avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Omplacering

title: Individ- och arbetsmarknadsnämnden i Sundsvalls kommun och Statens institutionsstyrelses ungdomshem Rebecka får kritik för bristfällig handläggning när en flicka skulle placeras vid det hemmet

sammanfattning: En flicka vårdades sedan november 2018 med stöd av 3 § LVU och var under vårdtiden bl.a. placerad vid Statens institutionsstyrelses (SiS) särskilda ungdomshem. Hon placerades i december 2019 vid ett kommunalt ungdomsboende. I januari 2020 beslutade nämnden att flickan åter skulle placeras inom SiS, vid ungdomshemmet Rebecka. Hemmet skrev in flickan, men begärde inför intagningen att nämnden skulle lämna in sitt senaste beslut enligt 13 § andra stycket LVU gällande flickan för att kunna kontrollera att beslutet om vård fortfarande var verkställbart. Nämnden och hemmet har till JO redovisat olika uppfattningar om när hemmet fick del av beslutet. När polisen skulle transportera flickan till Rebecka meddelade hemmet att det inte kunde ta emot henne eftersom beslutet inte hade kommit myndigheten till del. Följden blev att nämnden återtog begäran om handräckning och att flickan släpptes av Polismyndigheten. I beslutet behandlar JO frågan om vad som krävs av respektive myndighet vid kontrollen av om en ungdom kan tas in vid ett SiS ungdomshem när det har förflutit en längre tid sedan beslutet om vård fattades. JO har inte något att invända mot att hemmet i detta fall ville ha ytterligare information från nämnden, men konstaterar att det i allt väsentligt saknades skäl att begära in det senaste beslutet enligt 13 § andra stycket LVU, bl.a. eftersom vården enligt LVU kunde ha upphört efter det att beslutet fattades. Den fråga som hemmet behöver få svar på i ett fall som det aktuella är om den unge fortfarande vårdas med stöd av LVU. Hemmet borde därför ha kontrollerat med nämnden att vården av flickan bestod, dvs. att det inte hade fattats något beslut om att vården av henne hade upphört. Nämndens besked om den saken ska noga dokumenteras av både hemmet och av nämnden. JO konstaterar att hemmet i detta fall inte vidtog de åtgärder som behövdes för att klarlägga om flickan fortfarande vårdades med stöd av LVU. JO konstaterar vidare att nämnden inte hjälpte hemmet att reda ut eventuella oklarheter om det underlag som nämnden lämnat till hemmet, utan hänvisade hemmet att kontakta en handläggare vid förvaltningen. I beslutet framhåller JO att nämnden måste organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att frågor från SiS kan besvaras utan dröjsmål även utanför kontorstid. JO konstaterar att myndigheternas hantering fick till följd att flickan inte fick den vård som hon behövde. JO kritiserar därför båda myndigheterna. De kritiseras även för bristfällig dokumentation.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 januari 2020 klagade AA på Individ- och arbetsmarknadsförvaltningen i Sundsvalls kommun (JO:s ärende med dnr 138- 2020). AA uppgav bl.a. följande: Hon vårdas sedan en tid tillbaka med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Hon har tidigare varit placerad vid Statens institutionsstyrelses (SiS) särskilda ungdomshem. När hon nu återigen skulle placeras vid ett sådant hem, hämtade polisen henne. När hon hade suttit hos polisen ett tag ringde socialjouren till henne och berättade att SiS särskilda ungdomshem Rebecka (nedan endast Rebecka) inte kunde ta emot henne eftersom socialtjänsten hade skickat inaktuella handlingar till hemmet.

text: Utredning och initiativ

text: JO begärde den 8 januari 2020 att få ta del av vissa handlingar från SiS. Med anledning av begäran kontaktade vikarierande registratorn BB vid SiS den 9 januari 2020 en tjänsteman vid JO och meddelade bl.a. att AA den 3 januari 2020 hade beviljats en plats vid Rebecka, men inte inställt sig vid hemmet.

text: JO tog del av socialtjänstens journalanteckningar i AA:s ärende för perioden den 1 december 2019–10 januari 2020. Vidare hämtade JO in Kammarrätten i Sundsvalls dom den 12 mars 2019 i mål nr 2736-18. JO tog sedan del av vissa ytterligare handlingar från socialtjänsten.

text: Därefter begärde JO att Individ- och arbetsmarknadsförvaltningen i Sundsvalls kommun skulle lämna skriftliga upplysningar över AA:s anmälan. Av upplysningarna skulle det bl.a. framgå vilka handlingar förvaltningen hade skickat till SiS den 3 januari 2020.

text: Förvaltningen kom in med ett yttrande och av det framgår bl.a. följande:

text: Placeringen i stödboendet

text: I december -19 fick AA plats i kommunens ungdomsboende i Sundsvall. Ett tydligt avtal gjordes med AA som då var placerad på SiS Råby i Lund. – – – Konstaterades att AA inte klarade att bo i ungdomsboendet och insatsen avslutades.

text: Omständigheterna kring placeringen på SiS Rebecka

text: Då ungdomsboendet inte fungerade och då AA:s destruktiva förhållanden inte förändrades, placerades hon åter inom SiS. Handläggare erbjöd sig att skjutsa AA till ungdomshemmet Rebecka men AA valde att hålla sig undan. AA efterlystes. Handlingar som efterfrågades från SiS var nämndens placeringsbeslut samt senaste beslut om LVU från förvaltningsrätten. Detta skickades till SiS Rebecka. När polisen fick tag på AA kontaktade de SiS Rebecka. Då förvaltningsrättens beslut tagits ca ett år tidigare, ansåg SiS Rebeckas personal att det inte var giltigt. Enligt vad som senare framkommit var detta en felbedömning av personalen på SiS Rebecka, det dokument som skickats var giltig dom från förvaltningsrätten.

text: Socialjouren kontaktades och kompletterade med den senaste omprövningen där LVU-beslutet fastlagts och SiS Rebecka accepterade placeringen. Dessvärre hade polisen redan släppt AA som åter var efterlyst.

text: Den 8 maj 2020 beslutade jag utifrån det som kommit fram i ärendet med dnr 138-2020 att inom ramen för ett särskilt ärende granska hur SiS hade handlagt frågan om inskrivningen av AA vid Rebecka (JO:s ärende med dnr 3621-2020). JO begärde att SiS skulle yttra sig över hanteringen av AA:s ärende efter det att hon hade anvisats en plats på Rebecka.

text: SiS framförde i ett remissvar bl.a. följande (bilagorna är här utelämnade):

text: Yttrande

text: Institutionschefen vid Rebecka har bl.a. anfört följande. Ungdomen AA anvisades plats på en avdelning vid Rebecka den 3 januari 2020. Socialtjänsten faxade samma dag omplaceringsbeslut enligt

text: 11 §

text: LVU samt dom om beredande av vård med stöd av l § andra stycket, 2 och 3 §§ LVU. Domen är daterad 2018-11-13. Med stöd i dessa handlingar skrev tjänstgörande beredskap CC in AA vid Rebecka. Dock gjordes bedömningen att ett intag av ungdomen, själva frihetsberövandet, även krävde en kontroll av att domen fortsatt var gällande. Därför begärde man via institutionens tillsynsjour, arbetsledning på plats utanför kontorstid, in omprövningen av LVU-vården från socialtjänsten den 3 januari. Enligt anteckningar i samtliga tre beredskapsrapporter från den 3 januari till den 6 januari framgår det att tillsynsjouren haft kontakt med nämnden gällande omprövningen. Det framgår vidare vid samtal med DD samt EE som tjänstgjort som tillsynsjour under dessa dagar, att kontakten först sent på kvällen den 6 januari resulterade i att socialtjänsten på morgonen den 7 januari faxade omprövningen. Det framgår inte av SiS riktlinjer gällande intagning av ungdom att den senaste omprövningen av LVU ska ha inkommit till institutionen. Däremot framgår det att institutionschef eller beredskap ska säkerställa att det finns en gällande dom eller giltigt beslut om omedelbart omhändertagande. Det enda sättet för institutionen att säkerställa att en gammal dom fortsatt är gällande, är att begära in socialtjänstens omprövningar. Det vilar ett tungt ansvar på institutionen som verkställer frihetsberövandet och ett olaga frihetsberövande kan få långtgående konsekvenser både för beslutsfattare och ungdom. Det ställs inte något krav på att en dom ska vara underskriven, däremot saknas ofta underskrifter på omplaceringsbeslut, vilket det utifrån samtal med inblandade i denna händelse, verkar röra sig om även i detta ärende. Verksamhetsdirektören vid verksamhetskontoret har anfört bl.a. följande. Verksamhetskontoret har inget att tillägga utöver det som Rebecka redan har anfört vad gäller själva hanteringen av ärendet på institutionen. Verksamhetskontoret har inte tidigare kontaktats eller varit involverat i ärendet. I övrigt vill verksamhetskontoret framhålla följande. Socialnämnden är enligt förordning skyldig att ge in underlag till SiS inför en ungdoms placering. Enligt SiS Riktlinjer/Juridik LVU och Riktlinjer/Juridik kontroller vid frihetsberövande (LVU) ska samma kontroller göras vid både inskrivning och intagning. Vidare bör dokumentationen vara inlagd i SiS klientadministrativa system innan beslut om inskrivning respektive intagning fattas, så att det syns vilket underlag som beslutsfattaren haft tillgång till. I aktuella riktlinjer anges inte att socialnämndens senaste omprövning av LVUvården ska ha inkommit till institutionen innan beslut om inskrivning respektive intagning kan fattas. Däremot anges att det ska finnas ett giltigt beslut om omhändertagande alternativt giltig dom om vård.

text: Om en ungdoms rörelsefrihet begränsas utan lagstöd får detta konsekvenser både för beslutsfattaren och för ungdomen. Utifrån en rättssäkerhetsaspekt är det därför förståeligt att Rebecka vill ha ett så komplett material som möjligt, särskilt när ungdomens dom om LVU-vård var över sex månader gammal. Samtidigt borde en utebliven omprövning enligt

text: 13 §

text: LVU inte i sig innebära att LVUvården upphör (jfr JO 2012/13 s. 303).

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 5 §

text: LVU framgår att rättens beslut om vård upphör att gälla, om vården inte har påbörjats inom fyra veckor från den dag då beslutet vann laga kraft. Av

text: 11 §

text: LVU framgår bl.a. att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Av

text: 12 §

text: LVU framgår bl.a. att om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett särskilt ungdomshem ska Statens institutionsstyrelse anvisa plats i ett sådant hem. I akuta situationer ska Statens institutionsstyrelse omedelbart anvisa en sådan plats. Av

text: 13 § andra stycket

text: LVU framgår att om den unge har beretts vård med stöd av 3 §, ska socialnämnden inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från senaste prövning. Av

text: 3 kap. 12 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: , SoF, framgår bl.a. att om socialnämnden ansöker om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem ska nämnden foga sin utredning i ärendet till ansökan. Av 3 kap. 13 § SoF framgår bl.a. att om det för den som ansökan avser finns ett beslut om vård enligt LVU ska en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet fogas till ansökan. Av SiS Riktlinjer/Juridik Kontroller vid frihetsberövande (LVU), framgår bl.a. följande. Innan beslut om inskrivning fattas kontrolleras att det finns en platsanvisning, ett placeringsbeslut enligt

text: 11 §

text: LVU och ett giltigt beslut om omedelbart omhändertagande eller dom om vård. Motsvarande kontroll sker i samband med beslut om intagning, alltså när den unge fysiskt tas in på institutionen. Kontrollen av placeringsbeslutet innefattar bl.a. att beslutet är underskrivet. Kontrollen av domen innefattar sammanfattningsvis att domen är verkställbar och på vilken grund ansökningen om vård har bifallits. Som bilaga till riktlinjerna finns en checklista för kontroller före beslut om inskrivning och beslut om intagning på låsbar avdelning.

text: Bedömning

text: Allmänt

text: Efter att en ungdom anvisats en plats på SiS ungdomshem ska institutionschefen vid berörd institution fatta ett beslut om inskrivning. När ungdomen fysiskt är på plats fattar institutionschefen ett intagningsbeslut. Den som vårdas med stöd av

text: 3 §

text: LVU vid ett särskilt ungdomshem kan ges vård på låsbar enhet. En sådan placering utgör ett frihetsberövande. För att kunna genomföra vården eller upprätthålla ordningen vid de särskilda ungdomshemmen har SiS även andra särskilda befogenheter som innebär ytterligare inskränkningar i den unges fri- och rättigheter. Det får inte förekomma att en ungdom frihetsberövas utan lagstöd. Av rättssäkerhetsskäl är det därför av yttersta vikt att frågor som rör enskildas frihet handläggs med särskilt stor omsorg och noggrannhet. Det får därför inte finnas någon osäkerhet om att ett beslut om vård är giltigt när ungdomen tas in i hemmet.

text: Handläggningen i ärendet m.m. Av de handlingar JO tillhandahållit SiS framkommer att Rebecka har bedömt att underlaget till grund för intagningen varit bristfälligt på två grunder. Domen om beredande av vård enligt LVU har bedömts som gammal och den har saknat underskrift. Av SiS utredning framgår att AA blev inskriven vid Rebecka. Inför intagningen bedömdes att en kontroll krävdes i syfte att kontrollera att domen om beredande av vård fortsatt var verkställbar varför det senaste omprövningsbeslutet begärdes in. Utredningen visar inte att Rebecka i sin handläggning uppställt ett krav på att domen ska ha varit underskriven. Sedan en dom vunnit laga kraft ska beslutet om vård verkställas inom fyra veckor. I annat fall upphör beslutet om vård. Fortgår vården ska socialnämnden, när en ungdom vårdas enligt

text: 3 §

text: LVU, ompröva frågan om vård var sjätte månad. Eftersom dessa beslut är överklagbara kan frågan om upphörande av vård även prövas av domstol. Normalt sett kan hemmet vid inskrivning och intagning förlita sig på att en dom som socialnämnden ger in i samband med sin ansökan om plats vid ett särskilt ungdomshem är giltig, om inte omständigheterna ger anledning till annat. I dessa fall kontrolleras grunden för beslutet om vård och om domen får verkställas omedelbart eller om den har vunnit laga kraft och därför är verkställbar. Av institutionschefens yttrande framgår att ett omprövningsbeslut enligt LVU begärdes in efter inskrivningen av AA. Något krav på att omprövningsbeslutet ska inhämtas innan inskrivning eller intagning beslutas föreskrivs inte i SiS riktlinjer. Det framgår varken av lag eller förarbeten vad en socialnämnds underlåtenhet att ompröva frågan om vård får till följd. Vad gäller omprövningsbeslutets betydelse måste rättsläget uppfattas så att frånvaron av ett föreskrivet sådant beslut inte innebär att vården enligt LVU upphör (jfr bl.a. JO 2012/13 s. 303 och Socialstyrelsen LVU-handbok för socialtjänsten s. 215). Om det alltså föreligger omständigheter som ger anledning till särskild kontroll av om en dom är giltig eller inte, t.ex. om det är fråga om en äldre dom, utgör åtgärden att inhämta socialnämndens senaste omprövningsbeslut ett rättssäkert och enkelt sätt för SiS att kontrollera att den äldre domen fortsatt är verkställbar. Som underlag för placeringsansökan har nämnden i detta fall hänvisat till en dom som vid tillfället var över ett år gammal. Med hänsyn till den tid som passerat sedan domstolens beslut om vård och de höga krav som måste ställas vid kontroller innan frihetsberövanden, måste Rebecka anses ha haft fog för att vidta ytterligare åtgärder för att kontrollera att domen var verkställbar. I syfte att kontrollera att domen var verkställbar har Rebecka inför intagningen av AA begärt in nämndens omprövningsbeslut. När placeringen skulle verkställas med hjälp av Polismyndigheten hade det begärda beslutet eller någon annan likvärdig handling inte kommit Rebecka tillhanda. SiS ser visserligen inte ett hinder att i vissa fall, exempelvis när ungdomen har ett akut vårdbehov och verkställighet är omedelbart förestående, godta muntligt besked om att beslutet om LVU fortsatt är verkställbart under förutsättning att detta noggrant dokumenteras. I det aktuella ärendet förelåg dock inte någon sådan situation. Det bör vidare beaktas att flera dagar passerat mellan att nämnden erbjudit sig att inkomma med det senaste omprövningsbeslutet om vård och tidpunkten för när placeringen skulle verkställas. Under dessa dagar har Rebecka haft kontakt med socialtjänsten angående omprövningsbeslutet och har därmed inte förhållit sig passiv. Mot bakgrund av de noggranna kontroller SiS behöver göra vid inskrivning och intagning framstår en muntlig uppgift om det efterfrågade omprövningsbeslutet som osäker eftersom det hade föregåtts av nämndens underlåtenhet att tillställa SiS det begärda underlaget. I ärendet tillställde nämnden Rebecka det begärda underlaget dagen efter verkställighetsförsöket efter ytterligare påminnelse från Rebecka. Av nämndens omprövningsbeslut

text: framgår att vården enligt

text: 2 §

text: LVU upphör och att vården enligt

text: 3 §

text: LVU fortgår. Utifrån omständigheterna i ärendet bedömer SiS att Rebeckas handläggning i denna del varit korrekt. Det ställs inte något krav på att ett avgörande från domstol ska vara underskrivet för att godtas som grund för intagning eller inskrivning vid SiS. Däremot kontrollerar SiS om ett placeringsbeslut enligt

text: 11 §

text: LVU är underskrivet. Av nämndens omplaceringsbeslut framgår att ordföranden skrivit under beslutet men inte på den plats som är avsedd för beslutförfattarens underskrift. I stället framgår underskriften av den del av beslutet som troligtvis är avsedd för den enskildes delgivning. Den utredning SiS inhämtat ger inte stöd för ett antagande av att det generellt eller i detta ärende har uppställts ett krav på att domstolens avgörande ska vara underskrivet av rättens ordförande för att kunna verkställas.

text: Sammanfattning

text: SiS bedömer att omständigheterna i ärendet är sådana att Rebecka haft fog för den kontroll av verkställbarheten som gjorts och att det inte framkommit att det varit fråga om en sådan akut situation att beslut om intagning borde ha fattats i avvaktan på kontrollens resultat.

text: Tillsammans med remissvaret lämnade SiS in myndighetens riktlinjer Kontroller vid frihetsberövande (LVU).

text: JO tog del av Rebeckas dokumentation om AA för perioden den 3 januari–6 februari 2020 samt hemmets beredskapsrapporter för den 3–6 januari 2020.

text: Därefter begärde JO att Individ- och arbetsmarknadsnämnden i Sundsvalls kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan i den del den gällde handläggningen när hon placerades vid hemmet. Nämnden skulle i sitt remissvar även redogöra för vilka kontakter som hade ägt rum mellan nämnden och hemmet under perioden den 3–7 januari 2020 samt ange vilka handlingar som hade skickats till hemmet under den perioden och när de hade skickats.

text: Nämnden lämnade in ett remissvar som var upprättat av förvaltningen. Av remissvaret framgår bl.a. följande:

text: Enligt journalanteckningar och socialjourens logg framgår följande: 200103 ansöker nämnden om plats på Rebecka. Förvaltningsrättens dom om LVU samt undertecknat placeringsbeslut faxas till Rebecka. Polishandräckning begärs. 200103 kl 22.50 En personal, EE, ringer från Rebecka och säger att den dom de fått är från 2018 och de önskar få en nyare dom. Socialjouren säger att det man hittar är det senaste beslutet om fortsatt vård enl LVU, i kommunens datasystem Procapita. Man erbjuder sig att dra ut en kopia ur Procapita och faxa den. EE säger att det godkänns. Man faxar detta till Rebecka (ej undertecknat då det är ett utdrag ur Procapita). 200104 kl 15.35 Personal från Rebecka ringer och säger att man inte tycker att det beslut som faxades är tillräckligt då det saknar underskrift. Socialjouren säger att man inte kan ordna det genom socialjouren, ber att de kontaktar handläggare. 200105 Inga samtal från Rebecka 200106 Inga samtal från Rebecka

text: 200107 [borde rätteligen vara 200106, JO:s anm.] kl 17.45 Personal från Rebecka ringer och efterfrågar beslutsfattare för omprövningen som de fått. Socialjouren kan inte svara på frågan och hänvisar till handläggare följande dag. 200107 [borde rätteligen vara 200106, JO:s anm.] 22.25 kontaktas socialjouren av inre stationsbefäl FF, Sundsvallspolisen. FF uppger att de har AA i förvar utifrån handräckningsbegäran. FF säger att de har varit i kontakt med Rebeckahemmet, avdelning Freja, och att personalen där upplyser dem att de ej kan ta emot AA då de har fått en gammal dom från 2018 som dessutom saknar ordförandeunderskrift från nämnden. FF säger att hon ej vet hur hon ska jobba fortsättningsvis i ärendet då de kvarhåller AA på olagliga grunder. Socialjouren behöver mer klarhet i detta och kommer överens att kontakt kommer att tas med FF efter samtal med personal vid Freja. 200107 [borde rätteligen vara 200106, JO:s anm.] Socialjouren ringer till Rebecka och pratar med DD, nattpersonal vid avdelning Freja. DD säger att de har fått en gammal dom från 2018 och att den ej är giltig både utifrån ålder men att den också saknar underskrift från nämndens ordförande. Uppger att de har påtalat detta för någon vid avdelningen för placerade ungdomar i fredags (200103) samt att detta skulle åtgärdas men detta har ej skett och då är placeringen ogiltig. DD säger också att han pratade med socialjouren i lördags (200104) men att de endast kunde skicka en kopia av den gamla domen/beslutet. 200107 Socialjouren ringer till FF och säger att de behöver släppa AA. FF kräver då att socialjouren ska avlysa AA då de har haft henne i "förvar" på ogiltiga grunder. Socialjouren avlyser AA muntligt samt uppger namnet på närmsta chef. Säger att ordinarie handläggare avlyser AA formellt dagen därpå. 200108 Ny handräckningsbegäran och personefterlysning skickas till polisen då AA ej hållit överenskommelse om att åka med handläggare till Rebecka samma dag. 200121 AA påträffas av polisen. Handläggare kontaktar Rebecka och meddelar att AA kommer dit under kvällen. Av ovanstående framgår att senaste beslutet om fortsatt vård var Rebecka tillhanda 200103. Ska noteras att den senaste dom som finns är den från 2018. Därefter har beslut om fortsatt vård fattats av nämnden. Alltså det beslut som faxades till Rebecka 200103. Inga nya dokument har skickats till Rebecka senare. När AA placerades 200121, bedömdes de dokument som inskickats vara tillräckliga. Av dokumentationen framgår att flera olika personal på Rebecka haft kontakt med socialjouren och att de kommit med motstridiga uppgifter. När socialjouren kontaktar Rebecka 200107 säger nattpersonal DD att man fått en gammal dom trots att man redan 200103 fick ett beslut om fortsatt vård som personal EE ansåg tillfyllest. Man har endast kontaktat socialjouren trots uppmaningar om att kontakta handläggare. 200105 och 200106 har inga kontakter tagits. Nämndens uppfattning har alltså varit att tillräckliga dokument har tillsänts Rebecka, vilket också visade sig korrekt.

text: AA fick möjlighet att kommentera förvaltningens yttrande och nämndens remissvar.

text: Bedömning

text: JO:s granskning AA har klagat på nämndens handläggning utifrån flera aspekter. I detta beslut begränsar jag emellertid mina uttalanden till nämndens och Rebeckas handläggning när hon skulle placeras vid hemmet.

text: Rättsliga utgångspunkter Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Barn och ungdomar kan dock under vissa förutsättningar ges vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i barnets hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter en ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU). Socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 §

text: LVU).

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (

text: 12 §

text: LVU). Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem ska SiS anvisa plats i ett sådant hem.

text: När en ungdom ska placeras vid något av SiS särskilda ungdomshem fattar hemmet först ett beslut om inskrivning vid hemmet och därefter ett beslut om intagning. Förenklat uttryckt innebär ett beslut om inskrivning att ungdomen får en plats vid ett visst ungdomshem. Ett beslut om intagning fattas sedan när den unge faktiskt tas in vid hemmet.

text: När en socialnämnd ansöker om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem enligt

text: 3 kap. 10 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: , SoF, ska nämnden foga sin utredning i ärendet till ansökan. Om det finns ett beslut om omhändertagande eller om vård enligt LVU, ska en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet fogas till ansökan (3 kap. 12 och 13 §§ SoF).

text: När SiS efter kontakt med den beslutande nämnden har åtagit sig att genomföra en insats som avser den enskilde, ska detta dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå när den skriftliga ansökan om inskrivning, nämndens utredning i ärendet enligt 3 kap. 12 § SoF och en kopia av det verkställbara beslutet eller någon annan underrättelse om detsamma enligt 3 kap. 13 § SoF kom SiS tillhanda. Av dokumentationen ska det också framgå vilken nämnd som har gjort ansökan, vilken insats som uppdraget gäller, när och på vilket sätt SiS lämnat en platsanvisning, när och på vilket sätt SiS har kontrollerat att nämnden har fattat beslut om placering enligt

text: 11 §

text: LVU, när och på vilket sätt SiS har kontrollerat om det finns ett giltigt beslut om omedelbart omhändertagande eller vård, samt namn och kontaktuppgifter till ansvarig handläggare hos nämnden (7 kap. 1 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS). Av journalen ska det framgå när SiS har fattat beslut om inskrivning enligt 3 kap. 10 § SoF (7 kap. 2 §).

text: Av SiS riktlinjer Kontroller vid frihetsberövande (LVU) framgår att samma kontroll av underlaget från nämnden ska göras såväl inför beslutet om inskrivning som inför beslutet om intagning. Av riktlinjerna följer att kontrollen ska göras vid två tillfällen eftersom ett beslut som var giltigt vid inskrivningen inte behöver vara det vid intagningen, t.ex. kan ett beslut om omedelbart omhändertagande ha upphört.

text: Har den unge beretts vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU, ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas (

text: 13 § första stycket

text: LVU). Har den unge däremot beretts vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU, ska socialnämnden inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Den frågan ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från senaste prövningen (

text: 13 § andra stycket

text: LVU). Ett övervägande av vård enligt

text: 2 §

text: LVU innebär att förvaltningen lämnar information om vården till nämnden. Om informationen inte föranleder någon åtgärd från nämndens sida dokumenteras endast att ett övervägande gjorts. Om nämnden däremot anser att det finns skäl för det, genomför den en utredning och fattar därefter ett formellt överklagbart beslut. När nämnden prövar om vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU ska upphöra fattar den ett formellt beslut som får överklagas (

text: 41 §

text: LVU).

text: Vård med stöd av LVU kan upphöra av olika skäl. När vården inte längre behövs, ska socialnämnden besluta att den ska upphöra (

text: 21 § första stycket

text: LVU). Vidare gäller att vård som har beslutats med stöd av

text: 2 §

text: LVU ska upphöra senast när den unge fyller 18 år medan vård som har beslutats med stöd av 3 § ska upphöra senast när den unge fyller 21 år (21 § andra och tredje styckena LVU). I det följande återkommer jag till frågan vad det kan få för betydelse för vården att nämnden underlåter att enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU pröva om vården ska upphöra.

text: Handläggningen av AA:s ärende

text: Bakgrund och händelseförlopp

text: Av handlingarna framgår att Förvaltningsrätten i Härnösand den 13 november 2018 beslutade att AA skulle beredas vård med stöd av 2 och 3 §§ LVU. Den 12 mars 2019 avslog Kammarrätten i Sundsvall bl.a. AA:s överklagande av förvaltningsrättens dom. AA vårdades därefter vid olika hem, bl.a. SiS särskilda ungdomshem Råby. I december 2019 placerade nämnden AA vid ett kommunalt ungdomsboende.

text: Den 3 januari 2020 bedömde nämnden att AA återigen var i behov av sådan vård som ges vid SiS särskilda ungdomshem. Nämnden ansökte därför om plats vid ett sådant hem och SiS anvisade AA till Rebecka. Nämnden fattade ett beslut om att AA skulle placeras vid Rebecka med stöd av

text: 11 §

text: LVU och beslutade också om handräckning av henne för att genomföra beslutet. Till sin ansökan om inskrivning vid Rebecka fogade nämnden förvaltningsrättens dom

text: om vård enligt LVU och beslutet om placering vid hemmet. Med stöd av dessa handlingar beslutade Rebecka om inskrivning av AA vid hemmet.

text: Inför intagningen av AA bedömde dock Rebecka att ytterligare kontroller behövde göras bl.a. i fråga om huruvida den aktuella domen fortfarande var verkställbar. Därför begärde hemmet på kvällen den 3 januari 2020 att nämnden skulle lämna in sitt senaste beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU. Därefter råder det delade meningar mellan nämnden och hemmet om vad som hände, bl.a. i fråga om vilka kontakter som togs mellan myndigheterna men även när nämnden skickade det ifrågavarande beslutet till hemmet. Den 6 januari 2020 omhändertogs AA av polis. När polisen kontaktade Rebecka meddelade hemmet att det inte kunde ta emot AA på det underlag som nämnden lämnat till SiS. Nämnden återtog därefter sin handräckningsbegäran och AA släpptes av polisen. Den 8 januari 2020 skickade nämnden en ny handräckningsbegäran till polisen utifrån att AA inte höll en överenskommelse med sin handläggare om att åka tillsammans med denne till Rebecka. AA påträffades av polis den 21 januari 2020 och fördes därefter till Rebecka.

text: Nämndens och hemmets ansvar i den aktuella situationen

text: När AA återigen skulle ges vård vid SiS särskilda ungdomshem i januari 2020, hade det förflutit över ett år sedan beslutet om vård meddelades. Av den utredning jag har tillgång till framgår det att Rebecka begärde nämndens senaste beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU i syfte att kontrollera att förvaltningsrättens dom alltjämt var verkställbar.

text: Jag har inte något att invända mot att hemmet begärde ytterligare information från nämnden vid intagningen av AA. Eftersom det hade förflutit en relativt lång tid sedan domen som fogades till nämndens ansökan meddelades, ser jag inte att det var fel av hemmet att kontrollera att det fortfarande fanns förutsättningar för tvångsvård av AA. Jag noterar att SiS i sitt remissvar inte har lämnat någon redogörelse för varför denna kontroll inte gjordes av hemmet redan vid den första prövningen, dvs. när Rebecka den 3 januari 2020 beslutade om inskrivning av AA. Jag har svårt att se hur hemmet kunde anse att underlaget var tillräckligt för ett beslut om inskrivning men senare samma dag anse det otillräckligt inför en intagning av AA. Med detta sagt, finner jag inte anledning att uppehålla mig ytterligare vid den saken.

text: Som jag ser det är de avgörande frågorna här vilken information som Rebecka behövde för att kunna besluta om intagning av AA och vilket underlag som kunde ge den informationen.

text: Vad gäller den första frågan, dvs. vilken information som hemmet behövde, kan jag konstatera att hemmet ansåg sig behöva få besked om domen fortfarande var verkställbar. Av den till ansökan om inskrivning fogade domen framgår att beslutet om vård gällde omedelbart. AA hade även vårdats vid SiS särskilda ungdomshem tidigare under den aktuella vårdperioden. I frånvaro av beslut om

text: att vården av AA upphört var domen i formell mening verkställbar. Den fråga som Rebecka behövde få ett svar på från nämnden var om vården av AA fortfarande var pågående, dvs. om nämnden eller domstol hade fattat ett beslut om vårdens upphörande eller inte. Det är endast svaret på den frågan som i det här fallet ger ett klart besked om vården fortfarande var pågående och därigenom om det fortfarande fanns rättslig grund för att ta in AA vid Rebecka.

text: När det gäller frågan om vilket underlag som Rebecka rimligen borde ha begärt från nämnden, och som nämnden borde ha lämnat till hemmet, gör jag följande bedömning.

text: Som framgått valde Rebecka, i syfte att skaffa ett korrekt underlag för intagningen av AA, att begära in nämndens senaste beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU. Jag ställer mig dock frågande till den åtgärden. Som jag uttalat ovan har jag ingen invändning mot att hemmet agerade när det ansåg att det fanns oklarheter i det aktuella underlaget. Det var bara genom en kontroll av underlaget för intagningen av AA som hemmet kunde avgöra om det fanns rättsliga förutsättningar för åtgärden. Typiskt sett ger ett beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU emellertid inte ett uttömmande svar på frågan om tvångsvården av den unge alltjämt består. Nämnden är förvisso skyldig att inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vården ska upphöra. Därefter ska denna fråga prövas fortlöpande inom sex månader från den senaste prövningen (se

text: 13 § andra stycket

text: LVU). Om en sådan prövning uteblir följer det dock inte av

text: 21 §

text: LVU att vården därigenom ska anses ha upphört. Det framgår inte heller av någon annan bestämmelse som reglerar frågan om vårdens upphörande. Det förhållandet att nämnden av något skäl underlåter att göra denna prövning innebär alltså inte att vården per automatik upphör (se även Socialstyrelsen, LVU – Handbok för socialtjänsten, mars 2020, s. 215). Vården av AA kunde ju dessutom ha upphört efter det att ett beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU hade fattats. Hemmets åtgärd att begära in det senaste beslutet enligt nämnda bestämmelse i den aktuella situationen var därför inte en tillräcklig åtgärd för att klargöra om AA alltjämt var föremål för vård och därför kunde tas in vid hemmet.

text: Hemmet har inte i en situation som den aktuella någon möjlighet att få information om vård med stöd av LVU fortfarande pågår på annat sätt än genom en kontakt med den placerande nämnden. Frågan om det finns en pågående vård eller inte måste därför besvaras av nämnden. I detta fall ansåg Rebecka att det fanns tveksamheter i fråga om förutsättningarna att ta emot AA Det som hemmet borde ha kontrollerat med nämnden var om vården av AA bestod, dvs. att det inte hade fattats något beslut om att vården av henne skulle upphöra. I det sammanhanget är det viktigt att hemmet på ett noggrant sätt dokumenterar det svar som nämnden lämnar. Även nämnden bör i en sådan situation dokumentera i sin journal att den lämnat ett svar till hemmet. Om så inte sker är det svårt att följa handläggningen av ett ärende. Utifrån vad som nu

text: angetts kan jag inte dra någon annan slutsats än att hemmet inte vidtog de åtgärder som behövdes för att klarlägga om AA fortfarande vårdades med stöd av LVU. Det anser jag är en brist i handläggningen.

text: Nämnden, som ansvarade för vården av AA, hade å sin sida ett långtgående ansvar för att i den aktuella situationen lämna den information som Rebecka behövde för att kunna ta sitt ansvar för att intagningen av AA hade rättsligt stöd. När hemmets personal kontaktade nämnden borde den utan dröjsmål ha hjälpt till att reda ut eventuella oklarheter om det underlag som nämnden lämnat till hemmet. En lämplig åtgärd hade enligt min mening varit att kontrollera om det t.ex. fanns ett beslut om vårdens upphörande eller en pågående process i domstol när det gäller den frågan. Den informationen borde nämnden sedan ha lämnat till hemmet. Enligt min uppfattning fick inte Rebecka den hjälp av nämndens socialjour som hemmet behövde för att klargöra att det rättsliga stödet för att ta emot AA fanns.

text: Jag vill även beröra det som kommit fram om nämndens kontakter med hemmets personal i detta fall. Av nämndens remissvar framgår att socialjouren vid telefonsamtal med hemmets personal den 4 och 6 januari 2020 hänvisade hemmet att i stället kontakta AA:s ordinarie handläggare. Det förtjänar att nämnas att den 4 januari 2020 var en lördag och att den 5 och 6 januari 2020 var helgdagar. Jag har givetvis förståelse för att socialjouren behöver göra prioriteringar i sin verksamhet, men samtidigt måste det ha stått klart för nämnden att hemmet ansåg att det underlag som nämnden lämnat i fråga om AA inte var tillräckligt. Det framgår inte något annat syfte med den kontakt som Rebecka då tog med nämnden än att få ett klargörande från nämndens sida. Det fanns också en begäran om handräckning som syftade till att föra AA till Rebecka. Mot den bakgrunden framstår det som att uppgiften att försöka bistå Rebecka i hemmets handläggning var en uppgift som borde ha prioriterats. Jag vill i sammanhanget understryka att nämnden måste organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att frågor från SiS kan besvaras utan dröjsmål även utanför kontorstid.

text: Följden av myndigheternas hantering blev att AA släpptes av polisen och att hon inte fick den vård som nämnden bedömde att hon behövde. Det inträffade är helt oacceptabelt och jag ser med stort allvar på det som har kommit fram om myndigheternas handläggning i ett sådant känsligt ärende som det varit fråga om. Det inträffade har enligt min mening påvisat en bristande samverkan mellan myndigheterna.

text: Myndigheternas dokumentation

text: Jag kan vidare konstatera att SiS respektive nämndens beskrivningar och dokumentation av vad som hänt i AA:s ärende skiljer sig åt i flera avseenden.

text: Enligt nämndens remissvar ringde personal från Rebecka den 4 januari 2020 till nämnden och meddelade att ett visst beslut saknade en underskrift. Det finns

text: inte någon notering i socialtjänstens journal om en sådan kontakt mellan myndigheterna. Enligt nämndens remissvar ägde det inte rum några samtal med Rebecka den 5 eller 6 januari 2020. Genom utredningen i ärendet är det emellertid klarlagt att personal från Rebecka och socialjouren hade kontakt den 6 januari 2020 när AA hade omhändertagits av polis.

text: Av Rebeckas beredskapsrapporter framgår att hemmets personal var i kontakt med socialjouren i fråga om AA varje dag under perioden den 3–6 januari 2020. Av rapporterna framgår att domen bedömdes inaktuell, men det finns inte någon notering om att hemmet skulle ha efterfrågat ett beslut enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU. Det framgår inte heller vem Rebeckas personal talade med eller vad som diskuterades vid de olika kontakterna. Enligt SiS remissvar fick myndigheten del av det efterfrågade beslutet först den 7 januari 2020. Av SiS klientdiarium framgår emellertid att beslutet registrerades hos myndigheten den 9 januari 2020.

text: Det verkar också ha funnits oklarheter i fråga om underskrift på en eller flera av de handlingar som nämnden skickade till hemmet. Genom utredningen kan jag inte dra några säkra slutsatser om vilken eller vilka handlingar som varit föremål för diskussion mellan myndigheterna om behovet av underskrifter.

text: Att det inte går att följa myndigheternas dokumentation och utläsa vilka kontakter som ägt rum och vilka handlingar som skickats respektive tagits emot i fråga om intagningen av AA är helt oacceptabelt. Det inträffade belyser vikten av att myndigheter som handlägger ärenden om tvångsvård dokumenterar sina åtgärder på ett noggrant sätt (se t.ex. 4 kap. 9 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS).

text: Nämnden och Rebecka förtjänar kritik för handläggningen av AA:s ärende Jag kan alltså konstatera att handläggningen när det gäller placeringen av AA har brustit hos båda myndigheterna. För Rebeckas del är det fråga om brister hänförliga till myndighetens kontroll av det underlag som krävdes för att besluta om intagning av AA och för nämndens del handlar det om brister i fråga om att tillhandahålla Rebecka information. Därtill har jag noterat brister i båda myndigheternas dokumentation.

text: Myndigheternas hantering fick till följd att AA inte fick tillgång till den vård nämnden bedömde att hon behövde. Jag ser med allvar på det inträffade och både nämnden och Rebecka förtjänar kritik för hanteringen. Jag förutsätter också att SiS ser över sina rutiner med anledning av det inträffade.

text: Det får inte förekomma brister i den formella hanteringen av ärenden om tvångsvård. En förutsättning för en korrekt handläggning är att det finns ett tydligt regelverk att följa. Av 3 kap. 10 § SoF framgår att SiS beslutar om inskrivning i särskilt ungdomshem. Myndigheten ska också dokumentera

text: handläggningen av en inskrivning på visst sätt enligt

text: 7 kap.

text: SOSFS 2014:5. Det kan noteras att det inte finns någon reglering i SoF när det gäller beslut om intagning av en ungdom vid ett av SiS särskilda ungdomshem. I det här fallet har jag konstaterat att handläggningen av intagningen av en flicka vid ett sådant hem har brustit, bl.a. på grund av bristande samverkan mellan myndigheterna och att konsekvensen blev att flickan inte fick den vård nämnden bedömde att hon behövde. Det är inte tillfredsställande. Jag finner därför skäl att skicka en kopia av det här beslutet till Socialdepartementet för kännedom. Övrigt Vad AA har framfört och vad som i övrigt har kommit fram i ärendena medför ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Långsam handläggning av en förundersökning vid Söderorts åklagarkammare i Stockholm och Polismyndigheten i Stockholms län

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO kritiserade AA åklagare vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm. Hon uppgav därvid att en god man polisanmäldes den 26 april 2002 för att ha tillgodogjort sig stora summor av huvudmannens medel, att en utredning hade verkställts samt att ärendet i juni 2003 lämnades till åklagare men i februari 2004 hade ingen ytterligare åtgärd vidtagits i ärendet.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar fordrades in från Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts polismästardistrikt, i ärende K104685-02. Vidare inhämtades ett diarieblad från Söderorts åklagarkammare i Stockholm i ärende 105-2081-02. Av handlingarna framgick att en anmälan som rubricerades som bedrägeri och urkundsförfalskning gjordes den 26 april 2002. Ärendet inkom till åklagarkammaren den 16 maj 2002 och den 17 juli 2002 inledde kammaråklagaren BB förundersökning gällande misstanke om förskingring och urkundsförfalskning. Ett förundersökningsprotokoll skickades för delgivning med den misstänkte den 4 juni 2003. Dåvarande kammaråklagaren CC beslutade den 11 september 2003 att förundersökningen skulle kompletteras. Den 13 januari 2004 gav åklagare nya skriftliga utredningsdirektiv till polisen. Av dessa framgick även att chefsåklagaren DD hade tagit över ärendet.

text: Muntliga upplysningar inhämtades den 20 april 2004 från kommissarien EE vid Söderorts polismästardistrikt som uppgav följande. På bedrägerigruppen tjänstgör tre utredningsmän. Av dessa var två på utbildning vid City polismästardistrikt från början av februari 2004. Den kvarvarande utredningsmannen arbetade endast 50 % av normal arbetstid. Den tidigare handläggaren av ärendet, kriminalinspektören FF, påbörjade tjänstgöring vid Ekobrottsmyndigheten den 1 september 2003. Det fanns därefter inte någon möjlighet att utse en ny handläggare på grund av den stora arbetsbelastningen på bedrägerigruppen. Inga utredningsåtgärder hade därför vidtagits i ärendet efter den 1 september 2003. EE visste inte när det fanns möjlighet att tillsätta en ny utredningsman. Bedrägerigruppen hade ett större ärende som tagit alla utredningsresurser i anspråk från hösten 2003.

text: Från polismyndigheten infordrades upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet efter den 10 september 2003.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Polismyndigheten har i ärendet inhämtat synpunkter från chefen för Söderorts polismästardistrikt, polismästaren GG.

text: Bakgrund

text: AA gjorde 26 april 2002 en polisanmälan gällande misstänkt bedrägeri och urkundsförfalskning. Den 17 juli 2002 beslutade åklagaren att inleda en förundersökning. Ärendet kom att handläggas av inspektör FF på bedrägerigruppen i Söderorts polismästardistrikt. Ett förundersökningsprotokoll redovisades till åklagaren den 4 juni 2003. Samma dag underrättades den misstänkte och hennes ombud om utredningen. Den 23 juni påkallade de vissa kompletterande utredningsåtgärder. Kompletteringsförhör hölls den 25 juni och redovisades till åklagaren samma dag. Ytterligare material inkom till åklagaren den 4 juli. Av dagboksanteckningar från Söderorts åklagarkammare i Stockholm framgår att åklagare därefter vid två tillfällen, dels den 11 september 2003 och dels den 13 januari 2004, beslutat om att förundersökningen skulle kompletteras. – – –

text: Bedömning

text: Handläggningen av ärendet efter den 10 september 2003 Som ovan framgått har ett förundersökningsprotokoll redovisats till åklagare under sommaren 2003. Åklagare har därefter vid två tillfällen, den 11 september 2003 och den 13 januari 2004, beslutat om att förundersökningen skulle kompletteras i vissa avseenden. Vad avser det första kompletteringsbeslutet synes något skriftligt direktiv inte ha lämnats till bedrägerigruppen. Däremot finns det bland materialet i ärendet en kopia av en handskriven notering med innebörden – såvitt myndigheten kan förstå – att åklagaren den 10 september 2003 ringt och begärt att ett tjänsteutlåtande från Huddinge kommuns revisionsutredning skall delges försvararen. Av noteringen framgår vidare att detta material redovisats i förundersökningsprotokollet på sidan 12-13. Försvararen torde således redan ha delgetts materialet. Den 13 januari 2004 inträdde chefsåklagaren DD som ny förundersökningsledare i ärendet. Samma dag beslutade hon om att komplettera förundersökningen i vissa delar. Ett skriftligt direktiv med de åtgärder som behövde vidtas skickades till bedrägerigruppen. Någon ytterligare åklagarkontakt utöver detta direktiv har inte förekommit. Polismyndighetens grundinställning är självfallet att brottsutredningar skall genomföras snabbt, effektivt och med hög kvalitet. I det fall förundersökningsledaren lämnar direktiv i utredningen till dem som biträder honom/henne skall naturligtvis dessa åtgärder genomföras så snart som möjligt. Det följer också av förundersökningens skyndsamhetsprincip som kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB. Dessvärre har det i det nu aktuella fallet ännu inte varit möjligt att utföra de begärda kompletteringarna, vilket naturligtvis polismyndigheten beklagar. Den främsta anledningen till det är att inspektör FF varit tjänstledig från september 2003. Personalsituationen har vidare varit extremt ansträngd vid gruppen. Samtidigt har ett stort bedrägeriärende handlagts av bedrägerigruppen, där även inlånad personal nyttjats. Förhoppningsvis kan ett tilläggsprotokoll vara färdigt och redovisat till åklagaren innan sommaren.

text: Översyn Polismyndigheten vill slutligen framhålla den översyn av utredningsverksamheten inom myndigheten som för närvarande pågår. Översynen har sin grund bl.a. i den kritik som JO riktat mot myndigheten när det gäller just handläggningen av bedrägeriärenden (se bl.a. dnr 1663-2002 och dnr 31-2003). I uppdraget ligger att presentera konkreta förslag på de förändringar som behövs för att målet – att uppnå en kvalitativ och optimalt fördelad utredningskompetens i hela myndigheten – skall kunna uppnås. Ett förslag som därvid övervägs är att samla alla utredningar av bedrägeribrott centralt i myndigheten.

text: Därefter infordrades upplysningar och yttrande från åklagarmyndigheten över handläggningen av ärendet efter den 4 juli 2003 och därvid skulle särskilt anges vilka eventuella åtgärder som vidtagits för att påskynda handläggningen av ärendet och detta med särskilt beaktande av risken för att delar av ärendet preskriberades.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte ett yttrande från chefsåklagaren DD.

text: DD

text: Vad har skett i ärendet efter 030704?

text: Som framgår av JO:s remiss fanns ett förundersökningsprotokoll tillgängligt från det angivna datumet. Ärendet handlades vid den tiden av dåvarande kå CC, som begärde viss komplettering av förundersökningen 030910. Ärendet övertogs av mig, enligt vad som framgår av diariet, 040113 då jag lämnade vissa direktiv om komplettering av förundersökningen. Under våren har utredaren vid Söderortspolisen, krinsp. HH och jag kommit överens om att det skulle hållas förhör med N.N. 040616. Det förhöret genomfördes enligt planerna och det har därefter vidtagits ytterligare komplettering av förundersökningen. Jag har 040617 beslutat att lägga ned förundersökningen. – – – Vilka åtgärder har vidtagits för att skynda på polisens handläggning av ärendet? Det har inte vidtagits några särskilda åtgärder i ärendet utöver vad som framgår ovan. Ett av skälen till detta är att jag genom åtskilliga kontakter med Söderorts polismästare och kriminalchef är väl insatt i det ytterst besvärliga personalläge som råder i polismästardistriktet, med hänsyn till den omfattande, ofta synnerligen allvarliga, brottslighet som sker där. Den bedrägerigrupp som har handlagt detta ärende har haft en mycket besvärlig arbetssituation, vilket varit väl känt för mig. Jag känner också väl till hur mycket annan allvarlig brottslighet, som finns att handlägga i polismästardistriktet och som egentligen skulle fordra mer resurser än vad som finns tillgängligt för dessa ärenden. Det har inte framstått som lämpligt eller meningsfullt att i ett sådant läge verka för en omfördelning av utredningsresurserna. Vad är det för mening med att tillgodose ett behov om det leder till att ett annat – kanske minst lika angeläget – behov blir försummat? Ett annat skäl till att jag inte tagit fler kontakter är att jag inte har bedömt detta ärende som mer brådskande än många andra som handläggs vid Söderortspolisen. Även om en viss fördröjning av förundersökningen skulle leda till att del av den misstänkta brottsligheten skulle preskriberas så skulle det, enligt min mening, inte ha påverkat straffvärdet eller i annat avseende inneburit att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse blivit åsidosatt.

text: Åklagarmyndigheten

text: Ärendet rör en anmälan som gjordes den 26 april 2002 och inlottades på åklagarmyndigheten den 16 maj 2002. Anmälan avsåg bedrägeri och urkundsförfalskning under tiden den 1 januari 1985 - 30 december 2001. – – –

text: Av handlingarna framgår att ett förundersökningsprotokoll skickades till åklagarmyndigheten i juni 2003. Efter viss komplettering var förundersökningen till synes klar den 4 juli 2003. Dåvarande kammaråklagaren CC beslutade emellertid den 11 september 2003 att förundersökningen skulle kompletteras. Av polismyndighetens redogörelse för ärendets handläggning framgår att åklagare hade kontakt med polisen den 10 september 2003. Denna kontakt finns inte dokumenterad i åklagarakten. DD övertog ärendet den 13 januari 2004 och beslutade då om ytterligare komplettering varvid hon lämnade direktiv till polisen. DD beslutade den 17 juni 2004 att lägga ned förundersökningen under motiveringen att preskription inträtt för delar av brottsmisstankarna och att brott i övrigt inte kunde styrkas. Vice överåklagaren JJ överprövade beslutet den 18 augusti 2004 utan att finna skäl till ändring av beslutet. Det har dröjt nästan ett år efter att det ursprungliga förundersökningsprotokollet inkom till åklagarmyndigheten till dess beslut kunnat fattas. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande men inte på något sätt unikt. Utredningar rörande brott som bedrägeri, förskingring och urkundsförfalskning tar regelmässigt lång tid eftersom de brotten inte är prioriterade. Detta i kombination med resursbrist hos främst polismyndigheten, men även åklagarmyndigheten, leder till att dessa ärenden blir liggande. I detta ärende förelåg risk för preskription men så var fallet redan vid tiden för anmälan. Problemet med långsamma bedrägeriutredningar har tidigare uppmärksammats av JO och är välkänt inom åklagarmyndigheten. Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen har vid en gemensam inspektion år 2003 av äldre brottsutredningar vid Polismyndigheten i Stockholms län och Åklagarmyndigheten i Stockholm konstaterat bl.a. att otillräckliga utredningsresurser avsatts för bedrägeribrotten och att åtgärder måste tas fram för att komma till rätta med situationen. En översyn pågår för närvarande i en styrgrupp inom polismyndigheten som har till uppdrag att skapa en bättre samordnad och effektiv utredningsverksamhet. Åklagarna är företrädda i gruppen. Avslutningsvis vill jag tillägga följande. De handläggande åklagarna kunde möjligen ha vidtagit flera åtgärder för att försöka driva förundersökningen framåt och det är viktigt att dokumentation sker även hos åklagaren vid kontakt med polismyndigheten. Mot bakgrund av vad jag anfört om problemen med utredningar av ifrågavarande slag och till vad DD anfört i sitt yttrande angående arbetsbelastningen är det emellertid mycket tveksamt om ytterligare åtgärder av åklagarna skulle ha gett något resultat. Jag anser inte att någon enskild åklagare kan kritiseras för den tidsutdräkt som förevarit.

text: Ett kompletterande yttrande inkom därefter från åklagarmyndigheten jämte ett yttrande från CC.

text: CC

text: Enligt diariet var förundersökningen färdigställd den 4 juli 2003. Med hänsyn till bl.a. semesterperioden kom jag sedan att ta mig an ärendet för att besluta i åtalsfrågan i början av september. Av diariet framgår vidare att jag den 11 september begärt en komplettering av förundersökningen. Normalt brukar jag i de fallen i akten notera anledningen till den begärda kompletteringen. Så tycks inte ha skett i detta fall och med hänsyn till att ett år förflutit sedan dess minns jag inte idag med säkerhet skälet till att jag begärde att förundersökningen skulle kompletteras. Av polismyndighetens yttrande framgår dock att kompletteringen kan ha varit föranledd av att jag ville att försvaret skulle delges ytterligare handlingar i ärendet. Det framgår vidare att de handlingarna redan ingick i förundersökningsprotokollet, vilket jag av någon anledning förbisett, varför min begärda komplettering var en helt onödig åtgärd. Jag har ett svagt minne av att det kan ha varit på det sättet.

text: Under hösten 2003 hade jag sedan ärendet på mitt bord för beslut. Jag minns idag att min arbetssituation vid den tiden var mycket ansträngd varför jag inte hann med att ta mig an ärendet då ärendets omfattning krävde en noggrann och tidsödande genomgång. Jag minns också väl att detta var en mycket medveten prioritering från

text: min sida. Regeringen och Riksåklagaren har tydligt angivit vilka mål som skall prioriteras i vår verksamhet. Eftersom förmögenhetsbrott av det slag som här är fråga om inte tillhör någon av de kategorier mål som skall prioriteras följde jag som enskild åklagare den prioriteringsordning som angivits. Som jag antar är väl känt har inte åklagarväsendet de resurser som skulle behövas för att alla mål skall kunna handläggas på bästa sätt. Det innebär också att jag som enskild åklagare ibland tvingas att prioritera bland mina mål med resultat att ett ärende kan bli liggande utan åtgärd på ett sätt som skett i detta fall.

text: När det gäller risken för att delar av ärendet skulle kunna komma att preskriberas delar jag helt chefsåklagare DD:s syn på detta. Eventuell risk för preskription förelåg, under den tid jag hade ärendet på mitt bord, endast för en mycket liten del av den totalt påstådda brottsligheten vilket enligt min uppfattning inte skulle ha haft någon som helst betydelse för målet i sin helhet. Eftersom jag ansåg att min tid inte räckte till för att omgående ta mig an ärendet ansåg jag mig dock tvungen att informera min närmsta chef, chefsåklagaren DD, om min situation vilket jag också gjorde. Detta resulterade så småningom i att ärendet flyttades från min rotel och övertogs av DD själv. Av diariet framgår att DD tog över ansvaret för ärendet den 13 januari 2004. Detta är dock en missvisande uppgift eftersom jag lämnade ifrån mig ärendet till henne redan någon gång under hösten. Det kan man också sluta sig till av diariet eftersom det naturligtvis inte var på det sättet att hon övertog ärendet samma dag som hon lämnade relativt omfattande direktiv i ärendet.

text: DD

text: Med anledning av chefsåklagare CC:s yttrande i ärendet vill jag säga att det även är min minnesbild att jag tog över målet någon gång under hösten 2003. Det är beklagligt att det inte framgår av diariet när så skedde. Det skall anges i Brådis att ett ärende byter handläggare men det har vi uppenbarligen glömt att göra. Som CC anger i sitt yttrande var arbetssituationen ansträngd på kammaren då.

text: Åklagarmyndigheten

text: CC har redogjort dels för sin arbetsbelastning och sina prioriteringar under hösten 2003, dels för de åtgärder han vidtog för att beslut skulle kunna fattas i ärendet. Att ett icke-prioriterat ärende blir liggande under sommaren då åklagarkamrarna har lägre bemanning är dessvärre en realitet. Det är däremot självfallet olyckligt om CC:s begäran om komplettering i september 2003 egentligen var en onödig åtgärd, som kanske ledde till att handläggningen av ärendet försenades. Fråga var emellertid om ett relativt omfattande material och annat har inte framkommit än att det i så fall rörde sig om ett rent förbiseende från CC:s sida. Jag anser mot bakgrund av vad CC anfört inte att någon kritik kan riktas mot honom med anledning av att ärendet blev liggande under hösten 2003. Enligt anteckning i diariet övertog DD ärendet den 13 januari 2004. Även om det nu visat sig att DD övertog ärendet redan under hösten 2003 anser jag inte att någon kritik kan riktas mot henne för att det dröjde tills i januari 2004 innan hon lämnade nya direktiv i ärendet. Som jag tidigare anfört var det fråga om ett relativt omfattande material som rörde icke-prioriterad brottslighet. Jag vill emellertid framhålla att det är viktigt att korrekt diarieföring sker för att handläggningen av ett ärende skall kunna följas.

text: Under ärendets handläggning hos JO inkom kompletterande skrivelser från AA i vilka hon bl.a. framförde kritik mot DD:s beslut att lägga ned förundersökningen och begärde att JO skulle besluta om åtal i den aktuella förundersökningen. AA yttrade sig även över remissvaren.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Min granskning omfattar därför inte åklagarens ställningstagande att lägga ned förundersökningen utan ärendets handläggningstid efter den 4 juli 2003.

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Jag är även medveten om att en översyn av utredningsverksamheten pågår inom polismyndigheten.

text: I det aktuella ärendet redovisade polisen ett förundersökningsprotokoll till åklagaren den 4 juni 2003 i vilket angavs att den misstänkte skriftligen skulle slutdelges utredningen samma dag. Ytterligare utredning, som verkställdes på den misstänktes begäran, inkom till åklagaren den 4 juli 2003. Därefter begärde CC den 11 september 2003 att förundersökningen skulle kompletteras på visst sätt. CC har uppgett att han av förbiseende inte uppmärksammade att den handling som skulle delges försvararen redan fanns intagen i förundersökningsprotokollet. Av utredningen framgår vidare att DD övertog ärendet från CC någon gång under hösten 2003. Detta skulle självfallet ha antecknats i diariet. Som åklagarmyndigheten har anfört är en korrekt diarieföring viktig för att handläggningen av ett ärende skall kunna följas. Det har nu inte gått att utröna när ansvaret för ärendet övergick från CC till DD. Det är dock inte godtagbart att hösten fick passera utan att åtgärder vidtogs som förde förundersökningen framåt.

text: Den 13 januari 2004 gav DD nya utredningsdirektiv till polisen. Av dessa framgick att polisen skulle fordra in en kopia av Huddinge tingsrätts akt i ärendet angående förordnande av den gode mannen och därefter skulle ett nytt förhör hållas med den misstänkte. Det förhöret genomfördes först den 16 juni 2004. DD beslutade dagen

text: därpå att lägga ned förundersökningen med motiveringen att preskription inträtt såvitt avsåg delar av brottsmisstankarna och att brott i övrigt inte kunde styrkas.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande angett att den extremt ansträngda personalsituationen vid bedrägerigruppen är förklaringen till att man inte hade möjlighet att biträda åklagaren med den kompletterande utredningen tidigare. Det är givetvis inte rimligt att det skall dröja fem månader innan polisen verkställer utredningsdirektiv av det slag som lämnats i förevarande fall. DD borde också, i sin egenskap av förundersökningsledare, ha försökt att påskynda handläggningen hos polisen.

text: En handläggningstid om närmare ett år från det att ett delgivet förundersökningsprotokoll förelåg till dess att åklagare beslutade att lägga ned förundersökningen är inte acceptabel. Om förundersökningen kommit så långt att ett färdigställt förundersökningsprotokoll lämnats till åklagare, och de kompletteringar som därefter fordras inte är alltför omfattande, bör ett beslut i åtalsfrågan kunna fattas betydligt tidigare. Det finns därför anledning att rikta kritik mot såväl polismyndigheten som mot åklagarna för handläggningen av den aktuella förundersökningen.

text: Jag vill avslutningsvis framhålla att en väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och därmed bidrar till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de eller någon närstående utsätts för brott. Det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs kan självfallet komma att prägla anmälarens syn på polisen och rättssamhället.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Kommunicering
Myndighetsutövning, gränsen för
Omprövning
Partsinsyn

title: Försäkringskassan har inte kommunicerat inhämtade uppgifter med den försäkrade

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Försäkringskassans handläggning av hans ärende gällande återbetalningsskyldighet för underhållsstöd. AA anförde bl.a. att Försäkringskassan vid handläggningen av hans begäran om omprövning av ett beslut om återbetalningsskyldighet inte hade underrättat honom om en uppgift som tillförts ärendet och gett honom tillfälle att yttra sig över uppgiften. Den uppgift han avsåg var att hans son BB saknade taxerad inkomst.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss. AA yttrade sig i sin tur över Försäkringskassans remissvar.

text: I sitt beslut den 10 oktober 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: Av lagen (

text: ) om underhållsstöd, USL, framgår att när underhållsstöd lämnas till ett barn och det finns en bidragsskyldig förälder, ska denne återbetala ett belopp till staten som helt eller delvis motsvarar underhållsstödet (

text: 21 §

text: ). Återbetalningsskyldigheten baseras bl.a. på den bidragsskyldige förälderns taxerade inkomst enligt det taxeringsbeslut enligt

text: 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324)

text: som fattats närmast före februari månad det år återbetalningsskyldigheten avser (

text: 26 §§

text: USL). I de fall barnet har taxerad inkomst som uppgår till en viss nivå minskas underhållsstödet och i förekommande fall även återbetalningsskyldigheten (

text: 10 §

text: och

text: 24 § tredje stycket

text: USL).

text: Enligt

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser får ett ärende som avser myndighetsutövning inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den (

text: 17 §

text: ). Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett om t.ex. avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga (1.).

text: JO har i tidigare beslut påtalat att reglerna om myndigheters kommunikationsplikt tillsammans med bestämmelsen om parts rätt till insyn i utredningsmaterialet utgör

text: några av de viktigaste garantierna för den enskildes rättssäkerhet (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 386). Det är grundläggande att myndighetens avgörande grundas endast på material som parten fått ta del av och beretts tillfälle att yttra sig över.

text: Av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser följer att kommunicering kan underlåtas då det inhämtade materialet saknar betydelse för ärendets utgång. Även material som har viss men ringa betydelse för ärendets avgörande omfattas av undantaget. Det är myndigheten som avgör om det i det enskilda ärendet är onödigt att kommunicera en viss uppgift. Det måste dock framstå som uppenbart att kommunikation inte har någon funktion för att åtgärderna ska kunna underlåtas (se t.ex.

text: Förvaltningslagen

text: , Hellners/Malmqvist, 2 u., s. 200 f.).

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA begärde omprövning av ett beslut om återbetalningsskyldighet och att Försäkringskassan med anledning därav tog fram uppgifter om AA:s sons taxering från datasystemet. Dessa uppgifter låg till grund för det beslut som Försäkringskassan därefter fattade. Jag kan ha viss förståelse för att Försäkringskassan normalt inte kommunicerar information av innebörd att ett barn saknar inkomst. I detta ärende gjorde AA emellertid gällande att barnet hade inkomst. Mot den bakgrunden borde Försäkringskassan ha låtit AA ta del av de inhämtade uppgifterna innan ärendet avgjordes och gett honom tillfälle att yttra sig över dem. Försäkringskassan förtjänar kritik för handläggningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Samtycke Vårdnad

title: Kritik mot en skolsköterska bl.a. för att samtal hållits med en elev om hennes hemsituation utan vårdnadshavarnas samtycke

sammanfattning: En skolsköterska höll på eget initiativ ett flertal samtal med en elev om elevens hemsituation utan att först inhämta vårdnadshavarnas samtycke. Vårdnadshavarna informerades inte heller i efterhand om vad som kommit fram vid samtalen. I beslutet konstaterar JO att utgångspunkten, med hänsyn till elevens låga ålder, var att samtalen kunnat hållas bara om vårdnadshavarna gett sitt samtycke. Då vårdnadshavarna inte tillfrågats om sin inställning i saken fanns det inte förutsättningar för skolsköterskan att hålla samtalen. Vidare hade skolsköterskan kunnat underlåta att berätta för, i detta fall, fadern om vad som kommit fram vid samtalen endast om det funnits skäl att anta att eleven skulle komma att lida betydande men om information lämnades. Utredningen ger inte stöd för att omständigheterna var sådana i detta fall. JO uttalar sammanfattningsvis att det var fel av skolsköterskan både att hålla samtalen med eleven utan vårdnadshavarnas samtycke och att inte efteråt informera om vad som kommit fram vid samtalen.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot skolsköterskan BB vid Ribersborgsskolan, Västra Innerstadens stadsdelsförvaltning i Malmö kommun.

text: AA anförde bl. a. följande. Skolsköterskan förde under perioden våren 2010–februari 2011 samtal med hans dotter CC, född 2000, gällande hennes hemsituation. Han hade inte vetskap om samtalen trots att han är vårdnadshavare. Merparten av gångerna hämtades CC av skolsköterskan i klassrummet under lektionstid. Under sommaren bröt CC ihop när hon berättade att hon mot sin vilja blivit utfrågad av skolsköterskan. CC hade känt sig pressad att leverera svar till skolsköterskan. Skolsköterskan skulle ha inhämtat hans tillstånd till att hålla samtalen med CC. – Skolan hade inte behövt göra anmälan till socialtjänsten om han hade fått information om att CC mådde dåligt och kunnat delta i eventuella samtal i ett tidigt skede. Utredningen hos socialtjänsten, som avslutades utan några insatser, medförde ytterligare påfrestning för CC.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet inhämtades från Ribersborgsskolan.

text: Västra Innerstadens stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande angående bl.a. i vilken omfattning BB hade fört samtal med flickan och på vems initiativ samtalen hade ägt rum.

text: I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Skolsköterskan fick inledningsvis allmän information från klassläraren på lågstadiet att CC H. bl.a. var duktig i konståkning och att hon tränade mycket samt att fadern hjälpte henne med detta. I mars/april 2010 (årskurs 3) kontaktade AA skolsköterskan för CC:s kvalsterallergi. Skridskoåkningen togs också upp i samtalet, men då CC inte fick astmabesvär därav var det ju enbart bra för hennes hälsa. Den 6 april 2010 träffade skolläkaren DD CC:s moder på sin mottagning med anledning av CC:s astmabesvär. Modern berättade vid det tillfället att relationen var dålig mellan föräldrarna och att de hade svårt att komma överens. Den 14 april 2010 träffade skolsköterskan CC för vikt och längdmätning inför utredningen av CC:s astma. Skolsköterskan frågade då också hur det gick med hennes träning. Skolsköterskan menar att frågor som dessa är naturliga i umgänget med barn och ställs oavsett vem barnet är. CC svarade då att hon ville sluta med konståkningen, då det inte var roligt. Den 15 april 2010 ringde skolsköterskan till socialtjänstens individ- och familjeomsorg för att få råd hur att göra i en situation med föräldrar som inte är överens och där barnen sitter i kläm. Denna rådfrågan gjorde skolsköterskan anonymt, dvs. hon namngav inte familjen. Den 15 april 2010 försökte skolsköterskan få kontakt med modern för att höra om tid för astmautredning. CC svarade, då modern inte var hemma. Den 27 april 2010 uppsökte CC skolsköterskan, då hon hade ramlat på skolgården och därför behövde plåstras om. Den 25 augusti 2010 (årskurs 4) sökte CC skolsköterskan p.g.a. andnöd. Skolsköterskan ringde modern, som själv är sjuksköterska, och som därefter kom och hämtade CC. Den 12 oktober 2010 uppsökte CC skolsköterskan. Hon grät, då hon fått ett slag på halsen. Hon tröstades av skolsköterskan. Skolsköterskan frågade vidare hur hon hade det. Hon berättade att hon inte hade det bra. Hon var rädd för att göra sin pappa arg, eftersom hon hade slutat med konståkningen. Hon uppgav att pappan inte tyckte om detta. Den 27 oktober 2010 träffade skolsköterskan CC för uppföljning. CC berättade då att det var som tidigare att mamman och pappan inte pratade med varandra. Den 10 november 2010 uppsökte skolsköterskan CC och talade om att det var viktigt att CC själv bestämmer och tänker vad hon vill göra på sin fritid med sin scouting och dans. Skolsköterskan berättade samtidigt att hon skulle försöka ordna ett möte med föräldrarna. Den 10 november 2010 ringde skolsköterskan fadern. Han uppgav bl.a. att han inte ville gå på socialtjänstens öppenvårdsmottagning benämnt Samtalskraft, då samarbetet mellan modem och honom var dåligt. Den 11 november 2010 sökte CC upp skolsköterskan p.g.a. andnöd efter att ha sprungit och inhalerat. CC lugnades ner av skolsköterskan. CC verkade glad och berättade att hon skulle på ett scoutläger i december. De överenskom att de skulle träffas veckan därpå. Den 16 november 2010 vaccinerades CC och allt var bra.

text: Den 8 december 2010 träffade skolsköterskan CC. Hon var glad. Hon berättade att hennes pappa hade skaffat en lägenhet och att hon skulle åka med pappan till farföräldrarna över julen. Det var bättre nu hemma hos CC. Vidare samtalade skolsköterskan med CC om hur hon ska kunna säga ifrån när föräldrarna pratade illa om varandra. Skolsköterskan och CC kom överens om att träffas igen efter jullovet. Den 20 januari 2011 träffade skolsköterskan CC i samband med en hälsokontroll av årskurs 4. CC uppgav vid besöket att hon mådde bra. Den 27 januari 2011 plåstrades CC om av skolsköterskan efter att ha ramlat på skolgården. Den 16 februari 2011 hade skolsköterskan ett samtal med CC på lärarens begäran. CC uppgav då att hon inte vill vara hos pappan, eftersom han hade pratat illa om hennes kamrater. Den 16 februari 2011 gjorde skolsköterskan en anmälan till socialtjänstens individoch familjeomsorg i stadsdelsförvaltningen Västra Innerstaden med stöd av 14 kap. l §

text: socialtjänstlagen

text: , då det förelåg misstanke om att CC "far illa'', i anmälan uppgav skolsköterskan att CC hade sedan april 2010 uttryckt till skolsköterskan svårigheter mellan föräldrarna att komma överens. CC var ledsen för detta och tyckte att föräldrarna inte lyssnade till hur hon ville ha det. Hon tyckte att hon blev tvingad i umgänget med föräldrarna och hon kände att hon inte fick välja själv. CC uttryckte också att det ställdes frågor av respektive förälder om den andra föräldern och om hur det var där. I skolan hade hennes lärare på lågstadiet och läraren i dåvarande klass, vid tiden för anmälan, uttryckt oro för att CC inte hade det bra. Båda föräldrarna uttryckte att de inte kunde samarbeta och ville inte heller träffa varandra, vilket medförde att CC fick bära "bördan". Vissa möten efter perioden som avses i anmälan mellan skolsköterskan och CC. Den 15 mars 2011 uppsökte CC skolsköterskan för huvudvärk. Hon kontaktade pappan och att det var ok att CC gick hem. Den 29 mars 2011 kom CC ledsen och gråtande med sin lärare till skolsköterskan. Det hade varit på detta sätt flera gånger under den senaste tiden. CC berättade att mamman och pappan var sådana ovänner. Med anledning härav ringde skolsköterskan till socialtjänsten och berättade att CC mådde dåligt. Den 15 april 2011 ringde skolsköterskan till socialtjänsten med anledning av att skolvaktmästaren samma dag hade ringt till skolsköterskan och berättat att skolvaktmästaren hittat CC ledsen i gymnastiksalen. Hon berättade då om sina skuldkänslor, att hon inte ville vara hos sin pappa, att mamman inte mådde bra samt att hon inte vill leva längre. Vaktmästaren ombads också ringa till socialtjänsten för att berätta om allvaret i CC:s situation. Utredning om skolsköterskans egna synpunkter på kontakterna med CC Stadsdelsfullmäktige har från skolsköterskan inhämtat att ursprunget till samtalen med CC var hennes astmabesvär. Vid samtalen med CC har hon aldrig försökt att pressa fram några svar från CC. Samtalen har kommit till stånd för att ge CC stöd i en för henne svår situation, när klassläraren eller CC själv bedömt att stöd behövdes av henne. Många frågor har enligt skolsköterskan varit helt öppna som t ex hur CC har det. Samtalen har aldrig hållits mot CC:s egen vilja. Vid de tillfällen som skolsköterskan och CC kommit överens att träffas igen och CC sedan meddelat att hon mår bra har träffen ställts in och inga samtal har förts. Vidare har skolsköterskan uppgett att viktigast för henne har varit att CC har haft en vuxen som hon kunnat tala med och som är neutral i föräldrarnas vårdnadskonflikt. Skolsköterskan har vidare uppgett att CC är en varm och känslomässig person som har ett behov att prata. Stadsdelsfullmäktiges kommentar Stadsdelsfullmäktige har tagit del av AA:s invändningar i JO-anmälan och vill därför bemöta dem sammanfattningsvis enligt följande.

text: Stadsdelsfullmäktige fäster tilltro till skolsköterskans uppgifter att hon aldrig har försökt pressa fram några svar från CC, utan samtalen har kommit till stånd för att ge CC stöd i en för henne svår situation i föräldrarnas vårdnadskonflikt, när klassläraren eller CC själv har bedömt att stöd behövdes av en skolsköterska. Samtalen bedöms inte heller har hållits mot CC:s egen vilja. Stadsfullmäktige delar också skolsköterskans bedömning att det funnits fog för att göra anmälan till socialtjänstens individ- och familjeomsorg enligt 14 kap. l §

text: socialtjänstlagen

text: i de fall CC farit illa i föräldrarnas vårdnadskonflikt utifrån barnets skyddsaspekt. Nämnda lagrum är ju undantagsbestämmelse från skolsköterskans stränga sekretess enligt

text: 25 kap.

text: l § offentlighets- och sekretesslagen (OSL). När anmälningsskyldighet är stadgad i lag får/ska sekretessen brytas (

text: 10 kap. 28 §

text: OSL) Vårdnadshavare har i regel rätt att ta del av uppgifter rörande sitt barn. Detta får anses följa av vårdnadshavarens rätt och skyldighet att företräda barnet i personliga förhållanden (se bl.a.

text: 6 kap.

text: och

text: 11 §§

text: föräldrabalken

text: jämfört med

text: 12 kap. 3 § andra stycket

text: OSL). Stadsdelsfullmäktige delar dock skolsköterskans bedömning att CC under föräldrarnas då rådande osämja riskerade att lida betydande men och därför inte kontaktat och informerat föräldrarna med stöd av

text: 12 kap 3 § andra stycket 1.

text: OSL [rätteligen

text: 12 kap. 3 § första stycket 1

text: ; JO:s anm.], dvs. sekretess i förhållande till vårdnadshavare, om de samtal med CC, som rört hennes mående till följd av den rådande vårdnadskonflikten mellan föräldrarna. Av förarbetena till undantagsregeln i

text: 12 kap. 3 § andra stycket 1.

text: prop. 1988/89:67 s. 37

text: ff.) framgår att det finns situationer där vårdnadshavare och barn står i motsatsförhållande till varandra och där det i vissa fall, oavsett barnets ålder, skulle vara till skada för barnet att lämna ut sekretesskyddade uppgifter till föräldrarna. Det kan vara fallet i t.ex. vårdnads- och umgängestvister, vid behandling av sådana störningar hos barnet som har sitt ursprung i familjeförhållandet och i omhändertagandesituationer. Det förelåg således i detta enskilda fall speciella skäl med hänsyn till tvisten föräldrarna emellan som tydde på att aktivt lämnande av information om vad den underårige berättat för skolsköterskan skulle kunna komma att missbrukas av vårdnadshavaren inom ramen för den pågående konflikten vårdnadshavarna emellan och medföra att barnet kom i en ännu svårare sits, se

text: prop. 1988/89:67 s. 38

text: och

text: prop. 2008/09:150 s. 370

text: f. Skolan ska vara en fredad zon för barnet. Skolan ska alltid förhålla sig neutralt när vårdnadshavare tvistar. Skolan har en skyldighet att se till barnets bästa utifrån barnets perspektiv. Jfr Kammarrättens i Göteborg dom den 22 april 2005 i mål nr 2046-05. Jfr även Högsta förvaltningsdomstolens domar RA Notis 1992:117, RÅ Notis 1994:151 samt JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 464). Sammantaget bestrider stadsdelsfullmäktige således att skolsköterskans handläggning av ärendet stridit mot lag. Skolsköterskan har fullgjort sina åligganden enligt skol- och hälso- och sjukvårdslagen. Skolsköterskan har endast verkat inom ramen för barnets bästa. Barnet bereddes en fredad zon från konflikten som rådde mellan föräldrarna som innebar, vilket utvecklats ovan att barnet inte mådde bra.

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Uppgifterna i remissvaret är i vissa delar oriktiga. CC blev hämtad mot sin vilja i klassrummet av skolsköterskan vid 15–20 tillfällen. Även CC:s klassföreståndare, som var närvarande alla gånger CC blev hämtad, valde att inte informera honom. – Bestämmelsen i

text: 12 kap. 3 § första stycket 1

text: OSL är inte tillämplig i detta fall. CC skulle inte ha tagit någon skada av att han informerats om de uppgifter som framkommit vid samtalen. – CC mår fortfarande dåligt av de många förhörsliknande samtalen med skolsköterskan.

text: I ett beslut den 19 november 2013 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Skolsköterskans samtal med CC Av utredningen framgår att skolsköterskan hade ett stort antal kontakter med AA:s dotter CC. De flesta av de redovisade kontakterna rörde sådant som naturligt faller inom elevhälsovården, som t.ex. astmabesvär och omplåstring av sårskador. Skolsköterskan har dock även vid ett antal tillfällen tagit initiativ till och fört samtal med CC om hennes hemsituation. Myndigheten har i remissvaret redovisat fyra kontakter av den karaktären. AA har i sitt yttrande över remissvaret uppgett att det rört sig om 15–20 tillfällen. Eftersom uppgifterna är motstridiga och då jag inte bedömer det som meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder i saken har jag att utgå från myndighetens redovisning. Frågan är, oavsett antalet samtal, om skolsköterskan agerade korrekt när hon dels förde dessa samtal med CC utan att faderns – som också var vårdnadshavare – inställning inhämtades, dels underlät att informera honom om de uppgifter som CC lämnat.

text: Av

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: , FB, framgår att vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål.

text: Samarbete mellan hem och skola bygger på ömsesidig information. Enligt Läroplanen för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet 2011 ska läraren samverka med och fortlöpande informera föräldrarna om bl.a. elevens skolsituation (avsnitt 2.4). Vidare har rektor ett ansvar för att kontakt upprättas mellan skola och hem, om det uppstår problem och svårigheter för eleven i skolan (avsnitt 2.8).

text: Det ovan anförda innebär inte att skolan är skyldig att informera vårdnadshavare om allt som rör eleven. En prövning måste göras i varje enskilt fall och hänsyn tas till vad saken gäller samt elevens ålder och personliga mognad. Om och i vilken utsträckning information ska lämnas är ytterst en bedömningsfråga.

text: Enligt

text: 12 kap. 3 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess till skydd för en enskild, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i förhållande till vårdnadshavaren i den utsträckning denne enligt

text: 6 kap. 11 §

text: FB har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter.

text: Det finns inte någon åldersgräns angiven till ledning för bedömningen av vem som disponerar över sekretessen beträffande uppgifter som en underårig har lämnat till t.ex. en skolsköterska. Svaret på frågan blir beroende av den unges mognad och utveckling i det enskilda fallet. Vid prövningen kommer av naturliga skäl den unges ålder ofta att kunna vara vägledande, men det finns också anledning att väga in de aktuella uppgifternas innehåll samt vilken typ av ärende som det är frågan om.

text: Även om barnet inte nått en sådan mognad att det fått ett integritetsskydd mot föräldrarna följer av

text: 12 kap. 3 § första stycket 1

text: OSL att sekretess gäller till skydd för en underårig även i förhållande till vårdnadshavaren, om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren. Med betydande men avses t.ex. att den unge kan skadas allvarligt psykiskt, fysiskt eller på annat sätt om uppgiften lämnas. I förarbetena till bestämmelsen anges att det finns situationer där vårdnadshavare och barn står i motsatsförhållande till varandra och där det i vissa fall, oavsett barnets ålder, skulle vara till allvarlig skada för barnet att en uppgift lämnas ut till vårdnadshavaren. För tillämpning av undantagsregeln är det däremot inte tillräckligt att den unge finner det obehagligt att föräldrarna får ta del av uppgifterna eller tror att vårdnadshavaren ska vidta åtgärder som den unge motsätter sig men som inte kan anses medföra betydande men för den unge. Undantagsregeln tar sikte på de mest angelägna fallen där det kan finnas behov av att skydda barnen mot vårdnadshavaren, antingen därför att det är fråga om särskilt integritetskänsliga uppgifter eller därför att uppgifterna kan missbrukas av vårdnadshavaren på ett sätt som allvarligt skadar barnet. Det kan vara fallet i t.ex. vårdnads- och umgängestvister, vid behandling av sådana störningar hos barnet som har sitt ursprung i familjeförhållandet och i omhändertagandesituationer (

text: prop. 1988/89:67 s. 37

text: f.).

text: Om sekretess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren förfogar denne enligt 2 § ensam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen till skydd för den underårige (

text: 12 kap. 3 § andra stycket

text: OSL).

text: Stadsdelsfullmäktige har i sitt remissvar uppgett att samtalen hållits för att ge stöd till CC som befann sig i en svår situation på grund av föräldrarnas konflikt. Fullmäktige har åberopat undantagsregeln i

text: 12 kap. 3 § första stycket 1

text: OSL och anfört att det med hänsyn till tvisten mellan föräldrarna fanns speciella skäl att inte informera AA om vad CC berättat. Skolsköterskan bedömde att CC skulle kunna hamna ”i en ännu svårare sits” om fadern informerades om samtalen där CC, enligt remissvaret, bl.a. gett uttryck för att hon inte ville vara hos honom.

text: CC var endast nio-tio år när samtalen ägde rum. Utgångspunkten är därför att skolsköterskan kunde föra samtal med CC om hennes hemsituation bara om hennes vårdnadshavare gav sitt samtycke till detta. Det kan konstateras att vårdnadshavarna inte tillfrågades om sin inställning i saken. Mot den bakgrunden fanns det alltså inte förutsättningar för skolsköterskan att hålla samtalen med CC.

text: När det gäller frågan om skolan kunde underlåta att informera fadern om vad som kom fram vid samtalen gör jag följande bedömning.

text: Vårdnadshavarna hade visserligen en inbördes konflikt vid den aktuella tidpunkten. Utredningen ger dock enligt min mening inte stöd för att omständigheterna var sådana att det fanns skäl att anta att CC skulle komma att lida betydande men om

text: AA fick information om de uppgifter som dottern lämnat. Som redogjorts för ovan är det inte tillräckligt för en tillämpning av undantagsregeln i

text: 12 kap. 3 § första stycket 1

text: OSL att barnet tycker att det är obehagligt att föräldrarna får ta del av uppgifter.

text: Sammanfattningsvis anser jag alltså att skolsköterskan agerade felaktigt både genom att hålla samtal med CC om hennes hemsituation utan att först inhämta medgivande från, såvitt här är aktuellt, fadern och genom att inte informera honom om vad som framkommit vid samtalen. Hon förtjänar kritik för sitt agerande.

text: Övrigt Av

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: följer att bl.a. skolpersonal är skyldig att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Det är sedan socialnämndens uppgift att utreda vilken grund som kan finnas för uppgiften och utreda eventuellt behov av åtgärder.

text: Vad som kommit fram rörande skolans anmälan till socialtjänsten föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Inte heller vad AA i övrigt anfört ger mig anledning att vidta någon åtgärd eller att göra något uttalande.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.