avgjordAv: Mats Melin

title: Handläggningen av ett vårdnadsmål - kritik mot en domare för att denne vid en muntlig förberedelse ringde upp parternas barn samt mot en annan domare för det sätt som utredningen efter huvudförhandlingen kompletterades på

text: Handläggningen av ett vårdnadsmål – kritik mot en domare för att denne vid en muntlig förberedelse ringde upp parternas barn samt mot en annan domare för det sätt som utredningen efter huvudförhandlingen kompletterades på

text: Anmälan m.m.

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot tf. rådmannen BB vid Attunda tingsrätt med anledning av handläggningen av ett vårdnadsmål och uppgav bl.a. följande. Han var part i ett vårdnadsmål vid tingsrätten, som rörde vårdnad m.m. om parternas nioårige son CC. Efter huvudförhandlingen men innan domen meddelades var BB vid flera tillfällen i kontakt med befattningshavare vid socialförvaltningen i Botkyrka kommun. BB inhämtade vid dessa kontakter information av betydelse för målet, men han gjorde inte någon notering om dessa kontakter på dagboksbladet i tingsrättens akt.

text: AA kom under JO:s handläggning av ärendet, vilket också framgår nedan under rubriken utredning, in med en skrivelse i vilken han uppgav bl.a. att rättens ordförande vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i juni 2007 bad om parternas tillstånd att prata med parternas son per telefon.

text: Utredning

text: Vissa handlingar i tingsrättens mål T 2573-07 infordrades och granskades (bl.a. protokoll från huvudförhandlingen, domen och handlingar som kommit in till tingsrätten efter huvudförhandlingen). Av dessa och handlingar som AA bifogat sin anmälan framgick i huvudsak följande.

text: Målet gällde vårdnad, boende och umgänge beträffande parternas gemensamma son som var född år 1998. Vårdnaden om pojken var i enlighet med en tidigare dom gemensam, och såväl AA som pojkens mor yrkade nu i första hand ensam vårdnad om honom. Huvudförhandlingen i målet avslutades den 23 januari 2008 och parterna underättades om att dom skulle meddelas den 12 februari.

text: Den 8 februari kom moderns ombud in med en skrift till vilken fogades kopior av journalanteckningar från socialförvaltningen i Botkyrka kommun. Skriften samt journalanteckningarna översändes av tingsrätten till AA:s ombud samma dag. Av

text: journalanteckningarna framgick följande anteckningar, upprättade av en befattningshavare vid socialförvaltningen den 28 januari respektive den 4 februari.

text: 2008-01-28 Handl i samtal med BB (BB som avses – JO:s anm). Handl ringer upp BB på tel […] då BB har lämnat telefonnummer på handl telefon i fredags. BB berättar att han ringer handl i ärendet CC och att han är rättens ordförande/domare i målet. BB berättar att man ska meddelabeslut till föräldrarna den 12/2 men att nämnden ska träffas den 7/2 för att ta ett beslut i ärendet. BB undrar hur handl ligger till i ärendet. […] BB berättar att han tagit del av journalanteckningarna i huvudförhandlingen och undrar över vilka insatser socialtjänsten har om domstolen beslutar att boende/vårdnad går över till modern eftersom det kan vara traumatiskt för CC. Handl berättar att oavsett domstolens beslut så far CC illa i processen och att föräldrarna har svårt att fokusera på vad som är bäst för CC. Handl säger att handl måste prata med kollegor + chef för att veta vad socialtjänsten tänker idet här läget. Ök att handl ringer BB före den 7/2 efter samtal med kollega och chef. 2008-02-04 Handl ringer upp BB efter ök i tidigare samtal. BB frågar var vi är i utredningsarbetet och om vi gjort någon bedömning. Handl säger att någon bedömning inte är gjord och att det är svårt att göra innan tingsrätten har lämnat sin dom och innan utredningen är klar. BB frågar igen om socialtjänstens resurser vid eventuell överflyttning av vårdnaden till modern. Handl info om vi idag inte kan ta ställning till vilka insatser som kan behövas men att det troligtvis kommer att behövas. Om modern får vårdnaden så kommer ärendet att överföras till Danderyd då pojken skrivs där och då är det Danderyd som får bedöma behovet av insatser. BB frågar handl angående byte av skolan. Handl säger att det är vårdnadshavaren som bestämmer om skolan och är det så att det blir svårigheter så då får vårdnadshavaren ta kontakt med socialtjänsten. BB frågar om hur det går för CC i skolan. Handl hänvisar till journalanteckningar och skolmöte. BB säger att han tagit del av dem. Handl info om att skolan fungerar för CC men att det varit umgänget som inte har fungerat och att vid umgänge har CC varit utåtagerande och mått dåligt. Handl info om att vi har utifrån CC:s mående stoppat umgänge på skolan. BB frågar om utredningsförfarandet. Handl informerar om att vi inte har träffat CC något mer och att det gör oss oroliga att det drar ut på vår utredning. BB berättar om att den kommande domen kan se ut på olika sätt. Den kan ge laga kraft omedelbart, det kan också bli ett interimistiskt beslut. Samtalet avslutas med att både handl och BB har förståelse för hur svårt ärendet är.

text: Av tingsrättens dom i målet, som meddelades den 12 februari 2008, framgick att socialtjänsten i Botkyrka kommun i november 2007 inledde en utredning angående CC, men att utredningen ännu inte var slutförd.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vad som i AA:s anmälan framförts om tingsrättens handläggning.

text: Attunda tingsrätt (lagmannen DD) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från BB.

text: BB upplyste i huvudsak följande.

text: Efter pensionering och bildandet av Attunda tingsrätt fortsatte jag att tjänstgöra som tf. rådman på enhet 6 vid tingsrätten. Jag tilldelades uppgiften att vara ordförande vid huvudförhandling i målet de aktuella dagarna i mitten av januari i år utan föregående kontakt med målet, som gällde vårdnaden om den då snart tioåriga pojken CC. När målet började bodde CC hos modern i Danderyds kommun, men denne ”rymde” hemifrån på senvåren 2007 till AA, som bor i ett radhus i Alby i Botkyrka kommun. En vårdnads- och umgängesutredning verkställdes av socialnämnden i Danderyds kommun. Före huvudförhandlingen gav modern in och

text: åberopade journalanteckningar från en av socialnämnden i Botkyrka kommun i november 2007 påbörjad utredning begärd av henne. Den var inte slutförd när huvudförhandlingen avslutades. Det framkom under huvudförhandlingen att CC mådde dåligt av föräldrarnas konflikt och att socialutredarna vid socialförvaltningen i Botkyrka kommunkände stark oro för honom. Vittnesförhör hölls endast med socialsekreterare från Danderyds kommun på parts begäran. Vid den efter huvudförhandlingen påbörjade överläggningen väcktes frågan vad utredningen i Botkyrka kommun kunde leda till för åtgärder och om dessa möjligen kunde ha betydelse för vårdnadsfrågan. För att efterfråga ett besked om beslut i denna utredning kunde förväntas före tingsrättsdomen tog jag telefonkontakt med socialförvaltningen i Botkyrka kommun. Om ett jakande svar hade erhållits, hade det fått övervägas om det varit nödvändigt att komplettera utredningen efter huvudförhandlingens avslutande och sedanparternas hörande inhämtats. Beskedet blev i stället att utredningen inte skullehinna avslutas före domen. Det är riktigt att jag blev uppringd av en socialsekreterare och vid tiden för samtalet var överläggningen inte avslutad och domslutet inte känt. Diskussionen om vad som skulle hända med CC var helt abstrakt. Enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: skall socialnämnden i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts. Mot denna bakgrund efterhördes om socialförvaltningen hade resurser att hjälpa CC för det fall en vårdnadsändringskulle bli traumatisk för CC. Sammanfattningsvis skall yttras att telefonkontakten med socialförvaltningen i Botkyrka kommun inte har inneburit något inhämtande av ytterligare utredningsmaterial eller någon komplettering av utredningen eller att tingsrätten fått kännedom om några för parterna obekanta uppgifter. Telefonsamtalen framgår därför inte av dagboken. Parterna själva har haft kontakt med och full insyn i utredningen. Tingsrätten kan inte vägra att ta emot partsinlagor inkomna efter huvudförhandlingen och det är rutin att dessa översänds för kännedom till motparten och ingår inte i bedömningen. – – –

text: Det är tveklöst så att tingsrätten inte har erhållit någon för domslutet avgörande och betydelsefull information efter huvudförhandlingen. Jag har inte avslöjat domslutet i diskussion med socialtjänstpersonalen, eftersom överläggningen då ännu inte var avslutad, även om journalanteckningarna, som personalen utformat, möjligen skulle ge sken av detta. CC:s bästa har varit helt avgörande för tingsrättens domslut, som endast grundar sig på vad som framkommit vid huvudförhandlingen, och tingsrätten har inte tagit några ovidkommande hänsyn. Det bör tilläggas att AA har överklagat domen men senare återkallat sitt överklagande, i följd varav tingsrättens dom står fast. DD hänvisade till de upplysningar som lämnats av BB och anförde därutöver bl.a. följande. Frågan hos JO gäller huruvida BB, parterna ovetande, genom kontakter med socialförvaltningen i Botkyrka kommun har fått upplysningar som medvetet eller omedvetet kan ha påverkat honom i den dömande rollen. Jag hyser största förtroende för BB och har ingen anledning att ifrågasätta hans försäkran att kontakterna efter huvudförhandlingen inte har tillfört uppgifter som på något processuellt otillbörligt sätt har påverkat utgången i målet. Det ifrågavarande målet är ett nedslående exempel på en vårdnadstvist där föräldrarna haft anmärkningsvärda svårigheter att samarbeta med varandra, se t.ex. domen den 12 februari 2008 sista stycket på s. 20. För mig ter det sig som rimligt att BB efter den långa huvudförhandlingen med parter med vitt skilda ståndpunkter och sakuppgifter, ville informera sig om den andra vårdnadsutredningen möjligen kunde tillföra målet ytterligare bedömningsunderlag. Telefonsamtalet ser jag närmast som en praktisk och verklighetsanknuten handläggningsåtgärd.

text: Det motsatta hade inneburit risk för att den kommande domen inte blivit underbyggd med alla tillgängliga uppgifter. Att det sedan vid telefonsamtalet med den handläggande tjänstemannen på kommunen även berörts några andra frågor, kan ha varit ofrånkomligt och enligt BB berördes inte några förrättens slutsatser avgörande omständigheter, vilket enligt min mening ocksåstyrks av de omsorgsfullt utvecklade domskälen som inte hänvisar till andra uppgifter än de som lagts fram vid huvudförhandlingen. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att klandra BB:s handläggning.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar och uppgav då bl.a. att en domare i juni 2007 vid en domstolsförhandling bad föräldrarna om tillstånd att prata med parternas nioårige son per telefon.

text: Protokollet från den muntliga förberedelsen, som ägde rum den 20 juni 2007, hämtades in. Av detta framgick att tf. rådmannen EE var ordförande vid sammanträdet. I protokollet fanns följande anteckning.

text: Ordföranden diskuterar olika samförståndslösningar med parterna och kontaktar – i parternas frånvaro och med deras gillande – CC (den nioårige sonen – JO:s anm.) per telefon för att efterhöra hans inställning. CC uppger att han helst vill träffa sin mamma och pappa tillsammans och att han bestämt inte vill lämna sin pappa.

text: Efter den muntliga förberedelsen meddelade tingsrätten ett interimistiskt beslut. I beslutet förordnade tingsrätten bl.a. att vårdnaden om CC även fortsättningsvis skulle vara gemensam och att CC – med ändring av vad som tidigare gällt – skulle vara bosatt hos AA.

text: Med anledning av vad som kommit fram remitterades ärendet på nytt till tingsrätten, som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över telefonsamtalet med barnet, vilka överväganden som föregick detta samt vilka överväganden som gjordes i frågan om barnet kunde ta skada.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från EE.

text: EE uppgav följande.

text: I egenskap av ordförande vid sammanträdet får jag meddela följande. Som framgår av protokollet från detta rådde starka motsättningar mellan parterna beträffande vårdnaden om deras son CC och om hans boende m.m. AA:s begäran att under sammanträdet få lägga fram sin videoupptagning av vad sonen haft att säga om sina preferenser i boendefrågan fann tingsrätten olämplig och tog inte del av videon. Diskussionsvis godtog parterna därefter en ordning där jag såsom ordförande skulle tala med CC om saken i telefon. Samtalet pågick några minuter på engelska i ett mycket lugnt och, vågar jag säga, barnanpassat tonläge utan tecken på att CC var orolig över att behövayttra sig. Vad som kom fram kan jag givetvis inte minnas annat än i huvudsak: CC:s mening var den som är återgiven överst på s. 5 i protokollet från sammanträdet (”CC per telefon ... lämna sin pappa”). Om de överväganden som föregick samtalet är att säga att ”tilltrosfrågan” var svårbedömd, att CC:s mening i några grundfrågor (var han kidnappad/hade han rymt?) kunde tänkas vara av stor betydelse, att videoupptagningen hade tillkommit bortom moderns kontroll, att CC skulle få säga sin mening utan att känna trycket av någon av sina föräldrar (han fick besked om att ingen av föräldrarna kunde lyssna),

text: att parterna genast skulle få besked om vad CC sagt och att samtalet skulle inledas i medvetande om möjligheten att hans ålder(9 år) och mognad skulle visa fortsätt samtal olämpligt (

text: FB 6:2

text: b §). DD uppgav att EE tidigare varit rådman vid Handens tingsrätt och att denne nu som pensionär tillfälligt tjänstgör som förstärkningsdomare vid bl.a. Attunda tingsrätt. Han hänvisade beträffande handläggningen vid den aktuella förberedelsen till de upplysningar som lämnats av EE och anförde därutöver i huvudsak följande.

text: AA:s mål kom in till dåvarande Södra Roslags tingsrätt den 11 april2006. Dom meddelades först den 12 februari 2008. Däremellan har parterna agerat på ett sätt som medfört att domstolen varit tvungen att skjuta upp det slutliga avgörandet i flera år. Det kan nämnas att beslut under rättegången har prövats av hovrätten i fyra fall. Det är viktigt att se handläggningen i tingsrätten mot denna bakgrund. Både EE och BB har varit yrkesverksamma domare under alla sina aktiva arbetsår. Satta inför uppgiften att hantera det ifrågavarande målet har de med erfarenhet och kunnande använt telefonsamtalen i syfte att driva processen framåt. – – – Det bästa för barnet var i detta fall att tingsrätten försökte få föräldrarnas mångåriga tvister om vårdnaden till ett rimligt slut. Jag ser EE:s telefonsamtal med den nioårige pojken som en åtgärd med det syftet. EE är en omdömesgill domare och jag är övertygad om att han inte skulle ha genomfört samtalet om han inte känt att pojken var tillräckligt mogen för att uttrycka en egen åsikt. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att kritisera EE:s handläggning. AA yttrade sig över remissvaret, varvid han bl.a. ifrågasatte varför han inte fick bemöta de uppgifter som kom tingsrätten till del vid kontakterna med socialtjänsten efter tingsrättens huvudförhandling men innan domen meddelades. Enligt AA:s uppfattning var förfarandet vid den muntliga förberedelsen i juni 2007 riktigt.

text: I ett beslut den 4 december 2009 anförde chefsJO Melin följande.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge finns i

text: 6 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB). För alla beslut om vårdnad, boende och umgänge ska barnets bästa vara avgörande (2 a § första stycket). Av samma bestämmelse framgår också att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Rätten ska se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda (19 § första stycket).

text: I 19 § sjätte stycket föreskrivs att barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

text: I förarbetena till bestämmelsen uttalas att det kan finnas undantagssituationer då det ter sig rimligt och lämpligt att ett barn hörs inför domstol. Det måste emellertid under alla förhållanden vara ett krav att barnet går med på att höras. Även barnets ålder och mognad måste beaktas. Barn som är yngre än omkring 12 år torde endast sällan ha uppnått en sådan mognad att de bör medverka i en rättegång. Ett barn bör således kunna höras inför domstol om barnet självt begärt det eller särskilda skäl

text: annars talar för detta och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det. Det är inte meningen att barn mera regelmässigt ska medverka i rättegången. Det normala bör alltjämt vara att barnet hörs endast av vårdnadsutredaren (

text: prop. 1981/82:168 s. 56

text: f.).

text: Frågor om vårdnad, boende och umgänge i bl.a. de fall där barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och någon av dem vill få ändring av detta ska enligt 17 § andra stycket handläggas i den ordning som är föreskriven för tvistemål, dvs. enligt

text: rättegångsbalkens

text: regler för sådana mål.

text: Enligt

text: 35 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) ska, när huvudförhandling hålls, bevis tas upp vid denna om inte bevisningen får upptas utom huvudförhandling. Av

text: 36 kap. 19 §

text: RB (i nu gällande lydelse) framgår att förhör med ett vittne får äga rum utom huvudförhandling om vittnet inte kan infinna sig vid huvudförhandlingen, om en inställelse vid huvudförhandlingen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen eller om det kan antas att målet kommer att avgöras utan huvudförhandling.

text: I mål om vårdnad, boende eller umgänge får rätten enligt

text: 6 kap. 20 § första stycket

text: FB, om det behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden (ett s.k. interimistiskt beslut). Av andra stycket i nämnda bestämmelse framgår att ett interimistiskt beslut får fattas först sedan motparten fått tillfälle att yttra sig i frågan samt att rätten inför ett sådant beslut kan inhämta upplysningar från socialnämnden. Genom en lagändring, som trädde i kraft den 1 juli 2006, har det införts en bestämmelse som anger att socialnämnden, innan den lämnar upplysningar, om det är lämpligt ska höra föräldrarna och barnet. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa att domstolen får ett så bra underlag som möjligt för ett interimistiskt beslut (

text: prop. 2005/06:99 s. 93

text: I övrigt finns det inte några bestämmelser som anger vilka utredningsåtgärder rätten ska eller kan vidta inför ett interimistiskt beslut. Svea hovrätt har emellertid, med hänvisning bl.a. till regeln i

text: 36 kap. 19 §

text: RB (i då gällande lydelse), konstaterat att det i princip inte är tillåtet att ta upp vittnesbevisning som underlag för ett interimistiskt beslut i en vårdnadsfråga och därför avvisat ett vittnesförhör som begärts av klaganden inför hovrättens prövning av ett överklagat beslut om umgängesrätt (

text: RH 1994:11

text: Jag har i ett tidigare beslut uttalat mig angående en tingsrätts beslut att hålla förhör med två barn vid en muntlig förberedelse i ett vårdnadsmål (

text: JO 2005/06 s. 27

text: ). För en utförlig redogörelse för den rättsliga regleringen m.m. när det gäller förhör med barn hänvisas till beslutet.

text: I beslutet uttryckte jag som min uppfattning att vanliga regler beträffande handläggningen av vårdnadsmål gäller för barns hörande. När ett barn hörs inför

text: rätten är det således fråga om muntlig bevisning som ska tas upp i enlighet med

text: rättegångsbalkens

text: regler. Ett barn är inte part i målet och dess hörande blir därför att se som ett vittnesförhör. Förhör med vittnen ska enligt huvudregeln i

text: 35 kap. 8 §

text: äga rum vid huvudförhandlingen i målet. I det aktuella fallet konstaterade jag att inget av de undantag från huvudregeln som angetts i då gällande

text: 36 kap. 19 §

text: RB var för handen och att rådmannens åtgärd att höra två barn vid en muntlig förberedelse därför enligt min mening inte hade haft stöd i lag. Jag fann dock, med hänvisning bl.a. till att frågan om formerna för barns hörande knappast var entydigt reglerad, inte skäl att rikta någon kritik mot rådmannen för att han beslutade att låta höra barnen vid förberedelsen. Jag fann emellertid anledning att vara kritisk till flera åtgärder som rådmannen vidtog respektive underlät att vidta inför förhören med barnen, exempelvis att denne inte på ett bättre sätt utredde om det var uppenbart att barnen inte skulle ta skada av förhören. Jag var också mycket kritisk mot hur förhören med ett av barnen genomfördes (JO 2005/06 s. 32 f.).

text: Som framgått ovan har det, sedan jag meddelade mitt beslut, tillkommit en bestämmelse i

text: 6 kap. 20 § andra stycket

text: FB som föreskriver att socialnämnden – innan den lämnar s.k. snabbupplysningar inför ett interimistiskt beslut – ska, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet.

text: Av

text: 17 kap. 2 § första stycket

text: RB följer att om huvudförhandling har hållits i ett mål ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen. Om rätten sedan en huvudförhandling avslutats finner att det är nödvändigt att komplettera utredningen innan målet avgörs får, enligt

text: 43 kap. 14 §

text: RB, fortsatt eller ny huvudförhandling hållas enligt reglerna i RB. Är kompletteringen av enkel beskaffenhet, får rätten dock efter samråd med parterna i stället besluta att utredningen ska inhämtas på annat lämpligt sätt. Av 17 kap. 2 § första stycket sista meningen RB framgår att i fall som avses i 43 kap. 14 § andra meningen får domen grundas även på vad som har inhämtats efter huvudförhandlingen.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA och hans f.d. hustru var parter i ett mål vid Attunda tingsrätt angående vårdnad m.m. rörande deras gemensamma son som är född år 1998. Min granskning av målet har kommit att gälla dels EE:s åtgärd att ringa upp pojken vid ett sammanträde för muntlig förberedelse för att ta reda på hans inställning, dels BB:s åtgärd att efter huvudförhandlingen men innan dom meddelades kontakta socialtjänsten i Botkyrka. Åtgärden att vid den muntliga förberedelsen ringa upp nioårige CC Vid en muntlig förberedelse i juni 2007 ringde EE upp parternas barn CC, som då nyligen fyllt nio år, ”för att efterhöra hans inställning.” Kontakten togs i anslutning till att han diskuterat olika samförståndslösningar med parterna och, enligt anteckningarna i protokollet, i parternas frånvaro och med deras gillande. I protokollet är vidare antecknat att CC vid telefonsamtalet uppgett att han ”helst vill träffa sin mamma och sin pappa tillsammans och att han bestämt inte vill lämna sin pappa”.

text: Jag vill först framhålla att ett barns egen vilja eller åsikt naturligtvis är en viktig faktor att väga in i den helhetsbedömning som ska ske inför rättens slutliga avgörande i ett vårdnadsmål, men också inför ett interimistiskt beslut. Som framgått ovan saknas emellertid lagligt stöd för att hålla förhör med ett barn vid en muntlig förberedelse inför ett interimistiskt beslut (se ovan nämnda

text: JO 2005/06 s. 27

text: , särskilt s. 34, se också

text: RH 1994:11

text: och

text: prop. 1986/87:89 s. 180

text: ). Jag konstaterar att den lagändring som tillkommit i

text: 6 kap. 20 §

text: FB understryker att barnets inställning i dessa situationer bör utredas genom att socialnämnden, om den finner det lämpligt, hör barnet innan den lämnar upplysningar till domstolen (för ett vidare resonemang i frågan se

text: prop. 2005/06:99 s. 46

text: f. och 93). Redan mot denna bakgrund är jag kritisk mot EE:s åtgärd.

text: EE har uppgett att kontakten med CC, som var nyss fyllda nio år och föremål för en mycket infekterad vårdnadstvist, togs i syfte bl.a. att denne skulle ”få säga sin mening utan att känna trycket av någon av sina föräldrar”. Han har inte på annat sätt än genom att höra sig för med föräldrarna om deras inställning i saken utrett om pojken kunde ta skada av att höras. Enligt min mening saknas det inte bara lagstöd för en sådan åtgärd utan det framstår dessutom som synnerligen olämpligt att rätten i ett mål om vårdnad m.m. håller förhör med ett barn per telefon på det sätt som skedde. I likhet med vad som konstateras i doktrinen anser jag att ett barn inte under några omständigheter ska behöva ta direkt ställning i en vårdnadskonflikt mellan föräldrarna (se Walin, m.fl.,

text: Föräldrabalken

text: En kommentar, del 1, 1–

text: 13 kap.

text: , s. 6:97, Ewerlöf m.fl. Barnets bästa, 5:e uppl., s. 78 f. och Sjösten, Vårdnad, boende och umgänge 3:e uppl., s. 175). Det är anmärkningsvärt att EE, utan att närmare utreda om blott nioårige CC kunde ta skada av att höras, tog kontakt med CC för att få svar på vissa frågor vilka, som jag uppfattar EE, skulle ha betydelse för rättens bedömning inför ett interimistiskt beslut. Det förhållandet att föräldrarna synes ha gett sitt samtycke till åtgärden förändrar självfallet inte denna bedömning.

text: Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk mot EE:s handläggning och EE förtjänar enligt min mening allvarlig kritik för sin åtgärd att ta kontakt med CC vid den muntliga förberedelsen. Kontakterna med socialtjänsten efter huvudförhandlingen men före domen Det har också framkommit att det i målet förekom vissa kontakter mellan BB och socialförvaltningen efter det att huvudförhandlingen i målet avslutats men innan domen meddelades. Enligt BB väcktes vid överläggningen frågan om vilka åtgärder utredningen i Botkyrka kommun kunde leda till och med anledning av detta kontaktade han socialförvaltningen för att fråga om beslut i denna utredning kunde förväntas före tingsrättsdomen. Av de journalanteckningar som gjordes i anslutning till telefonsamtalen av en befattningshavare vid socialförvaltningen framgår emellertid att även andra frågor diskuterades. Enligt journalanteckningarna frågade BB dels om socialtjänstens resurser vid eventuell överflyttning av vårdnaden till modern, dels om CC:s byte av skola och hur det gick för CC i

text: skolan. Enligt BB var diskussionen om vad som skulle hända med CC ”helt abstrakt”.

text: Någon anteckning på dagboksbladet eller annars i tingsrättens akt om kontakterna med socialförvaltningen gjordes inte. De aktuella journalanteckningarna har, sedan de skickats in till tingsrätten av moderns ombud, av tingsrätten översänts för kännedom till AA:s ombud. Detta skedde innan tingsrätten meddelade dom i målet.

text: Enligt vad som framgår av tingsrättens dom var uppgiften att socialtjänsten i Botkyrka inlett en utredning känd redan vid tingsrättens huvudförhandling. Om tingsrätten ansåg att frågan om vilka åtgärder utredningen eventuellt skulle komma att leda till kunde vara av betydelse för tingsrättens bedömning i målet borde tingsrätten därför i första hand ha tagit upp frågan om när utredningen kunde tänkas vara färdigställd direkt vid huvudförhandlingen. Tingsrätten hade då också haft möjlighet att föranstalta om den eventuella komplettering av utredningen i målet som ansågs nödvändig. Jag har emellertid förståelse för att det kan förekomma att rätten först i samband med överläggningen uppmärksammar att det finns oklarheter eller ofullständigheter i det framlagda processmaterialet och att utredningen därför kan behöva kompletteras. Det är också med hänsyn till dessa situationer som bestämmelsen i

text: 43 kap. 14 §

text: RB tillkommit (se NJA II 1987 s. 256).

text: Jag kan också i och för sig ha förståelse för BB:s uppfattning att resultatet av socialtjänstens utredning kunde ha betydelse för tingsrättens ställningstagande och att det därför var av intresse att få veta om utredningen kunde slutföras innan domen meddelades. I enlighet med nyss nämnda bestämmelse borde BB i den aktuella situationen emellertid ha kontaktat parternas ombud och hört efter om de kände till när utredningen skulle vara klar och om så inte var fallet, efter samråd med dem, beslutat hur uppgiften skulle hämtas in. Sådana kontakter skulle också ha dokumenterats.

text: Beträffande de diskussioner som trots allt förekom har BB uppgett att de var ”helt abstrakta” och inte innebar att ytterligare utredningsmaterial hämtades in eller någon komplettering av utredningen eller att tingsrätten fick kännedom om några för parterna obekanta uppgifter. Jag kan emellertid konstatera att BB inte enbart frågade när utredningen kunde beräknas vara färdig utan att kontakterna också – delvis på BB:s initiativ – rört andra frågor med anknytning till målet, t.ex. om socialtjänstens resurser vid en eventuell överflyttning av vårdnaden och hur det gick för barnet i skolan. Jag har i och för sig inte någon anledning att anta att domen grundat sig på annat än vad som framkommit vid huvudförhandlingen. Jag har likväl förståelse för att en part, som i efterhand får kännedom om att kontakter ägt rum på sätt som skett i detta fall, kan ifrågasätta om dessa påverkat utgången i målet.

text: För sin bristande handläggning i nu berört avseende förtjänar BB kritik.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden om skyldigheten att kommunicera en begäran om besöksförbud innan ett sådant beslut meddelas

org: jo

sammanfattning: En person dömdes i januari 2006 för grov misshandel, ofredande och överträdelse av besöksförbud till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Fyra år senare polisanmälde målsäganden på nytt samma person för ofredande. Vid ett förhör som hölls med målsäganden begärde denne att den utpekade personen skulle åläggas besöksförbud. Åklagaren meddelade härefter personen besöksförbud utan att denne dessförinnan beretts möjlighet att ta del av och yttra sig över uppgifterna i ärendet. Jag är starkt kritisk till att någon kommunikation inte skedde.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Halmstad. Hon var missnöjd bl.a. med att BB hade meddelat henne besöksförbud utan att hon fått tillfälle att yttra sig.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-17180-10 och i Polismyndighetens i Hallands län ärende K1006-10 infordrades. Vidare inhämtades domar från Norrtälje tingsrätt och Svea hovrätt. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: I januari 2006 dömdes AA av Svea hovrätt för grov misshandel, ofredande och överträdelse av besöksförbud till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Brotten var begångna under åren 2003–2005. Målsägande var AA:s f.d. make CC.

text: CC polisanmälde i januari 2010 AA för ofredande bestående i att hon under tiden den 7–12 januari hade ringt till honom vid sex tillfällen. Ett förhör hölls med CC, vid vilket han bl.a. uppgav att detta var första gången efter domen som AA kontaktade honom samt att han endast svarade på det sista samtalet och då lade på luren när han hörde att det var AA. I samband med förhöret ansökte CC om besöksförbud samt uppgav att han inte angav ofredandet till åtal.

text: BB meddelade den 3 februari 2010 AA besöksförbud med en giltighetstid om ett år. Som motivering till beslutet angav hon följande. Det finns på grund av särskilda omständigheter risk för att AA kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat

text: sätt allvarligt trakassera CC. AA har tidigare dömts för bl.a. grov misshandel av CC, varvid hon överlämnades till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. BB beredde inte AA tillfälle att yttra sig innan beslutet fattades.

text: Samma dag beslutade BB också att inte inleda förundersökning för ofredande eftersom det inte fanns anledning att anta att brott som hörde under allmänt åtal hade förövats.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från chefsåklagaren DD vid åklagarkammaren i Halmstad, som uppgav att BB för närvarande var tjänstledig och inte önskade yttra sig i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten anmodades att komma in med upplysningar och yttrande beträffande vilka överväganden som föregick åklagarens beslut att meddela AA besöksförbud utan att dessförinnan bereda henne tillfälle att yttra sig.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) kom in med ett remissvar. Efter att ha redogjort för bakgrunden och den rättsliga regleringen anförde hon under rubriken Bedömning följande.

text: Eftersom inte några upplysningar har kunnat hämtas in från handläggande åklagaren, och då det skriftliga materialet inte ger någon tydlig vägledning i saken, kan jag inte uttala mig om vilka överväganden som föregick åklagarens beslut den 3 februari 2010 att meddela AA besöksförbud utan att hon bereddes tillfälle att yttra sig. De frågeställningar som aktualiseras med anledning av remissen rör åklagares möjligheter att enligt 11 § besöksförbudslagen besluta om besöksförbud utan föregående kommunikation. Jag har valt att beröra dessa frågor på ett mer generellt plan med utgångspunkt i det material jag haft tillgång till. Beträffande kommunikation gäller enligt 11 § besöksförbudslagen och ovan återgivna motivuttalanden att besöksförbud normalt inte bör meddelas utan att både den mot vilket förbudet avses att gälla och den som beslutet avser att skydda har haft tillfälle att ge sina synpunkter. Båda ska underrättas om uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och beredas tillfälle att yttra sig över dem innan frågan om besöksförbud avgörs. Undantagen från kommunikationsskyldigheten stämmer i sak överens med vad som gäller enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: prop. 1987/88:137 s. 27

text: och s. 46). Bestämmelsen i

text: 17 § förvaltningslagen

text: syftar till att ett ärende inte avgörs till en parts nackdel, utan att parten har fått del av det material som avgörandet grundas på. Parten ska också ha fått tillfälle att säga sin mening om de uppgifter som ingår i materialet. På så vis blir det också lättare för myndigheten att kontrollera att uppgifterna är fullständiga och korrekta (Hellners m.fl.

text: Förvaltningslagen

text: [27 oktober 2010, Zeteo], kommentaren till

text: 17 §

text: ). Vad gäller det första undantaget från kommunikationsplikten enligt 11 § första stycket andra meningen besöksförbudslagen (jfr

text: 17 § första stycket 1 förvaltningslagen

text: ), som gäller att kommunikation är uppenbart obehövligt, står det till en början klart att någon kommunikationsskyldighet inte föreligger om myndighetens avgörande i alla avseenden går i gynnande riktning för parten (jfr

text: prop. 1971:30 s. 468

text: och s. 470). Enligt kommentaren till

text: förvaltningslagen

text: (Hellners m.fl., a.a.) innebär punkten 1 vidare att myndigheten inte är skyldig att kommunicera det som saknar betydelse för ärendets avgörande. En sådan kommunikation skulle kunna orsaka tidsförluster och kostnader såväl för myndigheten som för parten. Består det material som tillförts ett ärende genom

text: någon annan än parten själv enbart av uppgifter om sådana faktiska förhållanden som parten kan förutsättas ha kännedom om, t.ex. formella identifieringsuppgifter om parten, är det enligt nämnda kommentar normalt onödigt såväl att underrätta parten om materialet som att lämna parten tillfälle att yttra sig över det. En åklagare får också enligt det andra undantaget i 11 § första stycket andra meningen besöksförbudslagen (jfr

text: 17 § första stycket 3 förvaltningslagen

text: ) underlåta kommunikation om det kan befaras att sådan skulle göra det avsevärt svårare att genomföra beslutet. Detta undantag är enligt min uppfattning svårt att föra över till en besöksförbudssituation. Det tredje för åklagare aktuella undantaget i 11 § besöksförbudslagen (jfr

text: 17 § första stycket 4 förvaltningslagen

text: ) gäller om avgörandet inte kan uppskjutas. Ett exempel på en sådan situation kan enligt kommentaren vara att ett ärende måste avgöras omgående av formella skäl, t.ex. därför att myndigheten är bunden av en beslutsfrist. De undantag från kommunikationsplikten som närmast skulle kunna vara tillämpliga i den här aktuella situationen är att avgörandet inte kunde uppskjutas eller att kommunikation var uppenbart obehövlig. Om det t.ex. finns beslutsunderlag i form av tidigare domar och eventuellt tidigare besöksförbud och den som beslutet avses gälla är svår att få tag på bör utrymme finnas att i vissa fall besluta om besöksförbud utan kommunikation med hänsyn till att avgörandet inte kan uppskjutas. Det skulle också emellanåt kunna vara uppenbart obehövligt med kommunikation av sådana faktiska förhållanden som en part kan förutsättas ha kännedom om, t.ex. uppgifter ur belastningsregistret. Beslutsmotiveringen i det aktuella beslutet, i vilken såväl tidigare brottslighet som påföljden omnämns, kan enligt min uppfattning tala för att åklagaren grundade sina överväganden ifråga om behovet av kommunikation på de nu nämnda undantagen vars tillämpningsområden enligt min uppfattning delvis synes kunna överlappa varandra. Enligt CC var det den första gången sedan AA dömdes i början 2006, som hon i januari 2010 per telefon försökte kontakta honom. AA hade inte dömts för nya brott efter domen och hon förekommer f.n. inte i misstankeregistret. I

text: NJA 2006 s. 202

text: hade en person, som i december 2001 dömts till fyra års fängelse för bl.a. våldtäkt, i maj 2005 på nytt fått sitt besöksförbud mot målsäganden förlängt. Högsta domstolen uttalade att de gärningar som personen dömts för visserligen var av allvarlig karaktär. Emellertid hänförde sig gärningarna till en begränsad tidsperiod som låg så långt tillbaka i tiden, att enbart brottslighetens karaktär och omständigheterna kring denna inte längre kunde läggas till grund för slutsatsen att det förelåg en risk för att målsäganden skulle utsättas för förföljelse eller andra former av trakasserier. Den tid som förflutit sedan AA dömdes för brott mot CC talar med andra ord i enlighet med vad som uttalas av Högsta domstolen för att den tidigare brottslighetens karaktär och omständigheterna i övrigt kring denna inte ensamt kunde läggas till grund för slutsatsen att det i februari 2010 fanns risk för att AA skulle förfölja eller trakassera CC. En slutsats av detta är också att endast den tidigare brottsligheten mot CC inte i sig kan sägas ha medfört att avgörandet inte kunde uppskjutas eller att kommunikation var uppenbart obehövlig. Vid åklagarens beslut synes upplysningar inte ha funnits om hur den i domen beslutade rättspsykiatriska vården med särskild utskrivningsprövning hade utfallit eller för den delen var AA befann sig eller hur hennes psykiska tillstånd var. Ett skäl för åklagaren att inte besluta om besöksförbud skulle ha kunnat vara att risken för trakasserier kunde elimineras genom att AA var inlagd på ett behandlingshem eller liknande, där kontakterna med omvärlden var begränsade, eller att AA flyttat till annan ort (se

text: prop. 1987/88:137 s. 20

text: ). Detta är omständigheter som talar för att kommunikation behövdes. Till detta kommer att AA inte hörts om de påstådda telefonkontakterna varför det framstår som tveksamt i vad mån dessa uppgifter har kunnat läggas till grund för bedömningen av skälen för besöksförbud. Åklagaren har inte heller i motiveringen

text: till beslutet om besöksförbud angett att de påstådda kontakterna utgjort ett skäl för beslutet. Utifrån föreliggande material drar jag därför sammanfattningsvis slutsatsen att inget har framkommit som talar för att det fanns skäl för att inte låta AA yttra sig innan beslut i besöksförbudsfrågan fattades. Om kommunikation bör underlåtas eller inte i ett enskilt fall är emellertid en bedömningsfråga. Det kan inte uteslutas att åklagaren, t.ex. genom odokumenterade upplysningar från polisen, fått ett annat beslutsunderlag än det som jag har haft tillgång till och då haft fog för en bedömning att något av undantagen från kommunikationsplikten i 11 § besöksförbudslagen var tillämpbart. AA yttrade sig över remissvaret och förklarade att anledningen till att hon kontaktade CC i januari 2010 var att de hade en gemensam skuld som hon behövde diskutera med honom.

text: I ett beslut den 4 mars 2011 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA i januari 2006 dömdes för bl.a. grov misshandel av sin f.d. man, CC, till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. CC polisanmälde fyra år senare, i januari 2010, AA för ofredande. I förhör uppgav CC att AA hade ringt till honom sex gånger i januari, att detta var första gången hon kontaktade honom sedan domen meddelades samt att han endast svarade på det sista samtalet och då lade på luren när han hörde att det var AA. Han ansökte då också om besöksförbud. BB meddelade härefter AA besöksförbud utan att dessförinnan ha berett henne tillfälle att ta del av och yttra sig över uppgifterna i ärendet.

text: Jag vill inledningsvis klargöra att min granskning inte avser frågan om det funnits grund för att meddela besöksförbud utan endast om det var korrekt att fatta beslut om besöksförbud utan att AA fick möjlighet att yttra sig.

text: Enligt

text: 11 § lagen (1988:688)

text: om besöksförbud ska, innan frågan om besöksförbud prövas, den mot vilken förbudet avses gälla samt den som förbudet avses skydda underrättas om uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och ges tillfälle att yttra sig över dem. Frågan får dock avgöras utan att så har skett, om åtgärderna är uppenbart obehövliga, om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet eller om avgörandet inte kan uppskjutas.

text: Huvudregeln är således att kommunikation ska ske inför beslut i besöksförbudsärenden. I förarbetena till lagen om besöksförbud påpekas att undantagen från kommunikationsplikten i sak överensstämmer med vad som gäller enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Som exempel på en situation där det framstår som uppenbart obehövligt att bereda den som förbudet ska gälla tillfälle att yttra sig anges att vederbörande i annan ordning redan framfört synpunkter på förbudsfrågan (

text: prop. 1987/88:137 s. 46

text: Principen att ”ingen ska dömas ohörd” utgör ett av rättsstatens fundament. Inom förvaltningsrätten har den sedan gammalt formulerats som en kommunikationsprincip. En regelrätt kommunikation förutsätter att myndigheten aktivt dels informerar parten om uppgifter som tillförts ärendet, dels ger honom eller henne tillfälle att anlägga synpunkter på innehållet i dessa. Förtroendet för den offentliga förvaltningen förutsätter att den inte bedrivs över medborgarnas huvuden. Vid sidan av det primära syftet att garantera medborgarna sådan elementär rättssäkerhet fyller principen också en viktig funktion som utredningsmedel, då kommunikationsskyldighetens fullgörande innefattar ett fortlöpande utbyte av information och argument mellan de i ärendet medverkande (

text: SOU 2010:29 s. 425

text: och

text: f.).

text: Av det sagda följer att tillämpningen av de undantagsbestämmelser som ändå ansetts vara befogade eller rent av nödvändiga för att åstadkomma en ändamålsenlig förvaltning måste ske med stor försiktighet. Särskilt gäller detta beträffande kriterier av typ ”uppenbart obehövligt” som figurerar i både 11 § besöksförbudslagen och

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Ett sådant uttryck markerar en stark restriktivitet. För att man ska kunna göra avsteg från huvudregeln krävs att det rör sig om en situation, där det måste stå klart för både myndighet och part att en kommunikation saknar varje mening. Så snart någon tvekan kan uppkomma härvidlag, ska parten kommuniceras på vanligt sätt (jfr

text: SOU 2010:29 s. 448

text: Ett beslut om besöksförbud innebär ett ingrepp i en persons rörelsefrihet. Det är enligt min mening närmast uteslutet, att det skulle kunna anses uppenbart obehövligt att den mot vilken förbudet ska gälla får del av en begäran om besöksförbud och ges möjlighet att argumentera i saken, innan en sådan ansökan bifalls. Det ovannämnda uttalandet i förarbetena till besöksförbudslagen om att det kan framstå som uppenbart obehövligt att föranstalta om formlig kommunikation, om vederbörande ”i annan ordning” redan framfört synpunkter på förbudsfrågan är enligt min mening något vårdslöst och ägnat att skapa osäkerhet om vad som krävs. Däremot kan det naturligtvis i vissa fall anses vara uppenbart obehövligt att kommunicera visst tillkommande material i ärendet, t.ex. om det rör sig om uppgifter som bevisligen redan är kända för parten eller som saknar direkt betydelse för avgörandet.

text: Intet i det aktuella ärendet indikerar heller att något av de båda övriga undantagen i 11 § besöksförbudslagen – motsvarande punkterna 3 och 4 i första stycket av

text: 17 § förvaltningslagen

text: – skulle vara tillämpligt. Bestämmelsen om att kommunikation kan underlåtas ”om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet” tar i första hand sikte på situationer, där det gäller att avvärja en akut fara för liv, hälsa eller egendom. För att myndigheten ska kunna avstå från kommunikation med åberopande av att ”avgörandet inte kan uppskjutas” förutsätts att det föreligger sådana omständigheter som objektivt motiverar att snabbhet får ges prioritet framför den rättssäkerhetsgaranti varom nu är fråga (jfr

text: SOU 2010:29 s. 451

text: f.).

text: Jag kan således sammanfattningsvis konstatera, att BB meddelat AA beslut om besöksförbud utan föregående kommunikation med henne. Då ingen av de tillämpliga undantagsbestämmelserna rimligen kunnat åberopas i det aktuella fallet, är jag starkt kritisk till denna underlåtenhet. – – –

text: Anm: ChefsJO Melin har i ett beslut den 25 november 2010 (dnr 6329-2009) uttalat sig om skyldigheten att kommunicera innan ett beslut om upphävande av besöksförbud meddelas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Socialstyrelsen för bl.a. långsam handläggning av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens

sammanfattning: JO uttalar kritik mot Socialstyrelsen för handläggningen av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens. Det har tagit drygt nio månader att handlägga ärendet. Det har också varit svårt för den enskilde att komma i kontakt med den ansvariga handläggaren i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 25 augusti 2011, framförde AA klagomål mot Socialstyrelsen rörande handläggningen av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens.

text: AA anförde bl.a. följande. När han för nio och en halv månad sedan var klar med sin ST-utbildning i ortopedi skickade han in en ansökan om bevis om specialistkompetens till Socialstyrelsen. Efter sju månader fick han besked om att han behövde komplettera sin ansökan, vilket han gjorde. Han har försökt att kontakta den ansvariga handläggaren per telefon ett mycket stort antal gånger men inte lyckats. När han skickat e-post har han endast fått standardiserade svar. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade Socialstyrelsen fortfarande inte fattat något beslut i hans ärende.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa utdrag ur Socialstyrelsens ärendehanteringssystem beträffande det aktuella ärendet, dnr 203-1719/10, samt det beslut som hade meddelats den 26 augusti 2011.

text: Socialstyrelsen anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan till JO.

text: Socialstyrelsen anförde i ett remissvar följande.

text: Socialstyrelsens yttrande

text: förvaltningslagen

text: Socialstyrelsens utredning

text: Handläggningen hos Socialstyrelsen AA:s ansökan om bevis om specialistkompetens i ortopedi inkom till Socialstyrelsen den 19 november 2010. Handläggningen av AA:s ansökning påbörjades den 2 maj 2011. Handläggningen av ärendet har alltså inte påbörjats förrän efter drygt fem månader efter det att ansökan kom in. Socialstyrelsen har generellt långa handläggningstider av ansökningar om bevis om specialistkompetens enligt nya ST. Det beror till stor del på att de flesta som hittills kommit in med ansökningar om bevis om specialistkompetens har en grundutbildning från tredje land. Det har visat sig att det ofta är svårt för dessa sökande att inkomma med intyg som visar att de genom angivna lärandemetoder uppfyller målbeskrivningens samtliga delmålskrav. Ansökningarna är därför ofta inte kompletta och behöver kompletteras flera gånger innan Socialstyrelsen kan fatta beslut. Vidare ska samtliga ansökningar granskas av två externa bedömare vilket förlänger handläggningstiden ytterligare. Varje ärende har därmed flera månaders handläggningstid vilket medför att senare inkomna ansökningar blir liggande utan åtgärd innan handläggningen påbörjas. När handläggningen av AA:s ansökan påbörjades skickades den omgående till två externa bedömare som inkom med svar den 10 maj respektive den 17 maj. Till följd av de externa bedömarnas yttranden inkom AA den 23 juni med en komplettering. Ärendet skickades då åter till de två externa bedömarna och deras yttranden inkom den 29 juni respektive den 8 juli. Den 26 augusti fattade Socialstyrelsen beslut om att utfärda bevis om specialistkompetens i ortopedi för AA.

text: Socialstyrelsens bedömning Handläggningstiden i detta ärende har kommit att bli oacceptabelt lång. Vidare har det varit svårt att komma i kontakt med ansvarig handläggare på telefon. AA:s ansökan har alltså inte handlagts i enlighet med de krav som uppställs i

text: förvaltningslagen

text: . Socialstyrelsen har under 2010 och 2011 haft oacceptabla handläggningstider för vissa yrkesgrupper. För att komma till rätta med de långa handläggningstiderna avseende ansökningar om bevis om specialistkompetens enligt nya ST har enheten förstärkts med ytterligare två utredarresurser. För att komma till rätta med den bristande tillgängligheten har enheten bl.a. avsatt en resurs som svarar i telefon på allmänna frågor som rör behörighet. Sedan juli 2011 har enheten även förstärkts med en administrativ resurs som enbart arbetar med nya ST. Hon har en intensiv kontakt med Socialstyrelsens växel och försöker hitta lösningar på hur enheten ska vara tillgänglig och samtidigt frigöra tid för handläggning. Sökande enligt nya ST får per automatik ett bekräftelsebrev på mottagen ansökan, diarienummer, namn på administratören (då ansvarig utredare vid inkommande datumet ännu inte är bestämt) samt information om de långa handläggningstiderna. Att få till stånd en rättssäker, transparent och likformig handläggning inom rimlig tid är något som Socialstyrelsens enhet för behörighet har prioriterat och arbetat med under 2010 och 2011. Arbetet har skett utifrån en särskild åtgärdsplan. Detta arbete har resulterat i en förbättrad tillgänglighet då det nu alltid är möjligt att komma i kontakt med någon på enheten samt att e-post besvaras inom rimlig tid. Socialstyrelsen har dock fortfarande långa handläggningstider avseende ansökningar om bevis om specialistkompetens enligt nya ST. Det pågående förbättringsarbetet kommer att medföra acceptabla handläggningstider framöver.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: JO inhämtade den 20 april 2012 kompletterande upplysningar per telefon från BB, chef för enheten behörighet, avdelningen för regler och tillstånd, Socialstyrelsen. Hon anförde i huvudsak följande.

text: När Socialstyrelsen i oktober/november 2011 märkte att handläggningstiden för ärenden om bevis om specialistkompetens enligt nya ST, trots resursförstärkningar m.m., inte minskade i den takt som det var tänkt gjordes en djupgående analys. Vissa systemfel upptäcktes och rättades till och ytterligare resursförstärkningar sattes in. Dessa åtgärder samt ändringar i föreskrifter har lett till att handläggningstiden i ärendena nu successivt blir kortare. Socialstyrelsen har fortfarande långa handläggningstider i dessa ärenden men målet är att så snabbt som möjligt komma ner till en handläggningstid om två månader, vilket är en tid som har bedömts som rimlig.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet och allmänna krav på handläggningen av ärenden återfinns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Såvitt avser myndigheters serviceskyldighet framgår av

text: 4 § andra stycket

text: FL att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. I

text: 5 §

text: FL anges att myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt. Vad gäller myndigheters handläggning av ärenden framgår av

text: 7 §

text: FL att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Av utredningen framgår att AA:s ansökan inkom till Socialstyrelsen den 19 november 2010. Först den 2 maj 2011, dvs. mer än fem månader senare, vidtog Socialstyrelsen de första handläggningsåtgärderna. Handläggningen av ärendet fortlöpte därefter för att utmynna i ett beslut den 26 augusti 2011, drygt nio månader efter att ansökan inkom. Socialstyrelsen har i sitt remissvar anfört att handläggningstiden i det aktuella ärendet har kommit att bli oacceptabelt lång. Jag delar den uppfattningen. Att det dessutom har varit svårt att komma i kontakt med den ansvariga handläggaren i ärendet är inte heller tillfredsställande.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att handläggningstiden kommit att bli alltför lång samt att tillgängligheten brustit. Socialstyrelsen förtjänar kritik.

text: Det kan i sammanhanget noteras att jag denna dag uttalat allvarlig kritik mot Socialstyrelsens handläggning av ett annat ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens (JO:s dnr 4340-2011). Även i det ärendet avser kritiken bl.a. lång handläggningstid.

text: Efter att AA:s anmälan samt anmälan i dnr 4340-2011 remitterats till Socialstyrelsen har JO mottagit ytterligare ett flertal anmälningar mot Socialstyrelsen som gällt lång handläggningstid i ärenden om bl.a. utfärdande av

text: bevis om specialistkompetens. Ärendena har, sedan utredningsåtgärder vidtagits i vissa av dem, avslutats med hänvisning till bl.a. att problemet med långsam handläggning redan var föremål för JO:s uppmärksamhet. Jag förutsätter att Socialstyrelsen noga följer utvecklingen och säkerställer att de åtgärder som vidtagits leder till acceptabla handläggningstider i framtiden.

text: Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.


avgjordAv: Kerstin André

title: Kritik mot barn- och grundskolenämnd för underlåtenhet att individuellt pröva en elevs rätt till fortsatt skolskjuts m.m.

text: Bakgrund

text: AA:s och BB:s son CC började höstterminen 1995 i Byske förskola. Året därpå började han i årskurs 1 i Byske skola. Enligt de upptagningsområden som då gällde för skolorna i Skellefteå kommun skulle CC egentligen ha placerats i en annan skola, nämligen Åbyns skola. CC erhöll kostnadsfri skolskjuts under årskurs 1 och 2. Från och med höstterminen 1998 har CC inte erhållit kostnadsfri skolskjuts.

text: Anmälan

text: AA och BB har i en anmälan till JO begärt att JO skall granska hur Barn- och grundskolenämnden i Skellefteå kommun handlagt ärendet rörande deras sons skolskjuts. De har därvid bl.a. gjort gällande att deras son särbehandlats genom att han inte erhållit kostnadsfri skolskjuts.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Barn- och grundskolenämnden i Skellefteå kommun. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett av barn- och grundskolechefen Stellan Berglund upprättat yttrande, vari anfördes bl.a. följande (bilagorna ej redovisade, JO:s anm.). Ärendet har sin bakgrund i det regelsystem för skolskjutsar som beslutats och tillämpas i Skellefteå kommun. I dessa regler (se bif. broschyr) anges bl. a. att ”. . . elev som väljer annan skola än upptagningsskolan är ej berättigad till kostnadsfri skolskjuts." När makarna AA och BB 1995 valde att placera CC i Byske förskola var föräldrarna enligt dåvarande arbetsledning i såväl Åbyn – där upptagningsskolan för Vitsjön är belägen – som Byske informerade om regelsystemet för skolskjutsar och att de ej var berättigade till kostnadsfri skolskjuts till Byske skola fr.o.m. årskurs 1. Makarna AA och BB vidhöll trots dessa förbehåll sitt val. Under CC:s två första skolår i Byske har rektor i Byske, skolskjutsansvarig handläggare samt distriktschef för norra distriktet beviljat undantag från ovanstående grundregel och medgett fri skolskjuts. Enligt deras bedömning var detta möjligt genom att CC:s vistelsetider möjliggjorde samordning med redan befintlig skolskjuts samt att skolskjutsbehovet ej avsåg hela skolveckan. Händelsen 1998-04-06 när CC fick motta krav på betalning från busschaufför berodde på att makarna AA och BB ej informerat skolskjutsansvarig eller skolan om att CC:s vistelsetider förändrats genom uppsägningen av fritidsplatsen.

text: 1998-05-19 beslutade distriktschef för norra distriktet att skolskjuts med linjetur beviljades för återstoden av läsåret 1997/98 samt att resa mellan Vitsjön och Tåme ombesörjes av föräldrar. Därmed fastställdes även formellt att föräldrarna – i enlighet med gällande skolskjutsregler – ej var berättigade till kostnadsfri skolskjuts fr.o.m. höstterminen 1998. BB har vid höstterminens början vid kontakter med barn- och grundskolekontoret ånyo informerats om att introduktionen och inskrivningen vid Byskeskolan ( p 4, 5 och 6 i skrivelsen /härmed avses anmälan till JO; JO:s anm./) ej innebär att rätt till skolskjuts inträder. Däremot har föräldrarna liksom tidigare rätt att välja skola med tidigare angivna förbehåll kring skolskjutsarna. Undertecknad informerade BB 1998-08-19 (p 7) om de regler som gäller för skolskjutsar. Dessa regler innebär bl.a. att ca 150 elever vid tre friskolor i Skellefteå kommun ej erhåller kostnadsfri skolskjuts liksom ytterligare ett antal elever. I samband med denna information bad undertecknad BB kontakta ansvarig handläggare/samordnare för skolskjutsar för närmare information p.g.a. att formellt beslutsunderlag i form av individuella beslut för varje elev inte föreligger. För de berörda friskolorna har istället motsvarande principbeslut fastställts. Vid nytt möte med BB 1998-08-25 samt efterföljande telefonkontakter redovisade undertecknad att en förändring av rätten till kostnadsfri skolskjuts för CC förutsatte att makarna AA och BB ansökte om förändrat upptagningsområde för barnen i Vitsjön (p 10, 11) samt att denna ansökan prövades av barn- och grundskolenämnden. 1998-09-07 inkom denna ansökan och 1998-09-15 beslutade barn- och grundskolenämndens arbetsutskott att uppdra till barn- och grundskolekontoret att utreda konsekvenserna av ett nytt upptagningsområde för barnen i Vitsjön. Denna utredning inleddes med underlagsinhämtning i form av elevprognoser, skolskjutsturer, m m. samt inbjudan till träff med föräldrar i Tåme och Vitsjön 1998-10- 29. Eftersom det geografiska upptagningsområdet för Åbynskolan omfattar både Tåme och Vitsjön samt att motsvarande önskemål angående undantag från nuvarande skolskjutsprinciper föreligger från föräldrar i Tåme bedömde barn- och grundskolekontoret att en gemensam föräldraträff var både lämplig och önskvärd i syfte att belysa helhetssituationen för berörda föräldrar. De synpunkter som framfördes från föräldrarna tillsammans med övrigt utredningsunderlag håller f n på att sammanställas och beredas för ett politiskt beslut i barnoch grundskolenämnden. Eftersom frågan är principiellt viktig och på sikt av stor ekonomisk betydelse med hänvisning till att ett förändrat upptagningsområde för Vitsjön och/eller Tåme påverkar den långsiktiga överlevnaden för glesbygdsskolan i Åbyn. Eventuella förändringar av nuvarande skolskjutsregler får på motsvarande sätt betydande principiella och ekonomiska konsekvenser. Beslut i ärendet kommer preliminärt att ske under början av år 1999.

text: Sammanfattande bedömning

text: Barn- och grundskolekontoret bedömer att ärendet hanterats formellt korrekt och utan onödig tidsutdräkt vad avser de olika beslut som tagits. Barn- och grundskolekontorets berörda handläggare har vid möten och samtal med makarna AA och BB bemödat sig om att förklara innebörden av olika beslut och motiven för dessa. Själva handläggningen av den formella hanteringen har – enligt barn – och grundskolekontorets bedömning – inte inneburit att CC utsatts för kränkande särbehandling.

text: AA och BB kommenterade remissvaret. De anförde därvid bl.a. att de inte erhållit någon information av kommunen om konsekvenserna av att de lät CC börja i Byske skola.

text: I beslut den 13 januari 2000 anförde JO Andre följande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering I

text: 4 kap. 7 § första stycket skollagen (1985:1100)

text: föreskrivs att hemkommunen är skyldig att sörja för att det för eleverna i grundskolan anordnas kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos en elev eller någon annan särskild omständighet.

text: Någon ovillkorlig rätt till skolskjuts föreligger således inte utan bestämmelsen lämnar visst utrymme för kommunen att själv bedöma om behov av skolskjuts skall anses föreligga.

text: Skyldigheten att anordna skolskjuts omfattar inte heller elever som väljer att gå i en annan grundskola än den som kommunen annars skulle ha placerat dem i,

text: 4 kap. 7 § tredje stycket första punkten skollagen

text: . Bakgrunden till denna begränsning är att föräldrars och elevers val av skola inte skall leda till oacceptabelt höga kostnader för kommunerna (

text: prop. 1992/93:14 s. 6

text: f.). I det lagstiftningsarbete som föregick införandet av nämnda begränsning poängterades emellertid att kommunerna måste göra klart för föräldrarna var barnen kommer att placeras om några särskilda önskemål inte uttalas. Utan sådana klara besked kan ju föräldrarna inte bedöma effekten av ett visst val. Föräldrarna bör enligt min mening också tydligt informeras om att eleven inte har rätt till skolskjuts om de väljer en annan skola. Det har i det här sammanhanget i och för sig inte någon betydelse om den valda skolan ligger på ungefär samma avstånd från hemmet som den skola som eleven annars skulle ha placerats i.

text: Skolskjutsningen är ett ansvar för den nämnd inom kommunen som är styrelse för grundskolan. Det är denna nämnd som skall ta ställning till hur skolskjutsningen i stort skall anordnas och till framställningar om att en viss elev skall ha rätt till skolskjuts. Denna beslutanderätt kan enligt vanliga kommunalrättsliga principer delegeras till t.ex. rektor eller någon tjänsteman på skolkansliet. Hur skolskjutsningen i stort skall vara anordnad kan också vara avhandlat i kommunens skolplan, som fastställs av kommunfullmäktige. Det bör i sammanhanget också påpekas att beslut om skolskjuts i vissa fall är att se som en ren verkställighet av ett övergripande skolskjutsbeslut. Så är fallet när det är helt klart att vissa elever skall ha skolskjuts enligt de regler som nämnden beslutat om eller som framgår av skolplanen. Om ett skolskjutsärende däremot kräver en mer självständig bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet måste beslutet fattas av nämnden eller någon som beslutanderätten är delegerad till.

text: Ett beslut rörande anordnande av kostnadsfri skolskjuts kan, utom när fråga är om rena verkställighetsbeslut, bli föremål för prövning av allmän förvaltningsdomstol i

text: enlighet med

text: kommunallagens (1991:900)

text: regler om laglighetsprövning (

text: RÅ 1994 ref. 84

text: ). Synpunkter på hanteringen av CC:s begäran om att erhålla kostnadsfri skolskjuts Inledningsvis vill jag framhålla att sakfrågan – bedömningen av om CC är berättigad att erhålla kostnadsfri skolskjuts – inte är en fråga som prövas av JO.

text: Det är i stället skolledningens hantering av ärendet i formellt avseende som är föremål för min granskning.

text: Det kan konstateras att den skola som CC går i, nämligen Byske skola, är en annan skola än den som han skulle ha placerats i om inte AA och BB hade framfört särskilda önskemål om skolplaceringen. Det kan också konstateras att enligt Skellefteå kommuns egna föreskrifter är elev som väljer annan skola än upptagningsskolan inte berättigad till kostnadsfri skolskjuts.

text: Som ovan uttalats är kommunen skyldig att i vissa fall göra en individuell prövning av en elevs rätt till skolskjuts. Mot bakgrund av särskilt det förhållandet att CC erhållit kostnadsfri skolskjuts under sina två första skolår, måste bedömningen av om skolskjuts även fortsättningsvis skulle tillhandahållas honom kostnadsfritt vara av det slaget att det ankommit på nämnden eller den som nämnden delegerat ansvaret till att fatta beslut i frågan. De kontakter som BB hade med skolledningen vid höstterminens början 1998 kan inte heller tolkas på annat sätt än att de måste anses ha innefattat en begäran om en individuell prövning av CC:s rätt till kostnadsfri skolskjuts.

text: Av den företagna utredningen kan inte utläsas att det har gjorts någon sådan prövning. I stället synes skolledningen i diskussionerna med BB ha hänvisat till ett principbeslut om att bl.a. 150 elever vid friskolor inom kommunen inte är berättigade till fri skolskjuts. Vidare har i remissvaret hänvisats till att skolledningen genom ett beslut den 19 maj 1998, som enligt sin ordalydelse endast behandlade CC:s rätt till skolskjuts för resterande del av vårterminen 1998, även formellt fastställde att han från och med höstterminen 1998 inte längre var berättigad till den förmånen. Enligt min mening kan nämnda beslut inte tolkas på det sätt som skolledningen gjort och beslutet kan rimligen inte ha någon inverkan på annan tidsperiod än vad det till sin ordalydelse omfattar, nämligen vårterminen 1998.

text: De åtgärder som har vidtagits kan således inte anses ha uppfyllt kraven på en individuell prövning av CC:s rätt till kostnadsfri skolskjuts. Följaktligen har skolledningen brustit i sin skyldighet att meddela ett formellt beslut i frågan, vilket har inneburit att BB och AA inte getts möjlighet att till allmän förvaltningsdomstol överklaga kommunens ställningstagande för laglighetsprövning. Jag anser det befogat att kritisera nämnden för denna brist i handläggningen och jag förutsätter att nämnden omgående ser över sina rutiner i påtalat avseende. Övrigt Som tidigare uttalats måste kommunen upplysa berörda föräldrar om konsekvenserna av att man väljer en annan skola än den skola som barnet normalt skulle ha

text: placerats i. Denna information måste självfallet lämnas i god tid innan föräldrarna gör sitt val av skola. I de fall sexårsverksamheten är integrerad i de enskilda skolornas verksamhet faller det sig enligt min mening naturligt att information lämnas redan när dessa placeringar är aktuella.

text: I ärendet föreligger det skilda uppfattningar om vilken information som AA och BB lämnats beträffande konsekvenserna av att de lät CC börja i sexårsverksamheten i Byske skola. Jag finner inte anledning till antagande att ytterligare utredningsåtgärder kan bringa mer klarhet i frågan. Jag vill dock erinra om vikten av att information ges i fråga om såväl vilka upptagningsområden som gäller för kommunens olika skolor som konsekvenserna av att föräldrar väljer en annan skola än upptagningsskolan.

text: Vad BB och AA anfört i övrigt föranleder inte något ytterligare uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
God man/förvaltare

title: Kritik mot Gemensamma överförmyndarnämnden i Skellefteå kommun för att i ett beslut och efterföljande kontakter ha beordrat en förvaltare att utföra en viss åtgärd inom ramen för förvaltaruppdraget

sammanfattning: En förvaltare skulle ta ställning till om han skulle säga upp huvudmannens hyresavtal. I ett beslut, ett telefonsamtal och ett e-postmeddelande formulerade överförmyndarnämnden sig så att nämnden måste anses ha beordrat förvaltaren att säga upp avtalet. Men av föräldrabalkens regler följer att nämnden inte kunde bestämma hur förvaltaren skulle göra med hyresavtalet. Genom att beordra förvaltaren att säga upp avtalet handlade överförmyndarnämnden i strid med den legalitetsprincip som kommer till uttryck i 1 kap. 1 § regeringsformen. Överförmyndarnämnden får kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 augusti 2015 framförde AA och BB, för Överförmyndare i samverkan Falun-Borlänge, klagomål mot Gemensamma överförmyndarnämnden i Skellefteå kommun (överförmyndarnämnden) och en tjänsteman där. I anmälan uppgavs bl.a. följande:

text: Överförmyndaren i Ludvika kommun fick ett ärende gällande förvaltarskap överflyttat till sig från överförmyndarnämnden. Vid genomgången av akten uppmärksammades att överförmyndarnämnden i sin roll som tillsynsmyndighet hade lämnat förvaltaren tydliga instruktioner för hur förvaltaren skulle agera i sitt uppdrag när det gällde en uppsägning av huvudmannens hyreskontrakt. Instruktionerna lämnades dels i ett beslut fattat vid ett nämndsammanträde den 9 juni 2015, dels i ett telefonsamtal den 11 juni 2015, där förvaltaren ålades att agera som överförmyndarnämnden och förvaltaren hade kommit överens om eller annars bli entledigad. Den 16 juni 2015 skickade överförmyndarnämnden ett e-postmeddelande till förvaltaren där nämnden frågade om förvaltaren hade följt nämndens rekommendationer eller om nämnden behövde kalla till ett nytt nämndsammanträde.

text: Till anmälan var bifogade handlingar från överförmyndarnämndens akt nr 5622 och ett protokoll från nämndsammanträdet den 9 juni 2015.

text: Protokollet hade följande innehåll:

text: § 61 Dnr.2015.3186

text: Uppsägning av lägenhet

text: Sammanfattning

text: CC och DD föredrar ärende 5622. Fråga har uppkommit om möjligheten för huvudmannen att flytta till annan kommun innan en ny bostad kunnat anskaffas. Förvaltaren i ärendet lämnar muntligt sina synpunkter till nämnden. Han menar att det är tveksamt om han bör göra huvudmannen bostadslös men uppger att han med nämndens stöd kan säga upp bostaden.

text: Beslut

text: Nämnden anser att förvaltaren i rådande situation omgående kan säga upp huvudmannens lägenhet i Byske. Detta får anses ligga i huvudmannens intresse för att göra det praktiskt möjligt att ordna nytt boende i annan kommun. Förvaltaren har gått med på att säga upp bostaden om nämnden samtycker till detta. Frågan om entledigande är därmed inte aktuell. Det noteras att nämnden inte kan besluta att en ställföreträdare ska utföra en viss åtgärd i sitt uppdrag. Det är dock nämndens uppfattning att i detta ärende måste huvudmannen anses ha egen beslutanderätt i fråga som gäller hans boende. Nämnden kommer därmed inte att kritisera förvaltarens åtgärd att säga upp nuvarande lägenhet.

text: Beslutsunderlag

text: Förvaltningens tjänsteskrivelse 2015-06-09.

text: Beskrivning av ärendet

text: Gäller förvaltarskap för EE, född 1978. EE fick förvaltare första gången 2000- 10-11. Det ersattes 2012-10-23 med ett godmanskap. Detta ersattes i sin tur 2014-02-19 med ett nytt förvaltarskap. Aktuellt läkarintyg anger att EE har beslutsförmåga men behov av förvaltare på grund av diagnoserna (…). (…) Han har idag tre barn och är gift med modern till två av barnen.

text: För närvarande har han en lägenhet i Byske men han har under en längre tid vistats i Ludvika med hustrun som nyligen fött ett barn. De har försökt att få en bostad men hittills inte lyckats. Ett problem är att EE:s förvaltare inte anser sig kunna säga upp EE:s lägenhet innan han har ett ordnat boende i Ludvika. Samtidigt är EE:s ekonomi sådan att han inte kan bekosta dubbelt boende. Innan EE har en ny bostad kan han heller inte folkbokföras i Ludvika och därmed ha rätt till stöd via socialtjänsten där. Han har därmed hamnat i en omöjlig situation. Anhöriga har vid upprepade tillfällen argumenterat för att EE ska ha kvar sin lägenhet eftersom de tror att han förr eller senare kommer att återvända till Skellefteå. EE själv har tydligt uttryckt att han inte längre vill bo i Skellefteå kommun. (…).

text: Enligt

text: 12 kap. 3 § föräldrabalken

text: är det en grundläggande regel för alla ställföreträdare att ”alltid handla på ett sätt som bäst gagnar den enskilde”. Förvaltarens uppdrag är att bevaka rätt, förvalta egendom och sörja för person. En förvaltare kan ta en mängd beslut även mot EE:s egna önskemål. Frågan om var en huvudman ska bosätta sig ligger emellertid normalt inom den s.k. privata sfär som en huvudman själv bör bestämma om. Det framgår av uttalanden i propositionen till

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: . Eftersom EE sedan en tid vistas i en annan kommun där hans hustru är skriven samt att de har två gemensamma barn, är det rimligt att bifalla EE:s önskan att flytta dit. Enligt yttrande från hans läkare i Skellefteå tillstyrker denne att det är bäst för EE om han får möjlighet att flytta.

text: Den omständigheten att han nu har ett gällande hyreskontrakt på en lägenhet i Byske medför att han saknar praktiska möjligheter att ordna ett nytt boende i en ny hemkommun. Det är därmed överförmyndarverksamhetens uppfattning att förvaltaren, för att bevaka EE:s intresse, omgående kan säga upp hans hyresrätt i Byske. Uppsägningen ligger i linje med förvaltarens ansvar att agera för huvudmannens bästa. Överförmyndare har inte behörighet att bestämma vilka åtgärder en ställföreträdare ska utföra. Däremot kan nämnden ge råd och riktlinjer för hur ett uppdrag bör skötas. Om en ställföreträdare inte följer lagstiftarens intentioner om vad som ligger i uppdraget kan lämpligheten för uppdraget ifrågasättas. Enligt 11 kap. 20 § [

text: föräldrabalken

text: ; JO:s anmärkning] kan överförmyndare besluta att entlediga ställföreträdare som inte anses lämplig.

text: Bedömning

text: Ifall förvaltaren inte följer givna råd bör överförmyndarnämnden besluta att entlediga förvaltaren. Denna ska då fullgöra sitt uppdrag till dess en ny förvaltare har förordnats.

text: Under en journalanteckning i akten, daterad den 11 juni 2015, angavs följande:

text: Telefon om lägenhet

text: FV [förvaltaren; JO:s anmärkning] uppger att han inte vill säga upp lägenheten eftersom det finns ”nya omständigheter” då vistelsekommunens socialtjänst inte kan hjälpa till och folkbokföring inte går att ändra nu. Jag påminner under ett långt och tydligt samtal om hans löfte vid nämndsammanträdet att utan villkor säga upp lägenheten om nämnden så rekommenderar mot att i annat fall bli entledigad. Han vidhåller att han inte kan säga upp lägenheten och menar att då måste ett nytt sammanträde hållas för beslut om entledigande. Jag informerar nämndens ordförande och verksamhetschefen om denna utveckling. DD

text: I ett e-postmeddelande till förvaltaren den 16 juni 2015 uppgav DD följande:

text: Hej Jag har just haft ett samtal med nämndens ordförande. Han behöver veta om du har följt nämndens rekommendation eller om han måste kalla in nämnden till ett nytt sammanträde. Var vänlig informera mig eller honom omgående.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämnden uppmanades att lämna upplysningar om det som hade förts fram i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå vilket lagligt stöd överförmyndarnämnden hade för beslutet den 9 juni 2015 (jfr

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: , RF), och hur överförmyndanämndens agerande förhöll sig till bestämmelsen i

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: , FB, om att en förvaltare inom ramen för förvaltaruppdraget ensam har rådighet över den enskildes egendom och företräder den enskilde i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget samt till reglerna om överförmyndarens tillsyn i

text: 16 kap.

text: FB.

text: Överförmyndarnämnden gav in ett remissvar den 16 november 2015 enligt bl.a. följande:

text: Överförmyndarnämnden anser att handläggningen i detta ärende har skett med beaktande av vad aktuella lagrum stadgar och med hänsyn till vad som legat i huvudmannens intresse.

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: Nämnden anser att beslutet, som innebär att nämnden inte i efterhand skulle kritisera förvaltaren om den aktuella bostaden sades upp, inte kan anses strida mot

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: om förvaltarens ansvar och rådighet. Enligt förarbeten till

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: bör i allmänhet huvudmannen själv få bestämma i frågor som rör hans boende.

text: 11 kap. 20 §

text: och

text: 16 kap.

text: föräldrabalken

text: Nämnden ska fortlöpande granska en förvaltares allmänna lämplighet och överväga beslut om entledigande om det framkommer att denne agerar till nackdel för sin huvudman. Nämnden bedömde att en underlåtenhet att säga upp bostaden, mot bakgrund av omständigheterna i ärendet, torde strida mot förvaltarens ansvar enligt

text: 12 kap. 3 § föräldrabalken

text: . Huvudmannen hade vid upprepade tillfällen hävdat att förvaltaren inte skötte sitt uppdrag. När fråga om lämplighet uppkommer ska överförmyndare bedöma om ett byte bör ske.

text: Påstådd påtryckning

text: Både förvaltare och nämnd var medveten om att ett beslut om uppsägning skulle uppfattas som mycket kontroversiellt av flera inblandade. Detta framgår av tjänsteanteckningarna i ärendet. Bakgrunden till att ärendet alls skulle tas upp vid nämndsammanträdet i juni var att förvaltaren vid samtal med handläggare hade uttalat att han ville ha nämndens samtycke till att säga upp lägenheten för att ”ha ryggen fri”. Som också protokollet anger var det förvaltarens avsikt att säga upp bostaden ifall överförmyndarnämnden stöttade honom i hans beslut. Nämnden uppfattade således förvaltarens uttalanden vid sammanträdet som att denne enbart efter sitt eget övervägande skulle säga upp bostaden och inte alls på grund av risken att eventuellt få sin lämplighet ifrågasatt. Skälet till att frågan om entledigande alls togs med i tjänsteskrivelsen var att verksamheten var medveten om det tryck förvaltaren var utsatt för. Det var därför inte säkert att förvaltaren skulle stå kvar vid det löfte han hade lämnat muntligt till handläggare. Denna farhåga besannades som ju framgår av förvaltarens meddelande 2015-06-11. Den information som förvaltaren fått, både under sammanträdet och efteråt av en handläggare, om konsekvenserna av att inte säga upp bostaden får anses ha stöd i

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Där anges att myndighet bl.a. ska lämna vägledning och råd inom sitt verksamhetsområde. Med beaktande av huvudmannens livssituation bedömde nämnden att ett interimistiskt beslut skulle kunna behövas om förvaltaren inte agerade i sin huvudmans intresse i aktuell fråga. Handläggarens samtal med förvaltaren sedan denne meddelat att han inte skulle fullfölja löftet vid sammanträdet avsåg, som framgår av tjänsteanteckningen, i huvudsak att få ett klargörande om nämndens ordförande måste kontaktas för att eventuellt besluta om ett extra sammanträde. Detta blev dock inte aktuellt eftersom förvaltaren senare meddelade att han ändrat sig igen.

text: Utveckling av grunderna för yttrandet

text: Förutom ifrågasatt tillsyn berör anmälan frågan om en person med förvaltare själv får besluta om var han ska bo. Vidare berörs behörighet för en person med förvaltare att själv anmäla flyttning. Till viss del gäller också ärendet vilket ansvar socialnämnden har när det gäller personer som vistas i kommunen. Nämndens beslut fattades efter noggrant övervägande. Nämnden var medveten om att det fanns stor risk för kritik oavsett vilket beslut som förvaltaren skulle fatta. Anhöriga och andra hade tydligt uttryckt att de inte trodde att en flyttning

text: skulle gagna huvudmannen. Denne har varit känd av nämnden sedan många år och har haft en problematisk tillvaro. Dock är han över 40 år gammal och har bedömts ha beslutsförmåga även om han är satt under förvaltarskap. Att förvägra honom möjligheten att själv bestämma var i landet han ska bo skulle medföra ett slags kommunarrest och med fog kunna antas strida mot Europakonventionen om mänskliga rättigheter. I tjänsteskrivelsen till sammanträdet beskrivs bakgrunden till boendefrågan. Huvudmannens centrum för levnadsintresse var uppenbarligen den kommun där hans hustru och barn fanns. Alldeles nyligen hade hustrun dessutom fött deras andra barn. Han hade ingen sysselsättning i hemkommunen och han hade dessutom tydligt klargjort att han inte kunde eller vågade bo i lägenheten på hemorten. Han har tagit avstånd från anhöriga på hemorten och till och med bytt sitt för- och efternamn. Han hade vid upprepade tillfallen klagat på förvaltarens agerande när det gäller boendet. Han hade under en längre tid bara vistats tillfälligt i hemkommunen. Det var klarlagt att så länge som förvaltaren inte samtyckte till att säga upp bostaden så fanns inga ekonomiska förutsättningar att betala hyra på den nya hemorten. Huvudmannen hade hamnat i ett moment 22 eftersom förvaltaren inte ville säga upp hyreskontraktet. Huvudmannen skulle inte ha råd med en ny bostad i den kommun där han och familjen vistades så länge som han måste betala hyra för en lägenhet som han varken ville eller kunde använda. Vid flera samtal mellan handläggare och förvaltaren menade denne att han var tveksam till att göra huvudmannen bostadslös genom att säga upp lägenheten. Detta trots att huvudmannen redan i realiteten var utan fast bostad och hade en svår situation då han vistades i den nya kommunen utan att ha annat än tillfälliga boenden. Socialtjänsten i den kommunen ansåg sig inte kunna ge stöd till hela familjen så länge han var skriven i tidigare hemortskommun. Förvaltaren uppgav efter hand att han kunde säga upp lägenheten ifall det var klargjort att överförmyndarnämnden inte skulle kritisera en sådan åtgärd. Av nämndens beslut framgår att förvaltaren med nämndens stöd anser sig kunna säga upp bostaden. Syftet med beslutet var att tydliggöra detta i skrift för att göra det möjligt för förvaltaren att agera för sin huvudmans bästa. Förvaltaren hade nämligen under en längre tid stått under tryck från bl.a. anhöriga att inte ”tillåta” att huvudmannen flyttar från kommunen. Nämnden ansåg att det i rådande situation var viktigt att klargöra att förvaltarens främsta uppgift enligt

text: föräldrabalken

text: är att handla på det sätt som bäst gagnar huvudmannen. Ordalydelsen i det ifrågasatta beslutet visar att överförmyndarnämnden tydligt gjort klart att nämnden inte kan diktera hur en ställföreträdare ska utföra sitt uppdrag. Nämnden anser att det inte är fel eller lagstridigt att informera en ställföreträdare om möjliga konsekvenser. Tvärt om borde man med fog kritisera en överförmyndare som inte agerar i en liknande situation. Ett eventuellt beslut om entledigande hade förvaltaren kunnat överklaga till rätten. Strax efter sammanträdet hörde förvaltaren av sig till en handläggare och hade då ångrat sig. Under samtalet erinrade handläggaren honom om hans löfte vid sammanträdet och om att nämnden, om han nu ändrade sig, måste ta upp frågan om entledigande. Förvaltaren fick en påminnelse att meddela sin slutliga inställning när protokollet var justerat. Detta för att nämndens ordförande skulle kunna bedöma om och när ett extra sammanträde skulle hållas innan semestrarna. I samband med påminnelsen meddelade förvaltaren att han skulle säga upp lägenheten. Dessa åtgärder var en normal del av handläggningen och ingen otillbörlig påtryckning. Noteras kan att nämnden har stor förståelse för den prekära situation som förvaltaren befann sig i, med risk för kritik från något håll vad han än beslutade.

text: AA och BB, för Överförmyndare i samverkan Falun-Borlänge, kommenterade remissvaret och framförde bl.a. följande:

text: Överförmyndare i samverkan Falun-Borlänge ställer sig fortsatt frågande till om överförmyndaren i Skellefteås agerande i ärendet stämmer överens med den uppgift som överförmyndaren har. Överförmyndaren är en tillsynsmyndighet som ska utöva tillsyn över ställföreträdare. Att inom ramen för denna roll styra en ställföreträdare på det sätt som överförmyndaren i Skellefteå gjort, dessutom med hot om entledigande av ställföreträdaren om denne inte följer överförmyndarens råd, är för överförmyndare i samverkan Falun-Borlänge inte förenligt med överförmyndarens roll. (…). Enligt överförmyndare i samverkan blir följden av det förfaringssätt som tycks tillämpas i Skellefteå att överförmyndaren granskar sig själv. Detta då de så tydligt beslutar hur en förvaltare ska agera, för att sedan träda in i rollen som tillsynsmyndighet och godkänna agerandet. Om överförmyndaren i Skellefteå ansett att förvaltaren brustit i sitt uppdrag, genom att avvakta med att säga upp en bostad till dess det varit ordnat med en ny, så bör överförmyndarens roll ha varit att entlediga honom i enlighet med

text: 11 kap. 20 §

text: FB. Överförmyndare i samverkan menar att de kontakter som tagits med förvaltaren för att säkerställa att han agerade som nämnden sagt till honom bör anses som påtryckningar för att föra fram nämndens vilja. Detta kan inte anses som enbart rådgivande i enlighet med

text: 4 § förvaltningslagen

text: . (…). (…) Överförmyndare i samverkan menar att denna typ av beslut saknar stöd i lag och därför strider mot legalitetsprincipen. (…).

text: Rättslig reglering

text: I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: RF föreskrivs att den offentliga makten ska utövas under lagarna. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift.

text: I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, föreskrivs att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Enligt

text: 11 kap. 9 §

text: FB har en förvaltare inom ramen för sitt uppdrag ensam rådighet över sin huvudmans egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget. Den som har fått en förvaltare förordnad för sig har emellertid fortfarande rätt att själv sluta avtal och förfoga över viss egendom enligt vad som framgår av

text: 11 kap. 8 §

text: FB. Vidare framgår av förarbetena till

text: 11 kap. 9 §

text: FB att huvudmannen i allmänhet också själv får besluta i bl.a. frågor som rör hans eller hennes boende (se

text: prop. 1987/88:124 s. 172

text: Enligt

text: 12 kap. 9 §

text: FB står en förvaltare under överförmyndarens tillsyn. Tillsynen ska utövas enligt bestämmelserna i

text: 16 kap.

text: FB, vilka i huvudsak tar sikte på granskning av de ekonomiska redovisningar m.m. som lämnas in från förvaltaren. Även andra uppgifter om förvaltningen som kommer till

text: överförmyndarens kännedom, exempelvis genom klagomål mot en enskild förvaltare, har överförmyndaren skyldighet att utreda (se

text: 16 kap. 3 §

text: FB och

text: prop. 1993/94:251 s. 280

text: I enlighet med vad som anges i

text: 14 kap. 11 §

text: FB krävs överförmyndarens samtycke till vissa åtgärder med bl.a. den enskildes fasta egendom. En uppsägning av ett hyreskontrakt som den enskilde innehar är emellertid inte en sådan åtgärd som kräver överförmyndarens samtycke enligt denna – eller någon annan – bestämmelse.

text: Om överförmyndaren finner att en förvaltare har gjort sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet av sitt uppdrag eller att denne av någon annan orsak inte längre är lämplig att inneha uppdraget ska överförmyndaren, enligt

text: 11 kap. 20 §

text: FB, entlediga förvaltaren.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att överförmyndarnämnden vid sammanträdet den 9 juni 2015 fattade ett beslut där nämnden enligt beslutets ordalydelse ”anser att förvaltaren i rådande situation omgående kan säga upp huvudmannens lägenhet”, ”förvaltaren har gått med på att säga upp bostaden om nämnden samtycker till detta. Frågan om entledigande är därmed inte aktuell” och ”nämnden kommer därmed inte att kritisera förvaltarens åtgärd att säga upp nuvarande lägenhet”. Under rubriken ”beskrivning av ärendet” anges att ”överförmyndare har inte behörighet att bestämma vilka åtgärder en ställföreträdare ska utföra. Däremot kan nämnden ge råd och riktlinjer för hur ett uppdrag bör skötas”. Och under rubriken ”bedömning” anges slutligen ”ifall förvaltaren inte följer givna råd bör överförmyndarnämnden besluta att entlediga förvaltaren”.

text: Detta beslut följdes upp av ett telefonsamtal mellan en handläggare och förvaltaren några dagar senare där handläggaren ”under ett långt och tydligt samtal” påminner förvaltaren om ”hans löfte vid nämndsammanträdet att utan villkor säga upp lägenheten om nämnden så rekommenderar mot att i annat fall bli entledigad”.

text: Ytterligare några dagar senare skickade samma handläggare ett epostmeddelande till förvaltaren där det efterfrågades om förvaltaren hade ”följt nämndens rekommendation eller om […] måste kalla in nämnden till ett nytt sammanträde”.

text: Överförmyndarnämnden har i sitt remissvar angett att syftet med beslutet den 9 juni 2015 var att göra det möjligt för förvaltaren att agera för sin huvudmans bästa och att den information som förvaltaren fick om konsekvenserna av att inte säga upp hyreskontraktet har stöd i

text: 4 §

text: FL. Såväl beslutet som det efterföljande samtalet och e-postmeddelandet är emellertid formulerade så beordrande att det inte är fråga om enbart sådan vägledning och rådgivning som anges i

text: 4 §

text: FL. Formuleringarna kan inte läsas på annat sätt än att

text: överförmyndarnämnden beordrade förvaltaren att säga upp hyresavtalet eller att annars bli entledigad. Men av FB:s regler följer att nämnden inte kunde bestämma hur förvaltaren skulle göra med hyresavtalet. Genom att beordra förvaltaren att säga upp avtalet handlade överförmyndarnämnden i strid med den legalitetsprincip som kommer till uttryck i

text: 1 kap. 1 §

text: RF. Nämnden ska kritiseras för detta.

text: Vad som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Länsstyrelsen i Norrbottens län har tillsyn över Gemensamma överförmyndarnämnden i Skellefteå kommun. Ett exemplar av detta beslut skickas därför till länsstyrelsen.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot socialnämnden i Hallstahammars kommun för handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd

sammanfattning: I ett ärende rörande försörjningsstöd prövades den biståndssökandes ansökan mot interna riktlinjer som fastställts av socialnämnden. I beslutet uttalas att det torde finnas ett utrymme att besluta om preciseringar och utfyllnader beträffande socialtjänstlagens tillämpning inom en kommun. Sådana beslut ska dock stå i god överensstämmelse med lagens innehåll, Socialstyrelsens föreskrifter och rättspraxis. Socialnämnden kritiseras för att klagandens ansökan prövats mot riktlinjer som inte varit förenliga med gällande rätt.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot socialförvaltningen i Hallstahammars kommun angående handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd och anförde följande. Hon ansökte om försörjningsstöd för boendekostnader som inneboende. Hallstahammars kommun har dock en policy som inte ger rätt till sådant stöd varför hon nekades bidrag.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet inhämtades från socialförvaltningen i Hallstahammars kommun.

text: Socialnämnden i Hallstahammars kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan.

text: I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: AA har fått avslag på ansökan om bistånd till inneboendehyra. Hon anger följande i sin anmälan till JO: "De nekar bidrag för boendekostnader eftersom jag är inneboende och Hallstahammars kommun har en policy att inte betala ut sådan om man är inneboende, trots existerande hyreskontrakt." Hallstahammars kommun har en restriktiv hållning till inneboendehyror som lyder: "Personer som är inneboende beviljas hyresdel endast i de fall kontraktsinnehavaren tvingats byta till större lägenhet/fått högre boendekostnad med anledning av detta."

text: Individuella prövningar av inneboendehyra har skett utöver vad som anges i ovanstående riktlinje. Kriterier har då varit bl.a. att den enskilde ej fördyrat sina kostnader för boende samt att kostnaden inte överstiger vad en låginkomsttagare på orten skulle ha råd med. I vanlig ordning förutsätts också att den enskilde gör vad som ankommer på denne för att bidra till sin försörjning. Vad gäller AA:s ansökan så borde en mer utförlig utredning ha vidtagits för att möjliggöra en individuell prövning. Sökande har dock erhållit ett avslagsbeslut med besvärshänvisning och på så sätt föreligger möjligheter till en rättslig prövning. Hallstahammars kommuns Ekonomigrupp har ett pågående utvecklingsarbete där riktlinjerna för ekonomiskt bistånd ses över. Översynen beräknas vara slutförd i januari 2012. Ett förslag till ny riktlinje avseende inneboendehyra har tagits fram och bifogas. Principerna i bifogat förslag kommer att tillämpas i form av individuella prövningar vid ansökan om inneboendehyra tills nämnden beslutat om att anta de nya riktlinjerna i sin helhet. - - -

text: Inneboendehyra

text: Hyreskostnad för inneboende ska bedömas utifrån vad den sökande disponerar enligt uppvisat avtal med hyresvärden. Kostnad för boendet beviljas utifrån hur många rum den sökande disponerar i förhållande till det totala antalet rum i bostaden. Varje rum räknas då som två enheter och köket som en enhet. Ex Sökande disponerar ett rum i en bostad på fyra rum och kök. Hela bostaden består då av nio enheter. Sökandes andel blir då 2/9. Hyran delas då med nio och multipliceras med två. För den sökande som är inneboende räknas inte någon hushållsgemenskap. Beräkningen görs utifrån riksnorm för ensamstående. Om avtalet mellan hyresvärden och den inneboende innebär att vissa hushållsutgifter som t.ex. telefon, förbrukningsvaror, ingår i hyran ska normen anpassas efter det. Inneboendehyra kan utgå med skälig kostnad, d.v.s. en kostnad som inte överstiger vad en låginkomsttagare på orten har möjlighet att betala. Den sökande ska vara folkbokförd på adressen.

text: Inneboendekontrakt ska innehålla

text: Namn på hyresvärd (den som bor i lägenheten) Telefonnummer till hyresvärden Antal rum som hyresgästen disponerar Hyreskostnad Vad ingår i hyran, el etc. Kopia på originalkontrakt och hyresspecifikation. För att utredning om rätt till hyreskostnad ska kunna slutföras och för att undvika felaktiga utbetalningar av försörjningsstöd behövs ett samtycke från klienten att handläggaren får kontakta hyresvärden (den som bor i lägenheten) för att kontrollera att hyran inte betalas ut som försörjningsstöd till hyresvärden. Hembesök görs för att kontrollera kontraktets riktighet.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska

text: utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv.

text: Av

text: 4 kap. 3 § första stycket

text: SoL följer bl.a. att försörjningsstöd ska lämnas för skäliga kostnader för boende, hushållsel, m.m.

text: Utgångspunkten vid bedömningen av vad som är skälig kostnad för boende ska vara vad en låginkomsttagare på orten kan kosta på sig. Om boendekostnaden är oskäligt hög kan socialnämnden ställa krav att den sökande byter bostad. En förutsättning för krav på byte eller reduktion av bistånd är att det finns faktiska möjligheter för den sökande att få en bostad som uppfyller skäliga krav samt att det inte uppstår oskäliga sociala konsekvenser (se bl.a.

text: prop. 1996/97:124 s. 83

text: I detta sammanhang kan hänvisas även till Socialstyrelsens allmänna råd om ekonomiskt bistånd

text: SOSFS 2003:5

text: . Där anges bl.a. att socialnämnden vid bedömningen av vad som är skälig boendekostnad bör utgå från den enskildes faktiska kostnad och behov av boende. Vidare uttalas bl.a. att socialnämnden vid beräkningen av den faktiska boendekostnaden för en inneboende bör beakta vad bostadsinnehavaren och den inneboende avtalat, om kostnaden är skälig. De som lever i en hushållsgemenskap med bostadsinnehavaren bör inte räknas som inneboende.

text: I detta fall har AA fått avslag på sin ansökan om försörjningsstöd avseende hyra som inneboende. Av remissvaret framgår att nämnden därvid tillämpat en riktlinje som anger att personer som är inneboende beviljas hyresdel endast i de fall kontraktsinnehavaren tvingats byta till större lägenhet/fått högre boendekostnad med anledning av detta. Enligt remissvaret har det även gjorts en individuell prövning av AA:s ärende men nämnden har anfört att det borde ha gjorts mer för att därigenom möjliggöra en fullständig individuell prövning. AA har haft möjlighet att överklaga biståndsbeslutet. Jag finner därför inte skäl att uttala mig om beslutet som sådant. När det gäller den generella riktlinje som nämnden har tillämpat vill jag dock framhålla följande.

text: Till följd av SoL:s karaktär av målinriktad ramlag torde en socialnämnd kunna göra vissa preciseringar och utfyllnader beträffande lagens tillämpning inom kommunen. Nämnden är dock underkastad vissa begränsningar i sin rätt att ge direktiv av detta slag. Nämnden kan således besluta endast i frågor som inte regleras i

text: socialtjänstlagen

text: eller annan författning. Sådana beslut ska naturligtvis stå i god överensstämmelse med lagens innehåll, Socialstyrelsens föreskrifter och rättspraxis. Av

text: socialtjänstlagen

text: med dess förarbeten, kompletterade av Socialstyrelsens allmänna råd, måste anses framgå att det för boendekostnader ska göras en rent individuell prövning av varje ärende för sig, varvid utgångspunkten ska vara att den faktiska bostadskostnaden normalt ska täckas. De riktlinjer som AA:s ärende prövades mot har mot den bakgrunden inte varit förenliga med gällande rätt.

text: Av remissvaret framgår att riktlinjerna setts över. De föreslagna nya riktlinjer som bifogats remissvaret synes väl anpassade till gällande rätt och jag utgår från att dessa numera har införts. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.