avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Dokumentation Sekretess Tvångsmedel/tvångsåtgärder Utmätning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Östergötlands län för omhändertagande av egendom i samband med ett ingripande, m.m.

sammanfattning: Polisen stoppade en förare för hastighetsöverträdelse och fattade även misstanke mot honom om bl.a. ringa narkotikabrott. I syfte att eftersöka narkotika verkställdes en husrannsakan i bilen varvid en större summa i kontanter påträffades i en väska som enligt uppgift tillhörde förarens sambo. Polisen kontaktade Kronofogdemyndigheten och lämnade ut dessa uppgifter, som var sekretessbelagda. Kronofogdemyndigheten beslutade om utmätning, s.k. distansutmätning, av kontanterna för en skuld som föraren hade och meddelade förbud för polismyndigheten att lämna ut kontanterna till någon annan än Kronofogdemyndigheten. Ett s.k. förbudsmeddelande av Kronofogdemyndigheten ger i sig inte polisen befogenhet att omhänderta utmätt egendom. För att polisen ska ha rätt att hålla kvar utmätt egendom för Kronofogdemyndighetens räkning med stöd av ett förbudsmeddelande krävs att egendomen är omhändertagen med stöd av t.ex. bestämmelserna om beslag. Polisen kritiseras för att man har omhändertagit kontanterna utan att det har funnits lagstöd för det. Enligt 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen kan sekretessbelagd information lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Polismyndigheten kritiseras för att man inte dokumenterat eller i efterhand kunnat visa vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogdemyndigheten och att uppgiftslämnandet föregicks av en sådan verklig intresseavvägning som bestämmelsen kräver.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar till JO framförde AA och BB kritik mot Polismyndigheten i Östergötlands län. Av anmälningarna framgick bl.a. följande.

text: AA och BB samt deras gemensamma barn färdades den 27 januari 2013 på E4:an utanför Linköping i en personbil som tillhörde AA. Bilen fördes vid tillfället av BB. Polisen stoppade BB för hastighetsöverträdelse och medtog honom för blodprovstagning på grund av misstanke om narkotikapåverkan. Under tiden genomförde polisen en husrannsakan i bilen. Vid husrannsakan påträffades 79 500 kronor i kontanter. De låg i AA:s väska och tillhörde henne, vilket hon uppgav för polismännen. Trots detta omhändertog polisen pengarna för att säkerställa utmätning av en skuld som BB hade till staten. Kronofogdemyndigheten beslutade

text: därefter om utmätning av pengarna. Enligt AA och BB hade polisen inte upprättat något beslagsprotokoll eller kunnat redovisa vilka omständigheter och överväganden som låg till grund för åtgärden att omhänderta kontanterna.

text: AA och BB framförde även vissa andra klagomål beträffande det aktuella ingripandet.

text: Utredning

text: Upphävande av utmätningsbeslutet AA och BB överklagade Kronofogdemyndighetens beslut om utmätning av kontanterna till Vänersborgs tingsrätt och yrkade att beslutet skulle upphävas. Kronofogdemyndigheten omprövade utmätningsbeslutet och upphävde den 8 februari 2013 detta på den grunden att AA och BB hade kunnat visa att kontanterna inte varit i BB:s besittning utan rätteligen tillhörde AA.

text: Tingsrätten avskrev målet (mål nr A 563-13) från vidare handläggning. Anmälan om tjänstefel BB gjorde en brottsanmälan om tjänstefel med anledning av ingripandet.

text: JO hämtade in och granskade handlingar i det ärende hos Rikspolisstyrelsen, Avdelningen för interna utredningar (IU), som hade lagts upp med anledning av BB:s anmälan.

text: Chefsåklagaren CC, Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, beslutade den 1 mars 2013 att inte inleda någon förundersökning. I skälen för beslutet angavs bl.a. följande.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att BB av en polispatrull stoppades på grund av hastighetsöverträdelse. Vid kontakt med BB uppstod misstanke om ringa narkotikabrott. Beslut fattades […] om husrannsakan i bilen för eftersök av narkotika. Under denna påträffades i en väska en större summa kontanter. Kronofogdens jourtelefon har då kontaktats och denne beslutade om utmätning av kontanterna och om ett s.k. förbudsmeddelande, dvs. ett förbud för polismyndigheten att utbetala pengarna till annan än Kronofogden. […] Sedan Kronofogden beslutat om utmätning har pengarna transporterats till polisstationen och låsts in i ett kassaskåp. Såvitt framgår av handlingarna har polisen inte fattat något beslut om förvar […]. Enligt det informationsblad som finns i polisens interna nätverk ska, då polisen påträffar egendom hos den som omhändertagits för kroppsbesiktning och det inte funnits skäl att ta egendomen i förvar, Kronofogden bege sig till platsen och ”själv ta egendomen av den person som omhändertagits”. Här förefaller Kronofogden per telefon ha fattat utmätningsbeslut trots att […] egendomen inte tagits i förvar. Jag kan inte finna att polisanställd har gjort sig skyldig till tjänstefel. Yttrande från Rikspolisstyrelsen Sedan åklagaren meddelat beslutet att inte inleda någon förundersökning inledde JO en utredning om polismyndighetens kontakter med Kronofogdemyndigheten och hanteringen av kontanterna. JO anmodade Rikspolisstyrelsen att, efter att ha hört de berörda befattningshavarna vid Polismyndigheten i Östergötlands län, yttra

text: sig över handläggningen och de överväganden som gjorts (innefattande dokumentationen av vidtagna åtgärder).

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen DD) kom in med ett yttrande. Till yttrandet bifogades ett yttrande av Polismyndigheten i Östergötlands län, till vilket det hänvisades.

text: Av polismyndighetens yttrande framgick bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: I ärendet aktuella fordon stoppades på grund av hastighetsöverträdelse och i syfte att genomföra fordons- och förarkontroll. I samband med detta uppstår misstanke om ringa narkotikabrott. Beslut fattades om kroppsbesiktning samt beslut om husrannsakan i bilen för eftersök av narkotika. Under denna påträffades i en väska en större summa kontanter. Kronofogden kontaktades via jourtelefon som beslutade om utmätning av kontanterna och meddelade samtidigt ett s.k. förbudsmeddelande, d.v.s. ett förbud för polismyndigheten att utbetala pengarna till annan än Kronofogden. – – –

text: Distansutmätning hos Kronofogdemyndigheten

text: Kronofogdemyndigheten har i ett dokument, 2010-10-20, dnr 80812552/112, närmare redovisat förutsättningarna för distansutmätning och straffprocessuella tvångsmedel. Handledningsdokumentet har framtagits som ett metodstöd för bl.a. polismyndigheterna i landet i dess arbete och särskilda insatser mot den grova organiserade brottsligheten. Av dokumentet framgår bl.a. i vilka situationer distansutmätning kan komma ifråga, dokumentationskraven, möjliga situationer för kontakt med Kronofogdemyndigheten, kontakt med kronofogden under kontorstid och jourtid. Av den handling som tillhandahållits av chefen för narkotika- och underrättelseenheten framgår även vad som gäller för polismyndighetens tvångsmedelsanvändning, om den sekretessprövning som föregår kontakt med Kronofogdemyndigheten och myndighetens dokumentation av fattade beslut.

text: Inhämtade redogörelser från berörda befattningshavare

text: Polisassistenten EE har lämnat följande redogörelse för omständigheterna kring ingripandet vid husrannsakan i fordon […].

text: I aktuellt fordon färdades BB och dennes sambo AA samt deras gemensamma barn. BB var förare av fordonet och AA satt i baksätet tillsammans med barnet. Då misstanke om drograttfylleri uppstod togs beslut om kroppsbesiktning och husrannsakan för att eftersöka narkotika. Detta beslut fattades av stationsbefälet. I samband med husrannsakan påträffades en större summa pengar som låg i en väska som även innehöll barn- och kvinnokläder. Detta rapporterades till det yttre befälet som utförde en kontroll via Kronofogdemyndigheten. Både BB och AA hävdade att pengarna tillhörde AA. AA hördes närmare om pengarna men någon dokumentation därom bedömdes inte nödvändig då åtgärden enligt stationsbefälet var ren serviceåtgärd åt Kronofogdemyndigheten. Yttre befälet FF har lämnat följande redogörelse. En patrull stoppade aktuellt fordon vilket framförts i hög hastighet på E 4 i södergående riktning. Kontrollen genomfördes vid avfarten till Linköping N. I samband därmed uppstod misstanke om otillåten påverkan av narkotika varför beslut

text: inhämtades om kroppsbesiktning och husrannsakan i fordonet. Vid denna anträffades kontanter om 79 500 kronor som BB inte ville kännas vid då han menade att de inte tillhörde honom. Sambon var medföljande i fordonet och kontanterna anträffades i hennes väska. Med hänsyn till omständigheterna i ärendet och då fordonsföraren bedömdes tillhöra den kategori som omfattas av de särskilda insatserna mot den organiserade brottsligheten föredrogs ärendet för vakthavande befäl som beslutade att kontakt skulle tas med Kronofogdemyndigheten via deras journummer. Kronofogdemyndigheten beslutade att utmäta BB:s egendom och meddelade samtidigt ett förbudsmeddelande som förbjuder polismyndigheten att lämna ut det utmätta till annan än Kronofogdemyndigheten eller den som myndigheten anvisar. Beslutet meddelades polismyndigheten via fax och delgavs BB av polispatrullen som även överlämnade en kopia av beslutet. Stationsbefälet GG har i anledning av händelsen med de omhändertagna kontanterna lämnat följande redogörelse. En eller flera polispatruller genomförde fordons- och förarkontroll av ett fordon. I samband därmed uppstod misstanke om narkotikabrott och drograttfylleri. Efter föredragning beslutas om kroppsbesiktning och husrannsakan i fordonet för att eftersöka narkotiska preparat. I det efterföljande efterarbetet blev inte stationsbefälet involverad och inte heller i avrapporteringen. Det är även oklart vem som kontaktade Kronofogdemyndigheten. Uppgiften om att kontanter anträffats i fordonet kommer till stationsbefälets kännedom först senare och i samband med att pengarna lades in i ett kuvert och låstes in i stationsbefälets kassaskåp. Beslutet från Kronofogdemyndigheten inkommer via fax till polismyndigheten som innebär att pengarna ska omhändertas för deras räkning och inte lämnas ut till annan. I ärendet aktuella paret kommer sedan in till polisstationen och är upprörda över att deras kontanter omhändertagits. De delges Kronofogdemyndighetens beslut och får information om hur de ska bestrida omhändertagandet för att återfå sina pengar. Utöver redovisade omständigheter har ärendet i övrigt hanterats av polispatrullen och det yttre befälet. Om polispatrullen varit i kontakt med vakthavande befäl för sekretessprövning är okänt.

text: Polismyndighetens bedömning

text: I juli 2008 fick Rikspolisstyrelsen i uppdrag att säkerställa en effektiv och uthållig verksamhet för bekämpning av den grova organiserade brottsligheten. Satsningen som operativt påbörjades 2009, har bl.a. lett fram till ett ökat samarbete mellan polismyndigheterna, Rikspolisstyrelsen och myndigheter utanför Polisen, som exempelvis Kronofogdemyndigheten. Den särskilda satsningen mot grov organiserad brottslighet genomförs på uppdrag av regeringen och det är ett samverkansråd bestående av myndigheternas chefer som bestämmer inriktningen för arbetet. Fokuseringen har varit på de kriminellas pengar och egendom. Polismyndigheten i Östergötlands län har i sin verksamhetsplan ett övergripande mål att göra det svårare att bedriva organiserad grov brottslighet i Sverige. Insatserna ska därvid ske på bred front och i samverkan med andra myndigheter. Polisens agerande i aktuellt ärende ligger inom ramen för den nationella satsning som beslutats i samverkan med andra myndigheter och inom ramen för polismyndighetens verksamhetsplan. Polispatrullens initiala ingång i detta ärende var föranlett av en hastighetsöverträdelse och den efterföljande förarkontrollen gav upphov till misstanke om narkotikabrott. Beslut om husrannsakan fattades och i samband därmed upptäcktes en större mängd kontanter. Då det rådde viss oklarhet vem de tillhörde presumerades

text: initialt att kontanterna tillhörde fordonsföraren som enligt uppgift från Kronofogdemyndigheten var skuldnoterad. Polispatrullen initierade frågan hos beslutsfattare som kontaktade Kronofogdemyndigheten. Kronofogdemyndigheten beslutade om distansutmätning och s.k. förbudsmeddelande. Under icke kontorstid kan Kronofogdemyndigheten kontaktas på jourtelefon. Kontakten med Kronofogdemyndigheten ska emellertid ske under förutsättning att kriterierna för kontakt är uppfyllda. Innan beslut om kontakt med Kronofogdemyndigheten ska en sekretessprövning göras. Därutöver ska beslutet vara skriftligt och diariefört och kopia av beslutet ska bifogas ursprungsärendet. Polisens handläggning uppvisar brister i denna del. Beslutet var inte diariefört och någon kopia var inte bifogad till ursprungsärendet. Egendom som tagits i förvar eller i beslag kan bli föremål för distansutmätning. Detta gäller även sådan egendom som har omhändertagits. Om egendom inte omhändertagits med stöd av polisens egna befogenheter ska Kronofogdemyndigheten vara på plats under den tid ett polisingripande eller motsvarande åtgärd pågår för att besluta om utmätning. Kronofogdemyndigheten har fattat beslut om utmätning, utan att vara på plats under pågående polisingripande, trots att kontanterna inte varit i förvar eller omhändertagna med stöd av polisens befogenheter. När Kronofogdemyndigheten väl meddelat beslut om utmätning och s.k. förbudsmeddelande är polismyndigheten förpliktigad att efterfölja detta. Kontanterna transporterades därför till polisstationen och låstes in i ett kassaskåp. Polisen kan i denna del inte anses ha förfarit felaktigt. Mot bakgrund av vad som anförts från berörda befattningshavare och av vad som framgår av handlingarna i ärendet, anser polismyndigheten det finnas fog för att ånyo informera polisens personal om kriterierna för en kontakt med Kronofogdemyndigheten och den sekretessprövning som därvid ska föregås nämnda kontakt. Vidare synes det även finnas behov att ånyo informera om dokumentationskraven. Polismyndigheten har gett ansvarig chef i uppdrag att snarast vidta nämnda åtgärder.

text: Rikspolisstyrelsen redovisade följande bedömning.

text: Distansutmätningen

text: År 2008 fick Rikspolisstyrelsen i uppdrag av regeringen att tillsammans med andra berörda myndigheter vidta åtgärder för att säkerställa en effektiv och uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten. Åtgärderna, som operativt påbörjades 2009, har bland annat lett fram till ett ökat samarbete mellan polismyndigheterna, Rikspolisstyrelsen och myndigheter utanför Polisen, som exempelvis Ekobrottsmyndigheten, Försäkringskassan, Kriminalvården, Kronofogdemyndigheten, Kustbevakningen, Skatteverket, Säkerhetspolisen, Tullverket och Åklagarmyndigheten. Egendom som har tagits i förvar i avvaktan på att kvarstad utverkas eller i beslag kan bli föremål för s.k. distansutmätning enligt

text: 4 kap. 7 § utsökningsbalken

text: (UB). Distansutmätning innebär att Kronofogdemyndigheten fattar beslut om utmätning utan att egendomen är omedelbart tillgänglig. Beslut om utmätning fattas i regel under ett telefonsamtal varigenom den myndighet som omhändertagit egendomen – vanligtvis Polisen, Ekobrottsmyndigheten eller Tullverket – underrättar Kronofogdemyndigheten om att exempelvis ett beslag hävts. Samtidigt som Kronofogdemyndigheten meddelar per telefon eller fax att egendomen utmäts förbjuds myndigheten att lämna ut egendomen till den misstänkte eller någon annan som gör anspråk på egendomen (Kronofogdemyndighetens handledning 2010-10- 20, dnr

text: 808 12552-10/112

text: ). I det nu aktuella fallet kontaktade polismyndigheten Kronofogdemyndigheten via dess jourtelefon i samband med att en större summa pengar hittades i samband med husrannsakan. Polisen hade såvitt framgått vid denna tidpunkt inte fattat något beslut om att ta pengarna i förvar och de var heller inte omhändertagna. Kronofogdemyn-

text: digheten fattade via telefon beslut om utmätning av pengarna och beslutade om ett s.k. förbudsmeddelande, dvs. ett förbud för polismyndigheten att utbetala pengarna till annan än Kronofogdemyndigheten. Beslutet om förbudsmeddelande fattades av Kronofogdemyndigheten som behörig myndighet och är ett beslut som polismyndigheten hade att rätta sig efter. Polismyndigheten har efter Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut tagit med sig pengarna till polisstationen och förvarat dem i ett kassaskåp tills dess Kronofogdemyndigheten kommit och hämtat dem. Rikspolisstyrelsen kan liksom Polismyndigheten i Östergötlands län konstatera att Polisens agerande i aktuellt ärende att ta kontakt med Kronofogdemyndigheten ligger inom ramen för den nationella satsning som beslutats i samverkan med andra myndigheter.

text: Utlämnande av sekretessbelagda uppgifter

text: Uppgifter i en förundersökning kan omfattas av sekretess enligt

text: 18 kap. 1 §

text: OSL. Eftersom sekretesskyddet följer med uppgifterna i dessa fall kan sådana uppgifter i många fall lämnas ut till en annan myndighet utan hinder av sekretess. Genom kontakten med Kronofogdemyndigheten har polismyndigheten lämnat ut uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Sådana uppgifter omfattas av sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL. Enligt den sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL (generalklausulen) kan dock uppgifter som omfattas av sekretess i vissa fall, efter en prövning i varje enskilt fall, lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen har att skydda. I JO 2187-2012 gjorde JO uttalande om att personer som har skulder hos Kronofogdemyndigheten så långt som möjligt hindras från att undandra sig exekutiva åtgärder givetvis är av stor vikt, såväl för enskilda fordringsägare som för tilltron till rätts- och exekutionsväsendena. Trots de tämligen långtgående befogenheter som Kronofogdemyndigheten har kan det dock ofta vara svårt för myndighetens tjänstemän att själva hitta vissa typer av i och för sig utmätningsbar egendom. Detta gäller bl.a. kontanta medel och sådana värdeföremål som är lätta att undanskaffa. Av detta skäl får det anses vara av vikt att Kronofogdemyndigheten i vissa fall kan få information från bl.a. polismyndigheterna om egendom som dessa har påträffat i sin verksamhet. JO ansåg mot den givna bakgrunden att uppgifter av det aktuella slaget, som är sekretessbelagda enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL, bör kunna lämnas från en polismyndighet till Kronofogdemyndigheten med stöd av generalklausulen. Uppgiftslämnandet får dock inte ske rutinmässigt utan måste föregås av sådan verklig intresseavvägning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter. Av polismyndighetens yttrande framgår att pengarna upptäcktes i samband med husrannsakan i bilen. Då det rådde viss oklarhet om vem pengarna tillhörde presumerades de tillhöra fordonsföraren, BB. Enligt uppgift som myndigheten fick från Kronofogdemyndigheten var BB skuldnoterad. Då polismyndigheten fick denna information torde detta innebära att polismyndigheten med stöd av generalklausulen efter en intresseavvägning kunde lämna ut uppgiften om pengarna som hittats i bilen till Kronofogdemyndigheten. Intresseavvägningen har visserligen inte dokumenterats, men med tanke på den stora summa som påträffades anser Rikspolisstyrelsen att det måste anses vara uppenbart att intresset av att uppgiften lämnades till Kronofogdemyndigheten hade företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Dokumentationen

text: Polismyndigheten har i beslut 2011-11-28, Distansutmätning hos Kronofogdemyndigheten (ärende AA-102-12907/11), angett att beslut om utlämnande meddelas skriftligen och beslutsfattaren ansvarar för att beslutet diarieförs i A-diariet med saknummer 102. Kopia av beslutet bifogas ursprungsärendet.

text: Polismyndigheten konstaterar att beslutet att ta kontakt med Kronofogdemyndigheten inte var diariefört och att någon kopia inte var bifogad till ursprungsärendet. De krav som ställs på dokumentationen i samband med aktuell typ av ingripande framgår av

text: 28 kap. 9 §

text: RB och

text: 27 § polislagen

text: samt Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentationen enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:2

text: , FAP 100-2). Enligt dessa bestämmelser ställs inga krav på dokumentation av utlämnande av uppgifter till annan myndighet och den sekretessprövning som görs i samband med detta. Inte heller i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL eller i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns det några bestämmelser om dokumentationen i dessa fall. Polismyndigheten har angett att det synes finnas behov av att ånyo informera om myndighetens dokumentationskrav och har gett detta i uppdrag till ansvarig chef, vilket välkomnas av Rikspolisstyrelsen.

text: Rättslig reglering

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får tas i beslag. Detsamma gäller föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB).

text: I

text: 26 kap.

text: RB finns bestämmelser om kvarstad i brottmål. Åtgärden kan endast riktas mot den som är skäligen misstänkt för brott. Genom kvarstaden kan det säkerställas att bl.a. böter och skadestånd till följd av brottet blir betalda. Kvarstad meddelas av rätten. I avvaktan på rättens beslut om kvarstad får åklagaren besluta att ta egendom i förvar. Om det är fara i dröjsmål får även en polisman ta egendom i förvar. En sådan åtgärd av polisman ska skyndsamt anmälas till åklagaren, som omedelbart ska pröva om egendomen ska förbli i förvar (26 kap. 1 och 3 §§ RB).

text: Enligt

text: 4 kap. 7 § utsökningsbalken

text: (UB) får lös egendom utmätas endast om egendomen är tillgänglig vid förrättningen eller om egendomen ändå på grund av registrering, upplysningar vid förhör eller annan utredning kan identifieras och det inte kan antas finnas något hinder mot att säkerställa utmätningen enligt

text: 6 kap.

text: UB. Utmätning av kontanter ska som utgångspunkt säkerställas genom att kontanterna tas i förvar av Kronofogdemyndigheten (

text: 6 kap. 2 §

text: UB). Om kontanterna är i tredje mans besittning kan utmätningen, i likhet med vad som gäller för utmätning av viss annan lös egendom, även säkerställas genom att förbud meddelas för innehavaren att utan Kronofogdemyndighetens tillstånd lämna ut kontanterna eller vidta någon annan åtgärd med dessa till skada för sökanden, s.k. förbudsmeddelande (

text: 6 kap. 7 §

text: UB).

text: Enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som förekommer i bl.a. utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men.

text: En uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter om inte annat anges i bl.a. den lagen (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: Enligt

text: 10 kap. 27 § första stycket

text: OSL (den s.k. generalklausulen) får en sekretessbelagd uppgift, med undantag som inte är aktuella i detta fall, lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. JO har tidigare uttalat sig om under vilka förutsättningar polisen kan lämna sekretessbelagda uppgifter av det aktuella slaget till Kronofogdemyndigheten med stöd av generalklausulen (se JO 2013/14 s. 230, dnr

text: , och jfr JO 1987/88 s. 93, dnr

text: , JO 1988/89 s. 45, dnr

text: , 2563-1987 och 48-1988, samt JO:s beslut 1999-03-09, dnr 3746- 1997). I det förstnämnda beslutet ansåg JO att ett sådant uppgiftslämnande bör kunna ske. JO betonade emellertid att uppgiftslämnandet inte får ske rutinmässigt utan måste föregås av en sådan verklig intresseavvägning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter.

text: Bedömning

text: Inledning Sedan polisen hade stoppat den bil som AA och BB färdades i uppkom misstanke mot BB om ringa narkotikabrott genom eget bruk och s.k. drograttfylleri. Beslut fattades om husrannsakan i bilen för att söka efter narkotika. I samband med husrannsakan påträffades 79 500 kronor i kontanter i en väska som även innehöll barnoch kvinnokläder. AA uppgav att kontanterna tillhörde henne. I något skede kontaktade polisen Kronofogdemyndigheten, som utmätte kontanterna och meddelade polisen att de inte fick lämnas ut till någon annan än Kronofogdemyndigheten. Polisen tog med sig kontanterna till polisstationen där de låstes in i ett kassaskåp.

text: AA och BB har framfört klagomål mot polisen i flera avseenden. Utredningen har emellertid begränsats till frågorna om polisens hantering av kontanterna och kontakterna med Kronofogdemyndigheten. Min bedömning kommer följaktligen att avse dessa frågor. Omhändertagandet av kontanterna Av utredningen framgår att kontanterna hittades i en väska med barn- och kvinnokläder, en väska som enligt polisen (det yttre befälet) tillhörde AA. Det framgår också att AA och BB uppgav att kontanterna tillhörde AA.

text: Varken polismyndigheten eller Rikspolisstyrelsen har uppgett att kontanterna på något sätt var av intresse i brottsutredningen mot BB. Kontanterna togs inte i beslag och det har inte gjorts gällande att polisen omhändertog dem på någon annan grund, t.ex. enligt bestämmelserna om förvar i

text: 26 kap.

text: RB eller enligt

text: polislagen

text: Polismyndigheten, vars uppfattning delas av Rikspolisstyrelsen, har emellertid gjort gällande att polisen var skyldig att rätta sig efter det förbudsmeddelande som

text: jourhavande kronofogde meddelade polisen beträffande kontanterna. Vad myndigheterna har anfört måste uppfattas på det sättet att polisen med stöd av förbudsmeddelandet fick befogenhet att omhänderta kontanterna för Kronofogdemyndighetens räkning.

text: Som redovisats kan utmätning av lös egendom som är i tredje mans besittning säkerställas genom att ett förbud meddelas för innehavaren att utan Kronofogdemyndighetens tillstånd lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd med den till skada för sökanden (

text: 6 kap. 7 §

text: UB). En förutsättning för att ett förbudsmeddelande ska ge polisen rätt att hålla kvar egendom som har utmätts genom s.k. distansutmätning för Kronofogdemyndighetens räkning är, i likhet med vad som generellt gäller enligt den angivna bestämmelsen, att egendomen är i polisens besittning när förbudsmeddelandet lämnas. Det krävs enligt min uppfattning att egendomen är omhändertagen av polisen i enlighet med någon bestämmelse som uttryckligen ger polisen rätt till detta, t.ex. bestämmelser om beslag. Ett förbudsmeddelande ger alltså inte i sig någon befogenhet för polisen att omhänderta utmätt egendom för Kronofogdemyndighetens räkning.

text: Denna uppfattning ligger också till grund för bl.a. den handledning för distansutmätning och straffprocessuella tvångsmedel m.m. som Kronofogdemyndigheten har upprättat och som Rikspolisstyrelsen och polismyndigheten har hänvisat till i sina yttranden (2010-10-20, dnr 808 12552/112). I handledningen sägs bl.a. att om egendomen inte har omhändertagits med stöd av polisens egna befogenheter är det en förutsättning för utmätning att Kronofogdemyndigheten på plats, under den tid ett polisingripande eller en motsvarande åtgärd pågår, beslutar om utmätning.

text: Jag delar alltså inte myndigheternas uppfattning att polisen med stöd av förbudsmeddelandet fick befogenhet att omhänderta kontanterna och kan sammanfattningsvis konstatera att omhändertagandet gjordes utan att det fanns lagstöd för det. Även om ansvaret för förbudsmeddelandet som sådant ytterst är Kronofogdemyndighetens, förtjänar polismyndigheten kritik för omhändertagandet av kontanterna.

text: Utlämnande av sekretessbelagda uppgifter Uppgifterna om att polisen i samband med husrannsakan i bilen påträffade 79 500 kronor i kontanter var sekretessbelagda enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL (jfr JO 2013/14 s. 230, dnr

text: ). JO har i det beslutet ansett att uppgifter som i och för sig är sekretessbelagda enligt den nyssnämnda bestämmelsen kan lämnas till Kronofogdemyndigheten med stöd av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. Detta får dock inte ske rutinmässigt utan måste föregås av en verklig intresseavvägning i det enskilda fallet.

text: Som polismyndigheten redovisat har myndigheten i ett generellt beslut (Distansutmätning hos Kronofogdemyndigheten, meddelat den 28 november 2011, dnr AA- 102-12907/11) angett att själva åtgärden att lämna ut sekretessbelagd information till Kronofogdemyndigheten ska meddelas skriftligen och diarieföras i myndighetens A-diarium. Från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt bör dokumentationen

text: dessutom, även om det saknas uttryckliga författningsreglerade krav på denna, vara mer fullständig. Enligt min uppfattning bör det utöver uppgiften om att sekretessbelagd information har lämnats, framgå av dokumentationen såväl vilka uppgifter som har lämnats ut som vem som har beslutat om utlämnandet och vilka omständigheter som har beaktats vid den intresseavvägning som ska göras.

text: Förhållandena i det nu aktuella ärendet ger mig anledning att framhålla att uppgifter som polisen lämnar till Kronofogdemyndigheten självklart måste vara korrekta och fullständiga. För att undvika att beslut fattas på ett bristfälligt underlag är det viktigt att de uppgifter polisen lämnar – efter att ha gjort en noggrann sekretessprövning och intresseavvägning – är tillräckligt utförliga och innefattar det som kan vara relevant för den bedömning Kronofogdemyndigheten ska göra. Utredningen tyder på att de uppgifter som har lämnats i det här aktuella fallet har varit bristfälliga och att Kronofogdemyndigheten inte fått del av uppgiften att kontanterna hittades i AA:s väska. Det har dock inte varit möjligt att kontrollera den saken eftersom polismyndigheten inte särskilt dokumenterade uppgiftslämnandet eller de omständigheter som låg till grund för denna åtgärd. Omständigheterna kring uppgiftslämnandet har inte heller blivit närmare klarlagda genom utredningen hos JO.

text: Sammanfattningsvis har polismyndigheten i detta fall alltså varken dokumenterat eller i efterhand kunnat visa vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogdemyndigheten, eller att uppgiftslämnandet föregicks av en sådan verklig intresseavvägning som generalklausulen kräver. Polismyndigheten ska därför kritiseras även i denna del.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Stadsbyggnads- och miljönämnden i Sundbybergs kommun för handläggningen av ett överklagande

org: jo

sammanfattning: En stadsbyggnads- och miljönämnd kritiseras för att inte ha överlämnat ett överklagande med hänvisning till att klaganden återkallat detsamma.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Stadsbyggnads- och miljönämnden i Sundbybergs kommun beträffade nämndens handläggning av ett klagomålsärende, varvid han bl.a. ifrågasatte om han fått del av samtliga diarieförda klagomål. Han ställde sig även frågande till förvaltningens svar på ett epostmeddelande i vilket han uppgett sig vilja överklaga ett delegationsbeslut.

type: stycke

text: Utredning

text: Till anmälan bifogades utskrifter av e-postväxling mellan AA och stadsbyggnadsoch miljöförvaltningen. Vissa ytterligare e-postutskrifter, samt ovan nämnda delegationsbeslut, begärdes in och granskades.

text: Följande framkom. AA hänförde sig i ett e-postmeddelande till en handläggare vid förvaltningen den 11 september 2012 till ett visst delegationsbeslut. Han förtydligade den 19 september 2012, på fråga från handläggaren, att han överklagade beslutet. Handläggaren skickade dagen därpå ett e-postmeddelande till AA med följande lydelse. ”För att ditt överklagande ska kunna överlämnas till länsstyrelsen måste ditt överklagande uppfylla dessa paragrafer enligt [

text: förvaltningslagen

text: ]”. Härefter citerades

text: 25 §§

text: i nämnda lag.

text: Den 27 september 2012 skickade en ny handläggare ett e-postmeddelande till AA där hon underrättade honom om att hon tagit del av e-postkonversationen i ärendet samt att hon då hade uppmärksammat hans överklagande, registrerat den 11 september 2012. Hon uppgav att hon avsåg att överlämna överklagandet till länsstyrelsen dagen därpå, ”om [hon] inte [hörde] något annat”. AA återkom nästa dag per e-post, varvid han bl.a. skrev ”Jag avvaktar med överklagandet tills ni besvarat mina frågor”. Den 3 oktober 2012 underrättade handläggaren AA om att hans överklagande enligt hans önskemål inte hade behandlats och att den delen av ärendet avslutats.

text: Muntliga uppgifter inhämtades från miljöinspektören BB och tf. kommundirektören CC.

text: BB uppgav i huvudsak följande. Den tidigare handläggaren hade fattat ett beslut om att lämna AA:s överklagande utan åtgärd. BB insåg att detta inte var ett riktigt beslut och förberedde därför överklagandet för överlämnande till länsstyrelsen. Hon informerade även AA om detta per e-post. AA svarade då att han inte längre avsåg att överklaga. BB lämnade därför inte över överklagandet till länsstyrelsen. Hon hade flera gånger erbjudit AA att få ut samtliga handlingar i klagomålsärendet och förklarat för honom på vilket sätt klagomålen diarieförts. AA hade emellertid inte velat ta del av handlingarna.

text: CC uppgav i huvudsak följande. Ärendet i fråga hade varit omfattande och krävt en stor arbetsinsats från förvaltningens sida. De hade gjort sitt bästa för att handläggningen skulle ske lagenligt. Om AA:s överklagande borde ha överlämnats till länsstyrelsen trots att denne återkallat det, hade emellertid handläggningen brustit. CC beklagade detta och skulle omedelbart inleda en översyn av rutinerna i detta hänseende.

text: Bedömning

text: Jag har inte funnit tillräckliga skäl att begära in ett skriftligt yttrande från nämnden. Det som har framkommit av utredningen föranleder emellertid följande uttalanden från min sida.

text: Enligt

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett beslut överklagas skriftligt. I skrivelsen ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han begär. Skrivelsen ges in till den myndighet som meddelat beslutet. Den ska ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet. I

text: 24 §

text: FL förskrivs att den myndighet som meddelat det överklagade beslutet ska pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, ska den som huvudregel avvisas. Enligt

text: 25 §

text: FL ska, om skrivelsen inte avvisas, den myndighet som meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet.

text: Som förutsättning för att ett överklagande ska överlämnas till överinstansen anges alltså i

text: 25 §

text: FL endast att överklagandet inte avvisats såsom för sent inkommet. Myndigheten ska inte pröva om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för att överklagandet ska kunna tas upp till prövning. JO har i tidigare beslut uttalat sig om situationen där ett överklagande återkallas hos beslutsmyndigheten; den klagande vänder sig med en återkallelse – liksom med sitt överklagande – till överinstansen och frågan om ett ärende ska avslutas till följd av återkallandet bör därmed avgöras av den instansen, och inte av beslutsmyndigheten (se JO 1992/93 s. 463 och JO 1997/98 s. 411). Det finns ytterligare en situation då ett överlämnande till överinstansen inte behöver ske, nämligen när beslutsmyndigheten själv omprövat – och ändrat – det överklagade beslutet enligt

text: 28 §

text: FL. Om ingen av dessa två situationer föreligger, har myndigheten emellertid en ovillkorlig skyldighet att vidarebefordra ett överklagande till den instans som

text: ska pröva överklagandet. Ett sådant överlämnande bör ske utan dröjsmål, normalt inom en vecka (se

text: SOU 2010:29 s. 569

text: f.). Av det sagda följer att nämnden skyndsamt borde ha överlämnat AA:s överklagande, jämte handlingarna i ärendet, till länsstyrelsen när skrivelsen med överklagandet kom in till myndigheten. Nämnden ska kritiseras för sin handläggning av AA:s överklagande. Jag noterar dock att nämnden kommer att se över sina rutiner i detta avseende. Det som framkommit i övrigt ger inte tillräcklig anledning till något ytterligare uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Förvaltningsprocess
Information
Rätten till domstolsprövning
Tidsfrist
Överklagande

title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Växjö för handläggningen av ett överklagande av förvaltningsrättens dom i ett mål om överprövning enligt lagen om offentlig upphandling

sammanfattning: Den 28 augusti 2015 meddelade förvaltningsrätten en dom i ett mål om överprövning enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, LOU. En s.k. förlängd avtalsspärr gällde därefter t.o.m. den 7 september 2015. På eftermiddagen den 7 september 2015 lämnade klaganden in ett överklagande till förvaltningsrätten. Överklagandet innehöll bl.a. ett interimistiskt yrkande om att kammarrätten omedelbart skulle förordna att upphandlingen inte fick avslutas förrän något annat hade beslutats. Förvaltningsrätten rättidsprövade överklagandet och skickade detta med vanlig post till kammarrätten. Det finns ingen bestämmelse i lag eller annan författning som ålägger domstolen att även skicka överklagandet till överinstansen med telefax eller något annat elektroniskt kommunikationsmedel. När överklagandet kom in till förvaltningsrätten återstod emellertid bara timmar av tiodagarsfristen. Det fanns risk för att möjligheten till överprövning skulle gå förlorad om inte överklagandet nådde Kammarrätten i Jönköping samma eftermiddag. Den domstol som befinner sig i en sådan situation bör använda de elektroniska kommunikationsmedel som finns – och är lämpliga – för att överklagandet ska komma in till överinstansen så fort som möjligt. Förvaltningsrätten hade också en överenskommelse med kammarrätten om att använda telefax i sådana situationer. I enlighet med överenskommelsen skickades överklagandet med telefax till kammarrätten kl. 15.58 den 7 september 2015. Några minuter senare meddelade även förvaltningsrätten klagandens ombud att överklagandet hade faxats till kammarrätten. Den 8 september 2015 upptäcktes dock att telefaxmeddelandet inte hade kommit fram till kammarrätten. Det berodde på att den tjänsteman som skickade meddelandet hade slagit fel nummer. Förvaltningsrätten får i beslutet kritik för att den inte kontrollerade att telefaxmeddelandet kom fram och för felaktig information till klaganden om att överklagandet hade skickats över till kammarrätten med telefax.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Förvaltningsrätten i Växjö för handläggningen av ett överklagande av förvaltningsrättens dom i ett mål om överprövning enligt lagen (

text: ) om offentlig upphandling, LOU.

text: Av anmälan med bilagor framgick bl.a. följande:

text: Förvaltningsrätten meddelade en dom i mål 1322-15 den 28 augusti 2015. En tiodagarsfrist enligt

text: 16 kap. 10 §

text: LOU – som innebar att den upphandlande myndigheten inte fick ingå ett avtal – gällde därefter t.o.m. den 7 september 2015. På eftermiddagen den 7 september 2015 lämnades ett överklagande in till förvaltningsrätten. Överklagandet innefattade bl.a. ett interimistiskt yrkande om att kammarrätten omedelbart skulle förordna att upphandlingen inte fick avslutas förrän något annat hade beslutats. Överklagandet registrerades hos Kammarrätten i Jönköping den 8 september 2015. Samma dag beslutade kammarrätten att ett avtal inte fick ingås innan något annat hade bestämts. Den 9 september 2015 beslutade kammarrätten att skriva av målet eftersom det hade kommit fram att ett avtal hade slutits under morgonen den 8 september 2015.

text: Utredning

text: JO tog del av dagboksbladet och överklagandet i Kammarrätten i Jönköpings mål 2439-15. Av handlingarna framgick att överklagandet kom in till förvaltningsrätten den 7 september 2015 och till kammarrätten den 8 september 2015.

text: Vidare hämtades muntliga upplysningar in från kammarrättsrådet BB vid Kammarrätten i Jönköping. Han uppgav bl.a. följande:

text: På morgonen den 8 september 2015 ringde ombudet till sökanden i förvaltningsrättens mål för att höra om kammarrätten hade fått in deras överklagande. Svaret var nej. Ombudet uppgav att förvaltningsrätten hade meddelat att den hade faxat överklagandet till kammarrätten den 7 september 2015. Kammarrätten kontaktade då förvaltningsrätten som uppgav att den hade skickat överklagandet till kammarrätten med telefax på eftermiddagen den 7 september 2015. Det framgick emellertid att förvaltningsrätten hade fått ett felmeddelande på leveransen. Efter kontroll av telefaxkvittot kunde konstateras att förvaltningsrätten hade angett fel nummer. Överklagandet kom in med post till kammarrätten den 8 september 2015. Kammarrätten meddelade då ett interimistiskt beslut. Det visade sig dock att den upphandlande myndigheten hade slutit ett avtal om upphandlingen på morgonen den 8 september 2015. Målet hos kammarrätten skrevs därför av den 9 september 2015.

text: JO uppmanade därefter Förvaltningsrätten i Växjö att lämna upplysningar om handläggningen av överklagandet den 7 september 2015. Den berörda befattningshavaren skulle ges tillfälle att lämna synpunkter. Förvaltningsrätten skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kom fram.

text: I ett yttrande uppgav förvaltningsrätten, genom lagmannen CC, följande:

text: Bakgrund Förvaltningsrätten i Växjö meddelade i mål 1322-15 om överprövning enligt lagen (

text: ) om offentlig upphandling (LOU) dom den 28 augusti 2015.

text: Den 7 september 2015 kl. 15.09 inkom med e-post ett överklagande till förvaltningsrätten. Klaganden framförde bl.a. ett interimistiskt yrkande. Av överklagandets första sida framgår att klaganden även synes ha skickat en kopia till kammarrätten. På administrativa enheten är det två anställda som ansvarar för att ta emot e-post som kommer via registratorsbrevlådan och telefax. Förvaltningsrättens sju domstolshandläggare arbetar i olika stationer med registrering, kommunicering och expediering. Förvaltningsrätten har expeditionstid till kl.16.00. Den 7 september 2015 på eftermiddagen tjänstgjorde fem domstolshandläggare och en administratör. Det var administratören DD som tog emot överklagandet via registratorsbrevlådan och skrev ut det. Hon placerade den utskrivna handlingen på avsedd plats i aktrummet, för att domstolshandläggaren som arbetade vid stationen registrering skulle ta hand om den. Den domstolshandläggare som kom att svara för registreringen och den fortsatta hanteringen av det inkomna överklagandet var EE. Hon konstaterade att överklagandet kommit in i tid och vidtog därefter åtgärder för att skyndsamt överlämna det till kammarrätten. När ett överklagande med interimistiska yrkanden kommer in är överenskommelsen med kammarrätten att handlingarna ska skickas med telefax till överinstansen. Överklagandet skickades som fax kl. 15.58. I anslutning till detta sändes överklagandet och akten även med post till kammarrätten. Administratören DD fick även ett e-postmeddelande från sökandens ombud med förfrågan om det kommit in något överklagande. Hon kontrollerade med domstolshandläggaren vad som hade gjorts och gav därefter per e-post kl. 16.00 ombudet beskedet att överklagandet hade faxats till kammarrätten. Det visade sig nästa morgon, den 8 september, att fel faxnummer hade angetts, 036 16198 i stället för 036 161968, och att därmed något fax från förvaltningsrätten inte hade nått kammarrätten den 7 september 2016 (rätteligen 2015, JO:s anmärkning). — — —

text: Domstolens bedömning Förvaltningsrätten kan konstatera att domstolen följt sina normala arbetsrutiner fram till själva genomförandet av faxöverföringen till kammarrätten. Det fel som då inträffat är att ett ofullständigt telefonnummer slagits och att den nödvändiga efterkontrollen av att faxet verkligen nått fram till avsedd mottagare inte fungerat. Domstolshandläggaren har inte observerat att sändkvittot innehållit ett felmeddelande. Det är självklart djupt olyckligt att så kommit att ske. Det finns alltid en viss risk för att felslag sker när nummerserier skrivs in. Vid tiden för överklagandet skulle hela sifferserien i telefonnumret användas vid avsändande av fax till kammarrätten. För att fortsättningsvis begränsa risken för rena felslag har domstolen nu lagt in kammarrättens telefonnummer som ett kortnummer i faxen. Vidare förs samtal med kammarrätten om att skicka denna typ av handlingar som e-post i stället för som fax.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I LOU finns bestämmelser om s.k. avtalsspärr. Avtalsspärren betyder att den som har upphandlat något inte får ingå ett avtal med den som har vunnit upphandlingen under en viss period. Om den som har förlorat en upphandling har ansökt om att förvaltningsrätten ska överpröva upphandlingen fortsätter en avtalsspärr att gälla under handläggningen i förvaltningsrätten (s.k. förlängd

text: avtalsspärr, se

text: 16 kap. 8 §

text: LOU). En sådan avtalsspärr innebär också att den upphandlande enheten inte får ingå ett avtal förrän tio dagar har gått från det att förvaltningsrätten har avgjort målet (se

text: 16 kap. 10 §

text: LOU). I de fall då en avtalsspärr inte gäller får rätten besluta att den upphandlande myndigheten inte får ingå ett avtal innan något annat har bestämts (s.k. interimistiskt beslut, se

text: 16 kap. 9 §

text: LOU). En överprövning av en upphandling får inte ske efter det att ett avtal har slutits mellan den upphandlande myndigheten och en leverantör (se

text: 16 kap. 6 §

text: LOU).

text: Enligt

text: 17 § förordningen (2013:390)

text: om mål i allmän förvaltningsdomstol ska domstolen utan dröjsmål skicka sin akt till den högre domstolen om ett avgörande överklagas.

text: Av Domstolsverkets kanslibok Allmän förvaltningsdomstol (punkt 11.3) framgår bl.a. följande: Om överklagandet innehåller ett yrkande om inhibition eller annat interimistiskt förordnande bör handlingarna skickas till överinstansen samma dag eller, om överklagandet kommit in först efter expeditionstidens slut, senast påföljande dag. En möjlighet är att genom telefax göra överinstansen uppmärksam på inhibitionsyrkandet för att sedan skicka över handlingarna snarast möjligt.

text: Bedömning

text: Överklagandet med det interimistiska yrkandet kom in till förvaltningsrätten kl. 15.09 den 7 september 2015. Det var den sista dagen på tiodagarsfristen enligt

text: 16 kap. 10 §

text: LOU och det återstod därmed inte lång tid innan den upphandlande myndigheten kunde sluta ett avtal i upphandlingen. För klagandens del var det därför mycket viktigt att överklagandet kom under kammarrättens prövning så snart som möjligt.

text: Av utredningen framgår att förvaltningsrätten rättidsprövade överklagandet i anslutning till att det kom in och att det översändes med post till kammarrätten samma dag. I det avseendet har jag inget att anmärka på förvaltningsrättens handläggning.

text: Det finns ingen bestämmelse i lag eller annan författning som ålägger domstolen att även skicka överklagandet till överinstansen med telefax eller något annat elektroniskt kommunikationsmedel. När överklagandet kom in till förvaltningsrätten återstod emellertid bara timmar av tiodagarsfristen. Det fanns risk för att möjligheten till överprövning skulle gå förlorad om inte överklagandet nådde Kammarrätten i Jönköping samma eftermiddag. Den domstol som befinner sig i en sådan situation bör enligt min mening använda de elektroniska kommunikationsmedel som finns – och är lämpliga – för att överklagandet ska komma in till överinstansen så fort som möjligt.

text: Förvaltningsrättens bristande kontroll i samband med att telefaxet skickades till kammarrätten medförde att det interimistiska yrkandet som framställdes i överklagandet kom under kammarrättens prövning först den 8 september 2015, efter det att ett avtal redan hade slutits mellan den upphandlande myndigheten och en annan leverantör. Dessutom var uppgifterna som lämnades till klagandens ombud den 7 september 2015 om att överklagandet hade faxats till kammarrätten fel. Förvaltningsrätten kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Vad AA i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Anmälningsskyldighet Information

title: Kritik mot kommun för bristande rutiner och åtgärder vid en anställds övergrepp mot boende i ett kommunalt gruppboende

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Motala kommun. Klagomålen avsåg kommunens handläggning i anledning av en anställds övergrepp mot boende i ett kommunalt gruppboende. AA tog upp bl.a. att varken de boendes gode män och förvaltare eller överförmyndaren informerades av kommunen angående misstanken om övergrepp. Han tog vidare upp att den anställda personalen borde ha anmält sina iakttagelser till ledningen i ett tidigare skede och att det ytterst var kommunens organisation och bristande rutiner som hade fördröjt en anmälan.

text: Utredning

text: Motala tingsrätts dom nr DB 22, meddelad den 2 februari 1999 i mål nr B 324/98 infordrades och granskades. Av denna framgår att den aktuella vårdaren dömdes av Motala tingsrätt för ofredande enligt

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: , bl.a. gentemot BB.

text: Motala kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan. Skola-, fritids- och omsorgsstyrelsen i kommunen anförde huvudsakligen följande i sitt remissvar.

text: Motala kommun och därmed omsorgsverksamheten har anmälts av god man AA till Riksdagens ombudsman vad gäller utredning av kommunens handläggning av ärende rörande personal vid vårdenhet som misstänkts för att ha ofredat vårdtagare. Anmälaren riktar sin kritik mot kommunens organisation och mot bristfälliga rutiner vilket skulle ligga till grund för att ofredande pågått under, enl. anmälaren två år. Tiden måste från anmälarens sida vara en mycket grov skattning eller en felräkning. Första tillfället enl. dom 1999-02-02 var våren 97 men det ogillades varför första tillfället var sommaren 97 och det sista i feb. 98 alltså ett drygt halvår. Detta är dock inte acceptabelt men tiden bör relateras rätt. Motala kommun beslutade 92 om en ny platt organisation med långtgående decentralisering till enskilda arbetstagare och arbetslag. Organisationen justerades ur funktionssynpunkt 95 men fortfarande med samma målsättning att ansvar och befogenheter skulle decentraliseras så långt ut som möjligt. Detta innebär att styrning och uppföljning måste ske utifrån fastställda riktlinjer och föreskrifter vilka måste av arbetsledningen delges och tydliggöras. När det gäller rutiner för anmälan om övergrepp inom den kommunala äldre- och handikappomsorgen i Motala kommun fastställdes dessa 970415 och de bygger på

text: Socialstyrelsens

text: SOSFS 1996:11

text: . Samtlig berörd personal gavs under våren en grundlig information varvid det personliga ansvaret förtydligades av resp. resultatchef inom verksamhetsområdet. En organisation måste bygga på att varje individ tar sitt ansvar men också ges förtroende av arbetsledning vilket leder till en individuell anpassad vård och omsorg. En chefstätare organisation skulle knappast ge bättre effekter utan förr passivisera och därmed minska effektiviteten. När det gäller rutiner så anser vi dessa tillfyllest men efter det som inträffat måste vi ytterligare informera och samtala om det ansvar det innebär för var och en inom verksamheten. Att anmälan till resultatchef ej skett i tid förstärker detta och tyder på att det finns problem att överbygga när det gäller den kollegiala samhörigheten gentemot den professionella inställning som yrket kräver. Vi måste också förstärka uppföljningen så att det inte bara sker information utan även kontinuerlig kontroll vilket kan ske vid årliga utvecklingssamtal samt som en stående punkt vid personalmöten. Med händelseförloppet bakom oss ser vi också att information till anhöriga och gode män missats vilket vi kommer att komplettera våra rutiner med. Kommunens bestämmelser angående anmälan om och utredning av övergrepp inom den kommunala äldre- och handikappomsorgen bifogades remissvaret (här utelämnat).

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Från Överförmyndaren i Motala kommun inhämtades att AA sedan den 19 november 1997 var förordnad som förvaltare för BB enligt

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: Skola-, fritids- och omsorgsstyrelsen upplyste att BB:s boende utgjorde en insats enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS).

text: Slutligen inhämtades att Motala tingsrätts dom i mål nr B 324/98 inte hade överklagats vad gällde skuldfrågan.

text: I sitt beslut den 6 april 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Inledning Socialstyrelsens allmänna råd 1996:11 ”Anmälan om övergrepp inom kommunernas äldre- och handikappomsorg samt den därtill knutna hälso- och sjukvården” upphävdes genom Socialstyrelsens kungörelse

text: SOSFS 1999:3

text: , beslutad den 15 februari 1999. Anledningen till Socialstyrelsens beslut var ändringar i

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: som trädde i kraft den 1 januari 1999, bl.a. en bestämmelse

text: 71 a §

text: angående anmälan om missförhållanden i omsorger om äldre och funktionshindrade.

text: Vid den tidsperiod som är aktuell i förevarande ärende gällde emellertid Socialstyrelsens allmänna råd 1996:11. Motala kommun fastställde den 15 april 1997 bestämmelser angående anmälan om övergrepp inom den kommunala äldre- och handikappomsorgen, se bilaga (här utelämnad). Bestämmelserna, som utgår från Socialstyrelsens allmänna råd, är väl avvägda. Jag har inte något att erinra mot kommunens rutiner i allmänhet.

text: Anmälningsplikten En viktig del i kommunens bestämmelser är anmälningsplikten. I linje med Socialstyrelsens allmänna råd föreskriver kommunen att ”All personal som arbetar inom vård och omsorg skall anmäla kända eller misstänkta missförhållanden till resultatchefen.” I förevarande fall anmälde vissa vårdare vid den aktuella gruppbostaden att en arbetskamrat hade utsatt boende för övergrepp. Anmälan upptogs skriftligt den 30 april 1998.

text: Av utredningen hos JO framgår att det i vart fall från våren 1997 och fram till början av 1998 förekom sådana missförhållanden vid den aktuella gruppbostaden som omfattades av de anställdas anmälningsplikt. Missförhållandena bestod av närmare angivna övergrepp gentemot de boende från en vårdares sida. Vidare framgår det av tingsrättens dom och övriga handlingar att vårdarens arbetskamrater hade iakttagit övergreppen under den aktuella tidsperioden, utan att anmäla saken till arbetsledningen.

text: Personer som vårdas i särskilda boendeformer har som regel ett stort vårdbehov och är på olika sätt beroende av anhöriga och vårdpersonalen. Det kan antas att de boende upplever att de har ett sådant beroendeförhållande till personalen att de har svårt att framföra klagomål mot en vårdare, även om kritiken skulle vara befogad. Vidare är hjälptagarna oftast försvarslösa om de utsätts för övergrepp. Mot bakgrund härav är det av yttersta vikt att de bestämmelser och rutiner som finns inom en kommun kring dessa frågor kontinuerligt diskuteras och förs ut till de anställda för att motverka att de anställda av solidaritet eller något annat skäl avstår från att anmäla en arbetskamrats övergrepp mot de boende. Jag kan konstatera att kommunen i förvarande fall inte hade vidtagit tillräckliga åtgärder för att tillse att de anställda följde bestämmelserna om anmälningsplikt. Styrelsen har i remissvaret angett att vissa åtgärder avseende information och uppföljning kommer att vidtas för att säkerställa att kommunens bestämmelser följs. Jag förutsätter att styrelsen numera har vidtagit dessa åtgärder.

text: Information till gode man och förvaltare AA är enligt

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: förordnad som förvaltare för BB. Förvaltaruppdraget är inte begränsat, vilket innebär att uppdraget även innefattar att sörja för BB:s person. AA är med andra ord BB:s ställföreträdare även när det gäller BB:s personliga förhållanden. Som förvaltare hade AA följaktligen ett berättigat intresse av att få kännedom om den anmälan om övergrepp som gjordes jämte de bakomliggande omständigheterna. Att en förvaltare erhåller sådana upplysningar utgör närmast en förutsättning för dennes möjlighet att fullgöra förvaltaruppdraget i de fall uppdraget innefattar att sörja för huvudmannens person. Det saknas dessutom anledning att anta att det finns några motstående intressen mellan förvaltaren och huvudmannen när det gäller information till förvaltaren om misstänkta eller konstaterade övergrepp mot huvudmannen. Bestämmelserna i

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: utgjorde därför inte något hinder mot att informera AA. I stället borde kommunen på eget initiativ ha tagit kontakt med AA och upplyst honom om de anmälda missförhållandena vid gruppbostaden. Som

text: förvaltare hade ju AA att överväga och vidta lämpliga åtgärder på BB:s vägnar i anledning av det som hade inträffat. När det gäller gode män och förvaltare för de övriga boende framgår det inte av utredningen huruvida de hade uppdrag att sörja för respektive huvudmans person eller ej. Om så var fallet borde kommunen – i enlighet med det ovan anförda – omgående ha upplyst även dem om de anmälda missförhållandena. Övrigt Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Långsam handläggning
Permission
Rätten till domstolsprövning

sammanfattning: Kriminalvården kritiseras för långsam handläggning av ett ärende gällande besökstillstånd. Beslutet innehåller även uttalanden om användandet av begreppet brottsoffer i fråga om barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående. I beslutet beskrivs även hur Kriminalvården kan gå till väga om man gör bedömningen att en intagens permissionsplanering inte kan godkännas fullt ut.

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Tillberga, för handläggningen av en ansökan om besökstillstånd. Anmälningarna innehåller även klagomål på hur begreppet brottsoffer använts av anstalten Skogome.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar, som kom in till JO den 14 november 2011 (dnr 5856-2011) respektive den 21 november 2011 (dnr 6026-2011), klagade AA på anstalterna Skogome och Tillberga för bl.a. handläggningen av ärenden om permission och besökstillstånd. AA inkom även med kompletterade uppgifter.

text: I anmälningarna och kompletteringarna till dessa anförde AA i huvudsak följande.

text: Skogome (dnr 5856-2011) Anstalten Skogomes brottsoffersluss hävdade att hans döttrar är brottsoffer, eftersom de vistats på den påstådda brottsplatsen en vecka efter det att brottet skulle ha begåtts. Tillberga Handläggning av ansökan om permission den 30 september 2011(dnr 5856-2011) Anmälaren förflyttades från anstalten Skogome till anstalten Tillberga den 12 september 2011. Han ansökte då om permission till fredagen den 30 september 2011. Måndagen den 19 september 2011 träffade han brottsofferslussutredaren tillsammans med sin kontaktman. Utredaren bemötte honom på ett nedvärderande sätt och ifrågasatte bl.a. hans umgänge med en av döttrarna under permissionerna. Han fick beskedet att anstalten skulle kontakta dotterns fostermor och att han skulle få beslut avseende den sökta permissionen minst en vecka före det tänkta permissionsdatumet. Beslutet dröjde och han tog upp detta under såväl fredagen den 23 september som under måndagen och tisdagen i den påföljande veckan (26-27 september). När han pratade med dotterns fostermor måndagen den 26 september

text: 2011 fick han veta att anstalten inte kontaktat henne. Den 28 september 2011 talade han med en handläggare på Socialtjänsten och fick beskedet att någon från anstalten sökt henne. På eftermiddagen den 28 september 2011 fick han muntligt besked om att permissionen var beviljad. Det skriftliga beslutet fick han först på kvällen samma dag. Eftersom anstaltens beslut fattades så sent var det tåg som hans dotter skulle ta fullbokat. Dottern fick ta ett senare tåg och tiden de fick tillsammans blev därför kortare än vad som var tänkt.

text: Handläggning av ansökan om permission den 21 oktober 2011(dnr 5856-2011) Ansökan om permission till den 21 oktober 2011 lämnades in mer än tre veckor i förväg. Han fick då beskedet att anstalten inte dokumenterat ordentligt vid handläggningen av den första ansökan, varför ärendet på nytt skulle tas upp på brottsofferslussens möte. Anstalten ifrågasatte då att han i sin ansökan skrivit att han eventuellt skulle åka till Hallsberg/Örebro. Eftersom permissionsadressen är belägen på landsbygden behöver han kunna åka in till en stad för att handla mat m.m. Anstalten krävde att han skulle precisera när han skulle åka till dessa platser. På frågan vilket område han fick röra sig i utan att specificera det, fick han inget tydligt svar. När han påbörjade sin permission den 21 oktober 2011 visste han inte vad som gällde.

text: Besökstillstånd för den äldre dottern (dnr 5856-2011)

text: I besökstillståndet för hans äldsta dotter föreskrevs inledningsvis att dotterns fostermor skulle vara närvarande under besöket. Han önskade att även hans mor och hans syster skulle kunna följa med flickan under besöken. Han försökte komma i kontakt med utredaren för att få klarhet i skälen till beslutet, men inget hände. När han pratade med sin dotter berättade hon att anstalten var på väg att ändra besökstillståndet och att orsaken till kravet på att någon skulle följa med henne var att hon kunde komma att träffa andra intagna. Anstalten beslutade senare att hans mor och s syster fick följa med dottern vid besöken. Motiveringen till att det krävdes ledsagare fanns på ett papper som han inte fick behålla och inte kunde få kopia av. På papperet stod det att den som är under 18 år bör ha ledsagare. Vid ankomsten till anstalten hade han upplysts om att det kanske inte skulle behövas ledsagare för hans dotter eftersom det gäller en 16-årsgräns i anstalten. Anstalten har lämnat oriktiga uppgifter om vad fostermodern sagt gällande vem som skulle följa dottern vid besöken. Anstalten påstod att fostermodern skulle ha sagt att ”det vore bra att dottern hade medföljande vid besök”. Vad hon egentligen sade var att hon tycker att hans dotter borde få komma utan ledsagare men att det var ok om dottern kom till anstalten tillsammans med hans mamma eller syster. Han lämnade in ett överklagande den 11 oktober 2011. Den 24 oktober 2011 hade överklagandet inte ens registrerats.

text: Någon dag före dotterns 18-årsdag lämnade han in en ansökan om att kravet på att någon följde med henne till anstalten skulle tas bort. Efter en vecka fick han veta att det krävdes ett skriftligt samtycke från dottern. Vid samtal med dottern sade hon att hon skickat in samtyckesblanketten den 10 januari 2012. Den 19 januari 2012

text: fick han beskedet att samtyckesblanketten inte inkommit. Senare fick han veta att samtycket inkommit den 12 januari 2012. Flera intagna i anstalten har fått beskedet att samtyckesblanketter inte kommit in, trots att de intagna vet att dessa skickats.

text: Kontakt med den yngre dottern (dnr 5856-2011)

text: På brottsofferslussmötet den 19 september 2011 berättade han att han ville att kontakten med hans yngsta dotter skulle ordnas på samma sätt som det fungerat i anstalten Skogome; att han eller flickans mor skulle ta initiativ till kontakt och att telefonsamtalen skulle vara bevakade. När han frågade vad som hände i ärendet fick han till svar att det inte fanns något ärende. Därigenom fördröjdes handläggningen med en månad.

text: Permission för att besöka Västerås den 18 november 2011(dnr 6026-2011) Han ansökte om permission för att bl.a. besöka sin syster i Västerås. Han fick då muntligt beskedet att han kunde vistas i Västerås men inte besöka systern, eftersom det bor barn på systerns adress. Han upplystes muntligen om att han kunde välja att ändra sin ansökan, så att den inte omfattade besök av systern. I annat fall skulle hans ansökan avslås. Om han ändrade ansökan skulle han inte kunna få någon prövning av frågan om att besöka systern. Om han inte ändrade ansökan var det stor risk för att han inte skulle kunna genomföra permissionen, eftersom beslut fattas så sent att han inte skulle hinna få någon prövning i högre instans. Han har försökt att lämna in sin ansökan tidigare, men då väntar anstalten med att handlägga den.

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal begärdes in och granskades.

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektören BB, följande. - - -

text: Anmälan

text: AA har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvården om bristande information, felaktig rättstillämpning m.m.

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) samt region Väst och region Mitt. Region Väst har inhämtat uppgifter från KLAS. Region Mitt har i sin tur hämtat in uppgifter från nuvarande och tidigare personal på anstalten Tillberga. Därvid har i huvudsak följande framkommit.

text: Bakgrund

text: AA är dömd till fängelse för sexualbrott under tiden 2006 till 2009 mot en flicka född 1995. Brotten begicks bl.a. i hans hem under åren 2006 till och med 2009. (Enligt utdrag ur Kriminalvårdsregistret har brotten begåtts under åren 2008 och 2009, JO:s anm.) Verkställigheten av fängelsestraffet påbörjades den 20 juli 2010. Den 29 juli 2010 anlände AA till anstalten Skogome från häktet Österåker och förflyttades den 12 september 2011 till anstalten Tillberga. Han har två döttrar som omfattats av

text: ansökningar om besöks- och telefontillstånd enligt nedan. Eftersom brotten begåtts i hemmet och det var oklart i vilken omfattning döttrarna vistats hos AA under denna period påbörjades på häktet en s.k. brottsofferslussutredning (BOS-utredning).

text: Anstalten Skogome Den 12 augusti 2010 avgav den s.k. brottsofferslussen (BOS), som arbetar med telefon- och besöksfrågor med fokus på brottsoffer, ett yttrande med anledning av fråga om att bevilja telefonsamtal med AA:s äldsta dotter uppkommit. I yttrandet angavs att hon var att betrakta som ett indirekt brottsoffer, då hon vistats i miljö där brott har begåtts. Samma dag beviljade anstalten telefontillstånd för äldsta dottern under medlyssning. Den 8 september 2010 beviljades telefontillstånd utan medlyssning. Den 19 augusti 2010 avslog anstalten Skogome AA:s ansökan om besökstillstånd för hans äldsta dotter i avvaktan på BOS-utredning. Anstalten beviljade därefter, den 11 september 2010, besökstillstånd för äldsta dottern på villkor att besök skedde med ledsagning av familjehemsmamman. Den 10 november 2010 beslutades att besök kunde ske även med ledsagning av dotterns farmor eller personal från socialtjänsten. Den 29 november yttrade sig BOS avseende telefonkontakt med yngsta dottern. Enligt yttrandet var hon att betrakta som brottsoffer då hon vistats i hemmet när övergreppen har begåtts. Anstalten avslog den 27 december 2010 AA:s ansökan om telefontillstånd för hans yngsta dotter. Beslutet grundades på att ett tillstånd kunde anses vara till skada för annan. Enligt beslutet hade AA vid ett tillfälle tidigare genomfört ett samtal med dottern under närvaro av en representant från BOS och ytterligare ett telefonsamtal hade planerats in, men dottern gav inte samtycke till detta.

text: Anstalten Tillberga Kriminalvårdare CC, som tog emot AA vid ankomsten till anstalten den 12 september 2011, har inget minne av att hon vid det tillfället skulle ha lämnat honom några andra upplysningar om barns besök än de som framgår av Kriminalvårdens föreskrifter, nämligen att barn under 18 år normalt bör åtföljas en vuxen under besöket. Dagen efter ankomsten ansökte AA om permission den 30 september 2011. Den 19 september 2011 hade AA ett s.k. BOS-samtal avseende hur anstalten genom den så kallade brottsofferslussen utreder kontakt via exempelvis besök, telefon och permissioner. Samtalet rörde bland annat äldsta dottern och kontakten med henne. BOS-handläggaren har uppgett att hon ställde frågor om AA:s barn, deras utsatthet och socialtjänstens inblandning. Hon känner inte igen det som påstås i anmälan och har inte bemött honom på något sätt som skulle kunna ha uppfattats på ett sådant sätt. AA:s kontaktperson har inte heller något minne av att AA skulle ha bemötts på ett nedvärderande sätt, vilket hon i så fall troligtvis skulle ha kommit ihåg. AA gav inte heller, vare sig under eller efter mötet, uttryck för att han skulle ha upplevt det på det sätt han beskriver. Den 21 september 2011 togs ansökningarna om besökstillstånd och permission upp på ett s.k. BOS-kollegium. Förutsättningarna för besök skiljer sig mellan Skogome och Tillberga, där besökare får vistas med den intagne på anstaltsområdet i bostadsrummet. Anstalten hade inför kollegiet tagit fram uppgifter från Skogome och hade då fått veta att äldsta dottern inte varit på besök där. Kollegiet bedömde det lämpligast att familjehemsmamman, som känner dottern väl, var närvarande vid första besöket. Beslut med den innebörden fattades den 23 september 2011. Vid kollegiet togs även frågan om permission den 30 september upp och bedömningen gjordes att man skulle ta kontakt med socialtjänsten för ett utlåtande innan beslut fattades. Under veckan som följde gjordes också försök utan framgång att få tag på insatt personal på anstalten Skogome. Enligt daganteckningar den 28 september 2011 hade anstalten ännu inte fått kontakt med socialtjänsten. Berörd klienthandläggare har efter samtal med berörd kriminalvårdare uppgett att deras minnes-

text: bild är att kriminalvårdaren fick kontakt med socialtjänsten den 28 september, men att anteckningar om detta gjordes först dagen därefter. Den information som då kom fram meddelades dock den 28 september muntligen till beslutsfattaren i ärendet. Samma dag fattades beslut att bevilja permissionen. Det har inte gått att utreda om AA ställt frågor under tiden mellan kollegiet och beslutet eller vilka svar han i så fall skulle ha fått. Klienthandläggaren har uppgett att det inte hade varit några problem att justera tiderna för permissionen med hänsyn till svårigheterna att boka tåg om AA framfört sådana önskemål men det finns ingen dokumentation om att han gjort det. Det framgår av daganteckningarna att AA efter beslutet om besökstillstånd den 23 september inkommit med önskemål att även äldsta dotterns faster och farmor skulle få följa med henne vid besök. Vid kontakt med socialtjänsten framkom att den ansåg att familjehemsmamman kunde avgöra vem som skulle vara lämplig att följa med vid besök. Familjehemsmamman föreslog att besök skulle ske med dotterns farmor eller faster. Frågan togs upp vid BOS-kollegium den 5 oktober 2011 och samma dag beviljades besökstillstånd för äldsta dottern ledsagad av familjehemsmamman, dotterns faster eller dotterns farmor. Den 6 oktober 2011 inkom AA med en skriftlig fråga om varför hans äldsta dotter behövde ledsagare för att besöka honom. Frågan besvarades skriftligen den 10 oktober. Däri hänvisades bl.a. till bestämmelserna i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse samt upplystes AA om att han kunde lämna in begäran om omprövning av beslutet. Det har inte gått att utreda hur AA fått del av svaret eller om han har begärt en kopia av det. Den 7 oktober 2011 ansökte AA om permission den 21 oktober. Ansökan behandlades på ett BOS-kollegium den 12 oktober varefter han uppmanades att specificera planen och vistelseorten för permissionen. Ansökan beviljades den 17 oktober. AA fick ta del av beslutet den 18 oktober, men det har inte gått att utreda om han ställt frågor till personal som han inte fått svar på. Den 12 oktober 2011 gav AA in ansökan om telefontillstånd för sin yngsta dotters mor. Den 19 oktober 2011 hölls ett BOS-kollegium på vilket ansökningen togs upp. Kontakt togs därefter med anstalten Skogome för att få information om telefontillståndet som beviljats där samt även med yngsta dotterns mor, som inte lämnade samtycke till kontakt. Ansökan avslogs den 1 november 2011. Frågan om kontakt med yngsta dottern hade kommit upp vid första informationssamtalet den 19 september 2011. AA hade då uppgivit att kontakten inte fungerade då hon inte ville ha kontakt med honom. Det finns emellertid ingen dokumentation om att han då skulle ha framfört önskemål om telefonsamtal med dotterns mor eller att han gjort det vid något annat tillfälle före den 12 oktober 2011. Den 25 oktober 2011 inkom AA med begäran om omprövning av beslutet den 5 oktober. Det finns ingen dokumentation om att han skulle ha lämnat in begäran om omprövning dessförinnan. Region Mitt beslutade den 8 december 2011 att inte ändra anstaltens beslut. Regionen angav under rubriken ”Bakgrund” bl.a. att äldsta dottern inte var målsägare, men att hon vistats i den miljö där brotten begåtts. Skälen för beslutet var att dottern var att betrakta som barn enligt Kriminalvårdens föreskrifter och att det därför funnits fog att besluta om aktuellt villkor, dvs. att dottern ska vara ledsagad under besöket. Den 8 november 2011 ansökte AA om permission för att få åka till en stad för att bekanta sig med staden och besöka sin syster. AA upplystes om att ansökan troligen inte skulle beviljas om det fanns barn på adressen. Han justerade därefter ansökan innan anstalten prövade den på så sätt att han återkallade önskemålet att åka till sin syster. Ansökan beviljades den 15 november 2011, bl.a. med villkor om att han bara fick vistas i centrum av orten han skulle åka till samt om alkoholförbud. AA fick del av beslutet den 16 november och begärde omprövning av detta med yrkande att de nämnda villkoren skulle upphävas, bl.a. så att han får möjlighet att besöka sin syster. Region Mitt beslutade den 17 november att inte ompröva beslutet, bl.a. med hänsyn

text: till att det uppgivna syftet med permissionen, att bekanta sig med staden, medförde att det inte fanns anledning för AA att vistas någon annanstans än enligt vad som angivits i villkoret. Den 4 januari 2012 togs frågan om ledsagarvillkoret för AA:s äldsta dotter upp på BOS-kollegium. Där beslutades att dottern skulle kontaktas för att lämna samtycke till besök. Den 12 januari kom samtycket in till anstalten och den 20 januari 2011 beviljades ansökan om besökstillstånd för den äldsta dottern. Det har inte gått att utreda vad och när AA fått besked om samtycket. AA frigavs villkorligt den 19 februari 2012.

text: Författningsbestämmelser

text: Förvaltningslagen

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska myndigheten lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vid handläggningen skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. Myndigheten skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Även på andra sätt skall myndigheten underlätta för den enskilde att ha med den att göra.

text: Fängelselagen Enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §, kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt

text: 7 kap. 4 § fängelselagen

text: får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §, kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt

text: 10 kap. 1 § fängelselagen

text: får en intagen beviljas permission om minst en fjärdedel av strafftiden, dock minst två månader, har avtjänats och det inte finns en risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller annars missköter sig. Enligt

text: 10 kap. 5 § fängelselagen

text: ska ett tillstånd till permission förenas med de villkor som behövs.

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (FARK) Enligt 1 kap. 3 §

text: KVFS 2011:1

text: (FARK Fängelse) (Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse, JO:s anm.) avses med barn en person under 18 år, om inget annat anges. Enligt 1 kap. 4 § FARK Fängelse avses med närstående bl.a. en intagens barn oavsett ålder. Enligt 1 kap. 5 § FARK Fängelse avses med brottsoffer bl.a. ett barn som är närstående till en intagen och som har bevittnat när den intagne utövat våld eller begått andra övergrepp. Enligt 7 kap. 4 § FARK Fängelse får en intagen ta emot besök av barn endast om besöken kan antas vara till barnets bästa. Det framgår av de allmänna råden att ett besök av barn normalt endast bör tillåtas om barnet är närstående till den intagne och att barnet normalt bör åtföljas av en vuxen under besöket.

text: Enligt 7 kap. 25 § FARK Fängelse ska vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medföra skada för annan särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt 7 kap. 26 § FARK Fängelse ska den som omfattas av ansökan om besökseller telefontillstånd tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. Det framgår av de allmänna råden att samtycke ska sökas av vårdnadshavaren om personen i fråga är under 18 år. Enligt 7 kap. 27 § FARK Fängelse får den intagne inte beviljas tillstånd till kontakt om den som kontakten ska äga rum med inte lämnar sitt samtycke. Enligt 7 kap. 30 § FARK Fängelse upphör ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation inom systemet för intagnas telefoni inom Kriminalvården, INTIK, när den intagne byter anstalt. Om tillståndet avser en närstående upphör tillståndet dock endast om den intagne omplaceras till en anstalt i högre säkerhetsklass men även om den intagne placeras i säkerhetsavdelning. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår att det faktum att ett tillstånd fortsätter att gälla efter en omplacering inte hindrar den mottagande anstalten att vid behov genomföra en ny kontroll och eventuellt återkalla tillståndet, om det finns grund för det. Behov av ny kontroll kan finnas t.ex. om det har gått lång tid sedan föregående kontroll eller om det finns anledning att anta att den närståendes personliga förhållanden har förändrats i något avseende som påverkar prövningen av tillståndet. Enligt 14 kap. 1 § FARK Fängelse ska dokumenteras alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska dokumenteras.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Klagomålen omfattar bedömningen av AA:s döttrar som brottsoffer, brister i handläggningen, handläggningstiden samt bristande information. Klagomålen berör i huvudsak AA själv, men även situationen generellt för de intagna på anstalten Tillberga. Det förstnämnda klagomålet omfattar även anstalten Skogome. Vad avser situationen generellt för de intagna på Tillberga är informationen alltför allmänt hållen för att en närmare utredning ska kunna göras. Såvitt framgår av de uppgifter som inkommit från region Mitt avslås, i enlighet med gällande föreskrifter, ansökningar om besöks- och telefontillstånd när samtycke inte inkommer. När samtycke inkommer underrättas den intagne skriftligen om att så skett, normalt samma dag. Om beslut fattas samma dag som samtycket inkommer underrättas den intagne om samtycket i och med beslutet. Det framgår inte av utredningen i ärendet att anstalten regelmässigt avslår ansökningar på grunden att samtycke inte inkommit trots att det har inkommit. BOS har i yttranden gjort bedömningen att AA:s döttrar är att betrakta som brottsoffer eller indirekta brottsoffer. Bedömningen har grundat sig i att döttrarna har vistats i den miljö där brotten begicks. Enligt föreskrifterna ska ett barn som inte själv utsatts för brott anses som brottsoffer bl.a. om han eller hon har bevittnat en närstående intagen utöva våld eller utöva andra övergrepp. BOS på anstalten Skogome har i sina yttranden dels använt en beteckning, indirekt brottsoffer, som inte framgår av föreskrifterna, dels som grund för bedömningen gått utöver ordalydelsen i föreskrifterna, dvs. använt begreppet brottsoffer utan att det varit fastställt om barnen varit vittnen till brott eller ej. I de beslut som berört AA:s verkställighet på anstalten Tillberga har inte heller hänvisning till begreppet brottsoffer gjorts. Istället har bedömningarna grundat sig på om kontakt genom besök eller telefon har kunnat vara till skada för någon. De omständigheter som legat till grund för BOS bedömning att döttrarna är brottsoffret har legat till grund för bedömningen, dock utan att begreppet brottsoffer använts. Begreppsanvändningen har alltså varit något oegentlig men den slutliga bedömningen har inte varit beroende av begreppet brottsoffer som sådant.

text: AA har även haft möjlighet att få de bedömningar som legat till grund för besluten prövade i domstol. Såvitt avser beskedet i samband med ansökan av den 8 november 2011 om permission bl.a. för vistelse i Västerås, att ansökan som den ursprungligen såg ut troligen inte skulle komma att bifallas anförs följande. Myndigheter ska normalt inte lämna förhandsbesked om vilket beslut som kommer att fattas. Det torde dock ligga inom ramen för myndighetens serviceskyldighet att upplysa om den praxis som finns. Upplysningen att ansökan sannolikt kommer att avslås om det finns barn på den uppgivna adressen är en sådan upplysning. Det bör dock framgå att beskedet inte innefattar en bedömning av aktuell ansökan samt att den intagne har möjlighet att ge in ansökan ändå och i förlängningen få till stånd en domstolsprövning av ett eventuellt avslagsbeslut. AA har valt att justera sin ansökan i linje med upplysningen, men hade kunnat bibehålla sina önskemål och, om ansökan avslagits, begära omprövning och i förlängningen genom överklagande påkalla en domstolsprövning av frågan. Det kan konstateras att AA också begärde en omprövning av beslutet, bl.a. med yrkandet att han skulle få besöka den uppgivna adressen. Han har haft möjlighet att överklaga beslutet att avslå begäran om omprövning och därmed få till stånd en prövning av frågan i domstol, men har inte gjort så. Såvitt avser de aktuella ansökningarna framgår att dessa i de flesta fall avgjorts inom en vecka från att de kom in. I några fall har handläggningen tagit längre tid, men då på grund av kompletteringsåtgärder som bedömts vara nödvändiga för utredningen. Det bör här påpekas avseende ansökan om telefontillstånd för yngsta dottern respektive begäran om omprövning av beslutet av den 5 oktober 2011 att det inte framkommit att dessa inkommit vid de datum som AA anfört. Kriminalvården menar att handläggningstiden i de flesta fall inte kan anses ha varit oskäligt lång. Såvitt avser besökstillstånd för äldsta dottern efter att hon blivit myndig borde beslut ha kunnat fattas snabbare med tanke på att inhämtandet av samtycke gjordes av formella skäl och på att besökstillstånd tidigare utfärdats för dottern, om än i egenskap av minderårig. Såvitt avser bemötandet av AA vid BOS-samtalet bestrids hans uppgifter av den BOS-handläggare och den kontaktperson som närvarade. Det ligger i sakens natur att en utredning av detta slag, som syftar till att göra en bedömning av den intagnes personliga förhållanden, kan uppfattas som för privat eller som ifrågasättande, men det har inte framkommit att handläggaren har uttryckt sig på ett sådant sätt att hon därför kan anses ha uppfört sig osakligt eller på annat sätt i strid med tjänstemannarollen. Det har avseende flera åtgärder inte varit möjligt att utreda närmare vilken information AA fått eller när han fått sådan. Det kan därför inte anses ha framkommit att anstalten brustit i sin serviceskyldighet. Ytterligare utredning i den delen torde vara meningslös. - - -

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Kriminalvården har i remissvaret redogjort för nu gällande bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag skäl att tillägga följande.

text: Av

text: 20 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I bestämmelsen

text: räknas också upp ett antal undantagssituationer, som inte är aktuella här, då myndigheten helt eller delvis får utelämna skälen för besluten.

text: Vid tidpunkten för anstalten Skogomes yttrande, med innebörd att AA:s döttrar är brottsoffer, var lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: (anstaltsföreskrifterna) fortfarande i kraft. I anstaltsföreskrifterna fanns inte någon motsvarighet till dagens bestämmelse i

text: 1 kap. 5 §

text: KVFS 2011:1

text: (fängelseföreskrifterna), där definitionen av begreppet brottsoffer återfinns. Den definition av begreppet brottsoffer som nu används i fängelseföreskrifterna överensstämmer i stort med uttryckssättet i

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , där det tydliggjorts att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott. Anstalten Skogome Av utredningen framgår att brottsofferslussen vid anstalten Skogome, i sina yttranden avseende AA:s döttrar, använt beteckningarna indirekt brottsoffer respektive brottsoffer. Den ena dottern var enligt anstaltens yttrande att betrakta som ett indirekt brottsoffer, då hon vistats i miljö där brott har begåtts. Den andra dottern var enligt anstaltens yttrande att betrakta som ett brottsoffer, då hon vistats i hemmet när övergreppen har begåtts. Som Kriminalvården konstaterat har anstalten Skogome i sin bedömning att döttrarna är att betrakta som brottsoffer gått utöver ordalydelsen i fängelseföreskrifterna, dvs. använt begreppet brottsoffer utan att det varit fastställt om barnen varit vittnen till brott. Eftersom det vid tidpunkten för anstalten Skogomes yttranden inte var reglerat hur begreppet brottsoffer skulle användas inom Kriminalvården, finner jag inte anledning att kritisera anstalten Skogome för utformningen av de aktuella yttrandena. Jag förordar dock att begreppet brottsoffer i denna utvidgade mening endast används när det är klarlagt att barnet bevittnat våld eller andra övergrepp, dvs. att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås (jfr

text: prop. 2005/06:166 s. 16

text: Anstalten Tillberga

text: Av utredningen i ärendet framgår att handläggningen av AA:s ansökan om permission den 30 september 2011 fördröjts på grund av att anstalten inte lyckats få kontakt med personer som var betydelsefulla för utredningen. Vad som framkommit genom utredningen ger mig inte anledning att rikta någon kritik mot anstalten för handläggningstiden. Jag vill dock tillägga att det kan vara lämpligt att informera den intagne för det fall ett beslut inte kan meddelas inom den tid som anstalten tidigare uppgett.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar inte kommenterat AA:s uppgift om att bristande dokumentation vid handläggningen av hans första permissionsansökan ledde till att ärendet behövde behandlas vid ett nytt brottsofferslusskollegium. Hur det förhöll

text: sig med den saken har inte gått att fastställa. Jag vill dock i detta sammanhang framhålla vikten av en noggrann dokumentation av vilka utredningsåtgärder som vidtas och vilka uppgifter som framkommit vid dessa. En noggrann dokumentation är viktig bl.a. för att undvika utdragna handläggningsprocesser med ovisshet för den intagne och hans anhöriga som följd.

text: Jag vill även tillägga att det är en självklarhet att ett beslut om permission ska vara så tydligt utformat att den intagne vet vad han har att hålla sig till under permissionen.

text: Handläggning av ansökan om besökstillstånd för äldsta dottern AA har anfört att han försökt få klarhet i skälen till att anstalten beslutat att hans äldsta dotter endast fick besöka anstalten om någon följde med henne. Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för att AA skriftligen frågat varför dottern behövde ledsagare för att besöka honom. Av yttrandet framgår att frågan besvarades skriftligen genom bl.a. hänvisning till bestämmelserna i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse. Det sagda tyder på att anstaltens beslut gällande besökstillstånd för AA:s äldsta dotter inte varit tillräckligt väl motiverade. Jag finner därför skäl att något utveckla myndigheternas motiveringsskyldighet.

text: Av kommentaren till

text: 20 § förvaltningslagen

text: framgår att beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär. Vidare anges att det är ett elementärt krav att myndigheterna i sina beslut anger vilka föreskrifter som de grundar sina avgöranden på. Att motiveringen enbart består av en redovisning av tillämpliga föreskrifter är å andra sidan sällan tillräckligt. Av beslutet ska det gå att läsa ut vad som i det enskilda fallet varit avgörande för utgången (se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje upplagan, 2010, sid. 237 f.).

text: Jag delar Kriminalvårdens bedömning att AA:s ansökan om att ledsagarkravet skulle tas bort när hans äldsta dotter fyllde 18 år, borde ha handlagts med större skyndsamhet. Anstalten förtjänar kritik för den långsamma handläggningen.

text: Kriminalvården och AA har lämnat olika beskrivningar av det muntliga besked som gavs till AA gällande hans ansökan om permission till Västerås. Ytterligare utredningsåtgärder framstår inte som meningsfulla, och jag kan konstatera att det som framkommit inte utgör grund för kritik i denna del. Jag vill dock tillägga följande.

text: Jag har ingen invändning mot att Kriminalvården upplyser en intagen om den praxis som finns. Som Kriminalvården anfört i sitt yttrande måste det dock framgå att beskedet inte innefattar en bedömning av den aktuella ansökan. Kriminalvården måste också vara tydlig med att den intagne har möjlighet att lämna in sin ansökan i det ursprungliga skicket, för att därigenom i förlängningen få till stånd en dom-

text: stolsprövning av frågan. För tydlighets skull vill jag även betona att det inte finns något som hindrar att anstalten i ett fall som detta fattar ett beslut som inom Kriminalvården brukar benämnas ”bifall med ändring”. I AA:s fall hade anstalten t.ex. haft möjlighet att bevilja AA permission för att vistas i Västerås, men med den begränsningen att systerns bostad inte fick besökas. Jag noterar att anstalten vid ett senare tillfälle fattat ett beslut av denna innebörd.

text: Övrigt

text: Kriminalvården har i sitt yttrande konstaterat att det avseende flera åtgärder inte varit möjligt att närmare utreda vilken information AA fått eller när han fått sådan. Detta i kombination med AA:s beskrivning i anmälningarna tyder, enligt min mening, på att det funnits brister i anstaltens rutiner för information till intagna och för dokumentation av bl.a. händelser och omständigheter som är av betydelse för verkställigheten. Jag förutsätter att anstalten ser över sina rutiner i dessa avseenden.

text: Det som AA anfört i övrigt föranleder inte någon kommentar.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Häkte Integritet Sekretess

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Bomhus, om skyddet för de intagnas identitet m.m.

sammanfattning: Vid dörren till anmälarens bostadsrum i häktet fanns en skylt med hans för- och efternamn. Eftersom hans efternamn är sällsynt upplever han att både han och hans familj blev utpekade när det på avdelningen spreds ett rykte om honom. I sitt beslut konstaterar chefsJO att Kriminalvårdens bruk av skyltar med de intagnas fullständiga namn eller efternamn medför att de intagna inte själva kan välja om de vill röja sin identitet för andra intagna. ChefsJO uttalar att hon har stor förståelse för att personalen i anstalter och häkten måste kunna identifiera de intagna på ett tillförlitligt och effektivt sätt. Hon framhåller dock att Kriminalvården också har en skyldighet att skydda de intagnas integritet och att se till att personuppgifter behandlas med varsamhet. Enligt chefsJO är det önskvärt att Kriminalvården överväger om det kan finnas lösningar som både tillgodoser Kriminalvårdens behov av en tillförlitlig och effektiv identifiering av de intagna och ger de intagna möjlighet att välja om de vill röja sin identitet. Hon uttalar också att det är angeläget att verksamhetsställenas val av lösning för identifiering föregås av en intresseavvägning utifrån enhetliga kriterier.