title: Eftersom säljaren inte förmått avhjälpa ett köprättsligt fel på ett varaktigt sätt hade köparen rätt att häva köpet av en bil. Även fråga om beräkning av nyttoavdrag och köparens rätt till ränta.

text: GS köpte en fabriksny Nissan Qashqai med 1,2 liters bensinmotor för 246 600 kr i mars 2016. I november fick han ett brev från tillverkaren om ett problem med risk för isbildning i intercoolerns slang. Isbildningen kunde göra att bilen stannade under drift eller inte gick att starta. Tillverkaren meddelade samtidigt att problemet hade lösts. Några veckor senare fick han ett slags skydd som skulle monteras på bilen. Till hans förvåning skulle delarna monteras på utsidan, framför kylaren. Tillverkaren rekommenderade att skydden skulle användas när yttertemperaturen gick under fem grader och att de skulle tas av om bilen skulle automattvättas. GS meddelade säljaren att han hävde köpet, vilket företaget inte godtog.

text: Säljaren ansåg att det inte fanns någon grund för GS:s begäran om hävning. Varken säljaren eller tillverkaren krävde att GS skulle använda skydden. Det var fråga om en rekommendation; en kundnöjdhetsåtgärd.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: En vara är enligt

text: konsumentköplagen

text: felaktig i lagens mening bland annat om den inte stämmer överens med vad som följer av avtalet eller den i något annat avseende avviker från vad köparen haft rätt att förutsätta (se

text: 16 §

text: ). Säljaren ansvarar för fel som förelåg vid leveransen, även om felet visar sig först därefter (se

text: 20 §

text: ). Det är GS som ska bevisa att bilen haft ett köprättsligt fel vid leveransen.

text: Tillverkaren har informerat både GS och säljaren om att det finns en risk för isbildning som kan göra att ”… motorn förlorar sin kraft vilket i sin tur kan leda till att motorn stannar och kan inte startas på nytt.” Parterna är överens om att denna egenskap inte har uppmärksammats vid köpet. GS har haft rätt att förutsätta att det inte ska finnas risk för isbildning i motorn med sådana konsekvenser som tillverkaren nämner. Det omdiskuterade problemet är således ett köprättsligt fel. Det förelåg vid leveransen, vilket medför att säljaren ansvarar för felet.

text: Även om köparen kräver hävning som påföljd vid fel i varan, har säljaren rätt att på egen bekostnad avhjälpa felet, om denne utan uppskov erbjuder sig att göra detta och åtgärden kan ske inom skälig tid och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen (se

text: 27 § konsumentköplagen

text: ). Ett avhjälpande ska vara varaktigt och fackmässigt.

text: Säljaren anser sig ha avhjälpt felet genom tillverkarens ”kundnöjdhetsåtgärd”. Nämnden delar inte denna bedömning. Visserligen har skydden levererats utan dröjsmål, men den anvisade åtgärden medför väsentlig olägenhet för GS genom allt som följer av att skydden under bilens hela livslängd ska monteras och demonteras med hänsyn till dels väderleksförhållanden, dels tvättning av bilen i automattvätt. Någon skyldighet för GS att själv genom eget arbete medverka till avhjälpandet av felet finns inte heller. Han har rätt att få avhjälpandeåtgärden utförd av säljaren utan kostnad eller olägenhet för honom. Därtill kommer att skydden medför att bilens yttertemperaturmätare inte fungerar. Genom montering av skydden uppstår alltså ett

text: nytt fel på bilen. Någon lösning på det problemet har säljaren inte erbjudit. Det som nu redovisats innebär att säljaren inte varaktigt och fackmässigt avhjälpt felet. Att säljaren förklarat att lämnade garantier gäller oförändrat, oberoende av om skydden monteras eller inte, saknar betydelse.

text: Om säljaren inte avhjälper ett fel och felet är av väsentlig betydelse för köparen har denne rätt att häva köpet. Nämnden anser inte att förändringen av bilens utseende eller påpekandet att temperaturmätaren påverkas av företagets avhjälpningsförsök var för sig eller sammantaget är fel av väsentlig betydelse. Däremot medför felet i övrigt sådana olägenheter att det måste anses vara av väsentlig betydelse för GS. Han har därmed enligt

text: och

text: 29 §§

text: konsumentköplagen

text: rätt att häva köpet.

text: Vid hävning ska vardera parten lämna tillbaka vad denne tagit emot. Köparen är skyldig att lämna tillbaka varan i väsentligen oförändrat skick samt betala skälig ersättning för den nytta han kan ha haft. Säljaren ska betala ränta från den dag han tog emot köpesumman (se

text: och

text: 44 §§

text: konsumentköplagen

text: ; jfr

text: och

text: 5 §§

text: räntelagen

text: I olika sammanhang ersätts användning av egen bil med för närvarande 18 kr 50 öre per mil enligt statlig norm. Så är exempelvis enligt praxis fallet då köparen transporterar en felaktig vara till säljaren för att denne ska få möjlighet att på egen bekostnad avhjälpa ett köprättsligt fel. Nämnden anser att denna norm kan tas till utgångspunkt vid värdering av skälig nytta vid hävning av köp av bil, men att det ska beaktas att normen även innefattar ersättning för drivmedel. Bedömningen ska vidare utgå från den faktiska nytta som köparen haft av bilen, inte den möjliga nyttan. Det är alltså normalt inte den tid som köparen innehaft bilen som är av betydelse utan i stället i vilken omfattning som bilen använts. Har felet medfört osäkerhet, upprepade verkstadsbesök eller liknande olägenheter ska även detta beaktas (jfr förarbetena till

text: 44 § konsumentköplagen

text: i

text: prop. 1989/90:89 s. 159

text: f). Viss betydelse måste också tillmätas om bilen är ny eller begagnad och om bilen är en bil av standardkaraktär eller en bil som avviker från sådan karaktär.

text: GS har trots det hävningsgrundande felet kunnat använda bilen. Med hänsyn till detta och till övriga omständigheter som bör beaktas vid bedömning av skälig ersättning för nytta anser nämnden att den i detta fall kan bestämmas till 12 kr per körd mil.

text: GS har begärt att nyttoavdrag inte ska ske för tiden efter den dag han meddelade företaget att han ville häva köpet. Då köparen ska ersätta den faktiska nytta han haft av varan trots felet, ska GS´ begäran i denna del avslås. Ersättningen ska beräknas efter den faktiska körsträckan när bilen lämnas tillbaka.

text: Bilen ska lämnas tillbaka i väsentligen oförändrat skick. Efter avdraget för nytta ska GS få tillbaka vad han betalat för bilen. Han har rätt till ränta på köpesumman (246 600 kr) från dagen för betalningen. Ränta beräknas enligt en räntefot som motsvarar den vid varje tid gällande referensräntan med ett tillägg av två procentenheter (se

text: och

text: 5 §§

text: räntelagen


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004 på grund av försenad flygning. Förseningen berodde på en extraordinär omständighet. Fråga om flygbolaget haft tillräckligt stora tidsmarginaler för att hantera eventuellt uppkomna sidoeffekter och på så sätt kunde anses ha vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika omständigheten och dess konsekvenser. (EU-domstolens dom i mål C-294/10.)

org: arn

text: MM begärde 600 euro i kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004. Hennes flyg från San Fransisco till Stockholm den 20 december 2016 försenades drygt fyra timmar.

type: stycke

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. Flygningen från San Francisco till Stockholm ankom till Stockholm 4 timmar och 3 minuter försenad, vilket berodde på att föregående flygning ankommit sent till San Fransisco. Detta berodde i sin tur på att vid flygningen dessförinnan blev en passagerare sjuk och svimmade på passagerarbryggan under avstigning (de-boarding) i Stockholm. Avstigningen fick därför stoppas och medicinsk hjälp tillkallas. Passageraren togs omhand och fördes till sjukhus. Incidenten påverkade nästa avgång och en följdförsening uppstod. Ombokning eller omdirigering skulle inte ha lett till en mindre försening. Situationen kan betecknas som extraordinär, den uppstod plötsligt och var utanför flygbolagets kontroll.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

type: rubrik

text: Tvisten gäller om flygbolaget är skyldigt att betala kompensation enligt EU-förordningen nr 261/2004 till följd av den försenade flygningen. Enligt sin ordalydelse omfattar inte förordningen en sådan rätt. EU-domstolen har emellertid slagit fast att passagerare vid försening kan åberopa rätten till kompensation enligt artikel 7, om de till följd av försenad flygning når sin slutliga bestämmelseort tre timmar eller mer efter den ankomsttid som ursprungligen fastställts av lufttrafikföretaget .

text: I ärendet är utrett att MM nådde sin slutliga bestämmelseort Stockholm mer än fyra timmar efter den tidtabellsenliga ankomsttiden. Hon har därför i princip rätt till kompensation. Flygbolaget är emellertid inte skyldigt att betala kompensation om flygbolaget kan bevisa att flygningen försenats på grund av extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits .

text: Prövningen av om ett flygbolag kan undgå att betala kompensation innefattar två led, nämligen dels om det inträffade berott på en extraordinär omständighet, dels om flygbolaget vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika omständigheten och dess konsekvenser. Det är flygbolaget som har bevisbördan för att båda leden är uppfyllda. Det räcker alltså inte med att enbart konstatera att förseningen berott på en extraordinär omständighet.

text: Europaparlamentets och Rådets förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning

text: (EEG) nr 295/91

text: . 2 EU-domstolens dom i

text: mål C-402/07

text: och

text: . 3

text: Artikel 5.3

text: EU-domstolen har lagt fast att – då lufttrafikföretaget enligt

text: artikel 5

text: punkt 3 i förordningen är skyldigt att vidta alla rimliga åtgärder för att undvika de extraordinära omständigheterna och effekterna av dessa – lufttrafikföretaget vid planeringen av flygningen i rimlig utsträckning måste beakta risken för förseningar, om extraordinära omständigheter skulle inträffa. Domstolen anför att ett förnuftigt lufttrafikföretag för att undvika alla förseningar, även obetydliga sådana, som uppstår till följd av att extraordinära omständigheter inträffar måste planera sina resurser på sådant sätt att det har en viss tidsreserv och för att, om möjligt, kunna genomföra flygningen när de extraordinära omständigheterna inte längre föreligger. Om ett lufttrafikföretag i en sådan situation däremot inte har någon tidsreserv kan det enligt domstolen inte anses ha vidtagit alla de rimliga åtgärder som föreskrivs i artikel 5.3 i förordning nr 261/2004

text: Domstolen framhåller också att det i bedömningen av om de åtgärder är rimliga som lufttrafikföretaget har vidtagit när det planerade flygningen ska beaktas risker för sidoeffekter, i den mån de omständigheter som utgör dessa risker kan förutses och beräknas. Som exempel på sådana sidoeffekter anges att det kan vara svårt att få ny plats i flygkorridorer eller att få plats att starta eller landa på flygplatser .

text: Flygbolaget har som skäl till den uppkomna förseningen åberopat att en passagerare på en tidigare flygning blev sjuk och svimmade på passagerarbryggan under avstigning, vilket ledde till att avstigningen fick stoppas och medicinsk hjälp tillkallas. Denna tidigare flygning låg två flygningar före den flygning som det begärs kompensation för. Även om den händelsen skulle ha orsakat en viss fördröjning av arbetet med att göra flygplanet klart för ny flygning har flygbolaget inte bevisat att den orsakat så stor försening att flygbolaget även med en rimlig tidsreserv i sin planering oundvikligen skulle drabbas av att en flygning med samma flygplan som låg två flygningar längre fram i flygplanets planerade användning skulle bli fyra timmar försenad till destinationen. Mot bakgrund bl.a. av EU-domstolens nämnda uttalanden anser nämnden därför att flygbolaget inte kan undgå skyldighet att betala kompensation till MM. Avståndet mellan avreseort och destination är sådant att flygbolaget ska rekommenderas att betala kompensation med 600 euro till MM.

text: 4 EU-domstolens dom i

text: mål C-294/10

text: , stycke 28 5 EU-domstolens dom i

text: mål C-294/10

text: , stycke 33 och 34 6 Beträffande frågan om en extraordinär omständighet på en tidigare flygning kan åberopas av flygbolaget, se Anders Eriksson, Flygpassagerares rättigheter, 2013, s. 63. Där anges att detta är möjligt.

type: avgorande


title: Flygpassagerare hade packat ner smycken till ett värde av 71 000 kr i incheckat bagage. Smyckena försvann under den tid som bagaget var i flygbolagets vård. Flygbolaget befriades från ersättningsskyldighet för de försvunna föremålen eftersom skadan hade orsakats av passagerarens vårdslöshet. (Montrealkonventionen art. 17.2 och art. 20.)

text: AA begärde ersättning med sammanlagt 71 000 kr för smycken som försvunnit ur incheckat bagage. I hennes resväska fanns ett meddelande att väskan hade varit öppnad. Hennes smycken, som hon hade lagt i necessären, var borta. Hon hade inte fått information om eventuella stölder från incheckade resväskor.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. När säkerhetspersonalen på flygplatsen kontrollerar bagaget är de ansvariga för att lägga dit en notis; en sådan som AA fann i sitt bagage. De är också ansvariga för att lägga tillbaka alla föremål i bagaget. Om de gör detta eller inte är utanför flygbolagets kontroll. AA följde inte regler och villkor i de allmänna transportvillkoren, som finns på flygbolagets hemsida. Enligt dessa gäller följande regler och villkor för bagage: ”10.1 Objekt som inte kan godtas som bagage Du får inte lägga följande i ditt bagage: På flygresor med avgång eller destination i USA rekommenderar vi att du inte placerar ömtåliga föremål, lättfördärvliga eller värdefulla föremål såsom bärbara datorer, smycken och ädelstenar, pengar, värdepapper, portföljer och attachéväskor med installerat larm, mediciner, läkarintyg eller identitetshandlingar i ditt bagage eftersom vårt ansvar för en eventuell förlust, skada eller försening av bagaget är begränsat i enlighet med vad som anges i artikel 16.2.2. För att undvika nekad transport enligt paragraf 10.2(c) måste allt bagage vara packat i lämpliga förpackningar i enlighet med våra regler.”

text: I de av flygbolaget åberopade villkoren står det dels ”Du får inte lägga följande i ditt bagage”, dels ”På flygresor med avgång eller destination i USA rekommenderar vi att du inte placerar (…) smycken och ädelstenar (…) i ditt bagage”. Eftersom villkoren uttrycker både ett förbud och en rekommendation i samma fråga är de tvetydiga. Om innebörden av ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling är oklar, ska enligt 10 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden avtalsvillkoret vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument tolkas till konsumentens förmån. Det innebär att de nu redovisade villkoren som flygbolaget åberopat ska tolkas som en rekommendation och inte som ett förbud. 1 2 Montrealkonventionen är tillämplig på tvisten . Enligt den ansvarar transportören om incheckat bagage förstörts, förlorats eller skadats, under förutsättning att den skadebringande händelsen inträffat ombord på luftfartyget eller under den tid då bagaget var i transportörens

text: Konventionen den 28 maj 1999 om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter 2 Se

text: 4 § lagen (2010:510)

text: om lufttransporter

text: vård . Men om transportören visar att en skada orsakats helt eller delvis av vårdslöshet eller underlåtenhet eller annan oriktig handling av den som begär ersättning, ska transportören helt eller delvis vara befriad från skadeståndsansvar, i den utsträckning som vårdslösheten eller underlåtenheten helt eller delvis orsakat skadan .

text: AA har begärt ersättning med 71 000 kr för ett antal smycken som hon hade lagt i sin necessär i sitt incheckade bagage. Nämnden anser att det är allmänt känt att det förekommer att väskor försvinner under flygtransporter. Att då förvara smycken till ett så stort värde i bagaget på det sätt som AA har gjort kan inte anses vara aktsamt. Nämndens uppfattning i den saken förstärks också av att AA i flygbolagets allmänna transportvillkor fått en klar rekommendation att inte packa smycken och ädelstenar i det incheckade bagaget. Nämnden anser att AA har varit vårdslös och att denna vårdslöshet helt har orsakat skadan. Hennes krav på ersättning ska därför avslås.

text: Skiljaktig mening

text: En av nämndens ledamöter var skiljaktig och anförde följande.

text: Enligt Montrealkonventionen artikel 17 är transportören ansvarig för resenärens bagage under transporten. Det framgår inte av Montrealkonventionen att en resenär inte får packa ner en viss typ av föremål i bagaget. Ett avtalsvillkor som begränsar konsumentens rättigheter bör därför ses som oskäligt och vara utan verkan mot konsumenten. Det av flygbolaget åberopade avtalsvillkoret ska därför vara utan verkan mot konsumenten oavsett om det ses som ett villkor eller en rekommendation.

text: Av Montrealkonventionen artikel 17.2 framgår att transportören ansvarar för bagage som förlorats under transporten. Det är visat att bagaget har öppnats av personal på flygplatsen. Det är inte visat att AA har agerat vårdslöst genom att placera smycken i necessären i sitt bagage. Det faktum att det är allmänt känt att bagage ibland går förlorat under en flygtransport ska inte begränsa transportörens rättsliga ansvar för förlorat bagage. Enligt Montrealkonventionen är transportörens skadeståndsansvar för förlorat bagage begränsat till 1 131 SDR (vilket motsvarar cirka 13 500 svenska kronor). AA:s krav på ersättning ska därför delvis bifallas.

text: 3 Artikel 17.2 4 Artikel 20


title: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004 på grund av inställd flygning. En passagerare har rest från ett EU-land till ett icke EU-land, med mellanlandning utanför EU. Den andra sträckan ställdes in. Samma lufttrafikföretag utförde båda transporterna. Förutsättningarna enligt artikel 3 är uppfyllda och förordningen är tillämplig.

text: AF och hans medpassagerare begärde kompensation med 600 euro per person enligt EUförordning 261/2004. De begärde också ersättning med 174 euro avseende extra kostnader för mat och andra nödvändiga inköp. – De skulle flyga med flygbolaget från Arlanda till Entebbe med mellanlandning i Istanbul. I Istanbul ställdes flygningen till Entebbe in. De anlände mer än fyra timmar försenade till Entebbe.

text: Flygbolaget medgav att betala 174 euro för extra kostnader men motsatte sig kravet i övrigt. – Anslutningsflygningen i Istanbul ställdes in på grund av dåligt väder. Snöfallet förde med sig att många flygningar ställdes in. Eftersom den inställda flygningen orsakades av extraordinära omständigheter utgår inte någon kompensation enligt förordningen. Passagerarna fick mat och hotell under väntan på närmast tillgängliga flygning i enlighet med EU-förordningen.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Är EU-förordning 261/2004 tillämplig?

text: En första fråga är om EU-förordning 261/2004 är tillämplig i ärendet. Enligt artikel 3 ska förordningen tillämpas på, såvitt nu är i fråga, passagerare som reser från en flygplats i en medlemsstat. Detta ska gälla under förutsättning att passageraren har en bekräftad platsreservation på den berörda flygningen.

text: Den resa som tvisten gäller innehöll en flygtransport som bestod av två led, först från Arlanda till Istanbul och därefter från Istanbul till Entebbe.

text: I ärendet är klarlagt att passagerarna har rest med flygbolaget från Arlanda flygplats i Sverige. De har alltså rest från en flygplats i en EU-stat. Att flygtransporten på sträckan Istanbul – Entebbe inte kom att utföras berodde emellertid inte på något som inträffade under flygtransporten från Arlanda till Istanbul utan enbart på förhållanden hänförliga till den delsträcka som inte utfördes. Avgörande för om EU-förordningen är tillämplig på den inställda flygtransporten är därför om flygtransporten från Arlanda till Entebbe ska uppfattas som en enda flygning eller om transporten från Arlanda till Istanbul utgör en flygning och transporten från Istanbul till Entebbe en annan flygning.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004

text: om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning

text: (EEG) nr 295/91

text: Begreppet flygning används på flera håll i EU-förordningen. Någon definition av begreppet finns dock inte i förordningen. Detta har tydligen uppfattats som en brist, eftersom EUkommissionen i ett pågående arbete med att revidera förordningen har föreslagit att en sådan definition ska införas. Enligt kommissionens förslag till ändringar i förordningen ska med flygning förstås en ”lufttransport mellan två flygplatser, varvid uppehåll under resan som görs av enbart tekniska eller operativa skäl inte ska beaktas”.

text: Svea hovrätt har ansett att EU-förordningen är tillämplig när en resenär rest från en flygplats inom en EU-stat till en flygplats utanför EU med mellanlandning utanför EU, trots att den försening som drabbat resenären uppstått på den delsträcka som gick mellan de båda flygplatserna utanför EU.

text: EU-domstolen har slagit fast att eftersom det i förordningen inte finns någon definition av begreppet flygning ska begreppet tolkas mot bakgrund av samtliga bestämmelser i förordningen och det eftersträvade syftet med förordningen. Av punkt 4 i preambeln till EUförordningen framgår att syftet med förordningen är att stärka passagerarnas rättigheter och att se till att lufttrafikföretagen ska kunna verka under lika villkor på en liberaliserad marknad. I domen uttalar domstolen vidare att med begreppet flygning i EU-förordningens mening ska förstås huvudsakligen en lufttransport som kan anses som en ”enhet” och som utförs av ett lufttrafikföretag som bestämmer sin färdväg.

text: Nämnden har i ett vägledande beslut i ärende 2017-05137 konstaterat att passagerare som flyger mellan Sverige och en flygplats utanför EU skulle kunna komma att behandlas olika vid förseningar beroende på om mellanlandning sker utanför EU eller inte, om man skulle anse att varje delsträcka på en sådan flygtransport skulle vara en flygning för sig. Om förseningen i mellanlandningsfallet beror på händelser på den slutliga destinationsflygplatsen, skulle de passagerare som flyger utan mellanlandning få kompensation enligt EUförordningen (förutsatt att förutsättningarna för det i övrigt är uppfyllda) medan passagerare som flyger med mellanlandning inte skulle få någon kompensation. Ett sådant synsätt skulle innebära att likabehandlingsprincipen frångås. Eftersom de lufttrafikföretag som flyger direkt från en EU-stat till slutdestinationen i hög utsträckning är EG-lufttrafikföretag skulle det missgynna dessa i förhållande till lufttrafikföretag som är hemmahörande i stater på mellanlandningsorter. Det skulle innebära att företagen inte kan verka under lika villkor. Som anförts i nämndens beslut i ärende 2017-05137 talar det anförda för att anse att med begreppet flygning ska förstås hela transporten mellan den första avreseflygplatsen och den slutliga destinationen oavsett om flygtransporten går med direktflyg eller med en mellanlandning. Detta synes också – såvitt gäller förseningar – harmoniera med synsättet att en försening ska bedömas i förhållande till tidtabellsenlig ankomsttid till den slutliga destinationsflygplatsen. Att begreppet flygning ges en sådan tolkning ligger även i linje med EU-förordningens övergripande syfte att stärka flygpassagerarnas rättigheter.

text: 2013/0072 COD. 3 Svea hovrätts dom den 7 mars 2017 i mål FT 7211-16. 4 EU-domstolens dom den 10 juli 2008 i

text: mål C-173/07

text: Som nämnden konstaterat i ärende 2017-05137 är en förutsättning för att flera delsträckor ska betraktas som en enda flygning att det är ett och samma lufttrafikföretag som utför transporterna på alla delsträckorna. I det nu aktuella fallet utfördes transporterna på båda delsträckorna av flygbolaget.

text: Nämnden anser därför att med begreppet flygning ska i det nu aktuella ärendet förstås hela flygtransporten mellan Stockholm och Entebbe, trots att det skett en mellanlandning i Istanbul. Det innebär att EU-förordningen är tillämplig på den transporten, trots att transporten på den sista delsträckan mellan Istanbul och Entebbe ställts in på grund av omständigheter som hänfört sig enbart till den delsträckan.

text: Har passagerarna rätt till kompensation?

text: Enligt EU-förordning 261/2004 och EU-domstolen har passagerare rätt till kompensation av lufttrafikföretaget om en flygning ställs in eller försenas kraftigt. Lufttrafikföretaget är dock inte skyldigt att betala sådan kompensation om det kan bevisa att flygningen har ställts in eller försenats på grund av extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits. Enligt EU-domstolen är extraordinära händelser sådana som till sin art eller sitt ursprung faller utanför det berörda lufttrafikföretagets normala verksamhet och som ligger utanför dess faktiska kontroll.

text: Parterna i ärendet har utgått från att Entebbe är den slutliga destinationen för den aktuella flygningen. Nämnden lägger därför det till grund för sin bedömning.

text: Enligt flygbolaget var den i ärendet aktuella flygtransporten på delsträckan Istanbul – Entebbe en av många flygningar som ställdes in på grund av snöoväder i Istanbul. Nämnden ifrågasätter inte uppgiften. Även om snöoväder kan utgöra extraordinära omständigheter har flygbolaget inte närmare redogjort för hur snöovädret påverkade flygningen eller bevisat att det inte hade gått att undvika att ställa in flygningen med rimliga åtgärder.

text: Mot denna bakgrund kan flygbolaget inte, genom den i ärendet ingivna bevisningen, anses ha bevisat att det inte är skyldigt att betala kompensation. Passagerarna har därför rätt till ekonomisk kompensation för den inställda flygningen. Avståndet mellan Arlanda och Entebbe är sådant att kompensationen ska uppgå till 600 euro per passagerare, dvs. totalt 1 800 euro.

text: Ersättning för extrakostnader

text: Flygbolaget har medgett kravet i denna del och ska därför även rekommenderas att i den delen betala 174 euro.

text: 5 Se EU-domstolens dom den 19 november 2009 i de förenade målen

text: och

text: . 6

text: Artikel 5.3

text: . 7 EU-domstolens dom den 22 december 2008 i

text: mål C-549/07


title: Konsumenten lämnade in sin jacka för förvaring i nattklubbens garderob. I samband med att han skulle hämta ut jackan försvann den. Jackan var fortfarande i företagets besittning när garderobspersonalen lade den på disken. Nattklubben, som inte har visat att skadan inte beror på försummelse av företaget, är därför ansvarig för förlusten av jackan. (32 § första stycket konsumenttjänstlagen)

text: PA begärde ersättning med 2 100 kr för sin försvunna jacka. Han lämnade in sin två månader gamla jacka i nattklubbens betalgarderob och fick inte tillbaka den. När han skulle gå hem från nattklubben lämnade han in sin bricka till tjejen som arbetade i garderoben. Tjejen gick till andra sidan och uppgav sedan att hon hade lagt jackan på disken, vilken hon inte hade gjort. Han stod hela tiden kvar på samma ställe.

text: Nattklubben motsatte sig kravet. PA gav garderobspersonalen sin bricka och personalen lade hans jacka framför honom på disken. Den omständigheten att PA inte märkte att han fick sin jacka är inget som företaget kan lastas för.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Om föremålet för en tjänst eller annan egendom som tillhör konsumenten skadas medan egendomen är i näringsidkarens besittning eller annars under dennes kontroll, är näringsidkaren skyldig att ersätta skadan, om inte näringsidkaren visar att skadan inte beror på försummelse av honom eller någon som på hans sida har anlitats för att utföra tjänsten (

text: Enligt nämndens bedömning måste den jacka som PA lämnade in för förvaring hos nattklubben fortfarande anses ha varit i företagets besittning när den låg på disken i samband med att PA skulle hämta ut den. Av utredningen framgår att PA inte har återfått jackan av företaget och att han genom detta har drabbats av en skada. Nattklubben har inte visat att skadan inte beror på försummelse av företaget eller någon som det har anlitat för att utföra tjänsten. Nattklubben får därför anses ansvarig för förlusten av jackan. Företaget har inte ifrågasatt uppgiften om jackans värde och ska därför rekommenderas att betala 2 100 kr till PA.


title: Konsumenten anmälde sig till en kurs som skulle starta tre månader senare. Han fick ingen bokningsbekräftelse eller liknande meddelande angående kursen förrän samma dag som kursen skulle börja. Företaget kan därför inte anses ha accepterat konsumentens anbud inom skälig tid. Bindande avtal har inte ingåtts.

text: MT begärde att inte behöva betala något för en kurs i svetsning. Den 5 november 2016 anmälde han sig och sin son till kursen. Han fick inte någon bekräftelse på sin anmälan, och lyckades inte få kontakt med företaget per telefon. Han utgick från att kursen inte skulle genomföras. Först den 3 februari 2017, samma dag som kursen började, fick han ett mejl med en bokningsbekräftelse och en faktura på 7 100 kr. Han kontaktade företaget och sa att det inte fanns något avtal. Han och hans son kunde inte delta i kursen eftersom de jobbade.

text: SG motsatte sig kravet. Kursen bestod av tre kurstillfällen. Kursen var fulltecknad och det fanns sex personer på reservlistan. Före kursstart kontrollerade företaget om alla kursavgifter hade betalats. De skickade en påminnelse till MT före kursstart. MT meddelade aldrig att han och hans son inte skulle delta, varför företaget inte kunde ta in några reserver. Först efter det första kurstillfället visste företaget att MT och hans son inte skulle delta, och då fanns ingen möjlighet att sätta in några andra deltagare i deras ställe. Till följd av det inträffade har företaget gått miste om kursavgiften om 7 100 kr. – MT godkände företagets köpvillkor vid bokningstillfället. I dessa fanns tydlig information om att kunden ska kontakta företaget om han inte får någon bokningsbekräftelse. MT meddelade aldrig att han inte hade fått någon bokningsbekräftelse.

text: Erbjudanden som en näringsidkare, i annons eller på internet, riktar till allmänheten anses normalt inte som avtalsrättsligt bindande anbud, utan endast som oförbindande uppmaningar till den som är intresserad av varan eller tjänsten att lämna ett anbud. För att ett avtal ska komma till stånd krävs i regel att konsumenten lämnar ett anbud och att näringsidkaren accepterar köparens anbud. Näringsidkaren ska ges skälig betänketid för att ta ställning till anbudet. Om anbudet inte accepteras inom denna s.k. acceptfrist är anbudsgivaren inte längre bunden.

text: I ärendet är utrett att MT den 5 november 2016 anmälde sig och sin son till kursen med startdatum den 3 februari. SG har i ärendet inte visat att någon bokningsbekräftelse eller liknande meddelande angående kursen har kommit MT till handa förrän den 3 februari 2017. Detta kan inte anses ha varit inom skälig tid efter anbudet. Ett bindande avtal kan alltså inte anses ha ingåtts. SG ska därför rekommenderas att inte kräva MT på betalning för kursen.


title: Frågan om en kurs i mindfulness och qigong kan anses utgöra en sådan fritidsaktivitet som omfattas av undantagsbestämmelsen 2 kap. 11 § första stycket 12 distansavtalslagen.

text: EC begärde återbetalning med 4 000 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav han följande. Den 16 december 2016 bokade han en kurs i mindfulness och qigong till ett pris om 9 500 kr. Kursen omfattade tolv tillfällen om sex timmar vardera. Redan vid det första kurstillfället, i mars 2017, visade det sig att kursen inte var seriös. Han ångrade därför kursen, men företaget hävdade att han inte hade rätt att få tillbaka ansökningsavgiften om 4 000 kr. Det framgick inte någon information om ångerrätt på företagets hemsida. Ansökningsavgiften är dessutom oskäligt hög. Företaget ska i vart fall betala tillbaka 3 208 kr, motsvarande ansökningsavgiften minskad med en tolftedel av kursavgiften.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Ansökningsavgiften är en garant för att företaget ska kunna driva kurser med en viss ekonomisk försäkran. Det stod klart och tydligt på företagets hemsida att ansökningsavgiften om 4 000 kr inte betalades tillbaka, vilket också stämmer överens med sedvana inom branschen. Antalet deltagare i kursen var begränsat. Kursen blev inte fulltecknad då det fanns en plats kvar. Det fanns därför inte någon reservlista och det gjordes inte något försök att sätta in en annan deltagare. Företaget besparades inga kostnader med anledning av EC:s avhopp, utan förlorade intäkter.

text: Har EC ångerrätt?

text: Avtalet mellan parterna har träffats via internet. Därmed är lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) tillämplig på avtalet. En konsument har enligt lagen rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal om köp av en vara eller tjänst genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget. Vid köp av en vara har konsumenten rätt att säga upp avtalet inom 14 dagar från leveransen av varan, medan motsvarande ångerfrist för köp av tjänst gäller från den dag då avtalet ingicks (

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: distansavtalslagen

text: Ångerrätten gäller inte för avtal som avser kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet om näringsidkaren ska tillhandahålla tjänsten på en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod (

text: ). Eftersom det av utredningen i ärendet framgår att den aktuella kursen skulle hållas på vissa bestämda dagar under en bestämd tidsperiod har nämnden att ta ställning till om kursen kan anses utgöra en sådan fritidsaktivitet som omfattas av undantagsbestämmelsen.

text: Bestämmelserna i 2014 års distansavtalslag bygger på direktiv

text: . Bestämmelsen i 2 kap. 11 § första stycket 12 motsvarar

text: artikel 16 l

text: ) i direktivet. Det är dock inte fråga om någon ny bestämmelse, utan en liknande infördes i direktivet

text: , som genomfördes i svensk rätt genom lagen (

text: ) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (se

text: 7 § första stycket 4

text: i den lagen).

text: Enligt artikel 3.2 i 1997 års EG-direktiv skulle konsumenten sakna ångerrätt vid avtal om tillhandahållande av tjänster såsom inkvartering, transport, serviceverksamhet eller fritidsverksamhet, om tjänsten skulle tillhandahållas på en bestämd dag eller en bestämd tidsperiod.

text: Enligt skäl 49 i 2011 års EU-direktiv kan en ångerrätt vara olämplig på grund av varans eller tjänstens art bl.a. vid tjänster där ingåendet av avtal innebär att kapacitet reserveras som näringsidkaren kan få svårt att fylla om ångerrätt utövas. Detta sägs vara fallet t.ex. vid bokning av hotell och fritidshus samt vid kulturella evenemang och sportevenemang.

text: Artikel 16 i 2011 års direktiv anger att medlemsstaterna inte får tillåta ångerrätt vid tillhandahållande av logi för andra ändamål än permanent boende, varutransport, tjänster som avser biluthyrning, catering eller tjänster som avser fritidsverksamhet när det i avtalet anges att tjänsterna ska tillhandahållas en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod. Att medlemsstaterna ”inte får” medge ångerrätt i angivna fall kan inte anses vara ändrat genom

text: artikel 25

text: om att direktivet är på visst sätt tvingande till konsumenternas förmån.

text: EU-domstolen har i en dom den 10 mars 2005 i målet

text: uttalat att valet av begreppet ”fritidsverksamhet” (och alltså inte t.ex. ”fritidsevenemang”) innebär att lagstiftaren valt att från ångerrätten undanta alla fritidsaktiviteter oavsett omfattning, utom sådana avtal som inte ska verkställas ett visst datum eller under en viss period.

text: I proposition 1999/2000:89 avseende 2000 års distansavtalslag uttalas att begreppet fritidsaktivitet i

text: artikel 3.2

text: EG-direktivet kan inbegripa olika kulturevenemang och idrottsevenemang. Undantaget exemplifieras med distansavtal om köp av biljetter till operaföreställningar och fotbollsmatcher (s. 82). 2005 års distansavtalslag innebar ingen ändring i sak när det gällde undantagets omfattning och innebörd (

text: prop. 2004/05:89 s. 128

text: I proposition 2013/14: 15 avseende 2014 års distansavtalslag anges i författningskommentaren till 2 kap. 11 § punkt 12

text: distansavtalslagen

text: (s. 90) att tjänster, som avser kulturevenemang och idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet, liksom tidigare undantas från ångerrätten. Som ett exempel på fritidsaktivet anges att konsumenten utövar en sport.

text: Nämnden har i ett tidigare avgörande i ärende 2011-5317 i förstärkt sammansättning ansett att ordalydelsen av och syftet med undantagsbestämmelsen ger vid handen att undantaget gäller fritidsaktiviteter av viss omfattning, där avbokningar typiskt sett skulle kunna drabba näringsidkaren oproportionerligt hårt. Många gånger kan det röra sig om avtal där näringsidkaren har ingått avtal med andra näringsidkare för att kunna fullgöra avtalet med konsumenten. Varje slags avtal om en fritidsaktivitet omfattas alltså inte av undantaget. Nämnden uttalade vidare att avgörande vid bedömningen borde vara omständigheter som evenemangets omfattning och storlek och, typiskt sett, de ekonomiska konsekvenserna för näringsidkaren av att

text: konsumenten har möjlighet att ångra och avboka sitt deltagande. – Nämnden noterar nu att det var fråga om huruvida en förmedlare av en anmälan till New York Marathon skulle bli återbetalningsskyldig även om förmedlaren inte skulle ha möjlighet att återfå beloppet från arrangören; förmedlaren skulle därmed inte hamna i samma läge som om avtalet inte hade ingåtts med konsumenten utan drabbas av en förlust utöver det egna arbete som förmedlaren lagt ner i ärendet. En återbetalning skulle alltså drabba förmedlaren ovanligt hårt. Slutsatsen blev att anmälaren saknade ångerrätt.

text: Nämnden har vidare i ärende 2011-6203, likaledes i förstärkt sammansättning, rörande ett avtal om att köra sportbil upprepat de principiella avsnitten i 2011 års avgörande men kommit till slutsatsen att det avtalet inte var av sådant slag att det omfattades av undantaget från ångerrätten.

text: Marknadsdomstolen har behandlat ångerrätten vid en danskurs (

text: ). Domstolen uttalade att bestämmelsen i

text: distansavtalslagen

text: ska tillämpas på aktiviteter där utövande av en ångerrätt typiskt sett skulle drabba näringsidkaren ekonomiskt på ett sätt som inte står i proportion till betydelsen av ångerrätten för konsumenterna. Marknadsdomstolen fann därför att det i målet aktuella avtalet om danskurs inte omfattades av undantaget från ångerrätt.

text: Nämnden gör nu följande bedömning.

text: I EU-direktiven undantas alla tjänster avseende fritidsaktivitet. EU-domstolen har år 2005 tolkat undantaget så att det avser all fritidsaktivitet oavsett omfattning. Även om motivet till undantaget är att arrangören kan få svårt att fylla reserverad kapacitet om en konsument utövar ångerrätt, finns ingen sådan kvalificering med i

text: artikel 3.2

text: år 1997 eller

text: artikel 16

text: år 2011. Omnämnandet av sportevenemang i direktivens skäl utgör bara exempel.

text: Mot denna bakgrund framstår det som problematiskt att inskränka undantaget till fritidsaktiviteter där en ångerrätt typiskt sett skulle drabba näringsidkaren oproportionerligt hårt. Ett sådant undantag är inte heller lättillämpat, allra minst för konsumenter och konsumentvägledare, fastän det är fråga om massavtal som bör kunna lösas utanför domstol. Det skulle vara något enklare att ta fasta på ordet ”liknande” framför fritidsaktivitet i

text: distansavtalslagen

text: och bedöma om fritidsaktiviteten liknar ett kultur- eller idrottsevenemang. Den i detta ärende aktuella kursen liknar inte ett kultur- eller idrottsevenemang. Med en sådan tolkning av

text: distansavtalslagen

text: skulle ångerrätt föreligga i ärendet. Ett sådant resultat skulle inte strida mot utgången i nämndens avgörande 2012 (ett idrottsevenemang: ingen ångerrätt) eller mot utgången i Marknadsdomstolens dom 2016 (en danskurs som inte liknar ett kultur- eller idrottsevenemang: ångerrätt).

text: Begreppet ”liknande fritidsaktivitet” i

text: distansavtalslagen

text: har emellertid ingen motsvarighet i något EU-direktiv, och denna restriktion har såvitt känt inte införts av något annat EU-land. Den svenska lagen ska tolkas EU-konformt (se t.ex. EU-domstolens avgörande D-441/14, AJOS, punkterna 29–37), särskilt som medlemsstaterna ”inte får” medge ångerrätt i de fall som anges artikel 16 i 2011 års direktiv. Eftersom en anmälan till en tidsbestämd konstresa liksom anmälan till ett tidsbestämt idrottsevenemang som åskådare eller med eget deltagande är undantagen från ångerrätt enligt såväl direktivet som

text: distansavtalslagen

text: , kan man fråga sig

text: varför en anmälan till en tidsbestämd yogakurs, navigationskurs, fågelskådarkurs eller snickerikurs skulle vara möjlig att ångra. Konsumenten har ändå möjlighet att avbeställa tjänsten enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: tills tjänsten har slutförts, så som den bestämmelsen kommit att tillämpas analogt av Högsta domstolen och ARN, varvid de ekonomiska effekterna i det enskilda fallet för näringsidkaren och konsumenten kan beaktas.

text: På grund av det anförda finner nämnden – trots ordet ”liknande” i

text: distansavtalslagen

text: – att alla avtal om tjänster avseende fritidsverksamhet som ska genomföras vid en viss tidpunkt eller tidsperiod är undantagna från ångerrätt (se också Anne Kuttenkeuler,

text: Distansavtalslagen

text: [1 november 2017, Zeteo], kommentaren till

text: 2 kap.

text: Med hänsyn till det ovan anförda anser nämnden att den aktuella kursen utgör en sådan fritidsaktivitet som omfattas av undantaget i

text: 2 kap. 11 § distansavtalslagen

text: . EC har därför inte haft rätt att ångra sitt deltagande i kursen.

text: Har EC rätt att häva avtalet och återfå hela kursavgiften?

text: EC har påstått att kursen inte var seriös. Det finns dock inte underlag för att bedöma att företaget gjort sig skyldigt till sådant avtalsbrott att han kunnat häva avtalet och kräva återbetalning av allt vad han betalt (4 000 kr).

text: Har EC rätt att avbeställa kursen?

text: EC:s begäran att få ångra avtalet kan även tolkas såsom en avbeställning av tjänsten. Nämnden har därför att ta ställning till är om EC haft rätt att avbeställa kursen och på den grunden få tillbaka hela eller en del av ansökningsavgiften.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det fanns information på företagets websida om att företaget inte betalade tillbaka ansökningsavgiften. Eftersom EC inte har förnekat att han varit införstådd med dessa villkor innan han anmälde sig till kursen, får villkoren anses vara en del av parternas avtal.

text: Nämnden har i flera ärenden ansett att en konsument har rätt att avbeställa en kurs med stöd av

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: även om denna lag inte är direkt tillämplig på kurser, se Högsta domstolens dom i rättsfallet

text: NJA 2002 s. 644

text: . Avtalsvillkor som strider mot

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: anses oskäliga enligt

text: 36 § avtalslagen

text: och är därför ogiltiga (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 142

text: ). Det får till följd att rättsförhållandet ska avvecklas på det sätt som anges i

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: Enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: har företaget vid avbeställning rätt till ersättning för den del av tjänsten som företaget redan har utfört. Det är ostridigt att EC deltagit på första kurstillfället. Kursen kostade 9 500 kr och innehöll tolv kurstillfällen. Företaget har därmed rätt till ersättning med ett belopp som motsvarar priset för ett kurstillfälle, dvs. 792 kr.

text: Företaget har vidare rätt till ersättning för arbete som måste utföras trots avbeställningen. Företaget har inte påstått att något sådant arbete varit aktuellt.

text: Slutligen har företaget rätt till ersättning för förluster till följd av kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt på grund av att näringsidkaren har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på annat sätt har inrättat sig efter uppdraget. Företaget har inte påstått att det haft särskilda kostnader för EC för de återstående kurstillfällena. Inte heller har det visats att företaget har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på annat sätt inrättat sig efter EC:s uppdrag, t.ex. genom att avvisa andra kunder eller genom att ha låtit EC:s deltagaravgift bli avgörande för att ge kursen. Företaget har därför inte heller rätt till ersättning för förlust i övrigt.

text: EC har därmed rätt till återbetalning av ansökningsavgiften minskad med ett belopp som motsvarar priset för ett kurstillfälle.


title: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004 på grund av försenad flygning. En passagerare har rest från ett EU-land till ett icke EU-land, med mellanlandning utanför EU. Förseningen uppstod på den andra sträckan. Samma lufttrafikföretag utförde båda transporterna, som därför har ansetts utgöra en flygning. Förutsättningarna enligt artikel 3 är uppfyllda och förordningen är tillämplig. (Svea hovrätts dom den 7 mars 2017 i mål FT 7211-16)

text: MJ begärde kompensation enligt EU-förordning 261/2004 med 600 euro. Flyget från Stockholm till Bahrain via Istanbul blev försenat med mer än tre timmar. Hon har därför rätt till kompensation.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. Flyget från Istanbul till Bahrain blev omdirigerat till Doha på grund av svåra väderförhållanden (dimma) i Bahrain. Flyget anlände därför till Bahrain fem timmar försenat. Förseningen berodde på extraordinära omständigheter som inte kunde ha undvikits även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Är EU-förordning 261/2004 tillämplig?

text: En första fråga i ärendet är om EU-förordning 261/2004 är tillämplig i ärendet. Enligt artikel 3 ska förordningen tillämpas på, såvitt nu är i fråga, passagerare som reser från en flygplats i en medlemsstat. Detta ska gälla under förutsättning att passageraren har en bekräftad platsreservation på den berörda flygningen.

text: Den resa som tvisten gäller innehöll en flygtransport som bestod av två led, först från Arlanda till Istanbul och därefter från Istanbul till Bahrain.

text: I ärendet är klarlagt att MJ rest med flygbolaget från Arlanda flygplats i Sverige. Hon har alltså rest från en flygplats i en EU-stat. Den försening som uppkom på resan till Bahrain berodde emellertid inte på någon omständighet som inträffade under flygtransporten från Arlanda till Istanbul utan på förhållanden som var hänförliga till den del av färden som avsåg sträckan från Istanbul till Bahrain. Avgörande för om EU-förordningen är tillämplig på förseningen är därför om flygtransporten från Arlanda till Bahrain ska uppfattas som en enda flygning eller om transporten från Arlanda till Istanbul utgör en flygning och transporten från Istanbul till Bahrain en annan flygning.

text: Begreppet flygning används på flera håll i EU-förordningen. Någon definition av begreppet finns dock inte i förordningen. Detta har tydligen uppfattats som en brist, eftersom EUkommissionen i ett pågående arbete med att revidera förordningen har föreslagit att en sådan

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004

text: om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning

text: (EEG) nr 295/91

text: definition ska införas. Enligt kommissionens förslag till ändringar i förordningen ska med flygning förstås en ”lufttransport mellan två flygplatser, varvid uppehåll under resan som görs av enbart tekniska eller operativa skäl inte ska beaktas”.

text: Svea hovrätt har ansett att EU-förordningen är tillämplig när en resenär rest från en flygplats inom en EU-stat till en flygplats utanför EU med mellanlandning utanför EU, trots att den försening som drabbat resenären uppstått på den delsträcka som gick mellan de båda flygplatserna utanför EU.

text: EU-domstolen har slagit fast att eftersom det i förordningen inte finns någon definition av begreppet flygning ska det begreppet tolkas mot bakgrund av samtliga bestämmelser i förordningen och det eftersträvade syftet med förordningen. Av punkt 4 i preambeln till EUförordningen framgår att syftet med förordningen är att stärka passagerarnas rättigheter och att se till att lufttrafikföretagen ska kunna verka under lika villkor på en liberaliserad marknad. I domen uttalar domstolen vidare att med begreppet flygning i EU-förordningens mening ska förstås huvudsakligen en lufttransport som kan anses som en ”enhet” och som utförs av ett lufttrafikföretag som bestämmer sin färdväg.

text: EU-domstolen har behandlat frågan om hur det avstånd ska mätas som avgör vilken storlek den kompensation som passagerare kan bli berättigade till ska ha. I domen konstateras att avståndet vid flygtransporter med mellanlandningar ska mätas från avreseorten till den slutliga destinationen och inte längs den väg via mellanlandningsorten som flygtransporten gått. Som skäl anför domstolen att det finns en likabehandlingsprincip som innebär att passagerare som reser från avreseorten till slutdestinationen ska behandlas lika, oavsett vilken resväg de haft.

text: Av EU-domstolens praxis framgår att en försening ska bedömas i förhållande till tidtabellsenlig ankomsttid till den slutliga destinationsflygplatsen.

text: Nämnden konstaterar att passagerare som flyger mellan Sverige och en flygplats utanför EU skulle kunna komma att behandlas olika vid förseningar beroende på om mellanlandning sker utanför EU eller inte, om man skulle anse att varje delsträcka på en sådan flygtransport skulle vara en flygning för sig. Om förseningen i mellanlandningsfallet beror på händelser på den slutliga destinationsflygplatsen, skulle de passagerare som flyger utan mellanlandning få kompensation enligt EU-förordningen (förutsatt att förutsättningarna för det i övrigt är uppfyllda) medan passagerare som flyger med mellanlandning inte skulle få någon kompensation. Ett sådant synsätt skulle innebära att likabehandlingsprincipen frångås. Eftersom de flygbolag som flyger direkt från EU-stat till slutdestinationen i hög utsträckning är EG-lufttrafikföretag skulle det missgynna dessa i förhållande till lufttrafikföretag som är hemmahörande i stater på mellanlandningsorter. Det skulle innebära att företagen inte kan verka under lika villkor. Det som nu nämnts talar enligt nämndens mening för att anse att med

text: 2013/0072 COD. 3 Svea hovrätts dom den 7 mars 2017 i mål FT 7211-16. 4 EU-domstolens dom den 10 juli 2008 i

text: mål C-173/07

text: . 5 EU-domstolens dom den 7 september 2017 i

text: mål C-559/16

text: . 6 Se EU-domstolens dom den 26 februari 2013 i

text: mål C-11/11

text: begreppet flygning ska förstås hela transporten mellan den första avreseflygplatsen och den slutliga destinationen oavsett om flygtransporten går med direktflyg eller med en mellanlandning. Detta synes också harmoniera med synsättet att en försening ska bedömas i förhållande till tidtabellsenlig ankomsttid till den slutliga destinationsflygplatsen. Att begreppet flygning ges en sådan tolkning ligger även i linje med EU-förordningens övergripande syfte att stärka flygpassagerarnas rättigheter.

text: Det nu anförda förutsätter dock att det är ett och samma lufttrafikföretag som utför flygtransporterna på båda delsträckorna. I det nu aktuella fallet utfördes transporten på båda delsträckorna av flygbolaget.

text: Nämnden finner därför att transporten av MJ från Arlanda till Bahrain ska anses utgöra en enda flygning trots mellanlandningen i Istanbul. Det innebär att EU-förordningen är tillämplig på den transporten, även om förseningen berott på förhållanden på Bahrains flygplats eller på något annat som berör bara transporten mellan Istanbul och Bahrain.

text: Har MJ rätt till kompensation?

text: I EU-förordningen finns inte någon bestämmelse som ger rätt till ekonomisk kompensation vid försening av flygning. EU-domstolen har dock slagit fast att passagerare som ankommer tre timmar eller mer försenade till den slutliga destinationen har rätt till kompensation på samma villkor som passagerare som drabbas av inställd flygning. Det innebär bl.a. att rätten till kompensation faller bort om lufttrafikföretaget kan bevisa att förseningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits (jfr

text: artikel 5

text: punkt 3 i förordningen).

text: Parterna i ärendet har utgått från att Bahrain är den slutliga destinationen för den aktuella flygtransporten. Nämnden lägger därför det till grund för sin bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att MJ ankommit till den slutliga destinationen Bahrain med så stor försening att hon i princip är berättigad till kompensation. Flygbolaget har dock hävdat att undantaget för extraordinära omständigheter är tillämpligt. Som skäl har flygbolaget anfört att förseningen berodde på att myndigheterna i Bahrain stängde flygplatsen. Till stöd för det påståendet har flygbolaget gett in bevisning i form av bl.a. massmediauppgifter om stängningen. Av den ingivna bevisningen framgår att myndigheterna stängt flygplatsen den 26 december 2016 kl. 21.20 samt att stängningen varat till den 27 december 2016 kl. 04.30. Av massmediauppgifterna som presenterats i ärendet framgår vidare att normal flygtrafik på flygplatsen förekom redan på förmiddagen den 27 december.

text: I ärendet är klarlagt att flygbolagets avgång från Istanbul enligt tidtabellen skulle äga rum den 27 december 2016 kl. 21.25 och att flyget skulle ankomma Bahrain den 28 december kl. 01.40. De angivna tiderna är lokala tider. Mot denna bakgrund kan flygbolaget – även med hänsyn tagen till tidsskillnaden mellan Istanbul och Bahrain – inte genom den i ärendet ingivna bevisningen anses ha bevisat att förseningen berodde på extraordinära

text: 7 Se EU-domstolens dom den 19 november 2009 i de förenade målen

text: och

text: omständigheter. MJ har därför rätt till ekonomisk kompensation för förseningen. Avståndet mellan Arlanda och Bahrain är sådant att kompensationen ska uppgå till 600 euro.


title: I en bredbandsleverantörs allmänna villkor fanns en ansvarsbegränsning som innebar att leverantören inte ansvarade för skada om företaget inte hade agerat vårdslöst. En sådan ansvarsbegränsning ansågs inte oskälig gentemot konsumenten (36 § avtalslagen).

text: NF begärde ersättning med 1 009 kr (202 kr + 807 kr) på grund av en månads uppehåll i leveransen av bredband i samband med att han flyttade. Han hade ett avtal om bredbandsabonnemang med företaget. Den 22 mars 2017 anmälde han till företaget att han ville flytta sitt abonnemang till en ny adress den 8 april. Företaget efterfrågade uttags-id dit tjänsten skulle flyttas. Han skickade detta till företaget den 9 april, dagen efter det att han flyttat in. Ändå dröjde det till den 8 maj innan abonnemanget kom igång, efter upprepade kontakter med företaget. Han betalade 202 kr för abonnemanget under uppehållet. Under tiden tvingades han köpa extra surf till sin mobiltelefon. Eftersom han behövde internet för sina studier tecknade han även ett korttidsabonnemang med en annan operatör. Hans kostnader för extrasurf och korttidsabonnemang uppgick till 807 kr.

text: Företaget medgav kravet på återbetalning av abonnemangskostnad på 202 kr och motsatte sig kravet i övrigt. Abonnentens egna kostnader ersätts inte enligt gällande avtalsvillkor. Uppehållet i leveransen berodde på att NF:s nya adress var kopplad till stadsnätet och en annan operatör, och det var stadsnätets tekniker (inte företagets) som gjorde omkopplingen.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna är överens om att det i samband med NF:s flytt uppstod en månads avbrott i leveransen.

text: Företaget har medgett kravet på ersättning för abonnemangskostnader (prisavdrag). Kravet ska därför godtas i den delen.

text: NF har därutöver begärt ersättning för utgifter för mobilsurf och korttidsabonnemang hos annan leverantör. Företaget har uppgett att sådana egna kostnader inte ersätts enligt avtalsvillkoren.

text: Av de allmänna villkoren för abonnemanget framgår följande ansvarsbegränsning: ”Kunden har, med de begränsningar som följer av dessa allmänna villkor, endast rätt till ersättning för skada som företaget genom vårdslöshet förorsakat Kunden vid tillhandahållande av tjänsten. […] Företaget ansvarar inte heller för skada eller förlust i händelse av fördröjning, avbrott, utebliven eller felaktig leverans av data eller information […]”.

text: Det finns tidigare avgöranden från nämnden där nämnden har satt liknande ansvarsbegränsningar åt sidan och i stället tillämpat

text: konsumenttjänstlagens

text: skadeståndsbestämmelser analogt. Högsta domstolen har dock i ett relativt nytt avgörande behandlat frågan om friskrivningars skälighet i konsumentavtal om tjänster som faller utanför konsumenttjänst-

text: lagens tillämpningsområde (

text: NJA 2017 s. 113

text: ). Domstolen konstaterar att det inte finns något principiellt hinder mot att en näringsidkare avtalsvis begränsar sitt ansvar gentemot en konsument. Frågan om en överenskommen ansvarsbegränsning kan göras gällande får i stället avgöras i varje enskilt fall genom en bedömning enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Att de tvingande konsumentskyddsreglerna tillhandahåller en viss nivå på skyddet kan då vara en omständighet av betydelse för bedömningen.

text: Den tjänst som företaget tillhandahåller – inkoppling och tillhandahållande av en bredbandsuppkoppling – faller utanför

text: konsumenttjänstlagens

text: tillämpningsområde. Nämnden anser inte att ansvarsbegränsningen som innebär att företaget inte ansvarar för skada om det inte har agerat vårdslöst är oskälig gentemot konsumenten.

text: För att företaget ska vara skadeståndsskyldigt mot NF krävs därför att företaget orsakat dröjsmålet genom vårdslöshet. Nämnden anser inte att det är bevisat att dröjsmålet orsakats genom vårdslöshet från företagets sida. Eftersom det inte framkommit att företaget varit vårdslöst saknas anledning för nämnden att bedöma de ansvarsfriskrivningar som framkommer av villkoren i övrigt. Någon rätt till ersättning finns inte och NF:s krav ska därför avslås.


title: Begreppet fritidsaktivitet. Frågan om en dressyrkurs kan anses utgöra en sådan fritidsaktivitet som omfattas av undantagsbestämmelsen - 2 kap. 11 § första stycket 12 distansavtalslagen.

text: VJ begärde återbetalning med 1 730 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav VJ följande. Den 10 april 2017 anmälde hon sig via internet till en hundkurs. Hon betalade 1 100 kr för kursen. Dessutom betalade hon 630 kr för medlemskap i Svenska Brukshund Klubben, eftersom detta var ett krav för att få gå kursen. Hon fick ingen information om ångerrätt från företaget. Den 12 april begärde hon att få ångra köpet av kursen och medlemskapet.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Den aktuella kursen omfattade åtta tillfällen à två timmar. Anmälan till kursen blir bindande i och med att betalningen sker. Kursavgiften kan endast betalas tillbaka mot uppvisande av intyg från läkare eller veterinär. Dessa villkor framgår av företagets hemsida. VJ blev alltså informerad om dessa villkor vid avtalets ingående.

text: Om en kursdeltagare fått förhinder brukar företaget försöka lösa det, men det förutsätter att företaget kan få in någon annan i deltagarens ställe och att detta sker omgående eftersom det är en sammanhängande kurs. VJ och hennes familj deltog på första kurstillfället. Kursen hölls av en instruktör som var inhyrd från ett externt företag och som företaget fick betala för. Det fanns dessutom personer som stod i kö för att gå kursen. Ingen av dessa personer kunde dock kallas in eftersom VJ aldrig hörde av sig till instruktören.

text: VJ tecknade också ett medlemskap i Svenska Brukshund Klubben. Medlemskapsavgiften kan inte återbetalas eftersom VJ fått det hon betalat för, dvs. ett medlemskap innefattande flera förmåner.

text: Har VJ ångerrätt?

text: Avtalet mellan parterna har träffats via internet. Därmed är lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) tillämplig på avtalet. En konsument har enligt lagen rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal om köp av en vara eller tjänst genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget. Vid köp av en vara har konsumenten rätt att säga upp avtalet inom 14 dagar från leveransen av varan, medan motsvarande ångerfrist för köp av tjänst gäller från den dag då avtalet ingicks (

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: distansavtalslagen

text: Ångerrätten gäller inte för avtal som avser kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet om näringsidkaren ska tillhandahålla tjänsten på en bestämd

text: dag eller under en bestämd tidsperiod (

text: ). Eftersom det av utredningen i ärendet framgår att den aktuella kursen skulle hållas på vissa bestämda dagar under en bestämd tidsperiod har nämnden att ta ställning till om kursen kan anses utgöra en sådan fritidsaktivitet som omfattas av undantagsbestämmelsen.

text: Bestämmelserna i 2014 års distansavtalslag bygger på direktiv

text: . Bestämmelsen i 2 kap. 11 § första stycket 12 motsvarar

text: artikel 16 l

text: ) i direktivet. Det är dock inte fråga om någon ny bestämmelse, utan en liknande infördes i direktivet

text: , som genomfördes i svensk rätt genom lagen (

text: ) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (se

text: 7 § första stycket 4

text: i den lagen).

text: Enligt artikel 3.2 i 1997 års EG-direktiv skulle konsumenten sakna ångerrätt vid avtal om tillhandahållande av tjänster såsom inkvartering, transport, serviceverksamhet eller fritidsverksamhet, om tjänsten skulle tillhandahållas på en bestämd dag eller en bestämd tidsperiod.

text: Enligt skäl 49 i 2011 års EU-direktiv kan en ångerrätt vara olämplig på grund av varans eller tjänstens art bl.a. vid tjänster där ingåendet av avtal innebär att kapacitet reserveras som näringsidkaren kan få svårt att fylla om ångerrätt utövas. Detta sägs vara fallet t.ex. vid bokning av hotell och fritidshus samt vid kulturella evenemang och sportevenemang.

text: Artikel 16 i 2011 års direktiv anger att medlemsstaterna inte får tillåta ångerrätt vid tillhandahållande av logi för andra ändamål än permanent boende, varutransport, tjänster som avser biluthyrning, catering eller tjänster som avser fritidsverksamhet när det i avtalet anges att tjänsterna ska tillhandahållas en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod. Att medlemsstaterna ”inte får” medge ångerrätt i angivna fall kan inte anses vara ändrat genom

text: artikel 25

text: om att direktivet är på visst sätt tvingande till konsumenternas förmån.

text: EU-domstolen har i en dom den 10 mars 2005 i målet

text: uttalat att valet av begreppet ”fritidsverksamhet” (och alltså inte t.ex. ”fritidsevenemang”) innebär att lagstiftaren valt att från ångerrätten undanta alla fritidsaktiviteter oavsett omfattning, utom sådana avtal som inte ska verkställas ett visst datum eller under en viss period.

text: I proposition 1999/2000:89 avseende 2000 års distansavtalslag uttalas att begreppet fritidsaktivitet i

text: artikel 3.2

text: EG-direktivet kan inbegripa olika kulturevenemang och idrottsevenemang. Undantaget exemplifieras med distansavtal om köp av biljetter till operaföreställningar och fotbollsmatcher (s. 82). 2005 års distansavtalslag innebar ingen ändring i sak när det gällde undantagets omfattning och innebörd (

text: prop. 2004/05:89 s. 128

text: I proposition 2013/14: 15 avseende 2014 års distansavtalslag anges i författningskommentaren till 2 kap. 11 § punkt 12

text: distansavtalslagen

text: (s. 90) att tjänster, som avser kulturevenemang och idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet, liksom tidigare undantas från ångerrätten. Som ett exempel på fritidsaktivet anges att konsumenten utövar en sport.

text: Nämnden har i ett tidigare avgörande i ärende 2011-5317 i förstärkt sammansättning ansett att ordalydelsen av och syftet med undantagsbestämmelsen ger vid handen att undantaget gäller fritidsaktiviteter av viss omfattning, där avbokningar typiskt sett skulle kunna drabba näringsidkaren oproportionerligt hårt. Många gånger kan det röra sig om avtal där näringsidkaren har

text: ingått avtal med andra näringsidkare för att kunna fullgöra avtalet med konsumenten. Varje slags avtal om en fritidsaktivitet omfattas alltså inte av undantaget. Nämnden uttalade vidare att avgörande vid bedömningen borde vara omständigheter som evenemangets omfattning och storlek och, typiskt sett, de ekonomiska konsekvenserna för näringsidkaren av att konsumenten har möjlighet att ångra och avboka sitt deltagande. – Nämnden noterar nu att det var fråga om huruvida en förmedlare av en anmälan till New York Marathon skulle bli återbetalningsskyldig även om förmedlaren inte skulle ha möjlighet att återfå beloppet från arrangören; förmedlaren skulle därmed inte hamna i samma läge som om avtalet inte hade ingåtts med konsumenten utan drabbas av en förlust utöver det egna arbete som förmedlaren lagt ner i ärendet. En återbetalning skulle alltså drabba förmedlaren ovanligt hårt. Slutsatsen blev att anmälaren saknade ångerrätt.

text: Nämnden har vidare i ärende 2011-6203, likaledes i förstärkt sammansättning, rörande ett avtal om att köra sportbil upprepat de principiella avsnitten i 2011 års avgörande men kommit till slutsatsen att det avtalet inte var av sådant slag att det omfattades av undantaget från ångerrätten.

text: Marknadsdomstolen har behandlat ångerrätten vid en danskurs (

text: ). Domstolen uttalade att bestämmelsen i

text: distansavtalslagen

text: ska tillämpas på aktiviteter där utövande av en ångerrätt typiskt sett skulle drabba näringsidkaren ekonomiskt på ett sätt som inte står i proportion till betydelsen av ångerrätten för konsumenterna. Marknadsdomstolen fann därför att det i målet aktuella avtalet om danskurs inte omfattades av undantaget från ångerrätt.

text: Nämnden gör nu följande bedömning.

text: I EU-direktiven undantas alla tjänster avseende fritidsaktivitet. EU-domstolen har år 2005 tolkat undantaget så att det avser all fritidsaktivitet oavsett omfattning. Även om motivet till undantaget är att arrangören kan få svårt att fylla reserverad kapacitet om en konsument utövar ångerrätt, finns ingen sådan kvalificering med i

text: artikel 3.2

text: år 1997 eller

text: artikel 16

text: år 2011. Omnämnandet av sportevenemang i direktivens skäl utgör bara exempel.

text: Mot denna bakgrund framstår det som problematiskt att inskränka undantaget till fritidsaktiviteter där en ångerrätt typiskt sett skulle drabba näringsidkaren oproportionerligt hårt. Ett sådant undantag är inte heller lättillämpat, allra minst för konsumenter och konsumentvägledare, fastän det är fråga om massavtal som bör kunna lösas utanför domstol. Det skulle vara något enklare att ta fasta på ordet ”liknande” framför fritidsaktivitet i

text: distansavtalslagen

text: och bedöma om fritidsaktiviteten liknar ett kultur- eller idrottsevenemang. Den i detta ärende aktuella dressyrkursen liknar inte ett kultur- eller idrottsevenemang. Med en sådan tolkning av

text: distansavtalslagen

text: skulle ångerrätt föreligga i ärendet. Ett sådant resultat skulle inte strida mot utgången i nämndens avgörande 2012 (ett idrottsevenemang: ingen ångerrätt) eller mot utgången i Marknadsdomstolens dom 2016 (en danskurs som inte liknar ett kultur- eller idrottsevenemang: ångerrätt).

text: Begreppet ”liknande fritidsaktivitet” i

text: distansavtalslagen

text: har emellertid ingen motsvarighet i något EU-direktiv, och denna restriktion har såvitt känt inte införts av något annat EU-land. Den svenska lagen ska tolkas EU-konformt (se t.ex. EU-domstolens avgörande D-441/14,

text: AJOS, punkterna 29–37), särskilt som medlemsstaterna ”inte får” medge ångerrätt i de fall som anges artikel 16 i 2011 års direktiv. Eftersom en anmälan till en tidsbestämd konstresa liksom anmälan till ett tidsbestämt idrottsevenemang som åskådare eller med eget deltagande är undantagen från ångerrätt enligt såväl direktivet som

text: distansavtalslagen

text: , kan man fråga sig varför en anmälan till en tidsbestämd dressyrkurs, navigationskurs, fågelskådarkurs, snickerikurs eller yogakurs skulle vara möjlig att ångra. Konsumenten har ändå möjlighet att avbeställa tjänsten enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: tills tjänsten har slutförts, så som den bestämmelsen kommit att tillämpas analogt av Högsta domstolen och ARN, varvid de ekonomiska effekterna i det enskilda fallet för näringsidkaren och konsumenten kan beaktas.

text: På grund av det anförda finner nämnden – trots ordet ”liknande” i

text: distansavtalslagen

text: – att alla avtal om tjänster avseende fritidsverksamhet som ska genomföras vid en viss tidpunkt eller tidsperiod är undantagna från ångerrätt (se också Anne Kuttenkeuler,

text: Distansavtalslagen

text: [1 november 2017, Zeteo], kommentaren till

text: 2 kap.

text: VJ har därför inte haft rätt att ångra sitt deltagande i dressyrkursen.

text: Har VJ rätt att avbeställa kursen?

text: VJ:s begäran att få ångra avtalet kan även tolkas såsom en avbeställning av tjänsten. Nämnden har därför att ta ställning till om VJ har haft rätt att avbeställa kursen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det fanns information på företagets websida om att anmälan till kursen var bindande och att återbetalning av kursavgiften endast kunde göras mot uppvisande av intyg från läkare eller veterinär. Eftersom VJ inte har förnekat att hon varit införstådd med dessa villkor innan hon anmälde sig till kursen, får villkoren anses vara en del av parternas avtal.

text: Nämnden har i flera ärenden ansett att avtalsvillkor som hindrar avbeställning av olika slags kurser kan åsidosättas med stöd av

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: i enlighet med Högsta domstolens dom i rättsfallet

text: NJA 2002 s. 644

text: . Eftersom villkoret mellan parterna anger att företaget inte återlöser betald kurs, får villkoret anses strida mot bestämmelsen i 42 § i den tvingande

text: konsumenttjänstlagen

text: . Villkoret därför oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 142

text: ). Det får till följd att rättsförhållandet ska avvecklas på det sätt som anges i

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: VJ har alltså haft rätt att avbeställa tjänsten, vilket innebär att hon inte är skyldig att betala kursavgiften redan på grund av sitt åtagande. Hon kan däremot vara skyldig att i viss utsträckning ersätta företagets skada.

text: Enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: är konsumenten inte skyldig att utge någon ersättning alls, om konsumentens syfte med tjänsten har blivit förfelat på grund av att föremålet för tjänsten har skadats eller gått förlorat utan att detta har berott på försummelse på konsuments sida, eller om konsumenten har hindrats att dra nytta av tjänsten till följd av författningsföreskrifter, myndighetsbeslut eller andra liknande omständigheter utanför konsumentens kontroll. Nämnden konstaterar att VJ inte har åberopat något skäl för sin avbeställning som faller under detta generella undantag från ersättningsskyldighet.

text: Under sådana förhållanden har företaget till att börja med rätt till ersättning för den del av tjänsten som företaget redan har utfört. Det är ostridigt att VJ deltagit på första kurstillfället. Kursen kostade 1 100 kr och innehöll åtta kurstillfällen. Företaget har därmed rätt till ersättning med ett belopp som motsvarar priset för ett kurstillfälle, dvs. 138 kr.

text: Företaget har vidare rätt till ersättning för arbete som måste utföras trots avbeställningen. Företaget har dock inte påstått att något sådant arbete varit aktuellt.

text: Slutligen har företaget rätt till ersättning för förluster till följd av kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt på grund av att näringsidkaren har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på annat sätt har inrättat sig efter uppdraget. Företaget har inte påstått att det haft särskilda kostnader för VJ för de återstående kurstillfällena. Däremot har det uppgett att det fanns personer som stod i kö för kursen. Det är emellertid inte visat att det var omöjligt att sätta in en reserv från och med det andra kurstillfället mot betalning av 7/8 av kursavgiften. Företaget har därför inte heller rätt till ersättning för förlust i övrigt.

text: Nämndens bedömning i fråga om medlemskapsavgiften

text: När det gäller medlemskapet i Svenska Brukshund Klubben får företaget anses ha handlat som fullmäktig i Svenska Brukshund Klubbens namn. Avtalet om medlemskap har då ingåtts mellan VJ och Svenska Brukshund Klubben, och företaget ansvarar enligt

text: och

text: 25 §§

text: avtalslagen

text: inte för dess fullgörande. Av detta följer att företaget inte heller svarar för återbäring av medlemsavgiften om VJ ångrar sig. Bestämmelsen i

text: 2 kap. 16 § distansavtalslagen

text: är inte tillämplig, eftersom VJ inte har haft ångerrätt.

text: Kravet mot företaget ska därför avslås i denna del.


title: Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Fråga om kontohavarens ansvar för transaktioner som utförts av bedragare. Kontohavaren blev uppringd av någon som utgav sig för att arbeta på banken (I) och som genom s.k. spoofing föreföll ringa från bankens telefonnummer (II). Kontohavarna har lurats att legitimera sig genom sitt Mobila BankID. Till följd av detta har bedragarna kunnat föra bort pengar.

text: (I) och 2017-13660 (II)

text: I

text: LH begärde ersättning med 45 000 kr för obehöriga transaktioner.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav LH följande. Hon blev uppringd av en person vid namn Daniel som uppgav att han arbetade på banken. Han förklarade att hennes konto hade blivit kapat och uppmanade henne därför att logga in på sitt Mobila BankID för att spärra kontot och förhindra ytterligare kapningsförsök, vilket hon gjorde två gånger. Hon kontrollringde till banken strax efter samtalet med Daniel och fick då veta att hon blivit utsatt för bedrägeri. – Hon använder inte BankID för att logga in på internetbanken, utan använder det som identifieringsmetod i arbetssammanhang. Hon har inte heller sådana tekniska kunskaper som behövs för att förstå vad appen har för funktioner. I en pressad situation som denna var hennes agerande fullt naturligt. Det är inte någon ursäkt från bankens sida att man har gått ut med information i media och varnat kunder för bedragare. Det är uppenbart att banken har säkerhetsbrister.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. LH tog emot ett telefonsamtal från ett skyddat nummer från en okänd person som sa sig ringa från banken och bad henne att identifiera sig med sitt Mobila BankID. LH gjorde det utan någon som helst kontroll av vem som ringde upp. Därigenom fick den okände personen tillgång till LH:s internetbank. Därefter utförde LH ytterligare en BankID-signering, varvid bedragaren kunde ladda ner ett nytt Mobilt BankID. Bedragaren skapade därefter ett Swish-konto och bytte telefonnummer för att sedan göra överföringarna. – Det har under flera års tid varnats från bankerna, polisen, radio, TV och media i övrigt för att man aldrig på begäran från någon okänd person ska lämna ut sina bankuppgifter eller logga in på sin internetbank. När bankens kunder loggar in på internetbanken får de sådan information i en varningstext. LH:s agerande måste anses så klandervärt att det vore stötande om banken skulle behöva stå för någon del av förlusten. Hon bör därför ansvara för hela beloppet. I vart fall har LH varit grovt vårdslös.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Är lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument tillämplig?

text: Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument gäller kontohavares ansvar för belopp som belastar ett konto på grund av en obehörig transaktion med ett betalningsinstrument (1 §).

text: Ett betalningsinstrument kan vara ett kontokort eller något annat personligt instrument eller en personlig rutin som används för att elektroniskt initiera en betalningstransaktion (2 § 1). Av lagens förarbeten framgår att ett BankID är ett sådant betalningsinstrument (se

text: prop. 2009/10:122 s. 24

text: ). En obehörig transaktion är en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda betalningsinstrumentet (2 § 2).

text: Parterna är överens om att LH blev kontaktad av en bedragare som genom användning av Mobilt BankID och Swish lyckades föra över 45 000 kr från hennes konto. Nämnden konstaterar att LH inte godkände Swish-överföringen och alltså inte samtyckte till transaktionen. Det är därför fråga om en obehörig transaktion i lagens mening.

text: När ansvarar kontohavaren för en obehörig transaktion?

text: En kontohavare är skyldig att skydda sin personliga kod och vid vetskap om att betalningsinstrumentet kommit bort eller använts obehörigen snarast anmäla detta till betaltjänstleverantören samt i övrigt följa de villkor som enligt kontoavtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet (4 §). Om en obehörig transaktion kunnat genomföras på grund av att kontohavaren genom grov oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt 4 §, ansvarar kontohavaren för beloppet. Om kontohavaren är konsument är ansvaret begränsat till 12 000 kr. Har kontohavaren handlat särskilt klandervärt ansvarar denne dock för hela beloppet (6 §).

text: Enligt lagens förarbeten tar bestämmelserna om grov oaktsamhet sikte på situationer då kontohavaren har varit obetänksam på ett sätt som inte kan ursäktas. Vid bedömningen ska särskild hänsyn tas till arten av de personliga säkerhetsanordningar som hör till ett betalningsinstrument och till de omständigheter under vilka det förlorades, stals eller missbrukades. En samlad bedömning får göras utifrån den miljö och situation kontohavaren befunnit sig i samt hans eller hennes möjlighet att skydda sig mot en obehörig transaktion. Det måste också tas hänsyn till om kontohavaren är en konsument. Personliga omständigheter kan ha betydelse för bedömningen, t.ex. kontohavarens ålder (se

text: prop. 2009/10:122 s. 17

text: och

text: f.).

text: Om kontohavaren varit grovt oaktsam, ska ställning tas till om hen kan anses ha handlat särskilt klandervärt. Enligt förarbetena kan så vara fallet om kontohavaren har agerat så klandervärt i förhållande till betaltjänstleverantören att det skulle vara stötande att denne behöver stå för någon del av den obehöriga transaktionen. Det ska närmast röra sig om fall där kontohavaren genom sitt handlande får anses ha varit likgiltig till risken för obehöriga transaktioner. Som exempel nämns att kontohavaren – trots villkoren – lämnar ett kontokort

text: lättillgängligt och obevakat under en lång tid på en badstrand med mycket folk, i ett omklädningsrum eller i en garderob på en restaurang, eller att kontohavaren lämnar ifrån sig kortet på en nattklubb för löpande debiteringar under en lång tid (se

text: prop. 2009/2010:122 s. 29

text: Nämnden har i tidigare avgöranden ansett att konsumenter har agerat särskilt klandervärt när de, efter att ha blivit kontaktade på Facebook, har lämnat ut koder från sin bankdosa (ARN 2013-04700) eller har loggat in på sin internetbank med användande av sitt Mobila BankID (ARN 2017-02060).

text: Avtalsvillkoren

text: Av bankens allmänna villkor för Mobilt BankID framgår att Mobilt BankID är att betrakta som en värdehandling och därför ska förvaras och hanteras på ett betryggande sätt (p. 4).

text: I villkoren anges också att innehavaren står risken om någon obehörig använt Mobilt BankID (p. 4) samt att innehavaren ansvarar för alla förpliktelser som uppkommer som en följd av att Mobilt BankID används (p. 6). I det avseendet lägger villkoren alltså ett större ansvar på kontohavaren än vad som anges i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Nämnden konstaterar att avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för en konsument är utan verkan mot honom eller henne (3 §). Nämnda villkor ska därför lämnas utan avseende.

text: Nämndens bedömning

text: Det konstateras att en bedragare förmådde kontohavaren LH att använda sitt Mobila BankID till att identifiera sig/signera mot banken två gånger. Därigenom kunde bedragaren logga in på hennes internetbank och skapa ett nytt Mobilt BankID. Bedragaren skapade därefter ett Swish-konto, bytte telefonnummer för Swish och förde över 45 000 kr från LH:s konto via Swish.

text: Frågan är om LH:s agerande har inneburit att hon varit grovt oaktsam i lagens mening. Nämnden konstaterar att LH identifierade sig mot banken med hjälp av sitt Mobila BankID efter att ha blivit uppringd av en okänd person från ett skyddat telefonnummer. Nämnden anser att LH därmed inte hanterat sitt Mobila BankID på ett betryggande sätt i enlighet med avtalsvillkoren för Mobilt BankID. Nämnden anser, vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i ärendet, att LH agerat på ett sätt som varit grovt oaktsamt. Hon ska därför enligt 6 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument i vart fall ansvara för förlusten till ett belopp om 12 000 kr.

text: Om LH dessutom ska anses ha agerat särskilt klandervärt ska hon ansvara för hela beloppet. Nämnden konstaterar att LH blev utsatt för ett förslaget bedrägeri. Hon trodde att hon pratade med banken och hon befann sig i en pressad situation. Hon trodde sig inte göra något annat än att identifiera sig mot banken med hjälp av sitt Mobila BankID. Det saknas utredning om vilken information som visades för LH i displayen när hon använde sitt Mobila BankID. Hon lämnade inte ut några koder till bedragaren. Nämnden konstaterar också att det inte finns någon möjlighet för konsumenterna att styra över bankernas säkerhetslösningar. Oavsett

text: bankens varningar för bedrägerier, står det klart att LH som konsument inte förstod att hennes användning av BankID:t kunde få så långtgående konsekvenser. Nämnden bedömer att LH:s agerande inte har inneburit att hon var likgiltig inför risken för obehöriga transaktioner. Nämnden anser att hon inte heller agerat på något annat sätt som medför att hon ska anses ha varit särskilt klandervärd.

text: Banken ska därför ersätta LH för det obehöriga uttaget, med avdrag för 12 000 kr.

text: II

text: HB begärde ersättning med 140 000 kr för obehöriga transaktioner.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav HB följande. Han blev uppringd från bankens privata kundtjänstnummer. Han kände igen numret eftersom han är kund hos banken. En Johan Andersson presenterade sig och sade att han ringde från banken. Johan pratade svenska och frågade var HB för tillfället befann sig. Han svarade att han var hemma i sin lägenhet i Helsingborg. Johan sade att det i Berlin pågick en transaktion på hans konto. För att kontrollera status på sina konton så loggade han omedelbart in på sin internetbank. Inloggningen gjordes på hans laptop och legitimering skedde via Mobilt BankID. Johan sade att de måste blockera transaktionen och bad honom att legitimera sig via Mobilt BankID. HB sade till Johan att det inte kändes rätt att göra det. Johan var väldigt övertygande och lugn. HB tänkte att han fått ett liknande samtal från banken ungefär tio år tidigare, då hans bankkort hade blivit ”skimmat” och någon tog ut pengar från en bankomat i Peru. Dessutom gick han in på hitta.se och kontrollerade telefonnumret och fick bekräftat att det var bankens nummer. Därför beslutade han sig för att starta den Mobila BankID-appen. Han såg i appen att han var på väg att legitimera sig mot banken. Eftersom han själv redan var inloggad hade han inte en tanke på att han gjorde något annat än att just legitimera sig. Han tryckte in sin kod i Mobila BankID-appen. Johan sade att transaktionen nu kunde stoppas. HB var själv inloggad på sin dator och såg att allt fortfarande verkade normalt. Johan bad honom därefter att legitimera sig igen för att kunna blockera hans Mobila BankID, vilket han då gjorde. Därefter avslutades samtalet. Strax efteråt såg han att någon gjorde en obehörig Swish-transaktion på 5 000 kr från hans personkonto. Han ringde omedelbart till banken på samma nummer som han nyss blivit uppringd ifrån. Han hamnade i telefonkö och medan han satt i kö såg han hur bedragaren flyttade pengar från hans kapitalkonto till hans personkonto där Swish är anslutet. Han förde tillbaka pengarna till kapitalkontot för att förhindra möjligheten att Swisha, men bedragaren flyttade återigen tillbaka pengarna till personkontot. Innan han kom fram till bankens kundtjänst hade fyra Swish-transaktioner på totalt 140 000 kr gjorts från hans personkonto till tre okända personer. – På bankens hemsida, och i den tillfälliga information som banken gått ut med, kan man läsa att en bedragare kan utge sig för att ringa från banken, men det står inget om att en bedragare till och med kan ringa från bankens eget telefonnummer. Det som var avgörande för att HB, efter noga överväganden och diskussion med Johan, startade Mobilt BankID-appen var att Johan ringde från bankens telefonnummer.

text: HB anser att det är en allvarlig säkerhetsbrist hos banken att någon kan logga in på hans internetbank när han själv redan är inloggad. Bedragarnas inloggning skedde inom några minuter och med största sannolikhet från en helt annan fysisk plats, som han omöjligt hade kunnat förflytta sig till. Banken bör också se över om det ska vara så enkelt att justera beloppsbegränsningen för Swish. Andra banker kräver fler steg med säkerhetsåtgärder.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. HB blev uppringd av en person som presenterade sig som Johan Andersson och som sade att han ringde från banken. Enligt polisanmälan tyckte HB att samtalet lät suspekt men lät sig övertalas. Bedragaren hade vetskap om HB:s personnummer och kunde, genom att HB tryckte sin säkerhetskod, logga in på hans internetbank. Därefter bad bedragaren HB att ytterligare en gång legitimera sig med sitt Mobila BankID. I displayen hos HB framgick då att han godkände ett nytt Mobilt BankID. Med det nya Mobila BankID:t kunde bedragaren därefter göra överföringarna via Swish.

text: Denna typ av bedrägerier har förekommit i Sverige under relativt lång tid. Det händer att bedragaren "spoofar" ett telefonnummer som då syns i displayen i bankkundens mobiltelefon. Detta kan göras genom att bedragaren laddar ner en app som finns att tillgå på marknaden, vilket banken inte kan göra något åt. Bankerna har under lång tid varnat för denna och andra typer av bedrägerier. Bankerna har också informerat om att en bank aldrig kontaktar kunder och ber dem lämna ut sina koder eller legitimera sig med Mobilt BankID. Banken varnar för detta på första sidan när kunden loggar in på internetbanken. I press, radio och TV förekommer löpande information och varningar.

text: Enligt bankens villkor för Mobilt BankID framgår att innehavaren ansvarar om någon obehörig använt Mobilt BankID. HB har medverkat till bedrägeriet genom att på uppdrag av en okänd person vid två tillfällen inom ramen för samma händelse logga in på sin internetbank och också godkänna ett nytt Mobilt BankID. Man kan ifrågasätta om förfarandet ska anses innebära att överföringarna alls ska betraktas som obehöriga. Det är i realiteten en fullmakt som HB gett bedragaren. Under alla förhållanden är det Bankens uppfattning att förfarandet sammantaget ska anses vara så obetänksamt att det skulle vara stötande om banken ska stå för något belopp. I vart fall har HB varit grovt vårdslös.

text: prop. 2009/10:122 s. 24

text: Parterna är överens om att HB blev kontaktad av en bedragare som genom användning av Mobilt BankID och Swish lyckades föra över 140 000 kr från hans konto. Nämnden konstaterar att HB inte godkände Swish-överföringarna och alltså inte samtyckte till transaktionerna. Det är därför fråga om obehöriga transaktioner i lagens mening.

text: [Som ovan i referat I.]

text: Avtalsvillkoren

text: [Som ovan i referat I.]

text: Nämndens bedömning

text: Det konstateras att en bedragare förmådde kontohavaren HB att använda sitt Mobila BankID till att identifiera sig/signera mot banken två gånger. Därigenom kunde bedragaren logga in på hans internetbank och skapa ett nytt Mobilt BankID. Bedragaren skapade därefter ett Swishkonto, bytte telefonnummer för Swish och förde över 140 000 kr från HBs konto via Swish.

text: Frågan är om HB:s agerande har inneburit att han varit grovt oaktsam i lagens mening. Nämnden konstaterar att HB, som visserligen trodde att samtalet kom från bankens telefonnummer, identifierade sig mot banken med hjälp av sitt Mobila BankID efter att ha blivit uppringd av en okänd person. Nämnden anser att HB därmed inte hanterat sitt Mobila BankID på ett betryggande sätt i enlighet med avtalsvillkoren för Mobilt BankID. Nämnden anser, vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i ärendet, att HB agerat på ett sätt som varit grovt oaktsamt. Han ska därför enligt 6 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument i vart fall ansvara för förlusten till ett belopp om 12 000 kr.

text: Om HB dessutom ska anses ha agerat särskilt klandervärt ska han ansvara för hela beloppet. Nämnden konstaterar att HB har blivit utsatt för ett förslaget bedrägeri. Han blev uppringd från bankens telefonnummer, han trodde att han pratade med banken och han befann sig i en pressad situation. Han trodde sig inte göra något annat än att identifiera sig mot banken med hjälp av sitt Mobila BankID. Det saknas utredning om vilken information som visades för HB i displayen när han använde sitt Mobila BankID. Han lämnade inte ut några koder till bedragaren. Nämnden konstaterar också att det inte finns någon möjlighet för konsumenterna att styra över bankernas säkerhetslösningar. Oavsett bankens varningar för bedrägerier, står det klart att HB som konsument inte förstod att hans användning av BankID:t kunde få så långtgående konsekvenser. Nämnden bedömer att HB:s agerande inte har inneburit att han varit likgiltig inför risken för obehöriga transaktioner. Nämnden anser att han inte heller agerat på något annat sätt som medför att han ska anses ha varit särskilt klandervärd.

text: Banken ska därför ersätta HB för de obehöriga uttagen, med avdrag för 12 000 kr.