nyckelord:
Långsam handläggning
Underrättelse

title: Kritik mot Inspektionen för vård och omsorg för långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring m.m. Även uttalanden om myndighetens handläggningstider generellt i sådana ärenden

sammanfattning: En anmälare framförde klagomål mot Inspektionen för vård och omsorg, IVO, om långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Handläggningstiden i hennes ärende uppgick till mer än ett och ett halvt år, och hon fick inte någon underrättelse från myndigheten om att avgörandet skulle bli väsentligt försenat. ChefsJO kritiserar IVO för dessa brister. Av beslutet framgår att merparten av IVO:s ärenden om journalförstöring har liknande handläggningstider och att myndigheten inte har underrättat de enskilda parterna om att avgörandena väsentligt försenats. Enligt chefsJO är det inte godtagbart att enskilda drabbas av myndighetens långa handläggningstider. Av remissvaret framgår att IVO har begärt ytterligare medel för kommande år. ChefsJO uppmanar IVO att även överväga vilka andra åtgärder som kan behövas för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna. Det är enligt honom mycket angeläget att myndigheten gör sitt yttersta för att så snabbt som möjligt korta ned dessa. ChefsJO har för avsikt att följa frågan.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 januari 2022 framförde AA klagomål mot Inspektionen för vård och omsorg (IVO) om långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Enligt anmälan uppgick handläggningstiden till

text: 16 månader.

text: Utredning

text: JO tog del av ärendeöversikten (motsvarande dagboksblad/diariekort) i det aktuella ärendet. Av den framgår det att ansökan om journalförstöring kom in till IVO i september 2020. Myndigheten hade i slutet av januari 2022 inte vidtagit någon egentlig åtgärd i ärendet.

text: Den 15 februari 2022 tog en föredragande hos JO in muntliga uppgifter från en handläggare hos IVO som berättade att få handläggare vid myndigheten arbetar med ärenden om journalförstöring, vilket resulterar i långa handläggningstider.

text: Vidare uppgav handläggaren att det vid den tidpunkten fanns 68 öppna ärenden om journalförstöring som kommit in till myndigheten mellan juli och september

text: 2020 och att anmälarens ärende var ett av dessa. Målsättningen var att de

text: 68 ärendena skulle vara avgjorda före den sista mars 2022.

text: IVO uppmanades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom tf. chefsjuristen, i huvudsak följande:

text: Redogörelse för handläggningen

text: Aktuellt ärende Anmälaren till JO, den enskilde, inkom den 2 september 2020 till IVO med en ansökan om journalförstöring (IVO:s ärende med dnr 3.8.1-41774/2020). Bekräftelsebrev skickades den 8 september 2020. Den enskilde gav in en komplettering som var IVO tillhanda den 22 september 2020. IVO skickade en begäran om patientjournal till aktuell region den 18 februari 2022, med svarstid senast den 7 mars 2022. Då någon patientjournal inte hade inkommit skickades en påminnelse till vårdgivaren den 10 mars 2022. Samma dag inkom dock patientjournalen tillsammans med ett yttrande. Yttrandet kommunicerades med den enskilde den 15 mars 2022. Den enskilde fick tillfälle att senast den 24 mars 2022 yttra sig över vårdgivarens yttrande. Något yttrande inkom inte. IVO fattade beslut i ärendet den 31 mars 2022. Efter att beslutet fattats nåddes handläggaren av ett meddelande från den enskilde om att hen ville yttra sig i ärendet. IVO:s beslut skickades till den enskilde per post den 31 mars 2022. IVO tillämpade förenklad delgivning och ett kontrollmeddelande skickades den 1 april 2022. I kontrollmeddelandet informerades den enskilde om att dennes meddelande, om att hen velat yttra sig, kommit handläggaren till del först efter att beslutet fattats och diarieförts. Ärendet har hanterats i turordning enligt gängse rutin. När handläggningen i ärendet påbörjades inträffade inte något onormalt eller avvikande. Ärendet har därefter följt normal handläggning och är nu avslutat hos IVO.

text: IVO:s handläggning av journalförstöringsärenden

text: IVO:s handläggningstider av journalförstöringsärenden är långa. I balansen är de äldsta ärendena inkomna under tredje kvartalet 2020. Under första tertialen 2022 handläggs i huvudsak ärenden som inkommit i juli, augusti och september 2020. Några underrättelser om väsentlig försening har inte skickats ut till de enskilda parterna mot bakgrund av motiveringen att om en mängd underrättelser om försening skulle sändas ut skulle handläggningstiderna öka ytterligare. Myndigheten har i stället prioriterat att avgöra ärenden.

text: Relevant lagstiftning

text: Journalförstöring regleras i

text: 8 kap. 4 § patientdatalagen (2008:355)

text: , PDL. Det framgår att IVO, på ansökan av patienten eller någon annan som omnämns i en patientjournal, får besluta att journalen helt eller delvis ska förstöras. Förutsättningarna för detta är att 1. godtagbara skäl anförs för ansökan, 2. patientjournalen eller den del av den som ansökan avser uppenbarligen inte behövs för patientens vård, och 3. det från allmän synpunkt uppenbarligen inte finns skäl att bevara journalen. Innan ansökan slutligt prövas får den som ansvarar för en journalhandling som omfattas av ansökan ges tillfälle att yttra sig.

text: Enligt

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Av

text: 11 §

text: FL framgår att om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta.

text: IVO:s bedömning

text: IVO finner att handläggningstiden i det aktuella ärendet har varit lång och att det ser ut på samma sätt avseende merparten av myndighetens ärenden om journalförstöring. Situationen beror på bristfälliga resurser i förhållande till omfattningen av ärenden. IVO:s uppdrag omfattar ansvar för många sakområden och varierande ärendeslag och myndigheten kan konstatera att handläggningstiderna i aktuellt ärendeslag är långa. IVO bedömer att handläggningstiderna i dessa ärenden inte är tillfredställande och att myndigheten behöver vidta åtgärder för att korta ner dem. Med anledning av bl.a. detta har IVO i budgetunderlaget för 2023–2025 äskat ytterligare medel för att möta behovet av en stärkt tillsyn.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: IVO har redogjort för den rättsliga regleringen. Som framgår av remissvaret anges i

text: 11 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, att en myndighet – om den bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat – ska underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen.

text: Syftet med regeln är främst att minska risken för att bristande information om hur handläggningen fortskrider ska leda till att onödig irritation över fördröjningen uppkommer hos en enskild part (se

text: prop. 2016/17:180 s. 110

text: ). I samband med att bestämmelsen infördes kritiserade flera remissinstanser förslaget med hänvisning till att det skulle leda till omotiverat stor arbetsbörda för myndigheterna i förhållande till den nytta enskilda parter får av underrättelserna. Regeringen ansåg emellertid att det generellt är angeläget, och i linje med principerna om god förvaltning, att den enskilde inte hålls ovetande om vad som händer i hans eller hennes ärende. Enligt regeringen kan en sådan ordning i bästa fall leda till att handläggningen av ett ärende som är fördröjt snabbas på (se

text: a. prop. s. 110

text: f.).

text: I detta fall uppgick handläggningstiden till mer än ett och ett halvt år. Jag kan konstatera att handläggningen har varit passiv och handläggningstiden oacceptabelt lång. Vidare är det min uppfattning att IVO borde ha underrättat AA i enlighet med

text: 11 §

text: FL. För dessa brister förtjänar myndigheten kritik.

text: Enligt IVO har merparten av myndighetens ärenden om journalförstöring liknande handläggningstider, och de enskilda parterna har inte underrättats i enlighet med

text: 11 §

text: FL. Jag noterar att IVO på sin webbplats informerar om att handläggningstiden för journalförstöringsärenden för närvarande är cirka ett år. Redan en sådan handläggningstid framstår normalt som alltför lång. Situationen är mycket bekymmersam. Det är inte godtagbart att enskilda personer drabbas av myndighetens långa handläggningstider. I sammanhanget kan nämnas att JO

text: har kritiserat IVO för långsam handläggning av klagomålsärenden vid tidigare tillfällen. I ett beslut den 25 mars 2022 (dnr 202-2021) riktade jag kritik mot myndigheten för bristfällig och långsam handläggning av ett klagomålsärende.

text: IVO har anfört att myndigheten i budgetunderlaget för kommande år har begärt ytterligare medel för att möta behovet av en stärkt tillsyn. Jag vill uppmana myndigheten att även överväga vilka andra åtgärder som kan behövas för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna. Det är mycket angeläget att myndigheten gör sitt yttersta för att så snabbt som möjligt korta ned handläggningstiderna. Jag har för avsikt att följa frågan.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Omplacering Part Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Socialnämnden i Säters kommun, som beslutat att omplacera 16-åriga ensamkommande barn utan att barnen hade hörts i ärendet

org: jo

sammanfattning: Fem ensamkommande barn var placerade på ett HVB-hem på frivillig grund. Under sommaren 2013 var situationen på boendet turbulent och socialförvaltningen beslutade att hitta nya boendeplatser till barnen, som då var 16 år gamla. Förvaltningen förde diskussioner om omplacering med barnens gode män, som var utsedda att företräda barnen i vårdnadshavarnas ställe. De gode männen informerade därefter barnen om den planerade flytten. I mål och ärenden som handläggs enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen har ett barn som har fyllt 15 år rätt att föra sin egen talan. Även barnet får då ställning som part i målet eller ärendet. Den gode mannen företräder därmed inte längre ensam barnet. Socialförvaltningen borde därför också ha talat med barnen innan beslutet fattades för att klarlägga om de samtyckte till omplaceringen. Socialnämnden får kritik för att ha åsidosatt de grundläggande bestämmelserna i socialtjänstlagen om hur ärenden som rör barn som fyllt 15 år ska handläggas.

text: Anmälningar

type: rubrik

text: AA, BB, CC och DD framförde i anmälningar till JO klagomål mot Socialnämnden i Säters kommun. De ifrågasatte bl.a. kommunens beslut att omplacera fem ensamkommande barn från ett HVB-hem. Enligt anmälningarna fick barnen, som alla hade fyllt 16 år, med kort varsel information om att de skulle omplaceras till nya boenden, och de tvingades flytta trots att de motsatte sig detta.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde in journalanteckningar från socialförvaltningen i Säters kommun avseende ett av barnen. Sedan hämtade föredraganden hos JO in muntliga upplysningar från verksamhetschefen EE. Därefter remitterade JO anmälningarna till Socialnämnden i Säters kommun för yttrande.

text: Nämnden anförde i remissvaren i huvudsak följande (de bilagor som omnämns har här utelämnats):

text: Boendet Älvan har funnits i Säters kommun sedan maj 2011. Boendet har 12 platser för ensamkommande flyktingbarn mellan 16-18 år. Boendet låg inledningsvis organisatoriskt under kommunens kansliavdelning. Socialförvaltningen tog över

text: verksamheten i januari 2013. Boendet har sedan november 2012 haft problem med bl.a. hot- och våldssituationer, samt missbruk. Under försommaren 2013 avvek fem pojkar från boendet. Massmedia rapporterade om pojkarnas situation. Pojkarna uppgav vid intervjuer med massmedia att de bodde i en park i grannkommunen och att de inte ville komma tillbaka till Älvan. Under tiden pojkarna höll sig borta från boendet, hade de kontakt med sina gode män. De fick husrum bl.a. hos andra ensamkommande ungdomar. Pojkarna framförde kritik på boendet genom massmedia och gode män, samt genom två enskilda personer som engagerade sig i pojkarnas situation. Pojkarna höll sig borta från boendet i tre veckor. Efter att de kom tillbaka till boendet, fick de framföra synpunkter på verksamheten till ledning och personal på regelbundna möten som hölls med pojkarna och deras gode män. Vid dessa möten har ansvarig chef, personal och pojkarnas handläggare, samt tolkar deltagit. Pojkarna framförde vid alla möten att de inte ville bo kvar på Älvan. – – –

text: För att kunna påbörja förändringsprocessen och förhindra nya hot- och våldssituationer, beslutade förvaltningsledning att de fem missnöjda pojkarna skulle erbjudas ett annat boende i avvaktan på utredning om familjehem. Förvaltningen ansåg att detta beslut överensstämde med pojkarnas önskan om att få komma bort från boendet. Det beslutades också att de övriga pojkarna skulle få ett annat boende om så behövdes, men att det inte var lika bråttom att hitta nya boenden för dessa pojkar, eftersom hotsituationen mot pojkarna inte längre skulle finnas kvar efter att de fem pojkarna flyttade. Pojkarnas gode män informerades den 20 augusti 2013 om beslutet om stängning alternativ omstart av verksamhet. De fick information om vilka hem för vård eller boende (HVB) som kunde ta emot pojkarna, samt fick information om dessa verksamheter. Ansvariga chefer hade kontakt med de tilltänkta hemmen för att få information om verksamheterna och för att förvissa sig om att verksamheternas målgrupp överensstämde med pojkarnas behov. Även gode män hade under en tid upplevt att situationen på pojkarnas boende var ohållbar och ansåg att någonting måste göras. Pojkarna fick information av sina respektive gode män om den planerade flytten. Den 23 augusti 2013 flyttade tre av pojkarna och två pojkar flyttade några dagar senare. Pojkarna som flyttade den 23 augusti hade samtal på morgonen innan de flyttade med en anställd som talade pojkarnas hemspråk. Pojkarna fick än en gång information om de HVB som de skulle få komma till. Gode man fanns på plats och kunde följa med pojkarna till deras nya boenden. Pojkarna tvingades inte iväg utan flyttade frivilligt. Socialförvaltningen anlitade en extern konsult den 28 augusti 2013, som fick i uppdrag att kartlägga verksamheten. Förvaltningsledningen fattade ett beslut om att boendet Älvan skulle finnas kvar i kommunen och att åtgärder ska vidtas utifrån kartläggningen, samt att en ny boendechef ska anställas. Migrationsverket och Länsstyrelsen har godkänt intagningsstoppet under hösten 2013. Arbetsmiljöverket har gjort ett uppföljningsbesök i verksamheten. Socialnämnden har fått kontinuerlig information om situationen i boendet. – – –

text: Socialnämndens bedömning Socialnämnden bedömer att under den rådande situationen i boendet, var nämnden tvungen att vidta åtgärder för att säkerställa säkerheten för alla involverade. Ingen av pojkarna har flyttats med tvång. De har fått information, dels genom gode män och dels genom personalen på boendet om de HVB som de flyttade till. Kontroll har

text: skett av verksamheternas tillstånd och målgrupp och information har inhämtats om situationen vid respektive hem. Utredning om familjehem hade påbörjats innan pojkarna flyttade och pojkarna har informerats om utredningstiden. – – – Socialnämnden kan avslutnings konstatera att de åtgärder som vidtogs var nödvändiga för att garantera säkerheten för de övriga pojkarna och för personalen. Det var också nödvändigt för de placerade pojkarnas skull, eftersom de inte heller mådde bra så som situationen var i boendet. Anmälarna fick möjlighet att yttra sig över remissvaret. AA, CC och BB yttrade sig.

text: JO hämtade in Inspektionen för vård och omsorgs beslut den 25 november 2013 i ärende med dnr 8.4.2-34208/2013-6.

text: Bedömning

text: I anmälningarna framförs flera klagomål mot socialförvaltningens behandling av de aktuella barnen. Jag har valt att rikta in min granskning på hur förvaltningen har handlagt frågan om omplacering av barnen. Eftersom anmälningarna avser samma händelse behandlar jag klagomålen i ett beslut som är gemensamt för de fyra ärendena.

text: I lagen (

text: ) om mottagande av asylsökande m.fl., LMA, finns det bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till bl.a. utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt

text: 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716)

text: . Migrationsverket har huvudansvaret för utlänningar om omfattas av lagen, och verket ska bl.a. erbjuda den enskilde plats i en förläggning. När det gäller ensamkommande barn ska dock Migrationsverket i stället anvisa en kommun som ska ordna boendet för barnet. Sedan Migrationsverket har anvisat en kommun ska det anses att barnet vistas i den kommunen i den mening som avses i

text: 2 a kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Kommunerna får därmed ansvaret för omhändertagandet av de ensamkommande barnen. Som skäl för detta anfördes i förarbetena den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler och sociala omvårdnadssystem bör gälla alla barn som vistas i Sverige (

text: prop. 2005/06:46 s. 41

text: ). Det innebär att

text: socialtjänstlagen

text: gäller när socialtjänsten handlägger ärenden som rör ensamkommande barn.

text: När Migrationsverket har anvisat en kommun är det socialnämnden i den kommunen som har ansvaret för att utreda barnets behov och att besluta om lämpligt boende för barnet (jfr 6 kap. 1 § och 11 kap. 1 § SoL). Boendet kan vara ett HVB-hem för ensamkommande barn eller någon annan form av boende som efter utredning anses som lämpligt, t.ex. ett familjehem eller hos en anhörig.

text: Ett barn, dvs. den som är under 18 år, företräds som regel av en vårdnadshavare som i de flesta fall också är barnets förälder. I mål och ärenden som handläggs

text: enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: har ett barn som har fyllt 15 år rätt att föra sin egen talan (

text: 11 kap. 10 §

text: SoL). Både vårdnadshavaren och barnet får då ställning som part i målet eller ärendet. Barnets vårdnadshavare företräder därmed inte längre ensam barnet.

text: För ensamkommande barn ska det som regel utses en god man. Den gode mannen ska enligt

text: 2 § lagen (2005:429)

text: om god man för ensamkommande barn i vårdnadshavarens och förmyndarens ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. I förarbetena uttalas bl.a. följande. Den gode mannen har rätt och skyldighet att bestämma i alla frågor som rör barnet, såväl personliga som ekonomiska och rättsliga. I likhet med vad som gäller för vårdnadshavare bör den gode mannen ta den hänsyn till barnets synpunkter och önskemål som dess ålder och utveckling kan ge anledning till. Med de vidsträckta befogenheter som den gode mannen får följer även möjligheten att utöva ett avgörande inflytande över frågan om barnets boende (

text: prop. 2004/05:136 s. 29

text: f.). Den gode mannen likställs alltså med en vårdnadshavare och har getts samma befogenheter som en sådan.

text: Om ett barn som företräds av en god man för ensamkommande barn har fyllt 15 år följer av

text: 11 kap. 10 §

text: SoL att både den gode mannen och barnet ska behandlas som parter i ett ärende som rör barnet hos socialnämnden. Det innebär att den gode mannen inte ensam företräder barnet när socialnämnden ska besluta om t.ex. omplacering av barnet. Han eller hon ska alltså ges möjlighet att komma till tals under utredningen och även ges möjlighet att yttra sig innan socialnämnden fattar ett beslut i ärendet. Om den unge motsätter sig omplacering kan nämnden inte utan vidare besluta att barnet ska flytta. Att besluta om en omplacering utan barnets samtycke skulle stå i strid med kravet i

text: 3 kap. 5 §

text: SoL att insatser med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: bygger på frivillighet från den enskildes sida. Om den unge motsätter sig en insats från socialnämndens sida kan det under vissa förutsättningar ytterst bli fråga om ett ingripande med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Den frågan ligger emellertid utanför detta ärende, och jag går därför inte in på den här.

text: Av utredningen framgår att de fem barnen var placerade i ett HVB-hem på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Under sommaren 2013 var situationen på boendet turbulent, och socialförvaltningen förde diskussioner om vilka åtgärder som kunde vidtas. Enligt en journalanteckning den 19 augusti 2013 hade förvaltningen ett möte med boendechefen, och det beslutades att man skulle hitta nya boendeplatser till barnen. Det bestämdes även att barnens gode män skulle kallas till ett möte dagen därpå. Av anteckningen från det mötet framgår att de gode männen fick avgöra vilka boenden som barnen skulle flyttas till. Enligt remissvaret fick varje barn information av sin gode man om den planerade flytten efter mötet. Därefter har man beslutat om omplaceringen.

text: Barnen var i det här fallet 16 år gamla. Det innebär att de, i enlighet med bestämmelserna i

text: 11 kap. 10 §

text: SoL, inte kunde omplaceras om de inte hade samtyckt till flytten. Utredningen visar att socialsekreterarna förde diskussionerna om omplacering enbart med de gode männen och att det var de gode männen som sedan informerade ungdomarna om den kommande omplaceringen. Socialförvaltningen borde ha talat även med barnen innan beslutet fattades för att klarlägga om de samtyckte till omplaceringen.

text: Jag har förståelse för att den besvärliga situationen vid boendet innebar att det var nödvändigt för förvaltningen att vidta åtgärder skyndsamt. Däremot är det inte acceptabelt att förvaltningen åsidosatte de grundläggande bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: om hur ärenden som rör barn som fyllt 15 år ska handläggas. Socialnämnden förtjänar kritik för detta.

text: Enligt remissvaret tvingades inte ungdomarna att flytta utan de kom att flytta frivilligt. I de journalhandlingar som jag har haft tillgång till finns det inte någon anteckning om den saken. Om ungdomarna lämnade sitt samtycke till att flytta borde det ha dokumenterats i journalen.

text: Det som har anförts och framkommit i övrigt medför inget uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Information
Utmätning

title: Fråga om skyldighet för kronofogdemyndighet att på begäran av gäldenären göra sammanställningar av uppgifter över utmätta belopp

text: Med anledning av en anmälan mot Kronofogdemyndigheten i Karlstad, Örebrokontoret, meddelade JO Nordenfelt den 21 april 2006 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: AA klagade på att kronofogdemyndigheten hade vägrat att lämna ut viss information till honom. Han anförde därvid bl.a. följande. Han har skriftligen hos kronofogdemyndigheten begärt att få en sammanställning över de belopp som utmätts under åren samt en sammanställning över hur utmätta belopp har fördelats avseende kostnader, ränta och betalning av kapitalskuld. Myndigheten har emellertid hävdat att den inte är skyldig att ge honom begärd information. AA framförde också synpunkter på att kronofogdemyndigheten och borgenärerna borde vara skyldiga att med automatik redovisa uppgifterna avseende vilka kostnader och vilken ränta som har utgått till Skatteverket och gäldenären.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kronofogdemyndigheten i Karlstad för yttrande över vad AA hade anfört om hur myndigheten hade handlagt hans framställningar om att få ut vissa uppgifter. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionkronodirektören BB, i huvudsak följande (bifogade handlingar har här utelämnats). AA har förekommit för indrivning hos kronofogdemyndigheten sedan 1997. Under denna tid har myndigheten haft en omfattande kommunikation med AA i olika frågor rörande pågående indrivning mot honom. Han har under denna tid även fått myndighetens beslut om utmätning av hans lön samt myndighetens beslut om avslag av begäran om skuldsanering prövad av domstol. I båda fallen har myndighetens beslut vunnit laga kraft.

text: Punkten 1

text: AA har begärt sammanställning över utmätt belopp under de år han varit föremål för löneutmätning. Myndigheten har inte uppfyllt hans begäran, då myndigheten inte ansett sig skyldig att göra någon sammanställning. Vad som hänt i ärendet framgår av kommunikationen mellan handläggaren och AA.

text: Kronofogdemyndighetens hantering av mål om utmätning sker med hjälp av datastöd. Redovisning sker i REX. Datastödet ger möjlighet att ta fram uppgifter i inneliggande mål och mål som ännu inte gallrats. I varje mål redovisas hur influtna belopp krediterats. Mål som gallrats finns på mikrochips. Kronofogdemyndigheten har ingen färdig sammanställning över vad som skett i de olika målen. Sådan sammanställning kan inte heller tas fram med hjälp av befintligt datasystem. Det kräver betydande manuell arbetsinsats att tillmötesgå begäran. Myndigheten är jämlikt bestämmelse i

text: 13 kap. 4 § utsökningsbalken

text: skyldig att hålla fördelningssammanträde och underrätta gäldenären jämte övriga sakägare i vissa fall om hur fördelning av utmätta medel skett mellan fordringsägarna i aktuella mål. Enligt gällande praxis hålls inte fördelningssammanträde under pågående löneutmätning. Sakägarna underrättas inte heller om hur medlen fördelats mellan utmätningsborgenärerna vid varje utbetalningstillfälle. Vad som utfallit på respektive mål kan däremot tas fram med hjälp av datastöd. I samband med ändring av beslut om löneutmätning eller att ny utmätningsborgenär har tillkommit underrättas gäldenären om detta genom ändrings- eller tilläggsbeslut för att han ska få kännedom om mellan vilka fordringsägare medlen ska fördelas. Genom särskild upplysningsblankett informeras även gäldenären om hur dels beslutet, dels kronofogdemyndighetens fördelning eller utbetalning av medel kan överklagas till behörig tingsrätt. I nu aktuellt fall har kommunikationen mellan AA och myndighetens handläggare mer präglats av en principiell diskussion över vad som åligger myndigheten och vad som åligger hans fordringsägare. AA har informerats om att myndigheten inte har någon skyldighet att göra någon sammanställning av allt som rör löneutmätningarna. Han har däremot självklart rätt till information om vad som hänt i de mål som berör honom så långt det är tekniskt och praktiskt möjligt att få fram uppgifterna. Med stöd av datasystemet har myndigheten tagit fram utdrag på vad som influtit och hur beloppen har krediterats i inneliggande mål. Av utdragen i dessa mål framgår således även vad som har krediterats ränta och kostnader under 2005. Utdragen har i samband med handläggningen av detta ärende tillställts AA.

text: Punkten 2

text: AA har också begärt en sammanställning över hur utmätta belopp disponerats och fördelats avseende 1) kostnader, 2) ränta, 3) kapitalskuld. Hans uppfattning är att kreditering ska göras i nämnd ordning. AA:s uppfattning om avräkningsordningen överensstämmer med den lagstadgade ordning, som normalt tillämpas. Dock gäller enligt

text: 13 kap. 13 § utsökningsbalken

text: att om fordringsägaren före medlens fördelning/utbetalning har yrkat en annan avräkningsordning så ska den tillämpas. Så har dock inte varit fallet i AA:s nu aktuella mål, utan här har all avräkning skett mot ränta och kostnader. Ett särskilt problem är att borgenär inte begär särskild krediteringsordning, men ändå avräknar influtna medel på annat sätt än kronofogdemyndigheten. Av samma skäl som angivits i svaret under punkt 1 föreligger ingen skyldighet för myndigheten att göra en omfattande sammanställning av hur utmätta belopp fördelats och krediterats. Däremot kan myndigheten tillhandahålla utdrag som visar vad som influtit i respektive mål och hur beloppen krediterats. Avslutningsvis konstaterar kronofogdemyndigheten att det är önskvärt att både borgenär och gäldenär åtminstone årsvis tillställes en redovisning över hur influtna löneutmätningsbelopp fördelats och hur mycket ränta som krediterats. Det

text: är inte tekniskt och praktiskt möjligt för myndigheten att göra detta utan datastöd. En sådan funktion är enligt uppgift planerad att införas i datasystemet INIT. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: har envar som begär det rätt att ta del av allmänna handlingar som förvaras hos en myndighet, förutsatt att handlingen inte omfattas av sekretess. Begreppet handling avser inte endast framställning i skrift eller bild – dvs. konventionella handlingar – utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniskt hjälpmedel samt sammanställningar av sakligt sammanhängande uppgifter som en myndighet kan göra med hjälp av tillgängliga program, s.k. potentiella handlingar. En förutsättning är härvid att sammanställningen skall kunna göras med rutinbetonade åtgärder. Därmed avses att det skall vara fråga om en begränsad arbetsinsats och utan nämnvärda kostnader. Att en uppgiftssamling inte tidigare har existerat i sammanställd form hindrar däremot inte att en uppgiftssammanställning kan vara att betrakta som allmän handling (jfr JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 567).

text: I förevarande fall framgår det av utredningen att de sammanställningar som AA har efterfrågat inte finns tillgängliga hos kronofogdemyndigheten. Inte heller kan de tas fram med hjälp av befintligt datasystem. Det skulle således kräva en betydande manuell arbetsinsats att tillmötesgå AA:s begäran. Enligt min mening har det således inte varit fråga om s.k. potentiella handlingar. AA har därför inte på grund av

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler haft rätt till de begärda sammanställningarna.

text: Som kronofogdemyndigheten har anfört i sitt remissvar har AA däremot rätt till den information som finns i varje enskilt mål som berör honom och som kan tas fram med stöd av myndighetens datasystem. Detta borde den handläggare som mottog AA:s begäran ha underrättat honom om.

text: Myndigheten har nu tagit fram utdrag på vad som influtit och hur beloppen har krediterats i inneliggande mål. Av utdragen i dessa mål framgår även vilken ränta och vilka kostnader som har krediterats under år 2005. Myndigheten har vidare framhållit att den i övriga mål kan ta fram utdrag över vad som influtit i respektive mål och hur beloppen krediterats. Någon ytterligare åtgärd från min sida framstår inte som nödvändig.

text: Vad AA i övrigt har framfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Frihetsberövande Förundersökning Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder Underrättelse

title: Kritik mot Åklagarmyndigheten för brister i möjligheten för polisen att komma i kontakt med jouråklagare

sammanfattning: Polisen har haft återkommande problem med att via telefon komma i kontakt med jouråklagare. Åklagarmyndigheten har under flera år inte åtgärdat problemet. Åklagarmyndigheten kritiseras för detta. Eftersom den bristande tillgängligheten innebär att bestämmelser av stor betydelse för rättssäkerheten riskerar att sättas ur spel, ser JO allvarligt på bristerna.

text: Bakgrund

text: Vid en inspektion av Polismyndigheten Dalarna uppmärksammade JO att polisen, i ett ärende där en 17-årig flicka hade gripits misstänkt för rån, hade haft svårigheter med att komma i kontakt med jouråklagare för beslut i frågan om fortsatt frihetsberövande (2000-K5842-12). I ärendet återfanns en promemoria rubricerad ”PM Upptagen jouråklagare”. Den var upprättad den 18 mars 2012 kl. 6.51 och hade följande lydelse.

text: Fruktlösa försök att efter 24:8 förhör få tag på ansvarig åklagare. – Efter gripandet av [AA] 2012-03-18 kl 00:10 i Falun förs hon till arresten i Borlänge där hon förs in kl 01:00. Då det tar tid att få dit kvinnlig kollega för visitation samt kroppsbesiktning görs anmälan till åklagare först kl 02:58. Anmälan görs av PA BB på Jouråklagares telefon […]. Åklagaren som svarar beordrar 24:8 förhör kl 03:01 varpå vi ska återkomma. Efter att BB lagt på luren kommer han på att han glömde ta åklagarens namn varpå BB ringer upp samma nummer igen men det är upptaget. 24:8 förhör genomförs kl 03:52. Under resten av natten fram till skrivande stund har PA BB och undertecknad PA CC ringt numret minst en gång var 5:e minut och det har tutat upptaget konstant. Detta medan vi har en frihetsberövad 17-åring som vi vill ha beslut om. Det aktuella gripandet hävdes av åklagare samma dag kl. 8.38.

text: Utredning

text: Rikspolisstyrelsens yttrande Med anledning av uppgifterna i promemorian anmodades Rikspolisstyrelsen att yttra sig över frågan om vilka svårigheter som polisen möter med att utanför kontorstid komma i kontakt med jouråklagare.

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen DD) uppgav i yttrandet bl.a. följande.

text: Vid polismyndigheterna i Blekinge, Gotland, Jönköping, Norrbotten, Södermanland, Värmland och Västmanland synes några problem med att komma i kontakt med jouråklagaren inte föreligga eller i vart fall förekomma endast undantagsvis. Vid polismyndigheterna i Stockholms län, Västra Götalands län samt i Polismyndigheten i Skåne synes något generellt problem inte heller finnas. Väntetider finns men inte på sådant sätt att det framförs att det skulle utgöra ett problem för rättssäkerheten. Stockholm har istället framfört att det förhållandet att åklagarna är för orutinerade är ett större problem. I Skåne anser man att det under vardagskvällar och nätter finns ett större problem än på helger. Det kan då vara väntetid på några timmar. Det främsta skälet till att problemen synes mindre i dessa län är att det oftast finns mer än en åklagare i tjänst under jouren och främst då helgjouren. I Östergötlands län, som är den fjärde största myndigheten, kan väntetiden vara lång så att den vid något tillfälle varit upp till sex timmar. Polismyndigheten har framfört att detta kan utgöra ett rättssäkerhetsproblem att åklagaren är så hårt belastad. Rikspolisstyrelsen instämmer i detta. Är väntetiden så lång måste den generellt sett utgöra en fara för rättssäkerheten och är därmed inte acceptabel. I Jämtlands län har problem påtalats men det synes inte ha förbättrats. I Västernorrlands län är väntetiden generellt sett en timme men väntetiderna har förkortats då man har två jouråklagare i tjänst. I polismyndigheterna i Västernorrland, Gävleborg, Halland, Kalmar och Kronoberg samt Dalarna påtalas att väntetiderna är någon timme eller därutöver. Om en person som t.ex. är frihetsberövad sitter omhändertagen längre än nödvändigt på grund av dessa väntetider föreligger enligt Rikspolisstyrelsen brister i åklagarens joursystem som måste åtgärdas omedelbart. Rikspolisstyrelsen kan således konstatera att polismyndigheterna anser att det är upptaget då kontakt ska tas med åklagare per telefon och att det generellt sett alltid förekommer kortare eller längre väntetider. I huvudsak förekommer minst en halv timmes väntetid men ofta längre. En timme synes inte helt ovanlig och väntetider på över en timme förekommer. Att kortare väntetider uppstår kan nog inte undvikas och får accepteras. En väntan i telefon innebär dock inte bara att polisen förhindras att utföra andra arbetsuppgifter utan även att en enskild person får vänta på besked och därigenom kanske berövas friheten under längre tid än vad som annars skulle vara fallet. När väntetiden innebär att en person får sitta omhändertagen flera timmar på grund av att åklagaren inte är tillgänglig är detta inte acceptabelt ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Rikspolisstyrelsen förutsätter att frågan om väntetider i de län där de utgör ett problem åtgärdas av åklagaren.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Med anledning av vad som framkommit anmodades Åklagarmyndigheten att yttra sig över vad som framkommit om polisens möjlighet att utanför kontorstid komma i kontakt med jouråklagare.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) inkom den 27 februari 2013 med yttrande. I yttrandet redogjorde myndigheten för hur jourverksamheten är organiserad och uppgav följande.

text: Jourverksamhetens organisation inom Åklagarväsendet har utvärderats och anpassats vid flera tillfällen under 2000-talet för att möta de högt ställda krav som finns. Den senaste stora översyn som gjordes presenterades i november 2010. Förslagen i den översynen ledde bl.a. fram till de förändringar som infördes i Åklagarmyndighetens föreskrifter om åklagares jour- och beredskapstjänstgöring (

text: ÅFS 2005:17

text: ) (jourföreskrifterna) som trädde i kraft den 1 januari 2012. [– – –]

text: Det framgår av föreskrifterna hur jourverksamheten är organiserad inom Åklagarväsendet. Där anges det bl.a. att Sverige delas upp i sex jourområden; norr, mitt, Stockholm, öst, väst och syd. Jourområdena ansvarar för jouren i vissa geografiska områden och svarar mot två eller flera polismyndigheter. Under kvällar till och nätter mot måndag, tisdag, onsdag, torsdag och fredag tjänstgör det en åklagare per jourområde bortsett från i Stockholm där det tjänstgör två åklagare. Kvällar till och nätter mot lördag och söndag är bemanningen densamma med det undantaget att det är två jouråklagare vardera även i väst och syd. På dagtid på lördagar, söndagar och andra dagar när det inte är ordinarie arbetstid arbetar det två jouråklagare i vardera Stockholm, öst, väst och syd. Även i norr och mitt svarar två åklagare för jouren under dagtid främst genom att en åklagare med häktningsberedskap i mån av tid fullgör jour, utöver ordinarie jouråklagare. Även i flera av de andra distrikten är jouren förstärkt genom att de åklagare som fullgör häktningsberedskap i mån av tid även fullgör jour. Jouråklagaren ansvarar för handläggningen av frågor rörande förundersökning eller motsvarande som aktualiseras under jourtjänstgöringen, om saken inte utan olägenhet kan anstå till kontorstid, 2 § första stycket jourföreskrifterna. Det innebär främst att åklagaren hanterar ärenden med gripna och anhållna. Polisen anmäler de som grips till jouråklagaren. Åklagaren har därefter att ta ställning till frågor som t.ex. om anhållandeförhör ska hållas, anhållandefrågan, DNA-topsning, daktning, kroppsbesiktningar, beslag och husrannsakan. Fortsatta direktiv ska också lämnas och följas upp. Frågor om försvarare och eventuellt häktning uppkommer också i många fall. Därutöver hanterar jouråklagaren en mängd andra frågor som exempelvis behov av särskild företrädare för barn, direktiv i andra brådskande ärenden än de med nyligen frihetsberövade och internationella frihetsberövanden som t.ex. europeisk arresteringsorder. Frågor om tvångsmedel i ärenden som inte avser en gripen är också vanligt förekommande, det kan gälla exempelvis reell och personell husrannsakan, anhållande i utevaro, hämtning till förhör, hemliga tvångsmedel, kontrollerade leveranser och provokation. Under jourtid kan åklagare också behöva utfärda kontaktförbud, tillträdesförbud samt strafförelägganden för personer som saknar hemvist i riket. Beredskapsåklagaren fullgör främst åklagarens uppgifter i samband med häktningsförhandlingar. Åklagarna vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål, Riksenheten för polismål och Åklagarkammaren för säkerhetsmål har särskilda organisationer för beredskap av sina respektive ärenden. I större och mer komplicerade förundersökningar behåller den ordinarie åklagaren förundersökningsledarskapet även under jourtid och kontaktas direkt för brådskande direktiv och beslut. Den ordinarie åklagaren tar då också hand om de eventuella häktningsförhandlingar som äger rum under beredskapstid. En kammarchef har möjlighet att besluta att jouren ska förstärkas om det bedöms som nödvändigt med hänsyn till arbetssituationen, 2 § andra stycket jourföreskrifterna. Så sker exempelvis vid vissa händelser som förutses vara arbetskrävande. Åklagarmyndigheten har dessutom numera en presstjänst som är bemannad dygnet runt. Åklagarnas jourtelefoner används efter detta i liten utsträckning för samtal från media.

text: Åklagarmyndigheten hade inhämtat upplysningar från de samordningsansvariga cheferna för respektive jourområde och uppgav att dessa sammantaget gav visst stöd åt polisens uppfattning att ”jouråklagarna är belastade och att det i vart fall periodvis och i vissa områden kan bli väntetider”. Åklagarmyndigheten redovisade också viss statistik men angav att det är svårt att dra några säkra slutsatser av

text: statistiken. Enligt myndigheten pekar materialet dock på att tillgängligheten i klart övervägande fall får anses vara god.

text: Avseende möjligheten att komma i kontakt med jouråklagare per telefon uppgav Åklagarmyndigheten följande.

text: Under jourtid så sker kontakterna mellan polisen och jouråklagarna i princip uteslutande per telefon. Jouråklagaren har ett jourtelefonnummer som polisen ringer till. När det är två jouråklagare i tjänst i samma område har de varsitt telefonnummer och de ansvarar i princip för var sitt geografiskt område. Det finns ingen ”köfunktion” så om linjen är upptagen får polisen lägga på och försöka ringa upp igen senare. Detta medför att vid belastning på jourtelefonen så kan möjligheten att komma fram till åklagaren vara beroende av både hur ofta polisen försöker komma fram och turen att ringa vid rätt tillfälle. Åklagarmyndigheten köper för närvarande telefonitjänster från Polisen och betjänas därmed av Polisens växel. Åklagarmyndigheten har sedan en tid ett önskemål om förbättrade växelfunktioner. För jourtelefonerna utgörs önskemålen bl.a. av en köfunktion och en möjlighet att mäta kötider. Polisens telefonisystem har inte möjlighet att fullt ut möta dessa önskemål. Åklagarmyndigheten genomförde under 2012 en upphandling för att få till stånd en ny telefonilösning. På grund av omständigheter utanför myndighetens kontroll kunde upphandlingen inte slutföras. Åklagarmyndigheten och polisen har nu, bl.a. i anledning av vad som framkommit i detta ärende och myndigheternas gemensamma intresse av att polisen ska kunna nå fram till jouråklagarna i rimlig tid, fört förnyade diskussioner om att skapa tekniskt stöd för telefonköer till journumren. Från Rikspolisstyrelsen har man nu presenterat en lösning som innebär att det ska vara möjligt med telefonkö till åklagarnas journummer. Det finns goda skäl att tro att förslaget om telefonköer till jourområdena ska kunna realiseras redan under våren 2013. Det kommer dock inte att vara möjligt att mäta kötider och liknande inom ramen för den köfunktion som nu planeras. Åklagarmyndigheten avser att under 2013 genomföra en ny upphandling för myndighetens samlade telefonitjänster vari jourtelefonerna är en viktig del. En del i kravspecifikationen för den upphandlingen är att det ska finnas en köfunktion till jourtelefonerna och att kötiderna ska kunna mätas.

text: Avslutningsvis uppgav Åklagarmyndigheten följande.

text: En av åklagarnas huvuduppgifter är att ansvara för förundersökningar och fatta beslut i allehanda tvångsmedelsfrågor. Mot bakgrund av de för enskilda mycket ingripande beslut som fattas så är det självfallet av yttersta vikt att poliser och åklagare ges förutsättningar att utföra sitt arbete med dessa frågor på ett rättssäkert och korrekt sätt. Såväl Åklagarmyndigheten som polisen har ansvar för att organisera sina respektive verksamheter så att förundersökningar och därmed sammanhängande tvångsmedel kan handläggas på ett sådant sätt även under jourtid. Åklagarmyndigheten följer löpande jourverksamheten och tittar på dess organisation och omfattning. Den senaste större översynen gjordes i november 2010. Mot bakgrund av den översynen genomfördes sedan ett antal förstärkningar med bl.a. dubbleringar i flera av jourområdena. Det som framkommit i detta ärende, genom bl.a. yttrandena från de olika polismyndigheterna och de jourområdesansvariga kammarcheferna, är att det kan finnas problem med tillgängligheten hos jouråklagarna, i vart fall under vissa tider och på vissa platser. Underlaget är dock inte sådant att man kan uttala sig om hur stort problemet är och inte heller basera riktade insatser på det. Varken polisen eller Åklagarmyndigheten har haft möjlighet att göra en mätning av eventuella väntetider. [– – –]

text: Som beskrivits ovan så kommer det troligen redan under våren [2013] att införas telefonköer till jourområdena. Genom denna tekniska förbättring så kommer polisen att kopplas fram i tur och ordning och ingen riskerar att inte komma fram för att någon annan ”hinner före”. Det finns anledning att tro att systemet med telefonkö kommer att medföra att de längsta upplevda ”väntetiderna” kortas väsentligt. Åklagarmyndigheten avser att under 2013 upphandla ett nytt telefonsystem. I kravspecifikationen vid upphandlingen av det nya telefonsystemet ingår att kötider ska kunna mätas. Om detta önskemål kan tillgodoses skulle det skapas goda möjligheter att följa upp de förändringar som nu planeras och få ett bra underlag för att vidta adekvata åtgärder om kötiderna skulle visa sig vara långa. Frågan om jourens utformning, bemanning och tekniska system kommer fortsatt att bevakas inom Åklagarmyndigheten. För bästa effektivitet och rättssäkerhet är det också nödvändigt att samarbeta kring jourfrågorna mellan Åklagarmyndigheten och polisen. Polisen står inför en större organisationsförändring 2015. Även inom Åklagarmyndigheten övervägs nu en anpassning av organisationen. En av utgångspunkterna är att de allmänna åklagarkamrarna bör reduceras till högst tio och att inriktningen bör vara att kamrarna har motsvarande geografiska upptagningsområden som polisens framtida regioner likväl som en anpassning till polisens framtida nationella operativa avdelningar. Förslag till utgångspunkter för organisationsanpassningen är nu på remiss inom myndigheten och avsikten är att ett inriktningsbeslut ska fattas senare i vår. Den anpassade organisationen är tänkt att vara på plats i mitten av 2014. Inom ramen för det fortsatta arbetet med omorganisation och organisationsanpassning kommer jourfrågorna naturligt att behandlas både inom och mellan myndigheterna.

text: Till sitt yttrande hade Åklagarmyndigheten fogat bl.a. myndighetens rapport Översyn jour och beredskap från 2010.

text: JO har härefter varit i kontakt med Åklagarmyndigheten, som upplyst att en telefonköfunktion har tagits fram för jourtelefonerna och att denna ska implementeras under september 2013.

text: Bedömning

text: Som framgår av Åklagarmyndighetens yttrande kan åklagare under jourtid behöva ta ställning till en mängd frågor av stor betydelse för enskildas rättssäkerhet. Det är därför av grundläggande betydelse att polis och andra brottsbekämpande myndigheter relativt omgående kan komma i kontakt med åklagare även utanför kontorstid. Av myndigheternas yttranden framgår att kontakten då i princip uteslutande sker via telefon.

text: JO har tidigare kritiserat Åklagarmyndigheten för att polisen haft svårigheter med att komma i kontakt med jouråklagare via telefon (JO:s beslut den 23 april 2009, dnr

text: ). JO uttalade bl.a. att det var särskilt anmärkningsvärt om någon på grund av sådana problem frihetsberövas längre tid än vad som annars skulle vara fallet och utgick från att Åklagarmyndigheten skulle vidta åtgärder för att finna en lösning.

text: Av Åklagarmyndighetens rapport Översyn jour och beredskap från 2010 framgår att frågan om inrättande av en telefonkö för jourtelefonen redan då hade utretts under flera år (s. 33). I rapporten betonades att det var viktigt att detta arbete bedrevs skyndsamt.

text: Av utredningen i det nu aktuella ärendet framgår att polisen i stora delar av landet fortfarande haft återkommande problem med att via telefon komma i kontakt med jouråklagare och att väntetiderna många gånger varit oacceptabelt långa. Att Åklagarmyndigheten under flera år inte löst de tekniska problemen är anmärkningsvärt.

text: Efter det att JO:s granskning i detta ärende inletts har ett system med köfunktion kopplad till jourtelefonerna tagits fram. Åklagarmyndigheten har dessutom aviserat ett fortsatt arbete med översyn av frågor kring jourverksamheten, bl.a. vad avser bemanning. Jag utgår ifrån att detta kommer att förbättra jouråklagarnas tillgänglighet. Även om en förbättring alltså tycks vara nära förestående måste Åklagarmyndigheten kritiseras för den bristande tillgängligheten. Bristerna innebär att bestämmelser av stor betydelse för rättssäkerheten riskerar att sättas ur spel. Det finns mot den bakgrunden anledning att se allvarligt på dessa brister.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Dokumentation
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Kritik mot en försäkringskassa för långsam handläggning av ett ärende om arbetsskadelivränta. Även fråga om underlåtenhet att svara på brevförfrågningar

text: I en anmälan klagade AA på försäkringskassans handläggning av ett ärende om arbetsskadelivränta rörande BB. AA anförde att det gått över två år sedan kassan fattade ett beslut rörande BB:s arbetsskadeersättning utan att kassan kunnat prestera något förslag till beslut i livräntefrågan.

text: Av de handlingar AA bifogat framgick i huvudsak följande. Länsrätten meddelade den 28 augusti 1997 en dom vari BB tillerkändes rätt till arbetsskadeersättning för tid efter den 27 september 1991. Med anledning av länsrättens dom fattade försäkringskassan i november 1997 ett beslut vari BB tillerkändes arbetsskadeersättning för en viss tidsperiod. Den 17 juni 1998 skrev AA till försäkringskassan och uppgav att BB underrättat honom om att kassan hade för avsikt att pröva livräntefrågan samt att AA såsom ombud nu avvaktade kassans kommunicering i ärendet. I oktober 1998 skrev AA återigen till kassan och bad om besked när kassan räknade med att kommunicera i ärendet. I ett brev den 8 januari 1999 återkom AA med sin förfrågan och begärde samtidigt att få kopia av försäkringskassans journalanteckningar i ärendet. Han återkom därefter med sin begäran den 15 mars och den 24 juni 1999. Den 9 juli 1999 skrev försäkringskassan ett brev till honom och upplyste honom om att anledningen till att han inte hade erhållit några journalanteckningar var att dessa hade kommit bort. Vidare uppgav försäkringskassan att kassan ännu inte fått in något livränteunderlag från BB:s arbetsgivare, vilket var anledningen till att livräntan ännu inte prövats.

text: Anmälan remitterades till försäkringskassan för yttrande. Kassan anförde i remissvaret genom direktören CC följande. – – – Inledningsvis konstaterar försäkringskassan att upprättade journalanteckningar avseende handläggningen i ärendet synes ha förkommit. Det går därför inte att i detalj redovisa vad som förevarit i ärendet, utan ledning får sökas av övriga handlingar i ärendet.

text: Försäkringskassans handläggning av ärendet Den 24 februari 1995 beslutade försäkringskassan att godkänna BB:s allergiska och astmatiska besvär som arbetsskada och bedömde att orsakssamband förelåg t.o.m. den 27 september 1991. I dom den 29 augusti 1997 förklarade länsrätten att BB var berättigad till ersättning enligt LAF även för tid efter den 27 september 1991. Den 6 november 1997 skrev AA till BB och bad honom att själv till försäkringskassan överlämna de uppställningar han gjort över de inkomstförluster han gjort på grund av arbetsskadan. Försäkringskassan efterkom länsrättens dom genom att den 17 november 1997 i socialförsäkringsnämnden pröva tiden för orsakssamband och fann att BB var berättigad till livränta för tiden 24 maj–30 juni 1993. Den 21 november 1997 skickades försäkringskassans beslut till BB. Under tiden november 1997–mars 1998 gav BB in ett stort antal handlingar med beräkningar av sin inkomstförlust. Den 9 juni 1998 kom BB in med en beräkning daterad den 28 april 1998 från sin arbetsgivare avseende inkomstbortfall för åren 1991–1997 varvid ett genomsnitt om 1000 kr/mån uppgavs. BB kom samtidigt in med synpunkter och invändningar på beräkningen. Av en skrivelse från BB som kom in till försäkringskassan den 2 september 1998 framgår att handläggaren vid telefonsamtal den 28 augusti 1998 sagt att inkomstuppgifter ännu inte kommit från arbetsgivaren. Vidare framgår att ett missförstånd mellan BB och arbetsgivaren angående vem som skulle skicka in uppgifterna synes ha uppstått. Under tiden september 1998–februari 1999 kom BB in med omfattande beräkningsunderlag, läkarintyg m.m. Den 8 januari 1999 skrev AA till försäkringskassan och bad att få kopior av kassans journalanteckningar i ärendet. Den 5 mars 1999 skrev försäkringskassan till BB:s arbetsgivare och upplyste om att uppgifterna i skrivelsen daterad den 28 april 1998 inte räckte för att fastställa ett livränteunderlag och begärde en precisering av BB:s bruttolön vid varje tillfälle, dvs år för år fr.o.m. 1991, vilken bruttolön han skulle ha haft om han inte blev omplacerad respektive vilken hans faktiska bruttolön var. I skrivelsen angavs även att kassan vore tacksam för svar så snabbt som möjligt då ärendet dragit ut på tiden. Den 15 mars 1999 påminde AA försäkringskassan om sin begäran att få kopior av journalanteckningarna. Den 17 juni 1999 kom BB in med en sammanställning över sina bruttolöner enligt taxeringarna för åren 1990–1999. Sammanställningen uppgavs vara upprättad i samråd med arbetsgivaren, men denne hade dock inte undertecknat handlingen. Den 24 juni 1999 påminde AA återigen försäkringskassan om journalanteckningarna. Den 9 juli 1999 skrev försäkringskassan till AA och upplyste om att journalanteckningarna i ärendet kommit bort, men att handläggaren nog ändå kunde lämna svar angående handläggningen om så önskades. I skrivelsen angavs också att problemet för närvarande var att försäkringskassan inte får in något livränteunderlag från arbetsgivaren och att denne tillskrivits utan resultat. Under tiden oktober–december 1999 kom BB in med ytterligare handlingar med beräkningar av sin inkomstförlust.

text: Yttrande

text: Handläggningstiden Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Försäkringskassan har i sin verksamhetsplan som målsättning att arbetsskadeärenden skall handläggas och avslutas inom 180 dagar. Härmed avses den totala handläggningstiden dvs. redan från det att ett yrkande eller en anmälan kommer in. (För 1999 var andelen avslutade ärenden inom målsatt tid dock bara 47 procent.) I förevarande fall har ärendet dragit ut på tiden efter det att frågan om rätten till livränta avgjorts och endast beräkningen av inkomstförlust återstod. Det finns ingen lagstadgad skyldighet för försäkringskassan att agera på visst sätt när det gäller fastställande av livränteunderlag dvs. hur inkomstuppgifter skall erhållas inför beräkningen av inkomstförlust. Enligt 8 kap. 7 § lagen om arbetsskadeförsäkring är arbetsgivaren skyldig att lämna vissa uppgifter till försäkringskassan i arbetsskadeärenden (efter begäran därom). I arbetsskadeärenden handläggs normalt sett delfrågan om fastställande av livränteunderlaget hos försäkringskassan på så sätt att det är försäkringskassan som initierar kontakten med den försäkrades arbetsgivare för att infordra nödvändiga inkomstuppgifter. Om svar inte kommit in efter cirka 14 dagar sänds en påminnelse. Om svar ändå inte erhålls tar försäkringskassan kontakt med arbetsgivaren eller ber den försäkrade hjälpa till. I BB:s ärende fattades beslut om livränta i november 1997. Under de följande 15 månaderna kom en ansenlig mängd handlingar med inkomstuppgifter in från BB liksom även ett otillräckligt beräkningsunderlag från arbetsgivaren daterat den 28 april 1998. Det omfattande materialet kan förvisso i sig ha bidragit till att ärendet dragit ut på tiden. Först den 5 mars 1999 skrev emellertid försäkringskassan till arbetsgivaren med begäran om inkomstuppgifter. Eftersom någon ledning inte står att hämta i journalanteckningarna – på grund av att de förkommit – är det möjligt att en begäran har skickats långt tidigare och resulterat i det beräkningsunderlag som småningom kom in. Någon kopia av en sådan begäran finns inte i akten, men av BB:s skrivelser framgår att missförstånd tycks ha uppstått mellan honom och arbetsgivaren angående vem som skulle lämna inkomstuppgifterna till försäkringskassan; en omständighet som tyder på att försäkringskassan kan ha initierat upprättandet av beräkningen daterad den 28 april 1998. Om så var fallet borde försäkringskassan givetvis på ett långt tidigare stadium i handläggningen än den 5 mars 1999 tillskrivit arbetsgivaren och påmint om hans lagstadgade skyldighet att lämna uppgifter. Behovet av insatser avseende handläggningen av arbetsskador på det aktuella lokalkontoret uppmärksammades redan 1997. Åtgärder sattes in och uppföljningar av de då pågående ärendena gjordes under 1998. Dessvärre kom BB:s ärende av oförklarliga skäl inte att omfattas av uppföljningarna. Om ärendet hade ingått i uppföljningarna hade det åtgärdats långt tidigare. Anledningen till dröjsmålet står således endast att finna i den mänskliga faktorn.

text: Svar på skrivelser Enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: skall frågor av enskilda besvaras så snart som möjligt. AA har inte förrän efter två påminnelser om sin begäran att få kopior av journalanteckningarna i ärendet fått svar från försäkringskassan. Likaså har BB i ett flertal av de skrivelser som han skickat till försäkringskassan haft frågeställningar m.m. som borde besvarats. Så har emellertid inte skett alternativt skett först efter lång tid. Försäkringskassan anser sig inte ha följt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser härvidlag.

text: Journalanteckningar Enligt

text: 15 § förvaltningslagen

text: skall uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet antecknas av myndigheten. Såsom tidigare nämnts står journalanteckningarna i ärendet inte att finna. Försäkringskassan är väl medveten om sin skyldighet att föra sådana anteckningar. Det som hänt är en icke acceptabel företeelse som dessutom kan påverka den fortsatta handläggningen.

text: Sammanfattande synpunkter Sammanfattningsvis ser försäkringskassan allvarligt på det inträffade. I tiden efter nämnda uppföljningar har omfördelning av vissa arbetsuppgifter skett på det aktuella kontoret och därigenom har risken för att ett liknande misstag skall inträffa igen minimerats. AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret men har inte hörts av.

text: I sitt den 27 september 2000 meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande.

text: Försäkringskassan fattade beslut gällande BB:s rätt till livränta i november 1997. Därefter återstod endast att beräkna livränteunderlaget. Två år efter kassans beslut var beräkningen fortfarande inte klar. Av försäkringskassans remissvar framgår att anledningen till den utdragna handläggningen verkar vara att BB själv gett in ett omfattande material rörande sina inkomster till försäkringskassan och att kassan dessemellan inte på något aktivt sätt tycks ha drivit ärendet framåt. I juni 1998 gav BB in en av arbetsgivaren gjord beräkning av sina inkomster. Först nio månader senare, i mars 1999, skrev försäkringskassan till BB:s arbetsgivare och uppgav att kassan behövde kompletterande uppgifter i ärendet.

text: Försäkringskassan har vidare underlåtit att besvara flera förfrågningar om ärendet från BB:s ombud AA. Även när AA i samband därmed begärde kopia av journalanteckningar underlät försäkringskassan att besvara hans begäran. Först efter två påminnelser fick han svar på sin begäran. Orsaken till dröjsmålet var att journalanteckningarna var försvunna. Jag anser att det är mycket anmärkningsvärt att försäkringskassan bara lade AA:s förfrågningar åt sidan utan att besvara dem. Försäkringskassan borde i stället så fort som möjligt ha upplyst AA om att kassan inte kunde tillmötesgå hans begäran om att få kopior av journalanteckningarna eftersom dessa var försvunna. – Jag finner det självfallet också anmärkningsvärt att journalanteckningarna i ärendet försvunnit.

text: Sammantaget instämmer jag i försäkringskassans bedömning av det inträffade. Kassan förtjänar således allvarlig kritik för bristerna i handläggningen av ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot polisens och åklagares åtgärder i ett ärende i vilket en fordonsförare förnekat att han gjort sig skyldig till hastighetsöverträdelse men gjort en s.k. förskottsbetalning av böter

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndighetens i Skåne och åklagares vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Helsingborg, handläggning av ett ärende rörande hastighetsöverträdelse. Han uppgav bl.a. att han blev stoppad av polis, misstänkt för trafikbrott, och lämnade sitt kreditkort till polismännen, eftersom de uppgav att ett bötesbelopp skulle komma att dras från kontot om han inte inställde sig till en framtida rättegång. – Vidare begärde han viss ekonomisk ersättning.

text: Utredning

text: Handlingar inhämtades i polismyndighetens ärende THE799/05, åklagarkammarens ärende 304A-1976-05 och Helsingborgs tingsrätts mål B 2387-05 och B 5123-05. Av dessa framkom följande.

text: AA rapporterades den 11 april 2005 av polis för misstanke om hastighetsöverträdelse i Båstads kommun. I den upprättade primärrapporten antecknades att AA var bosatt i USA. Vidare angavs att han förnekade brott och inte var beredd att ta emot ett strafföreläggande. Dessutom upprättades en handling benämnd ”negativ fullmakt”. Polisen använde sig då av en förtryckt fullmakt i vilken anges att fullmaktsgivaren erkänner brott och ger ombudet fullmakt att mottaga stämning alternativt godkänna ett strafföreläggande. I den aktuella handlingen har ordet ”negativ” lagts till för hand framför den förtryckta rubriken fullmakt. Vidare har ordet ”inte” lagts till meningen där det framgår att fullmaktsgivaren är villig att mottaga ett strafföreläggande. Slutligen anges i fullmakten att AA inte önskar något ombud utan kommer att föra sin egen talan. Trots detta har inom parentes som ombud angetts BB, polisen Helsingborg. – AA:s konto debiterades också ett belopp om 1 200 kr och ett kvitto på depositionen utfärdades.

text: Ärendet kom in till åklagarkammaren den 13 april 2005. Den 20 april utfärdade kammaråklagaren CC ett strafföreläggande. Den 16 maj inkom ett bestridande av strafföreläggandet från AA. CC beslutade då att väcka åtal och stämningsansökan expedierades till tingsrätten. Ett par veckor senare erhöll CC en förfrågan från Rikspolisstyrelsen i vilken upplystes att full betalning inkommit den 18 april men att strafföreläggandet i Rikspolisstyrelsens register var registrerat som bestritt den 16 maj. Rikspolisstyrelsen önskade därför besked om betalningen skulle gälla som ett godkännande av strafföreläggandet eller inte. CC svarade den 7 juni 2005 att betalningen var att betrakta som ett god-kännande.

text: Samma dag lade CC ned åtalet med motiveringen att det inte längre förelåg tillräckliga skäl för åtal. Beslutet expedierades till tingsrätten. Senare samma dag beslutade CC att återuppta förundersökningen och angav då att nya omständigheter motiverade att så skedde.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärende THE799-05.

text: Polismyndigheten (dåvarande länspolismästaren DD) anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: AA rapporterades den 11 april 2005 för en hastighetsöverträdelse inom Båstads kommun. Han förklarade på platsen att han inte erkände förseelsen. Polisen upprättade en primärrapport och vad som har benämnts s.k. negativ fullmakt. AA förskotterade samtidigt bötesbeloppet genom en kontokortsbetalning. Av fullmakten framgår att AA inte var villig att godkänna ett bötesstraff genom strafföreläggande. Kammaråklagare CC utfärdade den 20 april 2005 ett strafföreläggande. CC har vidare den 7 juni 2005, som ett svar på en förfrågan från Riks-polisstyrelsen, beslutat att den förskottsbetalning AA gjorde i samband med hastighetsöverträdelsen skulle betraktas som ett godkännande av strafföreläggandet.

text: Yttrande

text: Polismyndigheten kan inte finna annat än att ärendet, såvitt avser polismyndighetens åtgärder, har handlagts på ett korrekt sätt. Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar över handläggningen av ärendet. Därvid skulle särskilt anges vilka rättsliga överväganden som föregick dels beslutet den 7 juni 2005 att betalningen var att betrakta som ett godkännande av strafföreläggandet, dels motiveringen av beslutet att lägga ned åtalet då ”tillräckliga skäl för åtalet” inte förelåg, samt dels beslutet att återuppta förundersökningen, trots att samme åklagare lagt ned åtalet.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagare EE) inkom med ett yttrande, till vilket var fogat yttranden av chefsåklagaren FF och CC.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: Beslutet den 7 juni 2005 att betalningen var att betrakta som ett godkännande av strafföreläggandet

text: Min enda förklaring är att jag efter att ha tagit del av rikspolisstyrelsens underrättelse om att det inkommit full betalning för strafföreläggandet den 18 april 2005 har förbisett att betalningen var en följd av deponeringen/förskottet om 1 200 kronor, vilket heller inte framgick av underrättelsen. Istället har jag betraktat betalningen som en regelrätt inbetalning och därigenom som ett godkännande av strafföreläggandet.

text: Beslut den 7 juni 2005 att lägga ned åtalet

text: Eftersom jag bedömde ovanstående strafföreläggande som godkänt och åtal var väckt efter godkännandet, så förelåg förutsättningar för att lägga ned åtalet.

text: Beslut den 7 juni att återuppta förundersökningen.

text: Jag beslutade att återuppta förundersökningen efter att jag förstått att jag felaktigt beslutat att betalningen skulle anses som ett godkännande. För att ärendet inte skulle anses avslutat beslutade jag mig för att återuppta förundersökning. Inom ramen för förundersökningen var tanken att undanröja strafföreläggandet och slutligen på nytt ta ställning till åtalsfrågan. Jag vidtog inga ytterligare åtgärder i ärendet på grund av mellankommande göromål och semester under tiden den 24 juni till den 22 juli 2005. Jag skiljdes slutligen från ärendet den 1 augusti 2005 eftersom jag påbörjade en tjänst på internationella åklagarkammaren i Malmö.

text: FF anförde bl.a. följande.

text: Beslutet att anse betalningen som ett godkännande av föreläggandet

text: Av

text: 48 kap 9 § rättegångsbalken

text: framgår att strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar och tillställer behörig myndighet en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff som upptagits i föreläggandet. Ett föreläggande som avser endast böter eller böter och särskild rättsverkan som endast innebär betalningsskyldighet kan enligt

text: 48 kap 11 § rättegångsbalken

text: godkännas genom att hela beloppet betalas till den myndighet som regeringen bestämmer. Betalning anses dock ej som ett godkännande om det framgår att den misstänkte ej har avsett att godkänna föreläggandet. I avsnitt 5.2 i Riksåklagarens handbok för handläggning av strafföreläggande (som återfinns på åklagarväsendets intranät Rånet) anges följande. ”Förskottsbetalning kan inte medföra godkännande genom betalning. När sådan betalning skett måste godkännande av föreläggandet således alltid ske skriftligen, i praktiken oftast genom att ett i samband med förskottsbetalningen befullmäktigat ombud godkänner föreläggandet.”

text: Vid rapporteringstillfället förnekade den misstänkte gärningen och förklarade att han ej var beredd att godkänna ett strafföreläggande. Vid samma tillfälle undertecknade den misstänkte en s.k. negativ fullmakt och förskottsbetalade bötesbeloppet. Ett strafföreläggande utfärdades den 20 april 2005. Den 16 maj 2005 inkom ett bestridande av föreläggandet. Den 2 juni 2005 inkom en skrivelse från Rikspolisstyrelsen (RPS). Av skrivelsen framgår att full betalning för strafföreläggandet inkommit den 18 april 2005 och att föreläggandet enligt RPS:s register för uppbörd var bestritt. Av skrivelsen framgår dock ej att betalningen var en förskottsbetalning. Mot ovanstående bakgrund borde åklagaren ha underrättat RPS om att betalningen ej var att anse som ett godkännande av strafföreläggandet. Det har åklagaren ej gjort.

text: Beslutet att nedlägga åtalet

text: Beslutet den 7 juni 2005 att nedlägga åtalet har motiverats på följande sätt. Det föreligger ej längre tillräckliga skäl för åtalet mot den misstänkta. Den tilltalade har godkänt ett strafföreläggande den 18 april 2005 avseende samma förseelse. Enligt min bedömning är beslutet felaktigt eftersom det ej förelåg ett godkänt föreläggande. Beslutet hade givetvis varit riktigt om det hade förelegat ett godkänt strafföreläggande när åtalet väcktes (jfr

text: 48 kap 12 § rättegångsbalken

text: Beslutet att återuppta förundersökningen

text: Åklagarens beslut att återuppta förundersökningen samma dag som åtalet nedlades framstår för mig som svårförståeligt oavsett om åklagaren då ansåg att det förelåg ett godkänt föreläggande eller ej. Av

text: 48 kap 3 § 2 st. rättegångsbalken

text: följer att ett godkänt strafföreläggande gäller som en dom som har vunnit laga kraft. Om åklagaren den 7 juni 2005 ansåg att strafföreläggandet var godkänt förelåg följaktligen inga skäl att återuppta förundersökningen. Om åklagaren däremot redan den 7 juni 2005 ansåg att betalningen ej kunde anses som ett godkännande borde han enligt min mening så snart som möjligt hos tingsrätten ha ansökt om ett undanröjande av strafföreläggandet. Ett sådant förfarande regleras av bestämmelserna i

text: 59 kap

text: rättegångsbalken

text: och sker ej inom ramen för en förundersökning. Sammanfattningsvis anser jag att beslutet den 7 juni 2005 att återuppta förundersökningen var felaktigt.

text: Handläggningen av ärendet

text: Mot ovanstående bakgrund nödgas jag konstatera att ärendet ej har handlagts med den omsorg och noggrannhet som krävs vid myndighetsutövning.

text: Ärendets fortsatta handläggning

text: En annan åklagare har den 2 november 2005 hos tingsrätten ansökt om undanröjande av strafföreläggandet. Tingsrätten kommer att fatta beslut i frågan inom en snar framtid.

text: EE anförde att Åklagarmyndigheten instämde i vad chefsåklagaren anfört i sitt yttrande och inte hade något ytterligare att tillägga.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Från tingsrätten inhämtades att strafföreläggandet undanröjts den 11 maj 2006 efter framställning från åklagare. Av ett inhämtat diarieblad i åklagarens ärende framkom att åtal väcktes i augusti 2006.

text: Bedömning

text: Handläggningen vid rapporteringstillfället Av utredningen framgår att AA i april 2005 rapporterades för en hastighetsöverträdelse i Båstads kommun. I primärrapporten antecknades att AA var bosatt i USA. Enligt rapporten uppmättes hans hastighet med laserinstrument till 63 km/tim på en vägsträcka där den tillåtna hastigheten var 50 km/tim. Vidare angavs att AA förnekade att han skulle ha gjort sig skyldig till förseelsen och att han inte var beredd att godkänna ett ordningsföreläggande och inte heller att mottaga ett strafföreläggande.

text: Därutöver undertecknade AA en handling benämnd ”negativ fullmakt”. I den inledande förtryckta texten anges att fullmaktsgivaren erkänner brott och ger ombudet fullmakt att mottaga stämning alternativt godkänna ett strafföreläggande. Längre ned i dokumentet, i den förtryckta meningen att fullmaktsgivaren är villig att godkänna högst det bötesstraff och den särskilda rättsverkan som anges, är ordet ”inte” tillagt. Trots att det i fullmakten anges att AA inte önskar något ombud utan kommer att föra sin egen talan är inom en parentes en person vid polisen angiven som ombud. – Ett belopp om 1 200 kr debiterades också AA:s konto.

text: För en hastighetsöverträdelse kan inte svårare straff än penningböter följa (3 kap. 17 § och 14 kap. 3 § trafikförordningen [1998:1276]). För det brott som AA misstänktes för var, vid den aktuella tidpunkten såvitt framgår av handlingarna, föreskrivet böter om 1 200 kr.

text: Huvudregeln enligt

text: 2 § första stycket bötesverkställighetslagen (1979:189)

text: är att uppbörd av böter sker så snart dom, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har meddelats. Av andra stycket framgår emellertid att en misstänkt får betala förskott på böter som kan komma att åläggas honom utan hinder av att en dom eller ett föreläggande inte har meddelats.

text: Om en person som inte är bosatt i Sverige, utan endast tillfälligt vistas här, gör sig skyldig till ett brott för vilket han eller hon sedermera döms till böter, kan svårigheter att verkställa domen uppkomma. Beträffande den som är bosatt inom Norden finns emellertid möjlighet till verkställighet av en dom på böter genom bestämmelser i lagen (

text: ) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge ang. verkställighet av straff m.m. Sverige har också anslutit sig till Europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (se lagen [1972:260] om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom) vilken ger möjlighet till straffverkställighet i de länder som anslutit sig till konventionen.

text: I de fall då det inte finns någon överenskommelse om verkställighet, som är fallet t.ex. med USA, kan det dock finnas anledning att försöka säkra straffverkställigheten. Sådant säkerställande kan ske på olika sätt, bl.a. kan den misstänkte ges möjlighet att i förskott frivilligt betala de böter som kan komma att åläggas honom. Om den misstänkte inte kan eller vill medverka till en sådan åtgärd finns det anledning för en åklagare att överväga att ta egendom i förvar i avvaktan på ett beslut om kvarstad (jfr Riksåklagarens handbok för handläggning av strafföreläggande 1998-07-01). Regler om förvar och kvarstad finns i

text: 26 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Beslut om kvarstad meddelas enligt

text: 26 kap. 2 §

text: RB av rätten. Som vid all tvångsmedelsanvändning skall proportionalitetsprincipen beaktas (jfr

text: 26 kap. 1 § andra stycket

text: RB).

text: Förskottsbetalning, dvs. möjlighet att deponera en summa motsvarande ett antagligt bötesstraff, bygger på frivillig medverkan och kan aldrig tvångsvis åläggas en misstänkt, oavsett dennes medborgarskap. I doktrinen har ansetts att, för att de rättssäkerhetsgarantier som omgärdar förvarstagande och kvarstad inte skall sättas ur spel, det är viktigt att förskottsbetalning verkligen sker frivilligt och i fall

text: där det egentliga fastställandet av en betalningsskyldighet framstår som en formalitet. Förskottsbetalning bör därför komma i fråga bara i fall där den misstänkte förklarar sig villig att godkänna ett strafföreläggande. Att den misstänkte erkänt gärningen torde emellertid inte alltid vara nödvändigt (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 26:9).

text: En förskottsbetalning på böter utgör givetvis inte ett godkännande av ett senare strafföreläggande. När sådan betalning skett måste ett godkännande av ett föreläggande således alltid ske skriftligen. I samband med förskottsbetalning brukar det därför utfärdas en skriftlig fullmakt eller ett skriftligt erkännande (se Fitger, a.a., del 3, s. 48:29 f.).

text: Enligt

text: 48 kap. 10 §

text: RB får ett skriftligt godkännande av strafföreläggande, som inte avser villkorlig dom, i den misstänktes ställe lämnas av den som är ombud för honom, om det till åklagaren inges fullmakt i original. Fullmakten skall bl.a. innehålla en förklaring att ombudet har rätt att godkänna strafföreläggande på den misstänktes vägnar. Polisman eller annan som håller förhör med den misstänkte får, enligt

text: 3 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60)

text: , inte föreslå denne att utfärda en sådan fullmakt utan att den misstänkte har erkänt brottet och det finns särskild anledning att anta att saken inte eller bara med svårighet kan avgöras genom strafföreläggande om fullmakt inte utfärdas.

text: Som sagts ovan erkände AA inte hastighetsöverträdelsen. Polismyndigheten har inte lämnat några upplysningar om vad som förekom vid rapporteringstillfället och inte heller kommenterat hans uppgifter om händelseförloppet. Ytterligare utredningsåtgärder framstår inte som meningsfulla. Det har således inte framkommit hur frågan om förskottsbetalning och utfärdandet av den aktuella ”fullmakten” kommit på tal.

text: Möjligheterna till förskottsbetalning bygger på frivillighet och det får självklart inte förekomma att den misstänkte ges en felaktig uppfattning om innebörden av åtgärden eller att polismän använder uttryckliga eller antydda hot om tvångsmedelsanvändning för att få till stånd en sådan betalning. Som anförts i kommentaren till

text: rättegångsbalken

text: bör den misstänkte i vart fall ha förklarat att han är villig att ta emot ett strafföreläggande för att förskottsbetalning skall komma i fråga. AA var enligt vad som framkommit inte villig att mottaga ett sådant föreläggande. Polisen borde därför inte ha föreslagit honom att göra en sådan betalning.

text: AA har därutöver uppgett att avsikten inte var att hans kreditkort skulle ha debiterats vid rapporteringstillfället utan att han överlämnade kontokortet till polisen på plats sedan de förklarat att hans konto skulle debiteras om han inte inställde sig i domstol vid en kommande förhandling. Som nyss sagts har polismyndigheten inte kommenterat saken. Jag konstaterar att AA, som han uttryckt saken hit, i vart fall inte förstått innebörden av den åtgärd som vidtogs. Om detta har sin grund i språkförbistring eller något annat har inte gått att utreda.

text: Jag kan vidare konstatera att eftersom AA förnekade gärningen fanns det enligt

text: 3 § strafföreläggandekungörelsen

text: inte förutsättningar att föreslå honom att utfärda en fullmakt. Den av honom undertecknade handlingen kom emellertid, genom ett handskrivet tillägg, att betecknas ”negativ fullmakt”. Genom detta och andra tillägg har handlingen fått ett motsägelsefullt och obegripligt innehåll. Det framgår klart av den förtryckta texten att handlingen är avsedd att kunna användas i de fall då en person erkänt ett brott och önskar ge ett ombud fullmakt att mottaga stämning alternativt godkänna ett strafföreläggande. Att, när dessa förutsättningar inte är för handen, genom ”hemsnickrade” tillägg försöka anpassa dokumentet till situationen riskerar leda till att varken den misstänkte eller den som senare tar del av handlingen förstår vad den misstänkte gett uttryck för genom undertecknandet. Jag ställer mig mycket kritisk till utfärdandet av den ”negativa fullmakten”.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det finns anledning att rikta skarp kritik mot polisen för handläggningen vid rapporteringstillfället. Jag finner det också i hög grad anmärkningsvärt att polismyndigheten i sitt yttrande hit, utan att ha införskaffat närmare upplysningar om vad som förevarit, konstaterat att handläggningen varit korrekt.

text: Handläggningen vid åklagarkammaren Av

text: 48 kap. 4 §

text: RB följer att ett bötesbelopp för en hastighetsöverträdelse kan beivras genom att den misstänkte föreläggs ett strafföreläggande. Den misstänkte kan då, som framgått, godkänna detta antingen genom att underteckna en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff m.m. som upptagits i föreläggandet eller genom att betala det belopp till Rikspolisstyrelsen som angetts i föreläggandet. Betalning skall dock inte anses som ett godkännande om det framgår att den misstänkte inte har avsett att godkänna föreläggandet (

text: 48 kap. 11 § andra stycket

text: RB). Att den misstänkte enligt bötesverkställighetsförordningen betalat ett förskott på böter utgör givetvis inte ett godkännande i den mening som avses i 11 § (Fitger, a.a., del 3, s. 48:30).

text: CC utfärdade den 20 april 2005 ett strafföreläggande beträffande den aktuella hastighetsöverträdelsen. Sedan ett bestridande inkommit den 16 maj väckte han åtal två dagar senare. Den 2 juni inkom en skrivelse från Rikspolis-styrelsen i vilken efterfrågades om den betalning som inkommit den 18 april var att anse som ett godkännande. Den 7 juni svarade CC att så var fallet.

text: Det framgick inte uttryckligen av Rikspolisstyrelsens skrivelse att AA gjort en förskottsbetalning. CC borde likväl genast ha insett att det inte var fråga om en betalning som utgjorde ett godkännande, särskilt som betalningen hade registrerats innan strafföreläggandet utfärdades. CC har förklarat att det felaktiga beskedet berodde på ett förbiseende. Jag har inte anledning att tro annat.

text: CC lade samma dag som han skickade meddelandet till Rikspolisstyrelsen ned åtalet med motiveringen att det inte förelåg tillräckliga skäl för åtal. Av

text: 48 kap. 3 § andra stycket

text: RB framgår att ett godkänt strafföreläggande gäller som en dom som har vunnit laga kraft. Eftersom det inte förelåg ett godkänt strafföreläggande var beslutet att lägga ned åtalet, som Åklagarmyndigheten också angett, inte korrekt i

text: sak. Om strafföreläggandet däremot hade varit godkänt kunde saken inte bli föremål för åtal varför jag också ställer mig frågande till motiveringen att det inte fanns tillräckliga skäl för åtal (jfr

text: 20 kap. 9 §

text: RB).

text: CC beslutade senare samma dag att återuppta förundersökningen. Han har uppgett att han fattade detta beslut sedan han insett att hans besked att betalningen skulle ses som ett godkännande var felaktigt.

text: Det förhållandet att CC beslutade att återuppta förundersökningen kan inte uppfattas på annat sätt än att han därigenom omprövade sitt tidigare beslut att lägga ned åtalet. Med anledning av det vill jag erinra om följande. En åklagares beslut anses visserligen enligt etablerad praxis kunna omprövas av den åklagare som fattat beslutet eller av någon annan åklagare på samma nivå. Hänsynen till inblandade parter och till stabiliteten i rättslivet kräver emellertid att beslut omprövas endast om det har tillkommit nya omständigheter. En sådan omständighet kan vara att nya fakta, t.ex. ny skriftlig bevisning, kommer i dagen. Att beslutsfattaren själv eller en med denne sidoordnad åklagare, t.ex. efter en förnyad rättslig analys, kommer till en annan ståndpunkt än den som lagts till grund för det tidigare beslutet anses däremot inte utgöra en sådan ny omständighet att grund för omprövning föreligger. Beslutet kan i ett sådant fall i princip inte ändras annat än inom ramen för ett överprövningsförfarande (se

text: JO 2002/03 s. 107

text: med där gjorda hänvisningar). I det här fallet har det inte varit fråga om att nya omständigheter har tillkommit som kunnat motivera en annan bedömning i åtalsfrågan. Förutsättningar har således, enligt min uppfattning, saknats för CC att ompröva sitt beslut.

text: Mot bakgrund av vad CC anfört om sina överväganden inför beslutet att återuppta förundersökningen vill jag betona att enligt min mening bör en åklagare, som anser att ett godkänt strafföreläggande bör undanröjas eller att ett som godkänt registrerat strafföreläggande inte kan anses innefatta ett godkännande, utan dröjs-mål inge en begäran om undanröjande till tingsrätten (jfr Fitger, a.a., del 4, s. 59:27). Det kom nu att dröja till november 2005 innan en sådan framställning gjordes.

text: CC förtjänar således också kritik för sin handläggning av ärendet. – – –

text: Slutligen vill jag endast nämna att JO inte är behörig att pröva anspråk på ekonomisk ersättning.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten som fortsatt verkställigheten i ett mål trots att full betalning erlagts

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten, västra verkställighetsavdelningen, och en tjänsteman där, avseende myndighetens handläggning av ett utsökningsmål. Hon uppgav huvudsakligen följande.

text: Hon har tidigare bott i Sverige men flyttade den 15 april 2009 till Norge. I det aktuella utsökningsmålet fortsatte Kronofogdemyndigheten att skicka underrättelser och beslut till hennes tidigare adress i Sverige, trots att myndigheten kände till att hon var bosatt i Norge. Att försändelser till henne skickades till fel adress medförde att hon först den 16 juli 2009 fick del av en underrättelse om att Kronofogdemyndigheten hade för avsikt att mäta ut hennes aktier den 14 juli 2009. Aktierna skulle mätas ut för en skuld om 1 402 kr avseende TV-avgifter. Hon betalade omedelbart in skuldbeloppet till Kronofogdemyndigheten och trodde därmed att saken var utagerad. När hon i slutet av juli försökte sälja en del av aktierna fick hon emellertid uppgift om att kontot alltjämt var utmätt. Hon försökte kontakta handläggaren på Kronofogdemyndigheten, BB, via e-post men fick besked om att denna var på semester till den 24 augusti. Hon utgick emellertid från att någon annan på myndigheten skulle ta hand om e-postmeddelandet. När hon i augusti på nytt försökte sälja aktierna fick hon dock återigen uppgift om att kontot var utmätt. Senare underrättades hon av sin bank om att en del av hennes aktier hade sålts och att Kronofogdemyndigheten hade tagit ut 1 737 kr från hennes konto. Hon hade vid tidpunkten för anmälan, den 1 september 2009, fortfarande inte fått tillbaka det utmätta beloppet. Att återbetalningen dröjt synes delvis bero på att pengarna skickades till Norge istället för att sättas in på hennes konto i Sverige.

text: Viss e-postkorrespondens mellan AA och BB bifogades anmälan.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Kronofogdemyndigheten.

text: Kronofogdemyndigheten, huvudkontoret, anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan, såvitt den avsåg myndighetens handläggning av utsökningsmålet sedan AA betalt den skuld för vilken utmätning skett.

text: Kronofogdemyndigheten hänvisade i sitt remissvar till ett yttrande från västra verkställighetsavdelningen. I detta angavs bl.a. följande.

text: Utredning (historisk redogörelse)

text: En fordran i allmänt mål på AA avseende en TV-avgift, skuld nr 29, registrerades för verkställighet i utsöknings- och indrivningsdatabasen (INIT) den 3 juni 2009. En maskinell underrättelse om detta mål sändes till AA på hennes vid tillfället registrerade folkbokföringsadress, […]. Sista dag för betalning angavs i underrättelsen till den 18 juni. Handläggare inom verkställighetsteamet, BB, skickade därefter, den 18 juni, ett nytt utdrag på målet jämte ett inbetalningskort till AA för att ge henne ytterligare en möjlighet att betala skulden. Utdraget skickades till adressen i [...] enligt ovan, och sista dag för betalning sattes denna gång till den 6 juli. Då skulden fortfarande inte var betald per den 14 juli beslutade Kronofogdemyndigheten samma dag om utmätning av AA:s aktier, 30 st., på ett värdepapperskonto hos Nordea Bank AB till ett uppskattat värde om 1 800 kr (E-108815-09). Skulden uppgick vid utmätningstillfället till 1 402 kr, men Kronofogdemyndigheten beaktar även tillkommande courtageavgift vid en ev. försäljning. Utmätt egendom säkerställdes samma dag genom att ett förbudsmeddelande sändes till Euroclear Sweden AB i Stockholm. Förbudsmeddelandet mottogs enligt bekräftelse den 15 juli. AA underrättades om utmätningsbeslutet i lösbrev till adressen i [...], vilken fortfarande var aktuell hos Kronofogdemyndigheten enligt maskinell avstämning mot Spar-registret. En kontroll i efterhand visar att AA:s adressändring till [...] i Norge registrerades i Skatteverkets basregister per den 13 juli. Adressuppdatering mot Kronofogdemyndighetens databas skedde dock per den 16 juli. AA betalade skulden i sin helhet (1 402 kr) till Kronofogdemyndigheten torsdagen den 16 juli. Betalningen registrerades och bokfördes av medelshanteringsteamet i Göteborg fredagen den 17 juli. På måndagen, den 20 juli, kom en skriftlig rapport ur utsöknings- och indrivningsdatabasen (REX) till verkställighetsteamet om fullgjord betalning i målet. Rapporter avseende utmätningsbeslut brukar hanteras av den handläggare som beslutat om utmätningen. Rapporten om betalning lades därför på BB:s skrivbord för åtgärd, däribland att återkalla begäran om försäljning. BB hade emellertid semester fr.o.m. den 20 juli t.o.m. den 21 augusti. Efter ett nytt meddelande om betalningen av målet i INIT avslutade teamledare utmätningsbeslutet den 22 juli. Begäran om försäljning till försäljningsteamet i Skövde återkallades dock inte. AA skickade den 30 juli e-post till BB:s e-postbrevlåda och fick därmed ett automatiskt besked om att BB hade semester. Som Kronofogdemyndigheten förstår det har AA därefter inte följt upp meddelandet med att kontakta någon annan handläggare. Någon delegation av läsbehörighet till BB:s e-postbrevlåda hade inte gjorts. I normala fall skulle verkställighetsteamet ha återkallat försäljningsförfarandet avseende de utmätta aktierna samma dag som rapporten ur REX om full betalning lämnades, den 20 juli. Eftersom ingen återkallelse skedde lämnade försäljningsteamet i Skövde, den 11 augusti, ett försäljningsuppdrag till Nordea Bank AB i Stockholm att omgående gå vidare med att sälja utmätta aktier. Försäljningsteamet torde därvid inte ha gjort någon kontroll av om skulden kvarstod i REX eller INIT innan försäljningsuppdraget skickades. Den 24 augusti kontaktade handläggare på medelshanteringsteamet i Göteborg försäljningsteamet i Skövde med en förfrågan hur man skulle förfara med redovisade utmätta medel från Nordea Bank AB, ett belopp om 1 737 kr. Vid kontakten

text: bestämdes att dessa medel skulle återbetalas till AA. Medelshanteringen skickade således, den 27 augusti, tillbaka utmätta medel till AA:s adress i Norge i form av en check som betalningssätt. Detta förfarande är brukligt när en gäldenär är bosatt utomlands. När BB kom tillbaka från sin semester den 24 augusti och gick igenom sin epostbrevlåda besvarade hon direkt meddelandet från AA daterat den 30 juli. BB skickade samma dag ett meddelande om upphävande av utmätningsbeslutet till Nordea Bank AB. – – –

text: Yttrande avseende myndighetens handläggning

text: Kronofogdemyndigheten arbetar teambaserat, vilket innebär att handläggare inte äger ärenden. Vad gäller utmätningsbeslut är det emellertid brukligt att den handläggare som verkställt beslutet också handlägger rapporter rörande detta. Det är mycket viktigt att utmätningsbeslut där skulder har betalats handläggs skyndsamt. I detta fall borde således någon annan handläggare åtgärdat ärendet och återkallat försäljningsförfarandet. I de flesta fall sker e-postkorrespondens via myndighetens gemensamma brevlåda. AA har dock kontaktat handläggaren på den personliga adressen. Enligt interna riktlinjer ska läsbehörighet till den personliga e-postbrevlådan delegeras, vilket inte har gjorts i detta fall. – – –

text: Utmätningen av aktier på värdepapperskontot jämte säkerställande genom förbudsmeddelande skedde den 14 juli. Rapporten ur REX om betalningen kom verkställighetsteamet till handa den 20 juli. Av skäl som angetts ovan lämnades denna rapport oåtgärdad. Försäljning av aktierna aktualiserades först den 11 augusti genom att försäljningsteamet lämnade ett försäljningsuppdrag till banken. Någon kontroll av om skulden kvarstod verkar inte ha gjorts i detta skede. Utmätningsbeslutet avsåg endast 30 st aktier till ett uppskattat värde om 1 800 kr. Banken verkar i detta fall ha haft en rutin att spärra hela värdepapperskontot vilket är en omständighet som Kronofogdemyndigheten inte kan påverka. – – –

text: Enligt girolistan för plusgirot den 27 augusti har 1 737 kr återbetalats till AA med check som betalningssätt. Detta är en bruklig rutin när en gäldenär är bosatt utomlands. AA:s folkbokföringsadress var vid återbetalningstillfället i Norge.

text: Åtgärder med anledning av anmälan

text: Myndigheten arbetar teambaserat och en dialog kommer att föras beträffande vikten av att ta ett gemensamt ansvar för inkommande rapporter om betalning m.m. Enhetschef kommer att påminna om gällande riktlinjer att medarbetare ska delegera läsbehörighet till sin e-postbrevlåda vid frånvaro. Ett möte har ägt rum mellan verkställighetsteam och försäljningsteam där gällande rutiner mellan teamen har diskuterats.

text: Kronofogdemyndigheten angav därutöver följande.

text: Av avdelningens yttrande framgår att Kronofogdemyndigheten har gjort fel i handläggningen. Därutöver har Kronofogdemyndigheten brustit i den interna kommunikationen och dokumentationen samt de administrativa rutinerna såsom delegation och bevakning av post vid medarbetares frånvaro. Kronofogdemyndigheten skulle rätteligen ha hävt utmätningen och avbrutit försäljningsförfarandet så snart skulden var betald. Kronofogdemyndigheten beklagar det som skett. Handläggande avdelning har emellertid vidtagit åtgärder för att motverka att det inträffade återupprepas.

text: I övrigt anser Kronofogdemyndigheten att myndigheten inte har förfarit felaktigt i handläggningen. Kronofogdemyndigheten kan inte utifrån de uppgifter som lämnats och redogjorts för bedöma om AA har rätt till skadestånd på grund av fel eller försummelse i myndighetens handläggning. Om AA anser sig ha rätt till skadestånd får hon skriva till Kronofogdemyndigheten på nytt med en sådan begäran. En sådan skrivelse ska innehålla uppgift om det belopp som yrkas och grunden (omständigheter) för yrkandet. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men avhördes inte.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 3 kap. 21 § utsökningsbalken

text: får verkställighet inte äga rum om svaranden visar att han eller hon har fullgjort betalningsskyldighet eller annan förpliktelse som ansökningen om verkställighet avser. Betalar gäldenären medlen direkt till Kronofogdemyndigheten i ett pågående mål anses medlen omedelbart utmätta i målet, förutsatt att gäldenären inte har ställt upp något villkor som hindrar detta (4 kap. 28 § samma balk). Om utmätning redan har skett när betalningen äger rum ska utmätningen hävas, om sökanden har fått full betalning och kostnaderna täcks genom de inbetalda medlen, 8 kap. 17 § samma balk.

text: Bedömning

text: Som Kronofogdemyndigheten har angett skulle myndigheten ha hävt utmätningen och avbrutit försäljningsförfarandet så snart skulden var betald. Kronofogdemyndigheten förtjänar självfallet kritik för att så inte har skett.

text: Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte några åtgärder eller något uttalande från JO.