avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord: Anmälningsskyldighet Anstalt Sjukvård

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Salberga, för att inte ha anmält en intagens skador till Försäkringskassan

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Salberga, och uppgav bl.a. följande.

text: Han landade illa när han klättrade på stegen till sin våningssäng och skadade handen. Det hände på en lördag och vakthavande befäl sade att han inte kunde transporteras till sjukhus. En medintagen som hade sjukvårdsutbildning drog tillbaka hans finger i led. Samma person visade för personalen att handen var bruten och förklarade att den skulle läka fel om han inte fick sjukvård. På måndagen träffade han anstaltens sjuksköterska som ansåg att han måste till sjukhus men vakthavande befäl meddelade att det inte gick den dagen på grund av personalbrist. Dagen därpå besökte han anstaltens läkare som bedömde att han var i behov av gips och röntgen. Läkaren pratade med vakthavande befäl som återigen sade att det inte gick att köra honom till sjukhus. Efter ytterligare ett antal dagar fick han komma till ett sjukhus. Handen hade då hunnit läka fel och han har fått en permanent funktionsnedsättning. När han begärde ersättning hos Kammarkollegiet fick han veta att anstalten inte hade gjort någon skadeanmälan till Försäkringskassan.

text: AA kompletterade senare anmälan med redogörelser från tre medintagna.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in daganteckningar och del av patientjournal. Senare begärdes samtliga handlingar som kunde kopplas till AA:s personskada under aktuell period in och i samband med detta upplyste anstalten om att ingen skadeanmälan till Försäkringskassan, incidentrapport eller incidentutredning hade identifierats.

text: JO uppmanade därefter Kriminalvården att yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle särskilt besvara vilka åtgärder som anstalten hade vidtagit med anledning av tre angivna beslut från JO för att säkerställa att skyldigheterna när det gäller

text: underrättelse om skada och skadeanmälan till Försäkringskassan efterföljs samt anledningen till att anstalten inte hade upprättat någon incidentrapport.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom regionchefen för Region Mitt, i huvudsak följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från verksamhetsområdet (VO) Salberga och kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Av daganteckning i KVR framgår att personal den 26 januari 2024 uppmärksammat hur AA hade lindat om två fingrar på sin vänstra hand. AA uppgav att han fastnat med fingrarna i sängramen när han tränade och att fingrarna bröts baklänges. Lördagen den 27 januari 2024 uppsökte AA personal och bad om hjälp med sin hand och uppgav att han skadat den. Personal kontaktade omgående vakthavande befäl som i sin tur kontaktade den allmänna sjukvården för en medicinsk bedömning. Baserat på vakthavande befäls uppgifter om skadans placering och utseende gjordes bedömningen att detta kunde omhändertas av anstaltens sjukvårdsmottagning nästkommande vardag. Någon incidentrapport (ISAP) eller skadeanmälan till Försäkringskassan gjordes inte i samband med händelsen. Syftet med incidentrapportering är bl.a. att verksamhetsansvariga och andra intressenter ska få kännedom om vad som händer i verksamheten, samt var och i vilken omfattning, för att kunna vidta adekvata åtgärder för att förhindra liknande, framtida händelser. En incidentrapport är således ett verktyg som används i samband med personskador för att ansvariga befattningshavare ska få kännedom om att en skada har inträffat och kunna anmäla skadan till Försäkringskassan. Utbildning i incidentrapportering ingår i den obligatoriska introduktion som varje nyanställd genomgår vid anstalten. Anstalten Salberga har vidtagit flera åtgärder för att förbättra hanteringen av skadeanmälan till Försäkringskassan. Anstalten har påtalat vikten av att hanteringen sköts på ett korrekt sätt för de befattningshavare som har till uppgift att bevaka och se till att skadeanmälan görs och kriminalvårdsinspektörer samt skyddsombud genomgår obligatoriska arbetsmiljöutbildningar där utbildning om skadeanmälan ingår. Samtliga kriminalvårdsinspektörer får kontinuerligt uppföljande utbildning och information gällande skadeanmälan. Anstalten har inte helt kunnat klarlägga varför inte någon incidentrapport upprättades i samband med den i ärendet aktuella händelsen, så att ansvariga befattningshavare kunde uppmärksammas på att en skadeanmälan skulle göras. En möjlighet är att personal som närvarade vid händelsen fick uppfattningen om att händelsen inte utgjorde en sådan incident eller tillbud som krävde vidare skriftlig rapportering eftersom det muntligen omhändertogs omgående.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Av 7 kap. 2 §, första stycket, tredje punkten

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) följer bl.a. att den som är intagen för vård i kriminalvårdsanstalt är försäkrad för statligt personskadeskydd enligt

text: 43 kap.

text: SFB. Enligt

text: 43 kap. 22 §

text: SFB ska en chef eller någon annan omedelbart underrättas om den försäkrade drabbas av en skada. Av

text: 43 kap. 23 §

text: och

text: 42 kap. 10 §

text: SFB framgår att en chef eller någon annan som har fått kännedom om en inträffad skada omedelbart ska anmäla skadan till Försäkringskassan. Av

text: 16 § förordningen (1077:284)

text: om arbetsskadeförsäkring och personskadeskydd framgår att en underrättelse om skada som omfattas av statligt personskadeskydd och som visar sig under skyddstiden när det gäller intagna ska

text: lämnas till föreståndaren för anstalten eller häktet. Av

text: 17 § samma förordning

text: följer att chefen eller föreståndaren för en anstalt eller häkte, som genom underrättelse eller på annat sätt har fått kännedom om att skada har inträffat, är skyldig att omedelbart anmäla skadan till Försäkringskassan.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att den medicinska bedömningen som gjordes med anledning av skadan på AA:s vänstra hand var att anstaltens sjukvård kunde omhänderta skadan. Någon incidentrapport gjordes inte i samband med händelsen, då personal hade uppfattningen om att händelsen inte krävde någon vidare skriftlig rapportering då det muntligen omhändertogs omgående vid inhämtande av en medicinsk bedömning. En skadeanmälan till Försäkringskassan ska göras omedelbart. I förevarande fall har inte någon skadeanmälan gjorts, vilket i sin tur beror på att någon incidentrapport inte upprättades. Ansvariga befattningshavare har således inte uppmärksammats på händelsen. Utbildning i incidentrapportering ingår i den obligatoriska introduktion som varje nyanställd genomgår vid anstalten. Anstalten kommer att genomföra lokala vidareutbildningsinsatser i incidentrapportering för att ytterligare stärka rutinerna. Anstalten Salberga har i övrigt redan vidtagit flertalet åtgärder för att förbättra hanteringen av skadeanmälan och ansvariga befattningshavare har genomgått uppföljande utbildningar kring hanteringen kring skadeanmälan. AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Kriminalvården har redogjort för viss rättslig reglering. Jag vill därutöver tillägga följande.

text: I Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal (

text: ) anges att om Kriminalvårdens sjukvårdspersonal inte är på plats ska vakthavande befäl, vid mindre akuta tillstånd, kontakta sjukvårdsupplysningen för råd om vidare handläggning.

text: Tillgången till vård AA har gjort gällande att han inte fick vård i tid efter att ha skadat sin hand. Enligt anstalten var vakthavande befäl i kontakt med den allmänna sjukvården, varefter bedömningen gjordes att han kunde vänta på vård till nästkommande vardag då anstaltens sjukvårdspersonal skulle finnas på plats. I patientjournalen finns en anteckning från den 29 januari 2024 om att AA samma dag träffade en sjuksköterska som från vakthavande befäl hade fått information om att han den 26 januari hade skadat ena handen. AA bokades in till ett läkarbesök den 30 januari för bedömning av om röntgen var motiverad. Från detta besök finns antecknat att läkaren misstänkte fraktur och därför skrev en remiss för röntgen av vänster hand. Anstaltens sjuksköterska ringde samma dag och bokade tid för en snar röntgenundersökning, den 1 februari. AA:s uppgifter om att både anstaltens sjuksköterska och läkare ansåg att han skulle transporteras direkt till sjukhus men att vakthavande befäl motsatte sig detta stöds alltså inte av utredningen. Vad de medintagna har uppgett förändrar inte den bedömningen.

text: Med tanke på AA:s fraktur betvivlar jag inte att han hade ont och det framstår som naturligt att han önskade uppsöka ett sjukhus. Jag får dock konstatera att här står ord mot ord och bedömer att ytterligare utredningsåtgärder inte skulle ge något annat resultat. Det som har framkommit i denna del kan därmed inte ligga till grund för kritik.

text: Skadeanmälan till Försäkringskassan JO har vid tre tidigare tillfällen kritiserat just anstalten Salberga för bristfällig hantering av skadeanmälningar till Försäkringskassan (se beslut den 8 juni 2016, dnr 2025-2015, den 22 oktober 2020, dnr 5377-2019, och den 15 februari 2021, dnr 6923-2019). Av Kriminalvårdens yttrande framgår att anstalten sedan dess har vidtagit åtgärder för att förbättra hanteringen av sådana anmälningar, t.ex. genom olika former av utbildningsinsatser för kriminalvårdsinspektörer.

text: I det här fallet upprättade personalen inte någon incidentrapport (ISAP) i samband med att AA skadade sig. Anstalten har inte kunnat klarlägga anledningen till detta. Avsaknaden av ISAP har enligt Kriminalvården medfört att ansvariga befattningshavare inte uppmärksammades på skadan och i förlängningen att ingen skadeanmälan gjordes. Det är emellertid utrett att flera i personalen, bl.a. vakthavande befäl, hade vetskap om att AA hade skadat sig. Som framgått ska en skadeanmälan till Försäkringskassan göras omedelbart efter att en chef eller en föreståndare fått kännedom om att en skada har inträffat. Anstalten förtjänar därför kritik för det inträffade.

text: De insatser som anstalten genomfört med anledning av tidigare kritik från JO har uppenbarligen inte varit tillräckliga, utan anstalten har återigen underlåtit att göra en skadeanmälan till Försäkringskassan. Det är anmärkningsvärt att anstaltens rutiner på nytt har brustit i samma fråga. Jag utgår från att anstalten nu har vidtagit sådana åtgärder att något liknande inte händer igen.

text: Upplysningsvis kan nämnas att jag denna dag har riktat kritik mot en annan anstalt i ett liknande ärende (dnr 4616-2024).

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en skolkurator som, under en pågående tvist vid domstol angående umgänge med barn, på begäran av den ena förälderns ombud har avgett ett utlåtande rörande barnen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 juni 2006, framförde AA klagomål mot skolkurator BB, Näsums skola, Bromölla kommun.

type: stycke

text: AA anförde bl.a. följande. Han och CC har gemensam vårdnad om barnen DD, född 1992, och EE, född 1995. Den 15 maj 2006 hölls en muntlig förhandling vid Kristianstads tingrätt med anledning av den tvist som förelåg mellan föräldrarna angående umgänget med barnen. Vid förhandlingen presenterade modern ett utlåtande rörande barnen som skolkuratorn hade skrivit. Utlåtandet hade upprättats på begäran av moderns ombud. Varken AA eller hans juridiska ombud hade tidigare tagit del av handlingen. Utlåtandet var inte objektivt.

text: AA ifrågasatte vidare det lämpliga i att barnen, som vid den aktuella tidpunkten var 13 respektive 11 år, hade ”läst och godkänt” utlåtandet. Han ifrågasatte även om inte vissa av de iakttagelser som skolkuratorn hade gjort beträffande EE borde ha föranlett kuratorn att göra en anmälan till socialnämnden.

text: Det aktuella utlåtandet hade fogats till anmälan.

text: Utredning

text: Barn- och utbildningsnämnden i Bromölla kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över AA:s klagomål angående att skolkuratorn, på begäran av moderns ombud, hade avgett ett utlåtande om de aktuella barnen under en pågående tvist i umgängesfrågan. I remissvaret anfördes följande. /– – –/ Skolledningen i Bromölla kommun har i sina instruktioner till de anställda betonat vikten av att agera neutralt i umgänges- eller vårdnadstvister. Att detta utlåtande upprättats var inte känt för ledningen för barn- och utbildningsförvaltningen. BB är anställd som skolkurator i Bromölla kommun och inte familjeterapeut. Yttrande har inhämtats från BB som bilägges. Kompletterande upplysningar till yttrandet har inhämtats av BB, som uppgett följande:

text: Sekretessprövning har skett enligt sekretesslagens 7 kap. 9 § första stycket. Detta var en av sakerna som också diskuterades med Socialstyrelsens jurist. Bedömningen var att uppgifterna kunde överlämnas till parterna och domstolen utan att någon skulle lida men om uppgifterna röjdes. Barn- och utbildningsnämnden anser att BB:s agerande genom att avge ett utlåtande har motiverats av att barnens bästa skulle tillgodoses i umgängestvisten mellan föräldrarna. Trots att BB anmält förhållanden till socialtjänsten har hon känt ett behov av att föra fram uppfattningar som hon ansett att barnen önskat få framförda. Nämnden är dock kritisk mot att bara ena parten fick del av utlåtandet. Utlåtandet skulle ha varit ställt till båda föräldrarna för att upprätthålla kraven på neutralitet. Barn- och utbildningsförvaltningens chef har tagit upp detta med BB för att förhindra att detta ska upprepas. Barnen har fått ta del av utlåtandet och skriftligen godkänna detta. Nämnden stödjer sig på BB:s bedömning att barnen haft den mognad att de kunnat ta del av detta och godkänna uppgifterna. /– – –/ I det till remissvaret fogade yttrandet från BB anfördes bl.a. följande. /– – –/ Utlåtandet gäller barnens umgängeskontakter med sin far – ej AA som person – och grundar sig främst på samtal med barnen vid tre tillfällen under 2006, den 25/1, 7/4 samt den 12/5 men bakgrunden uppges som ett förtydligande till bedömningen. /– – –/ Utifrån samtal med EE och DD under vårterminen 2006 har jag ansett vikten av att deras uppfattningar kommer fram och att en bedömning utifrån min kompetens och erfarenhet efter flera års utdragen föräldrakonflikt känts alltmer nödvändig att tillkännage domstolen – speciellt som barnen ej velat tala med socialtjänsten – men ändå önskar framföra sina åsikter. /– – –/ /– – –/ EE och DD har uppmanats av mig att själva uttrycka sina önskemål till sin pappa, vilket enligt min erfarenhet brukar fungera bäst för bägge parter men detta har ej gett något positivt resultat varför de har önskat få sina synpunkter framförda via mig som skolkurator, senast till tingsrätten via mammas advokat. /– – – / Utlåtandet är lämnat till ena parten på begäran av denne eller dennes ombud som ett professionellt utlåtande till tingsrätten, utifrån enbart barnens situation och uppfattningar. Det är barnen själva som haft denna önskan om att deras åsikter skulle komma till rättens kännedom. Om de ej bett mig och jag ej bedömt deras behov så akut skulle något utlåtande ej skrivits. Detta var en möjlighet för dem att komma till tals under trygga former och utan att känna sig pressade i en domstol. Uppdraget kommer alltså från barnen men kontakten har förmedlats via modern/ombudet och är ytterst ovanligt. /– – –/ /– – –/

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. att både rektor för och lärare vid Näsums skola hade avböjt att på moderns begäran avge utlåtande rörande barnen.

text: Med anledning av att barn- och utbildningsnämnden i sitt remissvar till JO hade uppgett att BB ”anmält förhållanden till socialtjänsten” inhämtades dels kopior av vissa handlingar från Socialnämnden i Bromölla kommun, dels upplysningar per telefon från BB och från socialsekreteraren FF, socialförvaltningen i Bromölla kommun.

text: BB uppgav följande. Hon har inte gjort någon anmälan till socialtjänsten rörande de aktuella barnen. Hon har heller aldrig ansett att det har framkommit förhållanden som har gett henne anledning att göra en sådan anmälan.

text: FF uppgav bl.a. följande. Kristianstads tingsrätt har den 29 september 2006 uppdragit åt Socialnämnden i Bromölla kommun att utse någon att, i samråd med Socialnämnden i Ljungby kommun, verkställa en umgängesrättsutredning beträffande DD.

text: I ett beslut den 7 mars 2007 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter JO har i tidigare beslut uttalat att personal vid förskolor och skolor skall förhålla sig neutral vid tvister rörande vårdnad och umgänge, m.m. Det är viktigt att en förälder inte upplever att myndigheten tar ställning för den ena parten i en pågående tvist. Även för berörda barn är det självfallet av stor betydelse att personalen inte dras in i föräldrarnas konflikt utan att skolan, i så stor utsträckning som möjligt, får vara en fredad plats.

text: Det finns i och för sig inget formellt hinder mot att en skola på begäran av den ena föräldern lämnar skriftlig information (i det följande benämnt utlåtande) rörande ett barn. Några generella riktlinjer för hur ett sådant utlåtande skall utformas finns inte. Det ligger dock i sakens natur att den som avger utlåtandet måste göra klart för sig vad detta skall användas till samt att utlåtandet skall utformas med noggrannhet och omsorg. Det måste beaktas att ett utlåtande kan få betydelse i både offentliga och enskilda rättsförhållanden. Det är därför viktigt att den som avger utlåtandet endast uttalar sig om omständigheter som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Ett utlåtande skall som regel endast redovisa faktiska förhållanden och inte innehålla några värderingar eller bedömningar. I sammanhanget vill jag också uppehålla mig något vid frågan om sekretess. I

text: 7 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100)

text: regleras bl.a. sekretessen i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Föremålet för sekretessen är framför allt uppgifter om eleverna som hänför sig till skolans elevvårdande verksamhet. Också uppgifter av personlig natur som rör andra personer – föräldrar, syskon, kamrater m.fl. – kan omfattas av sekretessen. Detta innebär att möjligheten att i ett utlåtande ta in uppgifter, som rör den förälder som inte har begärt utlåtandet, i vissa fall kan begränsas av den sekretess som gäller för uppgiften hos skolan.

text: När skolpersonal blir ombedd av en förälder att skriva ett utlåtande rörande ett barn torde det ofta vara i situationer som liknar den aktuella, dvs. där en domstolsprocess rörande vårdnad, boende eller umgänge har inletts.

text: Vid handläggningen av ett mål om vårdnad m.m. skall rätten, enligt

text: 6 kap. 19 § föräldrabalken

text: , se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål rörande en sådan fråga skall socialnämnden ges

text: tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna sådana upplysningar. Rätten kan också ge socialnämnden i uppdrag att utse någon att verkställa utredning rörande vårdnad, boende och umgänge. Inom ramen för en sådan utredning tar socialtjänsten regelmässigt kontakt med barnets skola för att inhämta upplysningar.

text: Utlåtandet från skolkuratorn I förevarande fall har kuratorn vid Näsums skola, på begäran av moderns ombud, skrivit ett utlåtande rörande barnen DD och EE När utlåtandet upprättades, i maj 2006, gick DD i Näsums skola. EE hade tidigare gått där men hade, såvitt har framkommit, hösten 2005 bytt till en annan skola i kommunen. AA fick del av utlåtandet genom att det presenterades av CC vid en tingsrättsförhandling i det då pågående umgängesmålet.

text: Såsom har redogjorts för ovan finns det i och för sig inget formellt hinder mot att skolpersonal, på begäran av den ena föräldern, skriver ett utlåtande rörande ett barn. Emellertid ligger det i sakens natur att det är mycket svårt att utforma ett utlåtande av aktuellt slag på ett sådant sätt att det inte sätts i fråga huruvida personalen förhåller sig neutral i konflikten. Mot den bakgrunden bör, enligt min mening, skolpersonal vara återhållsam med att avge sådana utlåtanden. Uppgifter från barnets skola inhämtas för övrigt regelmässigt av socialtjänsten i de fall en vårdnads-, boende- eller umgängesrättsutredning verkställs. Skolan har således ofta möjlighet att på annat sätt än genom ett utlåtande vidarebefordra sina iakttagelser rörande barnet. Det kan här noteras att Kristianstads tingsrätt i september 2006 gav Socialnämnden i Bromölla kommun i uppdrag att utse någon att verkställa en umgängesrättsutredning rörande DD.

text: Ett utlåtande kan, såsom har anförts ovan, få betydelse både i offentliga och enskilda rättsförhållanden. I det i ärendet aktuella utlåtandet har skolkuratorn uppgett att det är av ”vikt att barnens uppfattningar kommer till tingsrättens kännedom”. Kuratorn synes således vid upprättandet av utlåtandet ha varit väl medveten om att moderns ombud avsåg att ge in utlåtandet till domstol i ett mål rörande umgänge. Enligt min mening kan det starkt ifrågasättas om det, under dessa förhållanden, var lämpligt att över huvud taget avge utlåtandet. Kuratorn hade i stället kunnat hänvisa till att uppgifter om barnen och om deras inställning kunde komma att lämnas inom ramen för en eventuellt kommande umgängesrättsutredning. Det kan för övrigt konstateras att det aktuella utlåtandet uppvisar stora likheter med en sådan utredning som det ankommer på socialtjänsten att utföra. Kuratorn har t.ex. inhämtat uppgifter från två lärare, en vid Näsums skola och en vid den skola som EE hade bytt till. Det kan här åter påpekas att EE hade slutat i Näsums skola nästan ett år innan utlåtandet upprättades.

text: Vad sedan gäller utlåtandets utformning i sig vill jag anföra följande. Utlåtandet består av fyra sidor löpande text och innehåller dels ”Sammanfattning från samtal” med barnen respektive AA, dels redovisningar av uppgifter som de två lärarna

text: lämnat till kuratorn och dels avsnitt med rubriker som ”Bedömning” och ”Min uppfattning gällande DD:s umgänge med sin pappa”. AA har uppgett att samtalen med honom ägde rum tre och ett halvt år innan utlåtandet upprättades. Denna uppgift har inte ifrågasatts av nämnden eller kuratorn. En utomstående läsare torde dock, enligt min mening, kunna få uppfattningen att samtalen hade ägt rum i relativt nära anslutning till upprättandet av utlåtandet. I de avsnitt som innehåller sammanfattningar av samtal med barnen och AA blandas vidare uppgifter rörande faktiska förhållanden med kuratorns slutsatser och bedömningar. Det är i vissa delar också svårt att urskilja vad som är redovisningar av kuratorns egna iakttagelser och vad som är uttalanden baserade på uppgifter som har lämnats av andra personer, modern och lärarna. Till detta kommer att ”tonen” i utlåtandet på ett flertal ställen är sådan att jag har förståelse för att AA kan ha uppfattat det som partiskt även av det skälet.

text: Jag har i det tidigare anförda starkt ifrågasatt det lämpliga i att över huvud taget avge ett utlåtande i detta fall. När nu kuratorn ändå valde att göra det borde utlåtandet – inte minst som det hade klargjorts att syftet var att det skulle inges till domstol i ett umgängesmål – i vart fall ha begränsats till att avse rent faktiska förhållanden, redovisade på ett kortfattat och objektivt sätt. Kuratorn borde även, vilket nämnden har medgett, självfallet ha tillställt AA en kopia av utlåtandet.

text: Jag vill också uppehålla mig vid det förhållandet att kuratorn har låtit de berörda barnen, då 13 respektive 11 år, ta del av och ”godkänna” det aktuella utlåtandet genom att underteckna detsamma.

text: När en domstol avgör frågor som rör vårdnad, boende och umgänge skall bedömningen alltid göras utifrån vad som är bäst för barnet och hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (

text: 6 kap. 2 a § föräldrabalken

text: ). Den som efter uppdrag från rätten verkställer en vårdnads-, boende eller umgängesrättsutredning skall, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut (

text: 6 kap. 19 § fjärde stycket föräldrabalken

text: ). Barnet får även höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras (

text: 6 kap. 19 § sjätte stycket föräldrabalken

text: Det ankommer således på rätten och på den som verkställer en utredning rörande vårdnad, boende eller umgänge att ta ställning till om och på vilket sätt ett barn bör tillfrågas om sina synpunkter med anledning av en tvist mellan föräldrarna om barnet. Mot bakgrund av det nu anförda var det enligt min mening olämpligt att låta DD och EE läsa och ”godkänna” utlåtandet.

text: Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till kuratorns agerande i fråga om utlåtandet.

text: Anmälningsskyldigheten I

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: stadgas att myndigheter vars verksamhet rör barn och ungdom är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin

text: verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. En erinran om anmälningsskyldigheten finns i

text: 1 kap. 2 a § andra stycket skollagen (1985:1100)

text: De omständigheter som, inom ramen för min utredning, har kommit fram rörande EE har inte varit sådana att det kan anses ha förelegat skyldighet för skolkuratorn att göra en anmälan till socialtjänsten enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Jag vill dock rent allmänt understryka att skolpersonal som känner oro över ett barn måste överväga om förhållandena är sådana att en anmälan bör göras. Övrigt Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. –––––––––––

text: Med den kritik som har uttalats ovan avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet
Återkrav

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för en felaktig utbetalning till en målsägande och för dröjsmål med återbetalningen till den tilltalade

sammanfattning: I en brottmålsdom förpliktade Göteborgs tingsrätt den tilltalade att betala 5 600 kronor jämte ränta till målsäganden. Den tilltalade betalade pengarna till Kronofogdemyndigheten. Hovrätten sänkte sedan skadeståndet till 600 kronor. När hovrättens dom hade vunnit laga kraft den 4 december 2014 skulle Kronofogdemyndigheten alltså ha betalat ut 600 kronor jämte ränta till målsäganden och betalat tillbaka resten av pengarna, dvs. 5 000 kronor jämte ränta, till den tilltalade. Av misstag betalade Kronofogdemyndigheten i stället hela beloppet, 5 600 kronor jämte ränta, till målsäganden. Den tilltalade besökte Kronofogdemyndigheten den 4 mars 2015 och påpekade felet. Den tilltalade skulle alltså få tillbaka 5 000 kronor jämte ränta. Han anmälde till JO att han inte hade fått pengarna. I JO:s beslut diskuteras hur Kronofogdemyndigheten ska göra i liknande situationer. JO konstaterar att det för den enskilde som har blivit av med sina pengar naturligtvis är mindre intressant vilka juridiska konstruktioner som kommer till användning. Det viktiga är att han eller hon får tillbaka pengarna snabbt. Vid tiden för Kronofogdemyndighetens svar till JO den 27 augusti 2015 hade den tilltalade ännu inte fått tillbaka sina pengar. Det hade då gått nästan nio månader sedan den 4 december 2014, då Kronofogdemyndighetens skyldighet att betala tillbaka pengarna inträdde genom den lagakraftägande domen, och nästan sex månader sedan den 4 mars 2015, då han påpekade felet för Kronofogdemyndigheten. JO konstaterar att det inte är rimligt att en enskild person får vänta så länge på sina pengar när Kronofogdemyndigheten har gjort fel. Kronofogdemyndigheten får kritik för den felaktiga utbetalningen till målsäganden och för dröjsmålet med att betala tillbaka pengarna till den tilltalade. Enligt JO:s mening finns det skäl för lagstiftaren att se över Kronofogdemyndighetens skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjsmål. JO överlämnar därför ett exemplar av beslutet till Justitiedepartementet.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten. Han uppgav bl.a. följande:

text: Han hade i en tingsrättsdom ålagts att betala ett skadestånd om 5 600 kronor till en målsägande. Han betalade in beloppet till Kronofogdemyndigheten.

text: Hovrätten ändrade senare tingsrättsdomen och sänkte skadeståndet till 600 kronor. Trots detta betalade Kronofogdemyndigheten ut 5 600 kronor till målsäganden. AA hade vid tiden för anmälan inte fått tillbaka sina pengar från Kronofogdemyndigheten.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Kronofogdemyndigheten.

text: JO uppmanade därefter Kronofogdemyndigheten att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. JO hänvisade i remissen till JO:s beslut den 29 juni 2015 i ärende med dnr 3890-2014.

text: Kronofogdemyndigheten, genom kronodirektören BB och verksjuristen CC, lämnade in följande yttrande (bilagorna är här utelämnade):

text: Bakgrund

text: Den 25 september 2013 förpliktade Göteborgs tingsrätt AA att betala skadestånd till målsäganden med 5 600 kr jämte ränta. Målsäganden ansökte om verkställighet av domen den l november 2013. Den 18 november 2013 betalade AA in ett belopp om 6 658 kr till Kronofogden motsvarande förpliktelsen inklusive Kronofogdens grundavgift om 600 kr. Den 28 april 2014 ändrade Hovrätten för Västra Sverige tingsrättens dom på så sätt att skadeståndet bestämdes till 600 kr jämte ränta. Högsta Domstolen beslutade den 4 november 2014 att inte meddela prövningstillstånd varmed hovrättens domslut fastställdes. Den 12 januari 2015 betalade Kronofogden ut 6 058 kr till sökanden motsvarande det skadestånd jämte ränta som utdömts av Göteborgs tingsrätt. AA besökte Kronofogdens kontor i Göteborg den 4 mars 2015 och uppmärksammade då myndigheten på hovrättens dom den 28 april 2014 och att Kronofogden utbetalt ett för högt belopp till sökanden. Den 5 mars 2015 skickade Kronofogden en skrivelse till sökanden i utsökningsmålet med information om det inträffade samt en uppmaning till honom om att återbetala vad som felaktigt utbetalats. Den 26 maj 2015 besökte AA på nytt Kronofogden och klagade på myndighetens handläggning. Den 10 juni 2015 inkom AA med ett skadeståndsanspråk mot Kronofogden som nu är under handläggning. Eftersom sökanden inte efterkommit Kronofogdens uppmaning den 5 mars 2015 att återbetala medel till myndigheten har ett utsökningsmål lagts upp mot honom den 28 juli 2015 med stöd av

text: 3 kap. 22 §

text: UB. Underrättelse om målet har skickats ut med sista betalningsdag den 3 september 2015. Sökanden har den 27 augusti 2015 återbetalat 5 000 kr till Kronofogden.

text: Gällande rätt

text: En dom avseende betalningsskyldighet som inte har vunnit laga kraft får enligt

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: (UB) verkställas genast genom utmätning. Bestämmelsen innebär att Kronofogden som huvudregel inte får verkställa längre än till utmätning, vilket bl.a. betyder att medel som utmätts eller betalats in till Kronofogden inte får utbetalas till sökanden förrän domen vunnit laga kraft. En gäldenär som vill förhindra verkställighet av en dom på betalningsskyldighet kan enligt

text: 3 kap. 6 §

text: UB bl.a. nedsätta pengar hos Kronofogden med ett belopp

text: som svarar mot betalningsskyldigheten den dag nedsättningen sker jämte förrättningskostnader. När en gäldenär betalar in pengar till Kronofogden måste myndigheten noga skilja mellan nedsättning och villkorslös betalning. Medel som betalas villkorslöst i ett utmätningsmål ska anses som omedelbart utmätta (

text: 4 kap. 28 §

text: UB). En gäldenär som endast åsyftar nedsättning bör ange detta. I annat fall får betalningen anses vara åsyftad. Om tvekan föreligger bör Kronofogden ta reda på vad som åsyftades (se Walin-Gregow-Löfmarck- Millqvist:

text: Utsökningsbalken

text: En kommentar, fjärde upplagan 2009, s. 79–80). När verkställighet söks för dom som inte vunnit laga kraft ska utbetalningshinder registreras i Kronofogdens verksamhetssystem för verkställigheten. Om domen ändras eller undanröjs och ny exekutionstitel träder i dess ställe ska Kronofogden bevaka detta och registrera nödvändiga ändringar i utsökningsmålet. Av

text: 3 kap. 22 §

text: UB framgår att sökt verkställighet genast ska ställas in om en exekutionstitel upphävs och att redan vidtagen åtgärd om möjligt ska återgå. I bestämmelsen föreskrivs vidare att i mål om utmätning ska Kronofogden på begäran utsöka vad borgenären ska betala tillbaka. Bestämmelsen tar inte bara sikte på situationer när exekutionstitlar upphävs helt och hållet utan även då en exekutionstitel upphävs partiellt, t.ex. om en förpliktelse i ett avgörande ändras till sitt innehåll. Regeln om att vidtagen åtgärd ska gå åter riktar sig både till Kronofogden och sökanden och i mål om verkställighet ska sökanden betala tillbaka vad han har lyft. Om sökanden inte frivilligt fullgör sin skyldighet att betala tillbaka medel är svaranden berättigad att vid behov få biträde av Kronofogden för genomförande av verkställighetens återgång och myndigheten får således utsöka det som borgenären ska betala tillbaka (se Walin-Gregow- Löfmarck-Millqvist:

text: Utsökningsbalken

text: En kommentar, fjärde upplagan 2009, s. 112 f). Staten genom Kronofogden kan bli skyldig att betala ersättning för skador som vållas vid myndighetsutövning. Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten eller en kommun ersätta personskador, sakskador och rena förmögenhetsskador som orsakats genom fel eller försummelser vid myndighetsutövning i verksamhet som staten eller kommunen ska svara för. Inom det statliga området hanterar man de flesta krav inom ramen för statens frivilliga skadereglering enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. Enligt

text: 3 §

text: i förordningen är det Justitiekanslern som handlägger anspråk som grundas på ett påstående om att man fattat ett felaktigt beslut eller att man har låtit bli att meddela ett beslut. Enligt

text: 5 § samma förordning

text: ska Kronofogden handlägga andra anspråk än de som nämnts i

text: eller

text: 4 §§

text: om anspråket avser en skada som har inträffat inom myndighetens verksamhetsområde. De anspråk som faller inom Kronofogdens ansvar brukar – till skillnad från beslutsskador – betecknas som faktisk skada.

text: Kronofogdens bedömning

text: Kronofogden handlägger utsökningsmål genom ett teambaserat arbetssätt. Samtliga team som varit inblandade i handläggningen har lämnat uppgifter och synpunkter inför upprättandet av aktuellt yttrande. Det är uppenbart att Kronofogden brustit i sin handläggning då myndigheten av förbiseende försummat att registrera in hovrättens ändring av tingsrättens dom innebärande att skadeståndsförpliktelsen satts ned från 5 600 kr till 600 kr. Detta har fått till följd att myndigheten den 12 januari 2015 betalat ut 5 600 kr plus uppkommen ränta om 458 kr till sökanden. Den korrekta redovisningen skulle i stället ha omfattat ett belopp på 600 kr jämte ränta. Kronofogden beklagar det inträffade. Vad gäller Kronofogdens handläggning av AA:s krav på återbetalning av felaktigt utbetalda medel till sökanden menar dock myndigheten att inga formella felaktigheter har skett.

text: JO har i sin remiss den 3 juli 2015 hänvisat till ett JO-beslut med dnr 3890-2014. Kronofogden har tolkat hänvisningen som att beslutet skulle ha beröringspunkter med ifrågavarande ärende. I beslutet anförde JO att Kronofogden borde ha återbetalat medel till en gäldenär trots att de aktuella pengarna inte länge fanns hos Kronofogden utan felaktigt utbetalats till tredje man. Kronofogden fick kritik för att gäldenärens krav på återbetalning därefter behandlades som ett skadeståndskrav vilket i sin tur medförde att gäldenären fick vänta i tio månader på att få tillbaka pengar. JO menar att Kronofogden borde ha löst situationen på annat sätt och således utbetalat det aktuella beloppet till gäldenären med andra pengar. Kronofogden menar att myndigheten efter att den felaktiga utbetalningen uppmärksammats och AA framfört krav på återbetalning, agerat på det sätt som står till buds i sådana här situationer. Kronofogden har först kontaktat sökanden och uppmanat denne att återbetala vad som felaktigt utbetalats. Eftersom sökanden inte har följt uppmaningen har Kronofogden därefter lagt upp ett mål och påbörjat verkställighet med stöd av

text: 3 kap. 22 §

text: UB för att utsöka det belopp som han ska betala tillbaka. Efter underrättelse om målet har sökanden återbetalat 5 000 kr till Kronofogden. Dessa pengar kommer inom kort att betalas ut till AA. Dessutom kommer Kronofogden att fatta beslut i skadeståndsfrågan under vecka 36, 2015. Vad som då kommer att prövas är AA:s krav på ersättning för förlorad ränta. Som angetts ovan regleras Kronofogdens och andra förvaltningsmyndigheters skadereglering i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten och den materiella prövningen av skadeståndskrav sker normalt sett utifrån bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Myndigheten har reglerat skadeståndshanteringen i styrande dokument som bl.a. beskriver handläggningen av ett ärende då exempelvis en felaktig utbetalning har skett. Att Kronofogden skulle kunna pröva frågor om felaktigheter och brister i myndighetsutövningen och även utbetala ekonomisk ersättning till skadelidande i annan form än skadeståndsvägen ställer sig myndigheten tveksam till. Kronofogden har inte tillgång till någon ekonomisk fond med medel att användas för att bestrida anspråk som framställs på myndigheten. Ersättning kan först utbetalas efter att anspråket vederbörligen prövats och beviljats i enlighet med nämnda skaderegleringsprocess. En annan sak är att Kronofogdens handläggning och prövning av skadeståndsanspråk tar tid och att den skadelidande därmed kan få vänta relativt lång period på att få ut sin ersättning. Med anledning av de ärenden som nu uppmärksammats av JO och i vilka den skadelidande fått vänta lång tid på att få tillbaka medel som felaktigt utbetalats till annan, kommer Kronofogden att överväga att inrätta ett s.k. ”snabbspår” för vissa typer av skadeståndsärenden. I ärenden då det är uppenbart att myndigheten agerat felaktigt, exempelvis vid en felaktig utbetalning, och den skadelidandes anspråk inte överstiger 10 000 kr, bör skadeståndsärendet kunna prövas och beslutas av Kronofogden utan att handläggningen drar ut på tiden.

text: AA fick möjlighet att kommentera Kronofogdemyndighetens remissvar.

text: Bedömning

text: Den rättsliga regleringen framgår av Kronofogdemyndighetens remissvar.

text: När Högsta domstolen den 4 december 2014 hade beslutat att inte meddela prövningstillstånd var det Kronofogdemyndighetens uppgift att enligt 13 kap.

text: 1 § utsökningsbalken

text: , UB, redovisa de medel som hade flutit in, dvs. 5 600 kronor jämte ränta. Enligt exekutionstiteln skulle därvid 600 kronor jämte ränta betalas till målsäganden. Det har inte framkommit att det fanns några andra mål

text: mot AA hos Kronofogdemyndigheten och myndigheten skulle därför betala tillbaka överskottet, dvs. 5 000 kronor jämte ränta, till AA. Den12 januari 2015 betalade Kronofogdemyndigheten emellertid ut allt som hade influtit, dvs. 5 600 kronor jämte ränta, till målsäganden. Som Kronofogdemyndigheten själv har angett i sitt remissvar till JO var det fel.

text: Den 4 mars 2015 besökte AA Kronofogdemyndigheten och påpekade felet. Frågan är vad Kronofogdemyndigheten hade för skyldigheter att hjälpa AA att få tillbaka de pengar som han hade rätt till.

text: Mitt beslut den 29 juni 2015 i JO:s ärende med dnr 3890-2014 handlade om ett ärende där Kronofogdemyndigheten hade beslutat att betala 1 609 kronor till gäldenären. Av misstag betalade myndigheten ut pengarna till en annan person. Gäldenären fick till slut sina pengar, men inte förrän tio månader efter det att misstaget hade upptäckts. Jag uttalade i beslutet att Kronofogdemyndigheten, när misstaget upptäcktes, omedelbart borde ha sett till att verkställa återbetalningsbeslutet på ett riktigt sätt och alltså betala 1 609 kronor till gäldenären.

text: I ett annat beslut den 28 oktober 2015 i JO:s ärende med dnr 6248-2014 hade gäldenären satt ned 2 000 kronor hos Kronofogdemyndigheten. Den 13 mars 2014 betalades hela detta belopp ut till sökanden. Det var emellertid fel; sökanden skulle ha 1 953 kronor medan återstoden, 47 kronor, skulle betalas tillbaka till gäldenären. Först den 2 april 2015, alltså efter mer än ett år, fick gäldenären tillbaka sina pengar.

text: Det nu aktuella ärendet om återbetalning till AA påminner om dessa båda ärenden. För AA:s del innebar ju gällande rätt att Kronofogdemyndigheten hade en skyldighet att betala 5 000 kronor jämte ränta till AA snarast möjligt efter den 4 december 2014. Av misstag betalade myndigheten i stället dessa pengar till målsäganden, dvs. till fel person. Det är alltså även här fråga om en klar felbetalning; vem som skulle ha pengarna har det aldrig varit något tvivel om, men av misstag betalades de ut till fel person.

text: Enligt min mening ligger det i fall av dessa slag – där pengarna uppenbart har betalats till fel person – nära till hands att se saken så att myndighetens skyldighet att betala pengarna till rätt person kvarstår efter den felaktiga utbetalningen. Med detta synsätt är Kronofogdemyndigheten skyldig att verkställa betalningen på ett riktigt sätt när felet upptäcks. Det innebär att Kronofogdemyndigheten borde ha betalat 5 000 kronor jämte ränta till AA så snart som möjligt efter det att myndigheten upptäckte att han inte hade fått sina pengar.

text: Kronofogdemyndigheten bedömde emellertid att AA inte kunde få sina pengar förrän målsäganden hade betalat tillbaka dem. Ett förfarande inleddes med ett krav till målsäganden och en hantering enligt

text: 3 kap. 22 §

text: UB. Om detta inte skulle ha lett till att målsäganden hade betalat tillbaka pengarna, framgår av

text: myndighetens yttrande till JO att AA skulle ha kunnat bli gottgjord genom ett skadestånd.

text: För den enskilde som har blivit av med sina pengar är det naturligtvis mindre intressant vilka juridiska konstruktioner som kommer till användning. Det viktiga är att han eller hon får tillbaka pengarna snabbt. Jag har därför ingen invändning mot att Kronofogdemyndigheten tillämpar

text: 3 kap. 22 §

text: UB och

text: skadeståndslagen

text: under förutsättning att den enskilde inte kommer i kläm. I det aktuella ärendet borde det redan när AA besökte Kronofogdemyndigheten i mars 2015 ha stått klart för myndigheten att den till slut skulle komma att betala tillbaka pengarna till AA. Därför borde myndigheten, när den valde att använda ett förfarande som uppenbarligen riskerade att dra ut på tiden, ha påskyndat detta så att AA snarast fick tillbaka sina pengar.

text: Målsäganden betalade till slut tillbaka 5 000 kronor till Kronofogdemyndigheten. Vid tiden för Kronofogdemyndighetens yttrande till JO den 27 augusti 2015 hade AA emellertid ännu inte fått tillbaka sina pengar. Det hade då gått nästan nio månader sedan Kronofogdemyndighetens skyldighet att betala tillbaka pengarna inträdde och nästan sex månader sedan AA upplyste Kronofogdemyndigheten om att myndigheten hade gjort fel. Det är inte rimligt att en enskild person får vänta så länge på sina pengar när det är Kronofogdemyndigheten som har gjort fel.

text: Kronofogdemyndigheten förtjänar kritik för den felaktiga utbetalningen till målsäganden och för dröjsmålet med återbetalningen till AA.

text: Jag utgår ifrån att AA nu har fått tillbaka sina pengar. Jag noterar att Kronofogdemyndigheten i sitt remissvar angav att myndigheten då övervägde att inrätta ett ”snabbspår” för vissa typer av skadeståndsärenden.

text: Enligt min mening finns det skäl för lagstiftaren att se över Kronofogdemyndighetens skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjsmål. Jag överlämnar därför ett exemplar av detta beslut till Justitiedepartementet.

text: Vad AA i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Dokumentation
Sjukvård
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Handläggningen av en fråga om avskiljande enligt 20 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) m.m.

text: Anmälan och utredning

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Rättsmedicinalverket, rättspsykiatriska avdelningen i Stockholm. Han klagade bl.a. på att han hade varit avskild under elva dygn när han vistades vid den rättspsykiatriska avdelningen. AA anförde vidare att en brevförsändelse från hans advokat hade öppnats.

text: Inledningsvis inhämtades journalhandlingar från rättspsykiatriska avdelningen. I flera fall framgick inte av handlingarna de närmare tidpunkterna för när beslut om förlängning av avskiljande hade fattats samt, när avskiljandet översteg åtta timmar, för vilken bestämd tid respektive beslut om avskiljande skulle gälla.

text: Anmälan remitterades till Rättsmedicinalverket för utredning och yttrande över handläggningen av frågan om avskiljande. Av yttrandet skulle särskilt framgå när beslut om förlängning av tiden för avskiljande hade fattats samt hur dessa beslut hade dokumenterats. Utredningen och yttrandet skulle även avse frågan om den aktuella brevförsändelsen hade undersökts samt, i sådant fall, om ett beslut enligt

text: 22 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård, LPT, hade fattats och hur detta hade dokumenterats.

text: I remissvaret, undertecknat av generaldirektören BB och biträdande chefsjuristen CC, anfördes bl.a. följande.

text: Utredning

text: Rättsmedicinalverkets ledningskansli har inhämtat underlag från den Rättspsykiatriska avdelningen i Stockholm. Den rättspsykiatriska avdelningen har genom avdelningschefen DD angett i huvudsak följande. Av medicinska/psykiatriska skäl bedömdes det föreligga synnerliga skäl enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT med avseende på beslut om förlängning av avskiljande och sådant beslut dokumenteras vid behov dagligen, dock senast 72 timmar efter det senaste beslutet om avskiljning. Vid beslut om avskiljning förs den intagne till en särskild enhet och den intagne har då egen personal som återkommande övervakar det psykiska tillståndet hos den intagne och fortlöpande rapporterar till ansvarig sjuksköterska som rapporterar till ansvarig överläkare. Ansvarig överläkare bedömer den intagne varje dag. Vid den aktuella tidpunkten fanns inga rutiner avseende dokumentation i journalen att synnerliga skäl enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT bedöms

text: föreligga vilket kan ses som en brist. Rättsmedicinalverkets rättspsykiatriska avdelning i Stockholm har numera infört den rutinen. Vid rättspsykiatriska avdelningen i Stockholm föreligger en rutin som innebär att alla försändelser från myndigheter och advokater överlämnas i oöppnat skick till den intagne. Gällande rutiner har tillämpats också i detta fall.

text: Frågan om avskiljande

text: Bestämmelser om avskiljande Tillämpliga bestämmelser om avskiljande finns i

text: 20 §

text: LPT (av 8 § första stycket lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård, LRV, framgår att

text: 20 §

text: LPT gäller i tillämpliga delar vid rättspsykiatrisk vård). Paragrafen har följande lydelse. En patient får hållas avskild från andra patienter endast om det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Ett beslut om avskiljande gäller högst åtta timmar. Tiden för avskiljande får genom ett nytt beslut förlängas med högst åtta timmar. Om det finns synnerliga skäl, får ett beslut om avskiljande enligt första stycket avse en bestämd tid som överstiger åtta timmar. Chefsöverläkaren beslutar om avskiljande. Om en patient hålls avskild mer än åtta timmar i följd, ska Socialstyrelsen utan dröjsmål underrättas om detta. En patient ska under den tid han hålls avskild stå under fortlöpande uppsikt av vårdpersonal. I förarbetena till paragrafen anges bl.a. följande (

text: prop. 1990/91:58 s. 261

text: ). Eftersom avskiljande av en patient från andra patienter är en starkt integritetskränkande åtgärd, bör den avslutas så snart det är möjligt. Det bör därför fortlöpande prövas om ett beslut om avskiljande kan hävas. Den längsta tiden för en sådan åtgärd har enligt första stycket andra meningen bestämts till åtta timmar. Anses det nödvändigt att åtgärden består därutöver krävs ett nytt beslut. En föreskrift om detta har tagits in i första stycket tredje meningen. Ett beslut om förlängning får fattas flera gånger. Ett beslut om avskiljande får enligt andra stycket avse en bestämd tid som överstiger åtta timmar. Hänvisningen till första stycket innebär att förutsättningarna för avskiljande enligt detta stycke ska vara uppfyllda för att få besluta om avskiljande enligt andra stycket. Dessutom tillkommer krav på synnerliga skäl. Bestämmelsen tar sikte på vissa extrema fall då patientens situation är så svår att ett avskiljande måste ske för en längre tid än några dagar. Detta torde behövas endast i särpräglade undantagsfall. Närmare regler om underrättelse till Socialstyrelsen finns i 4 kap. 6 § i Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (

text: SOSFS 2000:12

text: Bestämmelser om dokumentation (journalföring) Bestämmelser om journalföring inom hälso- och sjukvården finns i

text: patientjournallagen (1985:562)

text: . I

text: 3 § patientjournallagen

text: föreskrivs bl.a. att en patientjournal ska innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten och att uppgifterna ska föras in i journalen så snart det kan ske. I bestämmelsen föreskrivs också att en journalanteckning, om inte synnerligt hinder möter, ska signeras av den som svarar för uppgiften. I

text: 2 § förordningen (1991:1472)

text: om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård finns därutöver särskilda bestämmelser om journalföring beträffande patienter som vårdas med stöd av LPT och LRV. Av andra meningen i paragrafens första stycke p 9 framgår bl.a. att chefsöverläkaren ska se till att journalen för en sådan patient, utöver vad som följer av

text: patientjournallagen

text: och föreskrifter meddelade med stöd av den lagen, innehåller uppgift om tvångsåtgärd enligt 18–20 eller

text: 23 §

text: LPT eller enligt

text: 8 §

text: LRV jämförd med nämnda bestämmelser, jämte skälen för åtgärden samt om underrättelse till Socialstyrelsen enligt 19 eller

text: 20 §

text: LPT.

text: Rättsmedicinalverkets synpunkter Enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT får en patient, under vissa närmare angivna förutsättningar, hållas avskild en bestämd tid som överstiger åtta timmar. Enligt 2 § p 9 förordningen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård ska bl.a. tvångsåtgärder enligt

text: 20 §

text: LPT jämte skälen härför dokumenteras i patientens journal. Av det underlag som hämtats in från den Rättspsykiatriska avdelningen i Stockholm framgår att det med anledning av AA medicinska/psykiatriska tillstånd bedömdes föreligga synnerliga skäl för avskiljande under en bestämd tid som översteg åtta timmar. Beslut om detta fattades på så sätt att ett nytt beslut om avskiljande vid behov dokumenterades dagligen eller senast 72 timmar efter det senaste beslutet om avskiljning. Av befintliga journalblad och till Socialstyrelsen insända individrapporter framgår att beslut om avskiljande har fattats kl. 09:30, kl. 11:45 samt kl. 16:10 den 26 februari 2007. Beslut om att AA skulle stanna kvar på avskiljningsenheten har därefter fattats kl. 08:45 den 27 februari 2007. Vidare framgår att beslut om fortsatt avskiljande har fattats den 1, 2, 4, 6 (kl. 12:20) och 7 mars 2007. AA skrevs ut från avdelningen kl. 09:15 den 8 mars 2007. Av anteckningarna i journalbladen framgår att fortlöpande beslut om avskiljande har fattats inom de tider som anges i underlaget från den rättspsykiatriska avdelningen (vid behov dagligen eller senast 72 timmar efter det senaste beslutet om avskiljning). Samtidigt kan det konstateras att det inte framgår av journalanteckningarna att giltighetstiden för besluten om avskiljande har bestämts på detta sätt samt att de fattats med stöd av

text: 20 § andra stycket

text: LPT. Rättsmedicinalverket, som inser vikten av att beslut om avskiljande dokumenteras på ett tydligt och formellt korrekt sätt, beklagar denna brist. Det har numera införts rutiner för hur beslut om avskiljande enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT ska dokumenteras. Med anledning av vad som framkommit kommer Rättsmedicinalverket att följa upp dessa rutiner.

text: Frågan om undersökning av en försändelse från advokat

text: Vad gäller frågan om undersökning av en försändelse till AA från hans advokat har personalen vid avdelningen följt en gällande rutin om att inte undersöka sådana försändelser. Något beslut enligt

text: 22 §

text: LPT har således inte fattats.

text: Av remissvaret framgår att AA även vänt sig till Socialstyrelsen och Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) med klagomål mot rättspsykiatriska avdelningen i Stockholm. JO inhämtade och tog del av Socialstyrelsens regionala tillsynsenhets i Stockholm beslut den 10 september 2007 i ärende dnr 44- 6758/2007 samt HSAN:s beslut den 23 oktober 2007 i ärende dnr 2007/2372:A5.

text: Eftersom JO inte hade tillgång till AA:s adress kunde han inte ges möjlighet att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 5 november 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Rättsmedicinalverket har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som var tillämpliga vid den aktuella tidpunkten. Jag vill här endast tillägga att

text: patientjournallagen (1985:562)

text: upphörde att gälla den 1 juli 2008 och att motsvarande bestämmelser om journalföring numera återfinns i

text: patientdatalagen (2008:355)

text: . Vidare har Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (

text: SOSFS 2008:18

text: ) den 1 september

text: 2008 ersatt

text: SOSFS 2000:12

text: JO är ett extraordinärt tillsynsorgan vars granskning är av rättslig art och främst inriktad på en kontroll av att myndigheterna i sin verksamhet iakttar gällande förfaranderegler. JO är däremot återhållsam med att överpröva myndigheternas bedömningar i enskilda ärenden. Detta gäller särskilt när det är fråga om bedömningar som kräver speciell kompetens, t.ex. inom det medicinska området. Jag uttalar mig därför inte i frågan om AA:s beteende var sådant att avskiljande var nödvändigt. Jag vill dock i sammanhanget framhålla att avskiljande enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT, dvs. avskiljande för en bestämd tid överstigande åtta timmar, endast får användas i extrema fall när patientens situation är så svår att ett avskiljande måste ske för en längre tid än några dagar (jfr

text: prop. 1990/91:58 s. 261

text: Av utredningen framgår att beslut om avskiljande enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT har fattats kontinuerligt under den period som AA var avskild samt att respektive beslut, som det får förstås, tidsmässigt har begränsats till att gälla högst 72 timmar. Att sådana tidsbegränsade beslut har fattats går emellertid inte att utläsa av AA:s journal. Såsom Rättsmedicinalverket har anfört är detta en brist. Bristen måste bedömas som allvarlig. Av remissvaret framgår dock att det numera har införts rutiner för hur beslut om avskiljande enligt

text: 20 § andra stycket

text: LPT ska dokumenteras samt att Rättsmedicinalverket har för avsikt att följa upp dessa rutiner. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken.

text: När det gäller klagomålen rörande att en brevförsändelse har öppnats kan jag konstatera att uppgift står mot uppgift i denna del. Det är inte sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle bringa klarhet i vad som förevarit.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Jag finner skäl att tillställa Socialstyrelsens regionala tillsynsenhet i Stockholm en kopia av detta beslut för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats ovan beträffande dokumentationen av besluten om avskiljande.