avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Anmälan mot Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms stad med anledning av handläggningstiden av en anmälan om olovligt byggande

sammanfattning: Stadsbyggnadsnämnden kritiseras för långsam handläggning av en anmälan om olovligt byggande. Dessutom diskuteras hur nämnden ska hantera vissa situationer där den enskilde anser sig vara part men nämnden är av motsatt uppfattning.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in den 15 april 2011, framförde AA klagomål mot Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms stad avseende bl.a. handläggningstiden av en anmälan om olovligt byggande. I anmälan framfördes bl.a. följande.

text: Den 28 maj 2009 beslutade nämnden att, med stöd av

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , lämna AA:s anmälan om en olovligt uppförd veranda utan åtgärd. I stället för att överklaga beslutet gjorde han i en skrivelse den 11 juni 2009, med komplettering den 26 juli 2010, en ny anmälan avseende samma veranda. I en skrivelse från stadsbyggnadskontoret den 17 september 2010 informerades han om att den nya anmälan inte föranledde nämnden att göra någon annan bedömning än den som gjorts i beslutet den 28 maj 2009. Stadsbyggnadskontoret hänvisade till att han hade kunnat överklaga det beslutet, att någon överklagan inte hade inkommit och att skäl för omprövning av beslutet saknades. AA vidhöll i skrivelser den 20 och 27 september 2010 att det var fråga om en ny anmälan och begärde ett överklagbart beslut beträffande det nya ärendet. Den 28 oktober 2010 svarade stadsbyggnadskontoret att han skulle få skriftligt svar, men det hade inte skett.

text: Utredning

text: Den 6 maj 2011 remitterades ärendet till nämnden som anmodades att ge in utredning och yttrande över handläggningen av AA:s skrivelse den 11 juni 2009.

text: Den 1 juli 2011 gav AA till JO in en skrivelse från stadsbyggnadskontoret. Av skrivelsen framgick att kontoret den 21 juni 2011 hade prövat hans framställningar från juni 2009 och juli 2010 om ingripande avseende altanen och funnit att skäl för ingripande saknades. Samma dag hade nämnden meddelat ett överklagbart beslut med innebörd att AA inte bedömdes som sakägare i ärendet.

text: Vid sammanträde den 18 augusti 2011 beslutade nämnden att överlämna stadsbyggnadskontorets tjänsteutlåtande den 18 juli 2011 som yttrande till JO. Stadsledningskontorets juridiska avdelnings utredning och yttrande den 22 juli 2011, bilaga 2 till tjänsteutlåtandet, innehöll bl.a. följande (övriga till tjänsteutlåtandet bifogade handlingar har här utelämnats).

text: Handläggning av skrivelsen

text: - - - AA:s skrivelse den 11 juni 2009 är handlagd enligt följande. Den 10 januari 2010 inkommer e-post från AA med en fråga hur ärendet avancerar. Den 18 februari 2010 inkommer en påminnelse per e-post från AA. Den 19 februari 2010 skickar BB e-post till AA. BB hänvisar till anhopning av ärenden och beklagar dröjsmålet. Hon skriver vidare att fastighetsägaren ska tillskrivas. BB var chef för sektionen Bygg & Rätt som tidigare handlade påföljdsärenden på Stadsbyggnadskontorets bygglovsavdelning och var också ansvarig handläggare av AA:s ärende. [.] Den 19 februari 2010 skickar AA e-post med frågor om byggnadsordningen. Den 21 juli 2010 inkommer e-post från AA som efterlyser när beslut kommer att meddelas. Den 22 juli 2010 skickar BB e-post till AA med ett beklagande om dröjsmål och med uppgift om att svar ska lämnas nästkommande vecka. Den 25 juli 2010 inkommer e-post från AA om att han skickat en komplettering av sin anmälan med ordinarie post. Kompletteringen [.] är daterad den 26 juli 2010 och inkommer till stadsbyggnadskontoret samma dag. Den 17 september 2010 skickar BB en skrivelse om att skäl för omprövning av beslutet från den 28 maj 2009 saknas. Den 22 september 2010 inkommer en skrivelse från AA om att anmälan från 2009- 06-11 inte avsåg en överprövning utan ska ses som ett nytt ärende ”byggande på nya omständigheter” och att han emotser ett överklagbart beslut. Den 27 september 2010 inkommer en skrivelse från AA som efterlyser ett överklagbart beslut. Den 1 oktober inkommer brev från AA till stadsbyggnadsdirektören CC. Den 26 oktober 2010 inkommer brev från AA som efterlyser svar i ärendet. Den 28 oktober 2010 skickar BB e-post till AA om att denne kommer att få ett svar direkt från CC. Nästa och sista åtgärd är att nämnden upptar anmälan till prövning och att en underrättelse om nämndens ställningstagande skickas till AA den 21 juni 2011 tillsammans med ett överklagbart beslut om att denne inte är sakägare i ärendet. - - -

text: Juridiska avdelningens bedömning

text: Utredningen ger vid handen att stadsbyggnadskontorets rutiner när det gäller påföljdsärenden varit bristfällig. Eftersom anmälarens ställning som sakägare eller endast som ”vän av ordning” har betydelse för om anmälningen ska resultera i ett formligt beslut i ärendet eller i en formlös underrättelse anser juridiska avdelningen att stadsbyggnadsnämnden bör införa rutinen att regelmässigt pröva om anmälaren är sakägare och därmed part i ärendet eller inte. Den rutin som avdelningen föreslår och som överensstämmer med JO:s beslut den 3 februari 1999 (dnr 3554-1997) har nu tillämpats i ärendet. Frågan om AA:s anmälan föranleder ett ingripande har upptagits till prövning. Nämnden har därvid funnit att anmälningen inte föranleder någon åtgärd då någon överträdelse inte har skett av PBL eller av någon föreskrift

text: eller något beslut som har meddelats med stöd av bestämmelserna i lagen. Nämnden har vidare prövat om AA är granne och funnit att så inte är fallet. I enlighet med JO:s beslut har ärendet därmed avslutats formlöst utan något beslut. AA har informerats om ärendets utgång och han har fått ett överklagbart beslut att nämnden anser att han inte är sakägare. Utgångspunkten bör således vara att alltid ta ställning till om anmälaren är sakägare och därmed part i ärendet eller inte. I de fall anmälaren inte är sakägare föreslår avdelningen som en alternativ rutin till att komplettera den formlösa underrättelsen med ett överklagbart beslut i sakägarfrågan att nämnden skickar underrättelsen och i de fall anmälaren insisterar på att överklaga gör en rättidsprövning varefter besvärsinstansen får ta ställning till klagorätten. Juridiska avdelningen delar stadsbyggnadskontorets bedömning att det inte föreligger någon skyldighet att öppna ett nytt ärende. AA:s skrivelse avser inte en ny fråga utan samma altan som i tidigare skrivelser. Stockholms byggnadsordning åberopades av AA redan i skrivelsen den 16 maj 2009. Någon hänvisning till Stockholms byggnadsordning görs inte i beslutet från den 28 maj 2009 av det skälet att det inte är en sådan bestämmelse eller föreskrift som kan ligga till grund för ett ingripande enligt

text: 10 kap 1 § plan- och bygglagen

text: . I underrättelsen som skickades den 21 juni 2011 klargörs det och det hade lämpligen kunnat göras tidigare. Vidare borde stadsbyggnadskontorets underrättelse den 17 september 2010 ha åtföljts av ett överklagbart beslut i sakägarfrågan. Att AA:s skrivelser lämnats obesvarade under längre tider är självfallet inte förenligt med den serviceskyldighet som följer av

text: 4 §

text: FL. Den stora arbetsbelastningen synes vara en förklarande orsak till detta. Företagen omorganisation kan förhoppningsvis leda till att tjänstemän inte drabbas av arbetstoppar med stora balanser och lång handläggningstid som följd. Juridiska avdelningens erfarenhet är att behovet av utbildning om

text: förvaltningslagen

text: fortlöpande bör ses över av de kommunala myndigheterna bl.a. med inriktning på hur relevanta bestämmelser ska tillämpas i praktiken.

text: I tjänsteutlåtandet anfördes bl.a. följande.

text: Stadsbyggnadskontorets kommentarer

text: Stadsbyggnadskontoret delar helt juridiska avdelningens utredning och bedömning. Kontoret har i sitt brevsvar till AA, bilaga F, framfört ursäkt för den oförsvarligt långa handläggningstiden. Sedan omorganisationen 1 februari 2011 har ärenden för olovligt byggande fördelats till fler personer för att påskynda handläggningen av alla ärenden. Enligt tidplan ska dessa ha kommit till avslut senast under mars 2012. Avdelningens tre jurister fick i samband med omorganisationen också ett tydligare uppdrag att ansvara för rutiner, bedömningar och utveckling i nära samarbete med övriga handläggare. En av dem fick ett särskilt ansvar för just tillsynen. Detta har följts upp med flera möten om juristrollen på avdelningen. Den 24 september fick hela avdelningen en halvdagsutbildning inom förvaltningsrätt, kommunallag etc. av SKL:s (Sveriges kommuner och landsting) chefsjurist. Under oktober och november 2010 hölls också två halvdagar med fokus på plan- och bygglagens bestämmelser om utformning kopplat till rättsfall och praktik. Därefter har det juridiska fokuset på avdelningen legat på den nya plan- och bygglagen som började gälla 2 maj 2011, bland annat genom tre heldagars utbildning och workshops. Kontoret delar juridiska avdelningens erfarenhet att fortlöpande utbildning behövs inom förvaltningsrättens område och kommer i verksamhetsplanen för 2012 att särskilt planera in detta. Kontoret har också i samband med detta ärende förändrat rutinerna så att prövning om anmälaren är part eller inte ska göras särskilt i varje ärende.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Den 2 maj 2011 trädde den nya plan- och

text: bygglagen (2010:900)

text: i kraft. Av övergångsbestämmelserna (punkten 2) framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för mål och ärenden som påbörjats före den 2 maj 2011. AA:s klagomål avser ett ärende som påbörjats före lagändringen. Det är således den äldre plan- och

text: bygglagen

text: (1987:10, ÄPBL) som är tillämplig i ärendet.

text: Av 10 kap. 1 § ÄPBL framgår att byggnadsnämnden ska ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Motsvarande reglering finns i

text: 11 kap. 5 § plan- och bygglagen (2010:900)

text: Partsbegreppet är centralt i

text: förvaltningslagen

text: . Den som är part har rätt att ta del av det som tillförts ärendet (

text: 16 §

text: ), att lämna uppgifter muntligt (

text: 14 §

text: ), att bli kommunicerad (

text: 17 §

text: ) och att bli underrättad om beslut (

text: 21 §

text: ). Den som är sökande eller klagande har alltid partsställning. Däremot anses den som tar ett faktiskt initiativ till ett ärende genom en anmälan utan att ha någon närmare anknytning till ärendet inte ha partsställning (

text: SOU 2010:29 s. 246

text: ). JO har dock i flera beslut ansett att en person i egenskap av ägare till en grannfastighet har rätt att påfordra prövning i sak av en begäran om ingripande mot en olovlig byggnadsåtgärd (se t.ex. JO 1990/91 s. 337). En sådan person ska alltså anses som part i

text: förvaltningslagens

text: mening. Den som är part har också rätt att överklaga myndighetens beslut, om det gått honom eller henne emot (

text: 22 §

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av

text: 4 § förvaltningslagen

text: framgår att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att nämnden prövat en tidigare anmälan från AA avseende altanen och i det ärendet behandlat honom som part bl.a. genom att avsluta ärendet med ett beslut som var försett med anvisning hur man överklagade. Med anledning av AA:s nya anmälan av den 11 juni 2009 övervägde nämnden på nytt frågan om tillåtligheten av den aktuella altanen. Nämnden skrev den 17 september 2010 till AA att det inte fanns skäl för omprövning av det tidigare beslutet. Det dröjde alltså 15 månader från det att den nya anmälan gjordes till dess att den över huvud taget prövades. Den tidsutdräkten ska kritiseras men i övrigt föranleder handläggningen så långt ingen kritik.

text: AA återkom emellertid och begärde beslut varvid handläggningen fortsatte. Det har framgått att nämnden i detta ärende hade en annan uppfattning i partsfrågan än i det tidigare ärendet. Handläggningen avslutades den 21 juni 2011 med att nämnden – samtidigt som den gav till känna att den inte ansåg att det fanns grund för ingripande mot altanen – fattade ett beslut av följande lydelse:

text: ”Stadsbyggnadsnämnden bedömer att anmälaren inte är sakägare då avståndet på ca 100 m mellan den klagandes adress och åtgärden är betydande och att fastigheterna inte är rågrannar”. I beslutet angavs att beslutet kunde överklagas hos länsstyrelsen. Nämnden har hänvisat till att handläggningen skedde i enlighet med tidigare uttalande av JO (dnr 3554-1997).

text: Den rättsliga betydelsen av detta beslut är oklar. När beslutet fattades återstod ingenting för nämnden att göra i ärendet. Den enda tänkbara konsekvensen av om AA inte ansågs vara sakägare är att nämndens beslut att inte ingripa mot altanen då inte skulle angå honom i den mening som avses i

text: 22 § förvaltningslagen

text: och att han därför inte skulle ha rätt överklaga detta beslut. Frågan om vem som hade rätt att överklaga beslutet om altanen var emellertid ingenting som ankom på nämnden att avgöra. Om AA hade överklagat nämndens beslut om altanen, skulle nämnden enligt

text: 24 § förvaltningslagen

text: ha prövat om överklagandet kommit in i rätt tid och i så fall enligt

text: 25 § samma lag

text: ha skickat överklagandet till överinstansen. Frågan om beslutet om altanen angick AA på så sätt att han hade rätt att överklaga skulle det ha varit överinstansens uppgift att ta ställning till.

text: Det som jag nu har beskrivit är alltså enligt min mening det riktiga sättet att hantera situationer där den enskilde anser sig vara part men nämnden är av motsatt uppfattning. Det motsvarar den alternativa rutin som stadsledningskontorets juridiska avdelning beskrivit i sitt yttrande för de fall där anmälaren inte är sakägare.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot en överförmyndare med anledning av en anonym anmälan om jäv m.m.

org: jo

text: Initiativet m.m.

type: rubrik

text: I en anonym anmälan till JO den 4 maj 2005 mot Överförmyndaren i Gotlands kommun gjordes gällande att överförmyndarens make, AA, sedan flera år tillbaka var verksam som god man i kommunen och att överförmyndaren själv granskade och godkände hans årsräkningar. I anmälan angavs vidare att några namngivna personer i kommunen innehade ett stort antal uppdrag som god man respektive förvaltare samt att personer godkändes för sådana uppdrag trots att någon kontroll inte gjorts med vare sig polismyndigheten, kronofogdemyndigheten eller Skatteverket. Slutligen angavs att Kammarkollegiet vid tidpunkten för anmälan granskade ett ärende om en fastighetsförsäljning. Godmanskap var anordnat för säljaren av fastigheten, BB, och den gode mannen hade enligt anmälaren förgäves försökt få hjälp och råd av överförmyndaren i samband med försäljningen.

type: stycke

text: Med anledning av innehållet i anmälan beslutade jag den 10 maj 2005 att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Gotlands kommun anmodades att efter hörande av överförmyndaren yttra sig över innehållet i den anonyma anmälan. I sitt remissvar den 13 juni 2005 hänvisade kommunstyrelsens ordförande CC till ett yttrande av överförmyndaren DD. Hon anförde bl.a. följande. – – – Min man, AA, förordnades av Gotlands tingsrätt i följande ärenden: 1973-03-28, kvinna född 1929 1980-11-24, kvinna född 1916 1977-01-28, kvinna född 1938 2000-05-05, man född 1907 2001-02-02, man född 1922. Jag har således inte medverkat vid förordnandet men håller med om att det inte är lämpligt att ha sin man förordnad som god man. Att det dragit ut på tiden beror på att huvudmännen varit väldigt ledsna och emot ett byte. Är man 89 år och har haft

text: samma gode man i 25 år, har det byggts upp ett förtroende under åren som gått och det går inte att förordna vem som helst. Beslut om byte av god man togs den 28 april 2005 och från och med första juni är ny god man förordnad i samtliga ärenden. Granskning av årsredovisningar har gjorts av min assistent som har delegation att göra det. Beträffande hur många uppdrag en god man/förvaltare kan ha, finns det inget som säger att det är tre eller sju som gäller. Vi har många gode män/förvaltare som har mer än ett uppdrag, dels för att de själva vill ha det och dels för att det råder brist på nya uppdragstagare. En del av våra gode män/förvaltare är ”specialiserade” på att ta uppdrag där missbruk är ett stort problem, andra är bättre på att ta uppdrag där personen har psykiska problem. En del resonerar så att de har sina uppdrag samlade på t.ex. ett äldreboende och anser att likaväl som jag hälsar på en så kan jag hälsa på kanske fyra stycken som behöver hjälp. Många gånger förekommer det att huvudmannen själv föreslår en viss god man eftersom han vet att det är en bra god man. Personerna som nämns i anmälan är utomordentligt väl lämpade och sköter sina uppdrag på ett ypperligt sätt. Eftersom en del ärenden är mycket komplexa får god man/förvaltare naturligtvis ett arvode, vilket bedöms efter redovisning av de insatser de gjort. De flesta av våra gode män/förvaltare tar uppdrag för att hjälpa en medmänniska och inte för pengarnas skull. Då det gäller huvudmannen BB:s fastighet har gode mannen och jag varit i kontakt med varandra vid flera tillfällen. Det råd han fått har varit att om fastigheten skulle säljas så måste en värdering göras. Efter det skall objektet ut på öppna marknaden för att säljas till marknadsvärde och både han och jag skall godkänna försäljningen. BB har själv undertecknat köpehandlingen. Ärendet ligger hos Kammarkollegiet och Allmänna arvsfonden har förordnat advokat EE som företrädare. Tilläggas kan att den s.k. köparen har varit i kontakt med mig då han inte får förvärvstillstånd av länsstyrelsen förrän jag ger mitt godkännande. Jag förklarade att eftersom varken god man eller jag varit inblandad i försäljningen kan jag inte godkänna något förvärvstillstånd. Detta har jag även informerat länsstyrelsen om. De få nya personer som anmäler sitt intresse för att bli god man, skriver och berättar om sig själva, utbildning, arbete och lämnar referenser. Vi har t.ex. fått ett par gode män som tidigare varit gode män i någon annan kommun innan de flyttat till Gotland. Då kontrollerar vi hos överförmyndaren i den kommunen, skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten. Misstänker vi att det förekommer kriminalitet ber vi naturligtvis vederbörande att begära ett utdrag ur brottsregistret. För övrigt tycker jag att det är bekymmersamt att någon, som tydligen har sådan insyn i verksamheten, väljer att göra en anonym anmälan i stället för att kontakta undertecknad för att få korrekt information angående dessa ärenden. – – –

text: CC anförde för kommunstyrelsens del i huvudsak följande.

text: Överförmyndarverksamheten handhas av en person vald av kommunfullmäktige men med tjänstemannastatus på 0,75 tjänst och en assistent på 1,0 tjänst. I kommunen finns knappt 500 personer med uppdrag som ställföreträdare i form av gode män/förvaltare. Antalet ärenden som handläggs av överförmyndaren är cirka 500 där godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB är de förhärskande. Den nuvarande överförmyndaren tillträdde sin befattning i samband med att innevarande mandatperiod började, dvs. 2003. När det gäller lämpligheten av att överförmyndarens make innehaft förordnande som god man har överförmyndaren lämnat en förklaring till detta förhållande. Att avsluta ett långvarigt uppdrag och sätta annan god man i stället utan att det för huvudmannen framstår som en negativ handling är en grannlaga uppgift som kräver

text: väl avvägda bedömningar och ett stort mått av personkunskap. Sedan april i år har godmansförordnandet för överförmyndarens make upphört. Att det tagit drygt två år att finna nya lämpliga gode män till de fem huvudmännen kan inte anses vara uppseendeväckande. När det gäller hanteringen av överförmyndarens makes årsredovisningar framgår att dessa handlagts och beslutats av assistenten med stöd av given delegation. Nästa fråga rör antalet uppdrag per ställföreträdare. Lagstiftningen innehåller inte några bestämmelser om det högsta antal uppdrag en ställföreträdare kan ha. Det vanligaste är att en närstående eller släkting förordnas för uppdraget vilket innebär ett uppdrag per ställföreträdare. När det gäller huvudmän där det inte är möjligt att förordna en närstående eller släkting får överförmyndaren söka bland redan förordnade ställföreträdare eller genomföra en nyrekrytering av lämpliga personer. Tillgången på tänkbara ställföreträdare kan i vissa fall vara begränsad varför fler uppdrag kan komma att tilldelas en och samme ställföreträdare. Detta beror på att det för vissa huvudmän krävs att ställföreträdaren har intresse för och särskilda erfarenheter och kunskaper om den särskilda typsituation som huvudmannen befinner sig i. Som framgår av överförmyndarens yttrande har de personer som omnämns i anmälan fullgjort sina uppdrag på ett tillfredsställande sätt utan att antalet uppdrag inverkat menligt på deras åligganden. Det kan tilläggas att endast 14 personer har mer än fem ställföreträdaruppdrag. Flest uppdrag har de två personer som vardera anlitas för 11–15 ställföreträdarskap. När det gäller försäljningen av BB:s fastighet skall förtydligas att köpet genomfördes av huvudmannen själv utan medverkan av gode mannen eller överförmyndaren. Därför finns inga medgivanden eller samtycken vare sig av den gode mannen eller överförmyndaren. Huvudmannen avled cirka en vecka efter det att köpekontraktet upprättades. Som framgår av överförmyndarens yttrande har numera Kammarkollegiet såsom dödsbodelägare inlett ett förfarande mot fastighetens köpare. Enligt gällande rätt äger huvudmannen fortfarande rådighet över sin egendom trots att en god man förordnats. Den gode mannen har inga direkta maktmedel att ta till om huvudmannen på egen hand genomför en försäljning utan att blanda in den gode mannen eller handlar mot dennes avrådan. Inte heller överförmyndaren äger några särskilda maktmedel för att förhindra ett sådant förfarande eller kan bistå den gode mannen med ett ingripande. Att förhållandena varit sådana för huvudmannen att godmanskapet bort ändras till ett förvaltarskap innan denne genomförde fastighetsförsäljningen har inte framförts, vare sig av anmälaren eller överförmyndaren. I och med att huvudmannen numera är avliden är ställföreträdaruppdraget avslutat. Som framgår av överförmyndarens svar så sker en erforderlig kontroll av de nya personer som anlitas för uppdrag som ställföreträdare. Någon regelbunden kontroll av samtliga förordnade ställföreträdare hos polis, kronofogde eller Skatteverket har inte ansetts nödvändig att vidta. Med hänvisning till vad som ovan anförts kan kommunstyrelsen inte finna någon grund i kritiken av överförmyndarens myndighetsutövande. – – –

text: Vid en inspektion av Överförmyndaren i Gotlands kommun den 5–7 september och den 3–5 oktober 2005 beslutade jag, med anledning av vissa iakttagelser, att från överförmyndaren låna in och granska akterna i fem ärenden i vilka AA tidigare varit förordnad som god man.

text: Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria med i huvudsak följande innehåll.

text: Vid granskningen av de aktuella akterna framkom följande.

text: FF

text: Som assistent på överförmyndarexpeditionen fattade DD beslut om arvode åt AA dels den 8 mars 2001, dels den 12 mars 2002. Som överförmyndare granskade och godkände DD den 22 mars 2004 tillsammans med sin assistent en av AA upprättad årsräkning för år 2003. Den 28 april 2005 entledigade hon AA från uppdraget som god man för FF.

text: GG

text: Som assistent fattade DD beslut om arvode åt AA den 28 mars 2002. Som överförmyndare granskade och godkände DD den 22 mars 2004 tillsammans med sin assistent en av AA upprättad årsräkning för år 2003. Den 28 april 2005 entledigade hon AA från uppdraget som god man för GG.

text: HH

text: Som assistent fattade DD beslut om arvode åt AA dels den 20 mars 2001, dels den 21 mars 2002. Som överförmyndare granskade och godkände DD den 22 mars 2004 tillsammans med sin assistent en av AA upprättad årsräkning för år 2003. Den 15 juli 2004 gav hon AA tillstånd att göra ett uttag från huvudmannens konto med 30 000 kr. Den 28 april 2005 entledigade hon AA från uppdraget som god man för HH.

text: JJ

text: Som assistent gav DD den 5 december 2001 AA tillstånd att göra ett uttag från huvudmannens konto med 2 000 kr. Ändamålet med uttaget framgår inte av akten. Den 18 mars 2002 fattade DD beslut om arvode åt AA. Som överförmyndare granskade och godkände DD den 22 mars 2004 tillsammans med sin assistent en av AA upprättad årsräkning för år 2003. Den 28 april 2005 entledigade hon AA från uppdraget som god man för JJ.

text: KK

text: Som assistent granskade och godkände DD den 18 mars 2002 tillsammans med dåvarande överförmyndaren LL en av AA upprättad årsräkning för år 2001. Samma dag fattade hon beslut om arvode åt AA. Som överförmyndare granskade och godkände DD den 22 mars 2004 tillsammans med sin assistent en av AA upprättad årsräkning för år 2003. Den 28 april 2005 entledigade hon AA från uppdraget som god man för KK. Ärendet remitterades därefter på nytt till Kommunstyrelsen i Gotlands kommun för yttrande över de omständigheter som hade redovisats i promemorian. I sitt remissvar hänvisade kommunstyrelsens ordförande CC till ett yttrande av överförmyndaren DD. Hon anförde bl.a. följande. – – –

text: FF

text: Beslut som assistent avseende arvode 2001 och 2002: De årsräkningar som ligger till grund för utbetalat arvode har granskats och godkänts av dåvarande överförmyndaren LL. Arvodesbeloppen framgår av de godkända handlingarna. 2001 uppgick arvodet till 9 738 kr och 2002 till 9 758 kr. DD har effektuerat redan godkända belopp genom att underteckna de handlingar som benämnts ”beslut”.

text: GG

text: Beslut som assistent avseende arvode 2002: Den årsräkning som ligger till grund för utbetalat arvode har granskats och godkänts av dåvarande överförmyndaren LL. Arvodesbeloppet, 15 498 kr, framgår av de godkända handlingarna, DD har effektuerat redan godkänt belopp genom att underteckna den handling som benämnts ”beslut”.

text: HH

text: Beslut som assistent avseende arvode 2001 och 2002: De årsräkningar som ligger till grund för utbetalat arvode har granskats och godkänts av dåvarande överförmyndaren LL. Arvodesbeloppen framgår av de godkända handlingarna. 2001 uppgick arvodet till 5 234 kr och 2002 till 5 238 kr. DD har effektuerat redan godkända belopp genom att underteckna de handlingar som benämnts ”beslut”.

text: Under DD:s tid som överförmyndare har hennes assistent haft och har delegation att granska och godkänna årsräkningar. Det fel överförmyndaren har begått är att även hon undertecknat årsräkningen. Tillståndet att göra uttag från huvudmannens konto grundar sig på en ansökan som finns i akten. Beloppet har använts för reparationer av fastigheten samt till kvarskatt. Verifikationer finns i akten. Överförmyndaren vidgår att rätteligen borde hennes assistent ha beviljat ansökan. AA begärde själv att bli entledigad från uppdraget som god man den 17 mars 2003. Anledningen till att entledigande inte skedde förrän den 28 april 2005 är bland annat att huvudmannen motsatte sig ett byte av god man.

text: JJ

text: Beslut som assistent avseende uttag från huvudmannens konto samt arvode 2002: Av årsräkning framgår att uttaget belopp från huvudmannens konto har överlämnats till huvudmannen. Den gode mannen har redovisat kvitto på att huvudmannen erhållit beloppet. Kvittot fanns i verifikationspärm hos överförmyndaren redan vid JO:s inspektion. Den årsräkning som ligger till grund för utbetalat arvode har granskats och godkänts av dåvarande överförmyndare LL. Arvodesbeloppet uppgick till 4 538 kr och framgår av de godkända handlingarna. DD har effektuerat ett redan godkänt belopp genom att underteckna den handling som benämnts ”beslut”. Under DD:s tid som överförmyndare har hennes assistent haft och har delegation att granska och godkänna årsräkningar. Det fel överförmyndaren har begått är att även hon undertecknat årsräkningen. AA begärde själv att bli entledigad från uppdraget som god man den 17 mars 2003. Anledningen till att entledigande inte skedde förrän den 28 april 2005 är bland annat att huvudmannen motsatte sig ett byte av god man.

text: KK

text: Åtgärder som assistent avseende 2002: Den årsräkning som ligger till grund för utbetalat arvode har granskats och godkänts av dåvarande överförmyndare LL. DD:s namn har av misstag inte strukits över. Arvodesbeloppet, 7 406 kr, framgår av de godkända handlingarna. DD har effektuerat redan godkänt belopp genom att underteckna den handling som benämnts ”beslut”.

text: Under DD:s tid som överförmyndare har hennes assistent haft och har delegation att granska och godkänna årsräkningar. Det fel överförmyndaren har begått är att även hon undertecknat årsräkningen. AA begärde själv att bli entledigad från uppdraget som god man den 17 mars 2003. Anledningen till att entledigande inte skedde förrän 28 april 2005 är bland annat att huvudmannen motsatte sig ett byte av god man. Överförmyndaren har i tidigare yttrande den 9 juni 2005 vidgått att det inte är lämpligt att ha sin make förordnad som god man. AA har dock aldrig erhållit arvode överstigande gängse normer. Inte heller har någon huvudman eller kommunen lidit någon skada. – – –

text: Eftersom överförmyndarens yttrande innehåller vissa otydligheter har kompletterande frågor ställts av kommunjuristen såsom kommunstyrelsens handläggare i detta ärende. När det gäller tiden som DD tjänstgjort som assistent vid överförmyndarexpeditionen sägs i överförmyndarens yttrande att ”DD har effektuerat redan godkända belopp genom att underteckna den handling som benämnts ’beslut’”.

text: Uttryckssättet förstås bättre med kunskap om överförmyndarens arbetssätt med inkomna årsräkningar och arvodesbegäran. Årsräkningsblanketten och blanketten med gode mannens redogörelse och arvodesbegäran sammanfördes och hanterades gemensamt som ett ärende. Det godkännandebeslut som fattats på årsräkningsblanketten ansågs gälla både årsräkningen och tillhörande arvodesbegäran. Därefter har assistenten fört in arvodesuppgifterna i datasystemet och skrivit ut en blankett rubricerad ”Arvodesbeslut + årtal”. Blanketten har utvisat ersättningen till gode mannen, hur beräkning skett och vem som skall erlägga denna, huvudmannen eller kommunen. Blanketten innehåller också en besvärshänvisning. Blanketten har underskrivits av assistenten. Med detta arbetssätt hade DD som assistent uppfattningen att hennes arbetsuppgifter med ”beslutsblanketten” var en expeditionsåtgärd som inte påverkades av en eventuell relation till den gode mannen. För tiden när DD haft uppdrag som överförmyndare har framkommit att den dubbla påskriften av årsräkningarna från DD:s make medvetet gjorts av överförmyndaren och assistenten. Förfaringssättet har endast tillämpats för DD:s make. Syftet med dubbelkontrollen var att vara extra noggrann vid handläggningen av makens godmansuppdrag. Att denna försiktighetsprincip med en dubbelkontroll skulle komma att ifrågasättas som ett eventuellt jävigt förfarande förbisågs av DD. Om detta har numera DD full insikt. När det gäller entledigandet, efter egen begäran, av godmanskapen för DD:s make har detta handlagts av överförmyndaren då ingen delegation till annan funnits. Det kan dessutom ifrågasättas om ett entledigandebeslut som tagits efter uppdragsmannens egen begäran inte måste anses vara av verkställande art.

text: Bedömning

text: Kommunallagens (1991:900)

text: bestämmelser om jäv i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: är tillämpliga vid handläggningen av ärenden hos överförmyndare (

text: 19 kap. 16 § föräldrabalken

text: ). Släktskapsjäv behandlas i

text: 6 kap. 25 § 1.

text: Enligt denna bestämmelse är en förtroendevald eller en anställd hos kommunen jävig, om saken angår honom själv eller hans make, sambo, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstående. Från jäv bortses enligt

text: 6 kap. 26 §

text: När DD tillträdde tjänsten som överförmyndare i Gotlands kommun den 1 januari 2003 hade hennes make AA varit verksam som god man för de fem huvudmännen under ett stort antal år. Jag har förståelse för att det tog tid att hitta nya ställföreträdare och att AA inte kunde entledigas omedelbart i samband med DD:s tillträde. Däremot skulle DD naturligtvis inte ha befattat sig med några frågor som rörde hennes make.

text: Utredningen visar att DD som överförmyndare i fem fall granskade och godkände sin makes årsräkningar. I ett fall gjorde hon detta som assistent. Hon gav också sin make tillstånd att göra uttag från huvudmännens konton både under tiden som assistent och som överförmyndare. Eftersom hon var jävig, skulle hon inte ha befattat sig med dessa frågor.

text: Det framgår inte vare sig av de ingivna årsräkningarna för åren 2000–2001 eller av AA:s arbetsredogörelser avseende samma år att dåvarande överförmyndaren LL skulle ha tagit ställning till AA:s arvodesyrkanden. De aktuella arvodesbesluten undertecknades av DD i egenskap av assistent. Innebörden av detta kan inte vara någon annan än att det är hon som har meddelat besluten. Hennes inställning i frågan framstår som obegriplig. Hon var naturligtvis jävig även vid denna prövning.

text: Kommunstyrelsen har i sitt remissvar ifrågasatt om inte besluten att entlediga AA från uppdragen som god man skulle kunna anses vara av endast verkställande art. Som jag har förstått kommunstyrelsens inställning skulle man i dessa fall bortse från DD:s släktskap med AA. Från jäv bortses enligt

text: 6 kap. 26 § kommunallagen

text: när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Så kan vara fallet i rena rutinärenden – t.ex. sådana avseende registrering eller utbetalning av lönebelopp – där utgången är på förhand given (se Bohlin, Kommunalrättens grunder, 4 uppl. 2003, s. 200). En överförmyndares överklagbara beslut att entlediga en god man kan inte, särskilt inte när huvudmannen har motsatt sig ett byte av ställföreträdare, anses vara ett sådant rutinärende där utgången är på förhand given.

text: Jag kan således konstatera att DD både som assistent och som överförmyndare vid flera tillfällen har handlagt frågor som rör hennes make trots att hon varit jävig. För detta förtjänar hon allvarlig kritik.

text: Av remissvaren framgår att överförmyndarens nuvarande assistent inte är behörig att handlägga frågor om entledigande av god man och att DD därför fattade besluten att entlediga sin make från godmansuppdragen. Jag anser att det borde ha varit självklart för henne att i stället överlämna handläggningen av dessa frågor till den ersättare för överförmyndaren som enligt

text: 19 kap. 5 § föräldrabalken

text: skall finnas i kommunen. Enligt min uppfattning kan det vidare starkt ifrågasättas om inte detta borde ha skett beträffande alla frågor som rörde AA, eftersom assistenten är direkt underställd överförmyndaren. Anledningen till att det skall finnas en ersättare är ju just att denne skall kunna träda in när överförmyndaren av någon anledning är förhindrad att fullgöra sitt uppdrag.

text: Även i detta ärende måste jag konstatera att DD:s remissvar avslöjar allvarliga brister i hennes kunskaper om de regler hon har att tillämpa (jfr JO:s ärenden 4793- 2005 och 4794-2005).

text: När det gäller klagomålen i övrigt i den anonyma anmälan har ingenting framkommit som motiverar någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord: Expediering Frihetsberövande

title: Underrättelse per fax om beslut om upphörande av administrativt frihetsberövande har ansetts böra kompletteras av kontroll per telefon av att meddelandet mottagits

text: Initiativet

text: I en anmälan till JO klagade AA och BB på socialförvaltningen i Hässleholms kommun angående bl.a. det förhållandet att förvaltningen inte utan dröjsmål meddelat dem att Länsrätten i Skåne län den 5 juni 2008 upphävt ett beslut om omedelbart omhändertagande av deras son. De uppgav att detta fick till följd att förvaltningen behöll vårdnaden om sonen i fyra dygn utan att ha laglig rätt till det (JO:s dnr 5476-2008).

text: JO inhämtade vissa handlingar i det aktuella ärendet från socialförvaltningen i Hässleholms kommun.

text: I samband med granskningen av de inlånade handlingarna uppkom fråga om länsrättens rutiner vid expediering av beslut när länsrätten upphäver ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVU. Med anledning av detta inhämtades från länsrätten kopia av dagboksbladet och ett protokoll i mål nr 4435-08. Det kunde konstateras att det inte gick att av dagboksbladet utläsa till vem/vilka länsrättens beslut den 5 juni 2008 hade expedierats. Såvitt framgick av den kopia av beslutet som inhämtats från socialförvaltningen hade beslutet faxats från länsrätten till förvaltningen den 5 juni 2008 kl.17.24.

text: Då det uppkom vissa ytterligare frågor avseende länsrättens formella handläggning inhämtades även en tjänsteanteckning i det aktuella målet.

text: Vid en granskning av de inhämtade handlingarna uppmärksammades bl.a. att rätten, såvitt framgår av protokollet, inte fattat beslut att upphäva socialnämndens beslut om omedelbart omhändertagande vid den enskilda överläggning som hållits i anslutning till den muntliga förhandlingen den 5 juni 2008. Länsrättens beslut att upphäva beslutet om omedelbart omhändertagande synes ha fattats senare samma dag och har angetts vara fattat av rådmannen ensam.

text: JO Kerstin André fann skäl att inom ramen för ett särskilt ärende utreda länsrättens handläggning.

text: Utredning

text: Länsrätten anmodades att inkomma med utredning och yttrande över handläggningen av länsrättens mål nr 4435-08 såvitt avsåg bl.a. följande:

text:  Expedieringen av beslutet den 5 juni 2008. I denna del skulle av yttrandet

text: särskilt framgå hur länsrätten säkerställer att ett beslut genom vilket rätten upphäver ett beslut om omedelbart omhändertagande blir mottaget av socialnämnden och av vederbörande behandlingshem.

text:  Förutsättningarna för ordföranden att fatta det aktuella beslutet utan medverkan

text: av nämndemän.

text: Länsrätten ingav ett yttrande undertecknat av lagmannen CC och chefsrådmannen DD. I yttrandet anfördes följande.

text: Det aktuella målet har handlagts på länsrättens avdelning tre med rådmannen EE som ordförande. Han har avgivit bifogat yttrande över handläggningen av målet. Det utgör länsrättens remissyttrande. Länsrätten vill därutöver informera om att länsrättens ledningsgrupp vid sammanträde den 11 maj 2009 har diskuterat rutinerna beträffande hur underrättelser om upphörande av administrativa frihetsberövanden ska ske. Ledningsgruppen enades om att avsändaren av ifrågavarande underrättelser, som sänds per fax eller som e-post, ska kontrollera per telefon att underrättelsen har nått mottagaren. Samtlig personal har underrättats om detta.

text: I rådmannen EE:s yttrande anfördes följande.

text: Expedieringen av beslutet

text: Vid överläggning 080605 efter att muntlig förhandling hållits på eftermiddagen samma dag beslöt länsrätten med mig som ordförande att avslå socialnämndens ansökan om LVU-vård. Jag ansåg att det inte fanns möjlighet att meddela dom samma dag. Som en följd av detta avfattade jag senare samma dag direkt efter överläggningen ett beslut om att omhändertagandet av den unge omedelbart skulle upphöra. Så fort beslutet var färdigställt faxades det till socialförvaltningen, samt till Luzerngården där den unge befann sig och till vårdnadshavarnas resp. den unges offentliga biträden. Jag fick kvitton på att dessa fax mottagits. Jag utgick därefter från att åtminstone Luzerngården var bemannad vid denna tid. Jag följde därvid de expedieringsrutiner vi då hade på avdelningen.

text: Förutsättningar för ordföranden att fatta aktuellt beslut utan medverkan av nämndemän

text: Jag hade efter överläggningen informerat nämndemännen om att ett beslut att häva omhändertagandet behövde meddelas som en följd av att länsrätten vid överläggningen beslutat att avslå ansökan om LVU-vård. Jag ansåg att detta beslut kunde avfattas som ett ensamdomarbeslut, jfr 18 § tredje stycket (rätteligen fjärde stycket; JO:s anm.) punkt 3 lag om allmänna förvaltningsdomstolar. Jag förde följande resonemang. Enligt

text: 9 §

text: LVU upphör ett omedelbart omhändertagande när länsrätten avgör frågan om vård. Rätten avgör slutligt målet genom att meddela dom eller beslut. Fram till dess domen meddelas är rätten oförhindrad att hålla fortsatt överläggning och att besluta om annat innehåll i domen. Jag tolkade bestämmelsen i

text: 9 §

text: LVU som att målet avgörs när rätten skiljer sig från målet genom att meddela/avkunna dom och att det är först därigenom som det omedelbara omhändertagandet upphör såvida inte länsrätten dessförinnan meddelar ett särskilt beslut om upphörande. Som stöd för detta kan anföras att för det fall att länsrätten bifaller en ansökan om vård enligt LVU tillämpas

text: 9 §

text: LVU på så sätt att ett

text: omhändertagande anses bestå fram till dess att länsrätten meddelar/avkunnar dom i målet. Det är först då som länsrätten behöver meddela/avkunna beslut ifråga om domen ska gälla omedelbart eller ej. – – – I ett beslut den 21 december 2010 anförde stf JO Ragnemalm bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Beslutet den 5 juni 2008 om att upphäva det omedelbara omhändertagandet Av utredningen framgår bl.a. följande. Länsrätten höll muntlig förhandling den 5 juni 2008 med anledning av socialnämndens ansökan om att FF skulle beredas vård med stöd av LVU. I samband med att förhandlingen avslutades tillkännagav ordföranden att dom skulle meddelas ”senast inom fyra veckor” och att den skulle sändas till parterna med post. Vid den efterföljande överläggningen beslutade länsrätten att socialnämndens ansökan skulle avslås. Senare samma dag fattade ordföranden beslut om att upphäva det omedelbara omhändertagandet av FF.

text: Enligt 9 § första stycket punkt 2 LVU upphör ett omedelbart omhändertagande när rätten avgör frågan om vård. I tredje stycket samma bestämmelse stadgas följande. Om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande ska socialnämnden besluta att detta genast ska upphöra. Ett sådant beslut får meddelas också av den rätt som prövar en fråga om vård med stöd av lagen.

text: Av 17 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar (

text: ) framgår att en förvaltningsrätt (tidigare länsrätt) är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän, om inte annat följer av 17 a eller

text: 18 §

text: 18 § nyss nämnda lag innehåller en uppräkning av de fall där en förvaltningsrätt är domför med en lagfaren domare ensam. Av bestämmelsen följer att en förvaltningsrätt, om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av fullsutten rätt, är domför med en lagfaren domare ensam vid bl.a. beslut som inte innefattar prövning av målet i sak samt avgörande i sak av mål om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU (fjärde stycket punkt 3).

text: Vid överläggningen efter förhandlingen den 5 juni 2008 beslöt länsrätten, dvs. ordföranden och nämndemännen, att socialnämndens ansökan om LVU-vård skulle avslås. Ordföranden gjorde bedömningen att det inte fanns möjlighet att meddela dom samma dag. Jag delar länsrättens uppfattning, att omständigheterna var sådana, att det inte längre fanns skäl för ett omhändertagande. Beslutet om omedelbart omhändertagande av FF skulle således upphävas. De nyss redovisade reglerna ger emellertid knappast stöd för att ordföranden som ensamdomare kunde upphäva omhändertagandet. Det borde alltså, såvitt jag kan förstå, ha fattats av fullsutten rätt, dvs. ordföranden och nämndemännen, i samband med överläggningen efter förhandlingen och därefter ha antecknats i protokollet.

text: Då detta – som det vill synas av ett rent förbiseende – inte skedde, har jag svårt för att klandra rådmannen för att han tog saken i egna händer och, låt vara med en

text: tveksam tolkning av domförhetsreglerna, själv meddelade det beslut som var en logisk följd av den fullsuttna länsrättens ställningstagande i själva sakfrågan, dvs. att förutsättningar för bifall till socialnämndens ansökan om LVU-vård inte förelåg. Det helt avgörande i den uppkomna situationen måste naturligtvis vara, att omhändertagandet av den unge snabbt kunde upphöra. Då det knappast kunde anses realistiskt att på nytt försöka sammankalla nämndemännen den aktuella dagen, en torsdag före helgdag (Sveriges nationaldag), för att fatta det kompletterande beslutet, och rådmannen enligt remissvaret efter överläggningen informerat dessa om att ett beslut om att upphäva omhändertagandet behövde meddelas – och han därmed hade anledning att utgå från att de var införstådda med detta – ser jag ingen anledning att vidare uppehålla mig vid saken. – – –

text: Expedieringen av beslutet den 5 juni 2008 Den för mig centrala frågan i detta initiativärende gäller det förhållandet, att rådmannens beslut om upphörande av omhändertagandet inte fick omgående effekt, eftersom det inte snabbt nådde adressaterna. Frågan gäller närmare bestämt, om användningen av elektroniska kommunikationsformer i en situation som den aktuella – där det var fråga om underrättelse om ett beslut, som innebar att tvångsvård av en person skulle upphöra – inte förutsätter kompletterande kontrollåtgärder i syfte att garantera att meddelandet verkligen gått fram.

text: Jag har givetvis inga invändningar mot att domstolen här, i enlighet med de rutiner som avdelningen tillämpade vid den aktuella tidpunkten, expedierade beslutet om att upphäva det omedelbara omhändertagandet via fax till bl.a. Luzerngården, där den unge befann sig. I ett tidigare beslut i år (

text: JO 2010/11 s. 501

text: ), som gällde underrättelse om en förvaltningsmyndighets beslut genom publicering på myndighetens webbsida, har jag erinrat om att Förvaltningslagsutredningen haft som ett genomgående tema i sitt betänkande En ny förvaltningslag (

text: SOU 2010:29

text: ) att användning av ny och effektivare teknik ska främjas (se t.ex. s. 531 f.). Detsamma gäller naturligtvis i förvaltningsdomstolarnas verksamhet. Anlitande av fax gav i det aktuella fallet i sig goda förutsättningar för att beslutet snabbt skulle gå fram och dess syfte sålunda uppnås.

text: Det betyder emellertid inte, att man generellt kan nöja sig med en beslutsunderrättelse per fax eller e-post. Då det, som här, gällde att avsluta ett administrativt frihetsberövande – därtill inför en stundande helg, då omhändertagandet utan grund kunde riskera att bestå ytterligare tre dagar – måste man rimligen vidta ytterligare åtgärder för att förvissa sig om att beslutsunderrättelsen verkligen nått fram. Den naturliga lösningen hade enligt min mening varit att telefonledes skapa sig denna förvissning.

text: Domstolen är uppenbarligen införstådd med detta. Enligt remissvaret har man beslutat om nya rutiner vid expediering av beslut om upphörande av vård av aktuellt slag. Enligt de nya rutinerna ska, när underrättelser sänds via fax

text: eller som e-post, avsändaren per telefon kontrollera att underrättelsen nått den avsedda mottagaren. Jag förutsätter att detsamma gäller vid anlitande av annan liknande elektronisk kommunikationsform som kan tänkas förekomma. Även om jag är kritisk till den underlåtenhet som här fick allvarliga konsekvenser, finner jag inte skäl att vidare uppehålla mig vid saken.

text: Med de delvis kritiska anmärkningar som framställts ovan avslutas ärendet.


title: Anmälan mot Kriminalvårdsmyndigheten Göteborg Centrum, placeringsenheten, Kriminalvårdsmyndigheten Halmstad, anstalten Halmstad, m.fl. om bl.a. handläggningen av ett placeringsärende och röjande av skyddade personuppgifter

text: Anmälan

text: AA har klagat på att placeringsenheten hösten 2004 beslutade att placera honom i anstalten Högsbo trots att han hade påtalat att det fanns en hotbild mot honom i denna anstalt. AA har vidare klagat på att anstalten Halmstad i samband med utdelning av telefonkort röjde hans skyddade identitet för andra intagna. Slutligen har AA klagat på att anstalten Östragård beslutade att omplacera honom och göra en polisanmälan mot honom med anledning av en, enligt honom, ogrundad misstanke om narkotikabrott. AA har också begärt skadestånd för den skada han har lidit på grund av placeringen i anstalten Högsbo och till följd av att anstalten Halmstad röjde hans skyddade identitet.

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal lånades in och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvårdsmyndigheten Halmstad för yttrande över vad anmälaren anfört om röjande av sekretesskyddade personuppgifter. I sitt remissvar hänvisade myndigheten till ett yttrande från kriminalvårdsinspektören BB. Av detta framgår i huvudsak följande.

text: AA ankom anstalten Halmstad den 21 oktober 2004 från anstalten Högsbo. Anledningen till omplaceringen var att AA utsatts för misshandel av medintagna på den tidigare anstalten. Anstalten Halmstad består av tre olika enheter som både geografiskt, avseende klienter och personal är avskilda från varandra. AA placerades de första dagarna i en mindre avdelning i motivationshuset. I detta hus placeras intagna som behöver motiverande insatser. Eftersom det tydligt syntes att AA blivit misshandlad ansågs det inte lämpligt att AA skulle bli placerad på normalavdelning i motivationshuset. Frågan diskuterades med AA som ville bli placerad på behandlingsavdelningen där intagna placeras som vill förändra sitt liv, får skriva kontrakt och genomgå olika program. AA placerades på behandlingsavdelningen och till en början var han orolig över hur han skulle bli bemött av medintagna. Han pratade med mig och samtlig personal var informerad om att AA hade skyddad identitet och att vi skulle vara extra vaksamma på hur utvecklingen i klientgruppen fortskred. Till en början var

text: medintagna nyfikna och ville veta varför AA hade märken i ansiktet. AA valde efter diskussion med mig att beskriva sin syn på saken för medintagna. Detta accepterades och allting fungerade bra till den 14 december 2004. I samband med att intagna på alla avdelningar på anstalten skulle kvittera ut telefonkort tog en tjänsteman ut en datalista ur vårt klientadministrativa system. Av kvittenslistan framgick namn och för AA:s del också att han hade skyddad identitet. Listan lämnades till vårdpersonal i motivationshuset som fick i uppdrag att delge intagna i alla husen. I samband med detta hade alla intagna möjlighet att se uppgifterna på listan. AA blev djupt oroad över att uppgifterna kommit ut. I denna situation var mm bedömning att vi inte på ett tillfredställande sätt kunde garantera AA:s säkerhet. Intagna från motivationsavdelningen utövade påtryckning på intagna på behandlingen att de skulle agera. Med hänsyn till detta och att behandlingsavdelningen tidvis använde vissa utrymmen på motivationsavdelningen beslutades att AA omedelbart skulle förflyttas till annan anstalt, vilket också omgående verkställdes.

text: Myndigheten anförde mot bakgrund av detta yttrande, genom kriminalvårdschefen CC, följande.

text: I samband med att ett nytt telefonisystem infördes för de intagna vid anstalten skulle alla intagna kvittera ut telefonkort. Ett allvarligt fel beträffande den intagne gjordes då genom att det på listan jämte hans namn stod ”skyddad identitet”. Han blev mycket oroad över detta och blev i samförstånd mellan honom och anstalten omgående omplacerad till annan anstalt. Det allvarliga misstag som begicks i samband med att uppgiften om skyddad identitet fanns på listan som intagna kvitterade togs omgående upp i personalgruppen och direktiven betonades av anstaltsledningen vid ett personalmöte, om att aldrig gå ut med en handling utan att förhandsgranska innehållet. Myndigheten beklagar mycket detta misstag som drabbade den intagne och vårt ansvar att detta ej skall kunna upprepas har förtydligats hos all personal. En händelse av denna art får inte och skall inte inträffa någon mer gång.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot den bakgrunden avstår jag från att uttala mig i fråga om bedömningarna att placera AA i anstalten Högsbo respektive att omplacera honom från anstalten Östragård.

text: Kriminalvårdsmyndigheten Halmstad har vidgått uppgifterna om att anstalten Halmstad, i samband med utlämnande av telefonkort, för andra intagna röjt att AA har skyddad identitet. Uppgifter av detta slag får självklart inte lämnas ut till andra intagna. Jag ser således mycket allvarligt på det inträffande. För detta kan myndigheten inte undgå kritik.

text: JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Behörighet

title: Initiativärende mot en länsstyrelse angående handläggning av ärenden om tillstånd till dumpning

text: Initiativet

text: I en artikel i Göteborgs-Posten den 29 april 2007 fanns uppgifter om att Länsstyrelsen i Västra Götalands län regelmässigt handlägger och fattar beslut om tillstånd till dumpning.

text: Enligt

text: 15 kap. 31 § miljöbalken

text: , MB, gäller förbud mot dumpning av avfall inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. Avfall får inte heller dumpas från svenska fartyg eller luftfartyg i det fria havet. Av

text: 15 kap. 33 §

text: MB framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer genom beslut i det enskilda fallet får medge dispens från förbudet, om avfallet kan dumpas utan olägenhet för människors hälsa och miljön. Av

text: 46 § första stycket avfallsförordningen (2001:1063)

text: framgår att frågor om dispens från dumpningsförbudet prövas av Naturvårdsverket efter att ha hört Fiskeriverket.

text: Med anledning av uppgifterna i artikeln och mot bakgrund av de nyss nämnda bestämmelserna beslöt jag att ta upp saken till utredning.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen anmodades att yttra sig mot bakgrund av uppgifterna i artikeln och de nyss nämnda bestämmelserna.

text: Länsstyrelsen anförde i huvudsak följande i sitt remissvar (bilagor uteslutna). – – – Länsstyrelsens ståndpunkt är att regelverket är komplicerat och att länsstyrelsens tillämpning överensstämmer med lagstiftningen. Länsstyrelsen menar också att miljöskyddskraven blir tillgodosedda på bästa sätt genom länsstyrelsens prövningsförfarande. Förfarandet är dessutom kostnadseffektivt ur samhällsekonomisk synpunkt.

text: Den rättsliga regleringen av dumpning av avfall i vatten

text: Lagen (

text: ) om förbud mot dumpning av avfall i vatten (dumpningslagen) gällde under åren 1972 till 1989. Vad som avses med sådant avfall som

text: dumpningslagen är tillämplig på har behandlats i förarbetena till lagen,

text: prop.1971:160 s. 13

text: ff under specialmotiveringen till 1 §. Där anförs följande. Avfallsbegreppet är svårt att ange tydligt. Den föreslagna lagstiftningen tar närmast sikte på avfall från industrier och annan likartad verksamhet i form av olika slags giftiga produkter. Men avfallsbegreppet omfattar även utrangerade bilar, järnskrot, gummidäck e.d. Något krav på att avfallet kan medföra förgiftning eller annan skada har som tidigare nämnts inte uppställts. Åtgärder som tippning av sådana muddringsmassor eller sten- och jordmassor som inte innehåller avfall omfattas inte av lagen. (Här kursiverat) Eftersom sådana åtgärder utgör miljöfarlig verksamhet i miljöskyddslagens mening kan man dock ingripa med stöd av den lagen. Av 1 § miljöskyddslagen framgår att lagen inte är tillämplig på sådant utsläpp av avfall som avses i dumpningslagen. Tippning (eller med synonyma ord, dumpning eller utsläpp) av icke förorenade avfall har sedan åtminstone 1981 varit förprövningspliktigt enligt miljöskyddslagen, se bilagan till

text: miljöskyddsförordningen (1981:574)

text: , punkt 2.3. Enligt den efterföljande versionen av

text: miljöskyddsförordningen (1989:364)

text: erhöll det aktuella avsnittet följande lydelse från och med den 1 juli 1989: – utsläpp av fast avfall eller något annat fast ämne från mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller uppläggning av ett sådant ämne på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten, punkt 92.04 prövningsnivå B2 .

text: Miljöskyddsförordningen

text: ändrades från och med den 1 juli 1994 och fick i berörda delar följande lydelse: – utsläpp av fast avfall eller något annat fast ämne från mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller uppläggning av ett sådant ämne på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken inte bedöms som ringa – punkt 92.04-01, prövningsnivå B – uppläggning av fast avfall eller något annat fast ämne på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken bedöms som ringa – punkt 92.04-02, prövningsnivå C3 . Den risk för förorening som här avses är grumling och annan fysisk påverkan på växt- och djurliv i vattnet.

text: Miljöbalken

text: trädde i kraft den 1 januari 1999. Samtidigt upphörde bland annat miljöskyddslagen och dumpningslagen att gälla. Bestämmelserna i dumpningslagen överfördes till

text: miljöbalkens

text: kapitel om avfall, se

text: 15 kap.

text: 33 §§

text: . Av kommentaren till balken (Bengtsson m.fl.,

text: Miljöbalken

text: En kommentar, del 1, 15:43) framgår följande. Prövningsnivå B innebär att tillstånd skall sökas hos länsstyrelsen. 3 Prövningsnivå C innebär att anmälan skall göras till den kommunala miljönämnden. Genom bestämmelserna har lagen (

text: ) om förbud mot dumpning av avfall i vatten införlivats i MB:s avfallskapitel. Detta har skett utan att bestämmelserna har ändrats i sak. Äldre förarbeten kan därmed fortfarande sägas vara tillämpliga. Miljööverdomstolen har i flera domar uttalat att äldre förarbeten och rättspraxis är relevanta vid prövningar enligt

text: miljöbalken

text: när äldre bestämmelser utan någon förändring har överförts till balken, se exempelvis Miljööverdomstolens dom den 2 juni 2005 i mål M 6671-04. I

text: miljöbalken

text: har emellertid utsläpp eller uppläggning av muddermassor även reglerats i

text: 9 kap.

text: och i förordningen (

text: ) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH), på ett sätt som mycket liknar den tidigare regleringen i miljöskyddslagen och

text: miljöskyddsförordningen

text: Förprövningsplikten enligt balken regleras i bilagan till FMH. Den ursprungliga lydelsen av berörd del av förordningen var – uppläggning eller utsläpp av fast avfall (omfattar inte farligt avfall) eller något annat fast ämne på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken inte bedöms som ringa – prövningskod (SNI.kod) 90.007- 1 B – uppläggning eller utsläpp av fast avfall (omfattar inte farligt avfall) eller något annat fast ämne på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken bedöms som ringa – 90.007-2 C. Bilagan till FMH har ändrats ett flertal gånger. De angivna delarna av bilagan har sedan den 1 december 2001 (SFS 2001:748) följande lydelse. – uppläggning av inert avfall för anläggningsändamål, muddringsmassor eller inert avfall som uppkommer vid gruv- eller täktverksamhet, på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken inte är endast ringa – 90.007-1 B – uppläggning av inert avfall för anläggningsändamål, muddringsmassor eller inert avfall som uppkommer vid gruv- eller täktverksamhet, på ett sätt som kan förorena mark, vattenområde eller grundvatten och där föroreningsrisken är ringa – 90.007-2 C. Av Naturvårdsverkets läsanvisning till förteckningen över miljöfarliga verksamheter (Allmänna Råd 99:1) framgår att prövningspunkterna omfattar ”engångsuppläggning av massor såväl på land som i vattenområde”. I senare läsanvisningar har det citerade textavsnittet tagits bort. En helt ny bilaga till förordningen träder i kraft den 1 januari 2008 (SFS 2007:674). Problemen med dubbelprövning av muddertippningsärenden uppmärksammades av Miljöbalkskommittén. Den 1 juli 2002 gjordes en ändring i

text: 21 kap. 3 § miljöbalken

text: bland annat i syfte att göra det möjligt för en miljödomstol att pröva tippning av muddermassor om den tippningen har ett samband med ett annat ärende som domstolen har att pröva,

text: prop. 2001/02:65

text: , sid 47–48, SFS 2002:175. Genom en ändring i

text: 19 kap. 3 § miljöbalken

text: som gäller från den 1 augusti 2005 är det möjligt för en länsstyrelse som prövar ett tillståndsärende att samtidigt pröva ett ärende om dumpning enligt

text: 15 kap. 31 § miljöbalken

text: . Därmed kan en tidsödande och ineffektiv dubbelprövning undvikas.

text: Länsstyrelsens uppfattning om rättsläget

text: Länsstyrelsen har sedan flera årtionden tillämpat regelverket på så sätt att länsstyrelsen prövar ärenden om tippning av rena muddermassor såsom miljöfarlig verksamhet. Om tippningen görs för att bli av med mudder som för ägaren utgör ett avfall så anser länsstyrelsen att denna kvittblivning är en miljöfarlig verksamhet enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: . (Om de uppgrävda massorna nyttiggörs för exempelvis byggande av en hamn är detta nyttiggörande en i allmänhet tillståndspliktig vattenverksamhet enligt

text: 11 kap.

text: miljöbalken

text: , men detta är en annan frågeställning än den som föranlett JO-ärendet.) Prövningen skedde tidigare enligt miljöskyddslagen och efter balkens tillkomst enligt bestämmelserna i

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: och förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Det finns således i

text: miljöbalken

text: två olika sätt för miljöprövningen av dumpning av muddermassor, dels ett förbud enligt

text: 15 kap. 31 § miljöbalken

text: med en dispensmöjlighet som prövas av Naturvårdsverket och dels en tillstånds- eller anmälningsprövning enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: där prövningen sker av länsstyrelsen eller den kommunala miljönämnden. Ett förbud med en dispensprövning är generellt sett ett strängare regelverk än en tillåtlighetsprövning men skillnaden i de konkreta fallen när det gäller tippning av icke förorenade muddermassor bör inte överdrivas.

text: Vad som kan tala för att muddertippning sedan den 1 december 2001 inte är tillståndspliktig enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: är att ordalydelsen för den åtgärd som är förprövningspliktig ändrades i bilagan till förordningen från ”uppläggning eller utsläpp” till ”uppläggning”. Även Naturvårdsverkets läsanvisningar ändrades på ett sätt som kan tolkas att utsläpp av rena muddermassor i vatten inte längre omfattas av tillståndsplikt eller anmälningsplikt enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: . Emellertid ändrades inte den grundläggande ordalydelsen i 5 § FMH där det i punkt 3 fortfarande föreskrivs förbud i vissa fall att bedriva tillståndspliktig verksamhet som innebär att ”… släppa ut eller lägga upp fast avfall eller andra fasta ämnen”.

text: Länsstyrelsen har som sagt under lång tid fattat beslut i muddertippningsärenden enligt det förfarande som har föranlett JO att begära ett yttrande från länsstyrelsen. Regelsystemet är som framgår ovan mycket krångligt och kraven för tillstånd eller anmälan för dumpning har ofta ändrats. Uttalanden i propositionen till dumpningslagen pekar på att dumpning av rena massor bör prövas som miljöfarlig verksamhet. Naturvårdsverkets läsanvisningar från 1999 till FMH-bilagan måste rimligen tolkas som att muddertippning i vatten som kan orsaka skadlig grumling är en tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet. Genom att ordet ”utsläpp” ströks från den aktuella SNI-koden några år efter balkens ikraftträdande har möjligen avsikten, eller i vart fall en effekt kunnat bli, att en länsstyrelse, som i egenskap av tillsynsmyndighet för vattenverksamhet enligt

text: 11 kap.

text: miljöbalken

text: prövar en fråga om att få muddra, inte längre skulle ha rätt att samtidigt även pröva frågan om tippning av muddret. Såvitt länsstyrelsen känner till har de ofta och i detaljer ändrade formuleringarna av prövningskriterierna inte uttryckligen givits den innebörden att en länsstyrelse inte längre skulle vara behörig att pröva dumpning av rena muddermassor. Såsom har påpekats ovan är dumpningslagen enligt lagens förarbeten inte tillämplig på sådan dumpning. Naturvårdsverket har känt till den praxis som har tillämpats av Länsstyrelsen. Det har inte framförts någon kritik till länsstyrelsen mot förfarandet. Det går således att finna stöd för att prövning av ett ärende om dumpning av muddermassor antingen kan prövas hos Naturvårdsverket enligt 15 kap. eller hos länsstyrelsen enligt 9 kap. varvid länsstyrelsen enligt 19 kap. 3 § även kan pröva ärendet enligt

text: 15 kap.

text: miljöbalken

text: . Ingendera av modellerna förefaller vara fel. Vad som dock verkar uppenbart är att prövningen som ju syftar till att undvika miljöolägenheter bör vara enklare och effektivare hos länsstyrelsen som ofta har stor erfarenhet av förhållandena på platserna för muddringen beträffande eventuellt tidigare dumpningar på platsen, bottenförhållandena, fiske, friluftsliv med mera. Prövningsförfarandet effektiviseras om länsstyrelsen kan ta ställning till både muddring och muddertippning i ett och samma beslut jämfört med om länsstyrelsen enbart prövar muddringen och frågan om tippningen av samma muddermassor dispensprövas av Naturvårdsverket. – – –

text: Naturvårdsverket anmodades därefter att yttra sig i ärendet. I verkets yttrande den

text: 14 november 2007 anfördes följande.

text: Naturvårdsverkets ställningstagande

text: Naturvårdsverket anser att det tydligt framgår av gällande lagstiftning att Naturvårdsverket är den myndighet som prövar frågor om dispens från dumpningsförbudet. Vidare framgår att en ansökan om dispens från dumpningsförbudet under vissa förutsättningar får prövas av en miljödomstol.

text: Skäl

text: Frågan om dumpning är reglerad i flera konventioner som Sverige har ratificerat (se t.ex. Londonkonventionen,

text: SÖ 1974:8

text: och

text: SÖ 2000:48

text: ) och ett generellt förbud mot dumpning har funnits i Sverige sedan början av 1970-talet. Enligt

text: 15 kap. 31 § miljöbalken

text: får avfall inte dumpas inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. Av 15 kap. 33 § framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer genom beslut i det enskilda fallet får medge dispens från dumpningsförbudet, om avfallet kan dumpas utan olägenhet för människors hälsa och miljön. Enligt

text: 46 § avfallsförordningen

text: prövas frågor om dispens från dumpningsförbudet av Naturvårdsverket efter att ha hört Fiskeriverket. Av

text: 21 kap. 3 § miljöbalken

text: framgår att ärenden som annars skulle ha prövats av en förvaltningsmyndighet eller kommun under vissa förutsättningar får prövas av en miljödomstol. I

text: 19 kap. 3 § miljöbalken

text: , som innehåller bestämmelser om länsstyrelsens prövning, hänvisas till vad som sägs i 21 kap. 3 § när det är fråga om ärenden som annars skulle ha prövats av en kommun. Ordalydelsen i

text: 19 kap. 3 § miljöbalken

text: medger således inte att länsstyrelsen prövar ett ärende som annars skulle ha prövats av Naturvårdsverket. Enligt Naturvårdsverkets uppfattning är det tydligt i lagstiftningen att dumpningsfrågor ska prövas enligt

text: 15 kap.

text: miljöbalken

text: och att det är Naturvårdsverket som är prövningsmyndighet. Naturvårdsverket delar inte länsstyrelsens uppfattning att dumpning kan prövas även enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: . ”Uppläggning” enligt bilagan till förordningen (

text: ) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd omfattas inte av dumpningsbestämmelserna eftersom det som avses är uppläggning i områden som normalt sett inte täcks av vatten. Naturvårdsverket utreder för närvarande en ändring av bestämmelserna som skulle innebära att länsstyrelsen i stället för Naturvårdsverket pekas ut som den myndighet som prövar frågor om dispens från dumpningsförbudet.

text: Bedömning

text: Av länsstyrelsens remissvar framgår att myndigheten sedan länge har fattat beslut i dumpningsärenden, i vart fall avseende rena muddermassor, med hänvisning till reglerna i

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: samt att länsstyrelsen också anser att en länsstyrelse även kan vara behörig att pröva ett dumpningsärende enligt

text: 15 kap.

text: miljöbalken

text: Jag har inte någon annan uppfattning än Naturvårdsverket i fråga om behörigheten att pröva frågor om dispens från dumpningsförbudet. Det föreligger således enligt min mening inte formella förutsättningar för länsstyrelsen att ge dispenser av detta slag. Jag är därför kritisk till länsstyrelsens handläggning härvidlag men finner inte tillräcklig anledning att gå vidare i den saken. Jag noterar dock att en ändring av den aktuella regleringen för närvarande utreds av Naturvårdsverket varvid naturligtvis de skäl för en annan ordning som länsstyrelsen här har fört fram kan komma att övervägas.

text: Ärendet avslutas.


title: Förfarandet för återfående av körkort efter återkallelse

text: Anmälan m.m.

text: AA klagade till JO på handläggningen hos Vägverket och Länsstyrelsen i Stockholms län av sonen BB:s ärende rörande nytt körkort efter återkallelse. Av anmälan med bilagor framgick i huvudsak följande. BB:s körkort omhändertogs den 19 september 1998. Den 1 oktober 1998 beslutade länsstyrelsen att återkalla körkortet tills vidare i 12 månader och den 22 februari 1999 fastställde länsstyrelsen genom slutligt beslut spärrtiden till 12 månader. Till det slutliga beslutet fogades upplysningen att ansökan om utfärdande av körkort måste göras inom 14 månader från det att spärrtiden började löpa. Länsstyrelsen biföll den 11 november 1999 BB:s ansökan om körkortstillstånd. Vägverket skickade därefter en s.k. grundhandling till BB. Den ifyllda handlingen kom in till Vägverket den 25 november. Vägverket beslutade den 3 december att inte utfärda körkort och hänvisade till att spärrtiden började löpa den 19 september 1998 och att ansökan således skulle ha kommit in senast den 19 november 1999.

text: AA uppgav i anmälan bl.a. följande. Länsstyrelsen skickade meddelande om körkortstillstånd till Vägverket först den 16 november, trots att beslutet fattades den 11 november. BB mottog Vägverkets grundhandling först den 23 november trots att verket påstår sig ha skickat handlingen den 17 november. Hon är kritisk till att länsstyrelsens registrering skedde så sent och ifrågasätter om det verkligen är riktigt att expedieringen av grundhandlingen från Vägverket skedde den 17 november.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades inledningsvis till Vägverket för utredning och yttrande. Vägverket anförde följande i sitt remissvar.

text: H:s körkort – med behörigheterna BE, C och DE – omhändertogs den 19 september 1998 på grund av misstänkt rattfylleribrott och återkallades tills vidare den 1 oktober samma år. Efter lagakraftvunnen brottmålsdom återkallades körkortet slutligt den 22 februari 1999 med en spärrtid på 12 månader räknat från omhändertagandet. Den 14 juni 1999 ansökte BB hos länsstyrelsen i Stockholms län om körkortstillstånd avseende samma behörigheter som han tidigare innehaft. Beslut om tillstånd meddelades den 11 november och registrerades av länsstyrelsen i

text: körkortsregistret den 16 november. Påföljande dag skickade Vägverket ut ett underlag för ansökan om utfärdande av körkort. Ansökningen inkom till verket den 25 november. Den 3 december meddelade verket beslut att inte utfärda körkort eftersom ansökningen inkommit efter den 19 november med följd att godkänt förarprov måste avläggas. Det finns inga uppgifter hos verket som förklarar varför underlaget – som skickades som Brev med utdelning påföljande vardag i normalfallet – kom BB till handa först den 23 november. Beträffande körkortstillståndsärendet har följande uppgifter inhämtats från länsstyrelsen: Utdrag ur Rikspolisstyrelsens polisregister inkom den 21 juni och samma dag förelades BB att komplettera ansökningen med ett läkarintyg som sägs i

text: 3 kap. 1 § körkortsförordningen (1998:980)

text: . Intyget inkom den 10 augusti och samma dag överlämnades ärendet till länsstyrelsens konsultläkare för yttrande. Den 18 augusti föreslog konsultläkaren att ärendet skulle kompletteras med ett läkarintyg utfärdat av psykiaterspecialist och med avseende på frågan om missbruk. Begärt intyg inkom den 5 november. Sedan beslut fattats den 11 november överlämnades ärendet till diariet för expediering, registrering och avslutning.

text: Yttrande

text: Gällande bestämmelser Bestämmelserna om nytt körkort efter återkallelse finns i

text: 5 kap.

text: 15 §§

text: körkortslagen (1998:480)

text: . Huvudregeln är att sökanden skall uppfylla samtliga krav som gäller för utfärdanden av körkort enligt 3 kap. men det finns vissa betydelsefulla undantag i fråga om körkortstillstånd och godkänt förarprov. Undantagsfallen beror dels på grunden för återkallelsen och dels på spärrtidens längd; 14 § andra stycket. Den som har fått sitt körkort återkallat på grund av trafiknykterhetsbrott –

text: 5 kap. 3 § 1 körkortslagen

text: – måste alltid genomgå en förnyad lämplighetsprövning i form av körkortstillstånd. Om spärrtiden har bestämts till högst ett år krävs inte förarprov under förutsättning att ansökan om utfärdande av körkort görs inom 14 månader från det att spärrtiden började löpa; 14 § tredje stycket. Regelverket överensstämmer i stort med tidigare gällande ordning – 39–

text: 42 a § körkortsförordningen (1977:722)

text: – dock med den skillnaden att vad som sägs i 14 § tredje stycket om tiden för ansökan för att inte behöva avlägga nytt förarprov, tidigare var knuten till ansökan om körkortstillstånd. Enligt

text: 3 kap. 15 § körkortsförordningen

text: skall Vägverket skicka underlag för ansökan om utfärdande av körkort till sökanden. Ansökningen skall göras på en särskild blankett (grundhandling). Vägverkets beslut i den aktuella frågan om utfärdande av körkort, får inte överklagas enligt

text: 8 kap. 2 § tredje stycket körkortslagen

text: Gällande rutiner Vägverket framställer en grundhandling och skickar den till sökanden när länsstyrelsen har meddelat körkortstillstånd. Underrättelse om meddelat körkortstillstånd sker via körkortsregistret i och med att länsstyrelsen registrerar beslutet enligt

text: 7 kap. 16 § körkortsförordningen

text: Verkets synpunkter på handläggningen BB:s ansökan inkom till Vägverket för sent för utfärdande av körkort utan krav på godkänt förarprov och handläggningen har följt gällande lagstiftning. Länsstyrelsens handläggning av BB:s körkortstillståndsärende fram till beslutet, föranleder ingen annan kommentar från verkets sida än att tidsåtgången i allt väsentligt synes ha berott på att läkarintyg inväntades. Därvid anmärks att ansökningen var ofullständig från början och komplett först den 10 augusti. I övrigt

text: konstateras att en omedelbar registrering av beslutet hade givit BB en viss möjlighet att ge in sin ansökan till Vägverket i tid.

text: Verkets synpunkter på lagstiftningen Bestämmelserna om återfående av körkort efter återkallelse är svårtillgängliga och i vissa delar svårtolkade. Beträffande förarprovskravet har det skett en försämring för den enskilde på så sätt, att han eller hon numera måste vara ute i god tid med sin ansökan om körkortstillstånd hos länsstyrelsen för att – efter positivt beslut – också hinna med att ge in en ansökan om utfärdande hos Vägverket. Länsstyrelsens handläggningstid blir i många fall avgörande för om sökanden klarar tidsfristen. Den enskilde har således små – i vissa fall obefintliga – tidsmarginaler till sitt förfogande om körkortstillståndsärendet kräver ett beslutsunderlag utöver det som ges in från början. Försenad postgång eller andra händelser som den enskilde inte omedelbart kan styra över, kan också vara avgörande för frågan. Någon möjlighet för verket att i enskilda fall göra avsteg från bestämmelserna finns inte. Vägverket har i skrivelse till näringsdepartementet den 30 mars 1999 och den 26 oktober 1999 (dnr AL10A 99:4120) påtalat problemen och förklarat som sin mening att det är mycket angeläget med en lösning som undanröjer de orimliga konsekvenserna för enskilda.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan till JO. En kopia av remissvaret från Vägverket bifogades. Länsstyrelsen anförde följande i sitt remissvar.

text: Utredningen om ärendets handläggning och de olika tidpunkter som varit för handen i fråga om återkallelse och ansökan om återfående av BB:s körkort redovisas i Vägverkets remissvar. Såsom framgår av verkets utredning har handläggningen – så snart BB kompletterat ärendet med nödvändigt läkarintyg – inte avvikit från gängse rutiner i någon anmärkningsvärd utsträckning. Tidsåtgången för slutförande av ärendet har hållits inom en acceptabel ram. Länsstyrelsen har inte heller brustit i information om reglerna för återfående av körkort efter återkallelse. Bestämmelserna i bland annat

text: körkortslagens

text: 5 kap 14 §

text: om återfående av körkort efter återkallelse är – som Vägverket framhåller i sitt remissvar – svårtillgängliga och svårtolkade. Länsstyrelsen lämnar därför i återkallelsebesluten utförlig information för vad som gäller för återfående av körkort i varje enskilt fall. Länsstyrelsernas körkortsförening har lagt ner mycket tid på att arbeta fram en klar, lättillgänglig och för alla begriplig information om återfående av körkort efter återkallelse. Den sökande uppmanas bland annat att i god tid ta kontakt med läkare för de fall läkarintyg är ett krav för att ansökan skall kunna behandlas. Trots detta får länsstyrelsen mycket ofta förfrågningar om tillvägagångssättet för återfående av körkort, vilket visar att bestämmelserna är mycket komplicerade. Reglerna om återfående av körkort efter återkallelse är – förutom de konsekvenser de kan skapa för den enskilde – tungrodda från handläggningssynpunkt. De små tidsmarginalerna som det kan bli fråga om i ärenden som detta har gjort att länsstyrelsen noga bevakar dessa ärenden och att de självfallet har förtur i handläggningen. Enligt länsstyrelsen har handläggningen hos berörda körkortsmyndigheter i detta fall skett med den skyndsamhet som ärendet kräver och någon försummelse kan därför inte anses ligga länsstyrelsen till last. Den besvärliga situation BB hamnat i får tillskrivas de i högsta grad komplicerade bestämmelserna för återfående av körkort. Länsstyrelserna har tidigare gemensamt till departementet påtalat önskvärdheten att regelverket förenklas.

text: I ett beslut den 19 december 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Förfarandet för att få nytt körkort efter återkallelse är följande. Länsstyrelsen har att först lämna körkortstillstånd, varefter Vägverket ombesörjer utfärdandet av

text: körkort. Ansökan om körkortstillstånd kan ges in till länsstyrelsen tidigast sex månader innan återkallelsetiden går ut och tillståndet kan beviljas tidigast två månader före återkallelsetidens utgång. När länsstyrelsen lämnat detta tillstånd skickar Vägverket ett underlag för ansökan om utfärdande av körkort, s.k. grundhandling. Ansökan om nytt körkort måste ha kommit in till Vägverket inom 14 månader efter det att återkallelsetiden började löpa för att sökanden inte skall behöva avlägga förarprov. Dessa bestämmelser återfinns i

text: 3 kap. 2 § körkortsförordningen (1998:980)

text: och

text: 5 kap. 14 § körkortslagen (1998:488)

text: BB:s ansökan om körkort skulle ha kommit in till Vägverket senast den 19 november 1999 för att verket skulle ha kunnat utfärda ett nytt körkort utan förarprov. En förutsättning för ansökan om körkort var, som framgått ovan, att BB dessförinnan sökt och fått körkortstillstånd hos länsstyrelsen.

text: Av utredningen framgår att BB ansökte om körkortstillstånd hos länsstyrelsen redan den 14 juni 1999. Emellertid var ansökan komplett först den 5 november efter det att länsstyrelsen begärt att BB skulle ge in ett läkarintyg. Vid den tidpunkten återstod således endast två veckor innan tidsfristen för ansökan om körkort till Vägverket gick ut. Länsstyrelsen beviljade körkortstillståndet den 11 november. Registrering i körkortsregistret gjordes den 16 november.

text: Denna handläggningstid av beslutsfattandet och registreringen skulle i normalfallet inte resultera i kritik från min sida. Vägverket har anmärkt att en omedelbar registrering av beslutet hade gett BB en viss möjlighet att ge in sin ansökan till Vägverket i tid. Länsstyrelsen gör emellertid gällande att handläggningen skett med den skyndsamhet som ärendet krävt. Jag kan endast konstatera att det såvitt utredningen visar borde ha varit möjligt för länsstyrelsen att tidigare än som skedde registrera det beviljade tillståndet i körkortsregistret.

text: Vägverket har enligt uppgift expedierat grundhandlingen till BB den 17 november. Försändelsen skulle i normalfallet ha kommit fram nästa dag och därmed gett BB en viss möjlighet att ansöka om körkort i tid. Det har inte gått att utreda varför försändelsen kom fram först den 23 november. Jag har inte ansett det meningsfullt att ytterligare forska i den saken.

text: Remissmyndigheterna har i sina svar uppehållit sig vid de aktuella bestämmelserna i allmänhet. Jag delar uppfattningen att dessa är komplicerade och svårtolkade i vissa delar. Trots den information om förfarandet som länsstyrelsen lämnar i samband med beslut om återkallelse kan det för den enskilde uppstå missförstånd om vad som gäller. Jag utesluter inte att informationen kan förbättras ytterligare; möjligen borde framhållas ännu tydligare att tidsfristen om 14 månader avser Vägverkets handläggning och att länsstyrelsen dessförinnan skall behandla ärendet. Jag förutsätter också att länsstyrelserna i samband med ett föreläggande om läkarintyg påminner om de tidsfrister som gäller.

text: Vägverket har i remissvaret förklarat att verket i två skrivelser uppmärksammat Näringsdepartementet på de problem som uppstår för den enskilde på grund av regelverket. Länsstyrelsen har också uppgett att länsstyrelserna gemensamt påtalat


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Barn/ungdom
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Anmälan mot ordföranden i Barn- och utbildningsnämnden i Kristianstads kommun m.fl. angående att ett politiskt parti och dess ungdomsförbund har nekats tillträde till skola för att "hålla bokbord"

text: I en anmälan till JO framförde AA, som företrädare för Revolutionär Kommunistisk Ungdom Kristianstad (RKU), klagomål mot dels ordföranden i Barn- och utbildningsnämnden i Kristianstads kommun, dels dåvarande rektorn för Wendesskolan i samma kommun. Han anförde bl.a. följande. RKU och Kommunistiska Partiet KPML (r) hade förvägrats att hålla bokbord, dvs. att dela ut tryckt material, på gymnasieskolorna i Kristianstads kommun. Nämnden hade börjat tillämpa ett gammalt beslut som endast medgav partier som var representerade i antingen riksdagen eller kommunfullmäktige i Kristianstads kommun (eller ungdomsförbund vars moderpartier var representerade i dessa församlingar) tillträde till skolorna. Avslagsbesluten avseende ansökningarna om bokbord kom under våren 2002 från skolledningarna och ordföranden för barn- och utbildningsnämnden.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Barn- och utbildningsnämnden i Kristianstads kommun för utredning och yttrande. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett av förvaltningschefen BB upprättat yttrande. I yttrandet anfördes följande.

text: Enligt anmälaren har Revolutionär Kommunistisk Ungdom och Kommunistiska Partiet KPML (r) förvägrats tillstånd att hålla bokbord vid gymnasieskolorna i Kristianstad. Anmälaren hänvisar till en policyförklaring förmedlad av BUN:s ordförande, CC som uttrycker följande, citat (”Sedan många år tillämpar vi följande inför allmänna val: De politiska partier som är representerade i riksdag och i kommunfullmäktige medges utrymme på våra skolor för information, debatter etc. för övriga partier kan överenskommelser göras med respektive skolledning som kan besluta om eventuellt deltagande utifrån undervisningens innehåll eller aktuell aktivitet på den egna skolan”). Genom tillämpning av denna ”policyförklaring” av rektorn vid Wendesskolan anser sig anmälaren ha fått avslag på sin ansökan om bokbord på Kristianstads gymnasieskolor och därmed blivit förvägrad tillstånd att hålla bokbord. Anmälaren tolkar det som ett brott mot grundlagen avseende yttrandefriheten. Rektorn vid den aktuella Wendesskolan, DD informerade förvaltningschefen och BUN:s ordförande om den inkomna ansökan om att hålla bokbord och önskade innan ställningstagande inhämta råd och vägledning. Härvid förmedlades den ovan

text: citerade ”policyförklaringen” som en utgångspunkt för ett ställningstagande. Rektorn har som skäl för sitt ställningstagande att avslå ansökan om att hålla bokbord önskat tillämpa dels ”policyförklaringen”, (Partiet är inte representerat i varken riksdag eller kommunfullmäktige och har enligt rektorn ingen anknytning i det aktuella fallet till någon pågående pedagogisk aktivitet på skolan) men också i en diskussion med förvaltningschefen anfört andra skäl såsom ordning och säkerhet för eleverna. Wendesskolan är lokalmässigt en komplicerad skola med många utspridda lokaler på ett stort geografiskt område och har egentligen få ändamålsenliga gemensamma samlingspunkter för eleverna. Bokbordet önskades placeras i skolans matsalsentré för att på så sätt nå så många elever som möjligt under skolans pågående verksamhet. Enligt rektorn skulle denna placering vara mindre lämplig ur utrymmesskäl och kunna störa ordningen på ett för skolan negativt sätt. Någon annan lämplig placering av bokbord har inte kunnat anvisas. Nämnden anser att rektorn inför sitt beslut har på ett ansvarsfullt sätt inhämtat råd och vägledning till grund för sitt ställningstagande och också varit beredd att pröva andra möjligheter. Diskutabelt kan naturligtvis vara tillämpningen av ”policyförklaringen”, om den som utgångspunkt används för sortering av vilka partier som är tillåtna respektive ej tillåtna att få hålla bokbord. En ”policyförklaring” är i det här fallet att betrakta som en inriktning för att utifrån ordningsmässiga förhållanden begränsa dylika aktiviteter som bokbord etc. och som bör tillämpas flexibelt och ge utrymme för enskild bedömning i varje enskilt fall. Nämnden tolkar det sålunda i sin slutgiltiga bedömning och yttrande till JO som om rektorn huvudsakligen har grundat sitt beslut på sitt ansvar att bevaka ordning och säkerhet inom skolans område i förhållande till att skolan inte är att betrakta som allmän plats. Vid utarbetande av detta yttrande har barn- och utbildningsnämnden funnit att det finns anledning att omarbeta de riktlinjer som tillämpas för politisk verksamhet i skolan i Kristianstads kommun så att de helt överensstämmer med föreskriften i

text: 1 kap 9 § Regeringsformen

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Den RKU-medlem som ansökte om tillstånd för bokbordet var elev vid Wendesskolan. Kristianstads gymnasieskolors rektorskonferens har tidigare uttalat att tillstånd bör ges när elever efterfrågar information från partier utanför kommunfullmäktige. – Rektorn har fört frågan om ordning och säkerhet för eleverna på tal. RKU hade emellertid vid det förra valet haft bokbord på Wendesskolan utan några incidenter. RKU hade också haft bokbord på samtliga andra gymnasieskolor i kommunen utan några incidenter.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Beträffande tryckfriheten ges särskilda grundlagsföreskrifter i

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Av den bestämmelsen framgår att myndighet, eller annat allmänt organ, inte på grund av skrifts innehåll får hindra dess spridning bland allmänheten genom åtgärd som saknar stöd i TF. Spridning av tryckt skrift inom en skola, liksom uppsättning av t.ex. en affisch på en anslagstavla där, anses enligt praxis utgöra spridning bland allmänheten. Begränsningar i denna spridningsrätt får således inte utan stöd i TF ställas upp på grund av skriftens innehåll. Däremot är det, likaledes enligt praxis, tillåtet med sådana ingripanden mot spridning som dikteras av ordningsskäl. Ledningen för en skola får alltså hindra att tryckta skrifter sprids eller anslås där, men bara om det sker av ordningsskäl.

text: När skolledningen tar ställning till en begäran om att tillåta utomstående att få tillträde till en skola för att där sprida information eller tryckta skrifter har skolledningen däremot rätt att ta hänsyn till även annat än rena ordningsskäl. Detta hänger samman med att en skola inte är en allmän plats, och yttrandefriheten enligt RF innefattar inte någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en skola för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt förhåller det sig med den i TF garanterade rätten att sprida tryckta skrifter. Vid sitt ställningstagande måste dock skolledningen beakta den övergripande bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen skall i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: JO har vid ett flertal tillfällen tagit ställning till frågor som uppkommit i samband med att politiska partier önskat sprida politisk information i skolor. Här kan nämnas bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 346 och 1995/96 s. 394 samt JO:s beslut den 31 januari 1996, dnr

text: Av anmälan framgår att KPML (r) och RKU hade erhållit avslag inte bara från Wendesskolan utan även från andra gymnasieskolor i Kristianstads kommun vad gällde begäran om att få tillträde för att hålla bokbord. AA har emellertid klagat endast på dåvarande rektorn för Wendesskolan och ordföranden i barn- och utbildningsnämnden. Med hänsyn härtill och då barn- och utbildningsnämndens remissvar liksom AA:s yttrande häröver enbart berör Wendesskolans agerande kommer jag i det följande endast att uttala mig såvitt gäller den frågan.

text: Vad gäller utgångspunkten för min bedömning måste även följande tilläggas. AA har uppgett att den RKU-medlem som gjorde aktuell ansökan var elev vid Wendesskolan. Jag har förstått detta så att det inte var frågan om att endast denne elev skulle vara engagerad i att hålla bokbord utan att aktiviteten inbegrep även andra företrädare för KPML (r) och RKU, dvs. personer som inte var elever vid skolan.

text: Det har framkommit att Kristianstads kommun, vid här aktuell tid, inför val tillämpade en ”policyförklaring” som innebar att de politiska partier som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige fick tillträde till skolor för att sprida politisk information medan övriga partier kunde träffa överenskommelser med respektive skolledning om eventuellt deltagande utifrån undervisningens innehåll eller aktuell aktivitet på skolan.

text: I remissvaret görs gällande att rektorn som skäl för att avslå ansökan om bokbord från KPML (r) och RKU har önskat tillämpa den s.k. policyförklaringen, ”men också i en diskussion med förvaltningschefen anfört andra skäl såsom ordning och säkerhet för eleverna”. Nämnden har i denna del uppgett att Wendesskolan lokalmässigt är en komplicerad skola med många lokaler utspridda på ett stort geografiskt område och få ändamålsenliga gemensamma samlingspunkter för eleverna. Rektorn har bedömt att den önskade placeringen av bokbordet – skolans matsalsentré – var mindre lämplig av utrymmesskäl och att den kunde störa ordningen på ett för skolan negativt sätt. Skolan kunde inte heller anvisa någon annan lämplig placering av bokbordet. Nämnden har anfört att den sammanfattningsvis gjort

text: tolkningen att rektorn huvudsakligen har grundat beslutet på sitt ansvar att bevaka ordning och säkerhet inom skolans område i förhållande till att skolan inte är att betrakta som allmän plats.

text: Kristianstads kommun hade vid ifrågavarande tidpunkt som princip att de partier som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige inför val ”medgavs utrymme för information, debatter etc.” i skolorna. Uppenbarligen bedömdes det således inte hindra upprätthållandet av ordning och säkerhet att vissa partier fick tillträde till kommunens skolor för att sprida politisk information. Av utredningen framgår inte på vilket sätt de partier som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige ”medgavs utrymme” att sprida sin information. Det är i och för sig tänkbart att just aktiviteten att hålla bokbord generellt bedömdes utgöra ett hot mot ordningen och säkerheten vid skolan. Avslagsbeslutet har då inte stått i strid med

text: 1 kap. 9 §

text: RF. För det fall det skulle förhålla sig på det sättet att Wendesskolan vägrade samtliga partier, dvs. även de som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige, att hålla bokbord borde dock rektorn, enligt min mening, ha upplyst företrädare för KPML (r) och RKU om detta och att det fanns möjlighet att få tillträde till skolan för att på annat sätt lämna politisk information till skolans elever.

text: Om det däremot var så att de partier som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige medgavs att sprida sin politiska information bl.a. genom att hålla bokbord och skolan i detta hänseende behandlade andra partier annorlunda stred detta mot bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF om saklighet och opartiskhet.

text: Sammanfattningsvis kan det konstateras att varken rektorn i sitt beslut eller nämnden i sitt remissvar har uppgett att de partier som var representerade i riksdagen eller kommunfullmäktige har vägrats att hålla bokbord på skolan. Den omständigheten talar för att skolan i förevarande fall har gjort åtskillnad på ett otillåtet sätt, dvs. har agerat i strid med angivet grundlagsstadgande, vilket i så fall är allvarligt. Alternativt har skolan underlåtit att på ett tydligt sätt upplysa företrädare för KPML (r) och RKU om att aktiviteten att hålla bokbord generellt bedömdes utgöra ett hot mot ordningen och säkerheten, men att de kunde medges tillträde till skolan om informationen lämnades på annat sätt. Oavsett hur det har förhållit sig kan det således riktas kritik mot hur skolledningen har agerat. Med dessa besked avslutas ärendet.