title: Familje- och utbildningsnämnden i Ängelholms kommun får kritik bl.a. för att inte ha klarlagt vilka handlingar som en enskild begärde att få ta del av och för att nämnden inte prövade begäran enligt FL:s bestämmelse om partsinsyn

sammanfattning: En enskild begärde att få ta del av handlingar i ett ärende där han var part. Nämnden synes ha varit av uppfattningen att begäran inte var tillräckligt specificerad men vidtog trots det inte någon åtgärd för att klargöra vilka handlingar som framställan avsåg. I beslutet konstaterar JO att en myndighet behöver reda ut vad en begäran om utlämnande av handlingar avser om det är oklart vilka handlingar som den enskilde vill få del av. JO är kritisk till att nämnden inte gjorde det. Vid ett senare möte framställde den enskilde sin begäran på nytt och enligt nämnden avsåg den då en utredning. Den enskilde fick besked om att utredningen inte var klar och att han skulle få del av den i samband med kommuniceringen. Eftersom begreppet ”utredning” inom socialtjänsten kan ha olika innebörd anser JO att nämnden även vid det tillfället borde ha tagit reda på vilka handlingar som den enskilde efterfrågade. Nämnden får kritik för att den inte klargjorde den saken. Den enskilde fick inte del av några handlingar eftersom nämnden ansåg att det som begäran avsåg utgjorde arbetsmaterial som inte kunde lämnas ut. Nämnden får därför också kritik för att den inte informerade den enskilde om möjligheten att enligt 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) begära myndighetens prövning och få ett överklagbart beslut. Trots att den enskilde var part i det ärende som begäran rörde prövades den enbart enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. JO anser att nämnden även borde ha prövat framställan enligt förvaltningslagens (2017:900) bestämmelse om partsinsyn och är kritisk till att det inte skedde. Avslutningsvis understryker JO att en myndighet inte kan underlåta att pröva en parts begäran om att ta del av handlingar enbart på grund av att beslutsunderlaget i ärendet ska kommuniceras.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Ängelholms kommun och framförde i huvudsak följande. Den 21 mars 2024 begärde han per mejl att få ta del av de journalanteckningar och mötesanteckningar som rörde honom i en utredning som pågick. Han efterfrågade handlingarna på nytt vid ett möte den

text: 3 april 2024. När anmälan till JO gjordes, den 25 augusti 2024, hade han fortfarande inte fått några handlingar.

text: Utredning

text: JO begärde att Familje- och utbildningsnämnden i Ängelholms kommun skulle yttra sig över anmälan.

text: I sitt yttrande redogjorde nämnden för handläggningen och anförde bl.a. följande. Den 21 mars 2024 begärde AA i ett mejl att få ta del av journaler. Det gjorde AA också vid ett möte den 3 april 2024 och det framkom då att det som han efterfrågade var utredningen. AA informerades om att handläggaren arbetade med utredningen men att den inte var klar. Den 29 maj 2024 skickade handläggaren ett mejl till AA om att utredningen var klar och den kommunicerades sedan till AA den 12 juni 2024. Enligt nämndens bedömning lämnades de efterfrågade handlingarna ut inom rimlig tid.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En framställan om att få ta del av handlingar kan grundas på antingen

text: tryckfrihetsförordningens

text: , TF, bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar eller på

text: förvaltningslagens (2017:900)

text: , FL, bestämmelser om partsinsyn. Vilket regelsystem som ska tillämpas, eller om prövningen ska göras enligt båda regelverken, får bedömas utifrån den framställning som den enskilde har gjort.

text: Det har inte framkommit annat än att AA i egenskap av vårdnadshavare var part i det ärende som han begärde ut handlingar i. Det finns därför anledning för mig att redogöra för båda regelverken.

text: Utlämnande av allmänna handlingar enligt TF Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ TF).

text: Det finns också bestämmelser om vad som utgör en allmän handling, dvs. vad som avses med en inkommen eller upprättad handling. En handling anses enligt huvudregeln ha kommit in till myndigheten, när den kommit behörig befattningshavare till handa. När det gäller handlingar som har framställts inom myndigheten gäller som huvudregel att en handling anses upprättad när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende som den hänför sig till har slutbehandlats eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller färdigställts på annat sätt. Därtill anses diarier, journaler och liknande

text: handlingar upprättade när de har färdigställts för anteckning eller införing. (2 kap. 9–10 §§ TF.)

text: I

text: 2 kap. 12 §

text: TF anges det under vilka förutsättningar en myndighets minnesanteckning, utkast och koncept ska anses vara en allmän handling.

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material (se t.ex. JO 2015/16 s. 665, dnr

text: m.fl.).

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: [2009:400], OSL). JO har i tidigare beslut påpekat att den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran (se t.ex. JO 2015/16 s. 628, dnr

text: ). Den enskilde har alltså rätt att få ett överklagbart beslut exempelvis om ställningstagandet grundas på att den begärda handlingen inte är allmän (se JO 2013/14 s. 569, dnr

text: ). Ett sådant beslut ska vara motiverat och försett med anvisning om hur det kan överklagas (32 och 33 §§ FL). Rätten till partsinsyn enligt FL Ett av

text: förvaltningslagens

text: övergripande syften är att den ska värna den enskildes rättssäkerhet. Det är därför av central betydelse att en part i ett ärende ges tillgång till allt material som ligger till grund för beslutet i ärendet. Insynen är i princip obegränsad och omfattar allt beslutsunderlag i form av handlingar och annat utredningsmaterial. Utöver allmänna och offentliga handlingar omfattar rätten till insyn även sådana handlingar som inte är allmänna enligt TF:s bestämmelser. Dessutom omfattar insynen handlingar vars innehåll är skyddat av sekretess. Vidare gäller som en förutsättning för partsinsynen att det material som en part vill ta del av har tillförts ärendet. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 78

text: .) Bestämmelsen om partsinsyn finns i

text: 10 §

text: FL och gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Partsinsynen innebär alltså en rätt att ta del av det material som har tillförts ett ärende oavsett om handlingarna är allmänna eller inte. En part kan därför, till skillnad mot vad som gäller enligt TF, även ha rätt att ta del av handlingar som

text: inte har nått det stadium som krävs för att de ska kunna anses som allmänna handlingar. (Se JO 2003/04 s. 389, dnr

text: .) Dessutom kan insynsrätten ha betydelse som komplement till bestämmelsen i

text: 25 §

text: FL om kommunikation av utredningsmaterialet.

text: Partsinsynen ska dels ge parten möjlighet att skaffa sig kunskap om vad som tillförts ärendet i sak, dels kunna användas för att kontrollera att handläggningen sker på ett korrekt sätt, t.ex. att inget relevant material saknas i akten. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 78

text: .) En begäran från part om att få ta del av material i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering (6 och 9 §§ FL). Liksom när det gäller en begäran om att få ta del av allmänna handlingar enligt TF ska alltså en framställan från en part om att få ta del av material som har tillförts ärendet behandlas skyndsamt (se

text: JO 2003/04 s. 389

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning Inledningsvis vill jag klargöra att JO främst granskar att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO kan inte ändra myndigheters beslut och uttalar sig i regel inte om huruvida en myndighets ställningstagande är riktigt i sak. Det finns inte anledning för mig att frångå den principen i detta fall. Jag kommer således inte att uttala mig om huruvida AA borde ha fått ta del av de begärda handlingarna eller inte.

text: Min granskning är i stället inriktad på nämndens handläggning av AA:s begäran. Jag kommer i det följande att utveckla min syn på nämndens handläggning av AA:s framställan och hur den borde ha hanterats.

text: Nämnden borde ha klarlagt vilka handlingar som AA ville ta del av När en myndighet mottar en begäran om att få ta del av handlingar är det viktigt att den klargör vad begäran avser. Det är en fördel såväl för myndigheten som för den enskilde. Om det finns oklarheter i fråga om vilka handlingar som begäran avser måste myndigheten alltså reda ut den saken. Den åtgärd som ligger närmast till hands är att myndigheten kontaktar den som gjort framställan i syfte att klarlägga vilka handlingar som han eller hon vill ta del av.

text: AA har i sin anmälan uppgett att han den 21 mars 2024 begärde att få ta del av journal- och mötesanteckningar. I sitt yttrande till JO har nämnden å sin sida framfört att AA:s begäran inte var specificerad på något annat vis än att den avsåg journaler. Trots att nämnden tycks ha varit av uppfattningen att begäran inte var tillräckligt specificerad har det inte framkommit att nämnden vidtog någon åtgärd för att reda ut vad AA menade och vilka handlingar som han ville ta del av. I enlighet med vad jag har anfört ovan borde nämnden skyndsamt ha kontaktat AA för ett klargörande i frågan. Jag är kritisk till att nämnden inte gjorde det.

text: Vidare har AA i sin anmälan uppgett att han även vid mötet den 3 april 2024 begärde att få ta del av journal- och mötesanteckningar. Nämnden har å sin sida anfört att AA då begärde att få ta del av utredningen. Eftersom nämnden och AA har lämnat oförenliga uppgifter är det inte klarlagt vad AA faktiskt sade eller vad han menade vid mötet. Nämnden verkar emellertid ha varit av uppfattningen att det var utredningen som begäran avsåg.

text: Jag har i ett annat beslut denna dag (dnr 6184-2024) behandlat frågor som rör en socialnämnds handläggning av en begäran om utlämnande av handlingar. I det beslutet har jag uttalat att en myndighet, när den ska reda ut vad en begäran avser, även kan behöva klarlägga vad den enskilde menar med vissa begrepp. När det särskilt gäller begreppet ”utredning” inom socialtjänsten har jag i det beslutet anfört följande.

text: Inom socialtjänstens verksamhet används begreppet ”utredning” för att beteckna det förfarande som ska inledas när socialnämnden får information om något som skulle kunna leda till en åtgärd av nämnden (se

text: 14 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: [2025:400] och motsvarande bestämmelse i den numera upphävda

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]). De åtgärder som vidtas under handläggningen och dokumenteras i ärendet blir en del av utredningen. När begäran avser en ”utredning” inom socialtjänsten åligger det därför enligt min mening nämnden att reda ut vad den enskilde menar med begreppet. Nämnden ska därvid ta ställning till huruvida framställningen omfattar det färdigställda beslutsunderlaget som innehåller socialtjänstens förslag till beslut eller samtliga handlingar och sådant material som avser dokumenterade åtgärder som vidtagits under utredningens gång, dvs. hela akten.

text: I det nu aktuella fallet var nämndens uppfattning att det som AA ville ta del av var en utredning. Nämnden borde därför, i syfte att undvika missförstånd, ha frågat AA vad han menade med begreppet och på det sättet kunnat klargöra vilka handlingar som hans begäran avsåg. Detta gör sig särskilt gällande eftersom AA begärde helt andra handlingar i sitt mejl den 21 mars 2024. Jag är även kritisk till att nämnden inte gjorde det.

text: Av

text: 14 kap. 3 §

text: SoL (

text: ) följer att handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av insatser som huvudregel ska dokumenteras. Dokumentationsskyldigheten gäller även beslut och åtgärder i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Se även

text: 11 kap. 5 §

text: i den numera upphävda

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Socialnämndens skyldighet att dokumentera följer även av Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS (

text: SOSFS 2014:5

text: ). I

text: 4 kap. 9 §

text: i föreskrifterna anges bl.a. att åtgärder som vidtas vid handläggning av ett ärende eller vid genomförande eller uppföljning av en insats fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål ska dokumenteras i journalen. Detsamma gäller faktiska omständigheter och händelser av betydelse för handläggningen av ett ärende eller för genomförandet eller uppföljningen av en insats.

text: Nämnden borde ha informerat AA om hans rätt att få ett överklagbart beslut vid prövningen enligt TF Det framgår inte av utredningen om AA angav med stöd av vilket regelverk som han begärde att få ta del av handlingarna. Nämnden har heller inte berört den frågan i sitt yttrande till JO men har hänvisat till att arbetsmaterial, t.ex. anteckningar, koncept och utkast, inte är allmänna handlingar så länge arbetet eller ärendet pågår. Det ligger därför närmast till hands att förstå nämnden på så sätt att den vid en tillämpning av

text: 2 kap. 12 § andra stycket

text: TF ansåg att några handlingar inte kunde lämnas ut eftersom de inte var allmänna.

text: Som jag har redovisat ovan har en enskild rätt att få ett överklagbart beslut om en begärd handling inte lämnas ut på grund av att den inte är allmän. AA borde alltså ha fått information om möjligheten att enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL begära myndighetens prövning och få ett beslut. Det har inte framkommit att AA fick någon sådan information och jag utgår därmed från att så inte heller skedde. Jag är kritisk till nämndens bristfälliga handläggning i det avseendet.

text: Nämnden borde även ha prövat AA:s begäran enligt FL:s bestämmelse om partsinsyn Jag har ovan konstaterat att AA i egenskap av vårdnadshavare var part i det ärende som hans begäran avsåg. Under sådana omständigheter har det enligt min mening ålegat nämnden att pröva AA:s begäran utifrån båda regelverken, dvs. även enligt bestämmelsen i

text: 10 §

text: FL om rätt till partsinsyn. Det finns inte något som tyder på att nämnden gjorde det. Nämnden borde ha gjort en sådan prövning och jag är kritisk till att så inte skedde.

text: Jag kommer inte att göra några uttalanden om vad en prövning enligt

text: 10 §

text: FL borde ha resulterat i. Som jag har redovisat har jag idag fattat ytterligare ett beslut om en socialnämnds hantering av en begäran om utlämnande av handlingar (dnr 6184-2024). I det beslutet har jag även utvecklat min syn på vad som bör beaktas när en nämnd, som i detta fall, har att pröva en begäran enligt bestämmelsen om partsinsyn i FL.

text: Jag vill dock i detta sammanhang framföra följande. I sin anmälan till JO har AA uppgett att han begärde att få ta del av journal- och mötesanteckningar. Partsinsynen är obegränsad och omfattar allt beslutsunderlag i form av handlingar och annat utredningsmaterial. Den omfattar även handlingar som inte är allmänna enligt TF:s bestämmelser. Sådana handlingar som AA har uppgett att han begärde att få ta del av skulle alltså kunna vara sådant material som omfattas av rätten till partsinsyn.

text: Nämnden har också anfört att den vid mötet informerade AA om att utredningen inte var klar och att den vid ett senare tillfälle kommunicerades till honom. Det finns med anledning av det skäl för mig att upplysa nämnden om följande.

text: Enligt

text: 25 §

text: FL ska en myndighet innan den fattar ett beslut i ett ärende, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation i vissa fall. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Bestämmelsen om partsinsyn enligt

text: 10 §

text: FL innebär att den som är part har rätt att ta del av allt material som har tillförts ett ärende. Regeln i

text: 25 §

text: FL om kommunikation tar i stället sikte på allt material som är av betydelse för beslutet. Partsinsynen gäller således ett mer omfattande material än vad myndighetens skyldighet att kommunicera beslutsunderlaget gör. En myndighet kan därför inte underlåta att pröva en parts begäran om att ta del av handlingar enbart på grund av att beslutsunderlaget i ärendet ska kommuniceras. Avslutning I sitt yttrande har nämnden redogjort för sin handläggning och bedömning enligt vissa bestämmelser i TF och OSL. Det framstår som att nämnden över huvud taget inte har reflekterat över hur en enskilds begäran om att ta del av handlingar ska hanteras i de fall han eller hon också är part i det ärende som begäran rör. Nämndens handläggning och den bedömning som redovisats i yttrandet visar på en bristande kunskap om hur en begäran om utlämnande ska hanteras. Detta måste nämnden komma till rätta med. Jag förutsätter därför att nämnden vidtar åtgärder för att se till att det finns tillräcklig kunskap inom förvaltningen både vad gäller utlämnande av allmänna handlingar enligt TF och rätten till partsinsyn enligt FL.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Malin Jonasson har föredragit ärendet och tf. byråchefen Maria Karlströms har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för långsam handläggning av ett ärende om skuldsanering

org: jo

sammanfattning: I ett ärende om skuldsanering tog det över sju månader innan Kronofogdemyndigheten ens lämnade över ärendet till en handläggare. Myndigheten får kritik för att handläggningen inte har stämt överens med det krav på skyndsamhet som gäller i ärenden om skuldsanering.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO den 21 december 2015 framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten med anledning av ett ärende om skuldsanering. Han uppgav att han hade ansökt om skuldsanering under sommaren 2015 och att Kronofogdemyndigheten ännu inte hade vidtagit någon åtgärd med anledning av hans ansökan.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade handlingarna i skuldsaneringsärendet. JO remitterade därefter anmälan till Kronofogdemyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av AA:s ansökan om skuldsanering. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelsen i

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen (2006:548)

text: . Kronofogdemyndigheten skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: I remissvaret, till vilket fogades ett yttrande från enhetschefen BB, uppgav Kronofogdemyndigheten, genom verksamhetschefen CC och verksjuristen DD, följande:

text: Det aktuella ärendet

text: Som framgår av BB:s yttrande har AA:s skuldsaneringsansökan handlagts i enlighet med Kronofogdemyndighetens rutiner. Det är inte acceptabelt att det har dröjt mer än sju månader utan att handläggning har påbörjats. Väntetiden är inte förenlig med

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: . Anledningen till de långa väntetiderna är att Kronofogdemyndigheten inte har agerat i tid på de signaler om längre handläggningstider och minskad produktivitet som redovisats i myndighetens uppföljningssystem. Kraftfulla åtgärder pågår för att komma till rätta med situationen på kort och lång sikt.

text: Handläggningen av skuldsaneringsärenden

text: Den första handläggningsåtgärden Kronofogdemyndigheten ska göra är att utreda om ansökan kan ligga till grund för prövning av ärendet och ta in eventuella kompletteringar. Om kompletteringsförelägganden inte följs kan detta leda till att ansökan avvisas enligt

text: 12 § skuldsaneringslagen

text: . Därefter ska myndigheten pröva om ansökningen omedelbart ska avslås enligt

text: 13 § första stycket skuldsaneringslagen

text: . Denna prövning syftar till att redan på ett tidigt stadium föra bort de fall där det utan en ingående undersökning står klart att skuldsanering inte kan beviljas (jfr

text: NJA 1996 s. 543

text: ). Om ansökan efter nödvändiga kompletteringar, registerkontroll och eventuellt sammanträde inte ska avvisas eller avslås ska Kronofogdemyndigheten enligt

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: snarast besluta om att inleda skuldsanering. I specialmotiveringen till bestämmelsen (dvs. 13 § andra stycket äldre

text: skuldsaneringslagen

text: [1994:334]) framgår att det är viktigt att det efter initial prövning beslutas om inledande så snart som möjligt. Dessutom framhålls vikten av att skuldsaneringsärenden handläggs skyndsamt (jfr

text: prop. 1993/94:123 s. 216

text: ). Inledandebeslutet kungörs i Post- och Inrikes Tidningar. Dessutom skickas underrättelser till berörda borgenärer som inte kan förväntas ta del av detta. Av kungörelsen och underrättelserna framgår som regel att berörda borgenärer ska anmäla sina fordringar inom en månad. För att underlätta den framtida handläggningen skriver handläggaren som beslutar om att inleda skuldsanering redan i detta skede ett utkast till förslag om skuldsanering. Efter att fordringsanmälningar har kommit in slutför Kronofogdemyndigheten (om inte ärendet avslås) tillsammans med gäldenären förslaget till skuldsanering. Förslaget delges med samtliga borgenärer som får möjlighet att yttra sig. Först därefter kan slutligt beslut om skuldsanering meddelas. Skuldsaneringshandläggningen är utdragen och innebär kontakter med ett stort antal parter. Det gör logistiken sårbar. Åtgärder som vidtas i ett tidigt skede påverkar förutsättningarna för den fortsatta handläggningen. Det är därför svårt att bryta loss enskilda moment utan att bedöma konsekvenser för handläggningsproceduren som helhet. Att åtgärder i inledandeskedet av skuldsaneringshandläggningen påverkar övrig handläggning medför inte att skyndsamhetskravet i

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: kan sättas åt sidan. Kronofogdemyndigheten är dock tvungen att sätta kravet på skyndsam handläggning fram till inledandebeslutet i relation till övriga krav som gäller för handläggningen, i detta fall främst det allmänna kravet på skyndsam handläggning av ärendet som helhet som

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: och

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: ger uttryck för. Kronofogdemyndigheten har valt att använda en strategi med en gemensam inkorg för alla skuldsaneringsärenden, där ärendena tas i turordning efter att de kommit in. När ett ärende har knutits till en handläggare ska handläggningen ske slag i slag, dvs. med minimala väntetider mellan handläggningsåtgärderna. Detta medför i dagsläget långa liggtider före det att ärenden börjar handläggas, men efter det att utredningen har börjat går det relativt snabbt att besluta om avvisning, avslag eller inledande (cirka 3–4 månader).

text: Anledningen till de långa handläggningstiderna

text: Ansökningarna om skuldsanering har ökat kraftigt under flera år. Under 2015 kom drygt 11 200 ansökningar. Det motsvarar en ökning med 12 procent jämfört med 2014. Antalet ansökningar har ökat med 70 % sedan 2009. Tabell: Utvecklingen av antal skuldsaneringsärenden 2009–2015

text: 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015

text: Inkomna ärenden 6 589 7 987 8 452 9 068 9 184 10 083 11 263 Avslutade ärenden 6 561 7 643 8 407 7 520 8 537 9 648 7 694

text: Svårigheten att prognosticera det ökade inflödet och de ibland utdragna utredningarna har gjort att Kronofogdemyndigheten haft svårt att dimensionera insatser. Detta i kombination med hög personalomsättning har inneburit allt längre väntetider. Nu är myndigheten i ett läge där den som ansöker kan få vänta i 7–8 månader innan en handläggare påbörjar ärendet.

text: Vad gör Kronofogdemyndigheten för att komma till rätta med situationen?

text: Under hösten 2015 blev det tydligt för myndighetsledningen att det krävdes kraftfulla insatser för att hantera både balanser och det löpande inflödet. Myndigheten har omfördelat avsevärt mer resurser till skuldsaneringsverksamheten, dels i form av en tillfällig satsning dels i form av tillsvidareresurser.  Cirka 50 årsarbetskrafter från andra delar av myndigheten bidrar nu genom att handlägga skuldsaneringsärenden. Dessa ska sammanlagt handlägga cirka 3 000 av ärendena i balans från ansökan till avslut.  Tre nya skuldsaneringsteam rekryterar sammanlagt cirka 45 nya personer. Alla medarbetare i de nya teamen kommer att ha påbörjat arbetet under april månad.  Nyrekryteringarna innebär att antalet personer som arbetar med skuldsanering ökar från 110 till över 150.

text: BB uppgav i ett yttrande daterat den 1 april 2016 följande:

text: Under 2016 har hittills (den l april 2016) ca 2 500 ansökningar om skuldsanering kommit in. Ärendeinflödet har inneburit att Kronofogden i dagsläget har ett stort antal skuldsaneringsärenden i balans. Den l april 2016 fanns omkring 4 300 ärenden där handläggningen ännu inte påbörjats. Det innebär i sin tur att det tar lång tid från det att ansökan kommer in till dess att en handläggare påbörjar utredningen. I dagsläget är ledtiden ca åtta månader. De ärenden som påbörjas i nuläget kom in till Kronofogden i slutet av augusti 2015. Kronofogden har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med det stora antalet skuldsaneringsärenden. Bl.a. har resurser omfördelats så att ett 60-tal anställda inom verkställighetsenheterna (kronoinspektörer) under en period kommer att handlägga skuldsaneringsärenden. I den insatsen ska ca 3 000 skuldsaneringsärenden avslutas till och med augusti 2016. Hittills har beslut om inledande eller avslag fattats i ca l 500 av de ärendena. Det är ännu inte klart om insatsen kommer att fortsätta från och med september 2016, men beredskap för en förlängning av insatsen finns. Omkring 25 medarbetare inom juristenheten (kronofogdar) arbetar i nuläget i viss utsträckning med ärenden om omprövning av skuldsanering. Kronofogden har vidare inrättat tre nya skuldsaneringsteam i Göteborg, Täby och Linköping.

text: Gällande rätt

text: Förvaltningslagen (1986:223)

text: är tillämplig när det gäller Kronofogdens handläggning av skuldsaneringsärenden. Av

text: 7 § förvaltningslagen

text: framgår att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Enligt

text: 14 § första stycket skuldsaneringslagen (2006:548)

text: ska Kronofogden i den utsträckning det behövs inhämta upplysningar om gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden från andra myndigheter. Om det finns särskilda skäl får Kronofogden hålla ett sammanträde för att avgöra om skuldsanering ska inledas. Enligt

text: andra stycket

text: ska Kronofogden, om en ansökan om skuldsanering inte avvisas eller avslås, snarast besluta om att skuldsanering ska inledas.

text: Ärendet

text: AA:s ansökan om skuldsanering kom in till Kronofogden den 30 juli 2015. Ärendet har dnr […]. Av akten i ärendet framgår att ärendet fick en handläggare den 9 mars 2016. Ett föreläggande om komplettering skickades till AA samma dag. AA kom in med kompletterande uppgifter den 11 mars 2016. Den 16 mars 2016 fattades beslut om inledande av skuldsanering.

text: Bedömning

text: AA:s ansökan om skuldsanering kom in till Kronofogden den 30 juli 2015. Beslut om att inleda skuldsanering fattades den 16 mars 2016. Ledtiden mellan det att ansökan kom in och att beslut om inledande fattades har alltså varit mer än sju månader. Enligt

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: ska Kronofogden snarast besluta om att inleda skuldsanering om ansökan inte avvisas eller avslås. I förarbetena till

text: skuldsaneringslagen

text: uttalades att Kronofogden ska fatta beslut utan onödigt dröjsmål efter den initiala prövningen (

text: prop. 1993/94:123 s. 216

text: ). Bestämmelsen får alltså anses ta sikte på det fallet att det finns tillräckligt underlag för att fatta beslut, efter den utredning som ska göras enligt

text: 14 § första stycket

text: . Bakom bestämmelsen ligger dock ett allmänt skyndsamhetskrav (

text: a. prop. s. 216

text: ). Avsikten är givetvis inte att Kronofogden ska kunna avvakta i onödan med den utredning och den prövning som krävs för att kunna fatta beslut i ett skuldsaneringsärende. Även den allmänna bestämmelsen i

text: 7 § förvaltningslagen

text: talar emot att så långa ledtider som i ärendet skulle vara acceptabla. Handläggningen av ärendet påbörjades den 9 mars 2016. Därefter har handläggningsåtgärder vidtagits utan onödiga dröjsmål. Att det dröjt lång tid innan något beslut fattades i ärendet beror alltså inte på brister i handläggningen, utan på de långa ledtider som för närvarande gäller för i stort sett samtliga skuldsaneringsärenden. Varken i det enskilda fallet eller generellt är så långa handläggningstider acceptabla. De krav på skyndsam handläggning som uppställs i lagstiftningen uppfylls inte för närvarande. Kronofogden beklagar att handläggningstiderna i nuläget är mycket långa. Åtgärder har dock vidtagits för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna och det stora antalet skuldsaneringsärenden i balans.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Inför JO:s beslut hämtades muntliga upplysningar in från Kronofogdemyndigheten. Av upplysningarna framgick att Kronofogdemyndigheten, efter beslutet att inleda skuldsanering, avslog AA:s ansökan den 31 maj 2016. Det framgick vidare att AA hade överklagat Kronofogdemyndighetens beslut.

text: Rättslig reglering och bedömning

text: I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: står det att ett ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I förarbetena till

text: skuldsaneringslagen

text: betonas att det är viktigt att ärenden om skuldsanering handläggs så snabbt som möjligt (

text: prop. 1993/94:123 s. 216

text: ). Kravet på skyndsam handläggning i ärenden om skuldsanering framgår också i

text: 14 § andra stycket skuldsaneringslagen

text: där det står att Kronofogdemyndigheten snarast ska besluta att inleda skuldsanering om ansökan inte avvisas eller avslås.

text: Av utredningen framgår att AA ansökte om skuldsanering den 30 juli 2015. Den

text: 9 mars 2016, dvs. mer än sju månader efter det att ansökan lämnats in, fick

text: ärendet en handläggare. Den 16 mars 2016 beslutade Kronofogdemyndigheten att inleda skuldsanering. Den 31 maj 2016 avslog Kronofogdemyndigheten sedan ansökan.

text: Den långsamma handläggningen av AA:s ansökan stämmer inte överens med de krav på skyndsam handläggning som gäller i ärenden om skuldsanering, vilket Kronofogdemyndigheten också har konstaterat. Vad Kronofogdemyndigheten har meddelat om den ökade tillströmningen av ärenden och den höga arbetsbelastningen förändrar inte den bedömningen.

text: Kronofogdemyndigheten ska kritiseras för den långsamma handläggningen av AA:s ansökan.

text: Vad AA har framfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Kommunal självstyrelse
Likabehandlingsprincipen
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Uttalanden med anledning av att en kommun ställer upp ett krav på e-legitimation för att stötta förslag från kommunmedborgare; även fråga om ramarna för JO:s tillsyn över kommunal verksamhet

sammanfattning: I beslutet gör JO uttalanden med anledning av att en kommun ställer upp ett krav på e-legitimation för att stötta förslag från kommunmedborgare, s.k. Nybroförslag. JO uttalar att det är ett grundläggande krav att rutiner och riktlinjer som en myndighet antar ska vara förenliga med den allmänna objektivitetsprincipen i regeringsformen och vidare att myndigheter ska vara tillgängliga för enskilda som inte är vana vid eller hyser förtroende för digitala tjänster. Enligt JO kan det finnas anledning för kommunstyrelsen att överväga åtgärder som gör det möjligt för enskilda som inte kan eller vill använda e-legitimation att stötta Nybroförslag. JO kommer i beslutet också in på frågan om ramarna för JO:s tillsyn över kommunal verksamhet. När en enskild besökte medborgarkontoret för att stötta ett Nybroförslag fick han inte sådan hjälp att han kunde ta tillvara sina intressen. JO kritiserar kommunstyrelsen för det.

text: [P]

text: 2023-09-26 7393-2022

text: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

text: Uttalanden med anledning av att en kommun ställer upp ett krav på elegitimation för att stötta förslag från kommunmedborgare; även fråga om ramarna för JO:s tillsyn över kommunal verksamhet

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Nybro kommun som kom in till JO den 22 september 2022 klagade AA på att kommunen uppställer som krav att kommunmedborgare legitimerar sig med e-legitimation för att det ska vara möjligt att rösta på s.k. Nybroförslag.

text: AA förde fram bl.a. följande. När han gick till kommunkontoret för att rösta på ett medborgarförslag fick han veta att det krävdes legitimation med bank-id eller att han skrev sitt personnummer på röstsedeln. Han legitimerade sig med sitt körkort, skrev sitt personnummer på röstsedeln och lämnade den. Några dagar efter att rösttiden gått ut fick han ett brev från kommunen och röstsedeln i retur. I brevet stod att det krävs legitimation med bank-id för att rösta på medborgarförslag.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Nybro kommun uppmanades att yttra sig över anmälan. Efter att berörda befattningshavare fått möjlighet att lämna synpunkter, lämnade kommunstyrelsen i december 2022 sammanfattningsvis följande redogörelse.

text: Nybro kommun har sedan ett beslut i kommunfullmäktige den 18 november 2019, § 233, inga medborgarförslag enligt

text: kommunallagens

text: definition. Nybroförslaget är ett e-förslag som införts istället för och helt ersätter medborgarförslag. Nybroförslag är inte lagreglerade, utan hanteringen av dessa styrs av en riktlinje som kommunfullmäktige har fastställt.

text: Det var alltså ett Nybroförslag och inte ett medborgarförslag som den berörda kommuninvånaren ville stötta utan e-legitimation.

text: Nybroförslag innebär att medborgare i Nybro kommun via en e-tjänst på kommunens webbplats kan lämna en idé eller ett förslag på utveckling eller förändring inom kommunen. Förslaget måste röra de verksamheter som kommunen eller de kommunala bolagen ansvarar för.

text: Personer som är folkbokförda i Nybro kommun och som inte har tillgång till internet eller e-legitimation, kan få hjälp på kommunens medborgarkontor att lämna in Nybroförslag i e-tjänsten. För att stötta ett förslag krävs legitimering med e-legitimation. Kommunens medborgarkontor kan inte hjälpa till att stötta ett förslag eller ta emot skriftliga stöttningar. Detta framgår av riktlinjen.

text: Anledningen till att det inte går att stötta ett Nybroförslag utan e-legitimation är bl.a. följande.

text: Det ska bara ska kunna gå att stötta ett Nybroförslag en gång. Med elegitimation är det omöjligt att stötta fler gånger än en. Denna kontroll görs av e-tjänsten. En handläggare kan inte se vilka som har lämnat en stöttning i etjänsten, därför är det svårt att utföra denna kontroll manuellt.

text: Med e-legitimationen kontrolleras även att den som stöttar är folkbokförd i Nybro kommun. En säker digital tjänst medför att rösträkningen kan genomföras utan att någon handläggare kan se vilka som har röstat. Rösträkningen blir spårbar och säker samtidigt som den kan vara anonym och medborgarnas personuppgifter hanteras på ett säkert och korrekt sätt utifrån gällande regler om dataskydd.

text: I fallet med den berörda kommuninvånaren fick denne till svar av kommunens medborgarkontor att det gick att stötta förslaget genom att lämna in en skriftlig lapp, men detta var ett missförstånd från medborgarkontorets sida. Den inlämnade lappen återsändes till den berörda kommuninvånaren med hänvisning till gällande riktlinje.

text: Medborgarkontoret har efter den aktuella händelsen fått instruktioner för att bättre kunna informera om stöttningsfunktionen av Nybroförslag och för att

text: kunna informera medborgare om de olika e-legitimationer som finns som kan användas av den som vill stötta Nybroförslag.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Av handlingarna i JO:s ärende framgår vidare att kommunstyrelsen har befogenhet att revidera den aktuella riktlinjen. En utvärdering av riktlinjen genomfördes senast den 20 juni 2022, varvid kommunstyrelsen beslutade att inte göra några förändringar. Vidare framgår att kommunstyrelsen planerar att genomföra en ny utvärdering och revidering av riktlinjen 2026.

text: Bedömning

text: Anmälan till JO gäller framför allt det krav på e-legitimation som enligt de aktuella riktlinjerna ställs upp för att stötta ett Nybroförslag. Riktlinjerna har beslutats av kommunfullmäktige.

text: JO:s tillsyn omfattar inte ledamöter i kommunfullmäktige. Detta anges i

text: 15 § 6 lagen (2023:499)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän. Bestämmelsen har sin motsvarighet i den instruktion som gällde före den 1 september 2023 (se SFS 1986:765). Med anledning av begränsningen i tillsynskrets vill jag inleda med att säga något om förutsättningarna för min granskning.

text: Även om riktlinjerna ursprungligen beslutats av fullmäktige har kommunstyrelsen getts befogenhet att revidera dem. Styrelsen har genomfört en översyn 2022 och då beslutat att inte göra några förändringar. En ny översyn av riktlinjerna är planerad till 2026. Kommunstyrelsen får därmed anses ha tagit över ansvaret för utformningen av riktlinjerna och självständigt förfoga över dem.

text: Kommunstyrelsen är en kommunal myndighet och står under JO:s tillsyn (se 14 § första stycket 1 i instruktionen). Jag ser därför inga formella hinder mot att granska riktlinjerna men jag har därvid att beakta de former i vilka den kommunala självstyrelsen utövas (se 12 § andra stycket i instruktionen, se vidare också

text: SOU 1975:23 s. 157

text: , KU 1975/76:22 s. 55 och

text: SOU 1985:26 s. 148

text: f.). Mot den bakgrunden vill jag säga följande.

text: Det är ett grundläggande krav att rutiner och riktlinjer som t.ex. en kommunal myndighet antar ska vara förenliga med den allmänna objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . I bestämmelsen föreskrivs bl.a. ett krav på saklighet för alla som är verksamma med offentliga förvaltningsuppgifter. Vidare följer det av likställighetsprincipen i

text: 2 kap. 3 § kommunallagen

text: att en kommun ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat.

text: Digital tillgänglighet och digitalt utanförskap i den offentliga förvaltningen är angelägna och aktuella frågor. Vid flera tillfällen de senaste åren har JO framhållit att myndigheter måste vara tillgängliga för och erbjuda lämpliga kommunikationsvägar också för enskilda som inte är vana vid eller hyser

text: förtroende för digitala tjänster (se t.ex. JO 2022/23 s. 130, dnr

text: m.fl., och JO 2020/21 s. 582, dnr

text: m.fl.).

text: Jag ser naturligtvis de administrativa fördelar som finns med en helt digital hantering av Nybroförslagen och att e-legitimation på ett enkelt sätt gör det möjligt att vara anonym vid stöttning av förslag och att säkerställa att ingen kommunmedborgare röstar mer än en gång.

text: Den valda ordningen leder dock till att enskilda, som inte kan eller vill använda e-legitimation, saknar möjlighet att stötta ett förslag. Detta drabbar både den som vill stötta ett förslag men inte har möjlighet och den som har lagt fram ett förslag men inte får ett rättvisande antal stöttande röster. Av vad kommunen fört fram kan jag inte se att det skulle saknas realistiska alternativ till riktlinjerna för stöttningar av Nybroförslag.

text: Mot bakgrund av det som jag fört fram kan det finnas anledning för kommunstyrelsen att överväga åtgärder så att enskilda som inte kan eller vill använda e-legitimation också kan stötta förslag.

text: När det sen gäller AA:s besök på medborgarkontoret framgår det av utredningen att han fick beskedet att han kunde stötta ett Nybroförslag även utan e-legitimation. Hans fysiska röstsedel togs emot. AA fick dock senare, såvitt framkommit först efter att rösttiden för det aktuella förslaget löpt ut, information om att det inte var möjligt att stötta förslaget utan att använda den digitala tjänsten e-legitimation.

text: Det är naturligtvis viktigt att uppgifter som en myndighet lämnar till enskilda är korrekta så att enskilda kan inrätta sig efter de besked som lämnas. Så har inte skett i detta fall. Trots att AA aktivt sökte information och besökte medborgarkontoret ledde kommunens felaktiga besked till att han inte kunde fullfölja sin avsikt att stötta ett förslag. Kommunstyrelsen har därigenom inte levt upp till det krav som ställs i

text: 6 § förvaltningslagen

text: på att en myndighet ska lämna en enskild sådan hjälp att han eller hon kan ta tillvara sina intressen. För detta förtjänar kommunstyrelsen kritik.

text: Jag förutsätter att kommunstyrelsen kommer att säkerställa att enskilda, som vill utnyttja de möjligheter att påverka som kommunen erbjuder, får korrekt information om hur de ska agera. Jag noterar att medborgarkontoret efter händelsen har fått instruktioner för att bättre kunna informera om stöttningsfunktionen, vilket är positivt.

text: Ärendet avslutas.

text: Per Lennerbrant


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Ansökan
Barn/ungdom
Beslut
Långsam handläggning

title: Uttalanden om Migrationsverkets handläggningstid i ett asylärende

text: Bakgrund

text: Under de senaste åren har Migrationsverket haft problem med långa handläggningstider i bl.a. asylärenden. En orsak till detta har varit det stora antalet asylsökande under andra halvan av 2015. Jag har följt utvecklingen och de åtgärder som Migrationsverket vidtagit för att hantera den uppkomna situationen. I ett beslut i juni 2016 bedömde jag att handläggningstiderna till stor del berodde på omständigheter utanför Migrationsverkets kontroll. Jag uttalade därför inte någon kritik i beslutet, men betonade att situationen var allvarlig och att de långa handläggningstiderna drabbar enskilda hårt. Jag uttalade även att det yttersta ansvaret för att Migrationsverket kan fatta beslut inom rimlig tid ligger hos regeringen och riksdag och lämnade därför över mitt beslut till Justitiedepartementet (se JO 2016/17 s. 646, dnr

text: Det har därefter fortsatt att komma in många klagomål till JO om långa handläggningstider hos Migrationsverket, bl.a. i asylärenden med unga sökande. Jag har följt utvecklingen bl.a. genom inspektioner hos Migrationsverket och genom den löpande klagomålshanteringen (se bl.a. JO:s inspektionsprotokoll den 24 februari 2017, dnr 5625-2016, och den 13 november 2017, dnr 1865- 2017).

text: Anmälan

text: I november 2016 lämnade AA, som var god man för en underårig asylsökande, in en anmälan till JO om bl.a. långsam handläggning i hans asylärende. AA anförde att verket skickat en förfrågan till Malta, där sökanden tidigare hade vistats, och att hon därefter inte hört något från verket. Vid tidpunkten för anmälan hade handläggningen hos Migrationsverket pågått under mer än två år.

text: Utredningen

text: Migrationsverket (vikarierande generaldirektören BB) yttrade sig över anmälan. Av yttrandet och de handlingar som hämtats in framgick i huvudsak följande om handläggningen av ärendet.

text: Sökandens ansökan om asyl registrerades hos Migrationsverket den 21 oktober 2014. I samband med det hölls ett inledande samtal med sökanden, som uppgav att han var född 2001 men att han inte vet vilken månad och dag. Därefter förordnade verket ett offentligt biträde för sökanden. Verket fick även besked om att AA förordnats som god man. Den 21 november 2014 hölls ett utredningssamtal med sökanden i närvaro av AA. Sökanden uppgav då att han var född i januari månad 2001, men att han inte mindes vilken dag. Han berättade också att han varit på Malta och blivit stoppad av polisen där. Den 9 februari 2015 genomfördes asylutredningen i närvaro av det offentliga biträdet och AA. Sökanden uppgav då att han var född i april 2001.

text: Med anledning av de uppgifter som sökanden hade lämnat vände sig verket den 25 februari 2015 med en begäran till Malta enligt Dublinförordningen om att få upplysningar om sökanden. Den 7 april 2015 svarade Malta att sökanden var okänd.

text: Den 20 april 2015 gjorde Migrationsverket bedömningen att sökanden inte förmått göra sannolikt att han var under 14 år, och det registrerade födelsedatumet justerades i enlighet med detta. Eftersom sökanden bedömdes vara minst 14 år kontrollerades hans fingeravtryck i databasen Eurodac den 27 april 2015. Kontrollen visade att han hade sökt asyl på Malta den 10 augusti 2013. Med anledning av uppgifterna skickade Migrationsverket den 1 juli 2015 en ny begäran till Malta om upplysningar om sökanden.

text: Den 11 november 2015 kontaktade det offentliga biträdet, efter önskemål från sökanden och AA, Migrationsverket för att informera sig om den fortsatta handläggningen. Handläggaren vid verket svarade samma dag att man väntade på svar från Malta. Migrationsverket skickade en påminnelse till Malta den 18 december 2015. I ett svar från Malta den 21 december 2015 angavs att sökandens ”status was implicitly withdrawn on 1st February 2014”.

text: I april 2016 lämnade AA, efter begäran av Migrationsverket, in en fullmakt för verket att ta del av sökandens asylansökan, inklusive utredningsprotokoll från asylutredningen och beslutet från Malta. En ny begäran om information och eventuella handlingar skickades till Malta den 19 maj 2016. Dagen efter kontaktade det offentliga biträdet Migrationsverket och påtalade den långa handläggningen. Ett svar inkom från Malta den 1 augusti 2016 med i huvudsak samma innehåll som tidigare. Verket fick inte del av några handlingar.

text: I slutet av november 2016 bad Migrationsverket det offentliga biträdet att lämna in ett slutligt yttrande. Biträdet yttrade sig den 22 december 2016 och begärde att ärendet skulle tas med förtur på grund av att handläggningen dragit ut väsentligt på tiden.

text: Den 27 december 2016 begärde Migrationsverket uppgifter från socialnämnden enligt

text: 17 kap. 1 § utlänningslagen

text: . Nämndens yttrande kom in till verket den 3 januari 2017.

text: I ett beslut den 18 januari 2017 avslog Migrationsverket sökandens asylansökan. Beslutet överklagades till Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, som den 28 mars 2017 beslutade att målet skulle handläggas med förtur på grund av att handläggningen oskäligt hade fördröjts.

text: I yttrandet till JO beklagade Migrationsverket dröjsmålet och uppgav att det till stor del orsakats av att de maltesiska myndigheterna inte förmedlade alla uppgifter till verket och att handläggningen även i viss utsträckning fördröjts på grund av det exceptionellt stora antalet asylansökningar 2015. Migrationsverket anförde även att sökanden själv i viss utsträckning hade bidragit till att ärendet fördröjts genom att inte medverka tillräckligt för att klargöra sin ålder.

text: Bedömning

text: Varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (

text: 7 § förvaltningslagen

text: Migrationsverkets beslut i asylärenden har stor betydelse för de som berörs. Om ett uppehållstillstånd beviljas innebär det att sökanden får stanna i Sverige, medan ett avslag som regel innebär att han eller hon måste lämna landet. Under den tid som det tar att handlägga ansökningar om uppehållstillstånd lever de som berörs i ovisshet om utgången. När det gäller ärenden som har stor inverkan på enskildas liv kan vikten av att ärendena avgörs inom rimlig tid inte nog understrykas. Detta gäller särskilt asylärenden med underåriga sökande. Det kan orsaka otrygghet och lidande att under lång tid vänta på ett beslut som har avgörande betydelse för framtiden. Att långa handläggningstider drabbar enskilda hårt framgår tydligt av de anmälningar som kommer in till JO och av de samtal som JO får från personer som befinner sig i den situationen.

text: Av utredningen framgår att det under långa perioder inte vidtogs några faktiska handläggningsåtgärder i ärendet på grund av att Migrationsverket inväntade uppgifter från Malta och att det tog verket två år och tre månader att fatta beslut i ärendet.

text: Att ett ärende blir liggande under lång tid utan att några faktiska handläggningsåtgärder vidtas är givetvis inte acceptabelt. Den omständigheten att en sökande lämnar motstridiga uppgifter om sin ålder och inte medverkar till att klargöra den kan visserligen innebära att handläggningstiden blir längre men ursäktar inte långa perioder av passivitet.

text: Jag ifrågasätter inte att det fanns ett behov av att begära uppgifter från Malta men är mot bakgrund av de svar som myndigheten på Malta lämnade tveksam till om det var korrekt av verket att anta att det hade upprättats ett utredningsprotokoll där. Under alla förhållanden borde Migrationsverket ha påmint mer frekvent eller på annat sätt ha försökt ta reda på varför man inte fick de uppgifter man efterfrågade, vilket hade kunnat förkorta handläggningstiden. Jag noterar även att Migrationsverket först i ett mycket sent skede begärde in uppgifter från socialnämnden. En sådan utredningsåtgärd hade kunnat vidtas

text: tidigare och parallellt med kommunikationen med myndigheten på Malta (se även Migrationsverkets återrapportering enligt regleringsbrevet för budgetåret 2017 – Redovisning och analys av arbetet med medicinska åldersbedömningar, s. 10 f.).

text: Det finns inte skäl att ifrågasätta att handläggningen även fördröjdes av det mycket stora antalet asylansökningar som kom in till verket 2015. Det ärende som har varit föremål för denna granskning illustrerar hur situationen vid Migrationsverket har sett ut under senare tid. Som jag har konstaterat tidigare är det ytterst en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid (se JO 2016/17 s. 646).

text: I november 2017 träffade jag Migrationsverkets ledning och diskuterade bl.a. de insatser verket gjort för att förkorta de långa handläggningstiderna. Jag ser naturligtvis positivt på att verket vidtagit åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna. I det sammanhanget vill jag framhålla vikten av rutiner som säkerställer en regelbunden uppföljning av ärendena.

text: Mot bakgrund av att de åtgärder som Migrationsverket vidtagit ännu inte fått fullt genomslag och att Migrationsverket i dagsläget inte kommit till rätta med handläggningstiderna kommer jag att fortsätta att följa utvecklingen.

text: Avslutningsvis vill jag erinra Migrationsverket om vikten av att de upplysningar och yttranden som lämnas till JO är korrekta. Jag har noterat att verkets yttrande till JO i flera avseenden innehåller uppgifter om handläggningen av asylärendet som inte överensstämmer med vad som framgår av handlingarna i verkets akt, och alltså är felaktiga.


nyckelord: Dokumentation Förundersökning Samtycke Sekretess

title: Anmälan mot Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för att känsliga uppgifter ur en patientjournal hämtades in och användes utan samtycke

sammanfattning: Uppgifter i en patientjournal omfattas normalt av sekretess. Med vissa undantag får journalanteckningar inte hämtas in av polis eller åklagare under en förundersökning utan att den som sekretessen skyddar har samtyckt till det. I beslutet uttalar sig JO om hur en fråga om att hämta in ett samtycke bör hanteras och hur ett muntligt samtycke bör dokumenteras. Det avgörande för om en uppgift ska tas in i ett förundersökningsprotokoll är om den är av betydelse för utredningen. Är den det finns det inget rättsligt utrymme för att avstå från att ta in den i protokollet. En sådan uppgift ska därför tas in i protokollet, och får användas som bevisning, även om ett nödvändigt samtycke till att hämta in den inte funnits. JO framhåller dock att det inte får förekomma att sekretesskyddade uppgifter hämtas in utan samtycke när det krävs ett sådant för att det ska få ske. Vidare framhåller JO att såväl en polisiär förundersökningsledare som en åklagare har ett ansvar för att vidta relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids.

text: Bakgrund

text: Den 9 maj 2015 blev AA misshandlad, och en polisanmälan upprättades samma dag. Polisen inledde en förundersökning, och förundersökningsledaren gav direktiv om att dokumentation från sjukhus över AA:s skador skulle hämtas in. Den 12 oktober 2015 hade polisinspektören BB kontakt med AA om att hämta in kopior av AA:s patientjournal. AA uppgav samtidigt att han begärde skadestånd av den misstänkte. BB skickade samma dag en begäran till flera vårdinrättningar om journalkopior avseende de tillfällen AA sökt vård från den 9 maj 2015 och till vårdtidens slut. I begäran angavs att AA hade samtyckt till åtgärden.

text: Södra Älvsborgs sjukhus skickade en journalkopia från vårdtillfällen den 9, 16 och 21 maj 2015 till polisen. Vårdtillfällena den 9 och 16 maj 2015 var direkt hänförliga till misshandeln. Vid vårdtillfället den 21 maj 2015 hade AA sökt vård av en annan anledning. Journalanteckningarna från den dagen innehåller integritetskänsliga uppgifter om detta, men också uppgifter om besvär efter

text: misshandeln. Samtliga journalkopior togs in i det förundersökningsprotokoll som upprättades av förundersökningsledaren CC den 6 november 2015.

text: Den 12 november 2015 väckte assistentåklagaren DD åtal mot en person för misshandel av AA. Hon begärde samtidigt för AA:s räkning skadestånd av den tilltalade. Som bevisning åberopades bl.a. journalanteckningarna från Södra Älvsborgs sjukhus.

text: Anmälan till JO

text: AA förde i en anmälan till JO fram klagomål mot att journalanteckningar om honom hämtats in och använts av polis och åklagare utan hans samtycke. Han anförde att det samtycke till att hämta in journalkopior som han lämnat inte avsåg vårdtillfället den 21 maj 2015. Han anförde också att han inte fick tillfälle att läsa igenom de journalkopior polisen hämtade in, vilket BB hade lovat honom. AA påpekade att journalanteckningarna från den 21 maj 2015 blivit offentliga när de tagits in i förundersökningsprotokollet och åberopats som bevisning i domstol. Han kontaktade åklagaren före rättegången och påtalade att anteckningarna är integritetskänsliga och inte rör den misshandel han utsatts för.

text: Utredning

text: Inledning Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten yttrade sig över anmälan.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (EE) hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från polisinspektörerna CC och BB och redovisade följande synpunkter från dem.

text: Inspektör CC har uppgett i huvudsak följande. Utdrag från AA:s patientjournal inhämtades för att få skadorna efter misshandeln dokumenterade. Rättsintyg är dyra och ska användas restriktivt enligt direktiv från Polismyndigheten. I aktuellt brottsärende var det tillräckligt med att hämta in kopia av patientjournal. Det inhämtade journalutdraget från sjukhuset visade tre vårdtillfällen, den 9, 16 och 21 maj 2015. Det första vårdtillfället är samma dag som den anmälda misshandeln. Det andra tillfället är en vecka senare då AA sökte akut vård för besvär som han ådragit sig vid misshandeln. Det tredje tillfället är efter ytterligare fem dagar då AA uppsökt akutmottagning för i huvudsak andra besvär. Vid detta vårdtillfälle uppgav AA bland annat att han hade besvär från misshandeln den 9 maj 2015. Hennes bedömning var att uppgifterna inte var så integritetskränkande att de inte kunde ingå i förundersökningsprotokollet. Hon valde därför att inte maska några uppgifter. Det inhämtade journalutdraget skickades i sin helhet då ärendet redovisades till Åklagarmyndigheten. Inspektör BB har uppgett i huvudsak följande. AA:s journalanteckningar begärdes in efter att AA:s medgivande erhållits. Det krävs alltid ett medgivande av målsäganden för att inhämta patientjournal när målsäganden inte utsatts för grövre brottslighet. Det är oklart vad för rutiner som finns gällande denna typ av medgivanden. BB har vaga minnesbilder av utredningen men minns att ett medgivande lämnades muntligt. Däremot minns han inte om AA begärde att få se de inhämtade journalanteckningarna innan de användes i förundersökningen. Han har heller inget minne av om det diskuterades från vilka datum patientjournaler skulle hämtas in. Han utgick förmodligen från brottsdatumet och de vårdinrättningar som AA besökt. Han har inget minne av att AA uppgett att

text: journalanteckningar från den 21 maj 2015 inte var relevanta för ersättningsyrkandet.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Det kan konstateras att de inhämtade journalanteckningarna från den 21 maj 2015 delvis innehåller uppgifter kopplade till den aktuella misshandeln men främst andra uppgifter. AA har gjort gällande att hans medgivande inte omfattade journalanteckningarna från detta datum. Att det finns ett medgivande i ärendet framgår dels av en tjänsteanteckning, dels av en blankett. Den enda uppgiften om hur långt medgivandet sträcker sig finns i blanketten där polisen med ett kryss har markerat att samtycke har inhämtats för vårdtillfällen som har angetts högre upp i blanketten. Där anges bl.a. vårdtillfällen under tiden den 9 maj 2015 och till vårdtidens slut. Enligt Polismyndighetens mening hade det i det här fallet varit lämpligt att ännu närmare dokumentera kontakten mellan AA och BB och innehållet i medgivandet. AA har vidare gjort gällande att BB har uppgett att han skulle få gå igenom det inhämtade materialet. BB har inga minnesbilder av att han har gjort en sådan utfästelse. Det är således oklart vad som har överenskommits i denna del. Om det ändå fanns en sådan överenskommelse borde den ha följts och dokumenterats. När journalanteckningarna från den 21 maj 2015 väl var inhämtade hade polisen att överväga om dessa skulle lämnas vidare till åklagaren och i så fall i vilken mån. Om AA:s medgivande inte har omfattat de aktuella anteckningarna är det beklagligt att dessa har hämtats in och dessutom lämnats vidare.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren FF) hade hämtat in upplysningar från assistentåklagaren DD och chefsåklagaren GG, båda vid åklagarkammaren i Borås. Åklagarmyndigheten redovisade följande om de berörda åklagarnas hantering av journalanteckningarna.

text: Efter att polisen slutfört förundersökningen överlämnades ärendet till åklagarkammaren. Ett förundersökningsprotokoll översändes den 6 november 2015 och ett tilläggsprotokoll den 11 november 2015. Den 12 november 2015 väckte DD åtal för misshandel och framställde för målsägandens räkning dennes anspråk på ersättning för kränkning, sveda och värk samt kostnader för bl.a. sjukvård och medicin. Till styrkande av gärningen och det enskilda anspråket åberopade DD journalanteckningarna och fotografierna i förundersökningsprotokollet som skriftlig bevisning. DD gjorde bedömningen att samtliga journalanteckningar hade betydelse som bevisning såväl för den åtalade gärningen som för ersättningsanspråket. I anteckningen från läkarbesöket den 21 maj 2015 var misshandelstillfället knappt två veckor tidigare noterat och DD drog slutsatsen att det fanns ett orsakssamband mellan misshandeln och [de besvär] som konstaterades vid läkarbesöket. En tid efter att åtalet hade väckts och expedierats till tingsrätten kontaktades DD av målsäganden som uppgav att han hade blivit lovad av polisen att journalanteckningarna från den 21 maj 2015 inte skulle ingå i förundersökningen. Anledningen till detta var enligt målsäganden att anteckningarna innehöll känslig information om hans psykiska hälsa. DD förklarade för honom att hon inte hade erhållit någon sådan information från polisen och att de aktuella journalanteckningarna inte kunde plockas bort från förundersökningsprotokollet eftersom åtal var väckt. Hon förklarade vidare att den åtgärd som hon i det läget hade möjlighet att vidta var att kontakta sessionsåklagaren och förklara för denne att de aktuella journalanteckningarna inte skulle föredras under sakframställningen vid huvudförhandlingen. DD hade därefter kontakt med sessionsåklagaren och vidarebefordrade den information som målsäganden lämnat.

text: Chefsåklagaren GG har i sitt yttrande bl.a. anfört att hon anser att DD har agerat adekvat genom att vidarebefordra den information som hon fått från målsäganden till sessionsåklagaren och på så sätt undvikit att för målsäganden känslig information skulle komma att föredras vid tingsrätten. Utifrån de uppgifter som finns redovisade i förundersökningsprotokollet har DD handlagt ärendet på ett korrekt sätt.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Patientjournaler är handlingar som inte sällan kan innehålla uppgifter som en målsägande i ett brottmål kan uppfatta som känsliga från integritetssynpunkt. Det finns därför skäl för en förundersökningsledare att vara särskilt uppmärksam på om en målsägande lämnat sitt samtycke till att uppgifter från en patientjournal kan hämtas in inom ramen för en förundersökning. Det gäller särskilt om, som i detta fall, straffskalan för det brott som förundersökningen avser för med sig att bestämmelsen i

text: 10 kap. 23 § 1

text: OSL inte är tillämplig och det inte är fråga om något s.k. nödvändigt utlämnande. Patientjournalen i det fall som nu är aktuellt och som avsåg misstanke om misshandel kunde lämnas ut till polisen endast om målsäganden samtyckte till att handlingen lämnades ut eller efter en prövning av om ett röjande av uppgifterna kunde vara till men för målsäganden. Med hänsyn till de känsliga uppgifter som återfanns i dessa journalanteckningar torde i praktiken målsägandens samtycke varit en förutsättning för att handlingen skulle kunna lämnas ut till polisen, liksom för polisen att begära ut patientjournalen ifråga. Den polisiära förundersökningsledaren ansvarade således för att målsägandens samtycke inhämtades. I det aktuella ärendet har målsäganden begärt ersättning för bl.a. sveda och värk med anledning av att han utsatts för misshandel. Journalanteckningar från flera läkarbesök under en period om ungefär två månader efter misshandelstillfället har hämtats in av polisen inom ramen för den polisledda förundersökningen. Samtliga journalanteckningar togs in i det förundersökningsprotokoll som sedermera redovisades till åklagare. Målsäganden har uppgett att han i sina kontakter med polisens utredare påtalat att han ansåg att journalanteckningarna från ett av läkarbesöken, den 21 maj 2015, innehöll information som var känslig från integritetssynpunkt och att han därför inte samtyckte till att dessa skulle ingå i förundersökningsprotokollet. Den aktuella journalanteckningen har dock funnits med i den slutredovisade förundersökningen. Målsägandens synpunkter och önskemål framgår vare sig av förundersökningsprotokollet eller av tilläggsprotokollet. På det underlag jag kan bedöma framstår det som något oklart i vilket skede målsäganden haft kontakt med polisen angående den ifrågasatta journalanteckningen och vad målsäganden förklarat sig inte samtycka till. [– – –] Åklagaren gjorde efter genomgång av förundersökningsprotokollet bedömningen att förundersökningen var av sådan kvalitet att hon kunde fatta ett positivt åtalsbeslut och för målsägandens räkning föra talan om skadestånd. Vid bedömningen utgick hon från att målsäganden lämnat samtycke till att patientjournalerna kunde lämnas ut till polisen. Enligt min uppfattning har åklagaren haft fog för denna bedömning och därmed inte haft anledning att hos polisen väcka frågan om innehållet i förundersökningsprotokollet. Åklagaren har vidare förklarat att hon bedömt uppgifterna i journalanteckningen från läkarbesöket den 21 maj 2015 som relevanta för bedömningen av gärningen och det begärda skadeståndet. Detta bekräftas av att anteckningen åberopats som bevisning i stämningsansökningen för att styrka brott och för att styrka

text: målsägandens skadeståndstalan. Inte heller i dessa delar har jag något att invända mot åklagarens handläggning. Efter åtalet fick åklagaren information om att målsäganden menade att han inte gått med på att hans patientjournaler fick ingå i förundersökningsprotokollet. Åklagaren vidtog då vissa åtgärder i syfte att försöka begränsa den skada som målsäganden drabbats av. Möjligen skulle åklagaren, utöver dessa åtgärder, kunnat uppmärksamma domstolen på frågan och begära hos domstolen att journalanteckningen skulle föredras inom stängda dörrar med hänvisning till regleringen i

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: RB samt

text: 35 kap. 7 § 3

text: OSL. Hur domstolen skulle ha hanterat den frågan är dock svårt att ha någon bestämd uppfattning om. Utifrån omständigheterna i ärendet anser jag inte att det finns skäl att ifrågasätta åklagarens hantering av ärendet. Anmälarens yttrande AA kommenterade Polismyndighetens yttrande och anförde bl.a. att han uttryckligen sa till BB att han endast medgav att journaler från vårdtillfällena den 9 och 16 maj 2015 fick hämtas in.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Sekretess för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd

text: Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men (

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL).

text: I en förundersökning i brottmål gäller sekretess för en uppgift om en enskilds personliga förhållanden, t.ex. hälsotillstånd, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. I likhet med den nyss nämnda bestämmelsen är den utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att utgångspunkten är att sekretess gäller för uppgifterna. Sekretessen hos förundersökningsmyndigheten upphör normalt i samband med att uppgifterna lämnas till domstol när åtal väcks. I vissa situationer fortsätter sekretessen dock att gälla, t.ex. om sekretess för uppgiften ska gälla vid domstolen i en viss typ av mål eller om uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där uppgiften är sekretessreglerad. (Se 35 kap. 1 § första stycket 1 och 7 § OSL.)

text: I domstol gäller enligt

text: 35 kap. 12 §

text: OSL sekretess för bl.a. en enskilds personliga förhållanden i vissa typer av brottmål. Vidare kan sekretess för en uppgift i en förundersökning om en enskilds personliga förhållanden i vissa fall föras över till domstol när uppgiften lämnas dit. I så fall gäller sekretessen med ett s.k. rakt skaderekvisit, dvs. endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs, vilket innebär att utgångspunkten är att uppgifterna är offentliga. (Se 43 kap. 2 och 3 §§ och 35 kap. 7 § OSL.)

text: Sekretess för en uppgift som rör en enskilds hälsa, t.ex. uppgifter om sjukdomar eller missbruk, kan även i andra fall gälla hos myndigheter enligt bestämmelsen i

text: 21 kap. 1 §

text: OSL.

text: Uppgifter som omfattas av sekretess får inte röjas för enskilda eller myndigheter utan att det anges i offentlighets- och sekretesslagen eller i en lag eller förordning som den hänvisar till (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL). Sådana bestämmelser finns bl.a. i

text: 10 kap.

text: OSL. Ett flertal bestämmelser i

text: 10 kap.

text: OSL reglerar hur sekretess förhåller sig till polis och åklagares verksamhet. Av intresse i detta ärende är främst bestämmelsen i

text: 10 kap. 23 §

text: OSL. Av den följer att sekretessen för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden enligt

text: 25 kap. 1 §

text: OSL inte hindrar att en sådan uppgift lämnas till bl.a. en åklagarmyndighet eller Polismyndigheten om uppgiften angår en misstanke om ett begånget brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år.

text: Sekretess som gäller till skydd för en enskild hindrar dock inte att en uppgift lämnas till en myndighet om den enskilde samtycker till det (

text: 10 kap. 1 §

text: OSL). Om en målsägande återtar ett tidigare lämnat samtycke men uppgifterna finns tillgängliga för polis och åklagare får uppgifterna, oberoende av samtycke, ändå användas som bevisning i en rättegång (se

text: prop. 2004/05:64 s. 33

text: Innehållet i ett förundersökningsprotokoll

text: Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB). Förundersökningsprotokollets huvudsakliga betydelse är att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandling. Utredningsåtgärder, beslut och material som upprättas eller inhämtas under en förundersökning ska dokumenteras löpande. Med termen förundersökningsprotokoll åsyftas normalt inte denna löpande dokumentation. I stället brukar man avse den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning.

text: Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § förundersökningskungörelsen, FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för en rättvis rättegång och ställer stora krav på åklagarens objektivitet (se

text: 23 kap. 4 §

text: RB). Såväl sådant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas.

text: Det som är betydelselöst för utredningen ska inte tas med i protokollet. Det är samtidigt viktigt att uppgifter som ur den misstänktes synvinkel framstår som betydelsefulla inte utmönstras. Det förundersökningsmaterial som förundersökningsledaren bedömer inte ska ingå i förundersökningsprotokollet utgör s.k. sidomaterial.

text: Det finns inte någon särskild bestämmelse i förundersökningskungörelsen om att ett samtycke till att journalanteckningar hämtas in ska antecknas i förundersökningsprotokollet.

text: Åklagaren har enligt

text: 22 kap. 2 §

text: RB en långtgående skyldighet att förbereda och föra en målsägandes talan om skadestånd mot den misstänkte. När åklagaren gör det ska han eller hon se till att bevisning om målsägandens skadeståndsanspråk tas fram under förundersökningen. Utgångspunkten är att även en polisledd förundersökning ska vara komplett när det gäller en fråga om skadestånd. Bevisning i frågan om skadestånd bör tas in i förundersökningsprotokollet, och den misstänkte bör uppmanas att yttra sig särskilt över anspråket, om det inte är olämpligt eller uppenbart obehövligt. (Se

text: prop. 1987/88:1 s. 5

text: SOU 2013:17 s. 713

text: , Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , Zeteo 20 december 2016, inledningen till

text: 23 kap.

text: , och Åklagarmyndigheten, RättsPM 2013:1, Skadestånd – Om åklagarens skyldighet att föra målsägandens talan, s. 25–30.)

text: Det är förundersökningsledaren som har ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara och ska ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet. (Se 1 a § andra stycket FUK.)

text: JO har tidigare uttalat att en målsägande ska kunna utgå från att de rättsvårdande myndigheterna vidtar relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids. (Se JO 2016/17 s. 439, dnr

text: . Se även JO 2016/17 s. 387, dnr

text: , där JO behandlat frågor om känsliga uppgifter om en målsägande som tagits in i ett förundersökningsprotokoll.)

text: Bedömning

text: Omfattningen av de journalanteckningar som hämtades in Anteckningar i en patientjournal innehåller inte sällan uppgifter som är integritetskänsliga. Utgångspunkten är att sekretess gäller för sådana uppgifter. För att journalanteckningar med integritetskänsliga uppgifter ska få lämnas ut till polis eller åklagare krävs antingen att det misstänkta brottet är av visst allvarligare slag eller att den som journalanteckningarna avser samtycker till det. Utredningen där AA var målsägande avsåg misshandel. Det brottet är inte av sådant allvarligare slag att journalanteckningar kan lämnas ut till polisen oberoende av samtycke från den som journalanteckningarna avser. Det krävdes därför samtycke från AA för att journalanteckningarna skulle få lämnas ut till polisen.

text: Polis eller åklagare bör inte hämta in ett samtycke som är mer omfattande än vad som behövs för utredningen. Den som hämtar in ett samtycke måste också säkerställa att han eller hon har uppfattat omfattningen av samtycket på rätt sätt. (Se t.ex. JO 1990/91 s. 366, dnr

text: , och JO:s beslut den 20 december 2016, dnr

text: .) Från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är det även av

text: vikt att ett samtycke som hämtats in dokumenteras, t.ex. i en tjänsteanteckning, så att det framgår vilka uppgifter som den som sekretessen skyddar har samtyckt till att polis eller åklagare hämtar in. Om han eller hon angett några begränsningar i samtycket ska dessa naturligtvis också dokumenteras.

text: Av utredningen framgår att BB hade kontakt med AA och fick samtycke till att hämta in journalanteckningar. Utredningen har inte kunnat ge något klart svar på frågan om hur långt samtycket sträckte sig. AA har uppgett att han uttryckligen sa till BB att det endast var anteckningar från den 9 och 16 maj 2015 som fick hämtas in. BB har uppgett att han minns att han fick ett muntligt samtycke från AA, men att han inte har någon minnesbild av att de diskuterade från vilka vårdtillfällen journalanteckningar fick hämtas in. Av den tjänsteanteckning BB skrev samma dag som han hade kontakt med AA framgår inte annat än att han fått ett medgivande från AA att hämta in journalanteckningar. I den begäran BB skickade till bl.a. Södra Älvsborgs sjukhus senare samma dag anges inga specifika vårdtillfällen utan i stället att begäran avser vårdtillfällen avseende misshandel från den 9 maj 2015 till vårdtidens slut. Det talar för att det var så BB uppfattade samtycket.

text: Jag konstaterar att ord står mot ord i frågan om samtycket omfattade vårdtillfället den 21 maj 2015. Enligt min bedömning skulle ytterligare utredning inte leda till någon större klarhet. Såvitt jag kan bedöma har polisen endast begärt sådana journalanteckningar som kunde vara av betydelse för utredningen i ärendet. Inget annat har heller kommit fram än att det var sjukhuset som valde ut de journalanteckningar som bedömdes vara relevanta för polisens begäran. Det finns därför inte grund för att kritisera polisen för att de aktuella uppgifterna hämtades in från sjukhuset. Det är dock en brist att tjänsteanteckningen inte är så detaljerad att det går att utläsa vad AA:s samtycke omfattade.

text: Ord står mot ord även i frågan om AA blivit lovad att gå igenom det material som polisen hämtade in. Om polisen lovat AA detta borde han ha fått möjlighet att ta del av materialet. Jag vill dock framhålla att en målsägande inte kan bestämma vilka uppgifter i förundersökningsmaterialet som ska ingå i förundersökningsprotokollet.

text: Det inträffade illustrerar dels att det är av vikt att omfattningen av samtycken som hämtas in dokumenteras tydligt, dels att det finns anledning för den som hämtar in ett samtycke att säkerställa att han eller hon har uppfattat omfattningen av samtycket på rätt sätt. Det kan göras t.ex. genom att den som sekretessen skyddar tillfrågas om det finns någon uppgift som samtycket inte omfattar och genom att den som hämtar in samtycket redogör för vilka handlingar han eller hon avser att begära från vårdinrättningen.

text: Polismyndighetens beslut att ta in journalanteckningarna i förundersökningsprotokollet När journalanteckningarna kom in till Polismyndigheten blev de allmänna handlingar där och en del av förundersökningsmaterialet. Medan förundersökningen pågick omfattades uppgifterna i journalanteckningarna av sekretessbestämmelsen i

text: 35 kap. 1 § första stycket 1

text: OSL.

text: Som framgått ovan har förundersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. När förundersökningsledaren tar ställning till om uppgifter ur förundersökningsmaterialet ska ingå i förundersökningsprotokollet måste han eller hon ta ställning till om uppgifterna är av betydelse för målet såväl ur det allmännas som ur den misstänktes perspektiv. Om ett skadeståndsanspråk från målsäganden har utretts under förundersökningen bör bedömningen också avse uppgifternas betydelse för skadeståndsanspråket.

text: En konsekvens av att uppgifter tas in i ett förundersökningsprotokoll är att den tilltalade har en ovillkorlig rätt att ta del av dem efter beslut om åtal (se

text: 23 kap. 21 a §

text: RB och

text: 10 kap. 3 § andra stycket

text: OSL). En misstänkt har visserligen rätt att ta del av hela förundersökningsmaterialet, även uppgifter som bedöms sakna betydelse för målet, men den rätten kan i vissa fall begränsas på grund av sekretess (se 23 kap. 18 och 18 a §§ RB och 10 kap. 3 § första stycket och 3 a § OSL). Som framgått ovan är sekretesskyddet för integritetskänsliga uppgifter i ett förundersökningsprotokoll inte lika starkt efter att åtal väckts. Utgångspunkten är då att uppgifterna är offentliga. Den bedömning som görs av vilka uppgifter som ska tas in i ett förundersökningsprotokoll kan därför vara av stor betydelse för den enskildes intresse av att integritetskänsliga uppgifter inte blir offentliga eller blir tillgängliga för den som är misstänkt.

text: CC var förundersökningsledare i den aktuella förundersökningen. Hon har uppgett att hon inte ansåg att uppgifterna var så integritetskänsliga att de inte kunde ingå i förundersökningsprotokollet. Jag vill med anledning av det framhålla att det avgörande för om en uppgift ska ingå i ett förundersökningsprotokoll är om den är av betydelse för utredningen. Är den det finns det inget rättsligt utrymme för att avstå från att ta in den i protokollet, oavsett om den omfattas av sekretess. (Se mitt beslut den 10 maj 2017, dnr 7381-2015.)

text: Som framgått ovan finns det inget hinder mot att polis och åklagare använder uppgifter som hämtats in under en förundersökning efter ett samtycke från den som sekretessen skyddar som bevisning, även om han eller hon återtagit sitt samtycke. Eftersom alla uppgifter i förundersökningsmaterialet som är av betydelse för utredningen ska ingå i protokollet gäller detta också för uppgifter som hämtats in utan att något samtycke funnits. Jag vill dock stryka under att det inte får förekomma att sekretesskyddade uppgifter hämtas in utan samtycke när ett samtycke är en förutsättning för att det ska få ske.

text: Av journalanteckningarna från den 21 maj 2015 framgår att AA vid det tillfället sökte vård av en annan anledning än misshandeln. Vissa besvär efter

text: misshandeln nämns dock också. Av utredningen framgår vidare att AA begärt skadestånd för sveda och värk avseende skador som nämns i journalanteckningarna från den 21 maj 2015. Det som nämns i anteckningarna om besvär efter misshandeln kan därför ha haft viss betydelse såväl för åtalsfrågan som för AA:s skadeståndsanspråk. Jag är dock mer tveksam till vilken betydelse för målet det som i övrigt framgår av journalanteckningarna kan ha haft, men såvitt jag kan bedöma har uppgifterna inte helt saknat betydelse för AA:s skadeståndsanspråk. Mot bakgrund av förundersökningsledarens skyldighet att se till att förundersökningsprotokollet ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet godtar jag att alla journalanteckningar från den 21 maj 2015 togs in i förundersökningsprotokollet.

text: Avslutningsvis vill jag i denna del framhålla att förundersökningsledaren har ett ansvar för att vidta relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids. Det kan därför enligt min mening finnas skäl för en polisiär förundersökningsledare att, i samband med att förundersökningsprotokollet redovisas till åklagare, uppmärksamma åklagaren på att det finns uppgifter i förundersökningsprotokollet som kan vara integritetskänsliga. Det kan bidra till att minska risken för att integritetskänsliga uppgifter sprids när detta inte är nödvändigt. Åklagarmyndighetens hantering av uppgifterna i journalanteckningarna När en polisledd förundersökning redovisats till en åklagare ska han eller hon gå igenom förundersökningen och bedöma om det finns förutsättningar att väcka åtal. Finns det inte det ska åklagaren normalt besluta att inte väcka åtal. Om det redovisade materialet är så ofullständigt att ett beslut i åtalsfrågan inte kan fattas kan åklagaren i stället besluta att återuppta förundersökningen och, om det finns förutsättningar för det, besluta att ledningen av förundersökningen ska återgå till polisen. Åklagaren kan även återuppta en förundersökning som innehåller formella brister. (Se Riksåklagarens riktlinjer RåR 2010:1, Åklagarprövningen av slutdelgivna polisledda förundersökningar.)

text: I samband med att åklagaren går igenom förundersökningsprotokollet i en polisledd förundersökning måste han eller hon vara uppmärksam på om detta innehåller uppgifter som är utan betydelse för målet. Detta gäller särskilt uppgifter som kan vara integritetskänsliga. Sådana uppgifter ska inte förekomma i ett förundersökningsprotokoll. Innehåller protokollet sådana uppgifter är åklagaren enligt min mening skyldig att vidta relevanta åtgärder för att undvika att uppgifterna sprids. Det kan t.ex. finnas anledning för åklagaren att återuppta förundersökningen för att lyfta ut integritetskänsliga uppgifter som saknar betydelse ur förundersökningsprotokollet.

text: Om förundersökningen inte har varit polisledd ansvarar åklagaren i egenskap av förundersökningsledare för att integritetskänsliga uppgifter som saknar betydelse för målet inte förs in i förundersökningsprotokollet (se bl.a. JO 2016/17 s. 439, dnr

text: I det aktuella ärendet fattade DD beslut om att väcka åtal. I likhet med Åklagarmyndigheten anser jag att hon, utifrån de uppgifter som fanns i förundersökningsmaterialet, inte hade anledning att ifrågasätta att AA samtyckt till att polisen hämtade in de journalanteckningar som tagits in i förundersökningsprotokollet. Som framgått ovan har jag gjort bedömningen att uppgifterna från vårdtillfället den 21 maj 2015 inte helt saknat betydelse för AA:s skadeståndsanspråk. Jag godtar därför att DD lät uppgifterna stå kvar i förundersökningsprotokollet och att hon åberopade journalanteckningarna som bevis.

text: Det är givetvis angeläget att åklagaren även efter att åtal väckts vidtar relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids. I vissa situationer kan det därför finnas anledning för en åklagare att uppmärksamma domstolen på att förundersökningsprotokollet innehåller integritetskänsliga uppgifter och också aktualisera frågan om en förhandling i domstolen bör hållas inom stängda dörrar när uppgifterna läggs fram.

text: Ärendet avslutas.