title: Kritik mot ett kommunalt bostadsbolag för brister i handläggningen av en begäran om att få ut allmänna handlingar; bl.a. uttalanden om skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning

text: Anmälningarna

text: AA och BB framförde i två likalydande anmälningar klagomål mot det kommunala bolaget Byggebo i Oskarshamn AB. Av anmälningarna och bifogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: Den 20 mars 2007 begärde anmälarna muntligen att få ta del av vissa handlingar hos bolaget. De upplystes om att de inte kunde få del av handlingarna. Dagen efter begärde de ytterligare en gång muntligen att få ta del av handlingar, därefter lämnades en skriftlig begäran in. Framställningen avsåg kopia av de allmänna handlingar som rör verkställande direktörens anställningsavtal, löneavtal och andra till anställningen kopplade avtal, kopia av de allmänna handlingar som rör styrelseordförandes styrelsearvoden och andra till uppdraget kopplade avtal samt kopia av de allmänna handlingar som rör vilka entreprenörer som anlitats under tiden den 1 januari 2000 till den 21 mars 2007. Den 22 mars var framställningen färdigbehandlad av bolaget. Vissa delar av begäran avslogs, bl.a. med hänvisning till en inte närmare specificerad dom i ett liknande ärende hos Kammarrätten i Stockholm och till att arbetet med att ta fram vissa av uppgifterna skulle vara en för stor arbetsinsats. Beslutet saknade anvisning om hur det kunde överklagas. Vidare uppgav bolaget att om ytterligare information begärdes skulle bolaget debitera 6 000 kr exklusive moms för framtagandet. Anmälarna ifrågasatte bolagets handläggning. De uppgav också att anställda hos bolaget hade efterfrågat namn, legitimation, uppdragsgivare och vad handlingarna skulle användas till.

text: Utredning

text: Bolaget anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade framförts. Verkställande direktören CC anförde i huvudsak följande. vad handlingarna skall användas till Byggebo är ett helägt kommunalt bostadsbolag. Detta innebär att Byggebo enligt 1 kap. 9 § sekretesslagen skall tillämpa de bestämmelser om allmänna handlingar som återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: och sekretesslagen.

text: AA och BB har enligt sina anmälningar den 20 mars 2007 muntligen begärt att få ut offentliga handlingar från Byggebo men nekats detta av bolagets nyanställde tekniske chef. Begäran upprepades den 21 mars utan att handlingarna lämnades ut. Först sedan man skriftligen begärt handlingarna fick man den 22 mars ut vissa av dessa medan andra sekretessbelades av Byggebo. Samma dag anmälde AA och BB Byggebo till Justitieombudsmannen. De handlingar som AA och BB skriftligen begärt att få ut är följande: 1. Vd CC:s anställningsavtal, löneavtal och andra till anställningen kopplade avtal. 2. Styrelseordförande DD:s styrelsearvoden och andra till uppdraget kopplade avtal. 3. Kopia på allmänna handlingar som rör vilka entreprenörer som anlitats ”från och med 000101– 070321”. Därutöver begärde de en revisionsrapport angående LOU. Av de begärda handlingarna har Byggebo lämnat ut bolagsprotokoll utvisande styrelseordförandens arvode samt revisionsrapporten. AA och BB verkar inte känna till att styrelsens arvoden fastställs av bolagsstämman och inte genom avtal. Beträffande anlitade entreprenörer har bolaget lämnat ut uppgift över de entreprenörer man för närvarande har avtal med. Flertalet av dessa avtal är ramavtal tecknade av HBV Ek förening i vilken Byggebo är medlem. Byggebo saknar sammanställning över tidigare anlitade entreprenörer, men har erbjudit sig att mot ersättning upprätta en sådan förteckning. Slutligen har Byggebo inte lämnat ut handlingar rörande VD:s anställningsvillkor. Detta är enligt Byggebo helt i överensstämmelse med gällande praxis (se Kammarrättens i Stockholm domar i mål 1063-2001 och 1933-05). AA och BB har klagat på Byggebos handläggning i följande avseenden. 1. Byggebo har inte lämnat besvärshänvisning 2. Byggebo har begärt ersättning 3. Anställda på Byggebo har frågat om namn, legitimation, uppdragsgivare och 4. Att ärendet inte handlagts skyndsamt. Nedan kommenteras klagomålen var för sig. Byggebo omfattas inte av

text: förvaltningslagen

text: om det ej är särskilt angivet. Vad som gäller vid överklagande i nu aktuellt hänseende finns i

text: 15 kap. 7 §

text: angivet att bestämmelserna i

text: 25 §§

text: och

text: 30 §

text: förvaltningslagen

text: skall tillämpas om beslut fattas av organ som avses i 1 kap. 9 § sekretesslagen. Byggebo är således inte skyldig att lämna beslutsunderrättelse med fullföljdshänvisning (

text: 21 § förvaltningslagen

text: ). Byggebo är inte skyldig att upprätta en förteckning över tidigare entreprenör då sådan förteckning inte finns. Om Byggebo skall göra en genomgång och upprätta den begärda förteckningen är man berättigad till ersättning för det arbetet. Om anställd hos Byggebo begärt namn och ytterligare uppgifter för att lämna ut de begärda handlingarna har man förfarit felaktigt. Dessa uppgifter har inte varit nödvändiga för den prövning Byggebo hade att göra i detta ärende. Bolaget kommer att informera sina anställda om de bestämmelser som gäller i detta avseende. AA och BB begärde ut handlingarna den 20 mars 2007 och fick då omgående avslag på sin framställan. Då de vidhöll sin begäran och lämnade en skriftlig begäran den 21 mars 2007 fick de svar från bolaget den 22 mars 2007 varvid deras framställan delvis bifölls. Denna handläggning kan enligt Byggebo inte klandras för att inte ha varit skyndsam. Byggebo har i samband med att lagstiftningen infördes utbildat sin personal om offentlighetsprincipen. Genom anmälan har Byggebo uppmärksammats på att den då

text: lämnade informationen behöver förnyas då ny personal har kommit till och kunskaperna hos övriga förbleknat. Byggebo kommer därför att genomföra en information om innebörden av offentlighetsprincipen. Anmälarna gavs tillfälle att kommentera remissvaret men de hörde inte av sig. I ett beslut den 17 mars 2008 anförde JO Axberger följande.

text: Bedömning

text: Byggebo i Oskarshamn AB är enligt vad som upplysts ett av Oskarshamns kommun helägt bolag. Det innebär att vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) om rätten att ta del av allmänna handlingar hos myndighet i tillämpliga delar ska gälla i bolagets verksamhet, se

text: sekretesslagen (1980:100)

text: 1 kap. 9 §

text: . Handläggningstid Vad som i anmälan anförts om att ärendet inte skulle ha behandlats med tillräcklig skyndsamhet föranleder inte någon kritik från min sida. Frågor om identitetsuppgifter m.m. Enligt anmälarna frågade företrädare för bolaget efter identitetsuppgifter och vad handlingarna skulle användas till i samband med att dessa begärdes utlämnade. Bolaget har i sitt yttrande till JO inte direkt bestritt att frågor av det slaget kan ha förekommit men konstaterat att detta i så fall varit felaktigt och att man avser att informera sina anställda om vad som gäller i detta avseende. Eftersom det svårligen låter sig utredas vad som närmare inträffat och bolaget i alla händelser har klart för sig att efterforskning av detta slag inte får förekomma i ärenden som det här aktuella, lämnar jag den delen av anmälarnas klagomål utan ytterligare utredning eller uttalanden.

text: Underrättelse om hur beslutet kunnat överklagas JO har i tidigare ärenden uttalat att kommunala bolag lämpligen bör lämna s.k. fullföljdshänvisning, dvs. en underrättelse om hur ett avslagsbeslut kan överklagas (se JO 2002/03 s. 491). Det anfördes att en formell skyldighet att lämna en sådan upplysning enligt

text: förvaltningslagen

text: inte föreligger, men att det ligger i linje med utgångspunkterna för lagstiftningen att enskilda organ som har förvaltningsuppgifter analogt tillämpar

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser. I doktrinen anför Bohlin med hänvisning till JO att kommunala bolag inte har någon lagstadgad skyldighet att lämna fullföljdshänvisning men att det får anses ligga i sakens natur att en sådan ändå lämpligen bör ges (Bohlin, Offentlighetsprincipen, 7 upplagan, 2007, s. 62). I dessa uttalanden har tonvikten lagts vid

text: förvaltningslagens

text: tillämplighet.

text: Saken kan ges en tydligare belysning om även TF:s och

text: sekretesslagens

text: bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet tas i beaktande. Den enskildes rätt att ta del av allmänna handlingar – offentlighetsprincipen – är grundlagsstadgad i TF. Offentlighetsprincipen innefattar en rad skyldigheter för det allmänna. Bland dessa

text: brukar skyldigheten att, vid ett beslut om att avslå en framställan om utfående av allmän handling, lämna fullföljdshänvisning omnämnas. En sådan upplysning är nämligen av betydelse för den enskildes möjligheter att tillvarata sin rätt. En uttrycklig regel om att sådan upplysning ska lämnas fanns i TF

text: 2 kap. 13 §

text: fram till år 1978, då den i samband med en allmän översyn av lagstiftningen fick utgå, såsom varande alltför detaljbetonad för att tas upp i grundlag (

text: prop. 1975/76:160 s. 206

text: ). I betänkandet Lag om allmänna handlingar, som låg till grund för propositionen, hade uttalats att det sedan

text: förvaltningslagens

text: tillkomst var naturligt att tillämpa dess bestämmelser även i ärenden rörande utlämnande av allmän handling (

text: SOU 1975:22 s. 289

text: ). Den enskildes rätt att vid avslagsbeslut bli upplyst om hur han kan överklaga har således en självständig förankring i reglerna om allmänna handlingars offentlighet. Någon ändring i rättsläget var som framgått inte åsyftad när bestämmelsen i TF

text: 2 kap. 13 §

text: ändrades.

text: Sedan det kommit att bli allt vanligare att det allmänna bedriver verksamhet i privaträttsliga former reglerades frågan om offentlighetsprincipens tilllämplighet i de sammanhangen sedermera i

text: sekretesslagen

text: 1 kap. 9 §

text: , där det anges att vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också ska gälla handlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Det föreskrivs vidare att sådana bolag, föreningar och stiftelser vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: ska jämställas med myndighet. En konsekvens av lagändringen var att prövningen av frågor som gäller utlämnande av allmän handling i de kommunala företagen innefattar myndighetsutövning. Detta innebar i sin tur att reglerna om tjänsteansvar och skadestånd i myndighetsutövning gjordes tillämpliga samt att verksamheterna i dessa delar blev underkastade JO:s och Justitiekanslerns tillsyn. Lagrådet hade uttryckt tveksamhet angående det straffrättsliga ansvaret och ifrågasatt om inte privaträttsliga sanktioner kunde vara tillräckliga. Detta tillbakavisades av departementschefen, som underströk att samma regler om handlingsoffentlighet och sekretess borde tillämpas oavsett i vilken form verksamheten bedrivs samt att någon skillnad inte heller borde göras när det gäller det straffrättsliga ansvaret (

text: prop. 1993/94:48 s. 22

text: Lagändringen motiverades således med en önskan från lagstiftarens sida att tillförsäkra allmänheten samma insyn i dessa delar av det allmännas verksamhet som inom myndighetssfären. I propositionen anfördes:

text: Enligt regeringens mening bör de rättsliga möjligheterna till insyn och kontroll inte vara beroende av i vilken form som kommuner och landsting väljer att bedriva sin verksamhet. Samma öppenhet bör alltså i princip gälla för kommunala företag som för kommunala myndigheter, oavsett vilken verksamhet de bedriver. Det innebär i sin tur att samma regler om handlingsoffentlighet och sekretess som gäller för kommunala myndigheter också bör gälla för kommunala företag som bedriver motsvarande verksamhet. (

text: Prop.1993/94:48 s. 18

text: ; se även

text: bet. 1993/94:KU13 s. 19

text: .) Inget i lagens förarbeten tyder på att lagstiftaren avsett att göra något undantag för just skyldigheten att upplysa om hur överklagande kan ske. Tvärtom torde det med

text: hög grad av sannolikhet kunna antas att lagstiftaren, om saken kommit upp, skulle ha uttalat att en sådan skyldighet föreligger, i analogi med vad som gäller för de myndigheter med vilka de kommunala företagen jämställs. Förutom just skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning synes alla eller i vart fall de allra flesta delarna i offentlighetsprincipen genom författningsändringar ha gjorts tillämpliga för de kommunala bolagens del (se t.ex. de långtgående och med skyldigheten att lämna besvärshänvisning likartade förpliktelserna enligt

text: sekretesslagen

text: 15 kap. 6 §

text: , som uttryckligen gäller de kommunala företagen och finns kommenterade i förarbetena,

text: prop. 1993/94:48 s. 24

text: f.). Det finns därmed med användande av gängse lagtolkningsmetoder gott stöd för slutsatsen att gällande rätt innebär att offentlighetsprincipen som helhet ska tillämpas även för kommunala bolag, inklusive den enskildes rätt att erhålla upplysning om sin rätt att överklaga. Betydelsen av att det sistnämnda inte finns bokstavligt reglerat i lagtext bör bedömas i beaktande av att det här rör sig om skyldigheter för det allmänna gentemot enskild. Kravet på klart uttalat lagstöd framträder i sammanhang där legalitetsprincipen gör sig starkt gällande. Det gör den inte när saken gäller att fastställa vilka skyldigheter som gäller för myndigheter – med vilka kommunala bolag såvitt angår skyldigheten att lämna ut allmänna handlingar således är jämställda – gentemot enskilda. Handläggningen av framställningen avseende uppgifter om anlitade entreprenörer Anmälarnas begäran att få ut kopior på allmänna handlingar som rör entreprenörer som anlitats under drygt sju år från år 2000 har från bolaget besvarats med att det skulle vara mycket arbetskrävande att lämna upplysningar som sträcker sig så långt tillbaka och att man skulle se sig tvungen att ta särskilt betalt för ”framtagandet”. I sitt svar till JO har bolaget uppgett att det inte existerar någon förteckning över tidigare entreprenörer och att det således inte finns någon handling att lämna ut samt att man ansett sig berättigad till ersättning för arbetet med att upprätta en sådan förteckning. Anmälarnas skriftliga begäran avsåg emellertid uttryckligen” handlingar” som rörde anlitade entreprenörer. Här synes således ett missförstånd ha uppkommit. Det finns ingen skyldighet enligt offentlighetsprincipen att upprätta nya handlingar. Däremot hade bolaget bort undersöka vilka handlingar som fanns och pröva huruvida de kunde lämnas ut. På den punkten hade det även funnits möjlighet för anmälarna att, sedan de erhållit bolagets skrivelse, ta kontakt med bolaget för att reda ut eventuella missförstånd som kan ha uppkommit rörande deras begäran.

text: Att allmänna handlingar ska tillhandahållas utan avgift framgår i TF

text: 2 kap. 12 §

text: . Avgift får endast tas ut när avskrifter och kopior begärs. Någon möjlighet för ett kommunalt bolag att ”debitera” för arbete i ett sådant sammanhang föreligger inte. I det aktuella ärendet finns det dock utrymme för att tolka bolagets skrivelse till anmälarna så, att man erbjöd dem att upprätta en särskild förteckning över tidigare anlitade entreprenörer. Det var i så fall olämpligt att blanda samman detta med den myndighetsutövande uppgiften att fatta beslut i ett ärende om utlämnande av

text: allmän handling, men jag kan inte bortse från möjligheten att det skedde i god tro och i en strävan att på ett alternativt sätt tillhandagå anmälarnas önskemål.

text: Jag vill i det sammanhanget påpeka, att ett besked från ett kommunalt bolag med avslående av en begäran att utfå allmän handling ska lämnas i form av ett beslut. I detta fall har bolaget tillställt anmälarna ett brev av delvis informell karaktär med rubriceringen ”Svar på begäran om utlämnande av handlingar”, undertecknat av bolagets ekonomichef. Informalitet av det slaget leder lätt till missförstånd. I detta fall hade ett särskilt beslut begärts (jfr

text: sekretesslagen

text: 15 kap. 6 §

text: ). I analogi med vad som gäller för myndigheter ska ett beslut om att inte lämna ut allmän handling fattas av bolagets högsta verkställande företrädare, dvs. som huvudregel VD (jfr

text: prop. 1993/94:48 s. 24

text: , där det sägs att de regler som gäller för myndigheter ska vara vägledande för de kommunala företagen). Handlingar rörande VD:s anställningsavtal m.m. Anmälarna begärde bl.a. kopior på de allmänna handlingar som rörde VD:s anställningsavtal, löneavtal och andra till anställningen kopplade avtal. I bolagets skrivelse till anmälarna besvaras denna del av deras begäran med att VD:s lön ”enligt dom i Kammarrätten i Stockholm” kan sekretessbeläggas av konkurrensskäl. I yttrandet till JO åberopas två specificerade kammarrättsdomar till stöd för att inte lämna ut handlingar rörande VD:s anställningsvillkor.

text: Bolagets beslut hade kunnat överklagas till domstol. Det är inte en uppgift för JO att ta ställning till den sekretessprövning bolaget gjort. Det finns dock skäl att anmärka att de åberopade domarna gällde utbekommande av anställningsavtal. Från detta bör skiljas en begäran som begränsas till uppgift om VD:s lön. Den senare frågan har varit föremål för prövning i Regeringsrätten, som i

text: RÅ 2003 ref. 28

text: inte ansåg att sekretess enligt

text: 6 kap. 1 § sekretesslagen

text: förelåg för uppgift om lönen för en VD i ett landstingsägt bolag, verksamt inom sjukvården. Regeringsrätten skrev bl.a: De rättsliga möjligheterna till insyn och kontroll skall inte vara beroende av i vilken form som kommuner och landsting väljer att bedriva sin verksamhet utan samma öppenhet skall i princip gälla för kommunala företag som för kommunala myndigheter, oavsett vilken verksamhet de bedriver (

text: prop. 1993/94:48 s. 18

text: ). Skadebedömningen bör också ske mot bakgrund av att uppgifter om offentliganställdas löner och anställningsvillkor i övrigt enligt en fast etablerad praxis är offentliga. I förevarande fall består utredningen endast av ett relativt allmänt hållet påstående från bolagets sida om att konkurrenterna skulle gynnas på bolagets bekostnad och av en likaledes allmän hänvisning till att konkurrens råder på marknaden. Utredningen kan därför inte anses visa på sådana konkreta skaderisker som förutsätts för att sekretess skall gälla. Huvudregeln får mot denna bakgrund anses vara att löneuppgifter är offentliga. För att en uppgift om en VD-lön i ett kommunalt företag ska omfattas av sekretess krävs att konkreta skaderisker kan påvisas. Regeringsrättens avgörande gällde dock just uppgift om lön. Ett anställningsavtal kan innehålla åtskilligt mer och sekretessbedömningen beträffande övriga uppgifter kan bli en annan än den om

text: lön. Enligt bolagets beslut i utlämnandefrågan sekretessbelades emellertid just uppgiften om VD:s lön, medan den hänvisning som gjordes till praxis från kammarrätt avsåg anställningsavtal. Det hade varit mer adekvat att hänvisa till prejudikatet i

text: RÅ 2003 ref. 28

text: , som åtminstone i avsaknad av närmare utredning om skaderisken i det enskilda fallet talar för att uppgiften om VD:s lön var att betrakta som offentlig. Sammantagen bedömning Av det ovan sagda framgår att bolagets hantering av anmälarnas begäran om utfående av allmänna handlingar inte varit invändningsfri. Det finns anledning att inskärpa att ett kommunalt bolag såvitt gäller offentlighetsprincipen har samma principiella skyldigheter som myndigheter. Den av bolaget framförda uppfattningen att det inte skulle åligga ett kommunalt bolag att lämna en fullföljdshänvisning då en begäran att utfå allmän handling avslås är enligt min mening felaktig. Ett bolag som ägs av det allmänna har att efter bästa förmåga leva upp till såväl bokstaven som andan i grundlagens bestämmelser. Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


nyckelord: Anstalt Integritet Visitation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kroppsbesiktning av en intagen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade på att han, som var intagen i kriminalvårdsanstalten Karlskoga, efter en permission blev utsatt för kroppsbesiktning. Han anförde bl.a. följande. Han frågade om det inte fanns någon läkare som kunde utföra kroppsbesiktningen så att han slapp lämna avföringsprov, men fick till svar att han var tvungen att lämna två sådana prov och att han dessutom måste äta majs. Han blev lämnad i ett rum med endast en madrass och en kudde. Eftersom man hade glömt att sätta på värmen frös han, men fick trots det inte någon filt. Först efter flera påstötningar fick han en tröja.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Karlstad för utredning och yttrande. Kriminalvårdsmyndigheten anförde i remissvaret, genom tillförordnade kriminalvårdschefen BB, följande.

text: – – – Jml. KvaL 52 b § får en intagen kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Beslut om kroppsbesiktning får endast fattas av sådan tjänsteman i chefsbefattning som delegerats beslutsrätten av kriminalvårdschefen. Kroppsbesiktning utföres sällan på anstalten Karlskoga, en till två gånger per år, då det är mycket personalkrävande och därmed kostsamt. Kroppsbesiktning genomförs när man har anledning misstänka att den intagne har otillåtna föremål i sig och inte slumpmässigt. Kriminalvårdsverket genomför de tre kommande åren en offensiv mot narkotika på uppdrag av regeringen, och där är kroppsbesiktning ett verksamt instrument för att förhindra att narkotika kommer in på fängelserna. Kroppsbesiktning genomförs på så sätt att den intagne vistas i ett OBS-rum utrustat med madrass och kudde. Han är klädd i en overall med blixtlås i ryggen och kardborrband i ärmar och byxben. Han får äta majs som bryts ned sakta av kroppen. Vid toalettbesök används en toalett där avföringen hamnar i en plastpåse för att innehållet skall kunna analyseras. När den intagne lämnat normal mängd avföring vid två tillfällen och den innehåller majs räknar man med att eventuella främmande föremål har passerat mag- och tarmsystemet. Om man misstänker att den intagne stoppat upp främmande föremål i tarmen kan behörig personal genomföra en så kallad rektoscopi varvid man med ett instrument kan se om det finns främmande föremål i tarmen.

text: Kroppsbesiktning är ett djupt ingrepp i den personliga integriteten och måste därför genomföras med stor hänsyn till den person som berörs och med stor taktkänsla. AA återvände till anstalten på eftermiddagen den 13 mars 2002 efter att ha varit på permission från den 10 mars. Kriminalvårdsinspektör CC, som har kriminalvårdschefens delegation att besluta om kroppsbesiktning, fattade ett sådant beslut. Det exakta skälet till beslutet har inte gått att utreda då CC är på en längre tids tjänstledighet. Som ovan nämnts används kroppsbesiktning då man har starka skäl att misstänka att den intagne bär otillåtna föremål. AA placerades jml. KvaL 20 § 5 i avskildhet genom beslut av kriminalvårdsinspektör CC. OBS-cellen ligger i anstaltsbyggnaden och omfattas även den av anstaltens centralvärme. Personalen hade uppenbarligen förståelse för att AA frös, då man emot gällande regler gav honom en tröja. Även om temperaturen är densamma i OBS-cellen som i övriga bostadsrum kan man säkert uppleva det som kallt då man inte får använda filt. Vad gäller avföringen tömde AA tarmen en gång. Som ovan nämnts skall tarmen tömmas två gånger för att man skall kunna anse att främmande föremål skall ha passerat mag- och tarmsystemet. Vid senare tillfällen presterade AA bara små mängder avföring varför man beslöt att fortsätta sekundbevakningen. För att underlätta för AA kallade man in en för ändamålet utbildad personal från anstalten Kumla. Han utförde en rektoscopiundersökning och AA:s avskildhet avbröts omedelbart av anstaltens säkerhetsansvarige, som vid tillfället hade beredskap. Varje intagen som skrivs in på anstalten Karlskoga genomgår tre dagars introduktion. Syftet är att den intagne skall få fullständig information om hur verkställigheten skall genomföras. Kontaktmannen skall bland annat informera om vilka lagar och författningar som styr verksamheten i ett fängelse. Den intagne har också tillgång till de dokument som omnämns i anstaltsföreskrifterna,

text: KVVFS 1998:8

text: , 17 §. Se även 18 §. AA är dömd vid fyra tillfällen, första gången den 24 juli 1997 till skyddstillsyn för narkotikabrott. Den senaste gången dömdes han till fängelse ett år och sex månader och 20 dagar förverkad villkorligt medgiven frigivning och placerades på anstalten Karlskogas motivationsavdelning för att planera för en behandlingshemsvistelse. AA har haft sju skötta normalpermissioner, varav tre efter kroppsbesiktningen och sekundbevakningen. Den genomförda utredningen visar att anstalten genomfört kroppsbesiktningen i enlighet med de bestämmelser som följer av KvaL. Besluten är fattade av behöriga tjänstemän och är dokumenterade. Att bli föremål för kroppsbesiktning och sekundbevakning är en extrem situation och pressande för både den intagne och personal. Risken för att misstolka situationer och att överreagera är därför stor. Personalen har agerat på ett professionellt sätt så att sekundbevakningen genomförts utan våldsinslag.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I beslut den 2 december 2003 anförde JO Lundin följande.

text: Bedömning

text: Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). Detta skydd avser bl.a. kroppsbesiktning.

text: Begränsningar av skyddet får endast ske genom lag (

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ). För kriminalvårdens del finns bestämmelser om kroppsbesiktning i bl.a. lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL).

text: Med kroppsbesiktning avses enligt

text: 28 kap. 12 § andra stycket rättegångsbalken

text: undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov.

text: Enligt 52 b § första stycket KvaL får en intagen kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Av andra stycket följer att kroppsbesiktning, om det behövs, även får göras bl.a. när en intagen återkommer till anstalten efter en permission.

text: Enligt 52 c § KvaL får kroppsbesiktning inte göras mera ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas.

text: För att verkställa ett beslut om kroppsbesiktning får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt (20 § första stycket 5 KvaL).

text: Det finns inte lagstöd för att i samband med en kroppsbesiktning tvinga en intagen att vare sig inta viss medicin eller föda av visst slag för att underlätta åtgärden eller för att förkorta den tid som den intagne måste vistas i avskildhet. Det finns emellertid inte något som hindrar att en intagen erbjuds detta. Om det görs, är det synnerligen viktigt att han inte ges uppfattningen att han är tvungen att anta erbjudandet, vars syfte självklart måste göras helt tydligt för den intagne. Det finns nämligen en uppenbar risk för att en intagen i en sådan situation och med hänsyn till det utsatta läge som han befinner sig i kan komma att känna sig tvingad och att frivilligheten därför blir illusorisk. Det finns anledning att särskilt framhålla att det är svårt för den tjänsteman som lämnar erbjudandet att avgöra om den intagne verkligen handlar fullt frivilligt (jfr JO 2003/04 s. 81, se även

text: SOU 1995:47 s. 150

text: Vad som har framkommit i ärendet utgör inte skäl för några ytterligare uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Överenskommelse har träffats om återbetalning av felaktigt utgiven arbetslöshetsersättning genom avräkning vid senare utbetalning av arbetslöshetsersättning m.m.

text: Överenskommelse har träffats om återbetalning av felaktigt utgiven arbetslöshetsersättning genom avräkning vid senare utbetalning av arbetslöshetsersättning. Fråga om kvittningsöverenskommelsen kunde betecknas som frivillig. Även fråga om arbetslöshetskassans ansvar att beakta den återbetalningsskyldiges sociala situation

text: Bakgrund

text: Statstjänstemännens arbetslöshetskassa (SEA) beslöt den 13 november 1997 att AA inte skulle anses vara arbetslös i arbetslöshetsförsäkringens mening under perioden den 1 januari 1995–den 4 februari 1996 och att han skulle återbetala vad han under denna period erhållit i arbetslöshetsersättning med 113 615 kr. Som motivering angav kassan att AA under perioden bedrivit egen verksamhet och att han förfarit svikligt mot kassan och brustit i sin skyldighet att anmäla ändrade förhållanden. I beslutet angavs vidare att AA för det fall han inte kunde betala tillbaka hela beloppet på en gång kunde skriftligen lämna ett förslag till en avbetalningsplan som kassan skulle ta ställning till.

text: Den 18 november 1997 sände AA över ett förslag till avbetalningsplan innebärande en återbetalning med 500 kr per vecka. Förslaget godtogs av kassan genom en som beslut betecknad skrivelse den 25 november 1997. I en förbindelse den 27 november 1997 bekräftade AA att han skulle återbetala sin skuld med det angivna beloppet.

text: AA begärde därefter omprövning av kassans beslut den 13 november 1997. Vid omprövning den 2 februari 1998 vidhöll kassan beslutet. Länsrätten i Stockholms län har sedermera genom dom den 30 september 1998 avslagit AA:s dit anförda överklagande av kassans omprövningsbeslut.

text: Anmälan

text: Den 6 april 1998 inkom AA med en anmälan till JO mot arbetslöshetskassan. Han anförde att han hade tvingats under utpressningsliknande förhållanden att acceptera en återbetalningsplan som innebar att han måste leva på ett belopp som underskred fastställt existensminimum med 2 000 kr per månad. Genom förfarandet med en överenskommelse hade han förlorat möjligheten att överklaga saken. Han begärde att JO skulle utreda om kassans återkrav hade skett i enlighet med gällande be-

text: stämmelser, såväl vad gällde kassans tillvägagångssätt som dess tolkning av begreppet ”skäligt belopp” i återbetalningsbestämmelsen i 36 § lagen om arbetslöshetsförsäkring. Han gjorde vidare gällande att handläggare vid kassan brustit i sin skyldighet att informera honom eftersom han trots begäran inte fått besked om ”var i regelverket det står att kassan får dra belopp under existensminimum”.

text: Till anmälan hade fogats AA:s förslag den 18 november 1997 till avbetalningsplan ställt till tjänstemannen BB vid kassan. Förslaget hade följande lydelse:

text: Efter kontakt med BB ber jag att få lämna förslag till avbetalningsplan. Enligt ert beslut från 1997-11-13 anser ni att jag är skyldig att återbetala 113 615:till SEA. Jag anser att ert beslut är fattat på felaktiga grunder och kommer att överklaga ärendet inom angiven tid (två månader). Ni hävdar att återbetalning omedelbart skall påbörjas utan att frågan om skuld slutgiltigt är avgjord. BB hävdar att en påbörjad återbetalning ej innebär att jag accepterar skulden och att jag därför fortfarande har möjlighet att överklaga. BB hävdar även att jag ej har rätt till existensminimum, vilket jag anser att jag har. På en direkt fråga om vad SEA kan anse är ett rimligt belopp att återbetala per månad, kom hon fram till att min nuvarande a-kassenivå ska vara 1 505: -/vecka efter skatt och hon ansåg att jag borde kunna betala tillbaka i en takt av 500: -/vecka. För att få andrum i detta läge som jag betraktar som ej förhandlingsbart från er sida, eftersom min enda försörjning utgörs av de pengar som jag får från SEA, accepterar jag hennes förslag och krav. Om detta förslag till avbetalningsplan accepteras av er, ber jag att ni snarast möjligt betalar ut de pengar som ni har innehållit sedan 1997-09-25.

text: Vidare hade till anmälan fogats kassans svar den 25 november 1997 av följande lydelse.

text: BESLUT ANGÅENDE FÖRESLAGEN AVBETALNINGSPLAN

text: Till Statstjänstemännens Arbetslöshetskassa (SEA) har den 18 november 1997 inkommit en begäran från dig om att få göra återbetalning av den skuld du har till SEA med 500 kronor/vecka. SEA accepterar att du återbetalar din skuld med det belopp motsvarande 500 kronor/vecka (2 000 kronor/månad). Så snart SEA erhållit bifogade förbindelse kommer SEA att ombesörja utbetalning av innehållen arbetslöshetsersättning med avdrag för det överenskomna återbetalningsbeloppet.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) för utredning och yttrande. I remissen angavs att kassans handläggning av ”kvittningsfrågan” särskilt skulle kommenteras.

text: SEA anförde i ett yttrande som fogats till remissvaret bl.a. följande.

text: Vad gäller frågan om skäligt belopp enligt

text: 36 §

text: ALF ger tillämpningsbestämmelserna till nämnda avsnitt ingen ledning – – –. SEA avstår från försöket att semantiskt tolka frågan om "skäligt belopp" men vill i sammanhanget konstatera att även återbetalningstiden bör vara rimlig till sin längd. Med nuvarande återbetalningstakt kommer skulden att vara återbetald först om drygt 4 ½ år under förutsättning att ingen ändring sker av avbetalningstakten. Vad som kommer bort i den juridiska hanteringen är att AA enligt SEA:s mening oriktigt erhållit 113 615:- kr i arbetslöshetsersättning. I denna fråga pågår Länsrättens pröv-

text: ning. SEA välkomnar ett framtida riktvärde om vad som skall anses vara skäligt belopp enligt 36 § (nuvarande 68 §) ALF. Detta skulle i många fall avsevärt underlätta kassans beslut i återbetalningsärenden. – – –

text: SEA avvisar bestämt medlemmens påstående om "utpressning" eller utpressningsliknande förhållanden. Varje medlem behandlas korrekt och sakligt.

text: Försäkringsenheten vid AMS uppgav bl.a. följande.

text: Återkravet som ligger till grund för AA:s klagomål är beslutat med stöd av

text: 36 § lagen (1973:370)

text: om arbetslöshetsförsäkring. I 36 § andra stycket anges att skäligt belopp får vid senare utbetalning innehållas i avräkning på vad som betalats ut för mycket. Bestämmelsen om återbetalningsskyldighet har numera sin motsvarighet i

text: 68 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring. Arbetsmarknadsstyrelsen har inte meddelat föreskrifter eller på annat sätt definierat vad som är ett skäligt belopp. Det måste bedömas vad som är skäligt med hänsyn till förhållandena i varje enskilt fall. Bedömningen skall givetvis innefatta ett hänsynstagande till ersättningens betydelse för ersättningstagarens och hans familjs försörjning, men sådana faktorer som beloppets storlek och hur lång tid återbetalningen skulle ta måste också vägas in. Det ankommer således på kassan att överenskomma med sin medlem om betalningssätt och storlek av återbetalningsbelopp. Är parterna överens torde beloppen som skall återbetalas upplevas som skäliga. Enligt Försäkringsenheten bör i första hand kassan försöka överenskomma med medlemmen om en återbetalning av hela det belopp som personen erhållit för mycket. Kvittningsregeln blir aktuell först då en sådan uppgörelse inte kan nås. Av Arbetsmarknadsstyrelsens regelbok för arbetslöshetskassor framgår att kassan i första hand skall söka få till stånd frivillig återbetalning. För det fall den återbetalningsskyldige, trots påminnelser eller förnyade krav, missköter eller på annat sätt motsätter sig betalning, bör kassan göra en ansökan om betalningsföreläggande och verkställighet hos Kronofogdemyndigheten. Kassan bör då också göra en bedömning om indrivningsåtgärder med hjälp av kronofogde är meningsfulla, dvs om möjlighet synes föreligga att få betalning för fordringen och, om så är fallet, om arbete och kostnader för indrivningen är skäliga i förhållande till det återbetalningspliktiga beloppet. Om beloppet överstiger åtta gånger gällande högsta dagpenning bör sådan indrivningsåtgärd vidtagas. En arbetslöshetskassa saknar tillräcklig insyn i den enskilde medlemmens samlade ekonomi för att kunna göra en adekvat bedömning av vad som får anses vara existensminimum. Kronofogdemyndigheten är den myndighet som kan verkställa en dom eller utfärda ett betalningsföreläggande som kan ligga till grund för verkställighet (utmätning). Denna myndighet har möjlighet att göra en sådan fullständig utredning om den återbetalningsskyldiges ekonomiska situation som krävs för att kunna fastställa vederbörandes existensminimum. Kassans möjlighet att kräva ersättningstagaren på betalning bygger enbart på överenskommelser med den enskilde. Kassan har tillsammans med AA gjort upp en avbetalningsplan. Eftersom en överenskommelse har träffats mellan kassan och AA har hittills anledning inte funnits för kassan att överlämna hanteringen till Kronofogdemyndigheten. Det finns emellertid anledning för kassan att nu överväga ett sådant överlämnande enär AA motsätter sig en avbetalning på det sätt som överenskommits och det sammanlagda beloppet som kassan har beslutat att återkräva dessutom är drygt 113 000 kronor. Försäkringsenheten finner inte att Statstjänstemännens arbetslöshetskassa i detta ärende handlagt kvittningsfrågan på sätt som avviker från vad Arbetsmarknadsstyrelsen har rekommenderat.

text: AMS anförde för egen del följande.

text: Som framgår av utredningen finns det författningsenligt stöd för att innehålla arbetslöshetsersättning i avräkning på belopp som skall återbetalas. I detta fall finns en överenskommelse mellan AA och arbetslöshetskassan om hur återbetalningsskyldigheten skall fullgöras. Det finns inget som tyder på att denna överenskommelse skulle ha tvingats fram på något obehörigt sätt av arbetslöshetskassan. AMS delar den bedömning som har gjorts av Försäkringsenheten att det inte finns fog för något antagande att arbetslöshetskassan handlagt ärendet på något felaktigt sätt. Även i övrigt ansluter sig AMS till de bedömningar som Försäkringsenheten har gjort. I beslut den 30 december 1999 anförde stf. JO Ekberg följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Vid den i ärendet aktuella tidpunkten gällde lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring. Enligt

text: 36 §

text: skulle under vissa omständigheter återbetalning ske av utbetald arbetslöshetsersättning. I samma lagrum,

text: andra stycket

text: , föreskrevs att om det förelåg en sådan återbetalningsskyldighet fick vid senare utbetalning av arbetslöshetsersättning skäligt belopp innehållas i avräkning på vad som betalats ut för mycket. Enligt

text: 102 §

text: gällde en arbetslöshetskassas beslut omedelbart, om inte annat angavs i beslutet eller bestämdes av den myndighet som skulle pröva beslutet. Motsvarande bestämmelser återfinns numera i lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring.

text: Vid tillkomsten av bestämmelsen om att skäligt belopp fick innehållas vid senare utbetalning anfördes i förarbetena (

text: prop. 1973:56, s. 237

text: ) att regeln infördes efter mönster av

text: 20 kap. 4 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). I förarbetena till AFL uttalades (

text: prop. 1962:90 s. 384

text: ) att möjligheterna till kvittning måste begagnas med urskillning och att skälig hänsyn i varje särskilt fall måste tas till den ersättningsberättigades och hans familjs försörjning.

text: Bestämmelsen i lagen om arbetslöshetsförsäkring ger arbetslöshetskassan rätt att genomföra s.k. tvungen kvittning. Härmed avses att myndigheten ensidigt genomför kvittningen genom att den avger en kvittningsförklaring, dvs. en till mottagaren riktad förklaring att myndigheten avräknar sin fordran på återbetalning mot mottagarens fordran på senare utfallande arbetslöshetsersättning. En kvittning kan också baseras på en överenskommelse mellan myndigheten och ersättningsmottagaren. Mottagarens medgivande vid en dylik överenskommelse skall dock vara ”frivillig”, dvs. denne måste ha uppfattat situationen så att han verkligen haft en valmöjlighet (se bl.a. Lavin, Återbetalning av social ersättning, s. 186).

text: Bedömning

text: Jag konstaterar att kassan den 13 november 1997 hade fattat ett beslut som innebar att AA skulle återbetala 113 615 kr som han enligt kassans mening uppburit felaktigt. Beslutet gällde som framgår av redogörelsen ovan omedelbart. Det ålåg därför kassan att vidta åtgärder för att verkställa beslutet och detta i princip utan avvaktande av att det vunnit laga kraft. Om AA ville uppskjuta verkställigheten hade han möjlighet att göra detta genom att överklaga återbetalningsbeslutet och i

text: det sammanhanget begära inhibition. Han överklagade visserligen beslutet men framställde inte något yrkande om inhibition.

text: AA förefaller i stället ha varit inställd på att inleda återbetalning av det fastställda beloppet utan att avvakta utgången av ett överklagande. Han var också – såvitt framgår av omständigheterna – beredd att låta återbetalningen ske genom kvittning av honom tillkommande löpande utbetalningar av arbetslöshetsersättning.

text: Jag ser därför inte något fel i att arbetslöshetskassan tog upp en diskussion med AA om en överenskommelse om återbetalning genom kvittning. En frivillig lösning av problemet kan ofta vara att föredra eftersom den återbetalningspliktige därigenom själv kan ta ansvar för sin del i uppgörelsen. Ett sådant alternativ torde också positivt främja resultatet av avbetalningen av skulden. Det bör dock uppmärksammas att det även vid frivillig kvittning får anses ankomma på kassan att självständigt beakta sociala synpunkter (jfr Lavin a.a., s. 190) och se till att det belopp som innehålles blir – enligt lagtextens ord i 36 § andra stycket lagen om arbetslöshetsförsäkring – skäligt. I den begränsningen ligger att hänsyn måste tas till att den försäkrade får så mycket kvar av sin ersättning som – om andra tillgångar saknas – behövs för hans och hans familjs försörjning.

text: I den överenskommelse som träffades mellan kassan och AA åtog han sig att betala ett belopp om 500 kr i veckan som avbetalning på skulden, vilket skulle innehållas på den ersättning om ca 1 500 kr per vecka efter skatteavdrag som han hade rätt till i form av arbetslöshetsersättning. Jag har svårt att se att det finns en rimlig social proportion mellan dessa belopp och menar att kassan försummat att vid uppgörelsen beakta AA:s försörjningssituation. Det kan som framgått av det anförda inte godtas att kassan utan sådant beaktande accepterar ett avbetalningsförslag från den försäkrade. Jag delar således inte AMS uppfattning att ett överenskommet avbetalningsbelopp i alla lägen skall anses som ett skäligt belopp.

text: Man måste vidare ha klart för sig att den försäkrade som ålagts en återbetalningsskyldighet befinner sig i ett underläge gentemot kassan. Som regel har han befunnits ha förfarit felaktigt – i detta fall enligt kassans egen terminologi svikligt – genom att undanhålla kassan viss information. Det ligger nära till hands att en försäkrad i en sådan situation försöker att gottgöra vad han felat i en så snabb takt som möjligt. Det blir då viktigt för kassan att självständigt bevaka att en försäkrad under sådana förhållanden inte tar på sig en återbetalningsbörda som han inte mäktar bära. Kassan måste också vara lyhörd för andra signaler i den försäkrades agerande och verkligen ställa sig frågan om den överenskommelse som träffas är i grunden frivillig från den försäkrades sida.

text: Om kassan hade gjort detta i AA:s fall skulle den ha funnit att hans förslag till avbetalningsplan utgick från vissa förutsättningar. För det första bestred han återbetalningsskyldigheten men hade fått besked från kassan om att återbetalning trots detta skulle påbörjas. För det andra framgår det tydligt av hans förslag till avbetalningsplan att det inte var han utan en företrädare för kassan som hade bestämt kvittningsbeloppet och att tjänstemannen uppgivit att AA inte hade rätt till existensminimum. För det tredje anger AA att han uppfattade återbetalningsfrågan

text: som icke förhandlingsbar från kassans sida. Och till sist uppger han att han var beredd att anta det föreslagna kvittningsbeloppet eftersom hans enda försörjning utgjordes av arbetslöshetsersättningen och denna innehållits under i det närmaste två månader.

text: Jag kan av dessa omständigheter inte få annat intryck än att AA kände sig hårt trängd och att han uppfattade situationen så att han inte hade något annat val än att gå med på en avbetalningsplan i enlighet med vad kassan önskade. Att det förhöll sig på det viset kunde knappast ha undgått kassan. Den överenskommelse som träffades mellan AA och kassan kan enligt min mening knappast betecknas som frivillig.

text: Under dessa förhållanden borde kassan ha avstått från att driva frågan om en frivillig kvittning och i stället ha fattat ett formligt ensidigt beslut om kvittning enligt det angivna lagrummet och därvid beaktat sociala synpunkter på samma sätt som jag ovan redovisat. Ett sådant beslut hade AA kunnat överklaga till länsrätten och vid en prövning där få avgjort vad som i hans fall var att bedöma som ett skäligt kvittningsbelopp.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Dokumentation
Förhör
Förundersökning
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Fråga om vissa uppgifter borde ha redovisats i ett förundersökningsprotokoll m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot bl.a. kriminalinspektören BB vid Polismyndigheten i Västra Götaland, utredningsgruppen i Borås. I anmälan gjordes bl.a. gällande att BB hade ”medvetet slängt bort förhör med alibi vittnen” i en förundersökning och inte följt upp uppgifter som AA lämnat utan utgått från att han var skyldig samt att AA därför oskyldigt dömts till ett långt fängelsestraff.

text: Utredning

text: Borås tingsrätts dom den 9 februari 2004 och huvudförhandlingsprotokoll i mål B 3104-03 infordrades. Från Hovrätten i Västra Sverige infordrades hovrättens dom den 31 mars 2004, protokoll, överklagandeskrifter och dagboksblad i mål B 1671- 04. Från polismyndigheten infordrades handlingar i det aktuella ärendet m.fl. Av handlingarna framgick bl.a. följande. I februari 2004 dömde tingsrätten AA för bl.a. grov misshandel till fängelse tre år. Efter överklagande från både åklagaren och AA ändrade hovrätten tingsrättens domslut och bestämde fängelsestraffet till tre år sex månader. – Enligt förundersökningsprotokollet i ärendet hölls slutförhör med AA den 22 januari 2004. Vid detta förhör uppgav AA att han hade varit på en annan plats när den grova misshandeln skulle ha ägt rum tillsammans med några namngivna personer, däribland CC, DD och EE. AA hade vid samma tillfälle också stoppats av polisen. Med anledning av dessa uppgifter vidtog utredningsmannen BB vissa åtgärder, bl.a. kontrollerade han tjänstgöringslistor vid polismyndigheten, inhämtade information från en av de polismän som stoppat AA och höll ett vittnesförhör med CC Vidare inhämtades viss information från DD. BB dokumenterade åtgärderna i en promemoria daterad den 23 januari 2004. Förhöret med CC, som också hölls nämnda dag, dokumenterades i ett förhörsprotokoll. CC bekräftade i förhöret AA:s uppgifter att de hade varit tillsammans vid den aktuella tidpunkten och att de hade stoppats av polisen för en kontroll. – I förundersökningsprotokollet hade förhöret med CC inte tagits med. Vidare uppmärksammades vid JO:s granskning att den aktuella promemorian fanns i två olika versioner: en innehållande två textstycken (denna fanns med i förundersökningsprotokollet) och en med fyra textstycken (denna fanns inte med i

text: protokollet). De två första textstyckena i promemoriorna var identiska. I de två sista styckena i den fullständiga promemorian redovisades viss information från DD och en polisman.

text: BB kom in med upplysningar över handläggningen av ärendet, varvid han anförde bl.a. följande.

text: Redogörelse för varför ett förhörsprotokoll inte redovisats i förundersökningsprotokollet

text: Jag har funderat på varför inte förhöret med CC redovisades i förundersökningsprotokollet och kommit fram till att det finns en ganska naturlig förklaring till det: När AA den 22 januari 2004 var hos mig för slutförhör och delgivning enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: , uppgav han att han tillsammans med flera andra personer, bl.a. CC, blivit kontrollerade av en polispatrull i Viskafors vid 01-tiden den 22 november 2003. Han ville med den uppgiften ge alibi för att han inte var en av de två gärningsmännen till den grova misshandeln på S:t Sigfrids griftegård Borås senare under natten. En av uppgifterna som AA lämnade var att den kvinnliga polismannen har ett asiatiskt utseende: Inom Boråspolisen finns det en kvinnlig polisman som har ett sådant utseende! Vid den kontroll jag gör framkommer att denna polisman inte tjänstgjort den aktuella tiden, men väl natten till den 20 november 2003! För att kontrollera AA:s uppgifter ringer jag upp DD och han berättar att en av de polismännen som är med vid den aktuella kontrollen några veckor dessförinnan varit med och omhändertagit DD för ”fylleri”. Vid kontroll av omhändertagna visar det sig att DD varit omhändertagen av polismännen FF och GG den 25 oktober 2003. För att få ytterligare substans i uppgiften hör jag den 23 januari 2004 CC. Han lämnar uppgifter som går ut på att den aktuella poliskontrollen har skett vid midnatt natten till den 22 november 2003. Det är det förhöret som inte tas med i förundersökningsprotokollet. Härefter kontrollerar jag uppgifterna med polismannen GG som genom kontroll av händelserapporterna kommer fram till att den aktuella poliskontrollen i Viskafors har skett den 22 november 2003 k1. 00:51. För att redovisa här angivna åtgärder skrev jag den 23 januari 2003 en promemoria som togs in som sidan 45 i förundersökningsprotokollet. I den promemorian nämns dock inget om förhöret med CC. Med hänsyn härtill ansåg jag förmodligen att förhörsuppgifterna med CC inte var nödvändiga i förundersökningsprotokollet, eftersom de exakta uppgifterna kommit fram på annat sätt.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från BB, varvid han uppgav följande. Det hölls inte något förhör med EE eller DD i saken. DD tillfrågades endast i förbigående om poliskontrollen men det var inte något formellt polisförhör. Han fick inte några utredningsdirektiv från förundersökningsledaren, kammaråklagaren HH, i den här delen av utredningen. BB informerade inte HH om de utredningsåtgärder som han vidtog för att kontrollera AA:s uppgifter. Han är inte heller säker på att han informerade HH om att ett förhör med CC hade hållits. I förundersökningsprotokollet finns en promemoria redovisad. Denna promemoria är

text: dock inte fullständig utan det finns en utbyggd version av promemorian. BB förstår inte hur den ofullständiga versionen kunde hamna i förundersökningsprotokollet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att vittnesförhöret med CC och den fullständiga versionen av promemorian daterad den 23 januari 2004 inte fanns med i förundersökningsprotokollet samt om dessa förundersökningsåtgärder redovisades för förundersökningsledaren.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren JJ) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats bl.a. utdrag, ärendehistorik från polisens datorsystem Dur-Två och upplysningar från BB.

text: Av upplysningarna framgick bl.a. följande. Den första promemorian innehållande endast två textstycken upprättade BB den 23 januari 2004. Tre dagar senare – den 26 januari – sammanställde han förundersökningsprotokollet, varvid nämnda version av promemorian togs med i protokollet. Först den 27 januari kompletterade han promemorian med ytterligare två textstycken och han skickade då en kopia av den fullständiga versionen till åklagaren som vidarebefordrade den till AA:s försvarare. – Anledningen till att förhöret med CC inte togs med i förundersökningsprotokollet var att den tidsangivelse som var intressant (när poliskontrollen ägde rum) och som kom fram i förhöret med CC på ett mer exakt sätt kunde fastslås efter kontroll med berörd polisman. Enligt BB var den senare uppgiften mer exakt och således mer betydelsefull än uppgiften från CC varför den fick ingå i promemorian. BB anser dock nu att förhöret med CC kanske rimligen borde ha ingått i förundersökningsprotokollet. Uppgifterna i förhöret ger dock inte mer stöd för AA:s uppgifter än de som återfinns i promemorian. HH var inte informerad i dessa delar.

text: Polismyndigheten anförde i remissvaret bl.a. följande.

text: Handläggningen av förundersökningen

text: Förhörsledaren BB har sammanfattningsvis uppgett följande. Han höll slutförhör med AA den 22 januari 2004. Under förhöret lämnade AA uppgifter om en poliskontroll i Viskafors natten till den 22 november 2003 som BB ville kontrollera. BB kom fram till att kontrollen inte kunde ha ägt rum den natten. På morgonen den 23 januari 2004 skrev han därför en promemoria som gav stöd för uppfattningen att någon poliskontroll inte hade ägt rum vid det tillfället. BB fortsatte att utreda händelsen. Han kallade CC till förhör den 23 januari 2004. Förhöret hölls vid 13.00-tiden. CC bekräftade AA:s uppgifter om poliskontrollen. Förhöret finns dokumenterat men togs inte med i förundersökningsprotokollet. BB ringde DD som också bekräftade att kontrollen ägt rum. Samtalet dokumenterades inte och det är oklart vid vilken tidpunkt det ägde rum. Slutligen lyckades BB identifiera den polispatrull som genomfört kontrollen, vilken ägt rum klockan 00.51 den aktuella natten. När BB var i kontakt med polispatrullen för att få dessa uppgifter är oklart. Kontrollåtgärderna genomförde BB utan att först ha talat med förundersökningsledaren

text: Den 26 januari 2004 sammanställde BB förundersökningsprotokollet. I detta ingick den ursprungliga promemorian som gav stöd för uppfattningen att någon poliskontroll inte ägt rum. Han tog inte med förhöret med CC. Han ansåg inte att dennes uppgifter var särskilt viktiga efter samtalet med polispatrullen. Den 27 januari 2004 klockan 12.54 kompletterade BB promemorian med uppgifter om att kontrollen verkligen ägt rum. Han överlämnade promemorian den 28 januari 2004 till åklagaren, men han vet inte om han nämnde eller visade förhöret med CC för honom.

text: Brevet från EE och JO:s handläggning

text: EE har i sitt brev till JO sammanfattningsvis påstått att förhören med CC, DD och KK försvann ur utredningen. Dessa förhör var till AA:s fördel. Hon anser att hon själv borde ha blivit hörd. Hon vidimerar CC:s uppgifter som han lämnat under förhör hos BB. Områdesansvarig föredragande LL vid JO-ämbetet har den 7 april 2004 talat med BB som uppgett att han inte höll några förhör med DD eller EE om poliskontrollen. Han tillfrågade DD endast i förbigående. Det var inte något formellt polisförhör. Han hade inga utredningsdirektiv av åklagaren i den här delen av utredningen. Han informerade inte heller åklagaren om de utredningsåtgärder som han avsåg att vidta för att kontrollera uppgifterna. Han var inte säker på att åklagaren kände till att han hört CC.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: skall vid förundersökningen inte endast omständigheter som talar emot den misstänkte utan även de som är gynnsamma för honom beaktas och bevis som är till hans förmån tas tillvara. Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som möjligt. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande och i den mån det kan ske utan men för utredningen ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har även rätt att ange den utredning som de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt, vilket framgår av

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . Enligt andra stycket i paragrafen skall på begäran av den misstänkte eller hans försvarare förhör eller annan utredning ske, om detta kan antas vara av betydelse för undersökningen. Protokoll skall föras över vad som förekommit och som är av betydelse för målet enligt

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: , och enligt 22 § förundersökningskungörelsen skall protokoll avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I Rikspolisstyrelsens Allmän Polislära Kriminalpolistjänst UtredningSpaning 2, fjärde omarbetade upplagan, under punkt 2.10 Protokollets färdigställande sägs bl.a. att endast sådant som har betydelse för utredningen behöver tas med. Redovisningen bör koncentreras till relevanta delar utan att man därför eftersätter ändamålsenligheten. Det innebär att spaningsuppgifter och liknande i regel kan utelämnas. Sovringen av materialet måste emellertid ske varsamt och med hänsyn till att det kan råda olika uppfattningar om vad som är av betydelse. I förundersökningsprotokollet bör det noteras när material som bedöms sakna betydelse inte tas med. Ur informationssynpunkt är detta viktigt både för åklagaren, den misstänkte och hans försvarare. I tveksamma fall bör avgörandet överlämnas till förundersökningsledaren som alltid har rätt att besluta om innehållet i protokollet. BB har drivit utredningen med kraft och har haft målsättningen att färdigställa ett förundersökningsprotokoll så snabbt som möjligt. Han verkar emellertid inte i tillräcklig grad ha tagit hänsyn till försvarets rätt till insyn i utredningsarbetet och möjligheter att påverka detta.

text: Innan han färdigställde protokollet ville han vidta några kontrollåtgärder med anledning av att det fanns uppgifter om en poliskontroll som skulle ha ägt rum under den aktuella natten. Denna kontroll kunde ha betydelse för bedömningen av ärendet. BB handlade självständigt utan kontakt med åklagaren. Med hänsyn till att det är åklagaren som skall besluta om innehållet i för undersökningsprotokollet borde BB ha diskuterat ärendet med honom och samtidigt informerat om de kontrollåtgärder som han ville göra. Åklagaren hade då haft möjligheter att avgöra om förundersökningsprotokollet skulle ställas samman i det skick det var eller om man borde avvakta tills kontrollåtgärderna var genomförda och då utvärdera vad som kommit fram innan protokollet färdigställdes. En kontakt med åklagaren hade också inneburit att BB kunnat få besked om förhöret med CC skulle tas med liksom om ytterligare förhör var nödvändiga. Det är viktigt att samspelet mellan åklagaren, förhörsledaren och försvaret fungerar, eftersom det inte är möjligt vare sig för åklagaren eller förhörsledaren att fullt ut överblicka vad som från försvarets synpunkt kan framstå som väsentligt. I det här sammanhanget bör nämnas att samtalet med DD skulle ha dokumenterats, men det borde ha varit tillräckligt om det skett i form av en spanings- eller minnesanteckning. När det gäller promemorian tog BB in den i förundersökningsprotokollet efter att ha skrivit sitt namn på den. Därmed får den anses ha blivit en färdigställd handling som inte kunde ändras. Trots detta kompletterade han denna när han fick poliskontrollen bekräftad. Följden blev att det fanns två versioner av samma promemoria. Den första versionen fanns i förundersökningsprotokollet och var sett ur de misstänktas synpunkt oförmånlig för dem. Den andra versionen som talade till deras fördel fanns inte med. Visserligen skickade BB den kompletterade promemorian till åklagaren men det skedde under hand. Detta kan inte anses vara tillfredsställande handlagt. Formellt är det fel att ändra i ett dokument som får anses vara färdigställt. Dessutom leder i det här fallet förfaringssättet till att väcka misstankar om att uppgifter som talat till den misstänktes förmån har stoppats undan. BB borde i stället ha skrivit en ny promemoria med de nya uppgifterna och redovisat denna i form av ett tilläggsprotokoll till åklagaren.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Även CC, EE, KK och DD kom in med synpunkter i ärendet.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från kammaråklagaren HH, åklagarkammaren i Borås. Därvid framkom bl.a. följande. Han kommer inte ihåg om BB kontaktade honom innan utredningsåtgärderna beträffande uppgifterna om poliskontrollen vidtogs. HH gav dock inte några direktiv i den delen. Han känner inte till att det hölls ett förhör med CC den 23 januari 2004. Han minns dock att försvaret under tingsrättsförhandlingarna frågade om det fanns något förhör med CC och att han då uppgav att så inte var fallet. Han förmodar att han dessförinnan var i kontakt med BB för att kontrollera om det fanns något förhör. HH fick vetskap om det fullständiga innehållet i BB:s promemoria daterad den 23 januari

text: 2004 innan förundersökningsprotokollet upprättades. Såvitt han minns gjorde BB ett redigeringsfel när han upprättade protokollet så att den fullständiga versionen av promemorian inte kom med. HH fick dock denna några dagar senare. Han skickade den till försvaret och de misstänkta innan han tog ställning i åtalsfrågan.

text: I ett beslut den 20 september 2005 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Som framgår av utredningen hade vittnesförhöret med CC och den fullständiga versionen av promemorian den 23 januari 2004 inte tagits med i det aktuella förundersökningsprotokollet. Som förklaring härtill har BB, som jag uppfattat honom, i huvudsak hänvisat till att de uppgifter som CC lämnade inte var betydelsefulla för saken och att den tidsangivelse som var intressant i förhöret kom fram på annat sätt samt till att den fullständiga promemorian inte var färdigställd förrän efter det att förundersökningsprotokollet hade upprättats. Utredningen ger vidare vid handen att BB på egen hand vidtog åtgärderna för att kontrollera AA:s uppgifter utan att dessförinnan ha diskuterat saken med HH.

text: Den i

text: rättegångsbalken

text: organisatoriska uppdelningen av ansvaret för den brottsutredande verksamheten mellan två olika myndighetsorganisationer, polisväsendet och åklagarväsendet, förutsätter att åklagaren och polismyndigheten i det enskilda fallet kan samverka på ett effektivt och förtroendefullt sätt. Den grundläggande regeln om denna samverkan finns i

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB), som slår fast att en åklagare som är förundersökningsledare vid verkställandet av förundersökningen får anlita biträde av polismyndigheten samt uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. Det är naturligtvis av stor betydelse att samarbetet mellan en åklagare och en polisiär utredningsman fungerar på ett tillfredsställande sätt och att de har kontinuerliga kontakter rörande utredningen och om de åtgärder som vidtas i denna – inte minst eftersom det är förundersökningsledaren som är ytterst ansvarig för utredningen. Jag instämmer således i polismyndighetens bedömning att BB borde ha diskuterat saken med HH och informerat denne om de kontrollåtgärder som han ville vidta innan han utförde dem. HH borde då, vilket polismyndigheten också anfört, ha givits möjlighet att avgöra om förhöret med CC skulle tas med i förundersökningsprotokollet eller inte.

text: I

text: 23 kap. 21 §

text: RB föreskrivs att vid en förundersökning skall protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för utredningen. Protokollet skall avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (22 § förundersökningskungörelsen, 1947:948). I protokollet skall givetvis antecknas inte endast det som är till nackdel för en viss tilltalad utan även det som är till hans fördel (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 23:71). Detta är ett utslag av den s.k. objektivitetsprincipen som slås fast i

text: 23 kap. 4 § första stycket

text: RB. Enligt denna bestämmelse skall bl.a. vid förundersökning inte endast de omständigheter, som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom beaktas och bevis, som är till hans förmån, tillvaratas.

text: Vid förhöret med CC bekräftade denne AA:s uppgifter om bl.a. poliskontrollen. Det kom således fram omständigheter som i någon mån kan sägas ha varit till AA:s förmån. Att förhöret var av betydelse för försvaret visar också den omständigheten att AA åberopade CC som vittne i hovrätten. Enligt min mening borde därför

text: förhöret ha tagits med i förundersökningsprotokollet. Även BB har nu i efterhand uppgett att så rimligen borde ha skett.

text: Utredningen ger också vid handen att BB, med anledning av de uppgifter som AA lämnade om poliskontrollen, tog telefonkontakt med i vart fall DD och fick av denne bekräftat att kontrollen ägt rum. DD lämnade vidare sådan information att en enskild polisman som utfört kontrollen kunde identifieras. BB kontaktade därefter polismannen och fick uppgiften om poliskontrollen bekräftad. De uppgifter som lämnades vid dessa ”samtal” dokumenterades i den fullständiga promemoria som BB upprättade. Enligt min mening borde dessa ”samtal” rätteligen ha dokumenterats som förhör och redovisats i förundersökningsprotokollet.

text: När det sedan gäller de olika versionerna av den aktuella promemorian har kommit fram att vid tidpunkten för förundersökningsprotokollets upprättande var den fullständiga promemorian ännu inte färdigställd, vilket uppenbarligen var anledningen till att den kortfattade versionen kom att ingå i protokollet. BB översände dock ett par dagar senare den fullständiga promemorian till HH som vidarebefordrade den till försvaret. I likhet med polismyndigheten anser jag att BB:s handlande – att ändra en färdigställd handling – var felaktigt och som myndigheten anfört kan förfaringssättet väcka misstankar om att uppgifter som talar till den misstänktes förmån inte redovisas. Det får naturligtvis inte förekomma att en och samma handling finns i två versioner med delvis olika innehåll. Enligt min mening borde BB antingen ha avvaktat med att färdigställa förundersökningsprotokollet tills den övriga dokumentationen i ärendet var klar eller ha skrivit en ny promemoria och redovisat denna, som polismyndigheten sagt, i ett tilläggsprotokoll till HH.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att BB:s handläggning av ärendet uppvisar brister i en rad olika hänseenden för vilka han förtjänar allvarlig kritik.

text: Med anledning av att AA anfört att han är oskyldigt dömd vill jag endast framhålla att såväl tingsrätten som hovrätten i sina domar ansett det klarlagt att AA, som han uppgivit, vid tidpunkten för poliskontrollen befunnit sig på annan ort än den där brottet begåtts men likväl funnit att han gjort sig skyldig till bl.a. grov misshandel. Därutöver kan nämnas att JO inte kan ändra eller upphäva ett beslut som en domstol eller en annan myndighet har fattat samt att JO inte heller brukar ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Detta innebär att JO som regel inte utreder klagomål som gäller värdering av bevisning eller andra bedömningar i domar och beslut.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: En tingsrätts handläggning av frågor om bl.a. upplivningsföreläggande och invändning om yrkeshemligheter i anslutning till ett vittnesförhör i ett tvistemål samt rättens åtgärd att anmäla vittnet till åklagare m.m. för utredning av misstanke om brott

text: En tingsrätts handläggning av frågor om bl.a. upplivningsföreläggande och invändning om yrkeshemligheter som uppkommit i anslutning till ett vittnesförhör i ett tvistemål samt rättens åtgärd att anmäla vittnet till åklagare m.m. för utredning av misstanke om brott

text: Bakgrund

text: I september och oktober 1997 hölls vid Göteborgs tingsrätt under sammanlagt tolv dagar en huvudförhandling i ett tvistemål rörande återvinning i konkurs m.m. (mål T 690-93). En av dessa dagar, den 30 september 1997, hördes som vittne verkställande direktören vid Svenska Bankföreningen, AA. I samband med vittnesförhöret glömde AA kvar en handling i rättssalen. Kärandeombudet gav in handlingen till rätten och åberopade den som bevisning i målet. Under en paus i förhandlingen tog AA tillbaka handlingen och rev sönder den. Sedan parterna träffat en förlikning och målet avskrivits från vidare handläggning, anmälde tingsrätten AA:s förfarande med handlingen till åklagarmyndigheten. Rättens ordförande, chefsrådmannen BB, skrev också ett brev till ordföranden i styrelsen för Svenska Bankföreningen vari han bl.a. informerade om att tingsrätten hade anmält AA till åklagarmyndigheten. AA åtalades sedermera för självtäkt alternativt egenmäktigt förfarande. Tingsrätten ogillade åtalet den 16 mars 2000.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot chefsrådmannen BB, rådmannen CC och dåvarande hovrättsassessorn DD vid Göteborgs tingsrätt med anledning av deras handläggning av tvistemålet m.m. I sin anmälan anförde hon i huvudsak följande.

text: I samband med att hon blev kallad att höras som vittne om Svenska Bankföreningens avtalsmall för centralkonto tog hon kontakt med tingsrätten och påtalade att hennes kunskaper om det som vittnesmålet gällde var mycket begränsade. Hon erhöll då ett s.k. upplivningsföreläggande. Vittnesförhöret med henne genomfördes utan att rätten beaktade de omständigheter som borde ha utgjort hinder mot förhöret, bl.a. att detta gällde förhållanden som utgjorde yrkeshemlighet. Vidare tvingade rätten henne att per telefax inhämta den aktuella avtalstexten.

text: Under vittnesförhöret beslutade tingsrätten om stängda dörrar. Efter en paus i förhandlingen visade det sig emellertid att rätten hade hävt beslutet om stängda dörrar. Senare beslutade tingsrätten att vad som förekommit bakom stängda dörrar skulle vara offentligt. Ombuden i målet samt pressen fick genast ta del av det band som innehöll förhöret med AA, medan hon själv däremot fick beskedet att bandet inte kunde lämnas ut förrän protokollet var färdigställt.

text: Hon ifrågasatte vidare rättens handläggning med avseende på den handling som hon glömde kvar i rättssalen samt BB:s brev till ordföranden i styrelsen för Svenska Bankföreningen.

text: Utredning

text: Vissa handlingar var fogade till anmälan, däribland protokollet från huvudförhandlingen, tingsrättens upplivningsföreläggande till AA, en utskrift av bandupptagningen av vittnesförhöret med AA, tingsrättens anmälan till åklagarmyndigheten samt BB:s brev till ordföranden i styrelsen för Svenska Bankföreningen.

text: Inledningsvis infordrades och granskades dagboksbladet och vissa övriga handlingar i tingsrättens mål T 690-93. Därefter remitterades anmälan till tingsrätten för upplysningar om och yttrande över vad AA hade anfört om  att hon ålades att vittna om mallavtalet för centralkonto trots att Hovrätten för Västra Sverige i ett beslut den 10 oktober 1995 (Ö 634/95) hade lämnat ett editionsyrkande avseende avtalet utan bifall,  rättens hantering av hennes invändningar om yrkeshemlighet,  rättens agerande att vidhålla att hon skulle följa upplivningsföreläggandet och att hon under en paus i huvudförhandlingen tvingats per telefax inhämta avtalstexten; detta mot bakgrund av hennes invändningar om begränsad kunskap om centralkontomallen (jfr NJA II 1943 s. 473),  rättens agerande beträffande den handling som hon glömde kvar i sessionssalen efter vittnesförhöret,  att bandupptagningen från vittnesförhöret med henne omedelbart tillhandahölls parterna medan hon fick besked att hon inte kunde få del av bandupptagningen förrän protokollet var färdigställt samt  chefsrådmannen BB:s skrivelse den 6 oktober 1997 till ordföranden i styrelsen för Svenska Bankföreningen.

text: Vidare anmodades tingsrätten att lämna upplysningar om grunden för rättens anmälan den 6 oktober 1997 till Åklagarmyndigheten i Göteborg.

text: Sedan upplysningar inkommit från chefsrådmannen BB inkom tingsrätten (lagmannen EE) efter återremiss med ett yttrande.

text: I ett beslut den 26 augusti 2002 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Allmänt om begreppet yrkeshemlighet Processlagberedningen uttalade beträffande begreppet yrkeshemlighet att detta omfattar ”fabrikationssätt, anordning, affärsförhållande eller annat, som kan anses såsom något för ett visst affärsföretag egendomligt och beträffande vilket innehavaren har ett skäligt anspråk, att det ej uppenbaras” (NJA II 1943 s. 472). Beredningen hänvisade i sammanhanget till lagen (

text: ) med vissa bestämmelser om illojal konkurrens. Den lagen har numera ersatts av lagen (

text: ) om skydd för företagshemligheter.

text: Lagen om företagshemligheter ger skydd för sådan information i en näringsidkares rörelse som har betydelse för honom när han konkurrerar på marknaden med de konkurrensmedel som är förenliga med kravet på en sund konkurrens. I lagen definieras en företagshemlighet som sådan information om affärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse som näringsidkaren håller hemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada för honom i konkurrenshänseende. Denna definition av begreppet företagshemlighet torde i sak i allt väsentligt överensstämma med vad som avsågs med begreppet yrkeshemlighet i 1931 års lag. Det torde i allmänhet krävas att en hemlighet skall ha ett ekonomiskt värde för näringsidkaren för att den skall kunna betraktas som en företagshemlighet (

text: NJA 1992 s. 307

text: ). Att ett företag vill hemlighålla uppgifter av hänsyn till sina kunder saknar däremot i sig betydelse (

text: NJA 1998 s. 829

text: ). Det kan också nämnas att i rättsfallet

text: NJA 1999 s. 469

text: en banks tio år gamla interna kreditinstruktion ansågs utgöra en företagshemlighet. (Se även Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 36:27 f.)

text: Åtgärden att kalla AA till huvudförhandlingen AA har i sin anmälan vänt sig bl.a. mot att rätten tillät vittnesförhör med henne rörande mallavtalet för centralkonto, trots att Hovrätten för Västra Sverige hade ogillat ett editionsyrkande avseende denna handling. Tingsrätten har i sitt remissvar i denna del anfört att hovrättens beslut inte utgjorde något hinder mot vittnesförhöret, eftersom hovrätten inte hade gjort någon prövning av invändningen om yrkeshemlighet utan avslagit begäran om editionsföreläggande på mer formella grunder.

text: Hovrätten för Västra Sverige konstaterade i sitt beslut den 14 juli 1995 i mål Ö 634/95 bl.a. att framställningen om editionsföreläggande avsåg en mängd mer eller mindre specificerade handlingar till styrkande av sex olika bevisteman och att det inte tillräckligt klart hade angetts vilka bevisteman som åberopades till stöd för respektive grund eller på vilket sätt de enskilda handlingarna hade betydelse för prövningen av de åberopade grunderna. Dessa brister medförde enligt hovrätten att det saknades förutsättningar att bifalla yrkandet om editionsföreläggande.

text: Eftersom hovrätten således inte gjorde någon materiell prövning utgjorde dess beslut, som tingsrätten har anfört, inte något hinder mot vittnesförhöret med AA. Det förhållandet att hon kallades att vittna kan alltså inte i sig föranleda någon kritik.

text: Rättens hantering av AA:s invändningar om yrkeshemlighet AA har i sin anmälan gjort gällande att tingsrätten med anledning av hennes invändningar mot vittnesförhöret borde ha avbrutit förhandlingen och hållit en enskild överläggning för att därefter fatta ett formellt beslut angående hennes skyldighet att vittna. Tingsrätten borde också, enligt hennes mening, har ställt sådana frågor före vittnesförhöret som gav ett underlag för beslut i saken.

text: I princip är var och en skyldig att på begäran av en part eller av rätten vittna om de iakttagelser han eller hon har gjort. Enligt

text: 36 kap. 6 § rättegångsbalken

text: (RB) får emellertid ett vittne bl.a. vägra att avge en utsaga varigenom en yrkeshemlighet skulle uppenbaras, om inte synnerlig anledning förekommer att vittnet hörs därom. Av

text: 36 kap. 14 §

text: RB framgår att ett vittne i förekommande fall skall erinras om att han eller hon har rätt att vägra att yttra sig under de förutsättningar som anges i

text: 36 kap. 6 §

text: RB.

text: Det är således rätten som har att avgöra om ett vittne är skyldigt att uttala sig, och den har därvid att väga mot varandra de olika intressen som är i fråga. Till de intressen som härvid främst bör beaktas hör hemlighetens ekonomiska värde och dess betydelse som bevis. Enligt vad som sägs i 1949 års kommentar (Gärde m.fl., Nya

text: rättegångsbalken

text: s. 500) torde det inte förekomma annat än i brottmål att rätten ålägger ett vittne att uttala sig om en yrkeshemlighet. Också i sådana mål bör emellertid, sägs det, vittnets vägran att uttala sig i regel respekteras.

text: I protokollet från huvudförhandlingen har antecknats att rättens ordförande före förhöret med AA förklarade att hon var skyldig att vittna men att hon inte behövde svara på frågor varigenom en yrkeshemlighet skulle uppenbaras. Det framgår vidare att AA erinrades om att tingsrätten, om hon ansåg sig ha rätt att vägra svara på en fråga, skulle komma att pröva skyldigheten att svara på ställda frågor efterhand som de framställdes. Sedan det antecknats att AA avlagt ed och erinrats om vikten därav antecknades bl.a. följande.

text: Efter en fråga från FF (kärandenas ombud i målet; JO:s anm.) till AA om hon känner igen ingressen i det gamla avtalet jämfört med den mall som Bankföreningen skickade ut till bankerna svarar AA dels att hon inte har haft detaljkunskap om mallen, dels att hon anser att den mall som Bankföreningen har är en yrkeshemlighet. Efter diskussion med rättens ordförande rörande frågan om yrkeshemlighet svarar AA på FF:s fråga. AA ombeds därefter av FF att i huvudsak beskriva vad de av Bankföreningen utfärdade allmänna rekommendationerna angående användandet av centralkonto går ut på. AA svarar på frågan men anför att hon egentligen anser att detta omfattas av yrkeshemlighet men att hon inte anser att det skulle innebära skada om hon svarade på frågan. Efter en fråga av FF till AA, huruvida det står ordet transaktionskonto i det mallavtal som Svenska Bankföreningen skickade ut till bankerna 1988, anför AA att hon, genom att svara på denna fråga, skulle uppenbara en yrkeshemlighet, vilket skulle innebära skada för bankerna. Anledningen till detta, uppger hon, är att marknaden, t.ex. försäkringsbolag och utländska banker, skulle få tillgång till den produkt, d.v.s. mallen på centralkontoavtal, som Svenska Bankföreningen har arbetat fram, vilket i sin tur skulle innebära att affärsbankerna kan komma att missa kunder de annars skulle ha fått.

text: FF: Den mall på centralkontoavtal som frågorna gäller är så gammal att den endast har rättshistoriskt intresse. Bankernas nuvarande centralkontoavtal ser helt annorlunda ut. Tingsrätten avkunnar i anledning av AA:s invändning följande

text: Tingsrätten finner att det inte skulle uppenbaras en yrkeshemlighet om AA besvarar kärandenas fråga. Beslutet kan inte överklagas särskilt. Förhöret skall tillsvidare hållas inom stängda dörrar för att, utan att riskera att en yrkeshemlighet röjs, skapa ett bättre underlag för bedömning av om ett besvarande av ställda frågor skulle innebära att yrkeshemlighet uppenbaras. FF frågar AA om det i mallavtalet finns någon bestämmelse om att man när en underkontohavare anslutes skall företa kontroller med avseende på underkontohavarens accept av denna anslutning. AA svarar att hon inte kommer ihåg. AA frågar därefter om rätten anser att detta inte är en yrkeshemlighet. Rättens ordförande svarar ja varpå AA frågar om rätten har avgjort frågan. Rättens ordförande svarar återigen ja.

text: Tingsrätten har i sitt remissvar i denna del hänvisat till protokollet från huvudförhandlingen samt anfört följande.

text: Enligt den bedömning som gjordes fann tingsrätten inte att det skulle uppenbaras yrkeshemlighet om AA hördes om en mall för ett centralkontoavtal som, såvitt framgått av handlingarna i målet, sedan länge inte längre användes och som uppenbarligen inte heller någonsin skulle komma att användas. Inte ens den avtalsmall som målet rörde skulle någonsin komma att användas eftersom man från bankernas sida hade uppmärksammat alla de problem som var förknippade med användningen av centralkonton och därför ändrat även senare mallar. Inte minst denna process hade pekat på alla problem som var förenade med centralkontosystemet och gjort det tydligt att den valda konstruktionen aldrig skulle kunna komma till användning.

text: Det är inte JO:s sak att ta ställning till om uppgifterna rörande det aktuella mallavtalet utgjorde en sådan yrkeshemlighet som AA enligt

text: 36 kap. 6 §

text: RB skulle ha haft rätt att vägra att uttala sig om. Min granskning har därför begränsats till att avse den formella handläggningen av AA:s invändningar i detta avseende.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet gjorde rätten inte några mera ingående överväganden med anledning av AA:s invändningar om yrkeshemlighet. Invändningarna var emellertid av det slaget att det fanns skäl för rätten att göra en betydligt noggrannare prövning av frågan huruvida mallavtalets innehåll var en sådan yrkeshemlighet att AA enligt huvudregeln hade rätt att vägra uttala sig om det och om det i så fall förelåg synnerlig anledning att hon ändå var skyldig att uttala sig.

text: Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 §

text: RB skall en förhandling vid domstol vara offentlig. I paragrafen görs emellertid vissa undantag från denna regel. Det finns bl.a. angivet att en förhandling får hållas inom stängda dörrar om det kommer att förebringas uppgifter som hos domstolen omfattas av sekretess enligt

text: 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Enligt denna bestämmelse gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende i domstolens rättskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs.

text: Som framgår av det föregående förordnade rätten, samtidigt som den konstaterade att svaret på en viss fråga rörande mallavtalet inte skulle röja någon yrkeshemlighet, att förhöret med AA tills vidare skulle hållas inom stängda dörrar för att, ”utan att riskera att en yrkeshemlighet röjs, skapa ett bättre underlag för bedömning av om ett besvarande av ställda frågor skulle innebära att yrkeshemlighet uppenbaras”.

text: Eftersom rätten således hade konstaterat att det inte skulle uppenbaras någon yrkeshemlighet om AA besvarade frågan och då någon annan i

text: 5 kap. 1 §

text: RB angiven omständighet som medgav att förhandlingen hölls inom stängda dörrar inte förelåg, saknade tingsrättens förordnande om stängda dörrar stöd i lag.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att rättens handläggning med anledning av AA:s invändningar om yrkeshemlighet uppvisar anmärkningsvärda brister.

text: Upplivningsföreläggandet I ett föreläggande till AA, daterat den 12 december 1996, uttalade tingsrätten följande i enlighet med vad kärandeombudet i målet hade begärt.

text: Tingsrätten förelägger Er jämlikt bestämmelsen i

text: 36 kap. 8 §

text: RB att uppliva Er kunskap om vad förhöret gäller, genom att ta del av innehållet i Svenska Bankföreningens standardavtal för centralkontoret sådan denna var utformad under 1988/89, Bankföreningens utredning avseende centralkontokonstruktionens rättsliga karaktär, bakgrunden till och innehållet i det standardavtal som togs fram under 1990 och/eller 1991 och samtliga de utskick som Ban kföreningen gjort till Banken under perioden 1990, 1991 och 1992 avseende centralkontoavtal.

text: I huvudförhandlingsprotokollet har följande antecknats beträffande föreläggandet.

text: Efter ytterligare frågor från FF konstaterar tingsrätten att AA inte har följt det upplivningsföreläggande, aktbilaga 285, som tillsänts henne. Rätten beslutar att avbryta förhöret och ta en paus i huvudförhandlingen för att AA skall få möjlighet att via fax från Stockholm erhålla det mallavtal eller standardavtal som hon förelagts att ta del av.

text: I bandutskriften från förhöret med AA återges i denna del bl.a. följande.

text: AA: Jag kan säga så här. Jag har aldrig varit involverad i själva utarbetandet av mallavtalet utan det är en grupp jurister som har gjort i bankerna och jag har mer processat det här administrativt. Jag har inte varit insatt i det så jag kan inte svara på exakt hur mallavtalet såg ut. FF: Betyder det att Du inte har följt upplivningsföreläggandet och tagit reda på det? AA: Jag ska uppliva mitt minne men jag ska inte tränga djupare in i de här rättsliga avtalen än jag har haft en gång i tiden. Jag har alltså inte själv arbetat fram någon mall. Jag har inte jobbat med det utan skött det hela administrativt. FF: Har Du sett mallen tidigare? AA: Ja, jag har sett den. FF: Har Du således upplivat Ditt minne om vad Du har sett när Du har tittat på mallen? AA: Jag har bläddrat i den. FF: Då kanske Du kan tala om i vilken utsträckning Du känner igen den mallen i detta avtalet. – – –

text: AA: Jag säger fortfarande att dels har jag aldrig haft detaljkunskap om själva mallen, dels anser jag att den mall som vi har hos oss kan avvika från den här. Det är en yrkeshemlighet. Jag vill inte berätta om hur den ser ut i detalj, den mall som vi har hos oss. FF: Jag konstaterar då att vittnet förefaller vägra att svara på frågan. Rättens ordförande: Nu har jag inte sett upplivningsföreläggandet, men vi håller just på att ta fram vad det står där. – – –

text: Ordf: Var det så att Du inte kan svara på frågan eller att Du inte vill svara på frågan? AA: Det är en kombination. Jag har aldrig haft detaljkunskap om vår mall eftersom jag inte varit med och utarbetat den. Jag har processat den vidare på ett administrativt sätt. Jag har inte varit med i arbetsgruppen som har jobbat fram den. Jag har inte haft anledning att sätta mig in i det i detalj, men även om jag hade haft det så anser jag att det i så fall när det gäller vår mall som vi har på Bankföreningen så är det en yrkeshemlighet. Jag har ingen anledning att släppa uppgifter om den. Ordf: Det här föreläggandet som Du har fått om att titta på just det här eller inte just det här kanske men på det avtal som fanns 1988–89. Har Du tagit fram och tittat på det? Har Du följt det här föreläggandet som Du har fått? AA: Men först måste ju rätten ta ställning till om det här är en yrkeshemlighet eller inte. Ordf: Nej. Nu frågar jag om Du har följt det här föreläggandet och tittat. AA: Ja, jag har bläddrat i de papprena och upplivat min kunskap till den nivå som jag hade en gång i tiden. Jag har aldrig haft detaljkunskaper om innehållet i de här papprena. Så kan vi inte jobba hos oss. Det är en omöjlighet. Ordf: Har Du inte tagit fram och haft det med Dig? Det hade väl varit en enkel åtgärd. AA: Jag har inte det med mig. Ordf: Du har inte läst det över huvud taget? AA: Jo, jag har upplivat. Jag har bläddrat i det, i rättsutlåtandet och mallen. Ordf: Är det en yrkeshemlighet…Kan advokat FF ställa den här frågan igen. Du kan säga om den här ingressen. Känner Du igen den från mallen? Känner Du inte igen den eller menar Du att det är en yrkeshemlighet i den delen? Vi har inte kommit längre än till ingressen. AA: Jag tror att det var en ingress i vår mall men jag är inte helt säker. Ordf: Vi kan ju göra så då att vi avbryter så får Du komma hit en annan dag när Du har varit och läst på bättre. AA: Ja men först måste väl rätten avgöra om det här är en yrkeshemlighet eller inte. Kan man väl lika gärna via editionsföreläggande få fram de här pappren. Det har man ju försökt en gång. Jag tycker det är konstigt det här att vi som jobbar liksom en advokatbyrå för våra banker ska behöva komma hit och berätta om innehållet i… Ordf: Jo det har vi förstått att Du tycker är konstigt men jag vill veta. Du har alltså inte följt det här föreläggandet. Det är väl konsekvensen av vad Du säger eftersom Du inte kan svara på ingressen.

text: BB har i sitt yttrande i denna del anfört följande.

text: Under förhöret med AA visade det sig att hon inte hade följt upplivningsföreläggandet. Jag fann detta anmärkningsvärt och det framkom inte något som gav anledning att anta att AA inte skulle kunna besvara ställda frågor om hon hade följt föreläggandet. För att undvika att förhöret med AA skulle behöva flyttas till en annan förhandlingsdag med de konsekvenser detta skulle få för henne och för förhandlingsschemat fann jag det lämpligast att AA fick möjlighet att

text: rekvirera och läsa på de handlingar som hon borde ha läst innan hon kom till förhandlingen. I

text: 36 kap. 8 § första stycket

text: RB föreskrivs att rätten får förelägga den som skall höras som vittne att, innan han infinner sig för avgivande av vittnesmål, uppliva sin kunskap om vad vittnesförhöret gäller genom att granska för vittnet tillgängliga räkenskapsböcker, anteckningar eller andra handlingar eller besiktiga plats eller föremål, om sådant kan ske utan avsevärd olägenhet för vittnet.

text: Enligt förarbetena till denna bestämmelse kan vittnet endast åläggas att friska upp sin kunskap om vad han eller hon tidigare iakttagit, däremot inte att verkställa någon mer ingående besiktning e.d. (NJA II 1943 s. 473).

text: Mot bakgrund av vad AA uppgav under förhöret om sin tidigare befattning med mallavtalet saknade tingsrätten fog för ståndpunkten att hon inte hade följt upplivningsföreläggandet. Vidare ger bestämmelsen i

text: 36 kap. 8 §

text: RB inte rätten stöd för att tillhålla ett vittne att rekvirera handlingar på sätt som skedde. Tingsrättens handlande i detta hänseende kan närmast jämföras med ett editionsföreläggande. Handläggningen stod således inte heller i denna del i överensstämmelse med gällande rätt.

text: Rättens agerande beträffande den kvarglömda handlingen Av utredningen framgår att AA av misstag lämnade över en kopia av ett brev till kärandeombudet i samband med att hon lämnade tillbaka de kopior som hon hade fått av denne under vittnesförhöret. Sedan AA lämnat sessionssalen läste ombudet upp brevet, gav in det till rätten och åberopade det som skriftlig bevisning i målet. Brevet aktbilagerades och protokollföraren ombads att kopiera det till parterna och rätten.

text: AA har i sin anmälan framhållit att Göteborgs tingsrätt i den brottmålsdom varigenom åtalet mot henne ogillades bedömde kärandeombudets agerande som icke rättsenligt och har ifrågasatt om handlingen under sådana omständigheter borde ha tagits emot av rätten.

text: BB har i sitt yttrande anfört att det såvitt han känner till inte fanns något som hindrade ombudet från att inge och åberopa en handling som han av misstag hade fått i sin besittning och att tingsrätten därför tillät detta.

text: Det finns inte någon regel som gör det möjligt för rätten att vägra att ta emot handlingar som en part vill ge in i ett pågående mål. Det förhållandet att tingsrätten tog emot den aktuella handlingen kan därför inte föranleda någon kritik. Frågan om det rättsenliga i kärandeombudets agerande i detta avseende faller utanför ramen för JO:s tillsyn.

text: Rättens tillhandahållande av bandupptagningen från vittnesförhöret med AA Av protokollet från huvudförhandlingen framgår att parterna dagen efter vittnesförhöret med AA begärde att få kopior av bandupptagningen från förhöret. Kärandeombudet FF angav som skäl för detta att de uppgifter som AA hade lämnat under förhöret inte var förenliga med innehållet i det brev som hon hade glömt kvar

text: i sessionssalen och som sedermera åberopades som bevisning av kärandena. Rätten avkunnade med anledning av parternas begäran följande beslut.

text: De av FF anförda skälen för att erhålla kopia av banden utgör enligt tingsrättens mening tillräckliga skäl att utlämna en kopia av banden till parterna. Att viss del av förhöret skett inom stängda dörrar och att protokollet ännu inte justerats hindrar inte ett utlämnande, varför sekretessen inte längre gäller. Beslutet kan inte överklagas särskilt. AA har i denna del uppgett att hennes sekreterare från tingsrätten fick ett besked att bandupptagningen inte kunde lämnas ut förrän protokollet var färdigställt samt att AA inte fick del av banden förrän flera dagar efter det att protokollet var färdigställt.

text: Tingsrätten har anfört att banden från vittnesförhöret borde ha lämnats ut till AA när de lämnades till parterna samt att det på denna punkt föreligger skäl för kritik mot handläggningen.

text: Enligt motiven till de ursprungliga bestämmelserna om protokollföring skulle det som hade tagits upp genom en ljudinspelning vid en huvudförhandling inte ingå i protokollet (NJA II 1943 s. 74). Svea hovrätt har emellertid i avgörandet

text: RH 1990:89

text: intagit den ståndpunkten att en bandupptagning av ett vittnesförhör är en del av huvudförhandlingsprotokollet. Av detta synsätt följer – i enlighet med vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) om allmänna handlingars offentlighet – att det inte föreligger någon skyldighet att lämna ut en sådan upptagning förrän protokollet har fått sin slutliga avfattning. Oavsett hur man skall se på denna fråga blev emellertid bandupptagningen av förhöret med AA, till följd av regeln i

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF, allmän handling i och med att kopior av den expedierades till parterna. AA:s begäran om att få del av upptagningen skulle därför på det sätt som föreskrivs i

text: 2 kap. 13 § andra stycket

text: TF ha behandlats skyndsamt. Det finns som tingsrätten själv har anfört anledning att rikta kritik mot den för dess handläggning i detta hänseende. Tingsrättens anmälan till åklagarmyndigheten och BB:s skrivelse till styrelsen för Svenska Bankföreningen I en av rättens ledamöter undertecknad handling, som är daterad den 6 oktober 1997 och ställd till Åklagarmyndigheten i Göteborg, hemställdes på tingsrättens vägnar att utredning skulle verkställas för utrönande av huruvida AA genom sitt handlande efter det att vittnesförhöret med henne avslutats gjort sig skyldig till brottslig gärning. Till skrivelsen hade fogats en promemoria, upprättad av protokollföraren i målet, i vilken händelseförloppet kring den handling som AA glömde kvar i sessionssalen beskrevs. Enligt promemorian hade AA efter förhöret av misstag till kärandeombudet lämnat en handling som inte tidigare förekommit i målet, varefter denne hade lämnat in handlingen till rätten och åberopat den som skriftlig bevisning. När AA fick veta detta hade hon tagit ifrån en befattningshavare vid tingsrätten handlingen och de kopior som tagits av den och rivit itu dem. AA hade därefter utanför tingsrätten lämnat handlingen till två advokater som företrädde svaranden i målet.

text: BB skrev samma dag ett brev ställt till ordföranden i styrelsen för Svenska Bankföreningen med följande innehåll.

text: För Er kännedom får jag härmed översända en kopia av den anmälan som tingsrätten inlämnat till åklagarmyndigheten för utrönande av huruvida direktören vid Bankföreningen, AA, gjort sig skyldig till brott. Därutöver vill jag tillägga att det efter vittnesförhöret med AA uppkom fråga huruvida hon under förhöret gjort sig skyldig till mened. Tingsrätten har emellertid inte funnit tillräcklig anledning föreligga att i den delen göra anmälan om ev brott. Om någon av parterna har gjort det känner jag inte till, men frågan torde vara under övervägande. Med vänlig hälsning BB chefsrådman BB har i sitt yttrande hit anfört att han aldrig varit med om att en person tillgripit handlingar från en tjänsteman vid tingsrätten och att det därför var klart för honom att frågan om tillgreppet borde anmälas till åklagare och att det, vid en händelse av det här slaget, var domstolens sak att agera. Han har vidare framhållit att anmälan gjordes först efter det att målet avskrivits och upplyst att beslutet om anmälan föregicks av visst samråd med tingsrättens dåvarande lagman.

text: Beträffande skrivelsen till ordföranden i Svenska Bankföreningen har BB anfört bl.a. att AA:s agerande före, under och framför allt efter förhöret var så anmärkningsvärt att tingsrätten gjorde den bedömningen att det fanns skäl att underrätta hennes arbetsgivare samt att Svenska Bankföreningens institutionsliknande ställning härvid var av betydelse.

text: Jag har, som också nämns i BB:s yttrande, i ett tidigare ärende behandlat frågan om en domstols anmälan om misstanke om brott (JO 1990/91 s. 29). Jag påpekade där att det inte fanns några bestämmelser som lade fast en generell skyldighet för myndigheterna att anmäla misstankar om brott till polis eller åklagare men att det å andra sidan inte heller fanns några regler som generellt förbjöd myndigheter att göra anmälan om brott. Däremot fick enligt

text: 14 kap. 2 § fjärde stycket sekretesslagen

text: en myndighet med anledning av en brottsmisstanke lämna ut sekretessbelagda uppgifter bara under vissa särskilda förutsättningar. Jag erinrade vidare om uttalandet i förarbetena till denna bestämmelse att det är av stor betydelse för tilliten till rättsväsendet att domstolarna visar återhållsamhet med att lämna ut uppgifter om brott som hade kommit fram i den rättskipande verksamheten (

text: prop. 1983/84:142 s. 39

text: ; jfr BRÅ PM 1982:6 Informationsutbyte mellan myndigheter. Författningsförslag s. 106).

text: Jag framhöll därefter att intresset av att en domstol uppfattas som opartisk och som fristående i förhållande till andra myndigheter uppenbarligen är lika starkt vare sig de uppgifter som lämnas ut är sekretessbelagda eller offentliga. Det nyss återgivna förarbetsuttalandet gav enligt min uppfattning uttryck för den allmänna inställningen från statsmakternas sida att omsorgen om domstolsväsendets integritet kräver att en domstol gör anmälan med anledning av en brottsmisstanke som uppkommit under handläggningen av ett mål bara i sällsynta undantagsfall och efter noggrann eftertanke.

text: Av nu angivna skäl kan man i varje fall starkt ifrågasätta det lämpliga i att göra en brottsanmälan med anledning av det inträffade. Jag vill vidare framhålla att åtgärden att göra en brottsanmälan med anledning av iakttagelser och händelser

text: med anknytning till en rättegång under alla förhållanden bör vidtas av någon annan befattningshavare vid domstolen än de domare som har medverkat vid rättegången.

text: Det framstår också som synnerligen anmärkningsvärt att tingsrätten genom BB informerade ordföranden i Svenska Bankföreningens styrelse om anmälan och misstanken om mened. Detta handlande står i klar strid med det krav på saklighet och opartiskhet som måste ställas på en domstol. Sammanfattande synpunkter Det kan sammanfattningsvis konstateras att tingsrättens handläggning i anslutning till vittnesförhöret med AA uppvisar allvarliga brister i flera viktiga hänseenden. Ansvaret för dessa vilar i första hand på BB i hans egenskap av ordförande vid förhandlingen. Det finns vidare anledning att rikta kritik mot rätten, särskilt dess ordförande, med anledning av de åtgärder avseende vittnesförhöret som vidtogs efter huvudförhandlingen.