsen.

text: I ett underyttrande anförde kammaråklagaren DD följande:

text: Jag var förundersökningsledare i AM-31010-20 angående bl.a. grovt narkotikabrott, advokat AA var förordnad som offentlig försvarare för en person som var häktad med restriktioner. Jag väckte åtal den 3 juni 2020 och huvudförhandlingen var planerad till den 10 juni 2020. Någon dag efter det att jag väckt åtal kom ett brev i restriktionsposten till den misstänkta personen, på kuvertet stod skrivet med handstil ”Från advokat”, men i restriktionsblanketten fanns ingen information om avsändare. Kuvertet var dock öppnat och när jag vände på kuvertet såg jag att innehållet hade granskats av Kriminalvården och att det satt en s.k. post-it lapp på baksidan med texten ”Ej från advokat”. Jag tog därför ut brevet ur kuvertet och såg där att någon skrivit 3–4 rader med knappt läsbar handstil. Jag såg snabbt att det inte fanns några skäl att censurera brevet varför jag la det tillbaka i kuvertet och godkände att den misstänkte skulle få brevet. Det kuvert som advokat AA har bifogat sin anmälan till JO synes vara det ovan nämnda kuvertet förutom att den s.k. post-it lappen saknas. Jag är väl medveten om att brev mellan advokat och klient är skyddade från insyn genom det s.k. enrumsprivilegiet och att meddelanden mellan advokat och klient inte får tas i beslag. Mig veterligen kommer aldrig brev mellan advokat och klient till åklagarens kännedom eftersom de normalt sett inte lämnas för granskning till åklagare utan hanteras av Kriminalvården. I aktuellt fall har

text: Kriminalvården uppenbarligen öppnat brevet och konstaterat att det inte kommer från en advokat och därför lämnat det till mig som åklagare för granskning. Jag har därför inte haft anledning att tro att det aktuella brevet skulle kunna omfattas av enrumsprivilegiet. Dessutom framgick det av brevets innehåll och även av advokat AA:s anmälan till JO att brevet de facto inte innehöll någon korrespondens mellan advokat och klient utan av den misstänktes egna anteckningar. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården och Åklagarmyndigheten har i sina remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Bedömning

text: Häktets åtgärder med anteckningarna och försändelsen Kriminalvården har gett uttryck för uppfattningen att häktespersonalen hade stöd för att omhänderta anteckningarna med hänvisning till bestämmelsen i

text: 2 kap. 12 § häkteslagen (2010:611)

text: . Det är dock klarlagt att anteckningarna inte omhändertogs utan i stället lämnades till advokaten AA. Enligt Kriminalvården medgav den intagne att advokaten skulle lämna in anteckningarna som en försändelse.

text: När det gäller häktets hantering av försändelsen framgår följande. En tjänsteman i häktets inpasseringskontroll tog emot ett kuvert från AA, klistrade på en etikett av samma typ som används vid budinlämning och noterade på kuvertet att det lämnats in av en advokat. Därefter lades försändelsen i postlådan för vidare sortering på häktets kansli.

text: Det är också utrett att häktets personal granskade försändelsen och överlämnade den till Åklagarmyndigheten. Dessa åtgärder strider mot bestämmelserna i

text: 3 kap. 6 § häkteslagen

text: . Enligt de tjänstemän som utförde granskningen tyckte de inte att det framgick tillräckligt tydligt att det rörde sig om advokatpost. Redan med hänsyn till häktets beskrivning av hur kuvertet med anteckningarna togs emot och vilka uppgifter som noterades på försändelsen har jag något svårt att förstå den förklaringen. Det inträffade talar, som Kriminalvården har varit inne på i sitt remissvar, i vart fall för att personalen inte har haft tillräcklig kunskap om häktets rutiner och för att det funnits brister i dokumentation och informationsutbyte mellan häktets olika avdelningar. Häktet förtjänar kritik för den felaktiga hanteringen av försändelsen.

text: Som Kriminalvården nämnt har häktet Göteborg relativt nyligen kritiserats av JO för en liknande hantering av en försändelse från en offentlig försvarare (se JO:s beslut den 29 augusti 2019, dnr

text: ). Av myndighetens yttrande i det ärendet framgick att häktet planerade att göra en översyn av rutinerna vid budinlämning av försändelser från advokater till klienter. Den nu aktuella händelsen väcker frågan om huruvida denna översyn, om den alls har genomförts, var tillräcklig för att förhindra liknande felaktigheter. Att bestämmelserna

text: om vidarebefordran av försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare tillämpas korrekt är av grundläggande betydelse. Det är därför angeläget att Region Väst följer upp häktets arbete med att ytterligare förtydliga rutinerna för posthanteringen. Åklagarens granskning av försändelsen Av Åklagarmyndighetens remissvar framgår att åklagaren inte hade någon anledning att tro att försändelsen som häktet överlämnat kom från den häktades försvarare. Mot bakgrund av myndighetens beskrivning av vilken information som fanns på försändelsen när åklagaren fick den finner jag inte skäl att ifrågasätta denna uppgift. Jag konstaterar att det inte finns grund för att kritisera åklagarens granskningsåtgärd.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Arbetsförmedlingen kritiseras för bristande utformning och motivering av ett beslut om avregistrering

sammanfattning: I beslut om avregistrering från Arbetsförmedlingen kan den fullständiga beslutsmotiveringen inte skrivas med fritext. I stället måste handläggaren välja ett av åtta förinställda alternativ. Det alternativ som väljs kan kompletteras med fritext. JO uttalar att ett system där hela motiveringen inte kan skrivas fritt innebär påtagliga risker för att den blir missvisande eller felaktig och anser att det är oacceptabelt att Arbetsförmedlingens ärendehanteringssystem försvårar för handläggarna att uppfylla kravet på en klargörande motivering. Arbetsförmedlingen kritiseras för utformningen och motiveringen av ett sådant beslut. JO konstaterar att Arbetsförmedlingen tidigare vid flera tillfällen har fått kritik för bristande beslutsmotiveringar och att brister i myndighetens system har påtalats upprepade gånger. Det är allvarligt att problemet fortfarande kvarstår och JO kommer att följa frågan noga i sin fortsatta tillsyn. JO har även fattat beslut i tre andra ärenden där Arbetsförmedlingen får kritik för liknande brister (se dnr 4903-2024, 5673-2024 och 8401-2024).

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på bl.a. Arbetsförmedlingen och framförde, såvitt nu är av intresse, att myndigheten den 24 juni 2024 hade beslutat att avregistrera henne med motiveringen att kontakten med henne hade upphört, trots att hon hade deltagit i ett möte med myndigheten några dagar före beslutet.

text: AA gav in beslutet om avregistrering.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i ärendet. Därefter begärde JO att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan om beslutet om avregistrering.

text: I yttrandet uppgav Arbetsförmedlingen att myndigheten inte hade uppfyllt kravet på en korrekt och klargörande beslutsmotivering. Det aktuella beslutet innehöll motiveringen att myndighetens kontakt med AA hade upphört, vilket var felaktigt eftersom hon löpande hade haft kontakt med Arbetsförmedlingen.

text: Myndighetens ärendehanteringssystem begränsar skälen för avregistrering till åtta valbara alternativ och det saknades, enligt Arbetsförmedlingen, ett lämpligt alternativ för avregistrering i AA:s fall.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 32 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: Kravet att motiveringen ska vara klargörande innebär att en part ska ges möjlighet att förstå hur myndigheten har resonerat i det enskilda fallet. Endast om skälen redovisas öppet har den som beslutet rör möjlighet att förstå varför myndigheten har beslutat på ett visst sätt, hur fakta och bevisning har värderats och hur gällande bestämmelser har tillämpats. Myndigheternas skyldighet att motivera sina beslut är ett centralt inslag i en förfarandereglering som syftar till att säkerställa grundläggande rättssäkerhetskrav för enskilda. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 188

text: och

text: samt JO:s beslut den 28 augusti 2019, dnr 1724- 2018.)

text: Det är inte bara motiveringen som sådan som har betydelse för den enskildes möjlighet att förstå ett beslut. Även sådant som språkbehandlingen, innehållet och utformningen i övrigt påverkar begripligheten. (Se JO:s beslut den 18 oktober 2021, dnr

text: Av utredningen framgår att Arbetsförmedlingen den 24 juni 2024 fattade ett beslut om att avregistrera AA från Arbetsförmedlingen. Som motivering angavs:

text: Du avregistreras från Arbetsförmedlingen eftersom kontakten med dig har upphört. Arbetsförmedlingen har vid upprepade tillfällen försökt komma i kontakt med dig utan att ha lyckats. Med mindre textformat angavs därefter:

text: [AA] är ej aktuell för rehabiliteringssamverkan idag. [AA] står inte tilll arbetsmarknadensförfogande En beslutsmotivering måste givetvis vara korrekt och spegla omständigheterna i det aktuella ärendet på ett rättvisande sätt. Det måste också framgå tydligt på vilka grunder beslutet har fattats. Motiveringen att kontakten med AA hade upphört är direkt missvisande, eftersom hon bara några dagar innan beslutet fattades deltog i ett möte med Arbetsförmedlingen. Utifrån utformningen av beslutet framstår det dessutom som oklart om den egentliga grunden för beslutet var att kontakten med AA hade upphört eller att hon inte stod till

text: arbetsmarknadens förfogande. En sådan oklarhet är helt oacceptabel. Utöver detta ger formuleringen om att AA inte stod till arbetsmarknadens förfogande ett mycket slarvigt och oprofessionellt intryck på grund av de språkliga bristerna i texten. Beslutsmotiveringen i AA:s ärende är till följd av dessa brister långt ifrån klargörande.

text: Mitt intryck är att den bristande beslutsmotiveringen, åtminstone delvis, beror på utformningen av det ärendehanteringssystem som har använts. Enligt Arbetsförmedlingen kan handläggaren i ärenden om avregistrering välja ett av åtta förinställda alternativ som beslutsmotivering. Det alternativ som väljs kan kompletteras med fritext. Jag förstår det som att handläggarna inte har möjlighet att motivera besluten enbart genom fritext, utan måste välja någon av de förinställda beslutstexterna. För mig är det uppenbart att ett system där hela motiveringen inte kan skrivas fritt innebär påtagliga risker för att den blir missvisande eller felaktig. Detta särskilt när det fullständiga beslutet inte kan granskas innan utskick, vilket Arbetsförmedlingen uppger i sitt yttrande. Jag vill framhålla att ett ärendehanteringssystem givetvis ska underlätta för de anställda att utföra sina arbetsuppgifter i enlighet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser. Det är fullständigt oacceptabelt att Arbetsförmedlingens system i det här avseendet i stället försvårar för handläggarna att uppfylla kravet på en klargörande motivering.

text: Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för de brister som har framkommit avseende utformning och motivering av det aktuella beslutet.

text: Arbetsförmedlingen har tidigare vid flera tillfällen fått kritik för bristande beslutsmotiveringar (se t.ex. JO:s protokoll den 17 juni 2021, dnr 1690-2021, och den 17 juni 2024, dnr 1979-2024). Jag har även upprepade gånger påtalat brister i myndighetens ärendehanteringssystem (se t.ex. JO:s protokoll den 16 mars 2018, dnr 861-2018, och den 17 juni 2021, dnr 1690-2021). Dessutom har jag kritiserat Arbetsförmedlingen för liknande brister i ytterligare tre beslut i dag (se dnr 4903-2024, 5673-2024 och 8401-2024). Det är allvarligt att problemet med bristande utformning och motivering av beslut fortfarande kvarstår hos myndigheten och att det delvis beror på hur ärendehanteringssystem har utformats. Sådana brister riskerar att skada allmänhetens förtroende för Arbetsförmedlingen. Jag utgår från att Arbetsförmedlingen vidtar åtgärder för att se till att de krav som ställs på beslutens utformning och motivering uppfylls och att de ärendehanteringssystem som används är utformade för att så ska kunna ske. Jag kommer att följa frågan noga i min fortsatta tillsyn.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.