title: Ersättning till en person som efter resning frikänts för mord

text: 1. Ersättning skall utgå med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder för förlorad arbetsförtjänst med 385 000 kr, lidande med 1 600 000 kr (varav 400 000 kr utbetalats i förskott) och ombudskostnader med 17 500 kr.

text: 2. Justitiekanslern avslår YA:s begäran om ersättning med stöd av

text: 1 kap. 3 §

text: och

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: Anspråk m.m.

text: Bakgrund

text: Den 9 juli 1998 mördades en person på puben Broder Tuck i Stockholm. YA och en annan person dömdes den 26 maj 1999 av Stockholms tingsrätt för mordet till fängelse på livstid. Domen fastställdes av Svea hovrätt den 13 augusti 1999. Högsta domstolen beslutade den 4 oktober 1999 att inte meddela prövningstillstånd.

text: Genom ett beslut den 22 december 2000 beviljade Högsta domstolen YA resning i målet och förordnade att målet mot honom på nytt skulle tas upp av hovrätten. Svea hovrätt ogillade åtalet i en dom den 18 maj 2001.

text: YA har varit frihetsberövad med anledning av misstanken om brottet och sedermera på grund av den lagakraftvunna domen under tiden den 9 februari 1999 - 18 maj 2001, dvs. cirka 2 år och 3 månader.

text: Anspråket

text: YA har begärt ersättning dels med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen), dels med stöd av

text: 1 kap. 3 §

text: och

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: YA har begärt ersättning för lidande med 10 000 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med i vart fall 25 000 kr per månad under 1999, 27 500 kr per månad under 2000 och 30 000 kr per månad under 2001. Vidare har han begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst för tiden efter frihetsberövandet. Han har även begärt ersättning för ombudskostnader med 62 500 kr.

text: YA har som grund för sin begäran om ersättning med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser anfört följande.

text: "Staten har vållat personskada och ren förmögenhetsskada genom fel och försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: De fel och försummelser som avses är polismyndighetens, åklagarmyndighetens, domstols och kriminalvårdens åtgöranden i skilda avseenden.

text: Samtliga fel åberopas var för sig vållande skada. Emellertid åberopas även allmänna principer om kumulerade fel vid myndighetsutövning av olika myndigheter.

text: De fel som avses är

text: - åsidosättande av författningsföreskrift,

text: - rättstillämpningsfel,

text: - bevisvärderingsfel,

text: - fel vid skönsmässig bedömning,

text: - underlåtenhet att hindra skada,

text: - fel vid kontrollverksamhet,

text: - överträdelse av konventionen om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna,

text: - fel p.g.a. bristande utredning,

text: - vilseledande skadegörande uttalanden samt

text: - annat av rättsordningen icke sanktionerat skadegörande handlande.

text: Staten har p.g.a. brott mot de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna ådagalagt brott mot den personliga friheten och skall med stöd av

text: skadeståndslagen

text: 1 kap. 3 §

text: ersätta uppkommen personskada."

text: Beträffande grundernas förhållande till varandra har YA uppgivit att grunderna delvis faller i varandra och att staten kan vara ersättningsskyldig på flera grunder samtidigt. Vidare har han angett att i första hand åberopas ersättning enligt frihetsberövandelagen, och övriga grunder i valfri ordning, om inte frihetsberövandelagen lagligen kan tillämpas avseende alla skador.

text: Justitiekanslern har den 26 oktober 2001 beslutat att förskottsvis betala ut ersättning med 400 000 kr för lidande.

text: Utredningen här

text: Yttranden har hämtats in från Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen och Kriminalvårdsstyrelsen. Myndigheterna har var för sin del ansett att ersättning enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser inte bör utgå.

text: YA har bemött vad som framförts i yttrandena.

text: Justitiekanslern har tagit del av Svea hovrätts, avd. 8, dom den 18 maj 2001 (mål nr B 9032-00), Stockholms tingsrätts, avd. 13, dom den 26 maj 1999 (mål nr B 889-99) och Svea hovrätts, avd. 3, dom den 13 augusti 1999 (mål nr B 4447-99). Vidare har Högsta domstolens beslut den 22 december 2000 (mål nr Ö 2552-00) i resningsärendet gåtts igenom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om förhållandet mellan

text: skadeståndslagen

text: och frihetsberövandelagen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada som någon drabbas av till följd av att han blivit utsatt för vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Vad som nu har sagts gäller enligt

text: skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. I sak motsvarande regler gäller numera enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . För att de angivna bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: skall leda till ansvar för staten krävs således att det kan påvisas att fel eller försummelse förekommit vid myndighetsutövningen.

text: Reglerna i frihetsberövandelagen bygger på att ersättningsansvaret för staten är strikt, dvs. det fordras inte att något fel eller någon försummelse har förekommit.

text: Bortsett från att förutsättningarna för att skadestånd skall kunna utgå således skiljer sig åt mellan de bägge lagarna, föreligger ytterligare en skillnad när det gäller vilka skador som är ersättningsgilla. Enligt frihetsberövandelagen lämnas ersättning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Enligt den allmänna bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: lämnas ersättning för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada. En jämförelse mellan bestämmelserna visar således att ersättning enligt frihetsberövandelagen inte lämnas för person- och sakskador medan den allmänna regeln i

text: skadeståndslagen

text: inte ger grund för ersättning för lidande. För att ersättning för lidande i ett fall som det förevarande skall kunna utgå, vid sidan av frihetsberövandelagen, krävs att bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: är tillämplig.

text: Frågan hur man skall behandla den situationen att en person begär skadestånd såväl enligt den allmänna bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: som enligt frihetsberövandelagen har behandlats bl.a. i förarbetena till den sistnämnda lagen. Där sägs bl.a. att den skadelidande borde kunna välja mellan att åberopa lagarna men att han självfallet måste hålla sig till det ena eller andra systemet i dess helhet, inte komplettera det ena regelkomplexet med föreskrifter ur det andra. Väljer den skadelidande att åberopa

text: skadeståndslagen

text: har han att visa att skadan orsakats av fel eller försummelse (jfr

text: prop. 1974:97 s. 47

text: f. och 148). I litteraturen har ansetts att dessa uttalanden inte hindrar att den skadelidande, när skadeståndet någon gång är begränsat enligt frihetsberövandelagen, yrkar ytterligare ersättning på grundval av vållande som medför ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: (se Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning II, s. 171).

text: YA har begärt att hans krav i första hand skall prövas enligt frihetsberövandelagens bestämmelser. Först i den mån YA:s yrkanden inte täcks av bestämmelser i frihetsberövandelagen blir det aktuellt att pröva om förutsättningar för ytterligare ersättning med stöd av i första hand

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: föreligger.

text: Ersättning med stöd av frihetsberövandelagen

text: Av 4 § frihetsberövandelagen följer att den som har avtjänat ett fängelsestraff har rätt till ersättning, om det efter anlitande av särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom. Eftersom YA efter resning har blivit frikänd genom en numera lagakraftvunnen dom är han berättigad till ersättning med stöd av frihetsberövandelagens bestämmelser.

text: Endast skador som har vållats genom själva frihetsberövandet kan ersättas. Utanför det ersättningsgilla området faller därmed skador som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet.

text: Ersättning för lidande

text: Jag vill till en början kort redogöra för den praxis som tillämpas beträffande lidandeersättning.

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak skall göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av särskild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju längre tid ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidandet. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är vilken uppmärksamhet ett frihetsberövande har väckt (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: f.).

text: För att försöka behandla likartade fall lika har Justitiekanslern ställt upp vissa beloppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betraktas som en skälig ersättning utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen har gjort i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 20 000 kr för den första månaden och därefter ytterligare 15 000 kr per månad. I detta sammanhang kan nämnas att Svea hovrätt bl.a. i en dom från 1998 (avd. 5, dom den 14 oktober 1998 i mål nr T 1242-97) godtagit de ersättningsnivåer som Justitiekanslern använder i sin skadereglering och som följer av Högsta domstolens nyssnämnda avgörande.

text: Det kan också nämnas att det i förarbetena konstaterades att det tedde sig naturligt att Justitiekanslern skulle tillämpa motsvarande riktlinjer som hade tillämpats enligt den tidigare lag som reglerade ersättning till frihetsberövade (lagen [1974:515] om ersättning vid frihetsinskränkning), se

text: a. prop. s. 57

text: I YA:s fall finns det självfallet flera faktorer som gör att en högre ersättning än den som utgår i ett normalfall skall utges.

text: I Justitiekanslerns praxis har under senare år förekommit få ärenden som rör långa frihetsberövanden. Ett ärende finns som tidsmässigt kan jämföras med detta. En man dömdes för grovt sexuellt utnyttjande av underårig och övergrepp i rättssak till fängelse tre år och sex månader. Sedan han avtjänat två tredjedelar av straffet, dvs. 2 år och fyra månader, och försatts på fri fot frikändes han efter resning. Mannen fick ersättning för lidande under själva frihetsberövandet och för prövotiden under ett år efter den villkorliga frigivningen med sammanlagt 1 200 000 kr (dnr

text: ). Som skäl för förhöjd ersättning angav Justitiekanslern följande.

text: "Det bör dock samtidigt beaktas att frihetsberövandet föranleddes av misstanke om allvarliga och chikanerande brott mot en nära anhörig och att S dömdes till och tvingades verkställa ett långt fängelsestraff. Vidare bör beaktas att S var häktad under lång tid samt den särskilda oro han måste ha känt för hur frihetsberövandet skulle påverka hans familjeliv, övriga sociala kontakter och möjligheter att skaffa sig inkomster. Omständigheterna är även i övrigt sådana att lidandet i S:s fall får anses ha varit särskilt påtagligt."

text: De skäl för en förhöjd ersättning som fanns i nyssnämnda ärende får anses föreligga även i YA:s fall. Det brott som YA misstänktes för var dock inte riktat mot en anhörig. Därtill kommer emellertid att YA har varit misstänkt för ett synnerligen allvarligt brott, ett brutalt beställningsmord. Han har dömts av såväl tingsrätt som hovrätt till lagens strängaste straff. Hans situation måste ha tett sig hopplös och mycket dyster sedan domen vunnit laga kraft. YA kunde förmodas ha en mycket lång fängelsevistelse framför sig - med nuvarande benådningspraxis en faktisk verkställighetstid om minst 12 år.

text: Det måste också beaktas att YA vid frihetsberövandet hade ett litet barn som var nio månader. Under häktestiden föddes ytterligare ett barn. Frihetsberövandet har alltså rent faktiskt inneburit att han har hindrats från att ha en vardaglig kontakt med sina små barn. Hans möjligheter att bidra till familjens försörjning har självfallet varit obefintliga.

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att lidandet får bedömas ha varit oerhört stort. En skälig ersättning för lidandet är 1 600 000 kr. Ytterligare 1 200 000 kr skall alltså betalas ut till YA för lidande.

text: Förlorad arbetsförtjänst

text: Ersättning med stöd av frihetsberövandelagen kan utges i första hand för den inkomstförlust som är en direkt följd av att den frihetsberövade inte kan utföra sitt arbete under den tid som han är berövad friheten. Därutöver kan ersättning i vissa speciella fall och i skälig omfattning utgå även för inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. under den tid som kan visa sig behövas för att en tidigare frihetsberövad som mist sin anställning på grund av frihetsberövandet skall kunna söka ett nytt arbete.

text: YA har rätt till ersättning under frihetsberövandetiden. Han har uppgett att hans månadslön vid gripandet var cirka 25 000 kr brutto. Beträffande sina inkomster har han angett följande.

text: "Han har inte erhållit de inkomstuppgifter som man normalt får varje år av arbetsgivaren. Detta beror bl.a. på att en del av inkomsterna var "svart" vilket är vanligt förekommande i taxibranschen. Skattemyndigheterna brukar vid skönstaxering inhämta körjournaler via t.ex. Taxi Stockholm. Bilägger sådant utdrag för september 1998, ett halvår före gripandet. Bilaga 2 (här utesluten; JK:s anm.). Jag hänvisar till markerade avsnitt. YA har under september 1998 använt två bilar med en totalsumma om (30 993 + 23 386) 54 379 kr inkört belopp. En taxichaufför brukar enligt skattemyndighetens och branschens schablon få en lön om 37 - 42 % av inkört belopp. Inkört belopp under september 1998 var 54 379 kr exkl. moms. Tillämpas schablonen 40 % ger det en inkomst på 21 752 kr före skatt. Härutöver körde YA även budbil vilket inte framgår av Taxi Stockholms rapport. Den lönen var helt "svart"."

text: Under ärendets handläggning har upplysningar inhämtats från skattemyndigheten om YA:s inkomstförhållanden. Av dessa upplysningar framgår att YA:s taxerade inkomst för inkomståren 1997 - 1999 var 122 900 kr, 87 400 kr respektive 12 500 kr.

text: Det kan inte komma i fråga att av statliga medel ersätta vad YA har gått miste om vid sidan av den ordinarie taxerade inkomsten. Jag anser inte att YA har kunnat visa att hans ordinarie inkomster före frihetsberövandet har uppgått till de belopp som han har uppgett. Till grund för bedömningen bör därför läggas de taxerade inkomsterna. Den ungefärliga månadsinkomst som kan utläsas med stöd av den taxerade inkomsten bör dock uppräknas något med tanke på presumtiva löneökningar. Jag är därför beredd att ersätta YA med 14 000 kr per månad, dvs. med sammanlagt (27,5 månader x 14 000 kr =) 385 000 kr.

text: Efter frigivningen har YA varit sjuk. Som jag har nämnt ersätts personskador inte enligt frihetsberövandelagen. En fysisk eller psykisk sjukdom som har orsakats av ett frihetsberövande är att bedöma som en personskada. YA kan alltså inte ersättas för den personskada som han har drabbats av efter frihetsberövandet.

text: Ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Utgångspunkter för bedömningen

text: Vad Justitiekanslern har att pröva är frågan om de aktuella myndigheternas bedömningar kan anses felaktiga på ett sådant sätt att staten bär ett skadeståndsansvar. Det bör här påpekas att när det gäller frågor om bl.a. bevisvärdering och rättstillämpning är det inte tillräckligt för skadeståndsansvar att en myndighet har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. Vid exempelvis rättstillämpning finns det inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka måste anses riktiga, åtminstone i den meningen att det inte kan påstås att fel eller försummelse har förekommit. Vid oriktig rättstillämpning krävs det därför en mer påtaglig felbedömning för att oaktsamhet skall anses föreligga, jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 654

text: I det sagda ligger att det faktum att YA blev frikänd efter resning inte i sig är tillräckligt för att staten skall bära ett skadeståndsansvar.

text: Det bör också framhållas att det är YA som måste styrka sitt påstående om fel och försummelse samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan felet och den påstådda skadan.

text: Har polismyndigheten, åklagarmyndigheten, domstolarna respektive kriminalvården handlat på ett sådant sätt att staten har ådragit sig ett skadeståndsansvar?

text: YA har gjort gällande att myndigheterna på en rad sätt har gjort sig skyldiga till fel under handläggningen. Dessa fel skulle, enligt honom, sedda var för sig eller kumulerade medföra att staten skulle vara skadeståndsskyldig mot honom.

text: Jag har förutom att granska domarna i målet hämtat in yttranden från Rikspolisstyrelsen, Riksåklagaren och Kriminalvårdsstyrelsen. Vidare har jag tagit del av den utredning som har fogats till dessa yttranden.

text: Jag kommer i det följande inte att kommentera varje påstående från YA:s sida om felaktigheter i handläggningen. Mina överväganden är av mer övergripande natur.

text: Vid tingsrätten pågick huvudförhandlingen i brottmålet under fem dagar varvid en omfattande skriftlig och muntlig bevisning gicks igenom. Även i hovrätten förebringades en omfattande bevisning. Efter grundliga prövningar av målet fälldes YA till ansvar av en enig tingsrätt respektive en enig hovrätt under år 1999. Mot den bakgrunden anser jag att det får anses stå klart att bedömningarna i fråga om anhållande och åtals väckande inte kan anses felaktiga.

text: När det gäller bevisningen är det givetvis så att det i ljuset av den friande domen kan sättas i fråga om inte exempelvis vittnet JA borde ha åberopats redan i tingsrätten. Jag kan emellertid konstatera att bevisvärdet av en viss vittnesutsaga är en grannlaga uppgift att ta ställning till. Som Riksåklagaren angett i sin skrivelse till Högsta domstolen med anledning av YA:s resningsansökan lämnades sinsemellan oförenliga uppgifter i förhören under förundersökningen. Vidare kan jag konstatera att YA via sitt ombud inte fann anledning att själv påkalla vittnesförhör. Bedömningen att vittnesförhöret inte var påkallat har alltså delats av YA. Jag kan mot bakgrund av vad som framkommit inte anse att det har påvisats att något skadeståndsgrundande fel har begåtts i denna del.

text: YA:s kritik mot polisen gäller främst att polismän på ett otillbörligt sätt skulle ha påverkat ett huvudvittne i målet. Under utredningen här har dialogförhören i dessa delar gåtts igenom. YA gör vidare gällande att polisen även i en rad andra avseenden brustit i sin utredning av det brott som han åtalats för. Jag har också tagit del av vad polismyndigheten yttrat till Rikspolisstyrelsen. Jag delar Rikspolisstyrelsens bedömning att YA inte har styrkt sitt påstående om fel och försummelse från polisens sida.

text: Jag kan slutligen inte finna att YA har styrkt att domstolarna eller kriminalvården gjort sig skyldiga till något culpöst förfarande.

text: Sammanfattningsvis kan jag inte finna att YA är berättigad till ersättning med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Hans begäran om ersättning på denna grund skall alltså avslås.

text: Ombudskostnader

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och för utredning i ett ärende som handläggs enligt förordningen i den utsträckning kostnaden inte skall betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: . Ersättning till ombud som biträder sökanden i ärenden om ersättning enligt frihetsinskränkningslagen respektive

text: skadeståndslagen

text: beslutas med stöd av den bestämmelsen.

text: Jag har funnit att det ersättningsanspråk som framställts enligt

text: skadeståndslagen

text: skall avslås. YA:s skrivelser hit innehåller till stor del argumentering i fråga om rätten till sådan ersättning. I enlighet med de grunder som enligt

text: rättegångsbalken

text: gäller för rättegångskostnadernas fördelning i domstol utger inte heller Justitiekanslern ersättning för ombudskostnaderna i den del där anspråket underkänns. YA skall således endast ersättas för de ombudskostnader som kan anses hänförliga till anspråket i den del det stöds på frihetsberövandelagen.

text: Även här gäller den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: fastlagda principen att kostnaderna skall ha varit skäligen påkallade för tillvaratagande av partens rätt. Bedömningen av i vilken omfattning ersättning av allmänna medel bör tillerkännas sökanden för ombudskostnader påverkas av att staten bär ett strikt ansvar för skador som skall ersättas enligt frihetsberövandelagen. I ärenden av okomplicerat slag brukar tidsåtgången för ett ombud uppgå till högst ett par timmar. Längre arbetstid än två - tre timmar godtas endast i undantagsfall.

text: Mot bakgrund av omständigheterna i detta ärende bör en betydligt högre ersättning ges ut. Ersättningen för ombudskostnader bör med hänsyn till det aktuella ärendets art och omfattning begränsas till ersättning för cirka femton timmars arbete enligt den timkostnadsnorm som tillämpas för offentliga försvarare. Ersättning skall sålunda utges med (15 x 1 162 kr ) 17 500 kr.


publisher: Justitiekanslern

title: Inspektion av Umeå tingsrätt den 3-4 maj 2018

org: jk

text: 1. Sammanfattning

type: rubrik

text: Den allmänna avdelningen, avdelning 1, på Umeå tingsrätt är mycket väl fungerande. Justitiekanslerns granskning, som skett i enlighet med avgränsningarna i avsnitt 3.1 – 3.2, har visat att tingsrättens handläggning av mål och ärenden är rättssäker och mycket effektiv. Tingsrätten uppfyller kraven på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se även

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

type: stycke

text: Brottmål

text: Tingsrättens handläggning av brottmål är mycket väl fungerande och tingsrätten hanterar målen på ett strukturerat och effektivt sätt. I undantagsfall finns ytterligare möjligheter för tingsrätten att driva på handläggningen.

text: Tingsrätten iakttar i allt väsentligt de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare.

text: Tingsrätten har emellertid i ett mål låtit en tilltalad vara häktad under flera perioder om ca en månad vardera utan att, så som föreskrivs i

text: 24 kap. 18 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , RB, med högst två veckors mellanrum hålla ny förhandling i häktningsfrågan. Tingsrätten har inte heller, såvitt framgår av handlingarna i målet, gjort en avstämning av om en omhäktningsförhandling påkallades eller inte.

text: Dispositiva tvistemål

text: Tingsrätten utnyttjar på ett mycket effektivt sätt de möjligheter som står till buds i

text: rättegångsbalken

text: för att driva på målen för ett skyndsamt avgörande. I de mål som omfattades av inspektionen har domarna varit pålästa och aktiva under rättegången, vilket bidragit till en korrekt och snabb handläggning. Möjligheter till förbättringar finns dock bl.a. när det gäller diarieföringen.

text: Indispositiva tvistemål

text: Tingsrätten verkar aktivt för att parterna ska komma överens i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Vidare är tingsrättens avvägning mellan det långtgående utredningsansvaret i

text: föräldrabalken

text: och rätten till rättegång inom skälig tid mycket god. Justitiekanslern erinrar dock om att det som tingsrätten beslutar måste stå i överensstämmelse med gällande rätt och vara verkställbart.

text: Ärenden

text: Tingsrättens handläggning av ärenden framstår som mycket väl fungerande. Utrymme för förbättringar finns när det gäller offentlighet och sekretess. Tingsrätten bör därför se till att de gällande interna riktlinjerna följs.

text: Personuppgifter

text: Tingsrättens hantering av personuppgifter i de elektroniska dagboksbladen är i stort sett i enlighet med gällande bestämmelser och tingsrättens egna rutiner.

text: Underrättelser till Justitiekanslern avseende rättshjälp

text: Vid inspektionen har noterats att tingsrätten vid ett flertal tillfällen förbisett underrättelseskyldigheten till Justitiekanslern. Tingsrätten bör därför se över att gällande rutiner följs i detta avseende. 2.Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar även domstolarna.

text: Till Justitiekanslerns uppgifter hör även att bevaka domstolarnas beslut om ersättning av allmänna medel till vissa rättsliga biträden (bl.a. offentliga försvarare, målsägandebiträden och rättshjälpsbiträden) samt därmed sammanhängande frågor (i fortsättningen rättshjälp). Denna uppgift fullgör Justitiekanslern genom möjligheten att överklaga vissa beslut enligt bl.a. 45 § rättshjälpslagen (

text: ) och lagen (

text: ) om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut.

text: Justitiekanslern beslutade under 2018 att inspektera Umeå tingsrätt. Inspektionen hade inte föranletts av något enskilt ärende. Tingsrätten underrättades om inspektionen den 19 april 2018. Tingsrätten tillskrevs följande dag om inspektionens inriktning och vissa önskemål som Justitiekanslern hade när det gällde underlaget för inspektionen (se avsnitt 3.2).

text: Justitiekanslern inspekterade tingsrätten den 3 – 4 maj 2018. Inspektionen påbörjades den 3 maj kl. 09.00 och avslutades den 4 maj kl. 14.30. Från Justitiekanslern närvarade en byråchef, sex föredraganden, en beredningsjurist och en administratör. Justitiekanslern närvarade under det inledande mötet den 3 maj samt höll ett enskilt samtal med lagmannen. 3. Inspektionens genomförande

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Granskningen av Umeå tingsrätt har avsett den allmänna avdelningen. Inspektionen var i första hand inriktad på handläggningstiderna för brottmål, tvistemål och ärenden, med särskild inriktning på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Såvitt avser brottmålen var inspektionen även fokuserad på om tingsrätten iakttar de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare. En särskild granskning gjordes också av frihetsberövade personers rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 5.3 i Europakonventionen

text: Ett ytterligare syfte med inspektionen var att granska tingsrättens personuppgiftsbehandling i de elektroniska dagboksbladen. Vidare gjordes en viss kontroll av hur tingsrätten fullgör sin underrättelseskyldighet till Justitiekanslern när det gäller beslut på rättshjälpsområdet. Därutöver var det övergripande syftet att kontrollera att kraven på lagenlighet och rättssäkerhet iakttas vid tingsrätten.

text: 3.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Under sitt besök på tingsrätten gick Justitiekanslern igenom tillgängliga akter i de 20 äldsta ännu inte avgjorda dispositiva tvistemålen, indispositiva tvistemålen, brottmålen respektive ärendena (utom konkursärenden). Granskningen avsåg även de tio senast avlutade indispositiva tvistemålen och de tio senaste avslutade dispositiva tvistemålen (dock ej FT-mål eller mål som avgjorts genom tredskodom eller stadfäst förlikning). Granskningen omfattade också akterna i de brottmål som kommit in till tingsrätten under de senaste två åren där en person varit frihetsberövad under mer än fyra månader samt akterna i de 20 senast avslutade och samtliga pågående brottmål där den misstänkte/tilltalade inte fyllt 21 år.

text: Justitiekanslern granskade även de elektroniska dagboksbladen i de mål och ärenden som begärts ut.

text: Inför inspektionen begärde Justitiekanslern att få ta del av målstatistik avseende handläggningstider för de senaste tre åren i samtliga mål- och ärendekategorier på tingsrättens allmänna avdelning (med undantag för konkursärenden). Justitiekanslern har även tagit del av bl.a. tingsrättens arbetsordning, arbetsbeskrivning, verksamhetsplan, utbildningsplaner och olika rutindokument.

text: 3.3 Inledande möte

text: Inspektionen inleddes med ett möte där lagmannen beskrev tingsrättens organisation och verksamhet. Vid mötet deltog även en chefsrådman, chefsadministratören och handläggarchefen. Utöver vad som framgick av de dokument som Justitiekanslern tagit del av före inspektionen framkom under mötet sammanfattningsvis följande.

text: Tingsrätten består av en allmän avdelning, mark- och miljödomstolen, hyres- och arrendenämnden och en administrativ enhet. Mark- och miljödomstolen blev en del av Umeå tingsrätt 2011 och tingsrätten har förändrats och vuxit mycket de senaste tio åren. Detta har gjort att tingsrätten varit något svårstyrd och det har tagit lite tid att få ledningsgruppen på plats.

text: Tingsrättens domare har ett individuellt ansvar för alla mål men tingsrättens ledning arbetar med ett aktivt ledarskap. Tingsrätten har även arbetat mycket med handläggarrollen och har bl.a. hållit en serie seminarier ”framtidens handläggare” för att få fram mer kvalificerade handläggare. I Vera jobbar alla personalkategorier aktivt med att använda statuspilen.

text: Antalet inkomna mål har ökat under det senaste året. Ökningen avser framförallt brottmål men även antalet dispositiva och indispositiva tvistemål har ökat. Tingsrätten har korta omloppstider och har hittills klarat av att hålla tiderna nere, trots målökningen. Om antalet inkomna mål fortsätter öka kommer det dock bli svårt att hålla lika korta omloppstider.

text: 3.4 Samtal med lagmannen

text: Efter det inledande mötet fick justitiekanslern möjlighet att samtala enskilt med lagmannen. Hon berättade bl.a. att tingsrätten har svårt att få tillgång till fiskaler i den omfattning som behövs för att tingsrättens organisation och bemanning ska kunna fungera fullt ut.

text: 3.5 Samtal med chefsrådmannen

text: Under den första inspektionsdagen samtalade chefsrådmannen och byråchefen enskilt. Vid det mötet framkom bl.a. att man på tingsrätten konstaterat att det kan finnas behov av utbildning i frågor om offentlighet och sekretess på den allmänna avdelningen.

text: 3.6 Samtal med handläggarchefen och en handläggare

text: Under den första dagen samtalade byråchefen och administratören med en domstolshandläggare och handläggarchefen om rollen som handläggare. Situationen för handläggare vid allmänna avdelningen framstod som väl fungerande med hög trivsel och med förväntningar på att den nya ordningen med ett utökat ansvar ska bli framgångsrik. En fråga som kom upp under samtalet var hur tingsrätten hanterade frågan om förordnanden för domstolshandläggare. Alla nya handläggare har omedelbart när de börjat på tingsrätten fått behörighet enligt 16 § tingsrättsinstruktionen. Detta har dock fungerat mycket väl eftersom en ny handläggare får mycket vägledning i början av sin tjänstgöring och har både en handledare och en fadder för att komma in i arbetet och lära känna medarbetarna.

text: 3.7 Rundvandring på tingsrätten

text: Under inspektionens första dag fick Justitiekanslerns medarbetare en förevisning av tingsrättens lokaler, inklusive de lokaler där de frihetsberövade vistas i pauserna under förhandlingsdagar. 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande mötet övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden i enlighet med vad som framgår av avsnitt 3.1 – 3.2. Justitiekanslern gjorde då de iakttagelser som finns antecknade i detta avsnitt.

text: 4.2 Granskning av brottmål

text: Granskningen i denna del omfattade akterna i de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen, vilka kom in till tingsrätten under åren 2015–2017. Fem av målen kom in till tingsrätten under 2015 och resterande mål under perioden 2016–2017.

text: Ett allmänt intryck är att tingsrättens handläggning av brottmålen är mycket väl fungerande och att tingsrätten hanterar sina brottmål på ett strukturerat och effektivt sätt. De rutiner som tingsrätten har vad gäller hanteringen av brottmål följs som huvudregel. Att handläggningen i vissa fall hade dragit ut på tiden har framför allt berott på att den tilltalade varit svår att delge eller hållit sig undan eller att förundersökningen pågått under lång tid hos polisen innan åtal har väckts.

text: Det framgår att tingsrätten arbetar aktivt med de äldsta målen och några längre inaktivitetsperioder i handläggningen förekom inte. En allmän iakttagelse är att tingsrätten utfärdar stämning skyndsamt och tingsrätten verkar ha fasta rutiner för att sätta ut mål till huvudförhandling. Detta gäller även i de fall där huvudförhandlingen av olika anledningar ställts in och målet återigen måste sättas ut till huvudförhandling. Vid granskningen av ett brottmål uppmärksammades dock följande. Åtal väcktes i maj 2017 för rattfylleri och tingsrätten fattade i juni 2017 beslut om att den tilltalade inte skulle få en offentlig försvarare. Målet var utsatt till huvudförhandling i juni 2017 men fick ställas in på grund av att åklagaren ansåg att hinder för huvudförhandling förelåg eftersom utredningen behövde kompletteras. I september inkom åklagaren med en justerad stämningsansökan enligt vilken åtalet avsåg grovt rattfylleri. Den justerade stämningsansökan delgavs den tilltalade. Därefter vidtogs ingen handläggningsåtgärd förrän i februari 2018 då tingsrätten förordnade en offentlig försvarare för den tilltalade och i samband med detta satte ut målet till huvudförhandling i mars 2018. Justitiekanslern konstaterar att målets handläggningstid i detta fall blivit onödigt fördröjd trots att det varit fråga om ett förhållandevis enkelt mål.

text: Det noterades även att tingsrätten som regel arbetar effektivt för att få den tilltalade delgiven och därmed driva mål framåt. Ett undantag uppmärksammades dock i ett brottmål. Målet kom in den 13 mars 2017 och en personefterlysning beslutades i oktober 2017, trots att tingsrätten dessförinnan fått besked om att den tilltalade inte längre befann sig i Sverige, utan troligtvis i Rumänien. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits för att delge den tilltalade.

text: Granskningen visar att tingsrätten har fungerande rutiner för att regelbundet kontakta åklagare eller polis i mål där förundersökning pågår. Vanligen sker kontakten var tredje månad, vilket är i enlighet med tingsrättens egna handläggningsrutiner för brottmål. Det framgår även att tingsrätten påminner åklagare eller polis i de fall där något svar på föreläggandet inte inkommer. Möjligen bör tingsrätten även överväga att i större utsträckning efterfråga motiverade svar från åklagare eller polis angående orsaken till att utredningarna drar ut på tiden och vilka utredningsåtgärder som återstår innan åtal kan väckas.

text: 4.3 Granskning av ungdomsmål

text: Granskningen i denna del omfattade akterna i de 20 senast avslutade och samtliga pågående brottmål där den misstänkte/tilltalade inte fyllt 21 år. Inspektionen genomfördes i denna del med inriktning på frågan om de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare iakttas av tingsrätten.

text: Granskningen visar att målen i allt väsentligt handläggs på ett korrekt och tillfredsställande sätt. Tingsrätten håller gällande tidsfrister. Tingsrätten hade i de granskade målen, med något enstaka undantag, utfärdat stämning inom en vecka från det att stämningsansökan kom in till tingsrätten, och samtidigt kallat till huvudförhandling. Ofta utfärdades stämning redan samma dag eller dagen efter att åtalet inkommit. Det noterades även att tingsrätten där så krävts hade förordnat offentlig försvarare, kallat den unges vårdnadshavare, samt i förekommande fall inhämtat yttrande från socialnämnden. Vidare har tingsrätten genomgående avkunnat dom vid huvudförhandlingen och hållit huvudförhandling även vid bötesbrott i mål där den tilltalade inte hade fyllt 18 år. Det konstaterades även att sekretessfrågor i regel hanterats på ett mycket bra sätt. Ett undantag i detta avseende är ett brottmål, där begäran och beslut om offentlig försvarare innehållande den misstänktes personuppgifter saknat sekretessmarkering.

text: I likhet med vad som gäller för övriga brottmål synes tingsrätten även för ungdomsmålen ha fungerande rutiner för att, efter en period av inaktivitet, kon-takta polis/åklagare angående målets fortsatta handläggning. Justitiekanslern noterade dock att tingsrätten i ett brottmål frångått sin egen rutin att kontakt med åklagare eller polis ska ske var tredje månad. I detta mål hade tingsrätten inledningsvis kontaktat polis/åklagare var tredje månad för att sedan övergå till en kontakt var sjätte månad. Med hänsyn till de särskilda krav på skyndsamhet och de tidsfrister som gäller i ungdomsmål framstår det inte som godtagbart. Tingsrätten bör även i ungdomsmål överväga att oftare be polis/åklagare om motiverade svar om skälet till att förundersökningen inte slutförts och vilka utredningsåtgärder som återstår innan åtal kan väckas.

text: Justitiekanslern noterade vidare att det i ett antal mål saknades bevakning i Vera om att kontakt med åklagare eller polis ska ske i de fall där förundersökningen pågår.

text: Justitiekanslern noterade slutligen att tingsrätten i fem mål inte hade underrättat socialnämnden om tidpunkten för huvudförhandling i mål där nämnden har avgett yttrande enligt

text: 11 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Att så ska ske framgår av

text: 26 § andra stycket samma lag

text: . Tingsrätten bör underrätta socialnämnden även i de fall när det i yttrandet anges att vård inom socialtjänsten inte är aktuellt. För att spara på socialtjänstens resurser kan det vara lämpligt att domstolen i underrättelsen om möjligt anger vid vilken tid den tilltalades personliga förhållanden kommer att genomgås.

text: 4.4 Granskning av brottmål med längre frihetsberövanden

text: Granskningen i denna del omfattade akterna i de brottmål som kommit in till tingsrätten under de senaste två åren där en person varit frihetsberövad under mer än fyra månader. Det visade sig dock att det endast fanns två sådana mål vid tingsrätten. Dessa var båda pågående vid tidpunkten för inspektionen. Justitiekanslern granskade akten i det ena målet (brottmål 1). I det andra målet lästes dagboksbladet samt de uppgifter som fanns registrerade i Vera (brottmål 2).

text: Utgångspunkten för granskningen var att kontrollera om tingsrätten följer tidsfristerna i

text: rättegångsbalken

text: – inklusive de krav som följer av

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: – när det gäller utsättande av mål till häktnings- och huvudförhandling, doms meddelande m.m. Vidare kontrollerades att omhäktningsförhandlingar hållits när tiden för åtals väckande förlängts.

text: När det gäller brottmål 2 noterade Justitiekanslern följande.

text: Målet avser misstanke om mord och enligt uppgift skulle dom meddelas den 17 maj 2018. Den tilltalade hade vid tidpunkten för granskningen varit frihetsberövad som anhållen och häktad sedan den 28 september 2017, dvs. i cirka åtta månader.

text: Det ursprungliga häktningsbeslutet avkunnades i samband med häktningsför-handling den 2 oktober 2017. Åklagaren framställde begäran om åtalsförlängning den 13 oktober 2017. Omhäktningsförhandling hölls sedan, i enlighet med den offentlige försvararens begäran, inte förrän den 19 oktober 2017. Den tid inom vilken åtal skulle väckas bestämdes då av rätten till den 15 november 2017. Den 15 november 2017 kom åklagaren in med en begäran om åtalsförlängning till den 15 december 2017. Det framgår inte av dagboksbladet att tingsrätten under tiden mellan den 15 november 2017 och den 15 december 2017 tagit upp frågan om den misstänkte påkallade en omhäktningsförhandling.

text: Åtalsförlängningen beviljades av tingsrätten. Den misstänkte påkallade vid detta tillfälle inte någon omhäktningsförhandling. Nästa omhäktningsförhandling hölls den 23 november 2017. Under tiden därefter, mellan den 23 november 2017 och den 15 december 2017, tycks frågan om en omhäktningsförhandling inte ha väckts. Nästa omhäktningsförhandling hölls den 18 december 2017. Den offentlige försvararen tillfrågades den 2 januari 2018 om omhäktningsförhandling begärdes, och en förhandling hölls den 16 januari 2018. Tid för åtals väckande sattes då till den 12 februari 2018. Sedan den offentlige försvararen den 5 februari 2018 kontaktat tingsrätten bokades tid för omhäktningsförhandling till den 13 februari 2018. Nästa omhäktningsförhandling hölls inte förrän den 12 mars 2018. Av dagbokbladet framgår inte att försvararen under tiden mellan den 13 februari 2018 och den 12 mars 2018 blivit tillfrågad om omhäktningsförhandling påkallades. Det framgår inte heller av något av häktningsprotokollen att frågan om tidpunkten för nästa omhäktningsförhandling skulle hållas diskuterats eller att rätten bedömt att det var uppenbart att en förhandling inom fjorton dagar skulle vara utan betydelse.

text: Enligt

text: 24 kap. 18 § tredje stycket

text: RB ska rätten, om åtal inte väcks inom två veckor, så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts, med högst två veckors mellanrum hålla ny förhandling i häktningsfrågan och därvid särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Är det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Förutsättningarna för detta är mycket begränsade (se bl. a.

text: NJA 1997 s. 368

text: Bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: innebär således att det ålegat tingsrätten att, efter det första häktningsbeslutet, hålla en omhäktningsförhandling var fjortonde dag. Justitiekanslern anser att detta borde ha skett (jfr JO:s beslut den 17 mars 2009 i dnr 6710-2008, med hänvisningar), alternativt att tingsrätten i beslut skulle ha redovisat skälen till att en förhandling inte behövdes.

text: När det gäller brottmål 1 hade gällande tidsfrister hållits och omhäktningsförhandlingar hade ägt rum i de fall där förlängd åtalstid inte medgetts.

text: 4.5 Granskning av dispositiva tvistemål

text: Granskningen i denna del omfattade akterna i de tio senast avslutade målen (dock ej FT-mål eller mål som avgjorts genom tredskodom eller stadfäst förlikning) och akterna i de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen.

text: Av de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen inleddes ett under 2016, övriga under 2017. I det mål som inleddes 2016 meddelade tingsrätten beslut i en fråga om avvisning, som var föremål för hovrättens prövning under drygt ett år och handlades av Högsta domstolen under ca sex månader. Akten i detta mål var föremål för inläsning inför förhandling och granskningen begränsades därför till vad som gick att utläsa från dagboksbladet.

text: Vid granskningen av målen bekräftades de uppgifter som lagmannen och chefsrådmannen lämnade inledningsvis om hanteringen av de dispositiva målen. Det kunde bl.a. noteras att tingsrätten aktivt verkar för att driva målen framåt för skyndsamma avgöranden (

text: 42 kap. 6 §

text: RB), att tingsrätten vid behov begär in kompletteringar från käranden redan innan stämning utfärdas, att tingsrätten använder sig av specificerade och riktade förelägganden till parterna (

text: 42 kap. 8 §

text: RB) och att tingsrätten tillämpar tidsplaner (jfr

text: 42 kap. 6 §

text: RB) och sammanställningar i enlighet med

text: rättegångsbalkens

text: regler (jfr

text: 42 kap. 16 §

text: RB). Vidare sätter tingsrätten ut målen till muntlig förberedelse relativt skyndsamt i processen, vilket är i överensstämmelse med bestämmelsen i

text: 42 kap. 9 § tredje stycket

text: RB. Tingsrätten hanterar också frågor om anstånd och inställande av förhandlingar på ett bra sätt och utan att lämna för stort utrymme till parterna i dessa frågor. Det har inte förekommit några längre perioder av inaktivitet i något av de granskade målen. Tingsrättens handläggning tycks ha bidragit till de generellt korta omloppstiderna i målen, vilket är positivt.

text: I samtliga granskade mål, även brottmål, noterade Justitiekanslern att en handling som benämns handläggningsbeslut hade diarieförts som aktbilaga 1. Handlingen i fråga är ett förtryckt dokument på vilket det löpande under målets handläggning för hand görs noteringar om olika handläggningsbeslut och andra handläggningsåtgärder. En kortare beskrivning av handläggningsbesluten finns i tingsrättens Arbetsbeskrivning under avsnitt 7.

text: Justitiekanslern har tidigare noterat ett liknande tillvägagångssätt vid en annan domstol (se protokoll från inspektion av Halmstads tingsrätt den 5 maj 2017, dnr 1781-17-2.5). I det fallet framstod det i flera fall som oklart exakt vilka anteckningar som var att hänföra till handläggningsbeslutet.

text: I de nu granskade målen var antecknade handläggningsbeslut väl ordnade. Det kan ändå finnas anledning för tingsrätten att närmare överväga de nu berörda handläggningsbeslutens rättsliga status i olika skeden av handläggningen och att utarbeta rutiner för vilka uppgifter som ska tillföras dokumentet och hur det ska ske. I och med att handlingen diarieförs blir den en allmän handling. Det finns i och för sig inte något som hindrar att innehållet i en sådan handling ändras över tid genom fortlöpande anteckningar (jfr

text: 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: ). Även regleringen i 4 kap. 1 § andra stycket 2 och 3 offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, kan nämnas där det föreskrivs att det bör framgå när uppgifter har tillförts en allmän handling och, om de har ändrats eller gallrats, vid vilken tidpunkt detta har skett samt att allmänna handlingar inte bör innehålla förkortningar, koder eller liknande som kan försvåra insynen enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: I samtliga mål utom ett kunde utläsas vilken domare som hade beslutat att utfärda stämning.

text: Justitiekanslern gjorde sedan följande, mer specifika iakttagelser.

text: I ett tvistemål dröjde utfärdandet av stämning 26 dagar från det att en komplettering kommit in. I ett annat tvistemål påbörjades tingsrättens handläggning efter ett beslut om vilandeförklaring ca sju veckor efter det att slutligt beslut från Högsta domstolen i en enskild fråga kommit in till tingsrätten.

text: I de flesta akter var ordningen och diarieföringen mycket god. I några av de granskade akterna skulle diarieföringen dock kunna förbättras. Några exempel är följande.

text: Bilagor till yttrande hade diarieförts på olika sätt. I några mål hade flera bilagor diarieförts som en aktbilaga medan bilagorna i andra mål hade fått var sin aktbilaga. Justitiekanslern anser att det är lämpligt för tingsrätten att överväga utarbetande av rutiner för diarieföringen, dels för att uppfylla kraven i

text: 8 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol och dels för att underlätta möjligheten till insyn i verksamheten (jfr 5 kap. 1–2 §§ OSL).

text: I ett tvistemål fanns en aktbilaga i två versioner och det gick inte att förstå vilken av handlingarna som var den korrekta. I ett annat tvistemål hade fel aktbilagenummer angivits på några bilagor i den fysiska akten, en aktbilaga (tingsrättens protokoll från den muntliga förberedelsen) återfanns inte i den fysiska akten och en parts yttrande (aktbilaga 65) fanns inte inskannat i diariet och återfanns inte heller i den fysiska akten.

text: Vid granskningen framkom också att tingsrätten i vissa mål utfärdat stämning och förelagt svaranden att avge svaromål senast viss tid efter delgivning samtidigt som tingsrätten i samma handling kallat svaranden till muntlig förberedelse på viss utsatt tid. I ett tvistemål innebar detta att svaranden blivit förelagd att komma in med svaromål efter den muntliga förberedelsen. I ett annat tvistemål skickades handlingen ”stämning och kallelse” två gånger, vilket innebar att stämning utfärdades två gånger mot samma svarande trots att det tycks som att tingsrätten endast önskat kalla svaranden till muntlig förberedelse på ny tid sedan den muntliga förberedelsen ställts in. Det noterades också att flera muntliga förberedelser, som satts ut direkt i samband med utfärdandet av stämning, hade ställts in p.g.a. att delgivningar tagit längre tid än beräknat. Det kan mot den här bakgrunden finnas skäl att överväga om det i vissa mål, trots att detta ofta är lämpligt, finns skäl att inte stämma och kalla till muntlig förberedelse samtidigt.

text: Det finns också ett mål där stämning felaktigt hade utfärdats trots att målet överlämnats från Kronofogdemyndigheten.

text: De nu gjorda iakttagelserna kan förhoppningsvis ge skäl för tingsrätten att diskutera behovet av tydligare handläggningsrutiner och checklistor för handläggningen. Sammantaget var dock det allmänna intrycket vid genomgången av de granskade målen mycket gott.

text: 4.6 Granskning av indispositiva tvistemål

text: Granskningen i denna del omfattade de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen samt de tio senast avslutade målen. Det äldsta indispositiva tvistemålet vid tingsrätten inleddes i april 2017 och samtliga mål som granskats kom in till tingsrätten 2017 och 2018.

text: Till stöd för tingsrättens handläggning av de indispositiva tvistemålen finns ett dokument med handläggningsrutiner. Kontakten med berörda socialnämnder är enligt tingsrätten god och en vårdnadsutredning tar vanligtvis fyra månader.

text: Granskningen visar att tingsrätten har bra rutiner för den inledande handläggningen av målen. Stämning utfärdas omgående, svaromål hämtas in och målen sätts ut till muntlig förberedelse. Genomgången visar också att tingsrätten aktivt verkar för att parterna ska komma överens i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Detta kommer tydligast till uttryck genom att parterna i samband med den muntliga förberedelsen många gånger hade träffat en överenskommelse som gällde åtminstone interimistiskt samt att tingsrätten därefter regelbundet hållit fortsatta muntliga förberedelser.

text: Rätten har ett långtgående utredningsansvar i vårdnadsmål (

text: 6 kap. 19 § första stycket föräldrabalken

text: , FB). Utredningsansvaret bör dock sättas i relation till vikten av att avgörandena inte dröjer i onödan och den rätt till rättegång inom skälig tid som framgår av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (i kombination med artikel 8), vilket är av särskild betydelse i mål som rör vårdnad om och umgänge med barn.

text: Granskningen visar att tingsrätten förordnar om fullständiga vårdnadsutredningar endast i ett fåtal mål och tingsrättens förordnande i de fallen framstod som väl övervägda. I de fall där en vårdnadsutredning hade förordnats uppfyllde rätten kravet på att se till att en sådan utredning bedrivs skyndsamt (

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB). Omständigheterna i de mål som granskningen har omfattat visar alltså att tingsrättens avvägning mellan det långtgående utredningsansvaret och rätten till rättegång inom skälig tid är mycket god.

text: Ordningen och diarieföringen var i de flesta akter god. I flera mål saknades dock dokumentation om beslutet att utfärda stämning eller vilken domare som hade fattat beslutet.

text: Justitiekanslern noterade även att tingsrätten, med något enstaka undantag, inte hade upprättat någon egentlig tidsplan eller sammanställning för de indispositiva målens handläggning. De verktyg som finns att tillgå i

text: 42 kap.

text: RB ska givetvis användas även i fråga om indispositiva tvistemål. Rätten är skyldig att upprätta en tidsplan om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl (

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB). Rätten ska vidare göra en skriftlig sammanställning om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning (

text: 42 kap. 16 §

text: RB). Kravet på att upprätta en sammanställning skärptes 2016 och det krävs numera att målet är av mycket enkel beskaffenhet eller att det annars finns någon konkret omständighet som gör att en sammanställning inte behövs för att rätten ska kunna underlåta att upprätta en sådan (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: - en kommentar [Zeteo 2017-12-05], kommentaren till

text: 42 kap. 16 §

text: Även om tingsrättens handläggningstider för de indispositiva tvistemålen generellt är mycket goda kan det inte i samtliga mål per automatik anses obehövligt att upprätta en tidsplan eller en sammanställning. Justitiekanslern vill därför erinra om dessa bestämmelser.

text: I tvistemål 1 höll tingsrätten en muntlig förberedelse den 15 november 2017. Parterna träffade då en överenskommelse och tingsrätten meddelade interimistiskt beslut i enlighet med överenskommelsen. I beslutet förordnades bl.a. att barnet skulle ha rätt till umgänge med pappan enligt vissa tider samt att allt umgänge skulle ske i närvaro av barnets farfar.

text: I tvistemål 2 höll tingsrätten en muntlig förberedelse den 15 augusti 2017. Parterna kom då överens i fråga om umgänge. Tingsrätten meddelade några dagar senare ett interimistiskt beslut i vilket bl.a. förordnades att barnen skulle ha rätt till umgänge med pappan vid tre helgtillfällen. Vidare förordnades att umgänget skulle ske i Stockholm tillsammans med umgängesstöd och att en förutsättning för respektive umgängestillfälle var ett en stödperson från socialtjänsten i Nordmalings kommun skulle närvara under hela umgängestillfällena. Av handlingar i akten framgår att Nordmalings kommun i kontakt med det ena ombudet har uppgett att kommunen kunde bistå med umgängesstöd i Umeå. Det framgår dock inte av handlingar eller anteckningar i akten om tingsrätten haft kontakt med socialtjänsten i Nordmaling angående frågan om det var praktiskt genomförbart för kommunen att bistå med en stödperson i Stockholm under umgängestillfällena.

text: I tvistemål 3 höll tingsrätten en muntlig förberedelse den 12 januari 2018. I protokollet stod bl.a. ”i samråd med parterna beslutas att parterna med hjälp av sina ombud ska ta reda på vilka möjligheter det finns för umgänge i närvaro av umgängesstöd i Halmstad under en längre tid om några dagar”. Därefter förelades parterna att senast ett visst datum inkomma med besked om hur umgänge i närvaro av umgängesstöd skulle kunna se ut. Tingsrätten meddelade den 22 februari 2018 ett interimistiskt beslut enligt vilket barnen skulle ha rätt till visst umgänge med mamman genom umgängesstöd i Halmstad. Som en del av beslutet stod vidare att barnen fick ringa till pappan/pappans hustru när helst de önskade under umgänget med mamman. Beslutet var i enlighet med parternas överenskommelse. Någon anteckning om att tingsrätten dessförinnan hade haft kontakt med socialnämnden i Halmstad angående frågan om umgängesstöd finns inte.

text: I

text: föräldrabalken

text: föreskrivs undantag från huvudregeln att det är föräldrarna som bestämmer om sådant som har med barnet att göra (som läkarbesök, fritidsaktiviteter och liknande). En domstol kan fatta beslut om exempelvis var ett barn ska bo och om barnets umgänge med den förälder som inte bor tillsammans med barnet. Regelverket bygger på att det krävs lagstöd för att domstolen ska kunna fatta beslut som har med föräldraskapet att göra (se JO:s beslut den 18 oktober 2013 i ärende 6163-2012). I en domstols avgörande ska således tas in endast beslut som går att verkställa eller som i övrigt har stöd i lag och detta oavsett om parterna har träffat en överenskommelse. Domstolen måste alltid iaktta att dess domar och beslut har stöd i lagen (se Sjösten, Vårdnad, boende och umgänge [Zeteo 2014-06-17], s. 215).

text: I

text: 6 kap. 15 c §

text: FB finns särskilda bestämmelser om s.k. umgängesstöd. Enligt nämnda paragrafs första stycket får rätten, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänge (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för vissa tid. Av andra stycket samma paragraf framgår vidare att rätten innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska inhämta yttrande från socialnämnden. Av tredje stycket följer vidare att socialnämnden efter rättens beslut om umgängesstöd ska utse en viss person att medverka vid umgänget. Det är inte möjligt för föräldrar att träffa avtal om umgängesstöd (se Sjösten, a.a., s. 131).

text: Tingsrättens formuleringar om att umgänget är villkorat av närvaro av barnets farfar (tvistemål 1) samt att barnen får ringa till pappan/pappans hustru när som helst (tvistemål 3) kan ifrågasättas dels eftersom det inte finns något uttryckligt lagstöd i

text: föräldrabalken

text: och dels eftersom besluten inte torde gå att verkställa. En sådan överenskommelse bör därför vid behov antecknas i protokollet utan att den får formen av ett beslut från tingsrätten.

text: Såvitt framgår har tingsrätten i tvistemål 3 inte före beslutet om umgängesstöd inhämtat yttrande från socialnämnden. Att ålägga parterna ansvar att reda ut frågor om kommuners möjlighet att tillhandahålla umgängesstöd på det sätt som gjorts i tvistemål 3 är inte förenligt med bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: I tvistemål 2 har, såvitt framgår, tingsrätten inte inhämtat yttrande ifråga om det fanns möjlighet för Nordmalings kommun att tillhandahålla umgängesstöd vid umgänge i Stockholm. Även om socialnämnden är skyldig att utse en person att medverka vid umgänge när domstolen beslutat om umgängesstöd bör tingsrätten dessförinnan efterforska om ett kommande beslut är praktiskt genomförbart (jfr JO:s beslut den 21 mars 2013 i ärende 3946-2011).

text: 4.7 Granskning av ärenden

text: Justitiekanslern granskade de 20 äldsta ännu inte avgjorda ärendena. Samtliga granskade ärenden kom in till tingsrätten 2017.

text: Handläggningen av ärenden framstår som mycket väl fungerande. En fråga som tingsrätten bör uppmärksamma är dock hur

text: 36 kap. 1 §

text: OSL tillämpas i ärenden om god man och närmare hur sekretessmarkeringar i akten och i Vera i praktiken används.

text: 4.8 Granskning av personuppgiftsbehandling vid tingsrätten

text: Granskningen omfattade dagboksbladen i de mål som Justitiekanslern granskat enligt ovan.

text: Den behandling av personuppgifter som sker i dagboksbladen i Vera ska följa

text: domstolsdatalagens (2015:728)

text: bestämmelser. Enligt

text: 6 § domstolsdatalagen

text: får behandling av personuppgifter ske om den behövs för handläggning av mål och ärenden. Behandlingen av personuppgifter ska uppfylla de grundläggande kraven i

text: 9 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL. Detta innebär bl.a. att person-uppgifter får behandlas bara om det är lagligt. Uppgifterna måste dessutom behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Personuppgifterna ska vidare vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Behandlingen får inte heller avse fler personuppgifter än som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. De personuppgifter som behandlas ska vara riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Det är som utgångspunkt tillåtet för en domstol att behandla vad som räknas som känsliga personuppgifter i Vera (jfr

text: och

text: 5 §§

text: domstolsdatalagen

text: och

text: prop. 2014/15:148 s. 49

text: ). Känsliga personuppgifter är uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös och filosofisk övertygelse eller medlemskap i en fackförening samt uppgifter som rör hälsa eller sexualliv, se

text: 13 §

text: PUL. Känsliga personuppgifter får dock inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i en fackförening, hälsa eller sexualliv, enligt

text: 13 § domstolsdatalagen

text: Många av personuppgifterna i dagboksbladen är av integritetskänslig natur var för sig, eller sammantagna med andra uppgifter (se

text: NJA 2015 s. 624

text: och Högsta domstolens beslut den 31 mars 2015 i mål nr Ö 570-15). Det är därför viktigt att den som för in anteckningar i dagboken som innehåller personuppgifter noga kontrollerar att information behövs för handläggningen av målet och att anteckningarna begränsas till det som är relevant utifrån ändamålet med anteckningen.

text: Tingsrätten har en rutinbeskrivning kring sekretessfrågor av vilken bl.a. framgår att det på dagboksbladen inte bör antecknas uppgifter om en persons sjukdomar och psykiska tillstånd, utan att detta bör ske i separata tjänsteanteckningar. Granskningen visar att tingsrätten i stort följer dessa rutiner. Endast några enstaka fall framkom där handläggaren efter telefonsamtal direkt i dagboken hade antecknat uppgifter om sjukdomar eller andra personuppgifter som kan vara av integritetskänslig natur. Exempelvis fanns i dagboken anteckningar om en operation, om en persons ekonomiska förhållanden samt ett telefonnummer till en enskild.

text: Vid granskningen framkom inte att det förekommit någon personuppgiftsbehandling i strid med bestämmelsen i

text: 13 § domstolsdatalagen

text: , dvs. att personuppgifter har behandlats enbart på grund av vad som är känt om en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i en fackförening, hälsa eller sexualliv.

text: De anteckningar som vid granskningen konstaterades innehålla känsliga personuppgifter och andra integritetskänsliga uppgifter får i huvudsak anses ha varit relevanta för handläggningen av det aktuella målet.

text: Det ska dock avslutningsvis framhållas att det, även om det skulle vara förenligt med

text: domstolsdatalagens

text: regler, inte alltid är lämpligt att skriva tjänsteanteckningar som innehåller personuppgifter på dagboksbladen. Dagboksbladen begärs ofta ut som allmänna handlingar. Sekretesskyddet för uppgifter om enskildas hälsotillstånd är i detta fall relativt svagt (se

text: 21 kap. 1 §

text: OSL). För andra typer av personuppgifter som antecknas på dagboksbladen kan det helt saknas sekretessbestämmelser. Detta innebär att känsliga uppgifter kan behöva lämnas ut om någon begär att få ta del av dagboksbladet. Även om sekretesskyddet är svagt kan anteckningarna likväl vara känsliga för de berörda personerna och en alltför stor spridning kan få olyckliga konsekvenser. Anteckningar som innehåller sådana personuppgifter bör därför göras i separata dokument som dagboksbladet hänvisar till. På detta sätt underlättas också sekretessprövningen av uppgifterna.

text: 4.9 Granskning av tingsrättens underrättelser till Justitiekanslern

text: För att Justitiekanslern ska kunna fullgöra sin uppgift att utöva kontroll över rättshjälpen krävs att tingsrätterna rapporterar in beslut och domar till Justitiekanslern i den omfattning som framgår av Domstolsverkets föreskrifter om rättshjälp (

text: DVFS 2012:15

text: med ändringar, senast genom

text: DVFS 2016:16

text: Vid inspektionen uppmärksammades att tingsrätten vid ett flertal tillfällen hade förbisett underrättelseskyldigheten. Tingsrätten bör därför se över att gällande rutiner följs i detta avseende. 5. Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med avdelningens personal, inklusive lagmannen, redogjorde Justitiekanslern kortfattat för sina iakttagelser enligt avsnitt 4. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett vänligt bemötande från tingsrättens personal under inspektionen.


title: Fråga om tryckfrihetsförordningens alternativt yttrandefrihetsgrundlagens tillämplighet på uppgifter som spritts på Internet

text: Anmälan föranleder inte någon åtgärd här.

text: Ärendet

text: Rikskriminalpolisen har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan om brott mot

text: personuppgiftslagen (1998:208)

text: för prövning av om

text: tryckfrihetsförordningen

text: alternativt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: är tillämplig. Anmälan gäller innehållet i en artikel benämnd "Gatstens- och brandbombsjournalism" som lagts ut på en hemsida på Internet med adressen http://www.folktribunen.com. Hemsidan avser Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning.

text: Till anmälan har fogats ett utdrag från hemsidan avseende artikeln.

text: Justitiekanslern har från Patent- och registreringsverket inhämtat uppgiften att en ansökan om utgivningsbevis för en skrift med titeln "Folktribunen" (ansökningsnummer N 98 0339) resulterade i att utgivningsbevis meddelades den 29 juni 1998 dock med titeln "Svenska motståndsrörelsens tidning". Justitiekanslern har tagit del av utgivningsbeviset.

text: Justitiekanslern har vidare från Säkerhetspolisen inhämtat uppgiften att skriften Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning hittills under 1999 kommit ut med tre nummer och att det senaste numret av skriften kom ut i juni 1999, dvs. före den händelse som aktuell artikel på hemsidan refererar till.

text: Justitiekanslern har också tagit del av det senaste numret av skriften Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning. I denna finns en hänvisning till aktuell hemsida.

text: Justitiekanslern har låtit Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) granska skriften. Enligt SKL är den av allt att döma framställd i tryckpress.

text: Justitiekanslern har även besökt hemsidan och därvid funnit aktuell artikel samt information om prenumeration på skriften.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i fråga om tryck- och yttrandefrihetsbrott. Endast Justitiekanslern får besluta om tvångsmedel och inleda förundersökning i anledning av misstanke om sådant brott. Justitiekanslern har vidare åklagaruppgifter i andra tryck- och yttrandefrihetsmål än mål om tryck- eller yttrandefrihetsbrott samt i mål som annars avser brott mot bestämmelser i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Anmälningar som faller utanför tryck- eller yttrandefrihetsområdet ankommer det dock på allmän åklagare att handlägga.

text: Internet är ett världsomspännande nät för kommunikation mellan datorer som möjliggör olika former av datormedier såsom e-post, elektroniska anslagstavlor och informationsdatabaser. På Internet förekommer också videokonferenser, telefoni och ljudradio.

text: Eftersom Internet möjliggör kommunikation med olika egenskaper måste man för att kunna fastställa om endera YGL eller TF i ett visst fall är tillämplig eller inte göra en bedömning av vilka regler användningen kan anses omfattad av. När det gäller material som ett massmedieföretag publicerar elektroniskt kan den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF eller den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL vara tillämplig. Även YGL:s regel om radioprogram (1 kap. 6 §) kan bli tillämplig (jfr Mediekommitténs betänkande Grundlagsskydd för nya medier,

text: SOU 1997:49 s. 180

text: f. och 220).

text: Som en grundläggande förutsättning för att antingen bilageregeln eller databasregeln skall vara tillämplig gäller att skriften Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning skall vara att anse som periodisk skrift. Något utgivningsbevis finns inte för en skrift med sådan titel och den kan därför inte av den anledningen anses som periodisk. Däremot får utredningen i ärendet anses ge vid handen att skriften är avsedd att utkomma minst fyra gånger om året. Den får därmed anses periodisk.

text: Såvitt framkommit återfinns artikeln inte i någon tryckt upplaga av skriften Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning. Bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF är därmed inte tillämplig.

text: Av

text: 1 kap. 9 §

text: YGL följer att YGL:s föreskrifter om radioprogram skall tillämpas när bl.a. en redaktion för en tryckt periodisk skrift med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling under förutsättning att mottagaren inte kan ändra innehållet i registret.

text: Den aktuella publiceringen på Internet får anses uppfylla villkoren för att omfattas av databasregeln. Innehållet på hemsidan faller alltså under tillämpningsområdet för YGL. Justitiekanslern, som är ensam åklagare på tryck- och yttrandefrihetsområdet, är därmed behörig att handlägga anmälan.

text: Ett ingripande från Justitiekanslerns sida med anledning av den aktuella publiceringen på Internet kan bara ske om ett yttrandefrihetsbrott anses ha blivit begånget. Vilka brott som är yttrandefrihetsbrott anges i

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämförd med 7 kap. 4 § och 5 § TF. Något sådant brott är det i detta fall inte fråga om.

text: Anmälan skall således inte föranleda någon åtgärd här.

text: För tydlighetens skull bör det framhållas att enligt

text: 7 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: tillämpas bestämmelserna i lagen inte i den utsträckning det skulle strida mot bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Ärendet avslutas.

text: Mot bakgrund av att utgivningsbevis saknas för skriften Folktribunen, Svenska motståndsrörelsens tidning avser jag att i särskild ordning utreda om något brott mot

text: tryckfrihetsförordningens

text: ordningsföreskrifter föreligger.

type: avgorande


title: Fråga om en statsåklagare gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt genom att lämna uppgifter till en journalist om sekretessbelagda uppgifter i en förundersökning

text: Justitiekanslern beslutar att inte inleda förundersökning avseende brott mot

text: 7 kap. 3 § 3 p. tryckfrihetsförordningen

text: och vidtar i övrigt inte någon åtgärd med anledning av anmälan.

text: Ärendet

text: AA har i en anmälan hit gjort gällande att statsåklagaren BB och två utredningsmän lämnat uppgifter till och låtit sig intervjuas av en journalist vid Sydsvenska Dagbladet om sekretessbelagda uppgifter i en förundersökning. Anmälaren har ifrågasatt om deras agerande stått i överensstämmelse med gällande lagar. Han har även hemställt att Justitiekanslern överväger på vilka sätt den misstänkte kan ekonomiskt kompenseras för den skada han vållats till följd av den negativa bild som skapats av honom i media.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift såvida inte annat är föreskrivet i förordningen. I

text: 1 kap. 3 §

text: TF föreskrivs att ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas ersättningsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan till det i annan ordning eller i andra fall än som anges i förordningen. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedia bara kan ske när TF medger det. Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar när uppgiftslämnande innefattar ett brott mot sekretessregler. Enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF gäller emellertid vissa undantag från meddelarfriheten. Av bestämmelsen framgår bl.a. att om någon oriktigt lämnar ut en allmän handling som inte är tillgänglig för alla eller gör sig skyldig till uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag (7 kap. 3 § 2 och 3 TF) gäller om ansvar för sådant brott vad i lag är stadgat. De begränsningar i meddelarfriheten som här avses finns i

text: 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Den sist nämnda bestämmelsen innehåller en uppräkning av de tystnadsplikter som är kvalificerade i den meningen att de har försteg framför meddelarfriheten. Brytande av annan, icke på detta sätt kvalificerad, sekretess, utan att sekretessbelagd handling utlämnas, omfattas av meddelarfriheten och är således straffritt.

text: Meddelarfriheten gäller enligt

text: 1 kap. 1 § 3 st.

text: TF för envar och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen.

text: I detta ärende saknas anledning anta att handlingar innehållande sekretessbelagda uppgifter har lämnats ut. Bestämmelsen i 7 kap. 3 § 2 är således inte tillämplig.

text: Det brott mot tystnadsplikt som med anledning av anmälarens påståenden skulle kunna komma i fråga gäller den sekretess som föreskrivs i

text: 5 kap. 1 §

text: och

text: 9 kap. 17 §

text: sekretesslagen

text: . Den tystnadsplikt som är förknippad med dessa sekretessbestämmelser är emellertid inte sådan att den enligt

text: 16 kap. 1 § sekretesslagen

text: bryter meddelarfriheten. Ett ingripande mot de anmälda tjänstemännen med stöd av

text: tryckfrihetsförordningen

text: är därför uteslutet.

text: Med anledning av att anmälan är riktad mot bl.a. statsåklagaren BB vill jag även framhålla följande.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: reglerar endast möjligheterna att ingripa mot den som omfattas av meddelarfriheten. Uppgiftslämnande som faller utanför TF:s tillämpningsområde skall bedömas enligt vanlig lag.

text: Av uttrycket envar i 1 kap. 1 § följer att meddelarfriheten avser medborgarna och däribland också de offentliganställda. Meddelarfriheten gäller däremot inte myndigheter som sådana. Om en myndighet t.ex. beslutar att informera medier genom t.ex. ett pressmeddelande hindrar således inte TF att ett ingripande sker med anledning av ett sådant beslut (se t.ex. JO 1984/85 s. 278 f.). Detsamma kan gälla när den som officiellt har att företräda en myndighet uttalar sig i t.ex. massmedia. Verkschefer och vissa andra högre tjänstemän kan ofta ha en sådan ställning att de som personer är intimt förknippade med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då vara svårt att avgöra när de uttalar sig på myndighetens vägnar eller som medborgare i allmänhet. Sådana gränsdragningsproblem kan också uppkomma när en åklagare lämnar uppgifter för publicering. En åklagare kan visserligen inte allmänt sett anses företräda den myndighet i vilken han är anställd. Av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: följer emellertid att fullgörandet av åklagaruppgifter inte lagts på åklagarmyndigheterna som sådana utan på de enskilda åklagarna som personer.

text: I praktiken kan det alltså förekomma fall där det är svårt att hålla isär ett begagnande av den medborgerliga meddelarfriheten från uttalanden som faller utanför meddelarfriheten. Inte minst med hänsyn till den stora betydelse som meddelarfriheten har just för de offentliganställda måste stor återhållsamhet iakttas vid bedömningen av huruvida ett meddelande eller en uppgift som lämnas för publicering i tryckt skrift skall anses falla utanför det område som täcks av meddelarfriheten. Endast när det är uppenbart att ett uppgiftslämnande inte omfattas av meddelarfriheten kan det därför komma i fråga att det allmänna ingriper utanför den ram som TF ger. I det fall som avses med den nu aktuella anmälan kan jag inte se att denna förutsättning är uppfylld.

text: Sammanfattningsvis innebär det anförda att någon förundersökning inte skall inledas beträffande brott mot tystnadsplikt.

text: AA har även bett att Justitiekanslern överväger på vilka sätt den misstänkte kan kompenseras för den smutskastning han utsatts för genom åklagarens och polismännens uttalanden i media. Jag får med anledning härav anföra att det inte ankommer på mig att vidta några åtgärder i detta avseende. Det kan nämnas att det av

text: 11 kap.

text: TF finns bestämmelser om enskilt anspråk med anledning av tryckfrihetsbrott.

text: Ärendet avslutas.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av begränsat fiske inom Torne älvs fiskeområde. Orsakssamband mellan påstådd skada och regeringens bemyndigande

text: Justitiekanslern avslår GP:s ersättningsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Det mellanstatliga organet Finsk-svenska gränsälvskommissionen (nedan gränsälvskommissionen) tillkom genom en överenskommelse mellan Sverige och Finland år 1971. Överenskommelsen gäller som svensk lag. Som en bilaga till överenskommelsen finns en för Finland och Sverige gemensam stadga för fisket inom Torne älvs fiskeområde. Denna stadga har inkorporerats i svensk rätt genom kungörelsen (

text: ) om tillämpning av stadgan.

text: Finland och Sverige kom år 1987 överens om vissa ändringar av fiskestadgan. Regeringen beslutade samma år genom förordningen (

text: ) om ändring i 1971 års kungörelse att bemyndiga gränsälvskommissionen att föreskriva vissa begränsningar och förbud gällande fisket inom området.

text: Högsta Domstolen (HD) konstaterade genom en dom den 13 juni 1996 i ett mål om olaga fiske att den i

text: regeringsformen

text: (RF) stadgade ordningen för överlåtelse av befogenhet till en mellanstatlig organisation fick anses ha blivit åsidosatt i väsentligt hänseende genom regeringens överlåtelse av befogenheter till gränsälvskommissionen. Regeringens förordning hade inte grundats på ett sådant beslut av riksdagen som är föreskrivet i

text: 10 kap. 5 §

text: RF. Felet framstod enligt HD som uppenbart, vilket fick till följd att föreskriften inte fick tillämpas (se

text: NJA 1996 s. 370

text: HD slog vidare i en dom den 6 april 2001 (mål nr

text: T 3310-00

text: ) fast att staten är skyldig att till GP och medparter utge ersättning för den skada som de kan ha lidit till följd av regeringens beslut att bemyndiga gränsälvskommissionen att föreskriva vissa förbud och begränsningar för fisket i det ifrågavarande området.

text: Anspråket m.m.

text: GP har i en skrivelse inkommen hit den 1 oktober 2002 begärt ersättning av staten med anledning av regeringens felaktiga bemyndigande samt gränsälvskommissionens föreskrifter som beslutats med stöd av bemyndigandet. Han har till stöd för sitt anspråk anfört att han har avstått från att fiska i tron att gränsälvskommissionens föreskrifter varit korrekta. Anspråket avser ersättning för förlorade fiskefångster med 301 233 kr. Till detta kommer dröjsmålsränta, mervärdesskatt och kostnader för juridiskt biträde.

text: Fiskeriverket har i ett yttrande anfört bl.a. följande. Verket anser att någon skada inte har uppkommit för vare sig enskilda fiskare eller upplåtare av fiskerätt till följd av gränsälvskommissionens inskränkningar i fisket. Om inskränkningarna inte hade skett torde enligt Fiskeriverket de minskande tillgångarna av lax som blivit följden ändå ha medfört ett inkomstbortfall för de ersättningssökande. Föreskrifterna har fyllt en mycket viktig funktion för bevarandet av de vilda bestånden av Torneälvslax. Oavsett lagligheten i fattade beslut har en reglering av laxfisket i den form som gällt under perioden varit nödvändig för att trygga laxbeståndet. Fiskeriverket har vidare ifrågasatt GP:s grunder för beräkning av ersättningen.

text: GP har kommit in med synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: HD fann i sin tidigare nämnda dom den 6 april 2001 att staten är skyldig att till GP och medparter utge ersättning för den skada som de kan ha lidit till följd av regeringens beslut att bemyndiga gränsälvskommissionen att föreskriva vissa förbud och begränsningar för fisket i det ifråga varande området.

text: Den ekonomiska skada som GP säger sig ha lidit består i förlorade inkomster från fiske på grund av de föreskrifter om begränsning i fisket vid Torne älvs vattenområde som gränsälvskommissionen meddelade med stöd av regeringens bemyndigande.

text: Frågan är då om GP kan sägas ha drabbats av denna förmögen- hetsskada till följd av regeringens felaktiga beslut.

text: Av betydelse för bedömningen av skadan är till att börja med att de aktuella begränsningarna i fisket är en följd av Sveriges åtaganden mot Finland och de bedömningar som gjorts av såväl den svenske som den finske lagstiftaren angående behovet av en reglering av fisket inom Torne älvs fiskeområde. Till följd härav kan man inte utgå från att alternativet till gränsälvskommissionens föreskrifter, som meddelats med stöd av det felaktiga bemyndigandet, hade varit okontrollerat fiske i området. Det står klart att det fanns fog för en reglering av något slag och i ärendet har inte hävdats att föreskrifterna sakligt sett var obefogade eller felaktiga.

text: Om regeringen inte hade gjort sig skyldig till något fel utan handlagt frågan korrekt, dvs. föreslagit riksdagen att fatta ett motsvarande beslut, hade riksdagen med all sannolikhet lämnat gränsälvskommissionen i sak samma bemyndigande. Ett motsvarande fiskeförbud för de aktuella åren hade då kommit till stånd på ett formellt korrekt sätt.

text: Med anledning av utgången av det första målet i HD sommaren 1996 genomfördes också snarast en provisorisk åtgärd för att det skulle bli möjligt att meddela föreskrifter om fisket i Torne älvs fiskeområde (se prop. 1996-97:94, bet. JoU21). Genom lagen (

text: ) om befogenhet att besluta om fisket i Torne älvs fiskeområde fick sålunda regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigande att meddela sådana föreskrifter. Lagen trädde i kraft den 1 juni 1997.

text: Frågan är då vilken betydelse som det sagda skall tillmätas vid en bedömning av GP:s m.fl. skada. Inom skadeståndsrätten brukar man säga att skadan skall fastställas utifrån en jämförelse med den tänkta situationen att den skadeståndsgrundande handlingen inte hade begåtts och att den skadelidande genom skadeståndet skall försättas i det läge som han eller hon då hade befunnit sig i. Med den utgångspunkten kan man dock i ett fall som detta fråga sig om jämförelsen skall avse den situationen att den felaktigt införda regleringen inte alls hade blivit införd, eller om den skall avse den situationen att regleringen i stället hade blivit införd på ett korrekt sätt.

text: Det står klart att jämförelsen i vissa fall måste avse den situationen att den felaktiga regleringen inte alls hade blivit införd. Det gäller exempelvis om den svenske lagstiftaren har infört ett förbud i strid med EU-rätten (jfr JK:s beslut den 5 november 2003 i ärende 2944-01-40). Men i andra fall måste jämförelsen rimligen avse den situationen att regleringen i stället hade blivit införd på ett korrekt sätt. Det gäller exempelvis om en internationell förpliktelse avseende införande av ett helt okontroversiellt förbud mot vissa gifter genomförs på för låg normgivningsnivå, t.ex. genom en myndighetsföreskrift i stället för en regeringsförordning. Om ett sådant fel upptäcks efter många år, kan inte gärna den som säger sig ha förlorat ekonomiskt på att han inte fått använda gifterna ha rätt till skadestånd utifrån en jämförelse med en situation där Sverige tänks över huvud taget inte ha genomfört förbudet.

text: I ett fall där det utifrån objektiva synpunkter inte råder någon tvekan om att en reglering behövs och där felet vid genomförandet i allt väsentligt är att uppfatta som ett procedurfel bör enligt Justitiekanslerns mening skadan normalt bedömas utifrån en jämförelse med den situationen att processen hade gått rätt till. Det gäller i varje fall när det fel som gjorts inte innebär ett brott mot en internationell förpliktelse. Det nu aktuella fallet är av det nu angivna slaget. Det innebär att frågan om GP har lidit någon skada av regeringens felaktiga beslut skall bedömas utifrån vad som skulle ha inträffat om regeringen i stället hade förelagt riksdagen ett förslag om bemyndigande för gränsälvskommissionen. Som tidigare sagts hade då med all sannolikhet riksdagen gett kommissionen ett bemyndigande som i sak hade motsvarat det som regeringen felaktigt lämnade.

text: Det sagda innebär att GP inte har orsakats någon skada av det fel som regeringen gjorde sig skyldig till. Det innebär att GP inte heller led någon skada till följd av att gränsälvskommissionen inte upptäckte detta fel utan utfärdade föreskrifter med stöd av regeringens felaktiga bemyndigande.

text: Frågan är då om inte skada ändå får anses ha uppkommit genom att gränsälvskommissionens förbud och begränsningar felaktigt upprätthölls av polisen. Visserligen hade polisen rätt att utgå från att regleringen gällde och kan därför inte klandras. Men statens ingripande mot fisket måste ses i ett sammanhang, och det kan då konstateras att staten faktiskt förhindrade fiske utan laga stöd.

text: Även med denna utgångspunkt skall dock skadan bedömas utifrån en jämförelse med den situation som fiskarna skulle ha befunnit sig i om felet inte hade begåtts, dvs. om staten inte hade förhindrat fiske på det sätt som skedde. Och även här måste man fråga sig vad en sådan jämförelse skall avse i ett fall som det aktuella, dvs. när felet i realiteten är ett procedurfel. Enligt Justitiekanslerns mening bör övervägandena här inte ge något annat resultat än när skadan av enbart regeringens fel bedöms (se ovan). Jämförelsen bör sålunda avse den situationen att allt hade gått rätt till. Det innebär att någon skada inte kan anses ha uppkommit.

text: Den tolkning som här har gjorts av begreppet "skada" är inte okontroversiell. Den avser en situation som lagstiftaren inte har diskuterat och sannolikt inte övervägt. Det finns då anledning att avslutningsvis fråga sig om tolkningen kan antas överensstämma med hur lagstiftaren skulle ha valt att reglera problemet för det fall lagstiftning hade övervägts.

text: Den fråga som lagstiftaren sålunda skulle få ställa sig är i vad mån en person skall anses ha lidit ekonomisk skada av att han har hindrats från en ekonomiskt gynnsam aktivitet genom att myndigheterna har upprätthållit en förbudsreglering som är ogiltig därför att den har tillkommit på ett felaktigt sätt. Med hänsyn till de praktiska konsekvenserna av en lagreglering kan man utgå från att lagstiftaren skulle beakta bl.a. vilket slags förbud saken gäller och i vad mån det råder någon tvekan om förbudets berättigande. Det är naturligtvis fullt rimligt att man anses lida skada av att man måste foga sig efter ett mycket kontroversiellt förbud som har genomförts i strid med en överordnad författning och som sannolikt inte alls skulle ha kommit till stånd om det hade aktualiserats på rätt nivå. Men det torde å andra sidan inte stämma väl med det allmänna rättsmedvetandet att säga att någon lider skada om han måste åtlyda ett förbud som stöds av alla människor och som utan tvekan skulle ha beslutats på rätt nivå om det bara hade aktualiserats där.

text: Det finns enligt Justitiekanslerns mening anledning att utgå ifrån att lagstiftaren, för det fall saken skulle ha reglerats i lag, hade utformat en bestämmelse ungefär med de utgångspunkter som nu har angetts. Detta stämmer väl med de överväganden som har gjorts ovan. Den aktuella regleringen kan visserligen inte antas ha varit fullt så okontroversiell som det sistnämnda exemplet i föregående stycke, men den låg utan tvekan närmare detta än det förstnämnda.

text: Slutsatsen blir därför att den tolkning som här har gjorts för de angivna fallen av begreppet "skada" kan antas stå i överensstämmelse med hur lagstiftaren skulle ha valt att reglera problemet.

text: Slutsats

text: GP:s anspråk på skadestånd skall alltså avslås. Det medför att jag inte har anledning att gå in på någon bedömning av skäligheten av de yrkade beloppen.