avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Stockholms län och initiativärende mot Vägverket angående handläggningen av ett ärende om körkortstillstånd

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Länsstyrelsen i Stockholms län, som kom in till JO den 7 april 2005, klagade AA på att länsstyrelsen hade angett fel villkor i ett beslut om körkortstillstånd för behörigheten CE samt att han inte hade fått del av villkoret.

text: I anmälan framfördes bl.a. följande. När AA kom till uppkörningen den 23 mars 2005 vägrades han att köra upp. Skälet till detta var att han hade glasögon på sig och att det i inspektörens papper stod att han skulle ha kontaktlinser (villkor 01.02). Vid kontakt den 24 mars 2005 med en handläggare på länsstyrelsen bekräftades att ett misstag hade skett och att villkoret skulle ha varit 01.06 i stället för 01.02. På körkortstillståndet står under rubriken VILLKOR: ”Se särskild handling”. Denna handling skickas dock inte ut till sökanden. AA uppgav att han ville ha ekonomisk ersättning för den felaktiga hanteringen.

text: Utredning

text: Vid telefonsamtal den 12 april 2005 uppgav en handläggare vid länsstyrelsen bl.a. följande. Beslut om körkortstillstånd fattas av länsstyrelsen och skickas ut av Vägverket. Länsstyrelsen beviljar ca 40 000 körkortstillstånd per år och i AA:s ärende gjorde länsstyrelsen en felaktig inmatning, handläggaren skrev ”02” i stället för ”06”. I tillståndet hänvisas beträffande aktuella villkor till en särskild handling. Såvitt hon vet skickas dock denna särskilda handling inte ut till en sökande, så icke heller till AA Vid telefonkontakt med en handläggare vid Vägverket bekräftades att den särskilda handlingen inte skickades ut samt uppgavs att det av tekniska skäl inte gick att ange eventuella villkor i själva beslutshandlingen. Han uppgav vidare bl.a. att arbete pågick för att se till att sökanden i samband med beslutet om körkortstillstånd skulle få besked om villkoren.

text: Länsstyrelsen anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig såvitt avsåg vad AA uppgett om att den särskilda handlingen med villkor inte hade expedierats till honom.

text: I yttrande den 26 maj 2005 anförde länsstyrelsen i huvudsak följande.

text: AA ansökte om körkortstillstånd för behörighet CE och meddelades körkortstillstånd den 3 september 2004. På grund av förbiseende matade länsstyrelsen in fel villkorskod, 01.02, istället för 01.06. Den första koden innebär att föraren måste använda kontaktlinser som fördras väl och används i de fall styrkan överstiger åtta dioptrier i den mest brytande meridianen. Den sistnämnda koden innebär krav på glasögon eller kontaktlinser. Länsstyrelsens felaktiga inmatning medförde att AA inte tilläts genomföra sitt bokade körprov på grund av att han bar glasögon. Efter att AA kontaktat Länsstyrelsen uppmärksammades felet och kodningen ändrades. AA är upprörd över hur Länsstyrelsen hanterat ärendet och menar att det inte verkar finnas några rutiner som kontrollerar att rätt kod matas in. Han anför vidare att den som söker körkortstillstånd inte har möjlighet att se vilka villkor som Länsstyrelsen beslutar om. _______________________ Länsstyrelsen beklagar den olägenhet AA åsamkats genom det inställda körprovet. Länsstyrelsen i Stockholms län hanterar ca 50 000 ansökningar om körkortstillstånd per år. Beslut om körkortstillstånd samt eventuella villkorskoder matas in manuellt av en handläggare. Det är naturligtvis önskvärt att några felinmatningar aldrig sker. Tyvärr inträffar fel men mot bakgrund av den stora mängd ärenden som hanteras är det sällsynt förekommande. Personalen har erinrats om vikten av att noggrant kontrollera varje inmatning samt vilka konsekvenser en felinmatning kan få. Av

text: 3 kap 3 § andra stycket körkortsförordningen

text: framgår att när ett körkortstillstånd har meddelats ska Vägverket utfärda ett bevis om tillståndet. I beviset skall bland annat anges de behörigheter som tillståndet gäller för och vilka villkor som meddelats för körkortstillståndet. I de fall koden 01.02 matas in framgår det inte i klartext vad koden innebär. Istället står angivet på beviset om körkortstillstånd som utfärdats av Vägverket ”se särskild handling”.

text: Någon sådan handling skickas dock inte ut till tillståndshavaren av Vägverket. Länsstyrelsen anser att detta är en brist som bör åtgärdas. Enligt Vägverket beror det på tekniska problem och efter Länsstyrelsens påpekande har Vägverket noterat problemet och det finns nu med på en åtgärdslista hos verket.

text: JO Berggren beslutade den 2 juni 2005 att inom ramen för det pågående ärendet mot Länsstyrelsen i Stockholms län inleda en utredning av Vägverkets handläggning. Vägverket anmodades att yttra sig över utformningen av de bevis om körkortstillstånd som verket utfärdar med stöd av

text: 3 kap. 3 § andra stycket körkortsförordningen (1998:980)

text: , särskilt såvitt avsåg behandlingen av uppgifter om eventuella villkor för körkortstillståndet.

text: Sedan AA hade beretts tillfälle att kommentera länsstyrelsens remissvar specificerade han, i en skrivelse jämte bilaga som kom in den 23 juni 2005, det belopp med vilket han yrkade ersättning från länsstyrelsen. Efter det att han vid telefonsamtal den 28 juni 2005 upplysts om att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk översändes skrivelsen jämte bilaga på AA:s begäran till Justitiekanslern (JK).

text: I Vägverkets yttrande den 23 augusti 2005 anfördes i huvudsak följande.

text: Utredning

text: Gällande bestämmelser Länsstyrelsen prövar enligt

text: 7 kap. 2 § körkortslagen (1998:488)

text: ärenden om körkortstillstånd och – med visst undantag beträffande automatväxlat fordon – villkor som sägs i

text: 3 kap. 10 § körkortslagen

text: . Uppgifter om länsstyrelsens beslut skall föras in i vägtrafikregistret i enlighet med vad som anges i bilaga 2 till förordningen (

text: ) om vägtrafikregister. Enligt

text: skall Vägverket utfärda ett bevis om körkortstillstånd när tillstånd har meddelats. I beviset skall bl.a. anges de villkor som meddelats för körkortstillståndet eller körkortet. Beträffande körkortshandlingen anges beslutade villkor endast i form av sifferkoder. Närmare bestämmelser om detta finns i

text: 2 kap. 1 § körkortsförordningen

text: och i Vägverkets föreskrifter (

text: VVFS 2003:68

text: ) om körkortets utformning och innehåll.

text: Tillämpningen I det fall länsstyrelsen beslutar villkor ”Glasögon” anges villkoret i klartext i beviset om körkortstillstånd. För samtliga övriga villkor, inklusive de som i övrigt avser synen, anges endast ”Se särskild handling” i beviset och någon särskild handling bifogas inte. Körkortshavaren får således i dessa fall ingen information om beslutade villkor genom beviset. Såvitt verket känner till skickar länsstyrelsen sitt beslut om meddelat körkortstillstånd till körkortshavaren endast om beslutet är förenat med andra villkor än sådana som avser synen.

text: Yttrande

text: Det råder ingen tvekan om att verket, i fråga om andra villkor än ”Glasögon”, i strid med kravet i

text: 3 kap. 3 § körkortsförordningen

text: underlåter att i beviset om körkortstillstånd ange de villkor som meddelats. Även om det finns tekniska problem som förklaring till detta, och villkoret ”Glasögon” svarar för den absoluta merparten av meddelade villkor, är förhållandet naturligtvis inte acceptabelt. Verket har därför omedelbart påbörjat det arbete som krävs för att uppfylla gällande bestämmelser. Enligt tidigare körkortslagstiftning (före den 1 oktober 1998) skulle beviset medföras vid övningskörning men däremot fanns inget krav på uppgifter om villkor i beviset. Numera, och då beviset skall innehålla beslutade villkor, finns inget krav på att det skall medföras under färd. Från rättssäkerhetssynpunkt måste länsstyrelsens underrättelse om beslutet, med information om hur beslutet kan överklagas i förekommande fall, vara den grundläggande åtgärden (jfr JO 1995/96 s. 404). Eftersom beviset om körkortstillstånd inte torde avse att generellt ersätta en sådan underrättelse och inte heller kan tillmätas någon egentlig betydelse från kontrollsynpunkt, finns det skäl att se över samspelet mellan länsstyrelsens beslut och beviset om körkortstillstånd.

text: AA gavs möjlighet att kommentera verkets remissvar.

text: Bedömning

text: I enlighet med vad JO uttalade i det beslut som Vägverket har hänvisat till (JO 1995/96 s. 404) kan det normalt inte med stöd av reglerna om underrättelse av beslut i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: eller någon annan bestämmelse krävas att länsstyrelsen underrättar en sökande om sitt beslut att meddela körkortstillstånd. Denna bedömning grundar sig på att sökanden fått sin ansökan beviljad och att underrättelse om detta lämnas genom Vägverkets försorg (jfr s. 407 i det nämnda beslutet). Av utredningen har inte framkommit annat än att AA var införstådd med att körkortstillståndet skulle gälla under villkor att han bar glasögon vid körning. Eftersom länsstyrelsens avsikt således synes ha varit att meddela ett beslut som inte gick AA emot, har jag mot den angivna bakgrunden inte någon erinran mot att

text: länsstyrelsen inte underrättade AA om sitt beslut. Givetvis kan dock länsstyrelsen inte undgå kritik för den felaktiga inmatningen. Jag förutsätter att länsstyrelsen följer upp att de rutiner som tillämpas är ägnade att förhindra en upprepning av det inträffade.

text: Det bevis som Vägverket utfärdar är alltså normalt den enda handling som en sökande får angående sitt körkortstillstånd. Av beviset skall tillståndshavaren och andra, t.ex. den som skall fungera som handledare vid övningskörning, kunna utläsa vilka behörigheter som tillståndet gäller för, de villkor som meddelats för körkortstillståndet, upplysningar om tillståndets giltighetstid och om att tillståndet kan återkallas i de fall som avses i

text: 5 kap.

text: körkortslagen

text: (se

text: 3 kap. 3 § körkortsförordningen

text: andra stycket 1 - 4).

text: Vägverket har förklarat att verket, i fråga om andra villkor än ”Glasögon”, i strid med bestämmelsen i

text: 3 kap. 3 § körkortsförordningen

text: regelmässigt underlåter att ange de villkor som har meddelats för körkortstillståndet. Jag ser allvarligt på detta och verket förtjänar självfallet kritik för den bristfälliga handläggningen.

text: Naturligtvis kan beviset om körkortstillstånd bidra till bl.a. att misstag av länsstyrelsen vid beslutsfattandet upptäcks. En korrekt tillämpning av

text: 3 kap. 3 § körkortsförordningen

text: från verkets sida skulle i vart fall ha förbättrat möjligheterna för AA att undvika de olägenheter som han nu drabbades av genom länsstyrelsens felaktiga inmatning.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot Migrationsverket angående bl.a. tjänstemäns agerande efter det att beslut om avvisning eller utvisning verkställts

org: jo

text: I beslut den 7 juni 2006 anförde JO Berggren följande.

type: stycke

text: Initiativet

type: rubrik

text: I medierna förekom under slutet av år 2005 uppgifter som talade för att tjänstemän hos Migrationsverket hade agerat olämpligt i vissa avseenden.

text: Uppgifterna avsåg i huvudsak följande.  Beslutsfattaren AA vid Migrationsverket i Solna bjöd den 10 november 2004 in kolleger på champagne för att fira att beslut om avvisning av en rysk familj hade verkställts. Inbjudan skedde genom ett e-brev som hade följande lydelse. På fredag ska vi fira ihop med Am2 kl. 15.00 i deras kök. Jag hoppas att ni alla kan avsätta en kvart innan i vårt kök då vi tänkte infria – – – löfte om champagne efter det att en viss familj lämnat Sverige. Idag har jag fått bekräftat att verkställigheten avlöpte väl dock med fot- och handbojor samt poliser som blev ”påpucklade på traditionellt sätt med handväska”. Så varmt välkomna till vårt kök kl. 14.45 för en skål.  Enhetschefen BB vid Migrationsverket i Kristianstad skickade i mars 2004 ett e-brev där hon bjöd in till firande med tårta med anledning av verkställigheten av utvisningsbeslut rörande en kvinna och hennes tre barn. I e-brevet angavs bl.a. följande. I går verkställde [tre handläggares namn] vår besvärliga kvinna i Östra Göinge. Vi firar med tårta och önskar samtidigt henne och hennes barn allt gott i hemlandet!  Personalen vid Migrationsverket i Jönköping firade med tårta och blommor efter verkställigheten i september 2003 av beslutet om avvisning av den synskadade flickan CC. Verket stod för kostnaderna för tårta och blommor enligt uppgift från enhetschefen DD.  Enhetschefen EE vid Migrationsverket i Hedemora uttalade sig olämpligt under ett sammanträde i ett ärende rörande en synskadad asylsökande man. Hon skall då ha sagt bl.a.: ”Titta på mig när jag pratar med dig” samt ”Och

text: nu är vi inte din mamma och pappa heller – – –. Du får klara dig själv”. När mannen sade att han lika gärna kunde ta livet av sig skall enhetschefen ha sagt: ”Du får göra som du vill.” Samtalet spelades in på band.

text: Uppgifterna i medierna ledde till att flera anmälningar mot Migrationsverket gavs in till JO.

text: Jag beslutade att i ett initiativärende mot verket utreda de uppgifter som hade kommit fram.

text: Utredning

text: Jag hade den 18 januari 2006 ett sammanträde med företrädare för Migrationsverket, bl.a. verkets generaldirektör FF, för att få information angående händelserna.

text: Vid sammanträdet upplystes inledningsvis beträffande avvisningen av CC bl.a. följande. I ärendet fanns under hösten 2003 ett starkt tryck att överlämna verkställigheten till polismyndigheten, och förutsättningarna för ett sådant överlämnande var egentligen uppfyllda. Handläggaren hos verket hade emellertid bra kontakt med CC:s familj och frågade hennes föräldrar om hon kunde vara behjälplig vid verkställigheten. I stället för att överlämna ärendet till polisen behöll verket ansvaret för verkställighetsfrågan och förlängde tiden för verkställigheten med en månad. Allt detta syftade till att få till stånd en värdig avvisning, vilket också blev fallet. För att visa sin uppskattning för handläggarens arbete och en god mänsklig insats köpte hennes arbetskamrater en tårta till henne. Det var inte fråga om någon åtgärd från myndighetens sida. Handläggarens närmaste chef, enhetschefen DD, var inte ens på plats vid detta tillfälle.

text: Vid sammanträdet den 18 januari 2006 framkom vidare bl.a. att Migrationsverket lät genomföra en intern utredning som syftade till att ta reda på vad som hade hänt och eventuellt ge förklaringar till detta. Anställda inom myndigheten hade fått i uppdrag att genomföra utredningen som skulle redovisas skriftligen senast vid utgången av januari månad 2006. Verkets ledning skulle sedan dra slutsatser av och ta ställning till om de åtgärder som hade vidtagits var tillräckliga eller om ytterligare åtgärder borde vidtas.

text: I en remiss anmodade jag Migrationsverket att, sedan verkets utredning om de aktuella händelserna hade slutförts, få ta del av innehållet i denna samt att verket skulle lämna en redovisning för vilka åtgärder som utredningsresultaten föranledde. I verkets utredningsrapport ”Rapport om enskilda händelser vid enheter i Solna, Hedemora och Kristianstad”, daterad den 1 februari 2006 och undertecknad av överdirektören GG och rättschefen HH, anfördes bl.a. följande (bilagorna uteslutna här).

text: Händelsen i Solna

text: Bakgrund Utredningen avser ett e-postmeddelande skrivet av en beslutsfattare vid enheten och som skickades till kollegerna vid enheten den 10 november 2004, se bilaga 2. Ett nytt e-postmeddelande skickades därefter av samma beslutsfattare till kollegerna på enheten den 11 november 2004, se bilaga 3. Beslutsfattaren och en handläggare vid enheten hade lagt ner ett omfattande arbete beträffande den familj som anges i meddelandet. Det arbetet hade periodvis krävt heltidsinsatser av båda tjänstemännen. Av verkets journalanteckningar samt av uppgifter som har lämnats av den tidigare enhetschefen vid enheten och beslutsfattaren vid de intervjuer som har gjorts med dem framgår att omständigheter knutna till familjen nödvändiggjorde omfattande insatser från bl.a. Migrationsverkets sida. Flera olika myndigheter har under familjens vistelse i Sverige varit involverade för att skapa en så bra situation som möjligt för familjemedlemmarna. Som exempel kan nämnas, sjukvård, socialtjänst och skola. Även polis, åklagare och ambassader har varit engagerade under familjens vistelsetid i landet. Beslutsfattaren och handläggaren har, utöver ordinarie arbetsuppgifter, ägnat mycket tid åt information för att öka samarbetsparternas kunskap om Migrationsverkets uppdrag och om asylprocessen. Detta arbete har lagt grunden för uppbyggnaden av ett nätverk mellan myndigheterna i komplicerade avvisningsärenden för familjer med behov av extra stödinsatser.

text: Vidtagna åtgärder Den dåvarande enhetschefen diskuterade e-postmeddelandets olämpliga utformning med beslutsfattaren samma dag som meddelandet skickades. Beslutsfattaren beklagade djupt meddelandets formulering och hur det kunde uppfattas och skickade ett nytt meddelande till enhetens medarbetare. Dåvarande enhetschefen diskuterade också meddelandets utformning med samtliga medarbetare på enhetens veckomöte i nära anslutning till att meddelandet hade skickats. Utöver dessa åtgärder hade enheten under våren 2005 ett seminarium om etik och förhållningssätt med en konsult. Frågor om etik och förhållningssätt diskuterades också i samband med enhetens planeringsdagar som genomfördes ungefär samtidigt. Verksledningen fick kännedom om e-postmeddelandet under våren 2005 och beslutade att utreda vilka åtgärder som vidtagits med anledning av att meddelandet hade skickats. Dåvarande enhetschefen och chefen för verksamhetsområde asyl redogjorde för de åtgärder som vidtagits och det seminarium som planerades om etik och förhållningssätt. Chefen för verksamhetsområdet och verksledningen ansåg att de vidtagna åtgärderna var tillräckliga och att arbetet med etik och värderingar på enheten skulle följas upp.

text: Intervjuerna med de berörda personerna Av de intervjuer som har gjorts med beslutsfattaren, den tidigare enhetschefen vid enheten och nuvarande enhetschefen framgår att e-postmeddelandets utformning av samtliga uppfattas som olämpligt. Innehållet i meddelandet speglar inte enhetens eller den aktuella beslutsfattarens värderingar och förhållningssätt i kontakten med de människor som medarbetarna kommer i kontakt med i arbetet. Beslutsfattaren ångrar djupt hur meddelandet kom att utformas, eftersom det inte var hennes avsikt att det skulle tolkas som om hon uppmanade till firande av att en enskild familj återvände till hemlandet. Det som var avsikten med meddelandet och det som skulle firas var att grunden var lagd till en modell för

text: det s.k. återvändandearbetet med familjer som behövde utökat stöd under vistelsetiden i Sverige och där flera myndigheter var engagerade. Detta framgick också av det nya e-postmeddelande som skickades den 11 november 2004 till medarbetarna på enheten. Båda enhetscheferna ger uttryck för uppfattningen att enhetens medarbetare är mycket engagerade och arbetar i enlighet med verkets värderingar med den sökande i centrum och utan tecken på jargong eller cynism gentemot de sökande. Detsamma gäller den aktuella beslutsfattaren. För beslutsfattaren har tiden efter offentliggörandet av e-postmeddelandet inneburit att allvarliga hot riktats mot henne och hennes familj, vilket krävt åtgärder som skyddat boende, ökat säkerhetsmedvetande vid val av transportmedel, ronderingsinsatser av polisen m.m. Hoten är polisanmälda. – – –

text: Händelsen i Kristianstad

text: Bakgrund

text: Utredningen rör ett e-postmeddelande som chefen vid enheten i Kristianstad skickade till medarbetarna vid enheten den 4 mars 2004. – – – Den kvinna som nämns i meddelandet ansökte tillsammans med sina barn om asyl i januari 2004. Av verkets journalanteckningar om familjen samt av uppgifter som såväl enhetschefen som enhetens personalrepresentanter har lämnat under utredningen, framgår att enhetens personal lagt ner mycket arbete på mottagandet av familjen. Omständigheterna kring familjen var speciella, och det krävdes bland annat insatser av och samarbete med andra myndigheter för att skapa en bra situation för familjen under den tid som de väntade på besked i asylärendet. Kvinnan återkallade efter en tid familjens ansökan om asyl och bestämde sig för att återvända till sitt hemland. Hon lämnade alltså Sverige frivilligt. Några av enhetens medarbetare följde med familjen till flygplatsen, något som enhetschefen inledningsvis var tveksam till, eftersom hon oroade sig för medarbetarnas säkerhet under resan. Resan dit avlöpte dock utan några incidenter.

text: Vidtagna åtgärder Enhetschefen har bett om att få andra arbetsuppgifter i avvaktan på utredningen av händelsen. Den 27 december 2005 förordnades en chef från en annan enhet som tillfällig chef för enheten i Kristianstad t.o.m. den 31 januari 2006. Hon vistas på enheten två dagar per vecka. Enhetens ordinarie ställföreträdande chef återkom till enheten den 16 januari 2006 efter tjänstledighet.

text: Intervjun med enhetschefen Skälet till att enhetschefen skickade e-postmeddelandet var att hon var glad och lättad över att arbetet med familjen hade avslutats på ett sätt som var bra för alla parter. Familjen kunde återvända till hemlandet där barnen kunde få omvårdnad. Alternativet för familjen hade troligen varit att den efter beslut i asylärendet hade avvisats till ett annat land där bland annat barnens situation skulle ha varit mer osäker. Återresan till familjens hemland hade gått bra och personalens säkerhet hade inte hotats. Personalen hade även i övrigt utfört ett bra och omfattande arbete med familjen. Det ”firande” som nämndes tog alltså sikte på det nyss nämnda, och önskan om att det skall gå väl för familjen i hemlandet var allvarligt menad. Orden ”besvärliga kvinna” använde enhetschefen för att medarbetarna skulle förstå vem som avsågs och för att chefen föredrar att se på de sökande som människor snarare än ”ärenden”.

text: Formuleringarna i meddelandet var inte grundligt genomtänkta utan skrevs snabbt. Såvitt enhetschefen minns reagerade ingen vid enheten över formuleringarna när meddelandet skickades. Det förekommer då och då att enheten uppmärksammar väl genomförda arbetsinsatser samt tillfällen när de har gjort något utöver det vanliga. Enhetschefen har vid intervjun utförligt beskrivit hur hon och medarbetarna vid enheten har arbetat med frågor om etik och förhållningssätt. Hon har varit mycket mån om att i olika sammanhang värna rätten att söka asyl, exempelvis genom att förklara och försvara systemet för utomstående. Vid enheten har det bedrivits ett aktivt och strukturerat arbete för att skapa en lärande organisation som präglas av enhetlighet. Chefen har arbetat aktivt för att medarbetarna öppet skall diskutera frågor om förhållningssätt och etik och anser att hon har med sig det stora flertalet av medarbetarna i detta arbete. De har tagit till sig kritik och försökt förbättra verksamheten. För att visa hur enheten har arbetat med dessa frågor har hon bl.a. hänvisat till enhetens verksamhetsplaner för de tre senaste åren. De uppgifter som chefen har lämnat om det ovanstående bekräftas av samverkansgruppen, som också har hänvisat till bland annat enhetens verksamhetsplan. Enhetschefen beklagar att hennes e-postmeddelande har fått så negativa konsekvenser för verket och att hon omedvetet har bidragit till en förtroendekris rörande det hon anser är hennes ”hjärtefrågor”. – – –

text: Händelsen i Hedemora

text: Bakgrund Utredningen avser uttalanden som har gjorts vid ett samtal den 19 december 2005 mellan anställda på enheten i Hedemora och en synskadad asylsökande man. Uttalandena spelades in på mobiltelefon av en vän till den asylsökande som deltog vid mötet. Inspelningen offentliggjordes i ett inslag i nyhetsprogrammet Aktuellt den 21 december 2005. En utskrift av delar av inspelningen finns i bilaga 4. Av verkets journalanteckningar samt av uppgifterna som lämnats vid intervjuerna med den berörda personalen framgår att den asylsökande mannen har en synskada. Det var inledningsvis oklart för personalen hur stort mannens behov av omvårdnad var. Mannen och enhetens personal har haft olika uppfattningar om hur hans behov av hjälp skall tillgodoses. Enheten har vidtagit flera åtgärder för att tillgodose de behov mannen uppgett sig ha. Personalen har upplevt mannen som särskilt krävande, och enheten har i detta fall lagt ner större resurser än vad som är vanligt i mottagningsarbetet.

text: Vidtagna åtgärder Enhetschefen fråntogs sina arbetsuppgifter som chef i samband med att händelsen blev offentlig och har för närvarande ett utredningsuppdrag. En tillfällig chef förordnades på heltid fr.o.m. den 23 december 2005 t.o.m. den 1 januari 2006. En chef från en annan enhet har förordnats som tillfällig chef för enheten fr.o.m. den 2 januari t.o.m. den 31 januari i år. Han vistas på enheten två dagar per vecka.

text: Intervjuerna med de berörda personerna Av intervjuerna med de berörda personerna framgår att uttalandena gjordes av enhetens chef i slutet av ett möte mellan mannen och hans mottagningshandläggare. Med på mötet var även en av enhetens handledare för den organiserade verksamheten (OV-handledare). Mötet var planerat att pågå i ungefär 40 minuter och avslutades efter närmare två timmar. Den man som spelade in uttalandena befann sig av en tillfällighet på enheten och deltog under

text: den senare delen av mötet som tolk och stöd åt den synskadade mannen. Mottagningshandläggaren tillät detta, eftersom det inte fanns någon tolk. Vid mötet diskuterades mannens behov av bistånd och hjälp. Mottagningshandläggaren förklarade vilka rättigheter de asylsökande har och att det inte fanns möjlighet att tillmötesgå de krav på boende som mannen ställde. Sedan mannen vägrat lämna handläggarens rum och förklarat att han avsåg att övernatta där kontaktade handläggaren enhetschefen som kom till rummet och talade med mannen under någon minut. Det var det samtalet som spelades in av den synskadade mannens vän. Mötet avslutades med att personalen kallade på polis för att få hjälp med att få mannen att lämna lokalen. Enhetschefen har berättat att hon samtidigt som mötet med den synskadade mannen pågick hade ett möte på enheten med läkaren på det vårdhem där mannen hade vistats. Efter att ha fått information om mannens synförmåga blev enhetschefen irriterad över att enheten hade lagt ner resurser i onödan på grund av vad mannen uppgett om sin synskada. I samband med att enhetschefen avslutade mötet med läkaren la hon märke till att mötet med den synskadade mannen fortfarande pågick och hon fick i samband med det information om att han vägrade att lämna lokalen. När hon kom in i rummet såg hon att mannen satt med huvudet djupt nedböjt. Hon sa till honom att han måste gå ut och att han skulle titta på henne när hon pratade. Skälet till att hon uttryckte sig på det sättet var delvis att hon just hade fått veta att han kunde se bättre än han gjort sken av i kontakterna med enheten. Uttalandet har också koppling till den information man lämnar när man förklarar hur det går till att tala med hjälp av tolk. Förklaringen till att hon använt en formulering som handlar om att enhetens personal inte är mannens föräldrar är att hon hade läst i ett läkarintyg att mannens föräldrar stått för omvårdnaden i hans hemland. När det gäller svaret på vad mannen sagt om att ta livet av sig bedömde chefen utifrån omständigheterna vid mötet att det inte låg något allvar i det mannen sagt. Denna bedömning görs också av mottagningshandläggaren och OV-handledaren. Enhetschefen har uppgett att hon uttryckt sig hårdare än normalt på grund av att hon blev irriterad när hon fick veta hur mycket mannen egentligen kunde se och att han inte hade behov av flera av de insatser enheten hade gjort. Hon varken beter eller uttrycker sig på detta sätt i normala fall. Enligt OV-handledarens uppfattning har enhetschefens uttalanden framstått som mycket skarpare när de återgetts i nyhetsprogrammet än när de uttalades vid mötet. Detta kan enligt OV-handledaren bero på inspelningens kvalitet, men också på att nyhetsinslaget föreföll att endast innehålla vissa delar av det chefen sagt. Enhetschefen anser att majoriteten av medarbetarna på enheten fungerar mycket bra och att det varken finns någon negativ jargong eller förekommer nedsättande uttalanden om de asylsökande på enheten. Det förekommer dock att reglerna om mottagandet av asylsökande inte tillämpas på ett konsekvent sätt. Hon har flera gånger förklarat betydelsen av att reglerna tillämpas korrekt och enhetligt. Enhetschefen är besviken över att hennes överordnade inte har varit intresserade av att fråga om hennes och medarbetarnas uppfattning om vad som egentligen hade hänt. Hon anser också att hon har fått en oklar motivering till beslutet att hon tillfälligt skulle få andra arbetsuppgifter och är kritisk till att hon inte fick möjlighet att berätta vad som hade hänt innan beslutet fattades. Hon anser också att det dröjde för länge innan hon fick besked om de nya arbetsuppgifterna. Chefen upplever att ledningen har ställt mycket höga krav på personalen och henne själv och att de inte har fått det stöd de behöver. Personalen har hamnat i en svår situation efter händelsen och har inte haft tillräckligt chefsstöd. – – –

text: Slutsatser

text: Slutsatser beträffande de utredda händelserna Vi vill inledningsvis framhålla att de tre händelserna skiljer sig åt i flera avseenden. Två av händelserna ligger förhållandevis långt tillbaka i tiden, de som inträffade vid enheterna i Solna och Kristianstad. Händelsen i Hedemora är av färskt datum. De bakomliggande omständigheterna och karaktären på händelserna skiljer sig också åt på ett inte oväsentligt sätt enligt vad som framkommit i detta arbete. När det gäller händelserna i Solna och Kristianstad står det enligt vår mening klart att e-postmeddelandena inte har skickats för att uttrycka tillfredsställelse med att någon utlänning tvingats lämna Sverige. Det har inte kommit fram något under utredningen som talar för att medarbetarna vid dessa enheter brister i frågor om förhållningssätt och etik. Vi vill dock understryka att de formuleringar som har använts i meddelandena naturligtvis inte är godtagbara. Det finns dock enligt vår mening inte anledning att beträffande händelserna i Solna och Kristianstad vidta andra åtgärder än de som redan har vidtagits eller som vi föreslår nedan under rubriken Förslag. Beträffande händelsen i Hedemora anser vi att det inte finns tillräckligt underlag för att dra säkra slutsatser om huruvida händelsen är ett tecken på generella brister i enhetschefens förhållningssätt. Det finns inte något som talar för att medarbetarna generellt har en negativ syn på asylsökande. Det kan dock konstateras att det finns motsättningar mellan medarbetare vid enheten och att medarbetare har olika uppfattningar i frågor om förhållningssätt och bemötande. Det råder delade meningar hos medarbetare vid enheten om vissa faktauppgifter som har redovisats i denna rapport. Det har inte varit möjligt att inom ramen för uppdraget komma till full klarhet om hur det förhåller sig med detta. Vi föreslår att verksamhetsområde asyl utreder det nyss nämnda förhållandet och frågor om ledning och arbetsmiljö vid enheten närmare inom ramen för verksamhetsområdets ansvar för arbetet vid enheten.

text: Generella slutsatser En rättssäker och effektiv myndighetsutövning förutsätter att gränserna mellan myndigheters ansvar är tydliga. En otydlig gräns i det avseendet skapar osäkerhet om vem som ansvarar för en viss fråga. Detta kan i sin tur leda till dubbelarbete eller till att en fråga förblir obesvarad. Det finns en risk för att medarbetare som arbetar i en organisation med otydliga gränser till andra aktörer tar på sig ett alltför stort – eller alltför litet – ansvar i frågor som gäller verksamheten. Det finns skäl att göra denna gräns tydligare än i dag för Migrationsverkets del. Det gäller förhållandet mellan verket och de övriga myndigheter som verket har samröre med vid sin myndighetsutövning. Det gäller framför allt sociala myndigheter, polismyndigheter, Integrationsverket, Försäkringskassan, sjukvården och kriminalvårdsmyndigheter. Ansvaret för att göra gränserna tydliga ligger på myndighetens ledning. Frågor om detta måste fortlöpande diskuteras med samtliga i verksamheten, och det måste föras en dialog med övriga myndigheter om saken. Till bilden hör också att det nuvarande regelverket, som i hög grad styr verksamheten vid Migrationsverkets mottagningsenheter, är föråldrat och behöver reformeras för att bidra till att klargöra verkets uppdrag i förhållande till andra myndigheter. Migrationsverket har under hösten 2005 skrivit till regeringen i syfte att få till stånd en modernisering av lagen (

text: ) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA). Det behövs ett ökat stöd till medarbetarna i form av utbildning och handledning. Vi vill i detta sammanhang passa på att framhålla att det är verkets mottagningspersonal som ser konsekvenserna av migrationspolitikens och den nuvarande rättspraxisens tillkortakommanden, som innebär att utlänningar med ett lagakraftvunnet avvisningsbeslut kan bli kvar i landet under många år.

text: Under utredningen har det framkommit uppgifter som tyder på att beslutsfattandet inom mottagningsverksamheten bör bli mer enhetligt. Vidare bör det ske en bättre fokusering på Migrationsverkets uppdrag. Det finns åtgärder som kan vidtas i det dagliga arbetet för att åstadkomma en förändring när det gäller förhållningssätt i arbetet. Det är viktigt att korrekta, neutrala termer används för företeelser som förekommer i verksamheten. Migrationsverket måste arbeta långsiktigt och strategiskt med frågor om förhållningssätt och tjänstemannarollen i förhållande till verkets uppdrag. Varje medarbetare måste känna till vad som är hans uppdrag och vilka krav på förhållningssätt som uppdraget ställer. Vår bedömning är att det behöver vidtas åtgärder för att verkets medarbetare skall få det stöd som dagens situation kräver. Som redan framhållits gäller detta särskilt för den personal som arbetar inom mottagningsverksamheten. En renodling av myndighetsutövningen frigör på sikt resurser, men vår bedömning är att det inte är möjligt att genomföra den förstärkning som behövs inom ramen för den nuvarande verksamheten och med dagens resurser. Arbetsförhållandena är för de allra flesta medarbetare så ansträngda att det behöver tillskjutas medel från statsmakterna för att verksamheten skall kunna dimensioneras efter den förändrade situationen.

text: Förslag

text: Vi föreslår att  det genomförs återkommande seminarier om bemötande och förhållningssätt m.m.  handledning används i större utsträckning än i dag  mentorskapet utvecklas och att möjligheten att byta arbetsuppgifter utökas  det genomförs serviceundersökningar och att samarbetet med frivilligorganisationer m.fl. fördjupas  expertstödet till mottagningsverksamheten förstärks  hanteringen av medie- och säkerhetsfrågor utvecklas  samverkan med andra myndigheter utökas  Migrationsverket skriver till regeringen om behov av ökade resurser

text: I ett yttrande den 11 april 2006 anförde Migrationsverket, genom FF, bl.a. följande.

text: Det som förekom vid enheterna i Solna och Kristianstad är naturligtvis inte godtagbart. Av de skäl som angetts i rapporten anser jag emellertid i likhet med utredarna att det inte finns anledning att vidta ytterligare åtgärder utöver de som redan har vidtagits. Vilka dess åtgärder är framgår av rapporten. Av rapporten framgår med tydlighet att händelserna vid enheterna i Solna och Kristianstad skiljer sig på flera sätt från den som ägde rum vid enheten i Hedemora. När det gäller händelsen vid asylenheten i Hedemora har i rapporten framkommit att det finns anledning att utreda frågor om ledning och arbetsmiljö vid den enheten närmare. Under februari och mars 2006 har det därför genomförts kompletterande utbildning av enhetens medarbetare under rubriken ”Statstjänstemannarollen” samt i arbetsmiljöfrågor. Med anledning av händelsen vid enheten i Hedemora har enhetschefen där anmälts till Migrationsverkets personalansvarsnämnd. Vid ett sammanträde med nämnden den 10 april 2006 beslutade nämnden att tilldela enhetschefen en varning. Jag vill i detta sammanhang också nämna att chefen för verksamhetsområde asyl har fått ett uppdrag av mig att se över myndighetsutövningen vid Migrationsverkets samtliga mottagningsenheter. I det uppdraget ingår frågor om etik och förhållningssätt. – – –

text: När det gäller den andra delen av uppdraget som GG och HH har haft – att lämna förslag på generella åtgärder med anledning av händelserna utöver de sex punkterna i handlingsprogrammet – har i rapporten lämnats åtta konkreta förslag. Dessa förslag har utvecklats närmare i rapporten. Jag har beslutat att samtliga förslag skall genomföras. Migrationsverket håller för närvarande på att dra upp riktlinjer för hur förslagen skall genomföras och inom vilken tidsram.

text: Bedömning

text: Utifrån de uppgifter som framkom i medierna gav de enskilda händelser som detta ärende rör var för sig anledning till oro. Sammantagna framstod händelserna givetvis som ännu allvarligare. Det som uppgavs om tjänstemäns agerande i dessa fall gav ett cyniskt och oetiskt intryck och framstod som utslag av en nedsättande attityd gentemot asylsökande. Jag ser därför positivt på att Migrationsverket skyndsamt och på eget initiativ inledde en utredning.

text: Angående händelsen i anslutning till verkställigheten av beslutet om avvisning av den synskadade flickan CC uppgav verket redan vid mina inledande kontakter att arbetskamrater till den tjänsteman som var ansvarig för verkställigheten ville visa sin uppskattning för handläggarens arbetsinsats vid avvisningen och för en god medmänsklig insats samt att det var inte fråga om någon åtgärd från myndighetens sida. Den utredning som verket genomfört har inte omfattat denna händelse. Det finns enligt min mening inte anledning att utreda saken ytterligare.

text: Beträffande händelserna i Solna och Kristianstad ger innehållet i de aktuella ebreven intryck av att avsikten var att fira verkställigheten av besluten om avvisning respektive utvisning. De ansvariga tjänstemännen har dock uppgett att det inte fanns någon sådan avsikt utan att skälen till sammankomsterna var andra. Detta kan sägas vinna stöd av andra uppgifter i Migrationsverkets utredning rörande tjänstemännen och deras förhållningssätt gentemot asylsökande. Jag kan dock konstatera att båda meddelandena i det nu berörda hänseendet fick en olämplig utformning. De innehåller också kommentarer som framstår som nedsättande gentemot de asylsökande, vilket givetvis inte är godtagbart.

text: Angående händelsen i Hedemora har enhetschefen under utredningen lämnat en utförlig redogörelse rörande omständigheterna kring mötet med den synskadade mannen. Det som har upplysts kan emellertid inte ursäkta hennes agerande vid mötet, som var oacceptabelt. Jag noterar att Migrationsverket inlett ett disciplinärt förfarande enligt bestämmelserna om disciplinansvar i lagen (

text: ) om offentlig anställning och att personalansvarsnämnden beslutat att tilldela enhetschefen en varning.

text: Jag konstaterar att Migrationsverket med anledning av vad som kom fram genom utredningen av dessa händelser har beslutat att vidta en rad åtgärder, bl.a. med avseende på frågor om bemötande och förhållningssätt.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Bild- och ljudupptagning

title: Uttalanden om möjligheten att vid huvudförhandling i brottmål meddela beslut om förbud mot ljudupptagningar

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Ekoredaktionen vid Sveriges Radio, genom AA, klagomål mot Södertälje tingsrätt med anledning av ett beslut att inte tillåta ljudupptagning under huvudförhandlingen i ett brottmål.

text: Ekoredaktionen anförde att beslutet saknade lagstöd och stod i strid med ett beslut som JO meddelat i december 1991 efter granskning av bl.a. Svea hovrätts beslut att inte tillåta ljudupptagning under rättegången om mordet på BB.

text: Utredning

text: Av infordrad utredning framgick följande. Den 6 april 2005 inleddes, med rådmannen CC som ordförande, en flera dagar lång huvudförhandling i Södertälje tingsrätts mål B 1259-04. Målet gällde misstanke om grovt vapenbrott m.m. i samband med den s.k. Hallrymningen. Enligt protokollet över förhandlingen meddelade CC, sedan det konstaterats att hinder mot huvudförhandling inte förelåg, följande beslut. ”Vittnen får inte, innan de skall höras, övervara rättegången om inte särskilda skäl talar för en annan bedömning. Sådana skäl saknas i förevarande fall. Annan ljudupptagning under rättegången än den rätten gör, är därför, till dess annat beslutas, inte tillåten från det att åklagaren påbörjar sin sakframställning. Beslutet kan inte överklagas.”

text: Den 4 maj 2005, under den 15:e rättegångsdagen, upphävdes förbudet mot att göra s.k. privata ljudupptagningar.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att lämna upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) kom in med yttrande. I till yttrandet fogade upplysningar uppgav rådmannen CC i huvudsak följande.

text: Förbudet meddelades med stöd av

text: 5 kap. 9 § första stycket 1

text: RB för att upprätthålla radiot med förbudet enligt

text: 36 kap. 9 §

text: RB för vittnen att övervara förhandlingen före det att de hörs. Vad som upptagits före förbudets meddelande var endast sådant som ändå framgick av allmänt tillgängliga handlingar i målet, såsom stämningsansökningar och skriftligen avgivna inställningar till åtalen. Förbudet hävdes när samtliga vittnen, som hördes under temata som berördes före deras hörande, redan var hörda. Det må anmärkas att möjligheten att enligt

text: 5 kap. 9 § första stycket 4

text: RB i visst fall förbjuda ljudupptagning, enligt min mening bör förstås på följande sätt. Även om vittnen inte skall höras och det saknas skäl att på den grunden förbjuda ljudupptagning, kan sådan förbjudas om den som skall höras kan antas så besväras av upptagningen att den leder till men för utredningen. Härtill kan läggas att ordförandens rätt att enligt

text: 5 kap. 9 § första stycket 1

text: RB meddela de föreskrifter som behövs inte kan anses begränsade genom exemplifieringarna i paragrafens följande meningar. I ett beslut den 27 oktober 2006 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Under det inledande skedet av huvudförhandlingen i ett brottmål meddelade rättens ordförande, rådmannen CC, ett beslut i vilket annan ljudupptagning än rättens egen förbjöds från det att åklagaren påbörjade sin sakframställning. Förbudet kom sedan att gälla under sakframställningarna och under förhören i målet. Som skäl för beslutet angavs bl.a. att vittnen inte, om inte särskilda skäl talar för det, får övervara rättegången innan de skall höras. CC har uppgett att förbudet meddelades med stöd av

text: 5 kap. 9 § första stycket första meningen rättegångsbalken

text: (RB) ”för att upprätthålla radiot med förbudet i

text: 36 kap. 9 §

text: RB”.

text: Enligt

text: RB ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Han får vidare utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Han får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Av en år 1980 infogad fjärde mening framgår att rätten får förbjuda att annan tar upp förhör på fonetisk väg, om det kan antas att upptagningen så besvärar den som hörs att det blir till men för utredningen.

text: Enligt

text: 36 kap. 9 §

text: RB får ett vittne inte vara närvarande vid förhandlingen innan förhöret med honom äger rum, om inte särskilda skäl föreligger.

text: Tidigare, före år 1980, kunde privata ljudupptagningar i rättssalen förbjudas endast om de störde ordningen vid förhandlingen eller innebar ett otillbörligt intrång i den. Möjligheten att meddela ett sådant förbud ansågs följa av ordförandens rätt enligt

text: RB att meddela föreskrifter för att upprätthålla ordningen i rättssalen. Vad som avsågs var emellertid sådana störningar som kunde uppstå genom ljud, flyttning av mikrofoner m.m. Det ansågs däremot inte möjligt att förbjuda inspelning på grund av att en sådan var till men för utredningen eller kränkte en parts integritet. Med stöd av den nämnda bestämmelsen kunde – och kan – ljudupptagning således förbjudas för det fall att inspelningstekniken som sådan är störande (se

text: prop. 1979/80:87 s. 5

text: ff.). Det var

text: just denna begränsning i möjligheten att förbjuda privata ljudupptagningar som utgjorde motivet till bestämmelsen i lagrummets fjärde mening som ger domstolen viss möjlighet att förbjuda inspelning också med hänsyn till intresset av en fullgod utredning.

text: Rättens ordförande kan således med stöd av 5 kap. 9 § första stycket första meningen förbjuda annan att göra en ljudupptagning endast på den grunden att ordningen i rättssalen störs. Det principiella förbudet för vittnen att närvara vid förhandlingen innan de skall höras bärs upp av helt andra skäl än sådana som är att hänföra till ordningen i rättssalen. CC har således inte haft stöd i lag för sitt beslut att med stöd av den nämnda bestämmelsen förbjuda annan att ta upp ljud vid huvudförhandlingen.

text: Möjligheten att förbjuda ljudupptagning av andra skäl än att ordningen i rättssalen störs regleras, som framgått, i

text: 5 kap. 9 § första stycket fjärde meningen

text: RB. CC har visserligen inte angett att det ifrågasatta beslutet fattats med stöd av denna bestämmelse. Eftersom han och DD i sina yttranden dock uppehållit sig vid bestämmelsen, finner jag anledning att något kommentera även denna.

text: Bestämmelsen är avsedd att ge rätten möjlighet att förbjuda ljudupptagningar som påverkar förhörspersonernas integritet och förmåga att avge en uttömmande och sanningsenlig utsaga. Det ansågs föreligga ett faktiskt behov av att kunna inskränka rätten att göra ljudupptagningar om det kan antas att sådana skulle bli till men för utredningen i målet. Vetskapen om att utsagan t.ex. kan komma att återges i radio kan inverka menligt på en förhörspersons förmåga och vilja att avge en klar och spontan berättelse (

text: a. prop. s. 9

text: I förarbetena uttalades vidare att regeln inte fick ges större räckvidd än vad som påkallades av dess syfte. Den borde kunna förhindra att de som är inblandade i rättegången påverkades av en ljudupptagning i en för utredningen negativ riktning. När det gällde personer som i tjänsten eller annars yrkesmässigt deltog i rättegången torde som regel någon begränsning av upptagningsrätten av hänsyn till dessa personer knappast bli aktuell. Förbudsregeln borde således bara avse upptagningen av förhör och alltså inte vara tillämplig på t.ex. parternas slutanföranden. Därutöver anfördes också att det kunde bli aktuellt att tillämpa den nu föreslagna regeln i ett mål där endast en av flera misstänkta eller tilltalade lagförs. Av betydelse för prövningen var då endast frågan om inspelningen var till men för utredningen i målet mot den person som för tillfället lagfördes. Däremot fick förbud inte meddelas på den grunden att en upptagning i det första målet skulle kunna försvåra utredningen i ett senare mål (

text: a. prop. s. 10

text: Som framhållits i anmälan har frågan om förbud mot ljudupptagning av vittnesförhör tidigare varit föremål för JO:s prövning. Förre chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh har i ett ärende angående bl.a. ljudupptagning under rättegången om mordet på BB uttalat sig i frågan (JO 1992/93 s. 26). I det ärendet framkom att Svea hovrätt, inför huvudförhandlingen,

text: meddelade ett generellt förbud mot ljudupptagningar av förhör och att hovrätten vid sitt ställningstagande fäste avgörande vikt vid syftet med bestämmelsen i

text: 36 kap. 9 §

text: RB. Claes Eklundh angav i sitt beslut bl.a. att lagtexten i

text: 5 kap. 9 §

text: RB inte lämnar utrymme för en generell bedömning i förväg, gjord utifrån vad rätten anser sig kunna anta om förhörspersonernas och parternas uppfattning i frågan om förbud mot ljudupptagning. Vidare ansåg han att

text: 36 kap. 9 §

text: RB inte kan tolkas extensivt på det sätt som domstolen hade gjort.

text: Jag kan, i linje med vad Claes Eklundh uttalat, konstatera att av

text: RB följer att ljudupptagning får förbjudas endast i det fall att det kan antas att förhörspersonen så besväras av upptagningen att det blir till men för utredningen. Bestämmelsen förutsätter således att det inför varje förhör görs en individuell prövning, dels av om upptagningen besvärar den som skall höras, dels av om detta i så fall kan bli till men för utredningen. Inte heller denna bestämmelse hade således kunnat erbjuda rättsligt stöd för det av CC fattade beslutet.

text: Med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört avslutas ärendet.


title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av polisens handlande i samband med ett dödsfall

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av polisens handlande i samband med ett dödsfall. Han anförde bl.a. att hans far hade hittats död i sin lägenhet av en kvinna, som kallat dit polisen. Han ifrågasatte polisens åtgärd att låta kvinnan vara kvar i lägenheten efter det att polisen lämnat densamma. Enligt AA saknades en del pengar och några saker i lägenheten. Vidare uppgav han att han inte blivit underrättad om dödsfallet av polisen.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades från polisen. Av dessa framkom att BB den 29 mars 2006 påträffades avliden i sin lägenhet av CC, som anmälde dödsfallet till polisen kl. 12.00. Läkare kom till platsen kl. 12.30 och konstaterade dödsfallet. Av tjänsteanteckningar den 29 och den 30 mars 2006 framgick att de anhöriga själva kontaktade polisen kl. 19.45 den 29 mars 2006 efter det att CC cirka kl. 17.00 informerat dem om dödsfallet samt att polisen bett AA om ursäkt för att underrättelsen inte hade gått till på rätt sätt. I utredningsakten finns dock en notering: ”underrättelse gjord enl. vb”.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar, till vilket var bifogat upplysningar från kommissarierna EE och FF, inspektören GG samt polisassistenten HH.

text: Upplysningar HH, som skrev primärrapporten i ärendet, upplyste bl.a. följande. CC var i lägenheten när patrullen kom dit. På frågan hur hon kommit in svarade CC att hon hade egna nycklar som hon fått av BB. CC uppgav också att hon brukade hälsa på BB varje dag och att hon känt honom i cirka 11 år. CC verkade vara god vän med BB och ville stanna kvar och städa i lägenheten. HH gav inte CC i uppdrag att

text: underrätta de anhöriga utan förklarade i stället att CC inte skulle prata med någon om det inträffade.

text: EE, som var vakthavande befäl fram till kl. 14.00, och FF, som påbörjade sin tjänstgöring då, samt GG, vikarierande chef för jourroteln, upplyste samtliga att det är jourroteln, om inte annat bestämts, som skall underrätta anhöriga om dödsfall.

text: Av HH:s och EE:s upplysningar framgick att EE fick reda på att CC stannat kvar i lägenheten först sedan patrullen återvänt för att skriva rapport och att EE då godkände förfarandet med motiveringen att kvinnan haft egna nycklar och därmed rimligen åtnjutit den avlidnes förtroende.

text: FF upplyste att hon fick besked om att anhöriga var underrättade och att hennes uppgift endast var att granska anmälan för att sedan lämna över ärendet till jourspan.

text: GG upplyste bl.a. att noteringen ”underrättelse gjord enl. vb” gjordes av en polisman vid jourroteln sedan muntligt besked lämnats av FF om att underrättelsen var utförd samt att jourroteln sannolikt inte hade underrättat de anhöriga den kvällen om de anhöriga inte själva hade kontaktat polisen.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Utebliven underrättelse av dödsbudet

text: Polismyndighetens gängse arbetsrutiner avseende underrättelse av dödsfall är att detta vanligtvis sker på plats då det oftast är någon anhörig som anträffar den avlidne. För det fall den avlidne påträffas av annan sker underrättelsen av dödsbudet genom jourrotelns försorg. Dessa ärenden har hög prioritet. Det är ostridigt att AA den 29 mars 2006 kl. 18.00 blev underrättad om BB:s bortgång via telefonsamtal från kvinnan som kvarlämnades i den avlidnes bostad. Polismyndigheten konstaterar att det har brustit i kommunikationen mellan vakthavande befäl och jourroteln avseende huruvida underrättelsen av dödsbudet var genomförd. Polismyndigheten kan även konstatera att det är bristfällig dokumentation i ärendet då det inte finns någon anteckning om huruvida underrättelsen av dödsbudet har genomförts.

text: Kvarlämnandet av kvinnan i den avlidnes lägenhet

text: Kvinnan har till polismännen uppgivit att hon sedan 11 år tillbaka var vän med den avlidne BB samt att hon har egna nycklar till bostaden. Polismännen har inte haft anledning att ifrågasätta dessa uppgifter. Att kvinnan försetts med egna nycklar måste tyda på att BB hade ett förtroende för kvinnan och att hon utövade någon form av tillsyn av honom. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet finner polismyndigheten att det var försvarligt att kvinnan kvarlämnades i den avlidnes bostad.

text: Avslutande synpunkter

text: Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet kommer polismyndigheten att poängtera vikten av att erforderlig dokumentation sker i ärendehanteringen. Vidare har polismyndigheten påbörjat en översyn av tjänsteföreskrifterna gällande handläggningen av dödsfall.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Det finns inte några generella regler i författning om när och hur polisen skall lämna underrättelse om ett dödsfall till de anhöriga. I Rikspolisstyrelsens allmänna råd om åtgärder vid dödsfall som kan ha orsakats av yttre påverkan m.m. (FAP 414-1) finns emellertid ett uttalande enligt vilket polisen, när den har ansvar för utredningen av ett dödsfall, så snart det kan ske bör underrätta någon av den avlidnes närstående om dödsfallet (avsnitt 4).

text: Det har kommit fram att det enligt gällande rutiner vid polismyndigheten åligger jourroteln att underrätta anhöriga om inte något annat bestämts i det enskilda fallet. HH, som var på plats i lägenheten, har också uppgett att hon fick besked av vakthavande befäl om att underrättelsen skulle skötas av jourroteln. Som framgått skedde dock inte någon underrättelse från polisens sida utan AA fick reda på dödsfallet genom ett samtal från CC. Jag kan således, i likhet med polismyndigheten, konstatera att det på något sätt har brustit i kommunikationen mellan vakthavande befäl och jourroteln om huruvida underrättelsen av dödsbudet var genomförd.

text: Det inträffade är naturligtvis djupt olyckligt. Jag vill framhålla att det är viktigt att det vid polismyndigheten finns rutiner som syftar till att säkerställa att någon av en avlidens närstående underrättas om ett dödsfall så snart det kan ske och att frågan om underrättelse bevakas när ett ärende överlämnas till en annan befattningshavare. Enligt min mening bör också en underrättelse om ett dödsfall så långt möjligt ske genom ett personligt besök av polisen eventuellt tillsammans med någon stödperson, t.ex. en präst eller vårdpersonal. Jag noterar att polismyndigheten har påbörjat en översyn av tjänsteföreskrifterna gällande handläggningen av dödsfall.

text: När det sedan gäller det förhållandet att polisen lät CC stanna kvar i lägenheten finner jag, med beaktande av det som kommit fram i utredningen, inte skäl att kritisera de berörda polismännen. – I detta sammanhang vill jag nämna att i de ovan nämnda allmänna råden från Rikspolisstyrelsen uttalas bl.a. att polisen i en sådan situation senast när kroppen förs till ett bårhus, bör ta hand om pengar och andra värdeföremål (FAP 414-1, avsnitt 4). Detta är emellertid en fråga som polismännen på plats måste bedöma i varje enskilt fall utifrån de omständigheter som då föreligger, t.ex. om det i bostaden finns någon anhörig eller nära bekant närvarande.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag ovan har anfört.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland, närpolisområde Uddevalla, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan m.m.

text: I ett beslut den 25 januari 2005 kritiserade jag – efter en anmälan från AA – Polismyndigheten i Västra Götaland, närpolisområde Uddevalla, för långsam handläggning av ett ärende om grovt bedrägeri (K39819-03), se JO:s dnr 2469- 2004. Min utredning visade då att polisen inte hade vidtagit några utredningsåtgärder i kriminalärendet under tiden från det att anmälan gjorts i mars 2003 till i vart fall oktober 2004. Under utredningen kom dock fram att polisen hade påbörjat handläggningen av ärendet igen i oktober 2004, och i polismyndighetens remissvar uttalades att ärendet skulle läggas ut på en handläggare och bli utrett under hösten 2004.

text: I april 2007 kom emellertid AA in med en ny anmälan till JO mot polismyndigheten, varvid han gjorde gällande att polisens handläggning av det aktuella ärendet även efter JO:s kritikbeslut tagit lång tid och begärde att JO skulle granska densamma.

text: Utredning

text: Handlingarna fordrades in från polismyndigheten i ärendet (K39819-03), varvid bl.a. framkom följande. I oktober 2004 påbörjades handläggningen av bedrägeriärendet och utredningen synes ha pågått fram till april 2005. Därefter förefaller inte något ha skett förrän i februari 2006 då vissa förhör hölls, och sedan slutredovisades ärendet i december 2006. Den 12 april 2007 väckte åklagaren åtal mot två personer för grovt bedrägeri.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet efter den 25 januari 2005.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande.

text: Händelseförlopp

text: Efter den 25 januari 2005 vidtogs i allt väsentligt följande utredningsåtgärder. Åklagaren som var förundersökningsledare beslutade om beslag av fakturor som var

text: ställda till CC:s dödsbo och gav vid ett par tillfällen utredningsdirektiv i ärendet. Förhörsledaren gick igenom fakturorna med en av de misstänkta, höll två vittnesförhör och begärde undersökning av CC:s namnteckning. Målsäganden fick fortlöpande information om utredningsläget. Förhörsledaren slutredovisade ärendet till åklagaren i december 2006 i form av ett förundersökningsprotokoll.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten har inte färdigställt ärendet inom rimlig tid och har inte heller infriat sitt löfte att göra klar utredningen under hösten 2004 utan förundersökningsprotokollet redovisades till åklagaren först två år senare. Detta är beklagligt. Det borde ha varit en hederssak att få ärendet klart inom den tid som myndigheten hade ställt i utsikt. Polismyndigheten har klara regler för att följa upp bland annat ärendebalanserna. På bland annat ledningsmöten har understrukits vikten av att områdesledningarna genomför ålagd kontrollverksamhet. Trots detta har det aktuella ärendet inte utretts inom angiven tid. Underlåtenheten är klandervärd. Polismyndigheten konstaterar dock att ansvariga chefer ej längre är i tjänst, varför det inte finns anledning att vidta ytterligare åtgärder mot dem. AA yttrade sig över remissvaret och anförde bl.a. att han nu väntar på att bli kallad till huvudförhandling vid tingsrätten. Han begärde även att JO skulle se till att han fick ekonomisk ersättning för det inträffade.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Som framgått kritiserade jag i januari 2005 polismyndigheten för långsam handläggning av det aktuella bedrägeriärendet. Under JO:s utredning då uppgav polismyndigheten att bedrägeriärendet skulle läggas ut på en handläggare och bli utrett under hösten 2004. Trots detta slutredovisades ärendet inte till åklagare förrän i december 2006, dvs. ytterligare två år senare. Min utredning nu visar att ärendet också legat en lång period utan att någon åtgärd ha vidtagits i det.

text: Jag kan endast instämma i polismyndighetens bedömning att underlåtenheten att slutföra ärendet under hösten 2004 är klandervärd. Såväl den sammantaget mycket långa handläggningstiden som, särskilt, den utdragna och under långa perioder helt frånvarande handläggningen i tiden efter april 2005 tyder på en viss nonchalans i förhållningssättet. JO måste kunna förlita sig på de besked som en myndighet lämnar i ett yttrande hit. Om det i ett sådant yttrande anges en tid inom vilken ett ärende beräknas vara slutfört, är det oacceptabelt att ärendets handläggning inte åtminstone fortskrider så att ett avgörande snarast kan träffas. Jag finner anledning att rikta skarp kritik mot polismyndigheten för dess hantering av bedrägeriärendet.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller annat uttalande från min sida än att jag vill nämna att JO inte är behörig att pröva ersättningsanspråk.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, Göteborgs åklagarkammare, och Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden var under 18 år

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 20 mars 2009, klagomål mot Åklagarmyndigheten, Göteborgs åklagarkammare, och Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av bl.a. att en förundersökning i vilken hon var misstänkt för misshandel av sin underårige son hade dragit ut på tiden. Hon uppgav att polisanmälan hade gjorts i april 2007, att hon kallats till förhör först i september 2008 samt att beslut i åtalsfrågan ännu inte hade fattats.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 402A-2082-07 och polismyndighetens ärende K63574-07 infordrades och granskades.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten och polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Åklagarmyndigheten (dåvarande tillförordnade vice riksåklagaren BB) kom in med ett remissvar jämte upplysningar från kammarchefen, överåklagaren CC och kammaråklagaren DD (upplysningarna här utelämnade). Av remissvaret framgick att upplysningar även inhämtats från kammaråklagaren EE, som varit förundersökningsledare fram till den 1 mars 2009 då DD övertagit ärendet. Efter en redogörelse för bakgrunden och den rättsliga regleringen anförde Åklagarmyndigheten följande under rubriken bedömning.

text: Åklagaren FF har den 4 maj 2007 bedömt att modern var misstänkt för misshandel mot sonen som var under 18 år. Tidsfristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen har således börjat löpa och beslut i åtalsfrågan skulle enligt huvudregeln ha fattats senast den 4 augusti 2007. Beslut i åtalsfrågan har fattats den 23 april 2009, dvs. nästan två år efter det att det fanns en skäligen misstänkt i ärendet. Det kan inledningsvis konstateras att vissa av åklagaren FF:s direktiv inte har dokumenterats och diarieförts. Inte heller har vissa tjänsteanteckningar och inkommande handlingar, såsom e-postmeddelanden från utredningsmannen, diarieförts. Det är naturligtvis viktigt att åklagarna dokumenterar och diarieför de åtgärder som vidtas i ett ärende.

text: Åklagaren FF har den 4 maj 2007 lämnat direktiv om att målsäganden skulle förhöras. Förhöret har hållits först den 13 juni 2007. Åklagaren har samma dag lämnat muntliga direktiv till polisen bestående i att journalutdrag skulle inhämtas samt att ett vittne och den misstänkta skulle förhöras. Det har således inte varit fråga om några omfattande förundersökningsåtgärder. Enligt min mening har utredningen inte varit av sådan beskaffenhet att fristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen har fått överskridas. När väl fristen hade försuttits i augusti 2007 har det varit angeläget att ärendet så snart som möjligt kunde avslutas. Det kan konstateras att under hösten 2007 har polisen över huvud taget inte vidtagit några utredningsåtgärder i ärendet trots att åklagaren skickat påminnelser till såväl utredningsbefälet som utredningsmannen vari han påtalat att ärendet måste handläggas skyndsamt. Först i slutet av januari 2008 har en utredningsåtgärd vidtagits, nämligen har de journalanteckningar som åklagaren gett direktiv om i juni 2007 beställts av utredningsmannen. Efter att utredningsmannen till åklagaren uppgett att förhöret med den misstänkta kunde komma att dröja ytterligare något har åklagaren omedelbart påtalat att ärendet måste tas med förtur. Under våren 2008 har åklagaren FF återigen vid flera tillfällen påmint utredningsmannen och utredningsbefälet om ärendet. Då påminnelserna inte har haft någon effekt har åklagaren underställt den dåvarande kammarchefen ärendet. Kammarchefen har i början av juni 2008 påmint chefen för Närpolisen Mölndal om ärendet och hemställt att ärendet omgående skulle prioriteras så att detta snarast kunde redovisas till åklagaren. Av handlingarna framgår det inte att kammarchefen har erhållit något svar på påminnelsen. Utredningsmannen har den 21 augusti 2008 meddelat åklagaren FF per e-post att den misstänkta var kallad till förhör under vecka 36. Åklagaren har samma dag återigen påtalat att ärendet skulle handläggas skyndsamt. Förhöret har redovisats den 17 september 2008. Åklagaren har den 20 oktober 2008 lämnat direktiv i ärendet bestående i att ett vittne skulle förhöras. Åklagaren har påmint om direktivet två månader senare och då återigen påtalat att det gäller ett fristärende och att detta måste vara klart till årsskiftet. Utredningsmannen har besvarat påminnelsen och uppgett att han hoppades att ärendet skulle kunna slutföras innan årsskiftet men att det berodde på arbetssituationen. Av handlingarna framgår det att förhöret med vittnet har hållits den 23 december 2008. Det är dock oklart när polisen har redovisat förhöret till åklagaren FF. Åklagaren FF har den 23 februari 2009 gett direktiv om att ärendet skulle slutdelges. Förundersökningsprotokollet har inkommit den 6 april 2009. Åklagaren GG, som då övertagit ansvaret för ärendet, har den 23 april 2009 beslutat att inte väcka åtal då hon bedömt gärningen som misshandel, ringa brott, vilket är preskriberat. Det kan sammanfattningsvis konstateras att det har tagit knappt två år att färdigställa förundersökningen som rört våldsbrott mot en målsägande som är under 18 år. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Jag kan dock inte finna annat än att åklagaren FF i allt väsentligt gjort vad han kunnat för att påskynda handläggningen genom att skicka upprepade påminnelser till såväl utredningsbefälet som utredningsmannen i vilka det har påtalats att ärendet måste handläggas skyndsamt p.g.a. målsägandens ålder. Den främsta orsaken till att handläggningen dragit ut på tiden synes således stå att finna i polisens svårigheter med att verkställa de utredningsåtgärder som åklagaren har gett direktiv om. När påminnelserna inte har haft någon effekt har åklagaren FF underställt sin chef ärendet. Den dåvarande kammarchefen har därefter skickat en påminnelse till chefen för Närpolisen Mölndal utan att detta synes ha lett till något resultat. I sammanhanget kan noteras att det under tämligen lång tid varit problem med utredningsverksamheten hos polisen i Göteborg och att den dåvarande kammarchefen tagit upp frågan med chefer inom polisen. Även Åklagarmyndighetens ledning har fått information om problemen och uppmärksammat dessa vid den löpande dialog som förs mellan företrädare för Åklagarmyndigheten och Rikspolisstyrelsen (jfr Åklagarmyndighetens yttrande till JO i ärendena 2611-2008 och 2614-2008).

text: Av åklagarkammarens yttrande framgår att det såväl internt inom kammaren som med polismyndigheten pågår en diskussion om hur frister ska kunna hållas. Vid ett möte mellan åklagarkammaren och utredningscheferna har vikten av att påminnelser resulterar i svar till såväl Polismyndighetens ledning som ledningen för polisområde Storgöteborg framhållits. Ytterligare ett möte med utredningscheferna kommer att hållas bl.a. för att diskutera förbättrade utredningsrutiner. Genom sådana diskussioner och andra åtgärder ökar förutsättningarna att på olika sätt effektivisera handläggningen av mål med unga målsäganden. Jag noterar också att kammaren har skapat rutiner för hur åklagare ska följa kraven i

text: ÅFS 2007:5

text: och att kammarchefen har meddelat riktlinjer härom i december 2008.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren HH) kom in med ett remissvar till vilket var fogat upplysningar och yttrande från chefen för polisområde Storgöteborg JJ. Av JJ:s yttrande framgick att kriminalinspektör KK blev handläggare för ärendet den

text: 13 juni 2007. JJ uppgav vidare bl.a. följande.

text: Vid samtal med KK säger denne att den långa handläggningstiden beror på att han i stort sett är den ende utredaren på heltid i Mölndal och Härryda kommun. Detta medför att han hela tiden får högprioriterade ärenden med anhållna och häktade m.m. KK har haft kontakt med åklagare under utredningstiden och även talat med polisiär förundersökningsledare för att försöka få någon annan utredare att överta ärendet. Detta har dock inte varit möjligt under rådande personalsituation. – – –

text: Naturligtvis är det en oacceptabel lång handläggningstid för ett ärende med kravtid till redovisningen. KK har dock försökt få någon annan att överta ärendet genom att tala med den polisiäre förundersökningsledaren utan att få gehör för detta. Finns inte personalresurs inom egen enhet borde berörd chef/arbetsledare vänt sig till annan enhet eller polisområdets ledning för att få hjälp.

text: Polismyndigheten anförde under rubriken bedömning bl.a. följande.

text: Polismyndigheten är väl medveten om att personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär inte utgör godtagbara skäl för att överskrida tidsfristen i 2 a § FUK. Några andra skäl att överskrida fristen har inte framkommit. Det särskilda skyndsamhetskravet är således inte uppfyllt och myndigheten bör inte undgå kritik för den långsamma handläggningen. JO har i april månad 2008 inspekterat myndigheten och granskat kriminalärenden vid en annan enhet inom polisområde Storgöteborg än den nu aktuella (se dnr 2610- 2008). JO riktade i sitt beslut den 17 oktober 2008 allvarlig kritik mot myndigheten för handläggningen av de granskade ärendena. Sedan JO meddelade sitt beslut har en ny chef tillsatts i polisområdet. Polisområdet har inlett ett långsiktigt förändringsarbete med inriktning på att åstadkomma en mer effektiv och rationell utredningsverksamhet. Vidare kan nämnas en beslutad planlagd insats som ska pågå under 6 månader. Ett stort antal personer är engagerade i insatsen och de ska utreda nyinkomna ärenden gällande bl.a. brott i nära relation. Myndighetsledningen följer aktivt det arbete som bedrivs i polisområdet och information lämnas från områdesledningen vid varje ledningsmöte. Det förändringsarbete som bedrivs i polisområdet bör minimera risken för att något liknande kommer att inträffa i framtiden.

text: AA yttrade sig.

text: Bedömning

text: Av

text: , förkortat RB, framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. När det, som i det nu aktuella fallet, rör sig om en förundersökning i vilken målsäganden är under 18 år ställs det i 2 a § förundersökningskungörelsen

text: ), förkortat FUK, upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Bestämmelsen ger således ett utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. Exempel på när fristen får överskridas är att utredningen är omfattande, att det är flera personer inblandade som måste förhöras flera gånger eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl att överskrida fristen.

text: När förundersökningen leds av en åklagare får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten (

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB). Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Av utredningen framgår att förundersökning rörande misshandel av ett barn inleddes den 4 maj 2007 och att AA samma dag av förundersökningsledaren EE bedömts som skäligen misstänkt. Beslut i åtalsfrågan skulle då, eftersom det som Åklagarmyndigheten också angett inte har funnits skäl att överskrida fristen, ha fattats senast den 4 augusti 2007. Det kom emellertid att dröja till den 23 april 2009, dvs. ytterligare drygt ett år och åtta månader, innan ett sådant beslut fattades.

text: Sedan målsägandeförhör och ett första vittnesförhör med dennes far hållits i juni 2007 kom utredningen att avstanna. De kvarvarande utredningsåtgärderna, som varit av begränsad omfattning innebärande i princip fyra förhör, har därefter vidtagits mycket sporadiskt fram till april 2009. Först i september 2008 kallades och hördes AA av polis. Det förhållandet att det dröjde nästan ett och ett halvt år innan den misstänkta, som dessutom är mor till målsäganden, hördes anser jag vara särskilt anmärkningsvärt. Även det förhållandet att inte ens kammarchefens påminnelse i juni 2008 föranledde polisen att vidta åtgärder för att mer skyndsamt kunna avsluta förundersökningen är anmärkningsvärt.

text: Den totala handläggningstiden i ärendet har således uppgått till nästan två år. Även med beaktande av vad som upplysts om arbetssituationen vid polismyndigheten, är enligt min mening, en så utdragen handläggningstid i ett ärende av det här aktuella slaget helt oacceptabel. Jag har inledningsvis övervägt om det funnits anledning att anta att någon befattningshavare under min tillsyn gjort sig skyldig till brott men inte funnit så vara fallet. Polismyndigheten förtjänar emellertid mycket allvarlig kritik för den långsamma handläggningen.

text: Inte heller EE kan undgå kritik för handläggningen av ärendet. I ett ärende av förevarande slag där särskilda skyndsamhetskrav och frister gäller för handläggningen ställs höga krav på aktivitet från åklagarens sida. Redan under hösten 2007 stod det klart att förundersökningen, trots påminnelser från EE om tidigare utfärdade direktiv, inte av polisen drevs framåt med tillräcklig skyndsamhet. EE borde därför betydligt tidigare än i maj-juni 2008 ha vidtagit kraftfullare åtgärder än enbart påminnelser för att förmå polisen att verkställa de utredningsåtgärder som fordrades. Jag kan även konstatera att dokumentationen av vidtagna åtgärder i viss mån har varit bristfällig.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Kommunstyrelsen i Ludvika kommun angående handläggningen av ett ärende om handlingsutlämnande efter att ärendet återförvisats till kommunen för prövning i sak

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan mot Kommunstyrelsen i Ludvika kommun i huvudsak följande. I mars 2007 begärde han hos kommunstyrelsen att få ta del av vissa intresseanmälningar avseende en tjänst som näringslivschef. Handlingarna fanns hos ett konsultbolag. Kommunchefen avslog hans framställning. Beslutet överklagades till Kammarrätten i Sundsvall, som i dom den 28 mars 2007 konstaterade att intresseanmälningarna utgjorde allmänna handlingar hos Ludvika kommun. Kammarrätten återförvisade därefter målet till kommunen för prövning av om handlingarna kunde lämnas ut. Den 4 april 2007 lät kommunchefen meddela att intresseanmälningarna inte skulle lämnas ut.

text: Till anmälan fanns bilagt den aktuella kammarrättsdomen och skriftväxling mellan AA, kommunchefen och konsultbolaget. Av skriftväxlingen framgår att konsultbolaget överlämnat ansökningshandlingar rörande tre personer till kommunen. AA var emellertid inte nöjd med detta utan anförde i e-brev till kommunchefen att enligt kammarrättens dom skulle även intresseanmälningarna överlämnas till kommunen för prövning. Kommunchefen anförde i ett e-brev till konsultbolaget och med kopia till AA följande:

text: Vi är säkert överens om att uppgiften om vilka tre som ni lämnar över till kommunen för fortsatt hantering/intervju m.m. är ett led i arbetet. För kommunen är detta tillfyllest. Sedan kommer kravet från AA med stöd av kammarrätten och där utgår jag ifrån att ni i enlighet med våra telefonsamtal snarast lämnar uppgifter enligt AA:s begäran. Konsultbolaget översände handlingar rörande de personer som gjort en formell ansökan till den aktuella tjänsten. När det gällde övriga eventuella intresseanmälningar hänvisade bolaget till tidigare domstolspraxis. Kommunchefen meddelade därefter AA att han beordrat/begärt att få de handlingar från konsultbolaget som AA begärt, men att han inte lyckats med detta.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde kommunstyrelsen följande.

text: Kommunen har träffat en överenskommelse med företaget Source Executive Recruitment. Avtalet som skrevs innebär att rekryteringsföretaget svarar för utformning av annonser, införande av annonserna, svarar på alla inkommande samtal om tjänsten och kommunen, och presenterar några potentiella intressenter för kommunen. Source Executive Recruitment försäkrade muntligen, vid flera tillfällen, att upplägget i avtalet var det som godkänts i rättspraxis bl.a. hänvisades till mål nr 330- 05 hos Kammarrätten i Jönköping (Regeringsrätten beviljade inte prövningstillstånd, 2309-05). Kommunen begärde försäkran eftersom kommunen år 2003 vid rekrytering av förvaltningschef till social- och utbildningsförvaltningen, gjorde felaktigheter. Kommunen ville denna gång vara säker på att allt skulle göras inom de lagar och regler som gäller. En av orsakerna till att kommunen träffade avtal med Source Executive Recruitment var att få tillgång till den ”bank” företaget har av personer som är intresserade att byta arbete och arbetsgivare men som kanske inte har lust att offentliggöra sitt intresse förrän rätt tillfälle ges. Vi hoppades att det i denna ”bank” fanns personer som kunde vara intressanta för kommunen. Avtalet var skrivet för att stämma överens med kammarrättsdomen från Jönköping. I avtalet med Source Executive Recruitment står bl.a. att företaget en gång per vecka ska rapportera hur långt man har kommit. Det som avses är att företaget enbart ska redovisa hur långt man kommit i sin process samt kunna ställa frågor om kommunen och dess verksamhet. Från företagets sida skedde det ingen redovisning av vilka personer som de varit i kontakt med eller vilka som visat intresse för tjänsten som näringslivschef. Därför har kommunen inte heller fått veta vilka som var intresserade eller haft tillgång till ev. handlingar eller listor med namn på potentiella intressenter. Kommunen fick tillgång till namn och handlingar till tre kandidater först då Source Executive Recruitment överlämnade deras namn och handlingar till kommunen den 3 april 2007. Om dessa kandidater kommit från Source Executive Recruitment:s bank eller via nya intresseanmälningar vet inte kommunen. I media blev det känt att det var två anställda i kommunen som visat sitt intresse för tjänsten som näringslivschef. Kommunen begärde då att få tillgång även till dessa. Source Executive Recruitment överlämnade då dessa handlingar till kommunen. När kommunen fick ansökningarna från Source Executive Recruitment började kommunen sitt arbete med att planera processen med bl.a. intervjuer som gjordes av en politisk sammansatt rekryteringsgrupp och fackliga organisationer. Kommunens arbete resulterade den 31 maj 2007 i ett beslut där en av kandidaterna anställdes. När AA den 7 mars begärde handlingar om tjänsten som näringslivschef hade kommunen inga handlingar. Kommunen ansåg sig enligt avtalet inte ha rätt att ta del av eventuella handlingar. Kommunchefen beslöt därför samma dag att avslå AA:s begäran eftersom det inte fanns några ansökningar som var inkomna eller förvarade hos kommunen. Detta överklagade AA Kammarrätten i Sundsvall förklarade den 28 mars 2007 att de intresseanmälningar som AA begärt utgör allmänna handlingar. Målet återvisades till kommunen för att pröva AA:s ”begäran i sak beträffande intresseanmälningarna och därvid också ta ställning till begärd sammanställning/lista över tänkbara kandidater till tjänsten”. Kommunen bereddes inte tillfälle att yttra sig över AA:s överklagan innan rätten meddelade sin dom. Kommunchefen bad den 3 april Source Executive Recruitment om att få del av alla handlingar. Kommunen fick namn och handlingar på tre kandidater företaget föreslagit till tjänsten. Kommunen fick även ansökningshandlingar rörande de två personer som är anställda i kommunen. Samtliga dessa handlingar överlämnades omgående till AA. AA begärde fler handlingar. Kommunchefen meddelade AA att kommunen inte fick fler handlingar från Source Executive Recruitment varför ytterligare handlingar inte kunde lämnas till honom.

text: – – – Ludvika kommun har ansträngt sig för att rekryteringen av näringslivschef skulle ske på sätt som inte strider mot offentlighetsprincipen. Som rättesnöre fanns domen från Kammarrätten i Jönköping. Kammarrätten i Sundsvall ansåg att kommunen hade tillgång till handlingarna och gjorde därmed en annan tolkning än Kammarrätten i Jönköping. Rekryteringen av näringslivschef innebär att kommunen än en gång måste ompröva sina rutiner. Kommunen kommer därför, vid de två chefstjänster som nu är aktuella att rekrytera, inte att använda sig av något bolag för att få hjälp med att få intressenter till tjänsterna. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kommunen har i sitt yttrande till JO hänvisat till att man hos det företag som anlitades för rekryteringen av en näringslivschef begärt en försäkran om att avtalets utformning var rättsligt korrekt. Företaget ska då ha uppgett att ”upplägget” var godkänt i rättspraxis. Detta innebär emellertid inte att kommunen kan falla tillbaka på ett sådant uttalande när en fråga om utlämnande av handlingar blir aktuell. Vad som framkommit tyder på att kommunen vid sin prövning av AA:s ursprungliga begäran endast åberopat avtalet med företaget som skäl för ett avslagsbeslut. Det är självfallet inte tillräckligt.

text: Kammarrätten förklarade i sin dom att de intresseanmälningar AA begärt att få del av var allmänna handlingar hos Ludvika kommun. Detta föranledde kommunchefen att hos rekryteringsföretaget be att få del av alla handlingar, vilket ska ha resulterat i att kommunen fick vissa handlingar. När AA begärde fler handlingar fick han enligt kommunens yttrande till JO svaret ”att kommunen inte fick fler handlingar från Source Executive Recruitment varför ytterligare handlingar inte kunde lämnas ut”. Innebörden av detta synes vara att kommunen genom att sluta ett avtal med en uppdragstagare skulle kunna befria sig från sin skyldighet att tillhandahålla allmänheten allmänna handlingar. Det ligger naturligtvis utanför en kommuns rättsliga befogenheter att sluta ett avtal av det slaget. Kammarrätten hade också konstaterat att det inte fanns något som tydde på att Ludvika kommun skulle ha varit förhindrad att ta del av de aktuella intresseanmälningarna. Genom att efter detta återigen hänvisa till avtalet som grund för att undanhålla handlingar vägrade kommunen således att rätta sig efter kammarrättens dom.

text: Kommunen har i sitt yttrande avslutningsvis anfört att man, som det får förstås, av det inträffade dragit den lärdomen att man framdeles inte kommer att anlita något rekryteringsbolag. Något hinder mot att en kommunal myndighet anlitar ett sådant bolag för att sondera marknaden och även aktivt bedriva rekryteringsbefrämjande åtgärder föreligger i och för sig inte. Det är emellertid viktigt att ett sådan förberedande arbete som utförs av en enskild konsult hålls åtskilt från själva tillsättningsärendet. Tjänstetillsättningsärendet är ett ärende som är förbehållet myndigheten. Ett sådant ärende ska präglas av samma öppenhet som föreligger i andra ärenden som handläggs av en myndighet.