avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Kritik mot rektorerna för Söndrumsskolan i Halmstads kommun för ett förbud mot att använda den svenska flaggan på skolan

sammanfattning: En elev använde den svenska flaggans färger på ett sätt som skolledningen uppfattade som stötande. Det ledde till att skolans rektorer i ett meddelande riktat till bl.a. eleverna uttalade att det inte var tillåtet för eleverna att använda den svenska flaggan på skolan. Meddelandet togs bort efter någon dag. Frågan om en skola kan förbjuda elever att använda en flagga är i grunden en fråga om yttrandefrihet. Bedömningen av om ett förbud mot att använda den svenska flaggan på en skola är godtagbart ska göras efter samma principer som gäller för märken och symboler i övrigt. Det innebär att skolledningen kan förbjuda användning av den svenska flaggan på skolan endast om det är motiverat av ordningsskäl. I annat fall strider förbudet mot yttrandefriheten. Det nu aktuella förbudet var inte motiverat av ordningsskäl. Förbudet innebar därför en otillåten inskränkning av elevernas yttrandefrihet. Även om meddelandet togs bort efter något dygn anser JO att rektorerna inte kan undgå kritik för meddelandet.

text: Initiativet

text: I november 2015 tog JO emot en anmälan från en person som uppgav sig heta AA. Anmälan innehöll en länk till en artikel på webbplatsen www.nyheteridag.se. I artikeln anfördes bl.a. följande:

text: Svenska flaggan förbjuden

text: En maskerad, där en högstadieelev målat ansiktet i svenska flaggans färger, och även använt ett leksaksvapen, har väckt reaktioner från skolledningen på Söndrumsskolan. Rektor BB och CC har nu informerat om vad som gäller framöver i skolans verksamhet.

text: Artikeln innehöll också följande citat, av det som uppgavs vara skolledningens nya regler:

text: Med anledning av att oskrivna men självklara regler utmanas så tas nu regler ner i skrift. På Söndrumsskolan skall den svenska flaggan användas vid flaggdagar enligt svensk almanacka. Skolledningen ansvarar för flaggning. Övrigt användande av svensk eller annan flagga sker i samband med internationellt utbyte. Inget annat användande av svensk flagga är tillåtet.

text: Traditionerna på skolan är något de flesta elever ser fram emot. När vi har dagar med inslag av maskerad och musik är målet att dessa dagar skall upplevas som

text: positiva av alla. Den svenska flaggan får inte ingå i maskeraddräkten. Maskerad och uppvisningar skall dessutom vara fria från inslag av vapen. Det är positiva och ljusa känslor som skall lyftas fram. Kan vi dessutom med denna regel hjälpa någon att inte kränka annan person, att inte begå ett brott som benämns som hets mot folkgrupp eller att inte bryta mot reglerna för användandet av svensk flagga eller så är lyckan dubbel. Skolfotografering är något många tycker är viktigt. Det är en bild som många tittar på. Den når genom katalogen ut i hela Halmstad. Skolfotot skall självklart vara fritt från nationella symboler och vapen.

text: Efter att anmälan hade remitterats till Barn- och ungdomsnämnden i Halmstads kommun kom det fram att anmälaren sannolikt inte hade uppgett sitt riktiga namn. JO ansåg att det ändå fanns skäl att fortsätta handläggningen.

text: Utredning

text: I sitt remissvar anförde barn- och ungdomsnämnden huvudsakligen följande:

text: Redogörelse för vad som hänt

text: Under en maskerad på skolan uppträdde en elev på ett sätt som vanärade den svenska flaggan. Utifrån denna händelse framstod det för rektorerna nödvändigt att förklara för eleverna att Sveriges flagga omgärdas av vissa rekommendationer kring hur den bör användas och att den i egenskap av nationalsymbol ska behandlas med respekt. Samma dag som händelsen inträffade gick skolan därför ut med ett internt meddelande på lärplattformen Fronter. Av det interna meddelandet framgick bland annat att den svenska flaggan endast fick användas vid flaggdagar enligt svensk almanacka samt vid internationellt utbyte. Vidare framgick att skolan på detta sätt ville undvika att någon blev kränkt eller begick brott som benämns hets mot folkgrupp. Rektor uppger att denna formulering blev felaktig, flaggan kan aldrig utgöra hets mot folkgrupp eller anses vara kränkande. Det interna meddelandet togs bort efter något dygn.

text: Bedömning

text: Av det som framkommit av rektor BB:s redogörelse, särskilt med hänvisning till att det interna meddelandet togs bort från lärplattformen efter något dygn, är det barn- och ungdomsnämndens uppfattning att det inte föreligger någon anledning till klander mot nämnda rektorer.

text: Bedömning

text: Inledning och rättslig reglering Det finns vissa bestämmelser som direkt tar sikte på Sveriges flagga. De reglerna behandlar dock i huvudsak frågor om hur flaggan ska se ut och om den

text: Se t.ex. lagen (

text: ) om Sveriges flagga och lagen (

text: ) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar.

text: får användas i näringsverksamhet. Bestämmelserna saknar betydelse för bedömningen i detta ärende.

text: Frågan om en skola kan förbjuda elever att använda en flagga – eller, för den delen, att göra en ansiktsmålning i en flaggas färger – är i grunden en fråga om yttrandefrihet. Enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, vilket innebär frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten kan dock under vissa förutsättningar begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: ), bl.a. om det behövs för allmän ordning och säkerhet (

text: 2 kap. 23 § första stycket regeringsformen

text: ). Till exempel kan den som i uttalande eller i annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för bl.a. en folkgrupp dömas för hets mot folkgrupp (

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Skolan har ett ansvar för värdegrunderna i utbildningen. Enligt

text: skollagen (2010:800)

text: ska utbildningen förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska samhället vilar på (

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: ). Utbildningen ska utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna som människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet samt solidaritet mellan människor. Var och en som verkar inom utbildningen ska främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av kränkande behandling (

text: 1 kap.

text: 5 § första

text: och

text: andra styckena

text: ). Utbildningen ska vidare utformas på ett sådant sätt att alla elever tillförsäkras en skolmiljö som präglas av trygghet och studiero (

text: 5 kap. 3 §

text: ). Rektor ska därför besluta om ordningsregler (

text: 5 kap. 5 §

text: Skollagens

text: 5 kap.

text: innehåller också bestämmelser om disciplinära och andra särskilda åtgärder som viss personal kan vidta mot bl.a. ordningsstörande uppträdande.

text: Tidigare beslut från JO och JK JO har gjort uttalanden i frågan om skolor kan förbjuda elever bl.a. att bära vissa kläder eller märken (JO 1997/98 s. 436, dnr

text: m.fl.). JO Wahlström uttalade bl.a. följande:

text: Om märkena enbart uttrycker odemokratiska åsikter skall skolledningen ingripa genom sådana insatser som skulle kunna beskrivas som uppfostrande och undervisande, alltså genom samtal med eleven, och med hemmet om eleven är omyndig, och t.ex. fördjupad utbildning. Om märkena är sådana att de enligt en seriös bedömning riskerar att förorsaka störning av ordningen i skolan, t.ex. i form av bråk mellan elever eller så att diskussioner om märkena tar orimligt mycket lektionstid i anspråk, får skolledningen antingen genom generella ordningsregler eller genom beslut i det konkreta fallet förbjuda eleverna att bära märkena synligt i skolan. Förbudet får emellertid inte verkställas på annat sätt än genom de åtgärder som i allmänhet tillkommer en skolledning, alltså genom sådana uppfostrande eller undervisande insatser som nyss sagts eller genom disciplinära åtgärder enligt

text: skollagen

text: och skolförordningarna. Någon avstängning av grundskoleelever eller konfiskation av märkena får t.ex. inte förekomma.

text: Om märkena är sådana att de uttrycker missaktning för andra elever eller personal är skolledningen skyldig att ingripa, för att enligt bestämmelserna i

text: 1 kap. 2 § skollagen

text: [1985:1100; JO:s anm.] och i läroplanerna hindra att elever utsätter andra för kränkande behandling och för att motverka trakasserier. Inte heller i denna situation har emellertid skolledningen andra befogenheter än vad jag sagt i stycket ovan. Skolledningen bör emellertid i denna situation överväga att göra en polisanmälan. Justitiekanslern, JK, har prövat frågan om en skola kan förbjuda elever att använda ett visst klädesplagg (beslut den 13 november 2009, dnr

text: ). JK, som hänvisade till det nyss redovisade JO-beslutet, uttalade bl.a. följande: [Sådana] generella ordningsregler som innebär förbud att bära vissa märken [kan] endast anses godtagbara om de är motiverade av ordningsskäl. I annat fall utgör de en otillåten inskränkning av yttrandefriheten.

text: Kan en skola förbjuda användandet av Sveriges flagga? Både JO:s och JK:s beslut avsåg sådana märken och kläder som kunde uppfattas förmedla odemokratiska, framför allt rasistiska, åsikter. Den svenska flaggan kan i vissa sammanhang ha ett starkt symbolvärde, men den kan typiskt sett inte kopplas till någon viss åsikt eller ideologi på samma sätt som de märken m.m. som tidigare har varit föremål för bedömning. Principerna för hur man ska bedöma ett förbud mot att använda flaggan på en skola är dock desamma som för märken och symboler i övrigt: Rektor kan förbjuda användandet av den svenska flaggan genom en generell ordningsregel eller i det konkreta fallet endast om det är motiverat av ordningsskäl. I annat fall strider förbudet mot yttrandefriheten.

text: Att flaggan i ett visst sammanhang används på ett sätt som kan uppfattas som stötande är alltså inte tillräckligt för att införa en ordningsregel som förbjuder att flaggan används. För att ett förbud ska anses vara godtagbart krävs dessutom en konkret risk för att användandet orsakar ordningsstörningar, t.ex. bråk mellan eleverna eller diskussioner som tar orimligt mycket lektionstid i anspråk.

text: Jag vill också framhålla att ingripanden mot ordningsstörande beteenden på en skola i första hand bör ske genom uppfostrande och undervisande insatser, t.ex. samtal med eleven och hans eller hennes föräldrar, samt genom de disciplinära och andra särskilda åtgärder som anges i

text: skollagens

text: 5 kap.

text: Det finns sällan skäl att besluta om en generell ordningsregel på grund av en enstaka händelse. Rektorernas meddelande stred mot yttrandefriheten I ett meddelande på lärplattformen Fronter uppgav skolans rektorer att det var förbjudet för eleverna att använda den svenska flaggan på skolan. Upprinnelsen till meddelandet var att en elev vid ett tillfälle hade använt den svenska flaggans färger på ett sätt som skolledningen uppfattade som stötande.

text: Det har inte kommit fram att händelsen var ordningsstörande på det sätt som bör krävas för att besluta om ett förbud, och under alla förhållanden var det fråga om en enstaka händelse. Om skolan ansåg att det var nödvändigt att ingripa mot elevens beteende borde man i första hand ha gjort det genom uppfostrande och

text: undervisande insatser eller genom de särskilda åtgärder som anges i

text: skollagens

text: 5 kap.

text: Meddelandet kan inte uppfattas på något annat sätt än som ett generellt förbud mot att använda den svenska flaggan, vilket inte var motiverat av ordningsskäl. Förbudet innebar därför en otillåten inskränkning av elevernas yttrandefrihet. Även om meddelandet togs bort efter något dygn kan rektorerna inte undgå kritik för meddelandet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Statens institutionsstyrelses ungdomshem Rebecka för brister vid handläggningen av en begäran från polisen om att få ta del av två incidentrapporter

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA vid Västerortspolisen, inom Polismyndigheten i Stockholms län, framförde i en anmälan till JO klagomål mot befattningshavare vid Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Rebecka angående handläggningen av en begäran om att få ta del av två incidentrapporter.

type: stycke

text: AA anförde huvudsakligen följande. Den 20 september 2011 inkom en anmälan om misshandel på Rebeckahemmet till honom som förundersöknings-ledare och chef för ”mängdbrott”. Målsäganden hade enligt anmälan blivit misshandlad av två andra personer på hemmet. Vid hans kontakt med hemmet den 21 september 2011 framkom att två anställda hade bevittnat delar av misshandeln och att de hade upprättat var sin incidentrapport om vad de sett. Han begärde att få ta del av handlingarna. Han fick då beskedet från en behandlingsassistent att hon skulle prata med sin chef angående begäran med tanke på eventuell sekretess och att hon skulle återkomma med besked när så skett. Därefter har han och andra inom polisen vid flera tillfällen påmint om incidentrapporterna. Den 7 december 2011 hade polisen fortfarande inte fått vare sig incidentrapporterna eller något beslut om varför polisen inte fått del av dem. Rebeckahemmets underlåtenhet att följa såväl

text: tryckfrihetsförordningen

text: som

text: förvaltningslagens

text: krav om samverkan mellan myndigheter påverkar inte bara handläggningen av ärendet negativt utan framför allt de inblandade personerna.

text: Utredning

text: JO anmodade SiS att inkomma med utredning och yttrande över vad som anfördes i AAs anmälan. SiS gav in ett remissvar av huvudsakligen följande lydelse.

text: Inledning

text: I en anmälan till JO klagade AA (AA) vid Västerortspolisen (polisen) på att SiS ungdomshem Rebecka (Rebecka) inte hanterat polisens begäran att få ut handlingar skyndsamt. Vidare klagade han på att institutionen inte fattat något beslut i frågan eller lämnat någon förklaring till varför handlingarna inte lämnats ut.

text: Med anledning av ovanstående har JO i en, till Statens institutionsstyrelse (SiS) den 22 december 2011 inkommen, remiss anmodat SiS att komma in med utredning och yttrande över vad som anförts i anmälan. SiS har inhämtat synpunkter från Rebecka.

text: SiS yttrande

text: Bakgrund – – –

text: Avdelningsföreståndare BB (BB) har i utredningen bl.a. uppgett följande. Under september månad 2011 var AA i kontakt med behandlingssekreterare CC. Han uttryckte intresse för de incidentrapporter som personal hade upprättat. CC meddelade AA att hon skulle prata med BB om detta. Dagen efter, eller dagarna efter, att begäran framfördes tog CC upp frågan med BB som sa att hon skulle gå igenom incidentrapporterna för att se om de kunde vara av intresse för polisen. Varken CC eller BB uppfattade dock ärendet som brådskande eller att det var en formell begäran om handlingar, då begäran endast gjorts muntligen och uttryckts på ett vagt sätt. BB gick igenom incidentrapporterna från den aktuella händelsen men skickade inte iväg dessa till polisen eftersom hon gjorde bedömningen att de inte var skrivna på ett sådant sätt att de gav någon tydlig information om den aktuella incidenten. Senare under hösten begärde en kvinnlig handläggare vid polisen på nytt ut de tidigare begärda incidentrapporterna. BB förklarade för handläggaren att incidentrapporterna inte innehöll någon information som var av intresse för polisen. Hon upplyste istället om att incidenten borde vara beskriven i journalen och att hon skulle gå igenom denna. Inte heller vid detta tillfälle ansåg BB att polisen var tydlig med sin begäran. Den 18 eller 19 december ringde en manlig handläggare vid polisen och begärde att få ut journalhandlingarna. BB tog vid det tillfället fram de begärda handlingarna. Därefter försökte hon få kontakt med någon inom polisen som hon tidigare varit i kontakt med som kunde bekräfta att handlingarna skulle nå rätt mottagare innan hon skickade iväg dessa per fax. Först den 27 december fick hon tag på en behörig handläggare, som kunde bekräfta att handlingarna skulle nå rätt mottagare, och då skickade hon iväg dokumenten. – – –

text: SiS bedömning Av utredningen i ärendet framgår att polisen numera har fått ta del av journalhandlingarna där aktuell incident finns beskriven. Polisen fick dock del av journalhandlingarna först efter ca tre månader, trots att de hört av sig vid ett flertal tillfällen och begärt ut dessa. SiS konstaterar att institutionen i det aktuella ärendet inte levt upp till det skyndsamhetskrav som stadgas i TF. Polisen begärde även att få ta del av incidentrapporter rörande aktuell händelse. SiS konstaterar att institutionen borde ha informerat polisen om att man inte avsåg att lämna ut dessa och skälen härför. Polisen hade – om de så önskat – rätt att begära myndighetens prövning av utlämnandefrågan och rätt till ett avslagsbeslut. SiS ser mycket allvarligt på det inträffade. Myndigheten har för avsikt att snarast genomföra särskilda utbildningsinsatser för personalen på institutionen för att säkerställa att skyndsamhetskravet i TF uppfylls och att man i övrigt följer reglerna för utlämnande av allmänna handlingar när sådana begärs ut från institutionen. – – –

text: AA kommenterade remissvaret i en skrivelse som kom in till JO den 21 februari 2012. Han anförde bl.a. att han fortfarande inte hade fått ta del av de s.k. incidentrapporterna.

text: Bedömning

text: I anledning av en pågående brottsutredning begärde AA, som förundersökningsledare vid polisen, att få ta del av två incidentrapporter som upprättats av personal vid ungdomshemmet Rebecka. Av utredningen framgår att det tog drygt tre månader och krävdes flera påstötningar innan polisen fick visst material från hemmet. Då lämnades journalanteckningar ut, men inte de rapporter som efterfrågats.

text: Såväl AA som SiS har i sina skrivelser till JO berört regelverket om allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Dessa bestämmelser är emellertid inte tillämpliga när en myndighet begär ut uppgifter från en annan myndighet. Informationsskyldigheten mellan myndigheter regleras såvitt här är aktuellt i

text: 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Där stadgas att en myndighet, på begäran av en annan myndighet, ska lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång.

text: Rebeckahemmet skulle således ha handlagt frågan i enlighet med den nyss redovisade bestämmelsen i OSL. Om hemmet funnit att sekretess hindrade ett utlämnande borde detta ha kommit till uttryck i ett beslut (jfr.

text: 6 kap. 7 § andra stycket

text: OSL). Det var fel av berörd tjänsteman vid ungdomshemmet att låta handläggningen styras av sin egen åsikt om nyttan för polisen av de begärda handlingarna. Om inte sekretess föranlett annat skulle alltså de efterfrågade dokumenten ha lämnats ut till polisen. Jag kan konstatera att hemmet inte följt reglerna i OSL. Till detta kommer att det tagit alldeles för lång tid för hemmet att behandla polisens begäran, som varit av begränsad omfattning. Handläggningen har alltså brustit på flera punkter, något som SiS också gett uttryck för i sitt remissvar.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Ombud/biträde/försvarare

title: Socialnämnden i Härryda kommun får kritik för att inte ha överlämnat en ansökan om offentligt biträde till förvaltningsrätten

sammanfattning: En socialnämnd hade inlett en s.k. barnutredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Ombudet för en av barnets vårdnadshavare ansökte därefter om att förordnas som offentligt biträde för vårdnadshavaren. Nämnden vidtog ingen åtgärd alls med anledning av ansökan. I beslutet uttalar JO att rättssäkerhetsskäl talar för att nämnden – när en enskild ansöker om att få ett offentligt biträde i en barnutredning – måste hantera den ansökan på samma sätt som om ansökan lämnats in i ett LVU-ärende. Enligt JO innebär det i det här fallet att nämnden borde ha lämnat över ansökan till förvaltningsrätten tillsammans med ett eget yttrande om sakfrågans beskaffenhet och med en bedömning av behovet av offentligt biträde. Eftersom nämnden inte gjorde det, förtjänar den enligt JO kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Härryda kommun. Han framförde bl.a. att han hade ansökt om att förordnas som offentligt biträde men att ansökan inte hade överlämnats till förvaltningsrätten.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Socialnämnden i Härryda kommun skulle yttra sig över det som ha framfördes i anmälan bl.a. i fråga om hur ansökan om offentligt biträde hade hanterats.

text: Nämnden framförde bl.a. följande i sitt yttrande. Det fattades varken något beslut eller gjordes någon ansökan enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i ärendet. Det var därför inte aktuellt för nämnden att anmäla något behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten.

text: AA fick möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: I vissa mål och ärenden enligt LVU, bl.a. om beredande av vård, ska offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. I ärenden hos socialnämnden förordnas offentligt biträde av förvaltningsrätten (39 § första och femte stycket LVU).

text: Offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns anledning till det. Ansökan kan göras av den som biträde ska förordnas för eller av någon annan som får föra talan, och ges in till den myndighet som handlägger målet eller ärendet. En myndighet som inte själv får förordna offentligt biträde ska överlämna ansökan med ett eget yttrande till behörig myndighet (3 § lagen [1996:1620] om offentligt biträde). Yttrandet bör innehålla uppgifter om sakfrågans beskaffenhet och en bedömning av behovet av offentligt biträde (se JO:s beslut den 4 december 2019, dnr

text: En socialnämnd ska alltså överlämna en inkommen ansökan om offentligt biträde tillsammans med ett eget yttrande till förvaltningsrätten. I vissa situationer har socialnämnden också en skyldighet att själv anmäla ett behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten, även om någon ansökan om det inte har gjorts. Frågan om offentligt biträde bör tas upp så snart som möjligt eftersom ett biträdes insatser kan vara av största betydelse i en utredning. JO har tidigare betonat vikten av att socialnämnden därför inte dröjer med att vidarebefordra en ansökan om eller anmäla behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten (se JO:s beslut den 7 april 2022, dnr

text: , och däri gjorda hänvisningar).

text: Av utredningen i det här ärendet framgår att nämnden i mars 2023 inledde en s.k. barnutredning enligt

text: , SoL, angående BB:s dotter. I april 2023 lämnade AA, i egenskap av ombud för BB, in en ansökan till nämnden om att bli förordnad som offentligt biträde för BB. Nämnden vidtog ingen åtgärd alls beträffande den ansökan. I sitt yttrande till JO har nämnden framfört att den inte hade fattat något beslut eller gjort någon ansökan enligt LVU beträffande dottern. Jag uppfattar det som att nämnden anser att det inte fanns något behov av eller möjlighet att förordna ett offentligt biträde för BB i den situationen.

text: Det finns inga bestämmelser i

text: socialtjänstlagen

text: som innebär att en enskild har rätt till ett offentligt biträde i t.ex. en barnutredning. Därför finns det inte heller regler i den lagen om hur en ansökan om offentligt biträde ska hanteras. Gränsen mellan en barnutredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL och en utredning enligt LVU är inte alltid helt given. Ett offentligt biträde måste dock kunna förordnas så snart en fråga uppkommer om att omedelbart omhänderta eller bereda den unge vård med stöd av LVU, även om nämnden formellt inte har öppnat ett LVU-ärende (se

text: prop. 1979/80:1 s. 513

text: ). Vidare har JO tidigare uttalat att en nämnd borde ha anmält behov av offentligt biträde redan vid insikten om att vårdnadshavaren inte skulle lämna sitt samtycke till en placering (se JO:s beslut

text: den 29 augusti 2011, dnr 570-2011). Jag kan alltså konstatera att det emellanåt kan vara svårt att avgöra när en barnutredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL övergår till att vara ett LVU-ärende och därmed när ett offentligt biträde ska förordnas. Lagstiftaren har anförtrott uppgiften att förordna offentligt biträde till förvaltningsrätten. Rättssäkerhetsskäl talar därför enligt min uppfattning för att det är domstolen som ska pröva frågan, och en nämnd måste därför överlämna en ansökan om offentligt biträde till domstolen även när ansökan lämnas in i en barnutredning enligt SoL. Det innebär att de regler som jag ovan har redovisat ska tillämpas i en sådan situation, även om nämnden själv inte anser att det finns rättsliga förutsättningar för att förordna offentliga biträden i ärendet.

text: Mot bakgrund av nämndens inställning har jag visserligen förståelse för att nämnden inte själv anmälde ett behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten. Nämnden borde dock ha överlämnat AA:s ansökan till förvaltningsrätten tillsammans med ett eget yttrande med uppgifter om sakfrågans beskaffenhet och en bedömning av behovet av offentligt biträde. En annan sak är om det överhuvudtaget fanns rättsliga förutsättningar att förordna AA som offentligt biträde för BB. Det hade, om nämnden hade överlämnat AA:s ansökan till förvaltningsrätten, varit upp till domstolen att avgöra.

text: Sammanfattningsvis förtjänar nämnden kritik för att den inte överlämnade AA:s ansökan om att bli förordnad som offentligt biträde till förvaltningsrätten.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder ingen åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Eric Wahlberg har föredragit ärendet och byråchefen Christina Fredin har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Barn/ungdom Expediering Förundersökning Sekretess Vårdnad

title: Kritik mot Värmlands tingsrätt för att uppgifter om en underårig misstänkt skickades till en förälder som inte var vårdnadshavare

sammanfattning: Sedan polisen skickat in en framställning om offentlig försvarare för en underårig som var misstänkt för brott registrerade tingsrätten båda föräldrarna som vårdnadshavare trots att endast mamman var det. Tingsrätten bedömde preliminärt att det inte fanns något behov av försvarare och underrättade den misstänkte om det. Samma underrättelse skickades för kännedom till bägge föräldrarna. Under en förundersökning råder enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen som huvudregel sekretess för uppgifter om identiteten på den misstänkte. Till följd av tingsrättens hantering av aktörsuppgifterna i målet fick dock pappan kännedom om att en brottsutredning mot sonen pågick. Även om det inträffade framstår som ett enskilt misstag finner JO att tingsrätten inte kan undgå kritik. I beslutet gör JO vissa uttalanden om bl.a. underrättelser under rättegången till andra personer än vårdnadshavare när en underårig är misstänkt för eller står åtalad för brott.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 6 september 2019 klagade AA på Värmlands tingsrätt med anledning av att tingsrätten i ett brottmål där hennes son var misstänkt hade skickat handlingar till sonens pappa och därefter lämnat ytterligare information till pappan trots att han inte var vårdnadshavare.

text: Utredning

text: JO tog del av bl.a. ett dagboksblad, en underrättelse till den misstänkte samt tingsrättens dom. Det framkom att en kopia av underrättelsen hade skickats till två personer som uppenbarligen var föräldrar till den misstänkte. Underrättelsen var ställd till den misstänkte och gällde frågan om en offentlig försvarare skulle förordnas. Vidare framgick av dagboksbladet att tingsrätten, efter ett telefonsamtal fem dagar senare från en av föräldrarna, hade kontrollerat i Infotorg vem som var vårdnadshavare till den misstänkte och då hade uppmärksammat att den andre föräldern inte var det.

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över det som hade förts fram i anmälan. Av remissvaret skulle särskilt framgå vilka kontroller som tingsrätten hade gjort i fråga om vårdnadshavare till den misstänkte innan underrättelsen expedierades och hur uppgifter om vårdnadshavare till den misstänkte hade registrerats i målhanteringssystemet Vera under handläggningen av brottmålet.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) uppgav i ett remissvar följande.

text: Tingsrättens handläggning Värmlands tingsrätts mål B […] inleddes den 11 juli 2019 med en framställan från polisen om att en femtonårig pojke misstänkt för ringa narkotikabrott och brott mot

text: knivlagen

text: begärde offentlig försvarare. I målhanteringssystemet Vera registrerade tingsrätten pojken och båda föräldrarna. Båda föräldrarna registrerades såsom vårdnadshavare. Detta var fel, eftersom pojkens mamma var ensam vårdnadshavare. Identitetsuppgifterna för alla tre belades med sekretess. Tingsrätten gjorde samma dag en preliminär bedömning att en offentlig försvarare inte skulle förordnas. Till pojken och till bägge föräldrarna skickades en underrättelse om tingsrättens preliminära bedömning och om att den som ändå ansåg att en offentlig försvarare skulle förordnas kunde utveckla skälen för det inom viss tid. Trots sekretessen skickades alltså underrättelsen till pojkens pappa, som inte var vårdnadshavare. I anmälan till JO står att när pappan fått brevet från tingsrätten, kontaktade pappan tingsrätten och fick upplysningar om vad som hänt, mot pojkens vilja. Jag kan inte kommentera detta, eftersom någon dokumentation inte finns av ett sådant samtal och ingen minns detta så här långt efteråt. Den 16 juli 2019 ringde pojkens mamma till tingsrätten och påpekade att pojkens pappa inte var vårdnadshavare, varför underrättelsen inte borde ha skickats till denne. I Vera finns antecknat att den handläggare som tog emot samtalet vid en kontroll i Infotorg konstaterade att mammans uppgift var korrekt att pappan inte var vårdnadshavare. Samma dag, den 16 juli 2019, väckte åklagaren åtal mot pojken för brott mot

text: knivlagen

text: och ringa narkotikabrott. Eftersom åtal var väckt hävde tingsrätten sekretessen för pojkens identitetsuppgifter. Målet avslutades med dom den 3 oktober 2019. Pojken dömdes för de åtalade brotten till 30 dagsböter om 50 kr. Domen har fått laga kraft.

text: Offentlighets- och sekretesslagen samt tingsrättens handläggningsrutiner När polisen anmälde att det fanns en begäran om offentlig försvarare i polisens brottsutredning gällde enligt

text: (OSL) sekretess i tingsrätten för pojkens identitetsuppgifter. Sekretessen gällde inte gentemot pojkens vårdnadshavare (se

text: 12 kap. 3 §

text: OSL), dvs. pojkens mamma. Däremot gällde sekretessen gentemot pojkens pappa, eftersom han inte var vårdnadshavare. Tingsrätten har antagit interna rutiner benämnda Handläggningsrutiner för brottmål. Av avsnitt 1 framgår bl.a. att när ett nytt mål registreras ska vårdnadshavare till minderårig registreras. I avsnitt 2.8 behandlas sekretess. Härunder finns bl.a. följande text (icke relevanta delar är utelämnade). 2.8.2 Sekretess vid framställan om offentlig försvarare eller målsägandebiträde Före åtal • När framställan om offentlig försvarare eller målsägandebiträde kommer in, och även de handlingar där identiteten framgår, sekretessmarkeras alltid den

text: misstänktes respektive målsägandens identitet (POM-uppgifter och adressuppgifter) i VERA. • Aktuell bestämmelse som ska anges i VERA (under ”kompletterande text till sekretess”) är

text: 35 kap. 1 §

text: OSL; det ska framgå att det gäller den misstänktes/ målsägandens identitet (med hänvisning till bilaga/sida i framställan om åklagaren har gett in sekretessbilaga). Även datum när markeringen görs och vem som gör den ska framgå. • Om framställan bifalls behöver man i förordnandet inte ange att sekretessen ska bestå, som det var tidigare, utan det gäller automatiskt. I förordnandet anges den misstänkte/målsäganden och eventuella vårdnadshavare som ”Sekretess A” (eller B, C etc. för respektive aktör). --------------- • Om någon begär att få ut identiteten på en misstänkt/målsägande eller handlingar där dessa uppgifter framgår upplyses denne om att uppgiften är sekretessmarkerad. Om personen i fråga ändå begär ut uppgiften eller handlingen får domare fatta avslagsbeslut. Ett särskilt avsnitt finns i handläggningsrutinerna om ungdomsmål (avsnitt 4.2). Sekretess behandlas inte i det avsnittet. Nämnas kan dock att det i olika sammanhang talas om åtgärder som vidtas gentemot ”vårdnadshavare”. Föräldrar som inte är vårdnadshavare nämns inte.

text: Mitt yttrande om felet Jag kan konstatera att tingsrätten har gjort fel när handlingar utvisande att pojken var misstänkt för brott lämnades ut till pojkens pappa. Jag beklagar det inträffade. Jag har diskuterat handläggningen med den domstolshandläggare som registrerade målet. Vi har konstaterat att felet uppkom vid registreringen av målet. Vi har dock inte hittat anledningen till att pappan i Vera lades in som vårdnadshavare, trots att han inte var det. Detta borde inte vara möjligt, eftersom en kontroll sker med folkbokföringen. Målet har efter registreringen fördelats på en av tingsrättens målavdelningar. En annan domstolshandläggare har där gjort den preliminära bedömningen att offentlig försvarare inte skulle utses samt skickat underrättelsen om detta till bl.a. pappan. Jag har diskuterat handläggningen även med den domstolshandläggaren. Domstolshandläggaren har utgått från den i Vera registrerade uppgiften att pappan var vårdnadshavare. Att de redan registrerade uppgifterna godtogs har jag ingen synpunkt på. Även om det inte ändrar det faktum att tingsrätten har gjort fel, kan jag konstateras att det endast fem dagar senare, när åtal väcktes, blev offentligt att pojken var åtalad för brott. När åtal hade väckts fanns det inte längre någon grund för domstolen att vägra utlämnande av handlingarna till pappan.

text: Mina överväganden för att undvika framtida fel Jag avser att vid ett av mina återkommande utbildningstillfällen för domstolshandläggarna redogöra för det inträffade och då påpeka vikten av att sekretessbestämmelserna följs. Jag har övervägt om en rutin bör införas i tingsrättens handläggningsrutiner om att det vid kontakter med underårigas föräldrar i mål med sekretess bör kontrolleras om den i Vera inlagda registreringen av vårdnadshavare är riktig. Såvitt vi vid tingsrätten vet har det inte före eller efter denna händelse gjorts något liknande fel. Ett införande av nämnda kontroll skulle bli ett extra arbetsmoment för domstolshandläggarna. Kontrollen skulle ske i ett mycket stort antal fall, vilket sammantaget skulle leda till en ökning av den redan ansträngda arbetsbelastningen. Jag har därför kommit fram till att någon rutinändring inte ska göras. I den bedömningen ingår att det redan gäller som en självklarhet att

text: alla personer som handlägger mål med sekretess ska vara extra varsamma, så att inte sekretessbelagda uppgifter felaktigt avslöjas. AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Om en uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden finns i en förundersökning i ett brottmål gäller enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, sekretess för uppgiften, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Sekretess för namnet på den misstänkte kan även gälla hos en domstol om polisen eller åklagaren under förundersökningen ger in en framställning angående förordnande av offentlig försvarare och det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs, se 43 kap. 2 § och 3 § andra stycket OSL. Uppgiften att någon är misstänkt för brott har normalt ansetts vara av den karaktären att sekretess gäller för den (se

text: prop. 2003/04:93 s. 65

text: f. och

text: prop. 2015/16:144 s. 25

text: Sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL hindrar emellertid inte att en uppgift lämnas ut till en enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL, se

text: 35 kap. 10 §

text: OSL. Regleringen innebär följaktligen att sekretessen inte gäller i förhållande till vårdnadshavare, se

text: 12 kap. 3 §

text: OSL. Men undantaget kan också gälla i förhållande till vissa andra personer.

text: Om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för ett brott ska, enligt 5 § första stycket LUL, vårdnadshavaren eller någon annan som svarar för den unges vård och fostran samt någon annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge omedelbart underrättas och kallas till ett förhör som hålls med den unge under förundersökningen. Av andra stycket framgår dock att undersökningsledaren får besluta att t.ex. skjuta upp en underrättelse om brottsmisstanken eller en kallelse till förhöret, om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras. Detsamma gäller enligt tredje stycket om det skulle strida mot den unges bästa eller om det finns andra särskilda skäl.

text: När åtal väcks mot den som inte har fyllt 18 år ska tingsrätten underrätta den unges vårdnadshavare om åtalet och om tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det. Skyldigheten omfattar även underrättelse till den som svarar för den unges vård och fostran eller som har en fostrande roll i förhållande till den unge. Detta framgår av 26 § LUL. Och om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa ska samma personer också höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det, se tredje stycket i det nämnda lagrummet.

text: Bestämmelserna i LUL innebär att tingsrätten ska underrätta eller kalla inte bara vårdnadshavare eller någon annan som svarar för den unges vård och fostran – dvs. den eller de som har det huvudsakliga ansvaret för den unge – utan även den som kan anses ha en fostrande roll i förhållande till den unge. Vid utvidgningen av 26 § till att omfatta också den sistnämnda gruppen angavs i förarbetena exempelvis att föräldrar som inte är vårdnadshavare men som regelbundet umgås med den unge ofta kan anses ha en sådan fostrande roll. Även föräldrar som endast har ett sporadiskt umgänge kan ibland räknas till denna kategori. Således har det ansetts viktigt att alla dessa personer, och alltså inte bara vårdnadshavare, kan ges möjlighet att hjälpa den unge att komma till rätta med sin brottslighet och därmed att få en närmare kännedom om brottsutredningen (se

text: prop. 2001/02:111 s. 20

text: f.). Särskilda skäl mot att underrätta och kalla en person som omfattas av lagens ordalydelse kan föreligga t.ex. om det finns en svår konflikt mellan en umgängesförälder och den förälder som har vårdnaden eller om det kan befaras att den unge skulle bli mindre meddelsam på grund av närvaron av en viss person (se

text: a. prop. s. 25

text: Polis och åklagare bör i första hand höra med den unge själv om det finns någon som har en fostrande roll i förhållande till honom eller henne, men annars kan t.ex. den unges vårdnadshavare eller socialtjänsten tillfrågas (

text: a. prop. s. 20

text: f.). Avsikten är dock inte att myndigheterna ska initiera någon större utredning om det finns någon ytterligare person som ska underrättas och kallas än den som har det huvudsakliga faktiska ansvaret för den unge.

text: Av

text: 21 b § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att polisen ska anteckna i protokollet eller på en annan särskild handling vem eller vilka som enligt 5 § LUL har underrättats och kallats till förhör som hållits med en misstänkt som inte har fyllt 18 år. En domstol kan normalt utgå från att det endast är den eller de som på detta sätt fått kännedom om förhör under förundersökningen, och som antecknats i förundersökningsprotokollet eller på annat sätt, som ska underrättas (

text: a. prop. s. 22

text: och

text: ). En sådan uppgift torde också kunna framgå av ett yttrande från socialtjänsten enligt 11 § LUL, vilket åklagaren som huvudregel ska hämta in innan han eller hon beslutar i åtalsfrågan.

text: Som huvudregel upphör sekretessen enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL att gälla för uppgifter i en förundersökning när uppgifterna lämnas till domstolen med anledning av att åtal väcks, se

text: 35 kap. 7 §

text: OSL.

text: Bedömning

text: Det är klarlagt att tingsrätten i samband med en framställning om offentlig försvarare registrerade båda föräldrarna som vårdnadshavare till den underårige misstänkte trots att endast en var det. Utredningen har inte klarlagt hur det gick till eller var den felaktiga uppgiften kom ifrån. Det framgår dock att tingsrätten därefter skickade en underrättelse till den underårige med uppgift om att rätten preliminärt hade bedömt att han inte behövde en sådan försvarare och att en

text: kopia av underrättelsen samtidigt skickades till båda föräldrarna. Såvitt framkommit uppmärksammade tingsrätten att pappan inte var vårdnadshavare först när mamman kontaktade tingsrätten och påtalade detta.

text: Som framgår av den rättsliga regleringen finns det visserligen situationer då även en förälder som inte är vårdnadshavare ska underrättas av polisen om att en underårig är misstänkt för brott, eller kallas att vara tillgänglig vid ett förhör med den misstänkte underårige under förundersökningen. Inget i framställningen om försvarare tydde emellertid i det här fallet på att polisen hade underrättat eller kallat pappan till något förhör med sonen. Av utredningen drar jag därmed slutsatsen att det var tingsrättens hantering av aktörsuppgifterna i målet som medförde att pappan fick kännedom om att sonen var misstänkt för brott trots att sekretess då fortfarande rådde för uppgifterna.

text: Jag instämmer i tingsrättens bedömning att det var fel att skicka en kopia av den aktuella underrättelsen till den misstänktes pappa. Även om det inträffade framstår som ett enskilt misstag, till följd av den felaktiga registreringen i målhanteringssystemet Vera, kan domstolen inte undgå kritik för det inträffade.

text: Tingsrätten tycks ha omfattande handläggningsrutiner för brottmålshanteringen, och de åtgärder som har vidtagits för att misstaget inte ska upprepas framstår som tillräckliga. Jag vill dock understryka vikten av noggrannhet vid såväl registreringen av personuppgifter i målhanteringssystemet Vera som hanteringen av sekretessbelagda uppgifter i domstolens mål och ärenden så att enskilda inte drabbas av olyckliga eller allvarliga konsekvenser.

text: Vad som i övrigt förts fram i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Jag har i dag kritiserat en annan tingsrätt för att ha skickat uppgifter om en underårig målsägande till en förälder som inte var vårdnadshavare (se JO:s ärende med dnr 3828-2019).

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Hässleholms kommun för att en person förbjudits besöka en av kommunen driven butik

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO uppgav AA att han hade avvisats från och därefter nekats tillträde till den av Hässleholms kommun drivna butiken Ekorren. AA ifrågasatte huruvida han på detta sätt kunde utestängas från en kommunal lokal. Han ifrågasatte även beslutsprocessen inför beslutet samt påpekade att han inte blivit delgiven något beslut och inte fått del av någon besvärshänvisning.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Hässleholms kommun.

text: Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig angående vad som framförts i AA:s anmälan.

text: I ett den 28 januari 2009 beslutat yttrande anförde kommunstyrelsen bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: På återvinningsverkstaden Ekorren i Hässleholm samlas kasserade bruksföremål in och säljs till allmänheten. För verksamheten ansvarar förvaltningen för arbetsmarknad och kompetensutveckling som är underställd kommunstyrelsen.

text: Utredning

text: Vid utredning i ärendet har framkommit i huvudsak följande. Personal som arbetar på Ekorren har vid flera tillfällen observerat att AA ”stoppat på sig” böcker. Han har inte haft för avsikt att betala för dessa böcker, utan först sedan personal frågat om han inte tänker betala för de böcker han haft i fickorna fallit till föga. Vid ett tillfälle avsåg AA att köpa en väska. Väskan såldes tom, men AA hade lagt saker i väskan, vilket han inte talade om när han skulle betala. Kassörskan öppnade väskan och fann då sakerna. – Personalen upplever AA som störande och påfrestande genom att han vid flera tillfällen uppträtt på ett otrevligt, ibland aggressivt sätt. Vid ett tillfälle har han sålunda, då han fann begärt pris för ett par böcker för högt, kastat böckerna mot en i personalen. Vederbörande blev mycket uppskärrad av det inträffade. En annan gång har han, efter ett telefonsamtal med ansvarig chef BB, i vredesmod kastat telefonen han fick låna mot CC. – AA sprider med sitt uppträdande oro bland personalen. Mot bakgrund av detta och det som har inträffat har BB talat om för AA att denne inte längre får vistas i lokalen.

text: Den som genom äganderätt eller med annan rätt, exempelvis nyttjanderätt, förfogar över en plats eller en lokal kan normalt bestämma vem som skall få vistas i lokalen eller på platsen. Detta gäller även om platsen är tillgänglig för allmänheten. En butiksinnehavare har i princip rätt att välja vilka kunder som får vistas i butiken. Frågan om rätten till tillträde är alltså främst en sak mellan ägaren och besökaren. Rätten att förfoga över en plats eller en lokal begränsas genom straffbestämmelsen i

text: 16 kap. 9 § brottsbalken

text: om olaga diskriminering. Den innebär att en näringsidkare i sin verksamhet inte får diskriminera någon genom att inte gå honom eller henne till handa på samma villkor som näringsidkaren tillämpar i förhållande till andra. Straffansvaret inträder om näringsidkaren diskriminerar någon person på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning. AA nekas inte tillträde till Ekorren på någon grund som enligt vad ovan anförts innebär olaga diskriminering. Grunden är istället hans uppträdande i lokalen. Ställningstagandet att inte låta AA vistas i Ekorren utgör inte myndighetsutövning. Vad AA anfört om beslutsunderlag, delgivande av den drabbade och besvärshänvisning m.m. saknar därför relevans i detta sammanhang. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Som företrädare för det allmänna ska kommunen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kommunen har via en tjänsteman meddelat AA att denne inte äger tillträde till en butik, som i övrigt är öppen för allmänheten. Skälet till detta är att AA ska ha uppträtt våldsamt och ha försökt stjäla varor. Viss utredning kring detta har redovisats. Händelserna har däremot inte polisanmälts. AA bestrider det han anklagats för.

text: Det synes ha funnits grund för att avvisa AA vid de tillfällen då han ska ha uppträtt störande och då han misstänktes för att försöka stjäla varor. Kommunen har däremot inte redovisat någon godtagbar grund för att på obestämd tid förbjuda honom att besöka butiken. Ett sådant förbud skulle inte heller vara möjligt att rättsligt upprätthålla. Straffbestämmelsen om olaga intrång är inte tillämplig (se

text: NJA 1995 s. 84

text: ; jfr även

text: JO 2009/10 s. 436

text: ). Någon rätt att med stöd av reglerna om nödvärn hindra AA från att besöka butiken har inte heller funnits. Om AA önskat besöka butiken skulle kommunen med andra ord inte ha kunnat hindra honom från det.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inga uttalanden från min sida.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om socialnämnden borde ha kontaktat föräldrarna för att efterhöra deras inställning till att en läkarundersökning skulle utföras innan ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt 6 § LVU fattades

text: Bakgrund

text: Den 13 november 2007 beslutade ordföranden i Socialnämnden, socialutskott 2, i Huddinge kommun att, med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, omedelbart omhänderta AA:s dotter BB, född 2004. Till grund för beslutet låg en anmälan från BB:s förskola, Daggkåpan. I direkt anslutning till omhändertagandet fördes BB till sjukhus för läkarundersökning. Efter att undersökningen var slutförd kontaktade nämnden BB:s föräldrar och informerade om förskolans anmälan och nämndens handläggning. Därefter beslutades, mot bakgrund av vad som hade kommit fram vid läkarundersökningen, att det omedelbara omhändertagandet skulle upphöra. Den 12 mars 2008 avslutades utredningen beträffande BB utan insats från socialnämndens sida.

text: Anmälningar

text: AA framförde i anmälningar till JO klagomål mot socialnämnden och förskolan. Han anförde bl.a. att förskolans anmälan var felaktig och att socialnämnden därigenom hade vilseletts till att omhänderta BB. Han anförde också att nämnden borde ha varit mer kritisk till innehållet i förskolans anmälan.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades handlingarna i ärendet rörande BB från socialförvaltningen.

text: Socialnämnden i Huddinge kommun anmodades därefter att göra en utredning och inkomma med ett yttrande över vad AA hade anfört rörande socialnämndens handläggning. Yttrandet skulle särskilt belysa vilka överväganden som låg bakom beslutet att omedelbart omhänderta BB med stöd av

text: 6 §

text: LVU.

text: I ett remissvar redogjorde nämnden för sina överväganden.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Han kom även in med ytterligare skrivelser till JO.

text: I ett beslut den 12 oktober 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, följer att en förskola är skyldig att genast anmäla till socialnämnden om den i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL ska nämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt, t.ex. genom anmälan enligt

text: 14 kap. 1 § andra stycket

text: SoL, kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Bestämmelsen om anmälningsskyldighet har tillkommit för att tillförsäkra barn erforderligt skydd. Det kan inte undvikas att det ibland görs anmälningar som för berörda personer framstår som opåkallade. Med hänsyn till att syftet med bestämmelsen är att skydda barnet måste det dock i viss utsträckning accepteras att det kan uppkomma olägenheter på grund av en anmälan. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att rikta någon kritik mot förskolan för att det gjordes en anmälan till socialnämnden.

text: Socialnämndens insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om vård utan samtycke. Regler härom finns i LVU. Vård enligt LVU ska bl.a. beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (

text: 2 §

text: LVU). Beslut om vård enligt LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden.

text: Enligt

text: 6 §

text: LVU får socialnämnden besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om inte nämndens beslut kan avvaktas får enligt paragrafen omhändertagandebeslut fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat.

text: Som regel krävs en läkarundersökning av barnet för att nämnden ska kunna avgöra om det finns skäl för att ansöka om vård med stöd av LVU. En sådan läkarundersökning bör normalt kunna ske med föräldrarnas medverkan. För det fall föräldrarna motsätter sig läkarundersökning kan nämnden med tillämpning av

text: 32 §

text: LVU besluta om undersökning mot föräldrarnas vilja. Om föräldrarna motsätter sig undersökning kan denna omständighet, tillsammans med vad som i övrigt framkommit i ärendet, utgöra tillräcklig anledning för nämnden att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU. Det ska anmärkas att ett omhändertagande för att säkra utredningsförfarandet inte bör ske om det inte på starka skäl kan antas att vård med stöd av lagen blir nödvändig.

text: Uppgifterna i förskolans anmälan var enligt min mening sådana att det förelåg en skyldighet för socialnämnden att inleda en utredning angående BB:s behov av skydd eller stöd från nämndens sida. Det kan emellertid ifrågasättas om det fanns skäl att omedelbart omhänderta BB. För att kunna bedöma om det kunde finnas skäl för ett ingripande enligt LVU på grund av förskolans anmälan var det nödvändigt att göra en läkarundersökning av BB. Syftet med omhändertagandet synes ha varit att snabbt få till stånd en sådan undersökning. Som angivits ovan bör en läkarundersökning normalt kunna ske med föräldrarnas medverkan. Först om de inte samtycker till en sådan undersökning bör tvångsåtgärder komma i fråga. Enligt min mening borde nämnden därför ha tagit kontakt med föräldrarna och efterhört deras inställning till att en läkarundersökning skulle utföras. Om föräldrarna hade motsatt sig en sådan undersökning kunde nämnden ha beslutat om undersökning med stöd av

text: 32 §

text: LVU eller, om tillräckliga skäl förelåg, omhändertagit BB enligt

text: 6 §

text: LVU. Att omhänderta BB utan att dessförinnan ta reda på föräldrarnas inställning till en läkarundersökning var i det förevarande fallet en alltför ingripande åtgärd.

text: Vad AA i övrigt har anfört rörande förskolans agerande föranleder inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, för handläggningen av ett ärende om upphävande av besöksförbud

sammanfattning: Sedan AA meddelats besöksförbud av en åklagare vid City åklagarkammare i Stockholm gav han in en begäran om omprövning av beslutet. Han uppgav då att han sedan en tid tillbaka inte hade kontaktat personen som förbudet avsåg att skydda och att han inte heller avsåg att göra det. Åklagaren upphävde besöksförbudet med motiveringen att hon efter att ha tagit del av AA:s uppgifter bedömde att det inte längre på grund av särskilda omständigheter förelåg risk att han skulle begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera skyddspersonen. Jag är kritisk mot att åklagaren fattade beslut utan att dessförinnan bereda skyddspersonen tillfälle att yttra sig.

text: Anmälan

text: BB framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren CC vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm. Hon var missnöjd med att CC beslutat att upphäva ett besöksförbud utan att hon, som besöksförbudet var avsett att skydda, dessförinnan beretts tillfälle att yttra sig.

text: Utredning

text: Handlingar i Åklagarmyndighetens ärende AM-155175-09 inhämtades. Av dessa framgick följande.

text: I september 2009 polisanmälde BB sin f.d. pojkvän, AA, för grov kvinnofridskränkning samt ansökte om besöksförbud. Flera förhör hölls med både BB och AA. CC meddelade den 21 oktober AA besöksförbud gentemot BB, vilket han delgavs några dagar senare. I en skrivelse som kom in till åklagarkammaren den 30 oktober begärde AA omprövning av beslutet och uppgav att han sedan den 1 oktober inte hade kontaktat, följt efter eller hotat BB och att han inte heller hade någon avsikt att göra det.

text: Den 12 november 2009 beslutade CC att på grund av ändrade förhållanden upphäva besöksförbudet. Som motivering till sitt beslut angav CC att hon efter att ha tagit del av AA:s skrivelse bedömde att det inte längre på grund av särskilda omständigheter förelåg risk att han skulle begå brott mot, förfölja eller på annat sätt

text: allvarligt trakassera BB. Åklagaren beredde inte BB tillfälle att yttra sig över AA:s uppgifter innan beslutet fattades. BB begärde sedan att tingsrätten skulle pröva beslutet att upphäva besöksförbudet. Den 26 januari 2010 lämnade Nacka tingsrätt hennes yrkande om ändring av åklagarens beslut utan bifall.

text: Åklagarmyndigheten anmodades att komma in med upplysningar och yttrande beträffande vilka överväganden åklagaren gjorde i frågan om BB skulle ges tillfälle att yttra sig innan beslutet omprövades. Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren EE vid City åklagarkammare i Stockholm och CC.

text: CC

text: Den 24 september 2009 polisanmälde BB sin tidigare pojkvän AA för grov kvinnofridskränkning. Hon ville också att en tidigare nedlagd förundersökning mot AA avseende misshandel och sexuellt ofredande skulle återupptas. BB ansökte också om besöksförbud gentemot AA. Den 6 oktober 2009 hölls förhör med BB med anledning av ansökan om besöksförbud. Senare samma dag tog hon kontakt med förhörsledaren och meddelade att hon ville avvakta med ansökan om besöksförbud eftersom AA inte hade hört av sig till henne på en vecka. Den 12 oktober 2009 hölls ett nytt förhör med BB, i vilket hon uppgav att hon nu ville ha besöksförbud eftersom hon var rädd för att AA bl.a. skulle göra henne illa. Förhör hölls med BB den 24 september och den 12 oktober 2009 med anledning av anmälan om grov kvinnofridskränkning m.m. Den 1 oktober 2009 polisanmälde BB AA för övergrepp i rättssak för att han, så som det får förstås, förmått henne att ändra sina uppgifter som hon lämnat till polisen i den anmälan som sedermera lades ner. Den 15 oktober 2009 hölls förhör med AA angående hans inställning till ansökan om besöksförbud. Han uppgav att han inte kontaktat BB sedan den 1 oktober 2009. Om han kontaktat henne via Skype den 13 oktober 2009, har det skett omedvetet – ett misstag. Den 21 oktober 2009 meddelades AA besöksförbud med en giltighetstid från den 21 oktober 2009 t.o.m. den 20 april 2010. Besöksförbudet innebar förbud för honom att besöka eller på något annat sätt ta kontakt med eller följa efter BB. Besöksförbudet delgavs AA den 26 oktober 2009. AA inkom till City åklagarkammare den 30 oktober 2009 med en begäran om att besöksförbudet skulle omprövas av åklagare eller i annat fall prövas av tingsrätten. Som grund för sin begäran om omprövning uppgav AA att han inte försökt kontakta, följa efter eller hota BB och att han inte heller hade några intentioner att göra så eftersom han, sedan han sammanträffat med polis den 1 oktober 2009 i samband med att polis kommit till hans bostad när BB skulle hämta sina tillhörigheter från hans bostad, respekterat polisens ord till honom och BB att de inte skulle ha någon som helst kontakt med varandra. Den 10 november 2009 upphävde jag besöksförbudet med motiveringen att jag efter att ha tagit del av AA:s skrivelse – där han uppgav att han efter den 1 oktober 2009 inte på något sätt haft kontakt med BB – inte längre fann att det förelåg risk för att AA kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera henne. Jag skrev också i mitt beslut att om förhållandena ändrades, hade BB möjlighet att på nytt ansöka om besöksförbud. Jag kommunicerade inte AA:s begäran om omprövning med BB. Hon hördes inte heller mot AA:s uppgifter som han uppgav i sin skrivelse. Jag ansåg att hon redan i de tidigare hållna förhören hade hörts om de omständigheter som AA anförde i sin begäran om omprövning. Dessutom hade det under tiden den 26 oktober 2009 till den 10 november 2009 – den tid besöksförbudet varit gällande – inte inkommit

text: några anmälningar om överträdelse av besöksförbud.Mot bakgrund av dessa omständigheter fann jag det uppenbart obehövligt att kommunicera och bereda BB tillfälle att yttra sig över AA:s skrivelse innan jag fattade beslut om upphävande av besöksförbudet.

text: EE

text: Lagen (

text: ) om besöksförbud innehåller i

text: 23 § 1 stycket

text: en regel om åklagarens rätt att genom omprövning häva eller ändra ett beslut om besöksförbud. Utgångspunkterna för denna reglering torde, vilket i princip gäller all tvångsmedelsanvändning, vara såväl proportionalitetsprincipen som att tvångsmedel inte ska nyttjas för längre tid än nödvändigt. CC:s ändrade beslut följer denna lagstiftning och nämnda allmänna principer och kan utifrån dessa utgångspunkter inte klandras. Frågan är om det kan anses vara felaktigt att kort tid efter ursprungligt beslut om besöksförbud ompröva detta, och häva ett tidigare fattat besöksförbudsbeslut i enlighet med 23 § 1 stycket besöksförbudslagen enbart på nya uppgifter från den som berörs av besöksförbudet utan att dessförinnan efterhöra med den som besöksförbudet varit till för att skydda om tillkommande uppgifter stämmer och eventuell inställning till ett beslut om hävande av besöksförbudet eller om ytterligare upplysningar fanns att lämna. 11 § i nämnda lag innehåller visserligen en reglering om kommunikation innan avgörande genom besöksförbudsbeslut – oavsett om detta är positivt eller negativt, men regeln berör inte uttryckligen omprövningssituationen. Dessutom innehåller sistnämnda lagrum undantaget att kommunikationsprincipen inte gäller då det kan anses uppenbart obehövligt. CC har anfört i sina upplysningar att hon ansåg det uppenbart obehövligt vid tidpunkten för omprövningsbeslutet att kommunicera de tillkommande uppgifterna. BB – den som det ursprungliga beslutet avsåg att skydda – hade redan kort dessförinnan lämnat sina synpunkter i sak. Därtill kommer att tingsrätten prövat CC:s beslut och ej funnit skäl till ändring. Inte heller mot denna bakgrund kan CC:s beslut anses felaktigt i materiellt hänseende eller i övriga bedömningsfrågor som direkt felaktigt.

text: DD anförde under rubriken bedömning bl.a. följande.

text: Jag finner inte anledning att ifrågasätta åklagarens beslut i sak. Som kammarchefen har framhållit har beslutet prövats av tingsrätten som inte funnit skäl till ändring. När det gäller frågan om kommunikation borde ha skett vill jag anföra följande. Regeln om kommunikation i 11 § besöksförbudslagen, som gäller även vid omprövning av beslut om besöksförbud, har sin förebild i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Det är en allmän princip, inte endast i förvaltningsrätten, att de personer som berörs av ett beslut ska få komma till tals och ges tillfälle att ha synpunkter på vad andra har fört fram innan ärendet avgörs. Huvudregeln när det gäller besöksförbud är alltså att kommunikation ska ske innan åklagaren fattar beslut. För att underlåta detta krävs, om inte handläggningen i vissa avseenden försvåras, att åtgärden är uppenbart obehövlig. Så anses exempelvis vara fallet när någon redan har framfört sina synpunkter, uppgifterna som tillförts ärendet saknar betydelse eller när den som förbudet är avsett att skydda (skyddspersonen) själv begär att besöksförbudet ska hävas. Ett annat exempel på när kommunikation normalt inte behöver ske är när åklagaren beslutar att häva ett besöksförbud i samband med att förundersökningen avseende de brottsmisstankar som föranlett besöksförbudet läggs ned på den grunden att brott inte kan styrkas. Åklagaren har i detta fall bedömt att kommunikation med skyddspersonen, BB, var uppenbart obehövligt. Jag är för egen del tveksam till huruvida det kan sägas ha varit uppenbart obehövligt att underrätta BB om AA:s begäran och det han anförde samt att bereda henne tillfälle att yttra sig. Detta särskilt med beaktande av att BB inte synes ha hörts sedan besöksförbudet meddelades. Den aktuella frågan är emellertid sådan att den ger utrymme för olika var för sig godtagbara bedömningar. Enligt min uppfattning ligger åklagarens bedömning inom ramen för vad som kan anses godtagbart.

text: BB bereddes tillfälle att yttra sig.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att CC meddelade AA besöksförbud gentemot BB. Han begärde kort därefter att beslutet skulle omprövas och angav då att han sedan viss tid inte hade kontaktat, följt efter eller hotat BB och att han heller inte hade någon avsikt att göra det. BB bereddes inte tillfälle att ta del av och yttra sig över uppgifterna innan CC beslutade att upphäva besöksförbudet. CC motiverade sitt beslut med att hon, efter att ha tagit del av AA:s skrivelse, inte längre ansåg att det på grund av särskilda omständigheter förelåg risk att han skulle begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera BB.

text: Jag vill inledningsvis klargöra att min granskning inte avser frågan om det funnits grund för att meddela besöksförbud och inte heller om det var riktigt att upphäva beslutet. Jag uppehåller mig i stället endast vid om det var korrekt att upphäva beslutet om besöksförbud utan att BB hade fått möjlighet att yttra sig över AA:s uppgifter.

text: Enligt

text: 23 § lagen (1988:688)

text: om besöksförbud får en åklagare, om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl till det, häva eller ändra ett beslut i fråga om besöksförbud som har meddelats av åklagaren eller rätten. De allmänna bestämmelserna om förfarandet, d.v.s. bl.a. 11 § om kommunikationsskyldighet, är tillämplig även vid beslut att häva eller ändra beslut om besöksförbud och inte bara när åklagaren fattar beslut att meddela ett sådant beslut (se

text: prop. 1987/88:137 s. 52

text: Av 11 § följer att huvudregeln är att den mot vilken besöksförbudet avses gälla samt den som förbudet avses skydda ska underrättas om uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och ges tillfälle att yttra sig över dem innan frågan om besöksförbud prövas. Från den regeln görs vissa undantag: om åtgärderna är uppenbart obehövliga, om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet eller om avgörandet inte kan uppskjutas. – Som ett exempel på när det kan anses vara uppenbart obehövligt att bereda de inblandade tillfälle att yttra sig innan beslut fattas, nämns i förarbetena att vederbörande i annan ordning redan har framfört synpunkter på förbudsfrågan (

text: a. prop. s. 46

text: Det kan nämnas att även om kommunikationsprincipen är uttömmande reglerad i lagen om besöksförbud (jfr 13 §) framgår det av förarbetena att undantagen är avsedda att i sak överensstämma med vad som gäller enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: a. prop. s. 46

text: Huvudregeln är således att kommunikation ska ske inför beslut i besöksförbudsärenden. Två av undantagen tar sikte på att handläggningen i vissa avseenden försvåras. När det gäller det tredje undantaget vill jag understryka att det måste vara uppenbart att kommunikation är obehövlig för att åtgärden ska kunna underlåtas. Om det framstår som tveksamt huruvida kommunikation har någon uppgift att fylla, ska således huvudregeln tillämpas och kommunikation ske.

text: Av CC:s beslut framgår att de uppgifter som AA lämnade – att han inte tagit kontakt med BB och inte heller avsåg att göra det – haft avgörande betydelse vid hennes beslutsfattande. BB hade senast hörts av polisen den 12 oktober 2009 då hon begärt besöksförbud och uppgett att hon var rädd för att AA bl.a. skulle göra henne illa. Hon kan alltså inte på annat sätt ha fått del av och möjlighet att yttra sig över vad AA anfört. Enligt min mening står det klart att det inte kan sägas ha varit uppenbart obehövligt att låta BB yttra sig över vad AA tillfört ärendet. Hon borde givetvis ha fått möjlighet att bemöta hans uppgifter. Mera allmänt sett kan det, anser jag, ytterst sällan anses uppenbart obehövligt att bereda någon, till vars skydd ett besöksförbud har meddelats, tillfälle att yttra sig över omständigheter eller uppgifter som kan leda till att skyddet upphör. Det förhållandet att BB inte hade gjort någon anmälan om överträdelse av besöksförbudet – och förbudet således möjligen haft avsedd verkan – kan på intet sätt anses ha gjort det uppenbart obehövligt att låta henne ge sin mening till känna.

text: Mot bakgrund av vad jag nu anfört är således utrymmet för var för sig godtagbara bedömningar i frågan om kommunikation kan underlåtas i en omprövningssituation mycket litet. CC:s bedömning ryms inte inom detta. Hon förtjänar därför kritik för att BB inte fick tillfälle att yttra sig innan beslut om att upphäva besöksförbudet fattades.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av ett ärende om assistansersättning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 6 februari 2008, klagade AA på att Försäkringskassan ännu inte hade fattat beslut i ett ärende om utökad assistansersättning avseende hans son. Ansökan om assistansersättning hade gjorts i april 2007.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt begärdes in och granskades. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören BB, följande.

text: Beskrivning

text: Enligt journalanteckning inkom ansökan den 25 april 2007. Handläggaren skickade den 10 maj 2007 en ärendebekräftelse till modern där det angavs att den planering som gällde var att ärendet skulle behandlas i socialförsäkringsnämnd inom 120 dagar och att ärendet preliminärt var bokat för sammanträde den 3 augusti 2007. Samtidigt påbörjade handläggaren handläggningen med upprepade försök till telefonkontakter med modern, CC, under tiden den 12 juni 2007-den 2 oktober 2007. Den 2 oktober 2007 upprättades en utredningsjournal efter kontakt med modern och därvid framkom att DD:s föräldrar numera var skilda och att DD varannan vecka bodde hos respektive förälder. Funktionshinder och hjälpbehov var som tidigare men att föräldraansvaret för de grundläggande behoven inte fanns numera. Ärendet kompletterades den 16 oktober 2007 då också modern upplystes om att Försäkringskassan, innan assistansersättningsärendet kunde slutföras, måste göra en efterkontroll/omprövning av det halva vårdbidrag som var beviljat sedan tidigare. Kopia av PM för vårdbidrag lämnades ut för att föräldrarna skulle jämföra med nuvarande förhållanden. När modern den 22 november 2007 ännu inte hade återkopplat till Försäkringskassan angående vårdbidraget försökte Försäkringskassan kontakta modern utan att lyckas. Handläggaren läste därför in ett telefonmeddelande och bad om kontakt. Skrivelse inkom från föräldrarna den 27 november 2007 där man hade synpunkter på Försäkringskassans långa handläggningstid och angav att man önskade ett provi-

text: soriskt beslut senast den 30 november 2007. Med anledning av skrivelsen sände handläggaren den 29 november 2007 en bekräftelse till föräldrarna och samtidigt gjordes den bedömningen att de inte yrkade på något vårdbidrag. PM för assistansersättning färdigställdes och ärendet överlämnades till föredraganden/ beslutsfattaren den 3 december 2007 med förslag till beslut att Försäkringskassan avsåg att bevilja DD assistansersättning motsvarande i genomsnitt 66 tim per vecka. Föredraganden/beslutsfattaren lämnade ärendet åter till handläggaren den 7 januari 2008 för komplettering av hur Försäkringskassan såg på beräkningen av assistanstimmarna. Föredraganden/beslutsfattaren fick ärendet åter den 8 januari 2007 med samtidig uppgift om att båda föräldrarna önskade få del av kommunicering av beslutsförslag. Föredraganden/beslutsfattaren kommunicerade ärendet med båda föräldrarna den 12 februari 2008 och ärendet inbokades för beslut till den 6 mars 2008. Svar på kommuniceringen inkom från föräldrarna den 22 februari 2008.

text: Bedömning

text: Det är givetvis mycket olyckligt att Försäkringskassan inte har lyckats slutföra ärendet inom den tid som angavs i ärendebekräftelsen till föräldrarna den 10 maj 2007. En del av problematiken hänger samman med att Försäkringskassan har haft svårigheter med att få kontakt med föräldrarna för att kunna genomföra de kompletterande utredningar som erfordrades för att Försäkringskassan skulle kunna gå fram med ett förslag till beslut. Vi kan inte med säkerhet säga om Försäkringskassan har varit tillräckligt tydlig med information om att ärendet skulle bli fördröjt om Försäkringskassan inte fick in begärda uppgifter. Det är givetvis ändå inte tillfredsställande att ärendet inte har kunnat slutföras förrän i mars 2008, nära ett år efter det att ansökan inkom till Försäkringskassan. Försäkringskassan har heller inte tagit formell ställning till föräldrarnas krav den 27 november 2007 på ett provisoriskt beslut i ärendet. För detta kan vi kritiseras. Slutligt beslut i ärendet är fattat den 6 mars 2008.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Försäkringskassan inte tagit ställning till begäran den

text: 27 november 2007 om ett provisoriskt beslut. Om den enskilde har begärt ett provisoriskt beslut och Försäkringskassan anser att förutsättningar för att meddela ett sådant saknas ska kassan meddela detta i form av ett beslut. Beslutet ska vara försett med fullföljdshänvisning.

text: Försäkringskassan har som förklaring till handläggningstiden anfört att kassan har haft svårigheter att få kontakt med föräldrarna för att kunna genomföra de kompletterande utredningar som erfordrades. Det är Försäkringskassan som ansvarar för att myndighetens ärenden blir tillräckligt utredda. I utredningsansvaret ingår att se till att utredningen fortskrider och Försäkringskassan måste därför vara aktiv med påminnelser för att få in nödvändigt material och kompletteringar. Jag anser att Försäkringskassan i detta fall borde ha varit betydligt mer aktiv i handläggningsprocessen, t.ex. genom att utfärda ett skriftligt föreläggande till föräldrarna om att inkomma med komplettering. Jag konstaterar att handläggningen av ärendet tog alltför lång tid.

text: Försäkringskassan kan inte undgå kritik för sin hantering av ärendet.

text: Ärendet avslutas.