title: Fråga om en länsstyrelse skulle ha meddelat ett nytt tillstånd till täktverksamhet då verksamheten överlåtits till en ny utövare

text: Bakgrund

text: Länsstyrelsen i Östergötlands län meddelade den 13 juni 1996 Norrköpings Sand AB (Norrköpings Sand) tillstånd enligt

text: naturvårdslagen (1964:822)

text: att intill den 31 december 2005 bedriva bergtäkt på fastigheterna G 5:1 och N 4:1 i Linköpings kommun.

text: Norrköpings Sand meddelades den 28 april 1999 tillstånd enligt

text: miljöskyddslagen (1969:387)

text: till bergtäkten och krossningsverksamhet inom fastigheterna. Länsstyrelsens beslut överklagades till Växjö tingsrätt, Miljödomstolen, som meddelade dom den 26 april 2000. Sedan Svea hovrätt, Miljööverdomstolen, den 16 november 2000 beslutat att inte meddela prövningstillstånd vann tillståndet laga kraft.

text: I en skrivelse som kom in till länsstyrelsen den 2 oktober 2001 ansökte Berg och Falk AB (bolaget) om övertagande av tillstånden enligt

text: naturvårdslagen

text: respektive

text: miljöskyddslagen

text: , med det förbehållet att ansökan endast avsåg tillstånd enligt

text: naturvårdslagen

text: för det fall tillståndet enligt

text: miljöskyddslagen

text: riktade sig enbart mot verksamheten och inte mot innehavaren.

text: Av en handling upprättad av länsstyrelsen den 21 november 2001 framgick att länsstyrelsen uppfattade bolagets ansökan som ett meddelande om att täktverksamheten överlåtits på bolaget. Länsstyrelsen erinrade i handlingen om att bolaget var bundet av de tillstånd som tidigare meddelats Norrköpings Sand samt förklarade att den av bolaget enligt

text: 12 kap. 3 § miljöbalken

text: ställda säkerheten godkändes. Vidare förordnade länsstyrelsen bl.a. att bolaget skulle betala in kvarvarande täktavgifter enligt en angiven betalningsplan.

text: Den 21 februari 2002 kom bolaget in med en komplettering av ansökan. Bolaget förklarade att man förutsatte att länsstyrelsen skulle fullfölja handläggningen av ansökningsärendet och emotsåg snarast beslut i ärendet.

text: Företrädare för länsstyrelsen sammanträffade den 7 mars 2002 med företrädare för bolaget och markägarna. I samband med mötet gav bolaget in en handling med

text: yrkanden bl.a. att länsstyrelsen skulle fortsätta handläggningen på så sätt att styrelsen i ett överklagbart beslut antingen biföll eller avslog ansökningen.

text: I beslut den 21 mars 2002 angav länsstyrelsen bl.a. att styrelsen ”genom beslutet 2001-11-21 slutligt avgjort ärendet om överlåtelsen av täktverksamheten” samt att det beslutet innebar att länsstyrelsen registrerat att bolaget uppgetts som ny verksamhetsutövare och ”därmed” ny innehavare av täkttillståndet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 februari 2002 klagade AA, geolog hos BEFAB Konsult AB, på att länsstyrelsen inte avsåg att meddela något beslut om övertagande av täkttillstånd. Enligt anmälaren medförde detta att bolaget inte vågade påbörja verksamheten.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från länsstyrelsen. Under ärendets handläggning togs även del av olika beslut och andra handlingar.

text: Anmälan remitterades till länsstyrelsen för utredning och yttrande angående styrelsens handläggning av bolagets ansökan om övertagande av täkttillstånd. I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen har i tidigare ärenden där anmälan inkommit om övertagande av täktverksamhet i besluten angett att täkttillståndet överförts på den nye verksamhetsutövaren. Bolaget menar att länsstyrelsen även i detta fall skulle ha meddelat ett beslut med sådan utformning. Anledningen till den justerade utformningen av besluten framgår av besluten 2001- 11-21 och 2002-03-21, vilka meddelats bolaget. Länsstyrelsen har gjort den prövning som föranleds av regleringen av verksamheten från offentligrättslig synpunkt, dvs. reglerna i

text: miljöbalken

text: samt naturvårds- och

text: miljöskyddslagen

text: . Genom sin anmälan har bolaget enligt länsstyrelsens mening fullgjort vad som åligger bolaget och från 2001-11-21 föreligger inte något hinder från länsstyrelsens sida för bolaget att bedriva täktverksamheten. Bolaget har inte överklagat något av länsstyrelsens båda beslut.

text: I beslutet den 21 mars 2002 som länsstyrelsen hänvisat till i sitt remissvar anförs bl.a. följande.

text: Den prövning som länsstyrelsen gjort med anledning av överlåtelsen är i sak densamma som hela tiden gjorts i denna typ av ärenden. Beslutet är utformat på samma sätt som tidigare beslut i liknande ärenden. Dock har – sedan hösten 2001 – i dessa ärenden utformningen justerats så att i stället för texten ”beslutar att till Er överföra det täkttillstånd ...” anges att ”Länsstyrelsen erinrar bolaget om att det är bundet av det täkttillstånd som ...”. Justeringen är föranledd av att

text: miljöbalken

text: inte innehåller något krav på eller några regler om eller något förfarande för att formellt pröva och överföra tillstånd i annan form än den som gäller för meddelande av tillstånd. Länsstyrelsen har därför inte ansett sig ha formell befogenhet att i enkel form ”överföra” täkttillståndet. Länsstyrelsen kan självfallet inte heller ingå i någon prövning av de civilrättsliga förhållandena bakom en överlåtelse, vilka vid tvist ankommer på allmän domstol att pröva. Däremot kan ett meddelat tillstånd enligt

text: miljöbalken

text: , eller tidigare naturvårdslag och miljöskyddslag – efter erforderlig civilrättslig överlåtelse – på gällande villkor utnyttjas av annan verksamhetsutövare

text: än den som stått som sökande till tillståndet. Länsstyrelsen har i beslutet 2001-11-21 gjort den prövning som föranleds av regleringen av verksamheten från offentligrättslig synpunkt, dvs. reglerna i

text: miljöbalken

text: samt naturvårds-och

text: miljöskyddslagen

text: . Länsstyrelsen har registrerat bolaget som ny verksamhetsutövare samt har beslutat om säkerhet och täktavgift. Länsstyrelsen kan i beslutet sägas ha konstaterat att tillståndet genom överlåtelsen från offentligrättslig synpunkt har ”överförts” på bolaget. Någon ytterligare prövning eller ytterligare beslut är – som ni tidigare meddelats – enligt länsstyrelsens mening inte erforderligt och har heller inte krävts av länsstyrelsen. AA kommenterade remissvaret och gav också in kompletterande handlingar. Han anförde bl.a. att länsstyrelsen särbehandlade vissa företag.

text: I beslut den 11 november 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Före

text: miljöbalkens

text: ikraftträdande prövades tillstånd till täktverksamhet enligt

text: naturvårdslagen

text: . Vissa större täkter krävde dessutom tillstånd enligt

text: miljöskyddslagen

text: . I

text: miljöbalken

text: har bl.a.

text: naturvårdslagens

text: och

text: miljöskyddslagens

text: bestämmelser samordnats, vilket innebär att en täkts samtliga effekter på omgivningen skall prövas vid ett och samma tillfälle. Bestämmelserna återfinns i

text: 12 kap.

text: 5 §§

text: miljöbalken

text: . Dessutom är

text: miljöbalkens

text: allmänna och i övrigt allmängiltiga bestämmelser, bl.a. reglerna i

text: 16 kap.

text: om prövningen, tillämpliga vid handläggningen av ansökningar om tillstånd till täktverksamhet.

text: Enligt

text: 12 kap. 1 § miljöbalken

text: krävs det tillstånd för täkt. Någon särskild reglering av en möjlighet att överföra ett täkttillstånd förekommer inte i vare sig tidigare eller nu gällande lagstiftning och uttrycket synes inte vara ett vedertaget juridiskt begrepp. Att någon ”tar över” ett tillstånd torde således inte innebära annat än att ett tidigare utfärdat tillstånd upphör att gälla och att tillstånd till att exploatera samma täkt lämnas till någon annan. När frågan om ny tillståndshavare för en redan befintlig täkt aktualiseras kan det av naturliga skäl vara så att det inte är nödvändigt med en fullständig prövning av förutsättningarna för att bedriva täktverksamhet på den berörda fastigheten. Att en individuell prövning alltid måste göras följer dock av möjligheterna att vägra tillstånd enligt

text: 16 kap. 6 § miljöbalken

text: . Ett ärende skall vidare alltid avslutas genom ett formligt beslut. Det ankommer på länsstyrelsen att avgöra hur dess beslut lämpligast bör utformas. Om prövningen leder till att länsstyrelsen godtar en ny tillståndshavare bör detta dock uttryckligen framgå av beslutet.

text: Det är viktigt att understryka att det civilrättsliga förhållandet mellan den som tidigare meddelats tillstånd och den som vill bli ny tillståndshavare saknar betydelse för den prövning länsstyrelsen har att göra med anledning av en ansökan om tillstånd till täkt. Inte heller finns det något krav på civilrättslig överlåtelse av tillståndet även om det givetvis bör framgå att befintlig tillståndshavare inte vill behålla sitt tillstånd.

text: Visserligen får det genom de beslut som länsstyrelsen har meddelat i ärendet anses klart att bolaget ägt bedriva täktverksamhet enligt vad man begärt. Av vad jag nyss har sagt följer emellertid att länsstyrelsen enligt min mening tydligt borde ha lämnat bolaget det begärda tillståndet. Vad som i övrigt har anförts föranleder inget yttrande av mig. Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten bl.a. för att en person togs med till förhör och hölls kvar för förhör trots att det inte fanns förutsättningar för det

org: jo

sammanfattning: En man stoppades och kontrollerades av polisens insatsstyrka när han kom ut från en restaurang i Göteborg. Han misstänktes för att ha använt narkotika och togs med till förhör. Polisen beslutade också att han skulle kroppsbesiktigas. Sedan kroppsbesiktningen slutförts hölls mannen kvar i nästan tre timmar innan han förhördes. Under tiden genomförde polisen en husrannsakan i mannens bostad för att söka bl.a. efter narkotika. Vid husrannsakan påträffade polisen föremål som gjorde att mannen misstänktes för andra brott. Någon narkotika påträffades inte i bostaden. JO:s utredning visar att det förekommit betydande fel och brister vid ingripandet mot mannen. Polismyndigheten kritiseras för att polisen agerade alltför kraftfullt och på ett sätt som inte var försvarligt med hänsyn till syftet med ingripandet när de tog kontakt med mannen, för att mannen kroppsvisiterades utan att det fanns förutsättningar för det och för att mannens mobiltelefon togs i beslag. Polismyndigheten kritiseras också för beslutet att ta med mannen till förhör och för att han hölls kvar för förhör i knappt tre timmar trots att det inte fanns förutsättningar för det. Utredningen visar också att Polismyndighetens handläggning präglats av brister i dokumentationen av de åtgärder som vidtogs. I flera fall har de omständigheter som lagts till grund för beslut om tvångsåtgärder preciserats först sedan JO inlett en utredning. JO framhåller i beslutet att detta är oacceptabelt. Enligt JO ger det som kommit fram intrycket av att polisen redan från början avsett att genomföra en husrannsakan i mannens bostad för att söka efter otillåtna föremål och vidtog åtgärder för att han inte skulle kunna närvara vid den. JO uttalar att detta är allvarligt och att det påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt. Den polis som fattat beslut om tvångsåtgärderna har i samband med yttrandet till JO lämnat uppgifter som inte stämmer och uppgifter som i flera avseenden avviker från vad de andra poliser som deltog vid ingripandet har uppgett. JO anser sig inte ha ett tillräckligt underlag för att påstå att polisen medvetet lämnat felaktiga uppgifter till JO, men framhåller att en tjänsteman som lämnar uppgifter till JO har sanningsplikt.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 20 november 2016 ingrep polisens insatsstyrka mot AA när han gick ut från en restaurang i Göteborg. Poliserna sprang fram mot AA och ropade att de var poliser och att han skulle visa händerna. AA fördes till en trappuppgång där han kroppsvisiterades. Klockan 14.15 fattade polisinspektören BB beslut om att AA skulle kroppsbesiktigas och tas med till förhör. Av protokollen över besluten framgår att AA var misstänkt för att ha använt narkotika. BB fattade även beslut om att husrannsakan skulle genomföras i den bil AA kört till platsen för att söka efter missbruksredskap och i AA:s bostad för att söka efter bl.a. narkotika.

type: stycke

text: AA fördes in till polisstationen kl. 14.45. Samtidigt genomfördes husrannsakan i bilen, och en mobiltelefon togs i beslag. Polisen påträffade inga missbruksredskap i bilen. Kroppsbesiktningen av AA var avslutad kl. 15.05.

text: Husrannsakan i AA:s bostad genomfördes kl. 15.45. I bostaden påträffades bl.a. en störsändare och en skimningsapparat som togs i beslag. AA misstänktes då även för brott mot lagen om elektronisk kommunikation och för förberedelse till bedrägeri. Polisen påträffade inte någon narkotika i bostaden.

text: AA förhördes kl. 17.43 och kl. 17.55. Han frigavs kl. 18.15.

text: Anmälan

text: I två anmälningar till JO förde AA fram kritik mot att insatsstyrkan hade haft dragna automatvapen och lagt ned honom på marken. Eftersom det fanns en hotbild mot honom blev han skrämd av polisens agerande. Han förde också fram kritik bl.a. mot att han fick lämna urinprov trots att han inte var påverkad, att polisen tog hans mobiltelefon i beslag och att polisen genomförde en husrannsakan i hans bostad.

text: Utredning

text: Inledning JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig om den kontroll som gjordes av AA, det våld som användes vid ingripandet, beslaget av en mobiltelefon, kroppsbesiktningen av AA, beslutet att ta med AA till förhör och längden på frihetsberövandet samt husrannsakan i AA:s bostad.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (CC) yttrade sig efter att de befattningshavare som varit delaktiga i ingripandet mot AA fått tillfälle att lämna upplysningar. I yttrandet lämnade Polismyndigheten följande bakgrund till händelsen. Av en avrapporteringspromemoria upprättad den 28 november 2016 framgår bl.a. följande. Tjänstgörande polis fick den 20 november 2016 syn på AA i personbil i området kring Olskroken i Göteborg. Då AA är en för polisen välkänd person dömd för flera grova våldsbrott och aktuell i stadens gängmiljö beslutade polisen att följa efter. Med tanke på AA:s historik beslutades att han

text: skulle kontrolleras av insatsstyrkan. Insatsstyrkan var snabbt på plats och utförde kontrollen när AA med sällskap lämnade en restaurang. Under kontrollen uppstod misstanke om narkotika- och dopningsbrott. Utifrån de omständigheter som rådde beslutades om husrannsakan i AA:s bostad för att eftersöka narkotika och dopningspreparat.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Kontroll samt våld vid ingripande

text: Synpunkter från berörda befattningshavare

text: Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. AA är en för polisen välkänd person. Han är tidigare dömd för våldsbrott och ingår i ett nätverk som befinner sig i en pågående konflikt med andra kriminella grupperingar där allvarligt och även dödligt våld använts. Polisen har periodvis bedrivit spaning mot AA av olika anledningar. AA har även dykt upp och träffat andra personer som polisen bedrivit spaning mot – personer som är kända för bl.a. hantering av narkotika och vapen. Den 20 november 2016 uppmärksammade polisen AA och en okänd man i en personbil när de körde från AA:s adress. Eftersom AA är inblandad i ovannämnda konflikt bad beslutsfattaren polispersonal att följa efter denne baserat på de rutiner som region Väst arbetar efter. När AA befann sig i centrala Göteborg beslutades om kontroll eftersom det inte kunde uteslutas att AA kunde hamna i en eventuell konfrontation med risk för att någon utsattes för våld. Kontrollen genomfördes på så sätt att polispersonal tog kontakt med AA och inledde ett samtal. Under samtalet uppstod misstankar om flera brott som medförde att polisen fattade beslut om tvångsåtgärder. Eftersom AA är inblandad i en mycket våldsam konflikt kunde det inte uteslutas att AA var beväpnad. AA är dessutom dömd för flera grova våldsbrott. På grund av dessa omständigheter beslutades att insatsstyrkan skulle genomföra kontrollen. Detta för att minimera risken för att någon kom till skada om en situation skulle uppstå där våld eller tvångsmedel behövde användas. AA utsattes inte för något våld vid ingripandet. Den omständigheten att insatsstyrkan används vid kontroller av personer med AA:s historik är en säkerhetsrutin som Polismyndigheten regelmässigt använder. Det handlar om att särskild utbildad polispersonal genomför uppgiften, för att på bästa sätt undvika skador på inblandade parter och allmänheten. Poliser från insatsgruppen har uppgett bl.a. följande. Gruppen stod i ett trapphus i närheten av den restaurang där de två personer som skulle kontrolleras befann sig. När personerna närmade sig sin bil rusade gruppen fram och skrek – polis. Personerna sträckte då upp händerna i vädret och lade dem sedan på biltaket. En polisman uppger däremot att den person som var närmast förarplatsen först sträckte upp händerna och sedan självmant lade sig på backen. Polismännen höll i personerna när de fördes till närliggande trappuppgång för skyddsvisitation. I övrigt användes inget våld. – – –

text: Bedömning

text: Polismyndigheten arbetar aktivt med att minska vissa gruppers beväpning för att förebygga allvarliga våldsbrott. I det arbetet ingår bl.a. att kontakta gruppmedlemmarna. Om det finns skäl att misstänka att en person har på sig farliga tillhyggen som kan bli förverkade får polisen även undersöka personen närmare. Även om AA tidigare har varit inblandad i våldsamma konflikter framgår det inte av utredningen att det vid det särskilda tillfället var fråga om en sådan situation där risken var stor för att tillhyggen skulle komma till användning och att det därför fanns skäl att undersöka honom närmare. Det kan därför ifrågasättas om det i det aktuella fallet fanns erforderlig grund för en närmare kontroll av AA. Uppgifterna går isär när det gäller frågan om AA självmant lade sig på marken eller om han uppmanades till detta. Klart är dock att AA hölls fast och leddes

text: bort till en portuppgång i närheten för kroppsvisitation. Enligt Polismyndighetens mening finns det inte något att invända mot våldsanvändningen i sig.

text: Beslag av mobiltelefon i fordon

text: Synpunkter från berörd befattningshavare

text: Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. Det aktuella ingripandet resulterade i två brottsanmälningar. Avrapporterande polisman eller han själv har råkat förväxla diarienumren och skrivit in beslaget av telefonen […] med fel diarienummer. Telefonen är beslagtagen i [ett annat] ärende där det förelåg skälig misstanke om förberedelse till bedrägeri. Båda ärendena har dock hanterats tillsammans och tilldelats samma utredare varför felet inte fått någon reell effekt. – – –

text: Bedömning

text: I denna del är det fråga om ett beslag av en mobiltelefon som påträffades i samband med en husrannsakan i AA:s bil […]. Enligt beslutsfattaren borde beslaget av telefonen rätteligen ha hänförts till [ett] ärende […] avseende förberedelse till bedrägeri och inte som nu till [ett annat] ärende […] avseende misstanke om bl.a. narkotikabrott. Polismyndigheten noterar dock att det vid tiden för husrannsakan i AA:s bil ännu inte fanns någon misstanke om bedrägeri och utgår därför ifrån att beslaget är hänfört till rätt ärende […]. Som framgår av utredningen var AA när beslutet om beslag fattades bl.a. misstänkt för narkotikabrott. I beslutet anges särskilt att gärningen enbart omfattade eget bruk och det är också den brottskoden som har använts. Först i samband med JO:s remiss har beslutsfattaren uppgett att omständigheterna var sådana att det även fanns misstanke om innehav av narkotika. Beslutet motiverades emellertid inte av någon misstanke om innehav av narkotika och inte heller redovisades i beslutet några omständigheter som tyder på att det noga taget motiverades av en sådan misstanke. Polismyndigheten utgår därför fortsättningsvis från att det […] endast var fråga om misstanke om narkotikabrott genom eget bruk. Av beslagsprotokollet framgår att den aktuella mobiltelefonen togs i beslag eftersom den skäligen kunde antas ha betydelse för utredningen om narkotikabrott genom eget bruk. Polismyndigheten anser dock att den bevisning som behövdes för att styrka misstanken om narkotikabrott genom eget bruk säkerställdes redan genom polisens beslut om kroppsbesiktning (jfr JO dnr 1839- 2016). Beslagsbeslutet har därför saknat laglig grund.

text: Kroppsbesiktning

text: Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. Vid polisens kontroll av AA visade denne tydliga tecken på att vara narkotikapåverkad och påverkad av dopningsmedel genom att ha stora pupiller och se ut att svettas onormalt mycket. Han uppträdde nervöst och var ifrågasättande på en nivå utöver det normala. Dessa tecken tydde även på dopningspåverkan i kombination med kroppsliga tecken där bl.a. nackmuskulaturen och käkpartiet var onormalt stora i förhållande till axelpartiet, huvudet och ansiktet. Detta tillsammans med att AA tidigare dömts för narkotikabrott och färsk information om att denne hanterar narkotika ledde till beslutet om kroppsbesiktning genom urinprov. – – –

text: Bedömning

text: I brottsanmälan anges att polisen gjorde bedömningen att AA visade tydliga tecken på att vara narkotikapåverkad och att han misstänktes för narkotikabrott genom eget bruk, dopningsbrott genom eget bruk och brott mot lagen om elektronisk kommunikation. I samband med JO:s remiss har beslutsfattaren förtydligat vilka tecken som faktiskt avsågs. Polismyndigheten har ingen

text: anledning att ifrågasätta beslutet om kroppsbesiktning genom urinprov på grund av misstanke om narkotikabrott genom eget bruk. Eftersom de närmare omständigheter som lades till grund för kroppsbesiktningen inte framgår av utredningen finns det dock skäl att erinra om vikten av sådan dokumentation. Beslutet att ta med AA till förhör och längden på frihetsberövandet

text: Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. Med tanke på AA:s våldsamma historik och det faktum att ingripandet gjordes utomhus mitt bland bebyggelse beslutades att kroppsbesiktningen skulle ske i polishuset. Detta för att kroppsbesiktningen skulle kunna utföras i en lugn och trygg miljö för AA och de polisanställda. Eftersom en ny förundersökning inleddes med anledning av fynden i AA:s bostad fördröjdes förhöret en tid. Det hela gjordes dock skyndsamt och till och med av inlånad personal från en annan sektion för att undvika fördröjning. Så snart förhöret var klart släpptes AA från polishuset. – – –

text: Bedömning

text: I samband med polisens kontroll utanför restaurangen misstänktes AA för narkotika- och dopningsbrott genom eget bruk. Det kan vid detta tillfälle inte anses ha stått klart för polisen att AA befann sig på själva brottsplatsen. […] Medtagandet till förhör synes därför ha genomförts utan laga grund. Det kan konstateras att AA kom in till polisstationen kl. 14.45 och att kroppsbesiktningen avslutades redan kl. 15.05. Enligt Polismyndighetens mening borde AA ha släppts omedelbart därefter och inte som nu först efter förhör.

text: Husrannsakan [i AA:s bostad]

text: Beslutsfattaren har uppgett bl.a. följande. Beslutet om husrannsakan motiverades av misstanke om narkotikabrott genom eget bruk och innehav. […] Syftet med husrannsakan var att hitta kvarvarande droger och dopningsmedel som AA ännu inte använt samt de droger som han misstänktes hantera. Eftersom det inte hittades någon narkotika kvarstod inte någon misstanke om innehav efter husrannsakan. – – –

text: Bedömning

text: Beslutsfattaren har visserligen numera uppgett att beslutet om husrannsakan i bostaden bl.a. motiverades av misstanke om innehav av narkotika och redovisat de närmare omständigheterna i det avseendet. Av protokollet över husrannsakan framgår dock endast att beslutet om husrannsakan motiverades av misstanke om narkotikabrott genom eget brukande. Därutöver angavs i beslutet inga sådana konkreta omständigheter som enligt JO krävs för att en husrannsakan i bostaden ska få vidtas. Beslutet ifråga har således inte fattats på tillräcklig grund.

text: Rättslig reglering

text: Allmänna principer för polisingripanden Som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet ska polisens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp (

text: 1 § första stycket polislagen

text: ). Till Polismyndighetens uppgifter hör bl.a. att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten (

text: 2 § 1 polislagen

text: En polis som ska verkställa en tjänsteuppgift ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Om

text: polisen måste använda tvång, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. (Se

text: 8 § första stycket polislagen

text: .) Användning av våld I

text: 10 § polislagen

text: regleras polisens befogenhet att använda våld. Enligt bestämmelsen får en polis, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, i vissa situationer använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd. Det gäller bl.a. om polisen möts med våld, om någon som ska frihetsberövas gör motstånd eller försöker undkomma, om en straffbelagd handling ska avvärjas och om åtgärden är oundgängligen nödvändig för att allmän ordning eller säkerhet ska upprätthållas och det är uppenbart att den inte kan genomföras utan våld. Allmänna principer om tvångsmedel Det finns ett antal allmänna principer som gäller för både beslut om och genomförande av tvångsmedel, bl.a. ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna. Ändamålsprincipen innebär att ett tvångsmedel endast får användas för det ändamål som angetts i lagstiftningen. Behovsprincipen innebär att ett tvångsmedel endast får användas om det avsedda resultatet inte kan uppnås med andra, mindre ingripande medel. Av proportionalitetsprincipen följer att ett tvångsmedel endast får användas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller de men som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade. (Se bl.a. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje uppl., s. 22 f. och JO:s beslut den 17 april 2014, dnr

text: Kroppsvisitation Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som det kan följa fängelse på får kroppsvisiteras för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. (Se

text: 28 kap. 11 § rättegångsbalken

text: En polis som griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändig av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand eller för att hans eller hennes identitet ska kunna fastställas (

text: 19 § första stycket polislagen

text: En polis får även kroppsvisitera en person i den utsträckning som behövs för att söka bl.a. efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att

text: ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: 19 § andra stycket polislagen

text: Kroppsbesiktning Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som det kan följa fängelse på får kroppsbesiktigas, bl.a. för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt att ta prov från människokroppen och undersöka sådana prov. (Se

text: 28 kap. 12 § rättegångsbalken

text: En polis får ta med den som ska kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Den som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet upp till sex timmar eller, om det finns synnerliga skäl, ytterligare sex timmar. (Se

text: 28 kap. 13 a § rättegångsbalken

text: .) Husrannsakan Om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott som det kan följa fängelse på får en husrannsakan göras hos den som är skäligen misstänkt för brottet, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: En husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller de men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade (

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: Undersökningsledaren, åklagaren och rätten får besluta om husrannsakan (

text: 28 kap. 4 § rättegångsbalken

text: ). Skälig misstanke JO har vid flera tillfällen uttalat att det krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att en misstänkt har begått den gärning som misstanken avser för att personen ska anses vara skäligen misstänkt för ett brott. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall, och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar. JO har dock i ett antal beslut uttalat sig om vad som krävs för att besluta om husrannsakan i en bostad på grund av misstanke om ringa narkotikabrott. Om polisen påträffar en sådan misstänkt på en annan plats än i bostaden kan inte endast den misstanken läggas till grund för ett beslut om husrannsakan i bostaden för att leta efter narkotika. Det krävs någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns just i bostaden eller att det finns annan bevisning om sådant brott. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383, dnr

text: , och JO:s beslut den 2 februari 2017, dnr

text: Beslag Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får tas i beslag (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Medtagande till förhör och kvarstannande för förhör I första hand bör polisen överväga att hålla förhör på brottsplatsen. I vissa fall kan det dock vara nödvändigt att hålla förhör på en annan plats. (Se Gunnel Lindberg, a.a., s. 160–161.)

text: Den som befinner sig på en plats där ett brott förövas är på tillsägelse av en polis skyldig att följa med till ett förhör som hålls omedelbart därefter. Vägrar förhörspersonen utan giltig orsak, får polisen ta med honom eller henne till förhöret. För vissa allvarligare brott gäller samma sak för den som befinner sig inom ett område i anslutning till en plats där ett brott nyligen förövats. (Se

text: 23 kap. 8 § rättegångsbalken

text: .) När man bedömer om en person ska tas med till förhör ska man beakta bl.a. brottets svårhetsgrad, betydelsen ur utredningssynpunkt av de upplysningar som han eller hon kan lämna samt angelägenheten av att upplysningarna lämnas av just honom eller henne och just vid det aktuella tillfället. Polisen måste göra en avvägning mellan kravet på en omedelbar utredning och det rimliga i att använda tvång. Medtagande till förhör kan användas vid alla typer av brott. Om brottet är lindrigt talar det dock emot att ta med en person till förhör. (Se Gunnel Lindberg, a.a., s. 163.)

text: Enligt bestämmelsen ska förhöret med den som tagits med till förhör hållas omedelbart. Det är dock acceptabelt med en kortare fördröjning om det är nödvändigt för att polisen ska kunna avsluta andra arbetsuppgifter och förbereda förhöret. (Se Gunnel Lindberg, a.a., s. 168.)

text: Den som inte är anhållen eller häktad är inte skyldig att stanna kvar för förhör längre än sex timmar. Är det av synnerlig vikt att den som kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör är han eller hon skyldig att stanna kvar ytterligare sex timmar. Sedan förhöret avslutats eller när den tid som förhörspersonen är skyldig att stanna kvar har gått ut får han eller hon omedelbart avlägsna sig. (Se

text: 23 kap. 9 § rättegångsbalken

text: Om det visar sig att ett förhör inte kan påbörjas inom den tid som med hänsyn till omständigheterna är acceptabel får förhörspersonen inte hållas kvar. Det är vidare inte tillåtet att hålla kvar någon medan andra åtgärder, t.ex. en husrannsakan, genomförs eller för att någon annan åtgärd som inte har direkt samband med förhöret ska hinna slutföras. (Se vidare Gunnel Lindberg, a.a., s. 187.)

text: Dokumentation Över en husrannsakan ska det föras protokoll där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den ska anges (

text: 28 kap. 9 § rättegångsbalken

text: ). Av protokollet ska det bl.a. tydligt framgå vilka brottsmisstankar som motiverat husrannsakan och

text: vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72, dnr

text: , och JO:s beslut den 4 november 2015, dnr

text: , samt JO:s beslut den 23 september 2016, dnr

text: och

text: ). Det är också viktigt att dokumentationen görs i så nära anslutning till husrannsakan som möjligt (se JO 2017/18 s. 282, dnr

text: Det ska föras protokoll över en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning, där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den ska anges (

text: 28 kap.

text: och

text: 13 §§

text: rättegångsbalken

text: ). Även över beslag ska det föras protokoll. Ändamålet med beslaget och det som förekommit ska anges, och det beslagtagna föremålet ska beskrivas noga (

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: Beslut om att någon ska tas med till förhör eller stanna kvar för förhör ska dokumenteras (se Gunnel Lindberg, a.a., s. 169 och 190, och det allmänna rådet i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:12

text: , FAP 100-2).

text: Det är av stor vikt från rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant. Det får för en enskild inte råda något tvivel om varför han eller hon har blivit utsatt för ett polisingripande (se JO:s beslut den 14 juli 2016, dnr

text: Bedömning

text: Kontrollen av AA och kroppsvisitationen Polismyndigheten har anfört att myndigheten arbetar aktivt med att minska vissa gruppers beväpning för att förebygga allvarliga våldsbrott och att det i det arbetet bl.a. ingår att kontakta gruppmedlemmarna. Jag har inget att invända mot detta under förutsättning att polisen agerar på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till syftet med kontakterna och övriga omständigheter. Alla kontakter måste givetvis ske inom ramen för gällande regler.

text: BB har uppgett att han gjorde bedömningen att det inte kunde uteslutas att AA var beväpnad och kunde hamna i en konfrontation där det fanns risk för våld. I likhet med Polismyndigheten är jag tveksam till om den information som polisen hade om AA gav stöd för bedömningen att det vid det aktuella tillfället fanns en sådan risk för att AA skulle använda vapen att det fanns förutsättningar för en kroppsvisitation för att söka efter vapen med stöd av

text: 19 § andra stycket polislagen

text: . Jag konstaterar också att det i den dokumentation som upprättades efter ingripandet inte anges att kroppsvisitationen av AA genomfördes med stöd av den bestämmelsen och att de ingripande poliserna från insatsstyrkan uppgett att de genomförde en skyddsvisitation av AA. Jag utgår därför från att kontrollen av AA inte syftade till att genomföra en kroppsvisitation för att söka efter vapen och att den i stället genomfördes som ett led i det förebyggande arbete som Polismyndigheten redogjort för.

text: BB har beskrivit att kontrollen av AA genomfördes på så sätt att polisen tog kontakt med AA och inledde ett samtal. Utredningen visar emellertid att det inte

text: stämmer. Av uppgifterna från de ingripande poliserna från insatsstyrkan framgår att de väntade på AA i ett trapphus och sedan sprang fram mot honom och ropade ”Polis – visa händerna”. Det är också vad AA uppgett i sin anmälan. Inget har kommit fram som ger anledning att betvivla AA:s uppgift att poliserna var beväpnade och att han kände sig tvingad att lägga sig ned på marken. Eftersom syftet med ingripandet – såvitt kan bedömas – var att ta kontakt med AA i polisens förebyggande arbete, agerade de ingripande poliserna enligt min bedömning alltför kraftfullt och på ett sätt som inte var försvarligt med hänsyn till syftet med ingripandet.

text: Av uppgifter från poliserna från insatsstyrkan framgår att AA fördes till en närliggande trappuppgång där han skyddsvisiterades i väntan på att andra poliser skulle ta över. Som jag uppfattar saken var AA i det skedet ännu inte misstänkt för brott och inte heller frihetsberövad på någon annan grund. Det fanns därför inte förutsättningar att kroppsvisitera honom av säkerhetsskäl. En sådan kroppsvisitation får endast utföras i anslutning till att en polis griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon.

text: Beslutet om kroppsbesiktning Av den dokumentation BB upprättade samma dag som ingripandet gjordes framgår att AA togs med för kroppsbesiktning eftersom han visade tydliga tecken på narkotikapåverkan. Först i samband med JO:s utredning har BB preciserat vilka tecken på narkotikapåverkan han avsåg. Han har också angett ytterligare omständigheter som han lade till grund för beslutet om kroppsbesiktning.

text: BB har bl.a. uppgett att AA var nervös och ifrågasättande på ett sätt som inte var normalt. Dessa uppgifter motsägs dock delvis av en av poliserna från insatsstyrkan som uppgett att han uppfattade situationen som väldigt lugn, att poliserna och de kontrollerade personerna småpratade sporadiskt och att han inte hörde några hårda ord utbytas. Jag är mycket tveksam till värdet av de uppgifter BB nu lämnat. Jag anser mig dock inte ha tillräcklig grund för att ifrågasätta bedömningen att AA var skäligen misstänkt för att ha använt narkotika och att det därför fanns förutsättningar att ta med honom för kroppsbesiktning. Eftersom beslutet om kroppsbesiktning inte avsåg misstanken om dopningsbrott tar jag inte ställning till om det fanns grund för den misstanken.

text: Det är en brist att de omständigheter som lades till grund för beslutet om kroppsbesiktning inte dokumenterades på ett fullständigt sätt. Beslaget av mobiltelefonen BB har uppgett att mobiltelefonen togs i beslag eftersom den kunde antas ha betydelse för utredningen av misstanken om förberedelse till bedrägeri och att beslaget av misstag skrivits in i ärendet där AA var misstänkt för att ha använt narkotika. BB:s påstående är anmärkningsvärt eftersom misstanken om förberedelse till bedrägeri uppkom först senare under eftermiddagen när polisen

text: genomförde husrannsakan i AA:s bostad. I likhet med Polismyndigheten utgår jag från att beslaget dokumenterats i rätt ärende.

text: Av dokumentationen över husrannsakan i bilen och beslaget av mobiltelefonen framgår att husrannsakan grundades på misstanken om att AA hade använt narkotika och att mobiltelefonen togs i beslag eftersom den kunde antas ha betydelse för utredningen av det brottet. Den bevisning som behövdes för att styrka misstanken om att AA hade använt narkotika säkerställdes dock redan genom beslutet om kroppsbesiktning (se mitt beslut den 8 december 2016, dnr 1839-2016). Med utgångspunkt i dokumentationen över åtgärderna fanns det därmed inte förutsättningar för att ta mobiltelefonen i beslag.

text: Husrannsakan i AA:s bostad I beslutet om husrannsakan anges att det grundades på att AA var misstänkt för att ha använt narkotika. En misstanke om detta kan, som framgått, inte ensam läggas till grund för ett beslut om husrannsakan i den misstänktes bostad för att leta efter narkotika. Det krävs någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns just i bostaden, eller att det finns annan bevisning om sådant brott. I så fall ska det av dokumentationen över husrannsakan framgå att den misstänkte är misstänkt även för innehav av narkotika.

text: I en avrapporteringspromemoria som upprättades åtta dagar efter händelsen antecknade BB att de omständigheter som rådde vid kontrollen av AA gjorde att han beslutade om husrannsakan i AA:s bostad för att söka efter narkotika och dopningspreparat. Varken av avrapporteringspromemorian eller av protokollet över husrannsakan framgår dock vilka dessa omständigheter var.

text: Först i samband med JO:s utredning har BB preciserat de omständigheter han lade till grund för beslutet om husrannsakan, bl.a. att det fanns färsk information om att AA hanterade narkotika. Någon närmare beskrivning av vad denna information gick ut på finns inte. Även här är jag mycket tveksam till värdet av de uppgifter BB nu lämnat och om det har funnits förutsättningar för husrannsakan i AA:s bostad. Det är under alla förhållanden oacceptabelt att omständigheter som läggs till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO inlett en utredning. Det gäller särskilt vid ingripande åtgärder som husrannsakan i en bostad.

text: Beslutet att ta med AA till förhör och längden på frihetsberövandet En grundläggande förutsättning för att en person som ska höras ska kunna tas med till förhör på en annan plats är att det står klart för polisen att förhörspersonen befinner sig på en brottsplats. Det är inte tillräckligt med allmänna misstankar i det hänseendet (se JO:s beslut den 10 mars 1986, dnr

text: Av protokollet över beslutet att ta med AA till förhör framgår att det avsåg ett förhör om misstanken om att AA använt narkotika. Av utredningen framgår

text: dock inte någon omständighet som enligt min uppfattning hade kunnat leda polisen till slutsatsen att AA använt narkotika på den plats där han kontrollerades. Av utredningen framgår inte heller varför förhör med AA inte kunde hållas på platsen och inte heller om AA vägrade följa med till platsen där förhöret skulle hållas. Redan av dessa anledningar saknades det förutsättningar för beslutet att ta med AA till förhör. Enligt min bedömning var omständigheterna inte heller sådana att det, särskilt mot bakgrund av det misstänka brottet, var proportionerligt att ta med AA till förhör.

text: Jag konstaterar dock att polisen enligt bestämmelserna i

text: 28 kap. 13 a § rättegångsbalken

text: fick ta med AA för att genomföra kroppsbesiktningen. Så snart kroppsbesiktningen slutförts skulle han ha frigetts. AA hölls emellertid kvar till följd av beslutet att ta med honom till förhör. Eftersom förhöret endast skulle avse en misstanke om bruk av narkotika och ett sådant förhör får antas vara enkelt att genomföra, var det enligt min mening inte acceptabelt med annat än en mycket kort fördröjning innan förhöret hölls. Förhöret med AA hölls dock nästan tre timmar senare. BB har uppgett att förhöret fördröjdes på grund av att en ny förundersökning inleddes med anledning av de fynd som gjordes i AA:s bostad. Som framgått är en förhörsperson dock inte skyldig att stanna kvar medan andra åtgärder verkställs eller medan åtgärder som inte har direkt samband med förhöret slutförs. Det är därför enligt min mening oacceptabelt att AA inte frigavs i nära anslutning till att kroppsbesiktningen slutfördes, oavsett om polisen då hade kunnat genomföra ett förhör.

text: Det är en brist att grunderna för beslutet att ta med AA till förhör och de överväganden som gjordes om att AA skulle hållas kvar för förhör inte dokumenterades. Sammanfattning och avslutande synpunkter Utredningen visar att det förekommit betydande fel och brister vid ingripandet mot AA. Det som kommit fram ger intrycket av att polisen redan från början avsett att genomföra en husrannsakan i AA:s bostad för att söka efter otillåtna föremål och vidtog åtgärder för att han inte skulle kunna närvara vid den. Jag fäster därvid särskilt avseende vid att BB uppgett att beslaget av mobiltelefonen avsåg misstanken om förberedelse till bedrägeri trots att den misstanken, enligt vad som framgår av utredningen, ännu inte uppkommit när telefonen togs i beslag och att AA hölls kvar i knappt tre timmar för ett normalt sett enkelt förhör om en misstanke om bruk av narkotika medan polisen genomförde en husrannsakan i hans bostad. Även den bristfälliga dokumentationen av de tvångsåtgärder som vidtogs och att omständigheter till grund för dem angetts först i efterhand bidrar till det intrycket. Att handläggningen ger intrycket att polisen använt tvångsåtgärder för andra syften än de är avsedda för är allvarligt och påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för att polisen agerade alltför kraftfullt och på ett sätt som inte var försvarligt med hänsyn till syftet med ingripandet när de tog

text: kontakt med AA och för att han kroppsvisiterades utan att det fanns förutsättningar för det. Polismyndigheten ska också kritiseras för att en mobiltelefon togs i beslag samt för att AA togs med till förhör och hölls kvar för förhör i knappt tre timmar trots att det inte fanns förutsättningar för det.

text: Slutligen ska Polismyndigheten kritiseras för de dokumentationsbrister som genomgående präglat handläggningen. Detta har bl.a. lett till att grunderna för kroppsbesiktningen av AA och husrannsakan i AA:s bostad inte har dokumenterats på ett fullständigt sätt samt att det saknas dokumentation om de överväganden som gjordes i frågan om att ta med AA till förhör och att hålla kvar honom för förhör. Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Som jag framhållit ovan är det oacceptabelt att omständigheter som läggs till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO inlett en utredning.

text: Som framgått har BB i samband med yttrandet till JO lämnat uppgifter som inte stämmer, t.ex. om det sätt polisen tog kontakt med AA på och att beslaget av mobiltelefonen avsåg misstanken om förberedelse till bedrägeri. Han har vidare i flera avseenden lämnat uppgifter som avviker från vad de andra poliser som deltog vid ingripandet mot AA har uppgett. Jag är mot den bakgrunden överlag tveksam till sanningshalten i de uppgifter som BB lämnat. Jag anser mig dock inte ha ett tillräckligt underlag för att påstå att BB medvetet lämnat felaktiga uppgifter till JO.

text: Det finns emellertid anledning att understryka att en tjänsteman som lämnar uppgifter till JO har sanningsplikt. Jag förutsätter att Polismyndigheten för sina anställda inskärper vikten av att upplysningar som lämnas till JO är korrekta och sanningsenliga.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Dokumentation Sjukvård

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för hanteringen av ett olycksfall där en intagen skadat sin hand och haft behov av hälso- och sjukvård

text: [P]

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för hanteringen av ett olycksfall där en intagen skadat sin hand och haft behov av hälsooch sjukvård

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Kumla. Han uppgav i huvudsak följande.

text: Lördagen den 19 augusti 2023 råkade han ut för en olycka i anstaltens träningslokal och skadade sin hand. Handen svullnade och han kunde inte röra på fingrarna. Eftersom han nyligen hade ådragit sig en handfraktur kunde han omedelbart konstatera att handen var bruten igen. Han vände sig till avdelningspersonal för att få skadan undersökt och röntgad. De tog kontakt med vakthavande befäl som, utan att själv inspektera skadan, beslutade att varken tillkalla jourläkare eller bevilja någon annan vård. Dagen därpå hade skadan blivit värre och han visade den på nytt för avdelningspersonal. De kontaktade vakthavande befäl som också denna gång bedömde att situationen inte var tillräckligt akut och vägrade titta på handen. På måndagen fick han träffa anstaltens läkare och blev sedan förd till akutmottagningen där frakturen gipsades.

text: Under färden till akutmottagningen uttryckte sig transportpersonalen och det vakthavande befälet, som man då kommunicerade med, på ett olämpligt sätt om honom och hans skada. De sade bl.a. att de kände en person som skulle vilja kapa av hans hand med avbitartång eller kapsåg samt att det nu var akut och att han skulle få välja mellan avbitartången eller en vinkelslip.

text: Även när han ådrog sig en handfraktur för två månader sedan förvägrades han sjukvård av personal i anstalten.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades daganteckningar och patientjournal in. JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över det som hade förts fram i anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik vid rättsavdelningen på huvudkontoret, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har inhämtats från Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har inhämtat uppgifter från anstalten Kumla och dess personal samt från kriminalvårdsregistret (KVR). Av utredningen framgår i huvudsak följande. Av en anteckning i KVR från den 19 augusti 2023 framgår att AA denna dag tog kontakt med avdelningspersonal. Det visade sig att AA hade skada på knogen som han enligt egen utsago ådragit sig när han tränade på anstaltens gym. Avdelningspersonalen tog kontakt med vakthavande befäl, BB, som utifrån den information som kommit fram bedömde att ärendet skulle vänta till måndagen. BB har inte kunnat redogöra för vilken information han fick i samtalet den 19 augusti 2023. Han kan emellertid erinra sig att den information han fick inte utgjorde skäl för bedömningen att AA var i akut behov av sjukvård. Inte heller bedömde han att kontakt med sjuksköterska eller sjukvårdsrådgivning var nödvändigt. Utredningen har inte närmare visat vilken information BB tog emot under samtalet. Den 20 augusti 2023 kontaktade avdelningspersonal på nytt vakthavande befäl med anledning av AA och dennes skada. Vid detta tillfälle var det dock vakthavande befäl CC, härefter kallad CC, som mottog samtalet. Inte heller CC kan minnas i detalj vilken information han fick under samtalet. Han kan emellertid erinra sig att den information han fick inte utgjorde skäl för bedömningen att AA var i akut behov av sjukvård. Inte heller CC bedömde att kontakt med sjuksköterska eller sjukvårdsrådgivning var nödvändig. CC har vidare uppgett att det är rutin för vakthavande befäl att ställa kontrollfrågor för att bedöma skador i situationer som denna och att han med största sannolikhet ställt dessa frågor även i nu aktuellt fall. CC har inte kunnat återge vem han talade med ur anstaltspersonalen. Någon anteckning från den 20 augusti 2023 motsvarande den från den 19 augusti 2023 har inte återfunnits och det har därför inte närmare utretts vem han talade med. Den 21 augusti 2023 hade AA kontakt med sjukvårdspersonal vid anstalten och även ordinarie sjukvård. BB har tillbakavisat AA:s uppgifter om att han skulle ha deltagit i samtal om AA med transporterande personal under färden till den allmänna sjukvården. Kontakt skedde endast i samband med att transporten lämnade anstalten och då den ankom sjukhuset. BB och transportpersonalen avhandlade då enbart transportens geografiska läge. Även den transporterande personalens dagansvarige, tillika bilföraren av aktuell transport, tillbakavisar att samtal angående AA förts mellan transportpersonalen och BB. Transporterande personal samtalade emellertid med AA om dennes skada i en samtalston som av personalen uppfattades som skämtsam. Sådana uttalanden som AA angett i sin anmälan kan ha förekommit, dock helt utan att det låg något allvar bakom dessa. Transporterande personal uppfattade inte heller att AA tog illa vid sig under transporten utan att han själv samtalade om sin skada på ett sätt och i en samtalston som av transportpersonalen uppfattades som skämtsam. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter.

text: Rättslig reglering

text: Författningsreglering Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 9 kap. 1 § FäL ska en intagen som behöver hälso- och sjukvård vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas

text: eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 2009/10:135 s. 158

text: ) uttalas bl.a. att bestämmelsen har fått en skärpt formulering på så sätt att "bör" och "får" ersatts med "ska" för att ge den intagne ett utökat skydd. Det uttalas även att med hälsooch sjukvård avses sådan verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: . Av

text: 2 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30)

text: framgår att med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Enligt

text: 25 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska varje anstalt ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsutbildning. Av

text: 5 § fängelseförordningen

text: framgår att för varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes.

text: Kriminalvårdens interna styrande dokument Enligt 9 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska den intagne omedelbart få sjukvård vid akut sjukdom eller skada. Av Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal (

text: ) framgår bl.a. följande om kriminalvårdspersonalens ansvar (se s. 6). När en person är frihetsberövad ställs högre krav på lyhördhet för önskan om kontakt med hälso- och sjukvårdspersonal. Det bör understrykas att kriminalvårdspersonal utan medicinsk utbildning måste vara försiktiga med att självständigt bedöma klienters hälsotillstånd och i första hand utnyttja de medicinska resurser som finns tillgängliga, antingen häktets eller anstaltens egen sjukvård eller den allmänna sjukvården (se

text: JO 2010/11 s. 238

text: och JO:s beslut med dnr 3636-2017 och 4042-2017). Vidare framgår av anvisningarna (s. 8 och 9) bl.a. följande om agerande vid akut tillstånd. Den som upptäcker en klient i ett akut tillstånd ska kalla på förstärkning och själv påbörja omedelbara åtgärder, första hjälpen, beroende på tillståndet. Att rädda liv är det primära – allt annat kommer i andra hand. Vid hängning ska trycket mot halsen avlastas genom att lyfta upp personen i väntan på nedtagning. Hjärt- och lungräddning (HLR) ska påbörjas vid onormal andning eller om en patient inte andas alls. Denna ska fortsätta tills ambulans kommer. Vid blödning ska denna stoppas. En medvetslös patient med normal andning läggs i stabilt sidoläge i väntan på ambulans. Samtidigt som första hjälpen ges ska annan personal kontakta sjuksköterska och vakthavande befäl (eller den funktion som utsetts av ansvarig chef). Vakthavande befäl (eller den funktion som utsetts av ansvarig chef) ansvarar i en larmsituation för kontakter med chef för verksamhetsstället eller KVC-beredskap samt eventuella kontakter med polis och räddningstjänst. Vid akuta tillstånd ska ambulans larmas omgående; 112 enligt lokala rutiner. I anvisningarna (s. 10) anges följande avseende akut tillstånd i form av skelettskada. Vid skelettskada med kraftig smärta, missfärgning och svullnad och/eller felställning ska kontakt tas med sjuksköterska/sjukvårdsrådgivning för bedömning. Kroppsdelen ska vidare vara i högläge och ej belastas. Klienten kan få smärtstillande enligt egenvården, men behov i övrigt ska bedömas av sjukvården.

text: Slutligen framgår av anvisningarna (s. 11) bl.a. följande om åtgärder som ska vidtas när sjukvårdspersonal inte är på plats och det är fråga om mindre akuta tillstånd. Vid mindre akuta tillstånd ska vakthavande befäl kontakta sjukvårdsupplysningen för råd om vidare handläggning. Det är önskvärt att personal med kännedom om klientens hälsotillstånd om möjligt befinner sig vid klienten under tiden som samtalet sker och möjliggör för sjukvårdsupplysningen att prata med klienten direkt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att AA den 19 augusti 2023 ådrog sig en skada. Såväl den 19 augusti som den 20 augusti 2023 har kriminalvårdspersonal kontaktat BB respektive CC i deras egenskap av vakthavande befäl avseende AA:s skada. Både BB och CC har bedömt att AA inte befann sig i något akut sjukdomstillstånd och att kontakt med hälso- och sjukvård kunnat anstå till närmast följande vardag. Det är olyckligt att BB och CC inte har kunnat redogöra för den information som de fick i sina samtal med anstaltspersonalen och som låg till grund för deras tidigare redovisade ställningstaganden avseende AA. Även om kriminalvårdspersonal ska vara försiktig med att bedöma klienters hälsotillstånd kan det krävas att vissa sådana bedömningar görs, t.ex. kan kriminalvårdspersonal behöva bedöma om ett sjukdomstillstånd är akut. Om ett tillstånd inte bedöms som akut är utgångspunkten enligt Kriminalvårdens interna styrande dokument att vakthavande befäl ska ta kontakt med sjukvårdsupplysningen för råd om vidare handläggning. Varken BB eller CC har bedömt att det varit fråga om ett akut sjukdomstillstånd. Det är visserligen svårt att av uppgifterna i utredningen dra några säkra slutsatser om hur AA:s hälsotillstånd yttrade sig den 19 och 20 augusti 2023 eller vilka uppgifter om hans hälsotillstånd som förmedlades till BB och CC i samband med att de konsulterades. Det kan dock konstateras att såväl Kriminalvårdens utredning, som AA:s egna uppgifter om skadan i anmälan till JO, ger vid handen att AA behövt insatser från hälso- och sjukvården i ett tidigare skede än vad han erbjudits. Kriminalvården beklagar att AA först två dagar efter att han ådragit sig skadan fått nödvändig hälso- och sjukvård. BB och CC har angett att de inte bedömt det nödvändigt att kontakta sjukvårdsupplysningen. Det bör i detta sammanhang åter framhållas att det inte gått att bringa klarhet i vilka uppgifter om AA:s hälsotillstånd som förmedlats till BB respektive CC när de konsulterats. Det är alltså oklart vad som legat till grund för deras respektive bedömningar om att kontakt med sjukvårdsupplysningen inte var nödvändig. Den uppkomna situationen visar på vikten av att uppgifter om en intagens hälsotillstånd samt bedömningar och ställningstaganden avseende detsamma dokumenteras på ett sådant sätt att det i efterhand går att utläsa vad som legat till grund för en viss bedömning eller ett visst ställningstagande. Detta är av särskild vikt när bedömningen utgör ett avsteg från det som är utgångspunkten enligt Kriminalvårdens interna styrande dokument. I avsaknad av sådan dokumentation om det aktuella hälsotillståndet och med hänsyn till det som nu är känt om AA:s skada framstår det som mycket olyckligt att vare sig BB eller CC tog kontakt med sjukvårdsupplysningen. Det kan inte uteslutas att en kontakt med sjukvårdsupplysningen under den 19 eller 20 augusti 2023 hade kunnat leda till att AA fått nödvändig hälso- och sjukvård i ett tidigare skede. Den 21 augusti 2023 transporterades AA för vård inom den ordinarie sjukvården. Det som AA har anfört angående diskussioner mellan BB och transporterande personal har tillbakavisats av de medarbetare som närvarat vid transporten. Utredningen ger alltså inte stöd för AA:s påståenden om vilken ordväxling som förekommit mellan BB och transporterande personal.

text: Den transporterande personalen har medgett att samtal förts mellan personalen och AA om hans skada. Personalen upplevde dock att samtalstonen var skämtsam, från både personalens och AA:s sida. Kriminalvården finner inga skäl att ifrågasätta personalens uppgifter om konversationen med AA, hur de uppfattade denna, hur både de och AA deltog i denna samt hur de bedömde AA:s reaktioner på konversationen. I sammanhanget bör det dock framhållas att det är av största vikt att samtal mellan intagna och Kriminalvårdens personal förs på ett sådant sätt att den intagne bemöts med respekt och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet (jfr 1 kap. 4 § FäL). Detta gäller inte minst när en intagen har ett hälsotillstånd som kräver vård och därigenom befinner sig i en särskilt svår situation.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att AA lördagen den 19 augusti 2023 skadade sig i anstalten och att en extern läkare måndagen den 21 augusti konstaterade att han hade en fraktur i handen. Både den 19 augusti och dagen därpå visade AA skadan för anstaltspersonal, som i sin tur kontaktade tjänstgörande vakthavande befäl (BB respektive CC). Varken BB eller CC ansåg att AA befann sig i ett akut sjukdomstillstånd. Båda bedömde dessutom att kontakt med hälso- och sjukvård kunde vänta till närmast följande vardag och att det inte var nödvändigt att konsultera sjukvårdsupplysningen. Kriminalvården har inte kunnat klarlägga vilka uppgifter som förmedlades till de vakthavande befälen, men har beklagat det inträffade och dragit slutsatsen att AA har haft behov av hälso- och sjukvårdsinsatser tidigare än vad han erbjudits. Den bedömningen gör även jag. För egen del finner jag anledning att också understryka vikten av att avdelningspersonalen lämnar korrekt och fullständig information till vakthavande befäl och att han eller hon i sin tur i en situation som denna har beredskap för att själv besöka den intagne för att bättre kunna bilda sig en uppfattning.

text: I likhet med Kriminalvården anser jag vidare att omständigheterna visar hur angeläget det är att uppgifter om en intagens hälsotillstånd samt bedömningar och ställningstaganden om saken dokumenteras på ett noggrant sätt. Det gäller i synnerhet när det, som i detta fall, görs avsteg från vad som är utgångspunkten enligt myndighetens interna styrande dokument. Precis som Kriminalvården har anfört är det mycket olyckligt att inte någon av BB och CC tog kontakt med sjukvårdsupplysningen och som jag nyss varit inne på tyder mycket alltså på att AA genom en sådan konsultation hade fått nödvändig hälso- och sjukvård tidigare. Jag noterar därvid att varken BB eller CC träffade den berörde intagne. Anstalten förtjänar kritik för hanteringen av AA:s olycksfall samt för underlåtenheten att dokumentera vilka uppgifter som har förmedlats till de vakthavande befälen och de överväganden som gjorts.

text: I sammanhanget vill jag framhålla att kriminalvårdstjänstemän, som normalt inte är medicinskt utbildade, bör vara mycket försiktiga vid bedömningen av intagnas behov av sjukvård och aldrig nonchalera intagnas uppgifter i det avseendet (se bl.a. JO 2010/11 s. 238, dnr

text: m.fl.). Jag vill därutöver påminna om det ansvar var och en har att dokumentera sina beslut, åtgärder och

text: ställningstaganden. JO har vid upprepade tillfällen poängterat att detta är av stor betydelse för den enskilde som är föremål för åtgärderna, dels för att säkerställa att han eller hon får tillgång till de insatser eller det stöd som är motiverat, dels för att en korrekt dokumentation främjar rättssäkerheten i de ställningstaganden som rör den enskilde. Bristande dokumentation försvårar också för såväl den interna uppföljningen som möjligheterna att vid en extern granskning som JO:s kunna utreda vad som har hänt och bedöma myndighetens agerande.

text: När det gäller klagomålen om vad som ska ha sagts under transporten till den externa sjukvården den 21 augusti 2023 vill jag anföra följande. Kriminalvården har tillbakavisat att transportpersonalen och BB har samtalat om AA. I den delen står alltså ord mot ord och jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat. Däremot har myndigheten medgett att personalen och AA under transporten har pratat om skadan samt att sådana uttalanden som han har tagit upp i sin anmälan till JO kan ha förekommit men då på skämt. Här nöjer jag mig med att erinra om det som Kriminalvården själv har framhållit i remissvaret, nämligen att det av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Det gör sig naturligtvis inte minst gällande när den intagne är i behov av hälsooch sjukvård och därför befinner sig i en särskilt utsatt situation. Bestämmelsen innebär bl.a. att anställda inom Kriminalvården ständigt måste göra avvägningar beträffande sina ordval och handlingar.

text: Det som AA i övrigt har framfört motiverar inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Malin Jonasson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


title: Fråga om skyldighet för en byggnadsnämnd att följa upp ett lagakraftvunnet rivningsföreläggande

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i en anmälan den 22 februari 2000 klagomål mot Områdesnämnden Fisksätra/Saltsjöbaden i Nacka kommun och uppgav följande.

text: Undertecknade är ägare till fastigheterna S. 17:17 och 17:20. I brev 910813 besvärar vi oss till Byggnadsnämnden i Nacka Kommun angående den stödmur som grannfastigheten S. 17:18 uppfört utan bygglov, grovt sett parallellt med den gemensamma tomtgränsen men delvis placerad inne på vår fastighet. Därefter inträffar följande: 911211 Byggnadsnämnden beslutar enligt stadsbyggnadskontorets förslag, att förelägga ägaren till 17:18 att inom två månader ha rivit muren och återställt platsen i ursprungligt skick. 920422 Länsstyrelsen avslår överklagandet av byggnadsnämndens beslut om föreläggande att vidta rättelse. Länsstyrelsen gör endast den ändringen i det överklagade beslutet i den delen, att tidpunkten före vilken den befintliga muren skall ha rivits bestäms till den 1 juli 1992. – – –

text: 921209 Kammarrätten meddelar sin dom. Kammarrätten, som delar länsstyrelsens bedömning, ändrar inte det överklagade beslutet på annat sätt än att tidpunkten före vilken den befintliga muren skall ha rivits bestäms till den 1 april 1993. – – –

text: 940418 Regeringsrätten beslutar att inte meddela prövningstillstånd med anledning av CC:s överklagande av Kammarrättens i Stockholm dom den 9 december 1992 angående bygglov m m. Kammarrättens avgörande står därför fast. – – –

text: 940822 Undertecknade tar telefonkontakt med byggnadsnämndens DD, som konfirmerar att Byggnadsnämnden är skyldig att genomdriva rivningen, om så erfordras genom ansökan om handräckning. Särskilt vill vi peka på att möjlighet till bygglov i efterhand för den byggda muren saknas, varför Byggnadsnämnden för rivningens genomförande inte ens hade behövt invänta möjlighet för ägaren att söka sådant bygglov. Detta framgår av länsstyrelsens beslut 920422. – – –

text: Vid ett par tillfällen har vi också frågat grannarna när de har för avsikt att riva muren. Svaren har varit entydiga och framförts med emfas: De avser över huvud taget inte att genomföra någon rivning.

text: Erinran mot myndighetsutövning

text: Sedan april månad 1994, då Regeringsrätten avslog ansökan om prövningstillstånd, har vi återkommande per telefon talat med Nacka Kommun, och försökt få dem att genomdriva rivningen i enlighet med kammarrättens dom. Den 27.3.1999 skickade vi brev till Kommunen ... med besvär angående de uteblivna åtgärderna. I början av juni 1999 talade vi i telefon med EE på Kommunen. Han sade sig tro att ärendet var under behandling, och lovade att ringa tillbaka snarast. Dags dato har vi emellertid ännu inte blivit uppringda av EE eller någon av hans kolleger.

text: Utredning

text: Sedan anmälan remitterats uttalade områdesnämnden den 29 mars 2000 följande.

text: Ägarna till fastigheterna S. 17:17 och 17:20 har till länsstyrelsen och till Riksdagens Ombudsmän, JO, anmält kommunens hantering av ett ärende som rör en olovligt uppförd mur på deras grannfastighet, S. 17:18. Muren är delvis placerad även på anmälarnas fastighet. Orsaken till anmälningarna är att kommunen inte vidtagit några åtgärder för att följa upp att ett lagakraftvunnet rivningsföreläggande verkställs. – – –

text: Ärendet startade 1991 med ett föreläggande i december i byggnadsnämnden att muren skulle rivas. Dock sanktionerades inte beslutet med något vite. Överklaganden följde ändå upp i Regeringsrätten, som den 18 april 1994 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Muren skulle rivas. Genom överklagandet till Regeringsrätten hade den av kammarrätten utsatta tidsfristen gått ut. Under våren 1999 uppmärksammades bygg-, kart- och lantmäterienheten med en skrivelse från anmälarna på att rivning av muren inte efterkommits. Med anledning av skrivelsen uppmanade enheten fastighetsägarna till S. 17:18 skriftligt att utan dröjsmål riva muren. Samtidigt förbereddes inom enheten åtgärder för vitesföreläggande. Bygg-, kart- och lantmäterienheten kan bara konstatera att det är en brist i rutinerna i det enskilda fallet som orsakat att föreläggandet inte har följts upp. Vardera handläggare är ansvarig för vart ärendes hantering men enheten har även rutiner för att sprida beslut från överprövande instanser bland samtliga lovhandläggare. Enheten kommer nu att se över om rutinerna behöver förändras eller om åtgärder behöver vidtas för att säkerställa att rutinerna följs. Bygg-, kart- och lantmäterienheten förbereder nu på nytt för beslut om vitesföreläggande. Avsikten är att kunna ta upp ärendet till beslut på nästkommande nämndsammanträde.

text: Till remissvaret var fogat ett yttrande, daterat den 29 mars 2000, av områdesnämndens ordförande, FF, och nämnddirektören GG, i vilket anfördes följande.

text: Områdesnämnden Fisksätra/Saltsjöbaden kan i stort bekräfta den beskrivning av ärendet som har gjorts i anmälan. Tilläggas kan att kommunen i juni 1999 skrev till familjen HH och framhöll att muren måste rivas inom en kortare tid om man ville undvika ytterligare rättsliga åtgärder. Normalt skall ett ärende där någon förelagts att vidta viss åtgärd följas upp sedan de tidsfrister som angetts i föreläggandet gått ut. Har tidsfristen till följd av att ärendet överklagats gått ut innan föreläggandet vunnit laga kraft skall ny tidsfrist sättas ut och följas upp. Enligt de rutiner som Miljö & Stadsbyggnad, tjänstemannaorganisationen, har för uppföljning av ärenden har respektive tjänsteman fullt ansvar för sina ärenden,

text: oavsett om det handlar om att följa ett överklagat beslut eller tidsfrister i ett föreläggande. Skrivelser och inkomna beslut från överprövande instans samlas i en central pärm, originalet läggs i akten och en kopia cirkulerar bland samtliga lovhandläggare för att alla skall veta vad som händer. De diskuteras också på lovhandläggare- och enhetsmöten. Det som inträffat i det aktuella ärendet är ytterst beklagligt och beror på brister i rutinerna i det enskilda fallet. Områdesnämnden kommer gemensamt med Miljö & Stadsbyggnad att se över rutinerna och vilka åtgärder som eventuellt bör vidtas för att säkerställa att fel som det som nu inträffat inte förekommer. Nämnden kommer också att granska om det föreligger eventuella brister i uppföljningen mellan Miljö & Stadsbyggnad och områdesnämnden. Miljö & Stadsbyggnad arbetar nu med ett förslag till områdesnämnden om hur det aktuella ärendet skall hanteras i fortsättningen och nämnden kommer att inge kopia av kommande beslut i ärendet till Riksdagens Ombudsmän. Vid sammanträde den 26 april 2000, § 86, beslutade områdesnämnden med stöd av

text: 10 kap.

text: och

text: 18 §§

text: plan- och bygglagen (1987:10)

text: att förelägga ägarna till fastigheten S. 17:18 att senast två månader efter delgivning av beslutet ha rivit muren och återställt platsen i ursprungligt skick, vid påföljd att åtgärderna annars skulle komma att utföras genom nämndens försorg på fastighetsägarnas bekostnad. Beslutet, som skulle gälla omedelbart, försågs med fullföljdshänvisning.

text: Sedan AA och BB fått del av remissvaret och övriga handlingar ifrågasatte de det riktiga i att nämndens föreläggande den 26 april 2000 kunde överklagas, något som de menade skulle ytterligare kunna fördröja verkställigheten av det lagakraftvunna beslutet om rivning.

text: Områdesnämndens akt beträffande fastigheten S. 17:18 var tillgänglig vid granskningen. Av handlingarna framgick att nämndens beslut om föreläggande den 26 april 2000 sedan det delgetts ägarna till fastigheten S. 17:18 den 31 maj 2000 överklagats av dem hos länsstyrelsen. Vidare framgick att nämnden vid sammanträde den 14 juni 2000, § 136, beviljat bygglov för en mur på fastigheten S. 17:18. Detta beslut hade överklagats av AA.

text: I beslut den 4 oktober 2000 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen

text: , PBL, skall en byggnadsnämnd ta upp frågan om påföljd och ingripande så snart det finns anledning att anta att någon överträdelse av bestämmelserna om byggande skett. När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, skall byggnadsnämnden se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand.

text: I 10 kap. 12–20 §§ PBL finns närmare bestämmelser om sådana ingripanden för att åstadkomma rättelse som kan komma i fråga vid överträdelser. Enligt 14 § nämnda kapitel får byggnadsnämnden förelägga ägaren av den fastighet, byggnad eller anläggning som frågan gäller att inom viss tid vidta rättelse. Följs inte föreläggandet, får byggnadsnämnden begära handräckning genom kronofogdemyndigheten. Ett föreläggande enligt 14 § får enligt 18 § förenas med vite eller med föreskrift att åtgärden, om föreläggandet inte följs, kan komma att

text: utföras genom byggnadsnämndens försorg på den försumliges bekostnad. Följs inte ett föreläggande som innebär att åtgärden kan utföras genom byggnadsnämndens försorg, skall nämnden, om det inte finns skäl till annat, besluta att åtgärden skall utföras och hur det skall ske. I ett beslut om föreläggande får förordnas att beslutet skall gälla omedelbart. Av 13 kap. 2 § jämförd med

text: 1 §

text: PBL framgår att en byggnadsnämnds beslut om föreläggande får överklagas hos länsstyrelsen.

text: Det föreläggande som byggnadsnämnden beslutade om i december 1991 vann laga kraft i april 1994. Byggnadsnämnden/områdesnämnden vidtog inte någon åtgärd i saken förrän i juni 1999. Områdesnämnden har i remissvaret bara konstaterat att det är en brist i rutinerna i det enskilda fallet som orsakat att föreläggandet inte följts upp. Jag har svårt att se detta som den enda förklaringen till nämndens mångåriga passivitet i ärendet. AA och BB har oemotsagt uppgett att de alltsedan år 1994 återkommande per telefon försökt få ”Nacka kommun” att genomdriva rivningen. Dessa kontakter borde ha föranlett att ärendet följts upp långt tidigare än som kom att bli fallet. Det inträffade tyder enligt min mening på att ingen tagit ansvar för ärendet och att det inte heller förekommit någon fortlöpande kontroll av de ej avslutade ärendena. Därtill kommer följande. Nämnden har i remissvaret vidgått att förvaltningen åtminstone genom AA och BB:s skrivelse i mars 1999 uppmärksammades på ärendet och att detta föranledde en skriftlig uppmaning till ägarna till S. 17:18 att riva muren samtidigt som åtgärder ”förbereddes” för ett beslut om vitesföreläggande. Något sådant föreläggande kom dock uppenbarligen aldrig till stånd och någon förklaring till detta har områdesnämnden inte lämnat. Eftersom det första föreläggandet saknade sanktioner har det varit nödvändigt att utfärda ett nytt föreläggande med vite eller bestämmelse om tvångsutförande. Nämnden hade därför i vart fall när det genom skrivelsen i mars 1999 stod klart att det första föreläggandet inte blivit uppfyllt omedelbart bort besluta om ett nytt föreläggande. Den av förvaltningen då gjorda anmodan till ägarna av S. 17:18 att riva muren har inte varit tillfyllest, i synnerhet som den inte synes ha följts upp på något sätt. Inte förrän AA och BB hos JO och länsstyrelsen anmält områdesnämnden aktualiserades ärendet på nytt.

text: Handläggningen ger enligt min mening intrycket av att det förelegat en ovilja från nämndens/förvaltningens sida att vidta några åtgärder för att åstadkomma rättelse i saken.

text: Med anledning av områdesnämndens uttalande om att varje handläggare är ansvarig för sina ärenden, vill jag tillägga följande. Även om nämnden delegerat till tjänstemän att besluta i vissa ärendegrupper, har nämnden alltid det övergripande ansvaret för att samtliga ärenden handläggs och slutligt prövas inom rimlig tid. Detta förutsätter i sin tur att det finns enkla och säkra rutiner inom förvaltningen som möjliggör för nämnden att utöva tillsyn.

text: Områdesnämnden har haft en ovillkorlig skyldighet enligt

text: 10 kap. 1 §

text: PBL att ingripa mot den utan lov uppförda muren. Jag ser mycket allvarligt på att nämnden under fem år inte vidtagit några åtgärder i saken.

text: Jag förutsätter att nämnden snarast följer upp föreläggandet den 26 april 2000, om så inte redan har skett, samt att nämnden i övrigt mot bakgrunden av det skedda ser över rutinerna hos nämnd och förvaltning. Jag låter det stanna vid den uttalade kritiken.


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Serviceskyldighet

title: Kritik mot en rådman för att ha erinrat en part i ett avslutat mål om rättegångsbalkens bestämmelse om rättegångsförseelse

sammanfattning: En rådman har vid flera tillfällen besvarat mejl från en part i ett avslutat mål. När parten i ett av mejlen påstod att rådmannen var korrupt erinrade rådmannen denne om rättegångsbalkens bestämmelse om rättegångsförseelse. Eftersom det inte fanns utrymme att döma parten för rättegångsförseelse inom ramen för det avslutade målet, stod detta i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. Rådmannen får därför kritik. I beslutet gör JO även vissa generella uttalanden om kontakter mellan en domare och ena parten i ett avslutat mål.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Skellefteå tingsrätts handläggning av ett tvistemål och ifrågasatte domstolens opartiskhet. Till anmälan bifogade han ett antal mejl som hade skickats mellan honom och en rådman under perioden den 31 juli till den 29 september 2020.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar, däribland dagboksblad och beslut från tingsrättens mål nr T 77-20. Av handlingarna och mejlkorrespondensen framkom bl.a. följande.

text: I januari 2020 återförvisade hovrätten ett tvistemål till Skellefteå tingsrätt i vilket AA hade ansökt om stämning mot Skellefteå kommun. Det återförvisade målet, mål nr T 77-20, avslutades genom att rådmannen BB den 9 juni 2020 avvisade stämningsansökan. Avvisningsbeslutet överklagades av AA till Hovrätten för Övre Norrland, som den 7 augusti 2020 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Även detta beslut överklagades och den 29 september 2020 beslutade Högsta domstolen att inte meddela prövningstillstånd.

text: Den 31 juli 2020 besvarade BB ett mejl från AA som hade ställts till tingsrätten. Samma dag avslutade BB sin tjänstgöring vid Skellefteå tingsrätt för att dagen därpå börja som rådman vid Linköpings tingsrätt. Ett antal mejl skickades

text: därefter mellan AA och BB. I flera mejl frågade AA vilka kontakter tingsrätten haft med motparten i ärendet, och i andra mejl framställde han jävsinvändningar mot BB. I ett mejl skrev AA bl.a. ”Hur korrupt är du?”. BB besvarade detta mejl genom att erinra AA om

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelse om rättegångsförseelse.

text: I en remiss uppmanade JO bl.a. Skellefteå tingsrätt att lämna upplysningar och yttra sig om hur tingsrätten såg på det förhållandet att BB besvarat frågor från en part i ett avslutat mål under en period han inte tjänstgjorde vid tingsrätten. Tingsrätten skulle också svara på om de mejl BB mottagit och de svar han skickat hade registrerats vid tingsrätten.

text: Skellefteå tingsrätt lämnade genom lagmannen CC in ett yttrande tillsammans med ett yttrande från BB. Av tingsrättens remissvar framgick bl.a. följande:

text: Efter överklagande av tingsrättens slutliga beslut begärde AA i ett antal mejl till tingsrätten svar på frågor från BB samt ifrågasatte tingsrättens opartiskhet. Tingsrätten, som uppfattade att AA hade skickat kopia till hovrätten på meddelande den 25 juni 2020, underrättade AA om att det var hovrätten som handlade målet och att AA:s skrift inte föranledde någon tingsrättens vidare åtgärd. Efter förfrågan från tingsrättens registrator hur de ytterligare mejl som AA härefter tillställde tingsrätten skulle hanteras vidarebefordrade undertecknad den 2 och 3 juli 2020 mejlen till BB och överlät till denne att svara på AA:s frågor som huvudsakligen gällde tingsrättens eventuella kontakter med Skellefteå kommun i anledning av målet T 77-20. BB besvarade AA:s frågor bland annat i mejl den 31 juli 2020. BB avslutade samma dag sin tjänstgöring vid Skellefteå tingsrätt. AA fortsatte att skicka mejl till BB personligen på hans e-postadress i Sveriges domstolar med anledning av handläggning av målet T 77-20. BB tillställde undertecknad och registrator vid Skellefteå tingsrätt mejlkorrespondens för kännedom och för eventuell registrering i det administrativa diariet. – – – Mejlkonversationen mellan AA och BB efter Skellefteå tingsrätts slutliga avgörande och sedan BB avslutat sin tjänstgöring i Skellefteå tingsrätt har avsett hans tidigare handläggningen av målet T 77-20. BB har i mejlkonversationen besvarat AA:s frågor och bemött denne på ett korrekt sätt. Av mejlkonversationen framgår att BB efter den 1 augusti 2020 var anställd som rådman vid Linköpings tingsrätt. Som BB anger i sina upplysningar och synpunkter kan han möjligen ha varit tydligare med att han hade avslutat tjänstgöringen i Skellefteå tingsrätt. Alternativt kunde jag som företrädare för Skellefteå tingsrätt ha instruerat BB att hänvisa AA till Skellefteå tingsrätt eller till Hovrätten för Övre Norrland istället för att överlåta till BB att besvara meddelandena. Att jag inte gjorde det har sin förklaring främst i den självständighet som BB åtnjuter som domare. – – –

text: Utöver eventuellt förtydligande gällande tjänstgöringsställe har tingsrätten inte några synpunkter på att BB har besvarat frågor ställda till honom från en person som varit part i ett avslutat mål under en period då BB inte tjänstgjort vid tingsrätten.

text: Mejlkonversation under perioden 31 juli 2020 - 22 oktober 2020 har registrerats i tingsrättens administrativa diarium (TSK 2020/121: 1-9).

text: Av BB:s yttrande framgick bl.a. följande:

text: Tingsrätten, BB, beslutade den 9 juni 2020 att avvisa AA:s och/eller DD:s talan i målet. AA hade dessförinnan tillställt rätten ett antal E-postmeddelanden. Tingsrätten hade bekräftat att dessa hade inkommit. AA tillställde därefter Skellefteå tingsrätt ett antal E-postmeddelanden, med förfrågan om handlingar och kontakter med Skellefteå kommun. Undertecknad BB, som alltså meddelat beslutet om avvisning, besvarade förfrågan enligt följande. E-postmeddelande fredagen den 31 juli 2020 till AA. ”Skriftväxling har skett i målet utifrån gällande föreskrifter. Eftersom stämning inte utfärdats, har Skellefteå kommun inte kontaktats. Undertecknad BB har varken i målet eller på annat sätt haft någon kontakt med företrädare för Skellefteå kommun”. Eftersom Skellefteå tingsrätt då hade avgjort målet, tillställdes inte lagmannen CC handlingen för prövning av jävsfråga. Eftersom målet var anhängigt i Hovrätten för Övre Norrland, tillställdes hovrätten kopia av E-postmeddelandet med nämnda besvarande. Hovrätten för Övre Norrland beslutade efter föredragning den 7 augusti 2020 att inte meddela prövningstillstånd och angav att det innebar att tingsrättens avgörande står fast. Hovrätten hade då alltså tillgång till tingsrättens E-postmeddelande med nämnda besvarande. AA tillställde den 31 juli 2020 undertecknad BB ytterligare E-postmeddelande. Beslut fattades samma dag om att skriften inte föranledde någon rättens åtgärd. AA meddelades detta genom E-postmeddelande sänt den 1 augusti 2020. ”Har tagit del av ytterligare skrift från AA. Skriften föranleder inte någon rättens åtgärd.”

text: Under namnet BB angavs för tydlighetens skull ”Rådman, fram till den 31 juli 2020 i Skellefteå tingsrätt”.

text: AA fortsatte trots denna upplysning om avslutande av tjänstgöringen vid Skellefteå tingsrätt att tillställa undertecknad ett antal E-postmeddelanden. Genomgående har det varit påståenden om att Skellefteå tingsrätt och undertecknad haft oredovisade kontakter med Skellefteå kommun. Ifrågasättande på denna grund hade alltså tillställts Göta hovrätt genom kopia av Epostmeddelande i den frågan. Fråga har varit om undertecknad skulle besvara dessa meddelanden. Undertecknad har följt rekommendation av dåvarande Justitiekanslern EE om besvarande vid föreläsning på ämnet. Kopia av undertecknad BB:s besvaranden har tillställts Skellefteå tingsrätt för eventuellt tillförande till det administrativa diariet. Kommunicering har också skett muntligen med lagmannen CC, angående lämpliga åtgärder utifrån skrifterna. Besvarande av E-postmeddelanden har skett med lokutioner för tydliggörande att skriftväxlingen varit avslutad. Efter avslutande av tjänstgöringen i Skellefteå tingsrätt har uttrycket föranleder inte någon åtgärd eller föranleder inte någon åtgärd av undertecknad använts och inte uttrycket föranleder inte någon rättens åtgärd. Undertecknad har inte uppfattat att E-postmeddelandena har varit ställda

text: till Skellefteå tingsrätt utan direkt till undertecknad och riktade till undertecknad. För detta talar att AA skickat skrifter till flera mottagare. – – – Efter att AA uttryckligen uppgett att undertecknad är jävig, har AA den 19 september 2020 tillställts E-postmeddelande med följande lydelse. ”Undertecknad, rådmannen BB, har haft ansvar för mål som har avslutats. Fråga är således inte om någon jävsanmälan i nu pågående mål i Skellefteå tingsrätt. Klander mot undertecknad må framställas till Justitieombudsmannen. Då AA i skrift den 22 september 2020 uttryckligen påstått att undertecknad är korrupt, har jag BB i E-postmeddelande den 22 september 2020 upplyst om bestämmelserna om rättegångsförseelse. Detta skulle inte ha skett med uttrycket erinran. Efter att AA i sina upprepade E-postmeddelanden framfört att undertecknad gjort sig skyldig till myndighetsmissbruk, har undertecknad BB den 23 september 2020 tillställt Justitieombudsmannen kopia av skriftväxlingen för eventuell åtgärd. Detta utifrån AA:s skrift till undertecknad samma dag. – – – Måhända kunde undertecknad BB ha varit tydligare med att undertecknad avslutat tjänstgöringen i Skellefteå tingsrätt, utöver att detta angavs särskilt i E-postmeddelande sänt den 1 augusti 2020 och att det har framgått i de E-postmeddelanden som har sänts därefter att undertecknad har varit rådman i Linköpings tingsrätt. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Domstolar ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF). Kravet på saklighet och opartiskhet omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en domstol. Även hur domstolens agerande har uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att ett handlande ska kunna anses strida mot kraven i bestämmelsen. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 4 uppl., 2019, s. 54 f.)

text: I en domstols uppgifter ingår att i lämplig utsträckning bistå enskilda med upplysningar i frågor som rör domstolens verksamhetsområde (se bl.a. 13 § förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). Det kan handla om att ge upplysningar av mer formell art, t.ex. att ge anvisningar för att fylla i formulär till stämningsansökan eller lämna allmänna upplysningar om förfarandet vid domstolen (se

text: prop. 1986/87:89 s. 117

text: ). Den information som en domare eller annan befattningshavare vid en domstol lämnar kan se olika ut beroende på omständigheterna i det enskilda fallet men måste hålla sig inom ramen för vad som är tillåtet enligt

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet (se JO 2022/23 s. 37).

text: Den som muntligen inför rätten eller i en rättegångsskrift uttalar sig otillbörligt döms till penningböter. Detta framgår av

text: 9 kap. 5 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB. Det är endast den domstol där rättegången förs som är

text: behörig att döma över en rättegångsförseelse (se

text: 19 kap. 5 § första stycket

text: RB). Det innebär att såväl lägre som högre rätt är behörig att döma över en förseelse enligt

text: 9 kap 5 §

text: RB som begås i en rättegång som pågår vid domstolen i fråga (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [9 december 2022, version 93, JUNO], kommentaren till

text: 19 kap. 5 §

text: En myndighet får inte meddela en enskild att en sanktion kan bli aktuell utan att det finns grund för det. Ett sådant förfarande står i strid med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. (Se t.ex. JO 2017/18 s. 42 och 2021/22 s. 27.)

text: Bedömning

text: Utredningen visar att BB besvarade ett flertal mejl från AA efter det att målet hade avslutats vid Skellefteå tingsrätt. Merparten av svaren skickades sedan BB hade lämnat sin tjänstgöring där. Av remissvaret framgår att e-postkorrespondensen registrerades i det administrativa diariet hos Skellefteå tingsrätt. Jag har därför inte några synpunkter på vare sig BB:s eller Skellefteå tingsrätts hantering i denna del (jfr JO 2022/23 s. 37).

text: När det gäller omfattningen av den skriftväxling som BB har haft med anmälaren gör jag följande överväganden.

text: Det förekommer att parter i mål och ärenden vid de allmänna domstolarna vänder sig till en domstol eller direkt till en enskild befattningshavare med frågor efter att handläggningen har avslutats. Om och hur sådana frågor ska besvaras får bedömas från fall till fall. De upplysningar och den information som domstolen lämnar kan se olika ut beroende på omständigheterna i det enskilda fallet men måste hållas inom ramen för vad som är tillåtet enligt

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Jag har i ett beslut tidigare i år utvecklat hur jag ser på den saken, när en rådman haft kontakter med en part i ett avslutat ärende (se det nyssnämnda beslutet och t.ex.

text: JO 2014/15 s. 71

text: I ett pågående mål har domstolen en längre gående skyldighet att hantera skrifter och yttranden från parterna. När det är en part i ett avslutat mål som vänder sig direkt till den tidigare ansvarige domaren med frågor om och synpunkter på handläggningen anser jag däremot att ansvaret att svara är mer begränsat. Det gäller i synnerhet om avgörandet dessutom är överklagat. Det får då övervägas om och hur det är lämpligt att lämna efterfrågade besked. I det sammanhanget bör också beaktas bl.a. att det kan finnas en risk för att parten kan uppfatta ett svar som att domstolen fortfarande handlägger målet, trots att det i själva verket är avslutat. Det torde sällan vara motiverat att svara på ett flertal mejl, i synnerhet om de rör identiska frågeställningar och påståenden. Till slut måste parten kunna ges beskedet att målet är avslutat och att domstolen, eller den enskilde domaren, inte har för avsikt att besvara fler frågor. Jag noterar att BB under ett par månaders tid har försökt besvara och bemöta frågor från AA i flera mejl. Enligt min mening hade det funnits utrymme att avsluta skriftväxlingen tidigare på ett sådant sätt som jag nyss beskrivit.

text: Slutligen, i ett av de aktuella mejlen har AA påstått att BB var korrupt. I sitt svar samma dag erinrade BB honom om

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelse om rättegångsförseelse. Rättegången var emellertid sedan länge avslutad vid tingsrätten. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen fanns det därmed inte något utrymme för att döma AA för rättegångsförseelse med anledning av uttalandet i mejlet. Genom att erinra AA om bestämmelsen fanns det en risk för att han skulle uppfatta det på det sättet. En sådan upplysning är inte förenlig med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet och BB kan därför inte undgå kritik.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.