title: Inget skadestånd på grund av lång rättegång m.m

text: Justitiekanslern avslår HK:s skadeståndsanspråk och vidtar inte någon åtgärd inom ramen för sin tillsyn.

text: Bakgrund

text: Vissa bestämmelser

text: När ett äktenskap upphör, genom den ene makens död eller genom äktenskapsskillnad, ska makarnas egendom i regel fördelas mellan dem genom bodelning (jfr

text: 23 kap. 1 § ärvdabalken

text: och

text: 9 kap. 1 § äktenskapsbalken

text: Regler om makes arvsrätt finns i

text: 3 kap.

text: ärvdabalken

text: . Före 1988 saknade en efterlevande make arvsrätt, när den avlidne maken lämnade barn efter sig (bröstarvingar). Den efterlevande maken fick i regel hälften av tillgångarna på grund av giftorätt medan den andra halvan tillföll bröstarvingarna i arv.

text: Om den avlidne maken inte hade barn, utan endast mer avlägsna arvingar, hade den efterlevande maken däremot arvsrätt. Den avlidnes arvingar fick då vänta på sitt arv till dess att även den efterlevande maken hade avlidit.

text: Numera gäller i stället att den avlidne makens kvarlåtenskap tillfaller den efterlevande med fri förfoganderätt och att även gemensamma bröstarvingar får vänta på sitt arv till dess att den efterlevande avlidit. De äldre reglerna gäller dock fortfarande, om den först avlidne maken avlidit före 1988.

text: I

text: 3 kap. 3 § ärvdabalken

text: finns en bestämmelse om vederlag för minskning av egendom. Har den efterlevande maken genom gåva eller annan jämförlig handling orsakat en väsentlig minskning av sin egendom, har den först avlidnes arvingar i vissa fall rätt till vederlag när den efterlevande avlider. Om vederlag inte kan lämnas, ska gåvan eller dess värde i vissa fall återgå.

text: I

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: finns en bestämmelse om förstärkt laglottsskydd. Den gäller i vissa fall när den avlidne under sin livstid gett bort egendom och gåvan till syftet varit att likställa med ett testamente. När laglotten beräknas ska värdet av gåvan läggas till kvarlåtenskapen. Gåvotagaren är i princip skyldig att återbära gåvan eller, om det inte kan ske, att ge ut ersättning för dess värde. Vill en bröstarvinge göra denna rätt gällande mot en gåvotagare ska han eller hon väcka talan inom ett år från det att bouppteckningen efter den avlidne avslutades, annars är rätten till talan förlorad (se

text: 7 kap. 4 § andra stycket ärvdabalken

text: När en person avlidit fördelas normalt hans eller hennes kvarlåtenskap genom arvskifte. Det finns dock inte någon sista tid inom vilken arvskifte måste ske, om dödsbodelägarna är överens om att avvakta. Sammanlevnaden i ett oskiftat dödsbo kan regleras genom avtal mellan delägarna.

text: Bakgrunden till tvisten

text: HK är född i äktenskapet mellan FG (hennes far) och MBG (hennes mor). MBG avled 1966. Bouppteckningen visade en behållning på drygt 30 000 kr. Varken bodelning eller arvskifte kom att förrättas. År 1967 slöts ett avtal om sammanlevnad i oskiftat dödsbo mellan FG och en god man som företrädde HK och hennes syster.

text: FG ingick äktenskap på nytt vid två tillfällen. Det första varade under tiden 1968–1976 och det andra, med BG, varade 1977–1987. I slutet av det första äktenskapet, 1975, köpte FG en fastighet. År 2000 överlät han fastigheten till BG som gåva. FG avled 2003. En bouppteckning registrerades den 1 oktober 2004. Fastigheten såldes sedan även BG hade avlidit 2008.

text: Domstolarnas handläggning

text: I februari 2005, dvs. innan BG hade avlidit och fastigheten sålts, väckte HK talan mot BG vid Skövde tingsrätt (mål nr T 260-05). I sin stämningsansökan yrkade hon att BG skulle utge vederlag till henne eller annars återbära fastigheten till dödsboet efter FG. Som grund angavs att FG genom gåva till BG minskat sin egendom till förfång för henne som arvinge efter MBG. Hon hänvisade till bestämmelsen i

text: 3 kap. 3 § ärvdabalken

text: Senare angav hon även, enligt vad domstolarna har antecknat, att gåvan till syftet varit att likställa med ett testamente och att den kränkte hennes laglott efter FG (

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: ). BG ansåg att det var fråga om en otillåten taleändring eller att talan i denna del i vart fall inte hade väckts i rätt tid.

text: Tingsrätten bedömde att det inte var fråga om en otillåten taleändring. I en mellandom den 2 oktober 2006 förklarade tingsrätten däremot att HK hade försuttit ettårsfristen i

text: 7 kap. 4 § andra stycket ärvdabalken

text: och därför förlorat sin rätt till talan i fråga om kränkning av laglotten efter FG. Rätten angav att bouppteckningen hade avslutats den 11 juni 2004 och att HK hade väckt talan i denna del den 5 september 2005. Efter överklagande fastställde Göta hovrätt tingsrättens mellandom.

text: HK överklagade hovrättens dom till Högsta domstolen, som meddelade prövningstillstånd. I en dom den 5 november 2009 förklarade Högsta domstolen att tidsfristen inte hade försuttits (mål nr

text: T 367-08

text: ). Högsta domstolen konstaterade att Länsrätten i Vänersborg hade upphävt registreringen av bouppteckningshandlingen och att bouppteckningen efter FG inte kunde inte anses ha avslutats genom förrättningen 2004.

text: Målet återupptogs därefter vid Skaraborgs tingsrätt (mål nr T 1027-09). HK anförde bl.a. att gåvan av fastigheten var ogiltig. Hon gjorde gällande att fastigheten hade kommit att ingå i det oskiftade dödsboet efter MBG och att FG därför inte haft rätt att ge bort den utan samtycke av henne och hennes syster. Något samtycke hade inte lämnats.

text: Den 26 januari 2011 avvisade tingsrätten vissa av HK:s yrkanden. Göta hovrätt ändrade beslutet delvis, men instämde i bedömningen att HK i vissa delar ändrat sin talan på ett otillåtet sätt (hovrättens mål nr Ö 476-11). Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Under den fortsatta handläggningen i tingsrätten gjorde HK flera jävsinvändningar mot domare. Invändningarna lämnades utan bifall.

text: Genom en dom den 2 november 2012 avvisade tingsrätten vissa av HK:s yrkanden och ogillade hennes käromål i övrigt. Hon ålades att ersätta motparten, numera dödsboet efter BG, för dess rättegångskostnader.

text: I domen konstaterade tingsrätten inledningsvis att HK:s talan hade avvisats bl.a. i fråga om gåvans giltighet. Tingsrätten angav vidare att bestämmelsen i

text: 3 kap. 3 § ärvdabalken

text: inte var direkt tillämplig, eftersom FG inte hade ärvt någon egendom av MBG. Enligt tingsrätten kunde bestämmelsen inte heller tillämpas analogt. Tingsrätten fann slutligen att HK inte hade bevisat att gåvan av fastigheten till syftet varit att likställa med ett testamente i enlighet med

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: HK överklagade domen till Göta hovrätt (mål nr T 3406-12). Den 8 juli 2013 meddelades prövningstillstånd i delar av målet. HK överklagade detta beslut till Högsta domstolen, som dock inte meddelade prövningstillstånd. Under den fortsatta handläggningen i hovrätten avslog hovrätten en jävsinvändning från HK.

text: Genom en dom den 27 oktober 2014 avvisade hovrätten vissa av HK:s yrkanden m.m. och fastställde i övrigt tingsrättens domslut. HK ålades att betala dödsboets rättegångskostnad i hovrätten. Hovrätten konstaterade inledningsvis att HK:s yrkanden inte kunde prövas till den del dessa grundade sig på påståendet att gåvan av fastigheten var ogiltig. Hovrätten anförde vidare att det inte var utrett att fastigheten kommit att ingå i den förmögenhetsmassa som omfattades av HK:s rätt till arv efter MBG. Det var därför inte visat att hennes rätt trätts för när genom gåvan. När det gällde frågan om vederlag enligt

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: instämde hovrätten i tingsrättens bedömning.

text: Högsta domstolen beslutade den 6 maj 2015 att inte meddela prövningstillstånd (mål nr T 5685-14). Av handlingarna framgår att HK därefter träffade en förlikning om sitt arv m.m. Förlikningen stadfästes av Södertörns tingsrätt den 30 september 2015.

text: Anspråket och klagomålet

text: HK har begärt 24 311 470 kr i skadestånd av staten med hänvisning till domstolarnas handläggning och avgöranden i den aktuella tvisten. Hon menar bl.a. att en rad fel och försummelser har förekommit samt att hennes rättigheter enligt Europakonventionen har åsidosatts.

text: Det belopp som HK begär avser förlust av en del av hennes arv (4 828 682 kr), en därigenom förlorad möjlighet att köpa en bostadsrätt vid ombildning från hyresrätt (8 813 200 kr), inkomstförlust till följd av tvistens handläggning (9 731 835 kr), rättegångskostnader (537 752 kr) samt ideell skada (kränkning) i form av brutna familjeband m.m. (400 001 kr).

text: HK har också begärt att Justitiekanslern inom ramen för sin tillsyn ska granska handläggningen av Göta hovrätts mål nr T 3406-12 och Högsta domstolens mål nr T 5685-14.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Prövningen av HK:s skadeståndsanspråk sker inom ramen för statens frivilliga skadereglering. Det är fråga om ett s.k. partsbesked som ger uttryck för hur Justitiekanslern som företrädare för staten har bedömt anspråket. HK har riktat omfattande kritik mot domstolarna och det är inte möjligt att kommentera varje enskild aspekt i detalj.

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Anspråket gäller ersättning för ren förmögenhetsskada och ideell skada.

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. De allmänna domstolarnas handläggning av tvistemål är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan lämnas endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande räcker inte för att ersättning ska lämnas. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde och att orsakssambandet är rimligt. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: En talan om ersättning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: får enligt

text: 3 kap. 7 § samma lag

text: inte föras med anledning av ett beslut av bl.a. Högsta domstolen, om inte beslutet upphävts eller ändrats. En sådan talan får inte heller föras med anledning av ett beslut av en lägre myndighet, som efter överklagande prövats av Högsta domstolen utan att upphävas eller ändras.

text: Tingsrättens mellandom

text: HK menar att den mellandom som tingsrätten meddelade 2006, och som hovrätten fastställde, var felaktig. Högsta domstolen gjorde en annan bedömning och upphävde hovrättens dom. HK anför vidare att tidsfristen enligt

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: inte borde ha prövats i mellandomen. Domstolarna borde i stället ha tagit ställning till om gåvan över huvud taget var giltig. Tidsfristen gäller inte om en gåva är ogiltig.

text: Justitiekanslern konstaterar att Högsta domstolen prövade mellandomen och bedömde att den fråga som skulle avgöras var om HK:s talan väckts inom den tid som anges i 7 kap. 4 § ärvdabalken. Högsta domstolen ansåg att frågan hörde till själva saken och kunde avgöras i en mellandom.

text: När det gäller frågan om vad som skulle prövas har Högsta domstolen alltså inte upphävt eller ändrat underinstansernas beslut. Talan om ersättning enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen får därför rimligen inte föras på den grunden att det var fel att pröva tidsfristen (

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: ). Taleförbudet gäller inte när en talan grundas på en överträdelse av Europakonventionen, men någon sådan överträdelse är det inte fråga om här.

text: Även om taleförbudet inte skulle vara tillämpligt bedömer Justitiekanslern att det inte har förekommit fel eller försummelse i denna del. Utifrån det som har kommit fram om hur HK utformat sin talan framstår det inte som uppenbart oriktigt eller annars felaktigt att frågan om tidsfristen enligt

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: har gjorts till föremål för en särskild dom.

text: Att Högsta domstolen ändrade underinstansernas avgöranden och förklarade att fristen inte hade försuttits kan inte heller leda till skadeståndsskyldighet för staten. Prövningen gällde en principfråga som var oklar i rättspraxis och Högsta domstolens bedömning byggde delvis på att Länsrätten i Vänersborg i april 2008 hade upphävt Skatteverkets registrering av bouppteckningen efter FG. Länsrättsdomen hade inte meddelats när underinstanserna fattade sina beslut. Utgången i tingsrätten och hovrätten kan mot denna bakgrund inte anses ha innefattat fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Avvisning av vissa yrkanden

text: HK menar att hennes talan har avvisats felaktigt i åtminstone två delar. För det första var det inte en otillåten taleändring när hon anförde att gåvan av fastigheten var ogiltig. För det andra var det inte en otillåten taleändring när hon riktade yrkanden mot två delägare i dödsboet efter BG.

text: I

text: 13 kap. 3 § rättegångsbalken

text: anges bl.a. följande. En väckt talan får inte ändras. Käranden får dock, på grund av en omständighet som har inträffat under rättegången eller först då blivit känd för honom eller henne, kräva annan fullgörelse än den om vilken talan väckts. Käranden får också framställa ett nytt yrkande, om det stöder sig på väsentligen samma grund som det tidigare. Som ändring av talan anses inte att käranden beträffande samma sak inskränker sin talan eller, utan att saken ändras, åberopar en ny omständighet till stöd för sin talan. Det är talans utformning i stämningsansökan som bildar utgångspunkt för prövningen enligt bestämmelsen.

text: Justitiekanslern konstaterar att HK väckte talan mot BG och yrkade att BG skulle utge vederlag till henne med 210 000 kr eller annars återbära fastigheten till dödsboet efter FG. Som grund angavs att FG genom gåvan till BG väsentligen hade minskat sin egendom till förfång för HK som arvinge efter MBG. Detta framgår av stämningsansökan.

text: Tingsrätten bedömde därefter att HK fick åberopa även att gåvan inkräktade på hennes arv efter FG. Grunden ansågs fortfarande vara att gåvan väsentligt hade minskat den egendom som FG hade haft.

text: Genom tingsrättens beslut den 26 januari 2011 och hovrättens beslut den 30 september samma år avvisades HK:s talan i vissa delar. För det första avvisades yrkandena i de delar som avsåg delägare i dödsboet efter BG (SB och DG). Domstolarna fann att yrkandena avsåg andra parter än svaranden i målet och att en sådan ändring inte var tillåten. Yrkandet att dödsboet efter BG skulle förpliktas att återbetala 907 250 kr till dödsboet efter FG, på grund av att fastigheten numera hade sålts, tilläts endast i den del talan grundades på att gåvan hade kränkt HK:s arv efter MBG enligt 3 kap. 3 § ärvdabalken. Grunden att gåvan var ogiltig ansågs ha tillkommit i efterhand och detta bedömdes som en otillåten taleändring.

text: Med hänsyn till hur HK:s stämningsansökan var utformad kan Justitiekanslern inte dra slutsatsen att avvisningsbesluten har innefattat fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Det saknas stöd för att domstolarna skulle ha tillämpat bestämmelsen om taleändring på ett uppenbart oriktigt sätt eller att något motsvarande fel förekommit.

text: Handläggningen av jävsfrågor

text: HK menar att jäv förekommit i domstolarna och att hennes jävsinvändningar har handlagts felaktigt. Hon hävdar att besluten borde ha fått överklagas särskilt enligt

text: 37 § 1 lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden.

text: Justitiekanslern konstaterar att den aktuella tvisten har handlagts enligt

text: rättegångsbalken

text: . Lagen om domstolsärenden har alltså inte varit tillämplig.

text: I vilka fall en domare är jävig framgår av 4 kap. 13 § rättegångsbalken. Om en part i rätt tid riktar en jävsinvändning mot en domare, ska rätten så snart som möjligt pröva invändningen i ett särskilt beslut (se 4 kap. 15 § rättegångsbalken). Har en tingsrätt i ett beslut under rättegången ogillat jäv mot domare, ska den part som vill överklaga beslutet först anmäla missnöje. Om en part anmäler missnöje, ska rätten med hänsyn till omständigheterna bestämma om beslutet ska få överklagas särskilt eller endast i samband med att dom eller slutligt beslut överklagas (se

text: 49 kap. 4 § rättegångsbalken

text: ). Motsvarande regler gäller i hovrätten (se

text: 54 kap. 4 § rättegångsbalken

text: Av handlingarna framgår att tingsrätten ogillade en jävsinvändning den 4 mars 2011. Sedan HK anmält missnöje beslutade tingsrätten den 22 mars samma år att beslutet fick överklagas endast i samband med att dom eller slutligt beslut överklagades. HK överklagade ändå beslutet till Göta hovrätt, som avvisade överklagandet. Under den fortsatta handläggningen i tingsrätten anförde HK återigen jäv. Hon menade bl.a. att domarna redan hade tagit ställning i målet, eftersom de hade meddelat olika beslut under rättegången. Tingsrätten ogillade den nya jävsinvändningen den 28 september 2012. Sedan HK anmält missnöje beslutade rätten att beslutet inte fick överklagas särskilt.

text: HK anförde jäv även i hovrätten. Hon ansåg att samtliga domare i hovrätten och hela dess domsaga var jäviga. Hovrätten ogillade jävsinvändningen den 29 september 2014. Sedan HK anmält missnöje beslutade hovrätten den 3 oktober 2014 att beslutet fick överklagas endast i samband med överklagande av hovrättens slutliga avgörande.

text: Justitiekanslern kan inte se att domstolarnas bedömningar i fråga om jäv har varit felaktiga eller försumliga i

text: skadeståndslagens

text: mening. Justitiekanslern kan inte heller se att jävsfrågorna skulle ha handlagts på ett felaktigt sätt. Domstolarna har såvitt framgår prövat HK:s jävsinvändningar på det sätt som föreskrivs i

text: rättegångsbalken

text: och därefter, utifrån omständigheterna, bestämt om besluten ska få överklagas särskilt eller inte.

text: Brister i diarieföringen

text: HK menar att bl.a. följande fel i diarieföringen förekommit:

text: Grundläggande bestämmelser om registrering av allmänna handlingar finns i 5 kap. offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Huvudregeln är att allmänna handlingar ska registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver dock inte registreras, om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. Om det är uppenbart att en allmän handling är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet, behöver handlingen varken registreras eller hållas ordnad.

text: I

text: 5 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol anges följande. Under handläggningen av ett mål eller ärende ska det fortlöpande registreras vilka handlingar som kommer in till domstolen, vilka åtgärder som domstolen utför i målet eller ärendet och vad som i övrigt förekommer i detta eller i samband med överklagande av ett meddelat avgörande.

text: Vid behandling av personuppgifter i de allmänna domstolarnas verksamhet gäller, sedan den 1 januari 2016,

text: domstolsdatalagen (2015:728)

text: . Före dess gällde

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: och förordningen (

text: ) om registerföring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling. Vid behandling av personuppgifter i strid med dessa regler kan den registrerade ha rätt till skadestånd enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: Av handlingarna framgår att tingsrätten diariefört en kopia av avtalet om sammanlevnad i oskiftat bo som aktbilaga 71, den 21 juni 2006. HK menar att avtalet hade lämnats in redan vid ett sammanträde den 5 september 2005. Av protokollet från det sammanträdet framgår inte att någon handling har lämnats in. Detta framgår inte heller av dagboken.

text: Det mejl som HK skickade till tingsrätten den 10 december 2010 har såvitt framgår diarieförts tre dagar senare, den 13 december, som aktbilaga 103. I dagboken finns en anteckning om att datumet då handlingen kom in till tingsrätten är fel och att rätt datum är den 10 december 2010.

text: Händelse 163 i tingsrättens dagbok avsåg en missnöjesanmälan från HK. Händelsen består i en anteckning som har strukits över. Samma dag diariefördes HK:s missnöjesanmälan som aktbilaga 143.

text: Vad händelse 24 i hovrättens dagbok avsett framgår inte av dagboken. Det anges endast att händelsetexten är raderad. Samma dag har noteringar gjorts om att en anståndsbegäran kommit in och att anstånd beviljats.

text: HK har gett in fyra utskrifter som visar att hon skickat mejl till hovrätten den 12 och 15 september 2014. Rubriken har varit densamma i alla mejl: Jävsinvändning – mål T 3406-12 vid rotel 31. HK har inte uppgett vad mejlen haft för innehåll. Av hovrättens dagbok framgår dock att en skrift från HK har diarieförts den 12 september 2014. Enligt hovrättens protokoll den 26 september samma år har skriften innehållit jävsinvändningar. Hovrätten prövade dessa tre dagar senare.

text: Det enda som med säkerhet kan sägas utifrån denna genomgång är att mejlet från HK den 10 december 2010 diariefördes den 13 december 2010. Detta har tingsrätten själv påpekat i en kompletterande anteckning. I övrigt råder det oklarhet bl.a. om vilka handlingar som faktiskt har lämnats in. Utifrån det underlag som finns finner Justitiekanslern inte stöd för att det har förekommit fel eller försummelse vid diarieföringen. Det måste under alla förhållanden ifrågasättas på vilket sätt HK skulle ha lidit skada till följd av brister i detta avseende. Justitiekanslern kan inte se att diarieföringen, till den del den har innefattat behandling av personuppgifter, skulle kunna leda till skadestånd enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: Avgörandena i sak

text: HK menar att både domsluten och domskälen i tingsrättens och hovrättens domar är felaktiga. Tvisten har felaktigt setts som en fråga om hennes rätt till arv, trots att saken hela tiden rört vederlag för eller återgång av gåva. Alla instanser har ignorerat att gåvan av fastigheten var ogiltig. Både sammanlevnaden i det oskiftade dödsboet och bestämmelserna i

text: 3 kap.

text: ärvdabalken

text: har beskrivits på ett felaktigt sätt. Fastigheten köptes för medel som ingick i det oskiftade dödsboet. Hennes och hennes systers andelar i boet hade inte förbrukats och sammanlevnaden i boet upphörde inte förrän vid FG:s död. FG hade inte rätt att ensam ge bort fastigheten.

text: Enligt HK har domstolarna vidare bortsett från förvaltningsdomstolarnas avgöranden i fråga om registreringen av bouppteckningshandlingen från 2004. Tingsrätten har felaktigt hänvisat till denna handling som om den hade rättskraft. Domstolarna har också bedömt att den aktuella gåvan inte var för dödsfalls skull, trots att detta var styrkt. Hon och hennes syster borde vidare ha kompenserats i samband med bodelningarna mellan FG och hans senare fruar. Det finns också flera andra fel i domarna.

text: Justitiekanslern konstaterar att den aktuella tvisten har rymt ett flertal delvis komplicerade bedömningsfrågor. Som framgått räcker det inte, för att staten ska vara skadeståndsskyldig, att en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det funnits utrymme för olika bedömningar.

text: Justitiekanslern kan inte se annat än att domstolarna har prövat den talan som framgick av HK:s stämningsansökan, med de ändringar och förtydliganden som har bedömts vara tillåtna. Domstolarna har prövat frågan om vederlag. Justitiekanslern kan inte se att domstolarna har låtit bouppteckningshandlingen från 2004 vara avgörande för utgången i målet. När det gäller övriga frågor, som betydelsen av avtalet om sammanlevnad i oskiftat dödsbo och frågan om gåvan av fastigheten varit att likställa med ett testamente, har domstolarna motiverat sina ställningstaganden utifrån relevanta rättsregler och den utredning som lagts fram i målet. Oavsett om det skulle gå att diskutera bedömningarna i någon del kan de inte anses ha varit felaktiga eller försumliga och därmed skadeståndsgrundande.

text: Rättegångskostnader

text: HK menar att domstolarnas beslut om rättegångskostnader är felaktiga. Hon anser att tingsrätten uppskattade hennes egna kostnader till ett alldeles för lågt belopp och påpekar att hovrätten fastställde detta beslut.

text: Huvudregeln i

text: 18 kap. 1 § rättegångsbalken

text: är att den part som har förlorat målet ska ersätta motparten för hans eller hennes rättegångskostnad. För fall när parterna ömsom vinner och förlorar finns bestämmelser i

text: 18 kap. 4 § rättegångsbalken

text: . Ersättning för rättegångskostnad ska enligt

text: 18 kap. 8 § rättegångsbalken

text: fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande samt arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för tillvaratagande av partens rätt. Ersättning ska också utgå för partens arbete och tidsspillan med anledning av rättegången.

text: Det är alltså bara kostnader som har varit skäligen påkallade som ersätts enligt dessa regler. Frågan bedöms med utgångspunkt i det enskilda fallet.

text: Av handlingarna framgår att tingsrätten betraktade HK som vinnande part i den del av målet som gällde mellandomen. Hon ansågs ha rätt till ersättning i den delen med skäliga 15 063 kr. Detta belopp drogs av från det större belopp som HK skulle betala till motparten avseende rättegångskostnader. Hovrätten fastställde tingsrättens beslut.

text: Justitiekanslern konstaterar att det finns ett stort bedömningsutrymme när det gäller beslut om rättegångskostnader. Detta framgår redan av lagtexten. Det är ytterst sällan som en myndighets bedömning i en sådan fråga kan betraktas som så felaktig att den medför skadeståndsskyldighet för staten. Fel eller försummelse kan inte anses ha förekommit i denna del.

text: Högsta domstolens beslut

text: HK menar att Högsta domstolen rätteligen borde ha meddelat prövningstillstånd både i mål nr T 5685-14 och i flera andra mål.

text: Som framgått ovan får en talan om ersättning enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen inte föras med anledning av ett beslut av Högsta domstolen, om inte beslutet har upphävts eller ändrats. Detta framgår av

text: 3 kap. 7 § samma lag

text: och gäller även beslut om prövningstillstånd. HK kan därför inte ha rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: med hänvisning till Högsta domstolens beslut. Frågan om det kan ha förekommit någon överträdelse av Europakonventionen i Högsta domstolen behandlas nedan.

text: Andra rättighetsfrågor

text: Enligt HK har prövningen inte varit opartisk och rättvis. Svarandeparterna har gynnats på hennes bekostnad gång efter gång. Högsta domstolens beslut att inte meddela prövningstillstånd har varit bristfälligt motiverade och domstolarna har förhalat processen, vilket har gått ut över hennes privatliv och familjeliv. Hon anser att hennes fri- och rättigheter enligt bl.a. artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen har åsidosatts.

text: Artikel 6 i Europakonventionen

text: handlar om rätten till en rättvis rättegång. I artikeln anges bl.a. att var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, ska ha rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol.

text: I artikel 8 i konventionen anges bl.a. att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens.

text: Artikel 13 i konventionen handlar om rätten till ett effektivt rättsmedel. I artikeln anges att var och en, vars i denna konvention angivna fri- och rättigheter kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet.

text: Justitiekanslern finner inte stöd för att HK:s fri- eller rättigheter enligt artikel 8 eller 13 i konventionen skulle ha åsidosatts. Det finns inte heller stöd för att hennes rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 skulle ha överträtts. Även om domstolarnas avgöranden i sak ha gått henne emot saknas det stöd för att de i processuellt hänseende skulle ha behandlat parterna olika på ett sätt som står i strid med artikel 6.1. Det förhållandet att Högsta domstolen inte närmare har motiverat sina beslut att vägra prövningstillstånd står inte heller i strid med artikel 6.1 (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 316).

text: Det står däremot klart att rättegången har tagit lång tid. Från det att målet anhängiggjordes i tingsrätten den 24 februari 2005 till dess att Högsta domstolen beslutade att inte meddela prövningstillstånd den 6 maj 2015 har det gått mer än tio år. Frågan är om HK:s rätt till rättegång inom skälig tid därigenom har överträtts.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Justitiekanslern konstaterar att det förekommit vissa perioder av inaktivitet i handläggningen. Sedan Högsta domstolen avgjort frågan om tidsfristen i

text: 7 kap. 4 § ärvdabalken

text: gick det t.ex. mer än sju månader innan tingsrätten fortsatte handläggningen. Perioderna är dock inte så många eller långa att de i sig grundar skadeståndsansvar för staten. När det gäller omständigheterna i övrigt kan det konstateras att både mellandomen och den slutliga domen har överklagats hela vägen till Högsta domstolen. Det kan vidare konstateras att målet inte har gällt sådana frågor som enligt Europadomstolens praxis förutsätter en särskilt skyndsam handläggning. Överlag har handläggningen inte heller kännetecknats av passivitet från domstolarnas sida. Det framgår tvärtom att de på flera sätt försökt driva målet framåt mot ett avgörande.

text: En viktig faktor är vidare att HK själv till stor del har bidragit till den långa handläggningstiden. Hon har bl.a. kommit in med ett mycket stort antal skrivelser, begärt anstånd vid upprepade tillfällen, framställt ett flertal mer eller mindre ogrundade jävsinvändningar, begärt att målet ska vilandeförklaras, ändrat sin talan, återkallat sina ombuds fullmakter och överklagat många av de beslut som har fattats under handläggningen. I vissa fall har hon överklagat beslut trots att domstolarna har angett att besluten inte får överklagas. HK har naturligtvis haft rätt att få olika frågor prövade och att tillvarata sina intressen på olika sätt, men det är uppenbart att den långa handläggningstiden till stor del är en följd av hennes eget agerande. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att HK:s rätt till domstolsprövning inom skälig tid inte har överträtts.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern finner inte stöd för att domstolarnas handläggning har innefattat fel eller försummelser på de sätt som HK gjort gällande. Redan av den anledningen kan HK inte får ersättning för ren förmögenhetsskada eller ideell skada med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . När det gäller ideell skada förutsätts det vidare att handläggningen har innefattat något typiskt sett integritetskränkande brott, för att det ska finnas en rätt till skadestånd. Det saknas stöd för att något sådant brott skulle ha förekommit.

text: Förutom att det saknas grund för skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: bedömer Justitiekanslern att det i flera fall saknas ett orsakssamband mellan de fel som HK anser har förekommit och den skada som hon uppger att hon har lidit. Det saknas t.ex. stöd för att utgången i målet skulle ha blivit annorlunda om diarieföringen hade hanterats på ett annat sätt eller om en jävsfråga hade bedömts annorlunda. För att skadestånd ska kunna lämnas krävs vidare att det finns ett rimligt orsakssamband (adekvat kausalitet) mellan det fel som har begåtts och den skada som har inträffat. Orsakssambandet får inte vara alltför svårförutsebart eller avlägset. Kravet på adekvat kausalitet innebär att HK inte under några omständigheter kan få ersättning t.ex. för den skada som hon menar att hon lidit genom att inte kunna köpa sin bostad vid ombildning från hyresrätt till bostadsrätt. En sådan skada framstår som alltför svårförutsebar.

text: Justitiekanslerns bedömning är alltså att skadestånd av flera skäl inte kan utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Justitiekanslern bedömer vidare att det inte har förekommit någon överträdelse av Europakonventionen på det sätt som HK har gjort gällande. Anspråket ska därför avslås.

text: Tillsynsfrågor

text: Med hänsyn till de bedömningar som har gjorts ovan och de begränsningar som gäller för Justitiekanslerns tillsyn (se bifogad information) har Justitiekanslern beslutat att inte vidta någon åtgärd inom ramen för sin tillsyn.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av ett självmord i ett häkte

org: jk

text: Justitiekanslern avslår skadeståndsanspråket.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Den 22 februari 2013 häktades T.N. av Hässleholms tingsrätt misstänkt för viss brottslighet. Samma dag placerades han på häktet Kristianstad. Vid ankomst genomfördes en suicidscreening i enlighet med Kriminalvårdens frågeformulär kompletterad med muntlig information av T.N. för att identifiera riskfaktorer för självmord. Det bedömdes inte föreligga några sådana riskfaktorer och därför fattades inte något beslut om tillsyn.

text: I samband med ett polisförhör den 21 mars 2013 delgavs T.N. misstanke om ny och allvarligare brottslighet. Häktet underrättades emellertid inte om den tillkomna brottsmisstanken.

text: På morgonen den 13 juni 2013 påträffades T.N. livlös i sitt bostadsrum på häktet. Han hade tagit sitt liv genom att trä en plastpåse över huvudet och förankra denna genom att dels knyta ett snöre av den typ som finns i intagnas byxor runt halsen, dels knyta en tröja runt huvudet.

text: Kriminalvårdens personalansvarsnämnd beslutade att åtalsanmäla det inträffade. Händelsen anmäldes även enligt lex Maria till Inspektionen för vård och omsorg (IVO).

text: I beslut den 18 december 2013 konstaterade IVO bl.a. att händelsen hade utretts i nödvändig omfattning och att åtgärder för att uppnå hög patientsäkerhet hade vidtagits. IVO avslutade ärendet utan att uttala någon kritik mot Kriminalvården. (IVO:s ärende med dnr 8.1.1-32004/2013.)

text: Åklagarmyndigheten, Malmö åklagarkammare, beslutade i mars 2014 (ärende AM-167306-13) att lägga ned förundersökningen med motiveringen att det numera saknas anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats.

text: I beslut den 7 maj 2014 konstaterade Kriminalvårdens personalansvarsnämnd bl.a. att utredningen inte visade att kriminalvårdspersonal hade handlat på ett sätt som borde ha föranlett disciplinpåföljd. Nämnden noterade vidare att häktet Kristianstad med anledning av det inträffade hade vidtagit åtgärder för att förbättra häktets suicidprevention. Personalansvarsnämnden beslutade därför att anmälan inte skulle föranleda någon ytterligare åtgärd från nämnden.

text: Anspråket

text: T.N:s anhöriga, genom fadern L.N., har begärt skadestånd av staten med 25 000 kr för begravningskostnader. Till stöd för anspråket har de, som Justitiekanslern har uppfattat begäran, anfört i huvudsak att häktet har gjort sig skyldigt till fel eller försummelse vid myndighetsutövning och att ansvariga tjänstemän har begått tjänstefel genom att dels underlåta att beordra tillsyn över T.N., dels genom att inte förhindra att denne hade tillgång till en plastpåse i bostadsrummet.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Kriminalvården. I yttrandet har myndigheten angett som sin bedömning att staten inte har gjort sig skyldig till något sådant fel eller sådan försummelse i samband med T.N:s död som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Kriminalvården har därför avstyrkt skadeståndsanspråken och har anfört bl.a. följande.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhets skada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Av Kriminalvårdens handbok för självmordsförebyggande arbete (

text: ) framgår bl.a. följande. Visitation av bostadsrum ska genomföras för att fortlöpande upptäcka inredning, utrustning och ägodelar i bostadsrummet som kan användas som hjälpmedel för att begå självskadande handlingar/självmord. Även om lakan oftast används, kräver snören (inklusive sko-) och sladdar kortare förberedelsetid och därmed mindre marginal för att förhindra självskadande handling/självmord. För att minska risken för självskadande handlingar/självmord är det viktigt att informationsutbytet såväl internt mellan olika personalkategorier som externt mellan myndigheter som mellan Kriminalvården och konsulterad annan vårdgivare sker på ett formaliserat sätt och att erhållen information överförs till behörig/ansvarig personal samt att gällande rutiner för dokumentation följs i såväl klientakt som patientjournal. Det är viktigt att bakgrundsdata kontrolleras och att lämnad information följs upp. De uppgifter en intagen lämnar vid muntlig förfrågan om riskfaktorer måste kontrolleras mot personakt och patientjournal. Vid inskrivningssamtalet görs identitetskontroll och därefter gås frågeformuläret om riskfaktorer för självmord igenom. Det framgår av dokumentet vilka åtgärder som ska vidtas vid olika risknivåer. Om det finns riskfaktorer för självmord eller indikationer på att den psykiska hälsan sviktar hos en häktad/intagen måste ansvarig chef avgöra behovet av tillsyn i väntan på bedömning av sjukvården. Underlaget för en sådan samlad bedömning är de uppgifter som återfinns i tidigare dokumentation tillsammans med de svar klienten lämnar när han/hon tillfrågas om riskfaktorer för självmord. Om den häktades/intagnes svar på frågeformuläret inte överensstämmer med den dokumentation som finns är detta ett observandum. Det talar bland annat för att tillförlitligheten i hans/hennes utsagor bör ifrågasättas och bedömning av aktuell risk göras på annat sätt.

text: Av imperativt säkerhetsutskick nr 98 från Kriminalvårdens säkerhetsenhet framgår bl.a. följande. Snören ska inte finnas i häktenas bostadsrum. Snören i byxor ska omgående avlägsnas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Frågan i ärendet är om staten, på grund av Kriminalvårdens försummelse, ska utge skadestånd till T.N:s anhöriga. En liknande fråga har prövats av Högsta domstolen (

text: NJA 2007 s. 891

text: ). I det fallet hade häktespersonal inte uppmärksammat och förhindrat att en intagen, i strid mot gällande säkerhetsrutiner på häktet, tagit med sig en livrem in på sitt bostadsrum. Tingsrätten fann att detta inneburit en försummelse vid myndighetsutövning, vilket också staten genom JK medgav i högre instans. Högsta domstolen uttalade bl.a. följande. Det kan inte anses tillräckligt för att skadeståndsskyldighet ska uppkomma att en intagen har tillgång till föremål som han eller hon kan använda för att skada sig själv. Enligt det synsätt som framkommit i Europadomstolens domar krävs dessutom att myndigheten visste eller borde ha vetat att det fanns en verklig och omedelbar risk att den intagne skulle försöka skada sig själv och att myndigheten trots det inte vidtagit de åtgärder som rimligen kunde förväntas av den för att förhindra förverkligandet av denna risk.

text: Det kan konstateras att häktet Kristianstad hanterade den inträffade suiciden på ett korrekt sätt. Det bör dock framhållas att den intagne inte borde ha haft tillgång till ett snöre från sina byxor på sitt bostadsrum. Mot bakgrund av JK:s resonemang i ovannämnda fall torde häktet därvid ha varit försumligt. Det föreligger ett erforderligt orsakssamband mellan denna försummelse och dödsfallet. Tillgången till snöret torde dock inte ha varit en nödvändig betingelse för att T.N. skulle kunna ta sitt liv men däremot för att han skulle kunna ta livet av sig på det sätt som han gjorde.

text: I samband med T.N:s inskrivning i häktet den 22 februari 2013 genomfördes en suicidscreening. I enlighet med T.N:s svar på några av frågorna i det formulär som användes för detta ändamål borde han ha ställts under tillsyn i avvaktan på sjukvårdskontakt. Det bör dock noteras att häktets sjuksköterska bedömde att T.N. inte skulle ställas under tillsyn vid de tillfällen hon träffade T.N. under hans vistelse på häktet Kristianstad och att det förflöt närmare fyra månader innan T.N. sedermera tog sitt liv.

text: T.N. delgavs i mars 2013 misstanke om [viss allvarligare brottslighet; Justitiekanslerns anmärkning], vilket häktet inte fick kännedom om. Någon ny suicidscreening genomfördes inte under T.N:s tid på häktet Kristianstad då häktet inte bedömde att det fanns anledning till det.

text: Av utredningen framgår att T.N. den 11 juni 2013 ansökte om häktesbidrag och att han den 12 juni 2013 hade ett längre samtal med sin advokat i syfte att förbereda sin kommande huvudförhandling. Några indikationer på ökad suicidrisk hos T.N. i juni 2013 har inte framkommit. Tvärtom uppvisade han ett agerande som talade för att han planerade sin framtid. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet finner Kriminalvården att utredningen inte visar att omständigheterna var sådana att Kriminalvården i juni 2013 borde ha insett att det fanns en verklig och omedelbar risk för att T.N. skulle begå självmord.

text: Kriminalvården avstyrker med hänsyn till det anförda L.N:s skadeståndsanspråk. När det gäller det yrkade beloppet kan Kriminalvården endast konstatera att det utgått ersättning för begravningshjälp med 13 350 kronor.

text: Kriminalvården, region Syd, bör se till att förbättringar i kommunikation mellan polis och häkte vidtas rörande överlämnande av information från polisen till häktet då en häktad misstänks för ny brottslighet samt att häktet genomför suicidscreening i enlighet med handboken för Kriminalvårdens självmordsförebyggande arbete (

text: Justitiekanslern har tagit del av IVO:s, Åklagarmyndighetens och Kriminalvårdens personalansvarsnämnds beslut enligt ovan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Relevanta skadeståndsrättsliga regler

text: Av

text: 3 kap. 2 § första stycket 1 skadeståndslagen

text: framgår att staten ska ersätta bl.a. personskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av

text: 5 kap. 2 § första stycket 1 skadeståndslagen

text: följer att om personskada har lett till döden, ska ersättning betalas för begravningskostnad och, i skälig omfattning, för annan kostnad till följd av dödsfallet.

text: Staten bär inte något strikt ansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är således fråga om ett ansvar för oaktsamhet men frågan huruvida skadeståndsansvar föreligger avgörs på grundval av en mer objektiv bedömning av det förfarande som orsakat skadan. Frågan om oaktsamhet förekommit måste bedömas utifrån hur en myndighet eller domstol borde ha handlat med hänsyn till de kunskaper, den noggrannhet och det omdöme som man från allmänhetens synpunkt får kräva i den speciella situationen.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse dessutom att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelse av Europakonventionens bestämmelser.

text: Artikel 2 i Europakonventionen

text: behandlar envars rätt till livet. Europadomstolen har i sin praxis utvecklat statens skyldighet enligt artikeln bl.a. så att staten i vissa fall har en positiv förpliktelse att se till att individers rätt till livet skyddas i förhållande till dem själva. Europadomstolen har särskilt fastslagit att staten har en skyldighet gällande häktade eller på annat sätt frihetsberövade personer att vidta ändamålsenliga åtgärder för att skydda liv (se bl.a.

text: Keenan mot Förenade kungariket

text: och

text: Trubnikov mot Ryssland

text: ). Europadomstolen har vidare uttalat att denna skyldighet, i enlighet med artikel 13 i konventionen, ska förenas med en rätt till ett effektivt rättsmedel vilket i princip bör omfatta en möjlighet till ersättning för skada (se särskilt punkten 130 i

text: Keenan mot Förenade kungariket

text: ). Vid sin prövning av statens ansvar har Europadomstolen först bedömt om myndigheterna hade eller borde ha haft kännedom om att personen i fråga befann sig i verklig och omedelbar fara, och om de i så fall hade vidtagit alla nödvändiga åtgärder som rimligen kunde begäras för att förhindra att denna fara realiserades (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, fjärde upplagan, s. 65).

text: Av särskilt intresse i detta sammanhang är Högsta domstolens uttalanden i

text: NJA 2007 s. 891

text: , som rörde frågan om skadeståndsansvar för staten med anledning av att en i häkte intagen hade berövat sig livet i sitt bostadsrum sedan häktespersonal underlåtit att vid avvisitering ta hand om hans livrem. Högsta domstolen fann att det för att staten ska anses ansvarig för skada sedan en i häkte intagen person har begått självmord krävs – förutom att myndigheten har gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelse och att det föreligger ett erforderligt orsaksamband mellan detta och dödsfallet – att myndigheten (Kriminalvården) visste eller borde ha vetat att det fanns en verklig och omedelbar risk att den intagne skulle försöka skada sig själv och att myndigheten trots det inte vidtagit de åtgärder som rimligen kunde förväntas av den för att förhindra förverkligandet av denna risk. Högsta domstolen ansåg inte så vara fallet i det aktuella målet.

text: Överväganden

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att det förhållandet att T.N. begick självmord medan han var intagen på häkte är en mycket tragisk och djupt beklaglig händelse.

text: Som framgått ovan förutsätter ett bifall till nu aktuellt skadeståndsanspråk att det kan konstateras dels att staten har gjort sig skyldig till fel eller försummelse eller en konventionsöverträdelse och att det föreligger ett erforderligt orsaksamband mellan felet eller försummelsen och dödsfallet, dels att Kriminalvården visste eller borde ha vetat att det fanns en verklig och omedelbar risk att den intagne skulle försöka skada sig själv och myndigheten trots det inte vidtagit de åtgärder som rimligen kunde förväntas av den för att förhindra förverkligandet av denna risk.

text: Det är utrett att T.N., i strid med Kriminalvårdens säkerhetsrutiner, i sitt bostadsrum hade tillgång till ett snöre från sina byxor och att han använde bl.a. detta snöre för att ta livet av sig. Häktet Kristianstad har därför i detta hänseende agerat försumligt i

text: skadeståndslagens

text: mening. Som Kriminalvården anför i sitt yttrande hit, föreligger kausalitet mellan försummelsen och dödsfallet. Utredningen ger emellertid inte underlag för bedömningen att Kriminalvården insett eller borde ha insett att omständigheterna var sådana att det fanns en verklig och omedelbar risk för att T.N. skulle vara benägen att skada sig själv.

text: I sammanhanget noteras även att IVO vid sin prövning har avslutat ärendet utan att rikta någon kritik mot Kriminalvården, att Malmös åklagarkammare har beslutat att lägga ned förundersökningen om tjänstefel och att Kriminalvårdens personalansvarsnämnd har beslutat att inte vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av anmälan.

text: Sammantaget innebär det anförda att staten i detta fall inte är skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , inte heller vid en sådan konventionskonform tolkning som ska göras i enlighet med vad Högsta domstolen har uttalat i

text: NJA 2007 s. 891

text: . Skadeståndsanspråket ska därför avslås.

type: avgorande


title: Begäran om internationell rättslig hjälp i brottmål

text: Justitiekanslern bedömer att den begärda rättsliga hjälpen ska vägras i den mån det är fråga om ingripanden mot – eller med anledning av yttranden på – CD-skivor eller andra tekniska upptagningar som har spritts i Sverige genom att skickas med post till Tyskland. Ett beslut om detta ska fattas av regeringen.

text: Justitiekanslern bedömer att det inte finns något hinder mot att lämna den begärda rättsliga hjälpen i den mån den avser CD-skivor eller andra tekniska upptagningar som inte har spritts i Sverige, eller brottsmisstankar som gäller yttranden på sådana skivor eller andra tekniska upptagningar.

text: Justitiekanslern återlämnar framställningen till Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren för säkerhetsmål.

text: Ärendet

text: Åklagarmyndigheten i Frankfurt am Main har gjort en framställning till Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren för säkerhetsmål, om rättslig hjälp i Sverige. Åklagarkammaren för säkerhetsmål har överlämnat framställningen till Justitiekanslern för bedömning av om ärendet ska handläggas av Justitiekanslern och om det i övrigt finns något hinder mot att lämna rättslig hjälp i ärendet.

text: Framställningen har sin bakgrund i en brottsutredning som den tyska Förbundskriminalpolisen genomför på uppdrag av Åklagarmyndigheten i Frankfurt am Main.

text: Framställningen om rättslig hjälp avser en begäran om husrannsakan i en bostad, företagslokaler och andra utrymmen samt en bil som disponeras av en person, X, som är dansk medborgare men bosatt i Sverige. Som det får förstås innefattar framställningen också en begäran om att föremål som anträffas vid husrannsakan ska tas i beslag om dessa kan ha betydelse för brottsutredningen.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att X – såvitt här är av intresse – är misstänkt för att tillsammans med andra ”ha spritt, tillverkat, levererat, lagerfört, erbjudit, aviserat, gjort reklam för och importerat publikationer (ljudlagringsmedia) för att kunna använda dem eller delar därav eller för att möjliggöra ett sådant användande för tredje man, som uppviglar till hat mot delar av befolkningen eller mot en viss grupp på grund av nationalitet, ras, religion eller nationell egenart, vilka uppmanar till våldsåtgärder och godtyckliga åtgärder mot sådana [grupper] eller därigenom angriper andras människovärde i det att delar av befolkningen eller en ovan nämnd grupp förolämpas, föraktas på ett illvilligt sätt eller baktalas, och att detta sker på ett sätt som är ämnat att störa den allmänna friden, förnekar eller bagatelliserar de under national socialismens välde begångna massmorden på den judiska befolkningen”.

text: Ljudlagringsmedierna – CD-skivor – misstänks ha producerats i Australien och därefter skickats till Sverige, varifrån de har vidarebefordrats till Tyskland. Skivorna ska ha skickats som brev från Sverige till Tyskland. Vid något tillfälle ska skivorna i stället ha fraktats med bil till Tyskland.

text: De åtgärder som begäran om rättslig hjälp omfattar – husrannsakan och beslag – har väsentligen till syfte att (i översättning från tyska) ”verifiera de därifrån levererade ljudlagringsmedierna”, påvisa X:s ansvar för distributionen samt påvisa medverkan av ytterligare personer, påvisa eventuella kontakter med Tyskland som har samband med förvärv av rättigheter rörande ljudlagringsmedia, ta reda på om det finns förbindelser till vissa försäljningsbolag i andra länder och till den misstänkte framställaren i Australien samt få information om finansiella transaktioner i samband med leveranser av ljudlagsringsmedia, köp av produktionsrättigheter, betalning av ljudstudior eller inköp och försäljning av större mängder ljudmedia.

text: Gällande regler

text: Regler om internationell rättslig hjälp i brottmål finns i lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål (i fortsättningen benämnd lagen om rättslig hjälp).

text: Rättslig hjälp innefattar enligt 1 kap. 2 § lagen om rättslig hjälp bl.a. beslag och husrannsakan (p. 5).

text: Enligt 2 kap. 1 § ska rättslig hjälp i form av bl.a. beslag och husrannsakan lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång. Huvudregeln i fråga om beslag och husrannsakan är att rättslig hjälp får lämnas endast om den gärning som ansökan avser motsvarar ett brott enligt svensk lag (2 kap. 2 §). I förhållande till andra EU-länder samt Norge och Island får dock sådana åtgärder företas även om det inte föreligger dubbel straffbarhet, förutsatt att det för gärningen kan dömas till fängelse i den andra staten (4 kap. 20 § första stycket).

text: Enligt 2 kap. 14 § ska en ansökan om rättslig hjälp avslås om ett bifall till ansökan skulle kränka Sveriges suveränitet, medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot allmänna svenska rättsprinciper eller andra väsentliga intressen.

text: Lagen om rättslig hjälp innehåller inte någon särskild föreskrift om att dess tillämpningsområde begränsas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Att grundlagarna inte kan sättas ur spel genom lagstiftning på lägre konstitutionell nivå har ansetts självklart och någon uttrycklig regel har därför inte ansetts böra införas i lagen (

text: prop.1999/2000:61 s. 73

text: Av TF och YGL följer att ingripanden med anledning av eller mot yttranden i grundlagsskyddade medier får ske endast i den ordning och under de förutsättningar som dessa grundlagar anger (

text: 1 kap. 3 §

text: TF och

text: 1 kap. 4 §

text: YGL). Förekommer i ett ärende om rättslig hjälp en misstanke om tryck- eller yttrandefrihetsbrott ska ärendet handläggas av Justitiekanslern i egenskap av ensam åklagare för sådana brott. Justitiekanslern kan då besluta att inleda förundersökning i den ordning som föreskrivs i TF och YGL.

text: När det gäller en teknisk upptagning som har framställts utomlands är YGL i princip tillämplig om upptagningen har lämnats ut för spridning i Sverige (

text: 10 kap. 1 §

text: YGL). Om en teknisk upptagning inte har lämnats ut för spridning i Sverige gäller, oavsett om upptagningen har framställts här eller i utlandet, YGL:s regler endast i fråga om meddelar- och anskaffarfrihet och rätten till anonymitet och då med vissa inskränkningar (

text: 10 kap. 2 §

text: YGL).

text: Enligt

text: 1 kap. 3 § första stycket

text: YGL får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i YGL förbjuda eller hindra spridning bland allmänheten på grund av det kända eller väntade innehållet i en teknisk upptagning. Förbudet mot censur och mot hindrande åtgärder innebär att enligt svensk rätt något ingripande över huvud taget inte får ske med anledning av en teknisk upptagning innan spridning faktiskt har skett.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: CD-skivor som är spridda i Sverige

text: YGL:s tillämplighet

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 1956 s. 48

text: (som avsåg TF) slagit fast att den som här i landet direkt till enskilda adressater utomlands postar framställningar som omfattas av grundlagarna, agerar under grundlagarnas skydd. Framställningarna anses genom detta förfarande ha lämnats ut för spridning i Sverige. Rättsfallet får anses alltjämt ge uttryck för gällande rätt. Högsta domstolen har t.ex. hänvisat till det i

text: NJA 2002 s. 583

text: Av utredningen i ärendet framgår att merparten av de CD-skivor som avses med begäran om rättslig hjälp har skickats direkt med post från Sverige till Tyskland. I analogi med 1956 års rättsfall får skivorna då anses utgivna i Sverige, vilket som sagt är en förutsättning för att grundlagen ska vara tillämplig enligt

text: 10 kap. 1 §

text: YGL. Ett ingripande med anledning av yttranden som CD-skivorna innehåller eller mot skivorna får alltså ske endast i den ordning och under de förutsättningar som YGL medger.

text: Om skivorna innefattar något yttrandefrihetsbrott kan Justitiekanslern inleda förundersökning, besluta om husrannsakan och beslag m.m. Frågan om en förundersökning bör inledas av mig med anledning av vad som har framkommit om spridningen av dessa skivor i Sverige har jag prövat i ett särskilt beslut denna dag (dnr

text: ). Jag har därvid kommit fram till att eventuella yttrandefrihetsbrott i Sverige har preskriberats eller kommer att preskriberas innan det är möjligt att väcka åtal. Jag har därför beslutat att inte för närvarande inleda någon förundersökning.

text: Nästa fråga är då om grundlagen hindrar att rättslig hjälp i form av husrannsakan och beslag lämnas med anledning av yttranden på skivorna eller avseende skivorna som sådana.

text: Medför ingripandehinder ett hinder mot rättslig hjälp?

text: I tidigare beslut har Justitiekanslern menat att TF:s regler har hindrat rättslig hjälp i situationer där Justitiekanslern inte har kunnat ingripa enligt svensk rätt. Frågan har därefter varit föremål för Justitiekanslerns prövning vid flera tillfällen (t.ex. beslut 2003-02-05 i ärende 302-03-30 och 2003-06-26 i ärende 1655-03-30). Jag har därvid gjort bedömningen att TF:s regler om ingripande enligt svensk rätt inte i och för sig hindrar att rättslig hjälp lämnas till en stat där ett brott har begåtts enligt det landets lag. Att lämna rättslig hjälp innebär enligt min uppfattning inte i sig att ett ingripande sker enligt TF eller YGL. Lämnande av rättslig hjälp faller inte heller i övrigt inom området för TF:s och YGL:s reglering. Det sagda betyder också, enligt min mening, att lämnande av rättslig hjälp i princip inte berörs av TF:s och YGL:s regler om Justitiekanslerns exklusiva åklagarkompetens.

text: I den mån rättslig hjälp innebär ett ingripande med anledning av vad som har yttrats i ett grundlagsskyddat medium, eller mot mediet som sådant, hindras dock den rättsliga hjälpen även enligt min mening av grundlagarna. Husrannsakan och beslag riktade mot den misstänkte får anses innebära sådana ingripanden.

text: Genom de ovan nämnda besluten återlämnade jag de berörda framställningarna till Regeringskansliet för prövning av frågan om den begärda rättsliga hjälpen i stället skulle vägras med hänvisning till att ett bifall till framställningarna skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper enligt 2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp. Ett beslut om avslag på den grunden ska nämligen, enligt

text: 2 kap. 15 § samma lag

text: , fattas av regeringen.

text: Regeringen avslog sedermera båda framställningarna med motiveringen att rättslig hjälp tidigare har vägrats när Justitiekanslern inte har funnit sig kunna ingripa enligt svensk rätt och att regeringen inte fann anledning att nu göra en annan bedömning (Regeringsbeslut 2003-04-03 i ärende JuBIRS2003/89 och 2003-09-25 i ärende JuBIRS2003/1881). Detta torde få tolkas så att enligt regeringens uppfattning ett hinder mot ingripande automatiskt medför ett hinder mot att rättslig hjälp lämnas.

text: Efter att de nämnda besluten meddelades har Tryck- och yttrandefrihetsberedningen presenterat sitt delbetänkande ”Vissa tryck- och yttrandefrihetsrättsliga frågor” (

text: SOU 2004:114

text: ). Beredningen har intagit ståndpunkten att internationellt rättsligt bistånd på grund av brott enligt utländsk lag aldrig kan lämnas när det yttrande som ligger till grund för en begäran skyddas av TF eller YGL. Därvid klargjorde Tryck- och yttrandefrihetsberedningen vilka krav som gäller i fråga om geografisk tillämplighet för att ett yttrande ska skyddas av grundlagarna. Yttranden som saknar samband med Sverige skyddas inte av de svenska grundlagarna.

text: För att ändå möjliggöra bistånd i vissa fall när grundlagarna är tillämpliga har beredningen föreslagit att en ny regel ska införas i TF och att en hänvisning till denna bestämmelse ska införas i YGL.

text: Jag har i mitt yttrande över betänkandet vidhållit uppfattningen att TF och YGL inte automatiskt förbjuder svenska myndigheter att lämna internationell rättslig hjälp avseende grundlagsskyddade yttranden som omfattas av svensk lag, utan att en begäran om sådan hjälp på TF:s och YGL:s områden normalt bör bedömas enligt 2 kap. 14 § lagen om rättslig hjälp. I den mån den rättsliga hjälpen avser ett ingripande med anledning av vad som har yttrats hindras den dock även enligt min uppfattning av grundlagarna.

text: Betänkandet har inte föranlett någon lagstiftning i frågan.

text: Jag finner inte några skäl att göra någon annan bedömning än den som jag har gjort tidigare och som har redovisats ovan. Att de olika uppfattningarna i frågan dock torde sakna betydelse i det här fallet framgår nedan.

text: Hinder mot rättslig hjälp i detta fall?

text: Jag menar alltså att den svenska tryck- och yttrandefrihetsregleringen som utgångspunkt inte hindrar att Sverige lämnar internationell rättslig hjälp vid utredning av ett förfarande som utgör brott i den begärande staten, men som i Sverige skyddas av reglerna i TF och YGL. Undantag från denna utgångspunkt gäller emellertid dels om den rättsliga hjälpen strider mot grundlagarnas ingripandeförbud (se ovan), dels om hjälpen på annat sätt skulle komma i konflikt med svenska allmänna rättsprinciper enligt 2 kap. 14 § första stycket lagen om rättslig hjälp.

text: I den mån ett ingripande mot X avser hans befattning med CD-skivor som är spridda i Sverige i YGL:s mening kommer ingripandet inte i konflikt med förbudet mot censur eller andra hindrande åtgärder. Med hänsyn till att det brott som X är misstänkt för i huvudsak synes motsvara det svenska brottet hets mot folkgrupp torde det enligt min mening inte i och för sig stå i strid med allmänna svenska rättsprinciper att i fråga om dessa skivor lämna rättslig hjälp till tyska myndigheter. Men eftersom det i detta fall är fråga om husrannsakan och beslag hos den misstänkte, måste det anses röra sig om ett ingripande enligt YGL mot tekniska upptagningar som skyddas av grundlagen (1 kap. 4 § andra meningen). Det betyder att den rättsliga hjälpen inte får lämnas. Det gäller naturligtvis även i den mån det skulle handla om andra i Sverige spridda tekniska upptagningar än CD-skivor.

text: Med hänvisning till det anförda ska framställningen återlämnas till Åklagarmyndigheten, som torde ha att överlämna den till regeringen för beslut i den nu aktuella delen.

text: CD-skivor som inte är spridda i Sverige

text: Sådana CD-skivor som inte har skickats med post till Tyskland utan som har fraktats dit på annat sätt omfattas inte av YGL som exklusiv straff- och processlag eftersom de inte kan anses spridda i Sverige (

text: 1 kap. 10 § första stycket

text: YGL). Såsom icke spridda här i landet omfattas de dock av grundlagens skydd mot censur och andra hindrande åtgärder. Om ett fullbordat spridningsbrott redan har skett i Tyskland, vilket torde vara fallet här, bör dessa skyddsregler dock inte kunna åberopas till skydd mot ett ingripande här i landet (

text: prop. 1997/98:43 s. 121

text: Grundlagen torde alltså inte utgöra något hinder mot att rättslig hjälp lämnas såvitt avser åtgärder riktade mot dessa skivor eller baserade på brottsmisstankar avseende yttranden på skivorna. Det gäller även när det handlar om ett ”ingripande”, vilket är fallet här eftersom det rör sig om husrannsakan och beslag hos den misstänkte. Inte heller torde det kunna anses strida mot svenska allmänna rättsprinciper att lämna den begärda hjälpen (2 kap 14 § första stycket lagen om rättslig hjälp).

text: Självfallet gäller det sagda även andra i Sverige icke spridda tekniska upptagningar än CD-skivor.

text: Sammanfattning av Justitiekanslerns ställningstagande

text: CD-skivor och andra tekniska upptagningar som är spridda i Sverige skyddas av YGL. Ett ingripande mot dessa upptagningar, eller med anledning av yttranden på dem, får ske endast i den ordning som föreskrivs i YGL. Det betyder enligt Justitiekanslerns mening att rättslig hjälp i form av husrannsakan eller beslag inte får lämnas. Varken husrannsakan eller beslag får sålunda ske med anledning av yttranden på upptagningarna. Och oavsett vad brottsmisstankarna avser får husrannsakan eller beslag inte avse upptagningarna i fråga.

text: CD-skivor och andra tekniska upptagningar som inte är spridda i Sverige skyddas inte av YGL annat än genom censurförbudet. Varken detta förbud, YGL i övrigt eller svenska allmänna rättsprinciper hindrar enligt Justitiekanslerns mening i detta fall rättslig hjälp i form av husrannsakan eller beslag avseende dessa upptagningar. Rättslig hjälp i form av husrannsakan och beslag får sålunda lämnas med anledning av brottsmisstankar som gäller yttranden på upptagningarna. Dessa får dessutom tas i beslag med anledning även av andra brottsmisstankar under förutsättning att övriga krav för sådan rättslig hjälp är uppfyllda.

text: Enligt lagen om rättslig hjälp ska beslut om avslag på en begäran om sådan hjälp fattas av regeringen. Åklagarmyndigheten torde därför ha att överlämna framställningen till regeringen för beslut.


title: Inspektion av Kronofogdemyndighetens kontor i Skövde

text: 1. Protokollets huvudsakliga innehåll

text: Verksamheten vid Kronofogdemyndighetens kontor i Skövde bedrivs enligt Justitiekanslerns mening mycket väl. Såvitt granskningen visar är kontorets handläggning av ärenden rättssäker och effektiv. Handläggningen får anses väl uppfylla de krav som finns i

text: utsökningsbalken

text: och utsökningsförordningen. Möjligheten till insyn i myndighetens verksamhet försvåras dock av svåröverskådliga och i flera avseenden föråldrade ärendehanteringssystem.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. Kronofogdemyndigheten.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att under hös-ten 2016 inspektera Kronofogdemyndighetens kontor i Skövde (nedan ”Skövdekontoret”). Skövdekontoret underrättades per telefon om inspektionen en vecka före inspektionens genomförande. Ett brev skickades samma dag till Christina Bjerke Versland, teamchef för verkställighet, angående bl.a. inspektionens inriktning och vissa önskemål om underlaget för inspektionen.

text: Hösten 2015 genomförde Justitiekanslern en inspektion vid Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg. Syftet och inriktningen för inspektionen på Skövdekontoret var i allt väsentligt desamma som vid inspektionen hos Helsingborgskontoret 2015. I flera avseenden har liknande iakttagelser kunnat göras på de två kontoren.

text: 3. Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att kontrollera att förfarandereglerna i

text: utsökningsbalken

text: och utsökningsförordningen hade iakttagits. Särskild vikt skulle läggas vid handläggningsfristerna vid utmätning och försäljning av fast egendom samt tillämpningen av reglerna beträffande utmätningsordningen.

text: 3.2 Inspektionens genomförande

text: Justitiekanslern tog inför inspektionen del av Kronofogdemyndighetens årsredovisning för 2015, arbetsordning, delegationsordning, organisationsbeskrivning och treårsplan för perioden 2016–2018.

text: Under inspektionen granskade Justitiekanslern - de 150 först inkomna utmätningsärendena i oktober 2015 (75 enskilda mål och 75 allmänna mål), - de 25 äldsta pågående utmätningsärendena, - ett tiotal slumpvis utvalda ärenden om försäljning av lös egendom, - de 50 senast avslutade ärendena om försäljning av fast egendom och - de 24 äldsta pågående ärendena om försäljning av fast egendom. Justitiekanslern närvarade även vid en offentlig auktion av fast egendom i Kronofogdemyndighetens lokaler samt tog del av statistik avseende ärenden om försäljning av fast egendom och verkställighet.

text: Under inspektionen samtalade Justitiekanslern med personal från Skövdekontoret. Inspektionen avslutades med att Justitiekanslern redogjorde för sina iakttagelser vid ett avslutande samtal med personalen på kontoret.

text: Inspektionen inleddes den 11 oktober 2016 kl. 09.15 och avslutades den 12 oktober 2016 ca kl. 15.30.

text: 3.3 Inledande samtal Ett inledande möte ägde rum med Sven Kihlgren (verksamhetsområdeschef), Christina Bjerke Versland (teamchef verkställighet), Ulrika Attnäs Loebbert (teamchef försäljning), Susanna Maras (teamchef jurister) och Dzemal Sabovic (teamchef delgivning).

text: Mötet inleddes med att Justitiekanslern kortfattat informerade om inspektionens syfte och inriktning. Därefter gav Kronofogdemyndigheten en kort presentation av dess organisation, ärendetyper och ärendebalanser.

text: Skövdekontorets företrädare presenterade bl.a. statistik avseende handläggningstiderna för försäljning av fast egendom. Skövdekontoret hade vid tillfället 234 pågående försäljningsärenden avseende fast egendom. Försäljning ska ske inom fyra månader från det att ärendet överlämnas till försäljningsteamet. Enligt Skövdekontoret har de levt upp till det kravet i 91 % av fallen i år. I de fall då försäljning inte kunnat ske inom fyra månader beror det på oförutsedda händelser som Kronofogdemyndigheten inte kunnat påverka, som att en fastighet brunnit ned.

text: Skövdekontoret presenterade de fokusfrågor som Kronofogdemyndigheten arbetar med. Här ingår ett ökat fokus på kunderna. Något som bland annat tar sig uttryck i att s.k. ”vägledande dialog” förs med gäldenärerna.

text: Skövdekontorets företrädare höll också fram några utmaningar som verksamheten står inför just nu. Här nämndes särskilt att de datasystem som myndigheten använder sig av är föråldrade och inte längre ändamålsenliga. Delar av verksamheten sköts dessutom fortfarande helt manuellt. Just nu pågår ett omfattande arbete med att byta ut dessa system och att implementera verksamhetsstödjande system för de verksamheter som inte tidigare haft sådana, ett arbete som har försenats. Till följd av detta arbete har myndigheten drabbats av diverse konsekvenser såsom att felaktigheter har uppstått vid överföringarna och att ett antal större datastopp har inträffat.

text: Kronofogdemyndigheten har också nyligen övergått till att sälja lös egendom via nätauktioner som annonseras på myndighetens egen webbplats samt på exempelvis blocket.se. Det har inneburit stora fördelar för effektiviteten och möjligheten att sälja objekt till köpare i hela landet. Samtidigt har Kronofogdemyndigheten mottagit flera klagomål från köpare beträffande objektsbeskrivningarna i annonserna. En exekutiv försäljning kräver tydliga beskrivningar av de objekt som säljs.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande samtalet övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden. Justitiekanslern gjorde då bl.a. de iakttagelser som följer.

text: 4.2 Generella iakttagelser

text: Den bild som förmedlades genom det granskade materialet och vid samtal med medarbetare på Skövdekontoret var genomgående att verksamheten fungerar mycket väl. Författningsreglerade tidsfrister och myndighetsinterna mål avseende handläggningstider för olika målkategorier upprätthålls i allt väsentligt och i de fall då handläggningen dragit ut något på tiden fanns det godtagbara skäl för detta. Även i övrigt gav granskningen vid handen att verksamheten svarar mot högt uppställda krav på både effektivitet och kvalitet.

text: Ett problem som framhölls av företrädare för myndigheten var att befintliga ärendehanteringssystem är föråldrade och ineffektiva samt att implementeringen av nya ärendehanteringssystem innebär omställningsproblem. Den genomförda granskningen bekräftar bilden av föråldrade ärendehanteringssystem och kan möjligen bidra med ytterligare en dimension när det gäller behovet av moderniseringar. Förutom att de befintliga systemen hämmar effektiviteten i handläggningen kan det nämligen konstateras att de är utformade på ett sätt som väsentligt försvårar extern insyn. Att detta försvårar för t.ex. Justitiekanslerns tillsyn är i det sammanhanget ett mindre problem. Värre är att den bristande transparensen kan göra det svårt för allmänheten att följa handläggningen av enskilda ärenden eller att få en bild av hur verksamheten vid Kronofogdemyndigheten i stort fungerar.

text: 4.3 Utmätningsordningen

text: Precis som vid inspektionen av Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg år 2015 var en aspekt som granskades särskilt vid genomgången av de i avsnitt 3.2 omnämnda ärendena hur bestämmelsen om den s.k. utmätningsordningen i

text: 4 kap. 3 § andra stycket utsökningsbalken

text: tillämpas. Enligt den angivna bestämmelsen ska – av utmätningsbar egendom – i första hand tas i anspråk sådan tillgång som kan användas till fordringens betalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären. I praktiken innebär detta att Kronofogdemyndigheten som huvudregel ska tillämpa följande utmätningsordning.

text: Som framhållits redan i det beslut som Justitiekanslern meddelade efter inspektionen av Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg år 2015 är det en förutsättning för att denna utmätningsordning ska kunna upprätthållas att Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut föregås av en adekvat utredning om gäldenärens anställnings- och inkomstförhållanden samt en undersökning av om denne har utmätningsbar egendom (s.k. tillgångsundersökning).

text: I denna del granskades, precis som var fallet vid 2015 års inspektion, särskilt frågan om Europadomstolens uttalanden i målet

text: Rousk mot Sverige

text: har fått genomslag i den praktiska tillämpningen.

text: Justitiekanslerns uppfattning är att hanteringen lever upp till de krav som ställs upp i författningsregleringen och som följer av praxis. Tillgångsundersökningarna och utredningsrapporterna är utförliga, tydliga och tillfredsställande redovisade i målen. Av handläggarnoteringarna i målen framgår att myndighetens ambition att genomföra s.k. vägledande dialog med berörda gäldenärer har fått genomslag i den faktiska verksamheten.

text: 4.4 Beslut om utmätning i enskilda och allmänna mål

text: Granskningen kom i denna del att omfatta utmätningsärenden i 75 enskilda mål och 75 allmänna mål inkomna under oktober 2015 samt de 25 äldsta pågående utmätningsärendena. Detta underlag var således större än det som gicks igenom vid motsvarande granskning under förra årets inspektion.

text: Utmätning ska ske så snart som möjligt efter det att de handlingar som behövs har kommit in till Kronofogdemyndigheten (4 kap. 10 § utsökningsbalken). Före

text: utsökningsbalken

text: gällde en tidsfrist på fyra veckor. Att tidsfristen slopats får enligt förarbetena (

text: prop. 1980/81:8

text: ) inte leda till att handläggningstiderna förlängs överlag. I doktrinen framhålls att förhållandena på området har ändrats i flera avseenden, bl.a. beträffande organisation, antalet mål och tekniska hjälpmedel. I fråga om tid för verkställande av utmätning får man räkna med att det numera ofta tar längre tid än vad som förutsattes vid tillkomsten av

text: utsökningsbalken

text: (Wallin m.fl., Utsökningsbalken: en kommentar, version den 1 augusti 2013, Zeteo-kommentaren till

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: Av de mål som granskats framgår att beslut om utmätning genomgående fattas inom två till tre månader från det att de handlingar som behövs inkommit till Kronofogdemyndigheten. I de fall där gäldenären redan var föremål för utmätning fattades ett tilläggsbeslut om utmätning i regel inom en månad. I ett fåtal av de fall där gäldenären hade varit föremål för (ofta resultatlösa) verkställighetsåtgärder under en längre tid noterades att uppföljningen av uppställda bevakningsfrister för att genomföra förnyade tillgångsundersökningar etc. hade brustit något.

text: Den granskning som Justitiekanslern genomfört har visserligen utgått från ett begränsat underlag. Handläggningstider och andra iakttagelser som gjorts vid inspektionen korresponderar dock med de upplysningar som vi fått del av från företrädare för kontoret. Av iakttagelserna under inspektionen har inte framkommit att handläggningstiden för utmätningsärenden på Skövdekontoret utgör någon avvikelse från skyndsamhetskravet i

text: 4 kap 10 § utsökningsbalken

text: 4.5 Exekutiv försäljning av lös egendom

text: Granskningen kom i denna del att omfatta ett tiotal slumpvis utvalda försäljningsärenden som avslutats under 2016.

text: Försäljning av utmätt egendom sker genom Kronofogdemyndighetens försorg (

text: 8 kap. 1 § första stycket utsökningsbalken

text: ). Detta ska ske utan dröjsmål om inte hinder möter (

text: 8 kap. 3 § första stycket utsökningsbalken

text: ). Enligt andra stycket kan Kronofogdemyndigheten bevilja anstånd med försäljningen under vissa förutsättningar. Om inte hinder möter eller Kronofogdemyndigheten medger anstånd ska försäljning av lös egendom normalt ske inom två månader från utmätningen, om inte särskilda skäl föreligger (9 kap. 2 § första stycket utsökningsförordningen). Anstånd får inte utan synnerliga skäl medges utöver sex månader från utmätningen (9 kap. 2 § andra stycket utsökningsförordningen).

text: Vid inspektionen framkom att Skövdekontorets handläggning av den exekutiva försäljningen av lös egendom i huvudsak sker inom den lagstadgade tvåmånadersfristen. I de fåtal fall där fristen överskridits har detta inte kunnat knytas till brister i Kronofogdemyndighetens handläggning.

text: Som tidigare har redovisats pågår ett arbete hos myndigheten med att övergå från ett manuellt system med Excel-filer till ett mer automatiserat ärendesystem, till vilket även är kopplat ett nytt system för försäljning av den utmätta lösa egendomen på myndighetens webbplats m.m. Övergången har under våren medfört längre handläggningstider. De nya systemen kommer förhoppningsvis innebära en effektivare och mer rättssäker hantering av försäljningsärendena.

text: 4.6 Exekutiv försäljning av fast egendom

text: Det som har sagts om regleringen i

text: 8 kap.

text: utsökningsbalken

text: gäller generellt även vid exekutiv försäljning av fast egendom. I 12 kap. utsökningsbalken föreskrivs därutöver särskilda tidsfrister vid försäljning av fast egendom.

text: Enligt

text: 12 kap. 11 § utsökningsbalken

text: bör utmätt fastighet säljas inom fyra månader från utmätningen eller, i vissa särskilt angivna fall, från det att begäran om försäljning kom in till Kronofogdemyndigheten, om inte hinder möter eller anstånd beviljas enligt

text: 8 kap. 3 § utsökningsbalken

text: . Anstånd får inte utan synnerliga skäl medges utöver ett år från nämnda tidpunkt.

text: Vid granskningen av de ärenden som Justitiekanslern hade valt ut framkom att Skövdekontoret som regel genomför ett första försäljningsförsök inom den lagstadgade tidsfristen med avräkning av eventuella anståndstider. Det statistiska material som presenterades av Skövdekontoret gav samma bild. Det framgick vidare att ärendena i allt väsentligt drevs framåt aktivt och att olika åtgärder under handläggningen i regel antecknades noggrant.

text: Bland de 24 äldsta pågående ärendena om försäljning av fast egendom fanns några ärenden som inleddes redan under 2012 och 2013. Förklaringen till att handläggningen i dessa fall dragit ut på tiden var framför allt att anstånd hade beviljats vid upprepade tillfällen (se t.ex. ärende nr F-407-12-05).

text: Även om det inte kom fram något skäl att ifrågasätta anståndsbesluten i sak kan det finnas anledning att påminna om att anstånd utöver ett år förutsätter att det finns synnerliga skäl. Anstånd får således inte beviljas slentrianmässigt (se JO 1996/97:1 s. 124). Enligt Skövdekontoret pågår en kvalitetsuppföljning avseende rutinerna för anstånd.

text: En fråga som uppkom i detta sammanhang var från vilken dag ettårsfristen, som alltså får överskridas bara om det finns synnerliga skäl, ska räknas när utmätningen grundar sig på en exekutionstitel som inte har vunnit laga kraft när försäljningsärendet inleds. Frågan är om fristen i dessa fall ska räknas från dagen för utmätning, eller i vissa fall begäran om försäljning, eller från den senare dag då exekutionstiteln vann laga kraft och försäljning kunde ske utan hinder av

text: 8 kap. 4 § utsökningsbalken

text: I åtminstone ett av de granskade fallen (F-554-15-06) hade fristen, i samråd med ett juristteam, räknats från den dag då exekutionstiteln vann laga kraft. Anstånd ansågs därför kunna medges utan någon prövning av om det fanns synnerliga skäl (se anståndsbeslut och dagboksnotering den 8 juni 2016).

text: Utan att ta ställning i något enskilt ärende kan det enligt Justitiekanslerns mening ifrågasättas om inte ettårsfristen ska beräknas med utgångspunkt i dagen för utmätning, eller i vissa fall begäran om försäljning, även när exekutionstiteln vinner laga kraft först senare. Lagens ordalydelse talar för detta och i tidigare gällande lagstiftning,

text: 11 § lagen (1971:494)

text: om exekutiv försäljning av fast egendom, angavs uttryckligen att anstånd inte utan synnerliga skäl fick beviljas utöver ett år från utmätningen (Justitiekanslerns kursivering). Det framstår inte som att någon ändring i sak har varit avsedd genom införandet av

text: utsökningsbalken

text: (se

text: prop. 1980/81:8 s. 659

text: f.). Det kan samtidigt diskuteras vilken praktisk betydelse frågan har, eftersom det rimligen ofta finns synnerliga skäl för anstånd i de nu beskrivna fallen.

text: Vid granskningen kunde avslutningsvis noteras att Skövdekontoret överlag tycktes ha ett fungerande system för bevakning av ärenden om försäljning av fast egendom. Endast i några enstaka fall kunde det överhuvudtaget diskuteras om en mer effektiv bevakning hade kunnat leda till en tidigare avslutning av ärenden.

text: 5. Avslutande samtal

text: Justitiekanslern redogjorde vid ett avslutande samtal övergripande för de iakttagelser som gjordes av inspektionsteamet. Justitiekanslern tackade samtidigt för ett mycket gott och vänligt bemötande från Kronofogdemyndighetens personal under inspektionen.

text: Vid inspektionen deltog byråchefen Daniel Kjellgren, föredragandena Nedim Salcic, Ralf Järtelius, Carin Häckter, Maria Wagermark och Johan Jansson, notarien Caroline Persson samt arkivarien Mathias Nyström.


title: Anmälan mot en landshövding med hänvisning till ett uttalande i ett TV-program

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Svenska Samernas Riksförbund har till Justitiekanslern gett in en anmälan mot LA, landshövding i Västerbottens län. Anmälan avser att LA i programmet Västerbottensnytt (SVT 2) den 11 oktober 2005 skulle ha uttalat att gruvnäringen inte är ett problem för samerna utan att de i stället har nytta av den. Enligt Svenska Samernas Riksförbund ger uttalandet uttryck för att Länsstyrelsen i Västerbottens län i tillståndsärenden angående bearbetningskoncession enligt

text: minerallagen

text: som sin utgångspunkt har att rennäringens intressen aldrig kan väga tyngre än gruvnäringens. Enligt Svenska Samernas Riksförbund innebär uttalandet att LA liksom länsstyrelsen inte lever upp till kraven i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: om allas likhet inför lagen och om saklighet och objektivitet i den offentliga verksamheten.

text: Samernas Riksförbund har begärt att Justitiekanslern skall pröva LA:s uttalande i förhållande till gällande rätt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. När det gäller rätten att uttala sig och sprida information genom vissa medier har genom

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) skapats ett särskilt grundlagsskydd. Enligt

text: 1 kap. 1 §

text: YGL är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt att i radio och TV samt vissa liknande överföringar samt i tekniska upptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Av

text: 1 kap. 2 §

text: YGL följer att varje svensk medborgare är tillförsäkrad rätt att till författare, redaktioner m.fl. lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i radio- och TV-program eller tekniska upptagningar. Denna grundlagsskyddade yttrande- och meddelarfrihet kan endast inskränkas genom bestämmelser i YGL.

text: Enligt

text: 1 kap. 4 §

text: YGL får myndigheter och andra allmänna organ inte utan stöd i YGL ingripa mot någon på grund av att han i bl.a. ett TV-program har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Av denna bestämmelse anses följa att meddelaren inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. därför att han lämnat uppgifter för publicering. Enligt rättspraxis har man gått ett steg längre och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i ett grundlagsskyddat medium har i princip ansetts vara otillåten enligt YGL (jfr t.ex. betänkandet Meddelarrätt,

text: SOU 1990:12 s. 63

text: Motsvarande reglering finns i TF i fråga om rätten att sprida information och åsikter genom tryckta skrifter och att lämna uppgifter för publicering.

text: För yttrandefrihetsbrott som begås genom ett TV-program svarar den som var anmäld som utgivare för programmet. Den som har lämnat ett meddelande för publicering i media, t.ex. den som intervjuats eller eljest uttalar sig i ett program, kan däremot i princip inte ställas till ansvar för innehållet i ett TV-program eftersom denne normalt sett har meddelarfrihet enligt bestämmelserna i 1 kap. 2 och 4 §§ YGL. Grundlagen reglerar emellertid endast möjligheterna att ingripa mot den som omfattas av meddelarfriheten. Uppgiftslämnande som faller utanför grundlagarnas tillämpningsområde skall bedömas enligt allmänna regler.

text: TF:s och YGL:s bestämmelser om meddelarfriheten avser varje svensk medborgares och däribland också de offentliganställdas rättigheter gentemot det allmänna. På motsvarande sätt skyddar grundlagarna enskildas rätt att ge ut tryckta skrifter och sprida information genom radio och TV m.m. När det gällt ett ingripande mot en tryckt skrift som getts ut av en statlig myndighet har Högsta domstolen i rättsfallet

text: NJA 1995 s. 677

text: uttalat att TF inte kunde erbjuda något hinder mot ett ingripande mot staten på det sätt som var aktuellt i målet. I konsekvens härmed gäller inte heller meddelarfriheten myndigheterna som sådana. Om en myndighet t.ex. beslutar att informera medier genom t.ex. ett pressmeddelande hindrar således inte TF eller YGL att ett ingripande sker med anledning av ett sådant beslut (se t.ex. JO 1984/85 s. 278 f.). Detsamma kan gälla när den som officiellt har att företräda en myndighet uttalar sig i t.ex. massmedia. Verkschefer och vissa andra högre tjänstemän kan ofta ha en sådan ställning att de som personer är intimt förknippade med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då vara svårt att avgöra när de uttalar sig på myndighetens vägnar eller som medborgare i allmänhet.

text: I praktiken kan det alltså förekomma fall där det är svårt att hålla isär ett begagnande av den medborgerliga meddelarfriheten från uttalanden som faller utanför denna frihet. Inte minst med hänsyn till den stora betydelse som meddelarfriheten har just för de offentliganställda måste stor återhållsamhet iakttas vid bedömningen av huruvida ett meddelande eller en uppgift som lämnas för publicering i grundlagsskyddade medier anses falla utanför det område som täcks av meddelarfriheten. En gräns torde därvid dras mellan å ena sidan uttalanden som helt klart görs i tjänsten av någon som företräder myndigheten och å andra sidan uttalanden som visserligen har samband med tjänsten men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar. De förstnämnda torde normalt inte omfattas av meddelarfrihet medan de sistnämnda i princip torde skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet om vad som gäller.

text: Landshövdingen är chef för länsstyrelsen. Av

text: minerallagen

text: framgår att beslut om beviljande och förlängning av bearbetningskoncession meddelas av bergmästaren efter samråd med länsstyrelsen såvitt gäller tillämpningen av vissa bestämmelser i

text: miljöbalken

text: I det nu aktuella TV-inslaget kommenterar LA, enligt anmälan, förhållanden som avser länsstyrelsens verksamhet. Även om hans uttalande torde innefatta en personlig meningsyttring talar det mesta för att han i detta fall inte har uttalat sig som privatperson utan i egenskap av chef för länsstyrelsen. Han personifierar därmed länsstyrelsen på ett sådant sätt att hans uttalande är att likställa med ett uttalande från länsstyrelsen. I den situationen skyddas inte uttalandet av YGL:s bestämmelser om meddelarfrihet.

text: Det finns mot denna bakgrund i och för sig inget hinder för mig att granska uttalandet med stöd av lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn. Enligt

text: 1 §

text: denna lag har Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Bland annat får jag som särskild åklagare väcka åtal mot befattningshavare som har begått brottslig gärning genom att åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget (

text: 5 §

text: ) Jag får också göra anmälan till den som har befogenhet att besluta om disciplinpåföljd om en befattningshavare har åsidosatt vad som åligger honom i hans tjänst (

text: 6 §

text: Redan av vad jag tidigare sagt beträffande meddelarfriheten i detta fall får anses följa att LA:s uttalande fällts i hans tjänst som landshövding och företrädare för länsstyrelsen. Det kan visserligen hävdas att det inte finns någon skyldighet för en myndighetschef att uttala sig i massmedier och att det därför inte skulle vara fråga om någon tjänsteåtgärd. Enligt min mening kan man emellertid inte se saken på ett så formellt sett. Om en myndighetsföreträdare väljer att i denna egenskap låta sig intervjuas i t.ex. ett TV-program får det anses ha skett i tjänsten på samma sätt som om han hade gått ut med ett pressmeddelande i en viss fråga. Det ligger vidare i sakens natur att den som uttalar sig på en myndighets vägnar har att respektera de särskilda regler som gäller för tjänsten.

text: Det nu anmälda uttalandet är emellertid inte av det slaget att det i sig kan föranleda någon kritik eller någon annan åtgärd från min sida mot LA. Uttalandet ger inte heller anledning att anta att länsstyrelsen i ärenden angående bearbetningskoncession skulle avvika från de krav som kan ställas på den offentliga verksamheten.

text: Mot bakgrund av det anförda, och eftersom utredningen i ärendet inte ger underlag för bedömningen att något yttrandefrihetsbrott skulle ha begåtts genom sändningen av det anmälda programinslaget, skall någon åtgärd inte vidtas i ärendet.