avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Dom/domskäl Omprövning Verkställighet Återkrav Överklagande

title: Ett initiativärende rörande återbetalning av utgivna bidragsbelopp i ett ärende om underhållsstöd. Även fråga om försäkringskassans dröjsmål med att verkställa en länsrättsdom

text: I ett den 8 juni 2000 meddelat beslut anförde JO Pennlöv följande.

text: lnitiativet m.m.

text: Vid min inspektion av Kronobergs läns allmänna försäkringskassa den 23–25 mars 1999 (dnr 1206-1999) granskade jag bl.a. ärenden om underhållsstöd enligt lagen (

text: ) om underhållsstöd. I ett av dessa ärenden observerades följande.

text: AA hade av tingsrätten förpliktats att utge underhållsbidrag till BB med 1 000 kr i månaden fr.o.m. den 1 juli 1995. BB ansökte om bidragsförskott. Bidragsförskott beviljades den 12 december 1995 i form av utfyllnadsbidrag med 173 kr per månad. AA skulle även fortsättningsvis betala underhållsbidraget direkt till BB.

text: I april 1997 – efter att lagen (

text: ) om underhållsstöd trätt i kraft – meddelade försäkringskassan AA att den övervägde att ändra utfyllnadsbidraget. Den 22 april 1997 beslutade kassan att dra in utfyllnadsbidraget. Anledningen var att AA:s betalningsskyldighet beräknades till 1 173 kr per månad vilket motsvarar fullt underhållsstöd. AA ansåg att försäkringskassan hade beräknat hans inkomst felaktigt och begärde därför omprövning av kassans beslut. Kassan ändrade inte sitt tidigare beslut. Omprövningsbeslutet – som meddelades den 12 juni 1997 – rubricerades Omprövning av beslut om återbetalning av underhållsstöd. AA överklagade beslutet hos länsrätten, som avslog överklagandet. AA överklagade länsrättens dom hos kammarrätten, som i en dom den 9 juli 1998 beslutade att, med ändring av länsrättens dom och försäkringskassans beslut, beräkna AA:s inkomst till ett lägre belopp och att det bidragspliktiga beloppet skulle sänkas i enlighet därmed. Kammarrätten återförvisade därefter målet till försäkringskassan för erforderlig handläggning.

text: Med anledning av kammarrättens dom meddelade försäkringskassan den 17 mars 1999 beslut i ärendet. Kassan beräknade AA:s återbetalningsskyldighet till 916 kr per månad. Vidare beslutade kassan att inte betala ut underhållsstöd i form av ut-

text: fyllnad. Skälet härför var att det framkommit att AA hade betalat 1 173 kr i månaden i underhåll.

text: Med anledning av vad som iakttagits beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende utreda kassans handläggning av det aktuella ärendet. En särskild promemoria upprättades av föredraganden. Promemorian innehöll i huvudsak vad som återgivits ovan.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till försäkringskassan för yttrande över följande i promemorian upptagna frågeställningar.

text:  Varför har kassan dröjt drygt åtta månader med att vidta åtgärder med

text: anledning av kammarrättens dom? (Av akten framgår att kammarrättens dom kom in till kassan den 13 juli 1998.)

text:  Varför har kassan tagit ställning till AA:s återbetalningsskyldighet? Av

text: akten framgår inte att kassan utgett något belopp för vilket AA skulle ha blivit återbetalningsskyldig.

text:  AA har utgett underhållsbidrag i enlighet med kassans beslut den 22 april

text: 1997. Kassan har med anledning av kammarrättens dom numera sänkt det bidragspliktiga beloppet. Har AA möjlighet att återfå mellanskillnaden? Vad hade gällt rörande mellanskillnaden om AA, i stället för att erlägga 1

text: 173 kronor i enlighet med kassans beslut, endast utgett 1 000 kronor i månaden i underhåll.

text: I remissvaret anförde försäkringskassan följande.

text: – – – När det gäller varför kassan dröjt drygt åtta månader med att vidta åtgärder med anledning av kammarrättens dom har yttrande inhämtats från lokalkontoret i Ljungby. Enligt lokalkontoret hade handläggaren missuppfattat ärendet och trodde att hon skulle få ytterligare besked om hur ärendet skulle handläggas. Sektionschefen upptäckte att ärendet inte var åtgärdat när hon sökte efter det i annat sammanhang. Ärendet åtgärdades samma dag man upptäckt misstaget. Grundbeslutet som domen från kammarrätten avser gäller underhållsstöd i form av utfyllnadsbidrag. För att kunna bestämma hur stort utfyllnadsbidrag som ska utbetalas till boföräldern måste försäkringskassan fastställa ett fiktivt återbetalningsbelopp. Detta fiktiva återbetalningsbelopp fastställs på samma grunder som när återbetalningsbelopp fastställs enligt 24–28 §§ lagen om underhållsstöd. Återbetalningsskyldigheten som nämns i beslutet den 17 mars 1999 avser den skyldighet den bidragsskyldige minst har att betala direkt till boföräldern. Formuleringen i beslutet daterat den 17 mars 1999 om återbetalningsskyldighet är inte bra. Skälet till att utfyllnadsbidrag inte betalas ut är att den bidragsskyldige direkt till boföräldern har betalat underhåll som inte är lägre än det belopp som enligt lagen om underhållsstöd skulle betalas i underhållsstöd till barnet, dvs 1 173 kronor (4 § p. 2 lagen om underhållsstöd). Den bidragsskyldige borde under separat rubrik ”Information” [ha] meddelats att försäkringskassan beräknat hans återbetalningsskyldighet till 916 kronor per månad utifrån den återbetalningsgrundande inkomst som hade fastställts av kammarrätten.

text: Den bidragsskyldige har ingen möjlighet att återfå mellanskillnaden (1 173–916) från försäkringskassan eftersom kassan inte har krävt honom på något återbetalningsbelopp. Om den bidragsskyldige hade fortsatt att betala 1 000 kronor till boföräldern så hade hon haft rätt att ansöka om helt underhållsstöd. Hade den bidragsskyldige fortsatt att till försäkringskassan betala 1 000 kronor efter det att beslutet om helt underhållsstöd hade fattats så hade ärendet gått över till kronofogdemyndigheten. Emellertid hade den bidragsskyldige fått sin eventuella skuld korrigerad eller fått mellanskillnaden tillbaka om skuld saknats när kammarrätten ändrade den bidragsskyldiges återbetalningsgrundande inkomst. Om den bidragsskyldige hade fortsatt att betala 1 000 kronor till boföräldern och boföräldern inte hade ansökt om helt underhållsstöd hade utfyllnadsbidrag beviljats från och med februari 1997 enligt 8 § lagen om underhållsstöd. Utfyllnadsbidrag hade då betalats ut till boföräldern med 257 kronor per månad (1 173–916) för tiden februari 1997–januari 1998. Sedan hade det varit upp till boföräldern om hon hade överlämnat en del av pengarna till den bidragsskyldige.

text: Bedömning

text: Dröjsmål med verkställande av domstols dom Av utredningen i ärendet framgår att det tog försäkringskassan drygt åtta månader att verkställa kammarrättens dom den 9 juli 1998. Kassans förklaring är att handläggaren missuppfattat ärendet och trott att ytterligare besked skulle ges om hur ärendet skulle handläggas. Mot bakgrund av att den utdragna handläggningstiden förefaller bero på ett enstaka misstag anser jag inte att det föreligger skäl att säga mer om den saken. Av remissvaret framgår dock att kassan av en tillfällighet, cirka åtta månader efter det att den erhållit kammarrättens dom, upptäckt att ärendet inte åtgärdats. Detta tyder enligt min mening på att det föreligger stora brister i kassans bevakningsrutiner vilket är allvarligt, särskilt med beaktande av att mål som återförvisats från domstol skall handläggas med förtur. Försäkringskassan har verkställt kammarrättens dom. Jag utgår dessutom från att kassan ser över sina bevakningsrutiner. Jag finner därför inte anledning att vidta ytterligare åtgärder i saken.

text: Ställningstagande till återbetalningsskyldighet Av kassans remissvar framgår att kassan i beslutet den 17 mars 1999 inte avsett att fastställa någon återbetalningsskyldighet utan endast ett fiktivt återbetalningsbelopp för att därigenom kunna bestämma storleken av ett eventuellt utgående utfyllnadsbidrag. Kassan har förklarat att formuleringen i beslutet inte var bra. Jag instämmer i denna bedömning. Eftersom annat inte framkommit än att det rör sig om en olycklig formulering säger jag inte mer om den saken.

text: I beslutet den 17 mars 1999 anges att skälet till att något utfyllnadsbidrag inte beviljades var att den bidragsskyldige betalat underhåll direkt till boföräldern med ett belopp som uppgick till det belopp som maximalt kan utges i underhållsstöd enligt lagen. Eftersom anledningen till att något utfyllnadsbidrag inte beviljades således inte längre var den bidragsskyldiges framräknade betalningsskyldighet hade det, vilket kassan också påpekat, varit bättre att under en särskild rubrik ha informerat den bidragsskyldige om att det bidragspliktiga beloppet (och inte återbetalningsskyldigheten, då någon sådan inte var fastställd i ärendet) med hänsyn till kammarrättens dom sänkts från 1 173 kr till 916 kr.

text: Återbetalning av bidragspliktigt belopp Såsom kassan anfört i remissvaret kan en bidragsskyldig i förevarande fall, då någon återbetalningsskyldighet inte fastställts, inte från försäkringskassan få tillbaka det han betalt för mycket. Den bidragsskyldige är i stället hänvisad till att vända sig till boföräldern. Om den bidragsskyldige i stället hade vägrat att rätta sig efter kassans beslut om att han skulle betala 1 173 kr direkt till boföräldern och boföräldern på grund härav ansökt om underhållsstöd, skulle kassan ha beslutat om helt underhållsstöd och samtidigt fastställt en återbetalningsskyldighet. Den bidragsskyldige hade i så fall efter det att kammarrätten ändrat kassans beslut fått tillbaka ett eventuellt för mycket inbetalt belopp. Alternativt hade en eventuell skuld hos kronofogdemyndigheten justerats. Enligt min mening är det olyckligt att möjligheten för den bidragsskyldige att återfå det han betalt för mycket skall vara olika beroende av hur han agerat tidigare; detta särskilt med hänsyn till att det är den bidragsskyldige (som följt kassans beslut) som har att på egen hand kräva in beloppet. Med hänsyn härtill finner jag anledning att överlämna en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn
Åtal
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Skåne län för brister vid handläggningen av ett tillsynsärende enligt miljöbalken

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 januari 2009 förde AA fram klagomål mot Länsstyrelsen i Skåne län och en tjänsteman där. Han uppgav bl.a. följande.

type: stycke

text: Ystad kommun har genom flera domar fått tillstånd att utföra åtgärder för att förhindra erosion längs stränderna vid Löderups strandbad, men kommunen har inte följt villkor och åtaganden i domarna. Länsstyrelsen gjorde därför en åtalsanmälan för brottet otillåten miljöverksamhet. Det har dock visat sig att åtalsanmälan gjordes för sent; brotten hade preskriberats. Länsstyrelsen har inte heller på annat sätt ingripit enligt

text: miljöbalken

text: för att kommunen ska leva upp till sina skyldigheter som verksamhetsutövare.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar och handlingar hämtades in från Länsstyrelsen i Skåne län. JO har också tagit del av Växjö tingsrätts, vattendomstolen, dom den 30 juni 1993, Svea hovrätts, Vattenöverdomstolen, dom den 20 mars 1995 och Växjö tingsrätts, miljödomstolen, dom den 31 augusti 2001.

text: En promemoria upprättades med följande innehåll.

text: Klagomålsärenden

text: En tillsynsmyndighet ska på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. Tillsynsmyndigheten får meddela de förelägganden och förbud som behövs i det enskilda fallet (

text: 26 kap. 9 § miljöbalken

text: ). I

text: 16 kap. 12 § miljöbalken

text: föreskrivs att överklagbara domar och beslut får överklagas – förutom av vissa organisationer och myndigheter – av den som domen eller beslutet angår, om avgörandet har gått honom eller henne emot. Frågan om vem som har rätt att överklaga ett avgörande i ett ärende enligt

text: miljöbalken

text: har behandlats bl.a. i ett beslut av Högsta domstolen (

text: NJA 2004 s 590

text: II). Hos länsstyrelsen har handlagts ett antal klagomålsärenden som initierats av enskilda, bl.a. dnr 535-54861-07, 535-58446-08 och 535-83694-08. I dessa ärenden har länsstyrelsen bedömt att något ingripande enligt

text: miljöbalken

text: inte varit motiverat och

text: därför avslutat dem utan ytterligare åtgärd. Någon underrättelse om hur besluten kan överklagas har inte lämnats. Det kan ifrågasättas om inte i vart fall Löderups Strandbads samfällighetsförening kan anses vara berörd av länsstyrelsens avgörande i ärende dnr 535-58446-08 på ett sådant sätt att föreningen har rätt att överklaga det. Av det aktmaterial som JO tagit del av kan dock inte utläsas vad som kan vara skälet till att länsstyrelsen inte lämnat någon underrättelse till föreningen om hur beslutet kan överklagas.

text: Åtalsanmälan

text: Genom Växjö tingsrätts, vattendomstolen, dom den 30 juni 1993 och Svea hovrätts, Vattenöverdomstolen, dom den 20 mars 1995 har – såvitt nu är av intresse – tillståndet avseende hövd nr 1, 4 och 6 förenats med villkor innebärande att hövden inte får utföras utan att föreskriven sandutfyllnad samtidigt sker. Av domarna framgår att arbetstiden för utförande av hövd nr 1, 4 och 6 gick ut den 30 juni 2003. För otillåten miljöverksamhet döms till böter eller fängelse i högst två år den som med uppsåt eller oaktsamhet bryter mot ett villkor eller en bestämmelse i det tillstånd eller i det beslut om tillåtlighet, godkännande eller dispens som gäller för verksamheten eller åtgärden och som har meddelats med stöd av balken eller förordning

text: (EG) nr 1907/2006

text: 29 kap. 4 § första stycket 2 miljöbalken

text: ). En tillsynsmyndighet ska anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till polis- och åklagarmyndigheten, om det finns misstanke om brott (

text: 26 kap. 2 § första stycket miljöbalken

text: ). Till länsstyrelsen har den 4 mars 2008 inkommit information från Ystad kommun om utförda arbeten enligt vattendomarna. Den 22 december 2008 gjorde länsstyrelsen en anmälan enligt

text: 26 kap. 2 § miljöbalken

text: (dnr 535-92205-08). Av anmälan synes framgå att länsstyrelsen grundat sina slutsatser enbart på det material som kom in till myndigheten den 4 mars 2008. Det har alltså dröjt drygt nio månader från det att materialet kom in till länsstyrelsen till dess att anmälan gjordes.

text: Länsstyrelsen i Skåne län anmodades att yttra sig enligt promemorian.

text: I remissvaret anförde länsstyrelsen följande.

text: I det i promemorian nämnda ärendet med diarienummer 535-58446-08 begärde Löderups Strandbads samfällighetsförening m.fl. intresseföreningar att länsstyrelsen såsom tillsynsmyndighet enligt

text: miljöbalken

text: skulle ålägga Ystads kommun att vidta åtgärder för att förhindra pågående erosion m.m. Klagomålen angavs gälla bristande sandutfyllnad, bristande underhåll på hövderna och bristande efterlevnad av Växjö tingsrätts, vattendomstolen, dom VA 14/1993. Dessförinnan hade länsstyrelsen öppnat ett tillsynsärende gentemot Ystads kommun efter anmälan från en privatperson som den 5 oktober 2007 ifrågasatte huruvida kommunen efterföljde ovanstående vattendom. Ärendet 535-58446-08 avslutades med ett meddelande den 30 mars 2009 med information om att handlingarna överskrevs på ärende 535-69944-07 som i huvudsak behandlade länsstyrelsens begäran om kontrolluppgifter från Ystads kommun avseende samtliga domar samt klagomålen på ofullständiga utfyllnader och bristande underhåll väster om hövd 4. Dock avslutades ärendet beträffande frågan om bristande underhåll på själva hövderna utan åtgärd efter ett fältbesök då länsstyrelsen gjorde bedömningen att hövdernas funktion var bibehållen. Samfällighetsföreningen meddelade muntligt vid ett möte med länsstyrelsen den 30 juni 2009 att hövderna i vissa delar var något ihopsjunkna, men att detta inte var den akuta frågan utan de uteblivna sandutfyllnaderna. Den 6 juli 2009 beslutade länsstyrelsen att förelägga Ystads kommun att utföra erosionsförebyggande åtgärder i Ystad Sandskog och Löderups Strandbad. Beslutet expedierades till såväl kommunen som de intresseföreningar och enskilda personer som inkommit med klagomål och synpunkter under ärendets handläggning. Det skall tilläggas att ett flertal möten och skriftväxling skett med ovan nämnda parter

text: under tiden som länsstyrelsen haft erosionsproblemen under handläggning. Såväl kommunen som två av intresseföreningarna har överklagat länsstyrelsens föreläggande. Länsstyrelsen har således vidtagit sådana åtgärder som den bedömt erforderliga genom föreläggandet. Därvid har de synpunkter och klagomål som framkommit från intresseföreningarna m.fl. beaktats och de har också givits möjlighet, och utnyttjat den, att överklaga länsstyrelsens beslut. Att beslutet om föreläggande kom att dra ut på tiden har till stor del sin orsak i omständigheter som redovisas nedan. Av inhämtade uppgifter från berörd enhet har framkommit att det var svårt att juridiskt bedöma hur länsstyrelsen skulle agera eftersom arbetstiden för vattendomens verkställighet löpt ut. Det framstod inte som klart att det fanns fog för misstanke om miljöbrott. Detta framkom efter konsultation med någon av länsstyrelsens jurister. Samtidigt som handläggningen av de aktuella frågorna pågick, kom under sommaren 2008 ett antal akuta bevattningsärenden att kräva stora insatser i länsstyrelsens tillsynsarbete enligt

text: miljöbalken

text: . Ett flertal kontakter togs med kommunen och förhoppningen var länge att problemen skulle lösas genom att kommunen på frivillig väg skulle åta sig att redovisa och utföra nödvändiga åtgärder. Kommunens handlingsplaner kom in i olika omgångar och var alltför otydliga, vilket till slut ledde till att länsstyrelsen beslutade om föreläggandet. För att kunna göra en objektiv bedömning av ärendet krävdes tolkningar av ett flertal juridiskt komplicerade domar där äldre domar i vissa delar ersatts av nyare domar. Inväntande av uppgifter från kommunen, konsultation av jurister m. fl.. angående tolkningar av innebörden i domarna, klassificering av det misstänkta brottet samt stor ärendebelastning framförallt under våren och sommaren 2008 bidrog till att åtalsanmälan inte skedde omgående. Det kan medges att länsstyrelsen såsom tillsynsmyndighet enligt

text: miljöbalken

text: kunde ha prioriterat annorlunda och mer skyndsamt ha lämnat in en anmälan enligt

text: 26 kap. 2 § första stycket miljöbalken

text: om misstanke om brott. – – –

text: JO har tagit del av Länsstyrelsens i Skåne län beslut den 6 juli 2009 i vilket länsstyrelsen har förelagt Ystad kommun att vid vite utföra sandutfyllnad (vid hövderna 1, 4 och 6) inom ett antal fastigheter vid Ystad sandskog och Löderups strandbad. Beslutet har överklagats till Växjö tingsrätt, miljödomstolen.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 26 kap. 3 § första stycket miljöbalken

text: samt

text: 4 § förordningen (1998:900)

text: om tillsyn enligt

text: miljöbalken

text: och dess bilaga, punkten B7, utövar länsstyrelsen tillsyn över vattenverksamheter.

text: Tillsynen ska enligt

text: 26 kap. 1 § miljöbalken

text: säkerställa syftet med balken och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna. Tillsynsmyndigheten ska för detta ändamål på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: En tillsynsmyndighet är skyldig att vid misstanke om brott anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller föreskrifter som meddelats med stöd av balken till polis- eller åklagarmyndigheten (

text: 26 kap. 2 § miljöbalken

text: ). Enligt förarbetena (

text: prop. 1997/98:45

text: , del 2, s. 267) ska tillsynsmyndigheten inte själv göra någon bedömning av om överträdelsen kan föranleda fällande dom eller om det är ett ringa brott utan anmäla de faktiska förhållandena så snart en straffbar överträdelse

text: kan konstateras. Gärningens allvar, om vårdslöshet eller uppsåt förelegat, vem som är ansvarig för överträdelsen i straffrättslig mening och liknande bedömningar ska ske i den efterföljande brottsutredningen.

text: En tillsynsmyndighet får vidare meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska efterlevas. Beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite (

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: Den som är berörd av en verksamhet på ett sådant sätt att han eller hon anses som sakägare enligt gällande praxis på

text: miljöbalkens

text: område har i allmänhet rätt att överklaga ett beslut genom vilket en tillsynsmyndighet kommit fram till att det inte finns skäl att ingripa med stöd av balken (jfr Miljööverdomstolens beslut den 25 oktober 2000 i mål

text: M 3410-00

text: och beslut den 21 november 2000 i mål M 6544- 00). Om ett beslut går en part emot och kan överklagas, ska denne också underrättas om hur det kan överklagas (

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: I

text: 7 § förvaltningslagen

text: anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: Åtalsanmälan Genom Växjö tingsrätts, vattendomstolen, dom den 30 juni 1993, Svea hovrätts, Vattenöverdomstolen, dom den 20 mars 1995 och Växjö tingsrätts, miljödomstolen, dom den 31 augusti 2001 har lämnats tillstånd för Ystad kommun att genomföra olika åtgärder för att komma tillrätta med erosion längs stränder utmed Löderups strandbad och Ystad sandskog. Ystad kommun lämnades tillstånd att utföra ett antal hövder och vågbrytare samt utvinna sand och utföra sandutfyllnad. Tillståndet avseende hövd nr 1, 4 och 6 förenades med villkor innebärande att hövden inte fick utföras (hövd nr 1 och 4) eller permanentas (hövd nr 6) utan att föreskriven sandutfyllnad samtidigt skedde. Av domarna framgår att arbetstiden för utförande av hövd nr 1, 4 och 6 gick ut den 30 juni 2003.

text: Den 5 oktober 2007 inkom till länsstyrelsen en anmälan från en person som ifrågasatte om Ystad kommun utfört föreskriven sandutfyllnad vid Löderups strandbad (hövd nr 1 och 4). Den 13 december 2007 begärde länsstyrelsen in kontrolluppgifter från Ystad kommun. Enligt begäran skulle kommun redovisa bl.a. vilka tillståndsgivna arbeten som utförts respektive återstod att utföra. Kommunen skulle också redovisa vilken sandutfyllnad som utförts med uppgift om plats, volym och tidpunkt för åtgärden. Den 4 mars 2008 inkom begärda kontrolluppgifter från kommunen. Den 10 december 2008 genomfördes ett möte mellan länsstyrelsen och kommun. Den 22 december 2008 anmälde länsstyrelsen misstanke om otillåten miljöverksamhet enligt 29 kap. 4 § punkten 2

text: miljöbalken

text: till åklagare. Anmälan gällde att föreskriven sandutfyllnad inte utförts vid hövd nr 1, 4 och 6. Den 2 januari 2009 beslutade åklagaren att inte inleda förundersökning med hänvisning till att det anmälda brottet preskriberats den 30 juni 2008.

text: Som framgår av den rättsliga regleringen är en tillsynsmyndighet skyldig att göra en åtalsanmälan när den har anledning att misstänka att en straffbar överträdelse har begåtts. Det ligger i sakens natur att tillsynsmyndigheten utan dröjsmål genomför den utredning som behövs för ett ställningstagande i frågan om åtalsanmälan. En åtalsanmälan bör ske i nära anslutning till överträdelsen (jfr Naturvårdsverkets allmänna råd om tillsyn,

text: NFS 2001:3

text: , till

text: 26 kap. 2 § miljöbalken

text: Av länsstyrelsens åtalsanmälan framgår att myndigheten grundat sin bedömning av huruvida någon straffbar överträdelse skett enbart på det material som den 4 mars 2008 kom in från Ystad kommun. Innehållet i det materialet var ägnat att ge länsstyrelsen anledning att omgående utreda frågan om åtalsanmälan. Länsstyrelsens ställningstagande i frågan dröjde dock drygt nio månader efter det att kontrolluppgifterna kom in till myndigheten. Brottet hade då preskriberats. Någon godtagbar förklaring till den utdragna handläggningen har inte framkommit. Ärendet om åtalsanmälan borde i stället, som länsstyrelsen själv medgett, ha prioriterats och därmed handlagts med större skyndsamhet.

text: Underrättelse om hur ett beslut kan överklagas I skrivelser som kom in till länsstyrelsen den 13 augusti 2008 anmälde Löderups Strandbads samfällighetsförening m.fl. att Ystad kommun brustit i underhållet av hövderna och att föreskriven sandutfyllnad inte utförts. De hade därmed initierat ett klagomålsärende hos länsstyrelsen med begäran om ingripande enligt

text: 26 kap.

text: miljöbalken

text: Den 30 mars 2009 avslutade länsstyrelsen klagomålsärendet i den del som avsåg brister i underhåll; myndigheten hade efter att ha utrett saken kommit fram till att det inte fanns anledning att ingripa. Anmälarna underrättades om innehållet i beslutet, men inte om hur det kunde överklagas. Härefter fortsatte handläggningen av klagomålsärendet i den del som avsåg sandutfyllnad. Genom ett beslut den 6 juli 2009 förelade länsstyrelsen Ystad kommun att vidta ytterligare sandutfyllnad. Löderups Strandbads samfällighetsförening m.fl. underrättades om hur föreläggandet kunde överklagas.

text: Det är uppenbart att länsstyrelsen gjort bedömningen att Löderups Strandbads samfällighetsförening m.fl. varit berörda av saken på ett sådant sätt att de enligt gällande praxis på miljörättens område ska betraktas som sakägare. Anmälarna, däribland samfällighetsförening, borde därmed även ha underrättats om hur beslutet den 30 mars 2009 kunde överklagas. Någon förklaring till att det inte skedde har inte framkommit. Avslutning Av utredningen hos JO framgår att länsstyrelsen inte utredde frågan om åtalsanmälan med den skyndsamhet som krävs. När åtalsanmälan till slut gjordes, efter en utredningstid om drygt nio månader, hade brottet preskriberats. Länsstyrelsen har inte heller underrättat berörda parter om hur ett beslut kan överklagas. Länsstyrelsen ska kritiseras för konstaterade brister i handläggningen.

type: avgorande


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Allmänna handlingar
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Platschef vid Vägverket har utom tjänsten utfärdat ett intyg om en vägs beskaffenhet; fråga bl.a. om lämpligheten av att i intyget referera till sin befattning vid verket

text: Anmälan

text: Kassören i Skara missionsförsamling, AA, riktade i en anmälan till JO klagomål mot Vägverket. Klagomålen avsåg obesvarade skrivelser och andra frågor i anslutning till ett intyg om en vägs skick och beskaffenhet. Av anmälan och av de till anmälan fogade handlingarna framgick bl.a. följande. BB, platschef vid Vägverket i Skara, intygade den 19 oktober 2006, efter utförd besiktning, att en nyanlagd väg på fastigheten S 3:3 var helt användbar och med god standard för den trafik den var avsedd för samt att vägen ansågs helt iståndsatt och var till förmån för S 3:2. I skrivelser till Vägverket i Mariestad framställde ägaren till fastigheten S 3:2, Skara missionsförsamling, genom AA frågor angående intyget och begärde att få kopior av vissa handlingar. Vägverket hade enligt anmälan inte besvarat breven.

text: Utredning

text: Från Vägverket i Mariestad lämnades följande muntliga upplysningar. Eftersom BB inte arbetar vid Vägverket i Mariestad utan vid Vägverket Produktion i Skara, diariefördes de två breven från AA inte i Mariestad utan vidarebefordrades till Skara.

text: BB lämnade bl.a. följande muntliga upplysningar. Vägbesiktningen utförde och intygade han utom tjänsten. Det har han också svarat AA efter det första brevet. Det andra brevet besvarade han inte eftersom han redan hade besvarat AA:s frågor. Han besvarade det första brevet i eget namn.

text: Av handlingar som BB därefter sände in till JO framgick bl.a. att han ansåg att Vägverket Produktion inte är någon myndighet.

text: Vägverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle avse dels utfärdandet av intyget, dels hanteringen av anmälarens skrivelser.

text: Vägverket gav genom generaldirektör CC in följande yttrande.

text: Ärendet

text: Av JO:s akt i ärendet framgår bl.a. följande. I skrivelse, betecknad intyg, dagtecknad den 19 oktober 2006 vitsordade platschefen vid Vägverket Produktion i Skara, BB, standarden på en nyanlagd väg på fastigheten S 3:3. Intyget undertecknades varvid angavs intygsgivarens befattning och kontaktuppgifter vid Vägverket Produktion i Skara. Den 8 december 2006 inkom Skara missionsförsamling (uppgiven ägare till fastigheten S 3:2) till Vägverkets lokalkontor i Mariestad med en skrivelse som innehöll ett antal frågor med anledning av det intyget samt en begäran om utfående av kopior på dokumentation av besiktningen. Skrivelsen vidarebefordrades – utan att diarieföras – till Vägverket Produktion i Skara. I svar till Skara missionsförsamling daterat den 27 december 2006 anförde BB – förutom här inte relevanta delar – att han i början av augusti fått en förfrågan från missionsförbundet om att titta på en väg som byggdes ut till planteringen. Vid besiktningen träffade han bl.a. representanter från missionsförbundet och han förklarade därvid att han arbetade åt Vägverket Produktion och inte för myndigheten Vägverket samt att han utförde besiktningen helt ideellt. Den 14 februari 2007 inkom Skara missionsförsamling till Vägverkets lokalkontor i Mariestad med ytterligare skrivelse i ärendet. Även denna skrivelse vidarebefordrades utan att diarieföras. Av i akten tillgänglig tjänsteanteckning framgår att BB inte besvarade den andra skrivelsen från missionsförsamlingen eftersom han ansåg att han redan hade svarat på frågorna genom sin skrivelse den 27 december 2006. Vägverket Produktion har tagit del av akten i ärendet och inkommit med yttranden med anledning av anmälan. Av yttrandena framgår i huvudsak följande. Ärendet borde egentligen inte omfatta Vägverket. Vägen som omnämns är en enskild väg och inblandade personer med anknytning till Vägverket har uttalat sig som sakkunniga privatpersoner när de blivit tillfrågade. BB har undertecknat sitt utlåtande i syfte att styrka sin kompetens. Underlagen som efterfrågas finns inte i Vägverket Produktion då det inte varit inblandat.

text: Vägverkets yttrande över anmälan

text: Det har inte ålegat BB att i egenskap av anställd utföra det ifrågavarande uppdraget att besikta och skriva intyg. Därmed torde stå klart att han, så som han uppgett, agerat som privatperson. Hans tillvägagångssätt att på intygsskrivelsen anbringa uppgifter som närmast givit intrycket av att intygsgivandet skett i hans yrkesutövning har därför varit direkt missvisande och således olämpligt. Det får därvid framhållas att det är av grundläggande betydelse för förtroendet för Vägverket, och för förtroendet för myndigheter generellt, att sådana åtgärder som en anställd vidtar i egenskap av privatperson ges sådan form eller utförs på sådant sätt att det står klart att denne inte agerar på yrkets vägnar. Det sagda gäller även om, som i förevarande fall, syftet är att bistå annan med sina kunskaper inom yrkesområdet. Dock framstår det som notabelt att det talas om såväl Skara missionsförsamling som Missionsförbundet i Skara som ägare till fastigheten S 3:2. Det står inte klart för Vägverket – även om mycket talar härför – om de är en och samma. Detta gör sig i sammanhanget särskilt påkallat eftersom vissa representanter (missionsförbundet) synes ha varit medvetna om det riktiga förhållandet i fråga om BB:s uppdrag. Härefter skall beröras hanteringen av missionsförsamlingens skrivelser. Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: skall allmänna handlingar registreras, diarieföras, utan dröjsmål. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan man välja mellan att antingen registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. Vägverket har, närmare reglerat i särskild

text: dossieplan, bestämt att allmänna handlingar skall registreras. Detta skall därvid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten. Så har – vilket får bedömas som anmärkningsvärt – inte varit fallet här. Vägverkets lokalkontor i Mariestad hade således rätteligen bort registrera de inkomna handlingarna för Vägverkets räkning och, för det fall det ålegat annan organisatorisk enhet inom Vägverket att svara, underrätta den som riktat skrivelsen om detta förhållande och i övrigt vidta de åtgärder som föranletts härav. Något agerande av detta slag har uppenbarligen inte heller skett när skrivelserna sedermera inkommit till Vägverket Produktion. Inte heller handläggningen i övrigt kan förbigås utan anmärkning. Det saknas bl.a helt åtgärder i fråga om den begäran om utfående av handlingar som missionsförsamlingen gjort och likaså uppvisas brister i den i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: stadgade serviceskyldigheten. AA kommenterade remissvaret och kom in med dokumentation om hur vägen byggdes.

text: I ett beslut den 1 februari 2008 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB:s besiktning av vägen inte skett inom ramen för hans tjänst vid Vägverket. Inte heller har de bedömningar han gjort av vägen skett i tjänsten. Emellertid har BB undertecknat intyget med referens till sin befattning inom Vägverket. Det har därför framstått som om intyget utfärdats i tjänsten, särskilt med beaktande av att namn- och befattningsuppgifterna var korrekta i sig. Detta har fått till följd att Skara missionsförsamling framställt sina frågor om intyget till Vägverket och inte till BB personligen. Det var uppenbart olämpligt av honom att underteckna intyget med angivande av sin tjänstetitel vid verket. Jag instämmer i den delen i vad Vägverket har anfört i sitt remissyttrande om vikten av att skilja tjänsteutövning från åtgärder som en tjänsteman vidtar i egenskap av privatperson. BB kan inte undgå kritik för sitt agerande i detta avseende.

text: De båda breven med frågor har ställts till Vägverket i Mariestad. Handlingarna skulle därför redan när de kom in dit ha registrerats på det sätt som föreskrivs i

text: sekretesslagen

text: . Sedan detta gjorts, förelåg naturligtvis inte något hinder mot att breven skickades vidare inom verket för besvarande och för behandling av begäran om att få ta del av handlingar. Vägverket besvarade dock inte ett av breven, vilket till viss del kan förklaras av BB:s hantering, och synes inte heller ha tagit ställning till begäran om utfående av handlingar. Vägverket har ansvaret för dessa försummelser.

text: Avslutningsvis noterar jag att en statlig utredning (

text: SOU 2007:78

text: – Bolagisering för ökad konkurrens och effektivitet) har föreslagit att Vägverket Produktion, som fortfarande är en del av myndigheten Vägverket, skall bolagiseras från och med den 1 januari 2009.

text: Med erinran om ovan uttalad kritik är ärendet avslutat.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
God man/förvaltare
Kommunicering

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för brister i handläggningen av ett ärende om entledigande av god man m.m.

text: Anmälningar m.m.

text: Överförmyndarnämnden i Bodens kommun beslutade den 27 januari 2009 att entlediga AA från hennes uppdrag som god man för sin dotter BB.

text: I anmälningar, som inkom till JO den 12 mars 2009, den 27 mars 2009 och den 16 april 2009, framförde BB:s syster CC klagomål mot nämnden och anförde bl.a. följande.

text: Varken BB eller AA fick tillfälle att yttra sig inför nämndens beslut om entledigande. AA fick inte heller vissa handlingar som nämnden hade tagit del av inför beslutet. Av beslutet framgick inte orsaken till entledigandet, och nämnden underlät dessutom att återkomma till AA efter det att hon vänt sig till nämnden med förfrågningar om orsaken till entledigandet. När AA begärde att få ta del av de handlingar som legat till grund för nämndens beslut ville nämnden till en början inte lämna ut dessa utan uppgav att AA skulle vända sig till det företag som hade skickat handlingarna till nämnden. När CC framställde en begäran om att få ta del av dessa handlingar blev även hon hänvisad till det aktuella företaget. Den 31 mars 2009 förordnandes en ny god man för BB. I beslutet anges felaktigt att det var BB som hade ansökt om att få en ny god man förordnad för sig.

text: Av till anmälningarna bifogade handlingar framgick bl.a. följande. Enligt protokoll den 27 januari 2009 beslutade nämnden att entlediga AA som god man för BB. Som skäl för beslutet angavs att ”Nämnden har fått information i ärendet som styrker ett entledigande”. I beslut den 31 mars 2009 förordnade nämnden en ny god man för BB och fattade samtidigt åter beslut om att entlediga AA från uppdraget. I beslutsprotokollet angavs att BB var sökande.

text: Utredning

text: Anmälningarna remitterades till överförmyndarnämnden för yttrande. I sitt remissvar anförde nämndens ordförande DD i huvudsak följande. – – –

text: AA förordnades den 9 januari 2007 som god man för BB med uppdraget att bevaka BB:s rätt och sörja för hennes person. Överförmyndarnämnden beslutade den 27 januari 2009 att entlediga AA från hennes uppdrag som god man för BB. Nämndens beslut om entledigande är överklagat till tingsrätten. AA har bland annat anfört i sitt överklagande att hon inte har fått del av beslutsunderlaget i förväg och att beslutet har en bristfällig motivering. AA tog enligt egen uppgift del av överförmyndarnämndens beslut den 20februari 2009. Hon ringde då till nämndens handläggare EE för att boka ett möte. Eftersom EE var sjuk lämnade AA ett meddelande tillnämndens handläggare FF om att AA önskade bli uppringd av EE när hon kom tillbaka från sjukdomen. AA sände samma dag ett e-postmeddelande till både EE och FF med ett förslag till mötesdag den 27 februari 2009, samt en anhållan om förlängd överklagandetid. FF sände senare samma dag ett svar med dels en uppmaning att återkomma till EE om en mötestid i nästa vecka, dels med ett besked om vad som gäller om tid för överklagande av nämndens beslut. AA har såvitt överförmyndarnämnden vet inte lämnat några ytterligare meddelanden per e-post eller telefon under den tid som EE var sjuk. När EE kommit tillbaka efter sin sjukdomsperiod sände hon den2 mars 2009 ett svar till AA via e-post. I meddelandet stod att EE fått information om att AA vill ha ett samtal med anledning av nämndens beslut att entlediga henne. Vidare skrevs att om AA inte är nöjd med det som står i nämndens beslut så måste hon be att AA tar kontakt med nämndens ordförande DD, eftersom det är han som representerar nämnden, som har fattat beslutet. I meddelandet lämnades också DD:s telefonnummer. Nämndens ordförande DD uppger att han inte har haft någon kontakt med AA. Han har inte fått något meddelande per e-post eller telefon att han ska kontakta AA. I handlingarna till JO finns ett e-postmeddelande sänt den 20 mars 2009från AA till DD, med en begäran om att hon vill boka en tid med DD så fort som möjligt. Av vad som framgår av den insända utskriften förefaller meddelandet ha sänts till en felaktig e-postadress. Handlingar i ärendet har därefter lämnats till såväl AA som BB:s syster CC. AA har även haft telefonkontakt med handläggaren EE.

text: Överförmyndarnämndens bedömning

text: Frågan om underrättelse av uppgifter som tillförts ärendet och motiveringen av beslutet Beslutet att entlediga AA som god man är som tidigare nämnts överklagat till Luleå tingsrätt. AA har i sitt överklagande yrkat att beslutet ska omprövas på grund av brister i handläggningen av ärendet vad gäller kommunicering och beslutsmotivering. Med hänsyn till att frågorna om kommunicering och beslutsmotivering är aktuella i tingsrättens överprövning av nämndens beslut, väljer överförmyndarnämnden att inte närmare gå in på dessa frågor i det här yttrandet. Överförmyndarnämnden vill dock framhålla att den är väl medveten om att ärende av det här slaget inte får avgöras innan den gode mannen fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som tillförts ärendet och att beslutet ska innehålla de skäl som bestämt utgången.

text: Om handläggarnas tillgänglighet vid frånvaro Överförmyndarnämnden i Boden har två handläggare. Handläggarna har en fördelning av ärenden mellan sig, men de har ändå en beredskap och kunskap att vidta åtgärder i varandras ärenden om det behövs. Om ena handläggaren är frånvarande tar den andra hand om alla inkommande samtal. Handläggarna hänvisar huvudmän, ställföreträdare och andra som har kontakt med överförmyndarnämnden till den gemensamma e-postadressen ofn@boden.se. Bägge handläggarna har behörighet till den adressen och e-postlådan kontrolleras dagligen.

text: Det är möjligt att AA kan ha ringt på EE:s direktnummer under hennes frånvaro. AA har då haft möjlighet att antingen lämna ett telefonsvararmeddelande eller i stället bli kopplad till den andra handläggaren FF. Något telefonsvararmeddelande till EE har inte lämnats. Samtliga telefonsamtal och e-postmeddelanden som kommit in till överförmyndarnämnden från AA under EE:s frånvaro har besvarats.

text: Om myndighetens skyldighet att lämna svar till enskilda och att ta emot besök Såväl överförmyndarnämnden som nämndens handläggare är angelägna om att frågor från enskilda ska besvaras så fort som möjligt och att nämnden på ett bra sätt ska lämna upplysningar, vägledning, råd inom nämndens verksamhetsområde. Handläggarna tar varje dag emot telefonsamtal och besök under två timmar. De personer som vill träffa någon av handläggarna eller ordföranden har möjlighet att boka en tid under den del av dagen som inte är besöks- och telefontid. AA hade önskemål om att boka ett möte för att prata om beslutet att entlediga henne som god man. EE hänvisade AA till att ta kontakt med nämndens ordförande, enligt nämndens rutin att ordföranden svarar på frågor om nämndens beslut i efterhand. Ordföranden DD och AA har dock inte träffats. Överförmyndarnämnden beklagar att det möte som AA begärde aldrig har ägt rum. Nämnden kommer att framöver se över sina rutiner för att säkerställa att enskildas berättigade önskemål till möten tillgodoses.

text: CC yttrade sig över remissvaret och framförde i det sammanhanget ytterligare klagomål. Hon anförde bl.a. följande. AA överklagade nämndens beslut den 9 april

text: 2009 men nämnden överlämnade handlingarna i ärendet till tingsrätten först den 15 maj 2009.

text: I förnyat remissvar, som inkom till JO den 3 september 2009, anförde DD följande.

text: Om kommunicering med AA och motiveringen av beslutet om entledigande Överförmyndarnämnden lämnar här med anledning av JO:s förnyade remiss den 3 juli 2009 en närmare redogörelse av handläggningen inför överförmyndarnämndens beslut den 27 januari 2009 att entlediga AA som god man för BB. Överförmyndarnämnden fick vid ett besök den 17 december 2008 från BB:s assistansanordnare uppgift om att den gode mannen AA arbetar som assistent åt BB samtidigt som hon är förordnad som god man. Assistansanordnaren kom den 18 december 2008 in med en skrivelse till överförmyndarnämnden. Enligt skrivelsen hade assistansbolaget haft diskussioner med AA om assistansersättning, timrapportering m.m. Vidare framgick att AA utgav sig som god man ha rätt att styra över hur den medicinska behandlingen av BB ska utföras, vilket har gjort att läkare inom sjukvården har avsagt sig det medicinska ansvaret gällande BB vid flera tillfällen. AA ansåg att BB skulle behandlas enligt en viss metod. Enligt assistansanordnaren hade BB sagt att hon inte ville behandlas med denna metod. Överförmyndarnämnden sände den 19 december 2008 en skrivelse till AA [– – –]. Enligt skrivelsen hade det kommit till nämndens kännedom att AA förutom att vara mamma och god man till BB också arbetade som personligassistent hos henne. Nämnden ansåg inte att detta var lämpligt, eftersom en av AA:s viktigaste uppgifter som god man var att företräda BB i sina kontakt ermot Försäkringskassan och BB:s assistansbolag. Av skrivelsen framgick att överförmyndarnämnden kunde komma att fatta ett beslut om att entlediga henne. Vidare sades att nämnden hade till uppgift att utreda om BB var i behov av en god man även för ekonomin. AA ombads att skicka in kopior påde fullmakter som BB lämnat till henne. Nämnden önskade ett skriftligt svar senast 2009-01-09. Överförmyndarnämnden skickade en kopia på denna skrivelse till BB. AA lämnade ett skriftligt svar på nämndens skrivelse. Svaret kom in tillnämnden den 8 januari 2009. Av svaret framgick att AA godtog nämndens uppfattning att hon

text: inte skulle fortsätta att arbeta som personlig assistent. Hon sände också in de fullmakter som överförmyndarnämnden hade efterfrågat. Assistansanordnaren kom den 14 januari 2009 med ytterligare handlingar till överförmyndarnämnden. Av handlingarna framgick att assistansanordnaren sagt upp avtalet om personlig assistans för BB. Överförmyndarnämnden beslutade den 27 januari 2009 att entlediga AA som god man. I beslutet finns en redogörelse för vissa omständigheter. Under skäl för beslut anges att nämnden har fått information i ärendet som styrker ett entledigande.

text: AA:s överklagande till tingsrätten sändes över efter två dagar AA:s överklagande av överförmyndarnämndens beslut kom in till kommunen den 4 mars 2009. Två dagar senare, den 6 mars 2009, sändes överklagande och aktuella handlingar över till tingsrätten för prövning. BB lämnade den 21 april 2009 in ett handskrivet brev till överförmyndarnämnden, där det stod att hon ville ha sin mamma som god man. Brevet sändes samma dag över till tingsrätten.

text: Överförmyndarnämnden har medgett att tingsrätten bifaller överklagandet Överförmyndarnämnden skrev i sitt yttrande till tingsrätten den 27 maj 2009att den konstaterar att det överklagade beslutet brister vad gäller kommunicering inför beslutet och beslutsmotivering. Överförmyndarnämnden medgav att tingsrätten bifaller AA:s överklagan. Ärendet är ännu inte avgjort av tingsrätten.

text: Överförmyndarnämndens bedömning

text: Överförmyndarnämnden gjorde vid sammanträde 27 januari 2009 bedömningen att det fanns skäl att entlediga AA från sitt uppdrag. Bedömningen grundades på de uppgifter som kommit från BB:s assistansanordnare. Överförmyndarnämnden måste konstatera att den har brustit vad gäller skyldigheten att kommunicera de handlingar som kommit in från assistansanordnaren innan beslutet fattades. Beslutet om entledigandet innehåller en motivering, som dock inte uppfyller de krav på tydlighet som kan ställas. För att eliminera risken att liknande fel uppstår i fortsättningen kommer överförmyndarnämndens ledamöter och handläggare att genomgå utbildning i förvaltningsrätt.

text: CC yttrade sig även över det förnyade remissvaret. Överförmyndarnämnden inkom därefter skriftligen med följande komplettering.

text: Det är en felskrivning att BB står som sökande i beslutet den 31 mars 2009 att förordna en ny god man. BB har inte ansökt om något byte. Beslutet den31 mars 2009 är en följd av att överförmyndarnämnden beslutat att entlediga den tidigare gode mannen.

text: Om framställningar om att få ut allmänna handlingar Överförmyndarnämndens handläggare FF tog emot en framställan från CC om att ta del av allmänna handlingar. FF bad den 27 mars 2009 att CC skulle precisera vilka handlingar hon ville ha. CC skickade den 31 mars 2009 ett svar där hon skrev att hon ville ha ett brev som Medarbetare i Norr skickat till nämnden. Detta brev skickades till CC samma dag, den 31 mars 2009. Det finns inte dokumenterat när CC:s framställan om att få del av handlingar kom, men handläggaren uppger att hon begärde förtydligandet från CC samma dag eller dagen innan frågan kom. AA begärde i ett telefonsamtal med handläggaren EE i början av april månad 2009 att få ta del av samtliga handlingar i ärendet. EE visste inte omedelbart om handlingarna kunde lämnas ut, utan bad om att få kontrollera den saken. Hon hänvisade i samtalet till möjligheten att få handlingarna från assistansbolaget. Efter

text: att ha kontrollerat om handlingarna kunde lämnas ut skickades samtliga handlingar till AA. Handlingarna skickades dagen efter begäran kom in, eller möjligen två dagar senare. Luleå tingsrätt beslutade den 4 september 2009 att upphäva nämndens beslut från den 27 januari 2009 och AA blev därigenom åter god man för BB.

text: I beslut den 4 juni 2010 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Handläggningen av ärendet om entledigande av den gode mannen m.m. Av

text: 11 kap. 19 § första stycket föräldrabalken

text: (FB) framgår att frågor som rör anordnande och upphävande av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB prövas av rätten. Av

text: 11 kap. 4 § andra stycket

text: FB framgår att rätten, när den meddelar ett beslut om att anordna godmanskap, samtidigt ska förordna en god man att utföra uppdraget. I annat fall ska förordnandet av en god man meddelas av överförmyndaren. – Överförmyndaren har enligt bl.a.

text: 11 kap. 20 §

text: FB rätt att under vissa förutsättningar entlediga en god man. Innan överförmyndaren entledigar en god man ska överförmyndaren ge den gode mannen tillfälle att yttra sig (

text: 11 kap. 24 §

text: FB). Undantag från denna regel får göras endast om det föreligger fara i dröjsmål. – Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndare även gälla överförmyndarnämnd.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Den 19 december 2008 skickade överförmyndarnämnden en skrivelse till AA. I skrivelsen redovisades nämndens bedömning att det kunde vara olämpligt att inneha uppdrag både som god man och som personlig assistent åt samma person, och det upplystes att frågan om ett entledigande av AA skulle tas upp och diskuteras i nämnden. AA inkom med ett yttrande i saken. Den 29 januari 2009 beslutade nämnden att entlediga AA från uppdraget som god man. I beslutet anfördes att nämnden fått information i ärendet som styrkte ett entledigande. – AA överklagade nämndens beslut till tingsrätten och anförde bl.a. att nämndens beslut saknade motivering och att varken hon eller BB beretts tillfälle att yttra sig inför nämndens beslut. Luleå tingsrätt upphävde nämndens beslut med hänvisning till det som hade anförts av AA.

text: Det har framkommit att AA fick yttra sig inför nämndens beslut, dock utan att i samband därmed få ta del av det aktuella utredningsmaterialet. AA borde ha fått ta del av och yttra sig över även det material som hade tillförts av assistansbolaget och som låg till grund för nämndens avgörande (jfr Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2:a uppl., s. 191). Jag delar nämndens – och tingsrättens – uppfattning att kommuniceringsskyldigheten enligt

text: 11 kap. 24 §

text: FB har åsidosatts.

text: Klagomålet om att nämnden inför beslutet underlåtit att kommunicera med BB har inte bemötts av nämnden i remissvaret. Jag vill dock framhålla att enligt

text: 11 kap. 21 §

text: FB ska även den enskilde (huvudmannen) ges tillfälle att yttra sig inför ett beslut om entledigande, om det kan ske.

text: När det därefter gäller utformningen av beslutet konstaterar jag att det i beslutet inte framgår vilken information som legat till grund för entledigandet och inte heller på vilket sätt informationen utgjort skäl för ett entledigande. Ett beslut ska normalt innehålla de skäl som bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (

text: 20 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Detta innebär bl.a. att ett beslut – klart och tydligt – ska motiveras på ett sådant sätt att det av beslutet går att läsa ut vad som i det enskilda fallet varit avgörande för utgången. Den eller de bestämmelser som nämnden grundar ett avgörande på, liksom bestämmelsens eller bestämmelsernas innehåll, bör också redovisas (se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2:a uppl., s. 227 f.). Dessa krav är i förevarande fall inte uppfyllda utan beslutet präglas av en oacceptabel otydlighet.

text: I sammanhanget noterar jag att nämnden i beslutet den 27 januari 2009 entledigade AA utan att samtidigt förordna en ny god man för BB. Handläggningen medförde att BB för en period stod utan god man – en situation som överförmyndaren bör sträva efter att undvika, jfr 11 kap. 4 § andra stycket, 18 § andra stycket och 19 § andra stycket FB. Därtill kommer att, när nämnden den 31 mars 2009 förordnade en ny god man, AA åter entledigades från uppdraget, trots att hon då inte var god man för BB. I beslutet anges vidare att BB hade ansökt om ny god man, trots att så inte var fallet.

text: Det ovan sagda visar att nämnden i flera avseenden underlåtit att handlägga ärendet i enlighet med vad som följer av FB och

text: förvaltningslagen

text: och nämnden förtjänar kritik. Begäran om handlingsutlämnande En framställan om att ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt (

text: 2 kap.

text: och

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: ). JO har i ett flertal beslut uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig.

text: Av

text: 16 kap. 7 §

text: FB framgår att den som har god man, den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren. Överförmyndarens prövning av en begäran om att få ta del av sådana handlingar, från någon som påstår sig omfattas av den nämnda personkretsen, inskränker sig därför till frågan om personen faktiskt hör till den enskildes närmaste släktingar.

text: Enligt överförmyndarnämnden fick CC ta del av begärda handlingar samma dag som hon preciserade vilka handlingar som hon var intresserad av. I fråga om AA:s begäran föreligger viss oklarhet beträffande hur länge det dröjde innan denna åtgärdades av nämnden. I och med att AA i egenskap av närstående enligt 16 kap.

text: 7 §

text: FB har en ovillkorlig rätt att ta del av sådana handlingar som rör ställföreträdarskapet och förvaras hos överförmyndarnämnden förelåg dock inte något legitimt skäl att avvakta med ett utlämnande av handlingarna till henne. Ett utlämnande borde därför ha ägt rum samma dag eller senast dagen därpå som nämnden mottog AA:s begäran. Åtgärden att i stället hänvisa AA – och enligt oemotsagd uppgift från CC även henne – till det företag som hade skickat handlingarna till nämnden var givetvis felaktig. Denna inställning vidhölls dock endast tillfälligt och jag ser inte anledning att uppehålla mig vid detta ytterligare.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Diarieföring
Förvar
Grundläggande fri- och rättigheter
Verkställighet

title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket för hanteringen av en fråga om att en förvarstagen skulle friges och kritik mot Polismyndigheten för bristfälligt dokumenterade rutiner

sammanfattning: Polismyndigheten beslutade att en person skulle friges ur ett av Migrationsverkets förvar (s.k. beslut om ur förvar). En polis mejlade beslutet till en handläggare på förvarsenheten, men handläggaren hade slutat sitt arbetspass för dagen. När polisen kontrollringde till förvarsenheten fick hon beskedet att hon i stället skulle mejla beslutet till en gruppbrevlåda, vilket hon gjorde. Mejlet markerades som åtgärdat utan att någon vidtog åtgärder som ledde till att den förvarstagne frigavs. Mejlet diariefördes inte heller och har raderats ur gruppbrevlådan. Den förvarstagne frigavs först när handläggaren var åter i tjänst efter två dagar och uppmärksammade det första mejlet i sin e-postbrevlåda. Det har inte kunnat klarläggas vem på Migrationsverket som brustit i sina skyldigheter att agera med anledning av mejlet med beslutet eller vem som raderade mejlet från gruppbrevlådan. JO:s utredning visar att varken Migrationsverket eller Polismyndigheten hade dokumenterat sina rutiner för hur kontakterna mellan myndigheterna ska gå till när Polismyndigheten beslutat att någon inte längre ska hållas i förvar. Utredningen visar också att den polis som mejlade beslutet till förvarsenheten inte kände till rutinerna. Polismyndigheten kritiseras bl.a. för de bristfälligt dokumenterade rutinerna. JO:s utredning visar vidare att Migrationsverkets rutiner för handläggningen när ett beslut om ur förvar fattats var bristfälliga och att alla rutiner inte var dokumenterade. Verket vidtog inte åtgärder som ledde till att den förvarstagne frigavs förrän nästan två dygn efter att Polismyndigheten meddelat verket att han skulle friges. JO är mycket kritisk såväl till detta som till att verkets rutiner är bristfälliga och otillräckligt dokumenterade. JO uttalar att det är helt oacceptabelt att den förvarstagne var frihetsberövad i nästan två dygn utan laglig grund och riktar allvarlig kritik mot Migrationsverket för det inträffade. I beslutet uttalar JO även att det finns brister i de nya rutiner för hantering av e-post som införts vid den aktuella förvarsenheten med anledning av det inträffade.

text: Anmälan och bakgrund

text: I en anmälan till JO anfördes att en förvarstagen vid Migrationsverkets förvarsenhet i Kållered, Göteborg, blivit frigiven först två dagar efter att Polismyndigheten beslutat att häva förvarsbeslutet.

text: JO begärde in vissa handlingar. Av handlingarna framgår följande om det inträffade.

text: Polismyndigheten hade beslutat att ta en man från Uzbekistan i förvar. Mannen placerades på Migrationsverkets förvarsenhet i Kållered, Göteborg. Den 19 februari 2018 beslutade Polismyndigheten att mannen inte längre skulle hållas i förvar (s.k. beslut om ur förvar). Polisinspektören AA mejlade beslutet till handläggaren BB vid förvarsenheten i Kållered vid 15.50-tiden samma dag. De hade tidigare under dagen haft mejlkontakt om den förvarstagne, men när AA mejlade beslutet hade BB avslutat sitt arbetspass. AA ringde till förvarsenheten för att kontrollera att beslutet kommit fram. Hon fick då en instruktion från en kvinnlig anställd vid förvarsenheten om att hon skulle mejla beslutet till en gruppbrevlåda där, vilket hon gjorde några minuter senare. Mejlet med beslutet kom in till gruppbrevlådan kl. 16.02. BB var åter i tjänst och tog del av mejlet den 21 februari 2018 vid 10.30-tiden. Han uppmärksammade då att den förvarstagne inte hade blivit frigiven. Den förvarstagne frigavs en stund senare.

text: Det inträffade utreddes av Migrationsverkets funktion för tillsyn. Av verkets utredning framgick bl.a. följande.

text: Den teamledare som vid tillfället var i tjänst och hade att ansvara för och effektuera bland annat urförvarsbeslut var CC. Rutinen vid mottagandet då man öppnar e-posten och beslutar om åtgärd är att man sätter en markering på det lästa mejlet i Outlook. Markeringen är en färgsymbol som motsvarar den teamledare som beslutat om åtgärden. I detta fall är färgen som markerats tillhörande teamledare CC I och med att denna åtgärd markeras ska ärendet vara omhändertaget och berörd person ska ha blivit frigiven i enlighet med urförvarsbeslutet. Enligt handläggaren DD hade han något tidigare på eftermiddagen blivit förvarnad av teamledaren CC att det skulle komma ett urförvarsbeslut under eftermiddagen/kvällen och att CC då skulle kontakta honom för att få hjälp att effektuera beslutet. Under kvällen var det väldigt högt tryck på förvaret och DD funderade inte mer på frågan från CC som inte heller återkom till honom under kvällen. CC har, enligt egen uppgift, varit kraftigt överbelastad med arbete den aktuella dagen och kvällen fram till kl. 20.00 då hon slutade. Hon har varit medveten om att ett urförvarsbeslut skulle komma men har inget minne av att hon tagit emot detsamma. Hon har fått en ”black out” som gör att hon inte minns huruvida hon tagit emot beslutet eller ej. Hon har inte heller något minne av att hon markerat mejlet i Outlook som åtgärdat. Om det är hon som tagit emot och markerat det som åtgärdat så kan hon inte förstå att hon i så fall missat det. Hon vet att det är något av det viktigaste man har att göra på förvaret, d.v.s. att bevaka urförvarstiderna. I efterhand har någon försökt att radera mejl från gruppbrevlådan, bland annat det aktuella urförvarsbeslutet. Det har gått att återskapa de raderade mejlen men det finns ingen möjlighet att se vem eller vilka som vidtagit åtgärderna i gruppbrevlådan då detta inte loggas som exempelvis händelser som sker i centrala utlänningsdatabasen. Handläggaren EE har vid samtal uppgett att det inte kan uteslutas att han felaktigt kan ha markerat mejlet i Outlook som hanterat och åtgärdat. Han vet dock inte säkert om han gjort det och på så sätt omedvetet kan ha ”lurat” teamledaren CC att ärendet var klart och personen därmed frigiven.

text: Funktionen för tillsyn gjorde bedömningen att det inte gick att styrka att CC missat att frige den förvarstagne eller att det var hon som markerat mejlet i Outlook som åtgärdat även om hon varit ansvarig teamledare. Vidare bedömde funktionen att det inte gick att visa att någon enskild åsidosatt sina arbetsuppgifter eller på annat sätt handlat felaktigt så att ansvar enligt 14 § lagen om offentlig anställning kunde komma i fråga.

text: Yttranden till JO

text: Migrationsverkets yttrande till JO Migrationsverket (generaldirektören FF) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter.

text: Migrationsverket lämnade följande redogörelse.

text: Då Polismyndigheten fattar ett beslut om att en person inte längre ska vara kvar i förvar ska Polismyndigheten skicka beslutet per e-post till den gruppbrevlåda som tillhör den förvarsenhet där den förvarstagne är inskriven. Gruppbrevlådan bevakas kontinuerligt under dygnets alla timmar året om. Den teamledare som är i tjänst ansvarar för att gruppbrevlådan bevakas. Utöver enhetens teamledare har även dess handläggare tillgång till gruppbrevlådan. Polismyndigheten ska även kontakta förvarsenheten per telefon för att säkerställa att beslutet tagits emot. Detta är en mellan Polismyndigheten och Migrationsverket sedan länge etablerad rutin, även om denna inte finns nedtecknad i något dokument. Polismyndigheten har för ändamålet tillgång till aktuella kontaktuppgifter till förvarsenheten […].

text: Då Migrationsverket fattar ett beslut om att en person inte längre ska vara kvar i förvar tillämpas en liknande rutin. Denna framgår av en instruktion från rättschefen (RCI 17/2012) […]. Då ett beslut om ur förvar sålunda inkommer till förvarsenhetens gruppbrevlåda ankommer det på den teamledare som är i tjänst att omgående ge en handläggare till uppgift att skyndsamt vidta erforderliga handläggningsåtgärder och därefter verkställa beslutet. Exempelvis ska beslutet registreras i Migrationsverkets utlänningsdatabas och den förvarstagne informeras om detsamma vid ett s.k. utskrivningssamtal. Vid samtalet informeras den förvarstagne bl.a. om beslutets innebörd och om statusen i dennes migrationsärende. Några av de rutiner som beskrivits finns som s.k. manualtexter i Migrationsverkets handläggningssystem Skapa […]. Övriga rutiner är väl etablerade, men finns inte nedtecknade i något dokument.

text: Migrationsverkets rutiner för bevakning av personliga e-postbrevlådor

text: Det är endast den enskilde medarbetaren som har tillgång till sin personliga e-postbrevlåda. Av Migrationsverkets e-postpolicy […] framgår såvitt nu är ifråga följande.

text: Planerad frånvaro Under semester, tjänstledighet eller annan frånvaro där medarbetaren inte kan svara på inkommande handlingar via e-post är denne skyldig att ordna så att någon annan medarbetare får möjlighet att läsa den frånvarandes e-post. Information om frånvaron bör ges genom att aktivera en regel (autosvar) i e-postsystemet.

text: Oplanerad frånvaro Vid oplanerad frånvaro har chefen ett ansvar att omdirigera e-posten till någon medarbetare för att se om handlingar som ska diarieföras har inkommit. Detta görs genom att använda befintlig fullmakt eller upprätta ny fullmakt via Helpdesk. Inom förvarsverksamheten arbetar de flesta anställda skift enligt ett schema, vilket innebär att de återkommande har lediga vardagar. Även om det förekommer att medarbetare lägger in autosvar även för sådan ledighet (allt från två till sju dagar beroende på schema) är det inte någon etablerad rutin. Som framgår ovan ska e-postmeddelanden som kräver mottagarens omedelbara uppmärksamhet skickas till förvarsenhetens gruppbrevlåda som bevakas kontinuerligt. Det torde också vara allmänt känt att e-postmeddelanden som skickas till personliga e-postbrevlådor riskerar att inte läsas omedelbart. Detta är inte något unikt för förvarsverksamheten eller för den delen för Migrationsverket.

text: Handläggningen av det aktuella ärendet

text: De faktiska omständigheterna framgår i allt väsentligt av tillsynsfunktionens utredning. Polismyndighetens beslut att ta den berörde personen ur förvar inkom kl. 15.47 den 19 februari 2018 till en handläggares personliga e-postbrevlåda. Handläggaren ifråga hade dock gått för dagen och skulle vara åter i tjänst först den 21 februari 2018. Polismyndigheten kontaktade därefter förvarsenheten per telefon och skickade beslutet per e-post till förvarets gruppbrevlåda. Beslutet inkom till gruppbrevlådan kl. 16.02 den 19 februari 2018. Den handläggare som först fått Polismyndighetens beslut om ur förvar till sin personliga e-postbrevlåda var åter i tjänst den 21 februari 2018. Handläggaren tog del av e-postmeddelandet från Polismyndigheten kl. 10.30 samma dag och uppmärksammade att den berörde trots beslutet var kvar i förvar. Den berörde förvarstagne försattes därefter på fri fot.

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning.

text: Migrationsverket noterar inledningsvis att det vanligen får anses ankomma på avsändaren att försäkra sig om att meddelandet når mottagaren på erforderligt sätt. Inom Migrationsverkets förvarsverksamhet har verkställigheten av ett beslut om ur förvar högsta prioritet. Migrationsverket kan konstatera att det gått närmare två dygn från det att beslutet om ur förvar inkom till Migrationsverket tills det att den berörde förvarstagne försattes på fri fot. Detta är naturligtvis en alltför lång tidsutdräkt och Migrationsverket ser mycket allvarligt på det inträffade. Åtgärder för att försätta den berörde förvarstagne på fri fot borde ha påbörjats i nära anslutning till den tidpunkt då Polismyndighetens beslut om ur förvar inkom till förvarsenhetens gruppbrevlåda. Så kom emellertid inte att ske. Utredningen visar att orsaken till den långa tidsutdräkten är att hänföra till den mänskliga faktorn. Vid tidpunkten hade förvarsenheten som rutin att den handläggare som mottagit en uppgift i gruppbrevlådan även färgmarkerade e-postmeddelandet via funktionen för kategorisering i Outlook. Hela arbetsgruppen har samma färgmarkering, varför det endast gick att utläsa att mailet var mottaget och/eller åtgärdat av en viss arbetsgrupp. Det synes vara på det sättet att någon i arbetsgruppen av misstag har färgmarkerat det e-postmeddelande som inkom till gruppbrevlådan kl. 16.02 den 19 februari 2018, vilket fått till följd att de medarbetare som därefter tittat i gruppbrevlådan fått det felaktiga intrycket att erforderliga åtgärder med anledning av e-postmeddelandet var vidtagna. Det är inte möjligt att se vem som färgmarkerat e-postmeddelandet i gruppbrevlådan.

text: Efter det inträffade har förvarsenheten skärpt sina rutiner gällande e-posthanteringen. Inkomna e-postmeddelanden markeras inledningsvis med en färg som visar att meddelandet är läst och att hanteringen har påbörjats. Därefter markeras e-postmeddelandet med en flagga som indikerar om ärendet ska vara klart samma dag eller senare. När sedan ärendet är avslutat ändras flaggan till en grön bock. Därjämte går nattpersonalen igenom föregående dags e-postmeddelanden för att säkerställa att allt är omhändertaget på erforderligt sätt. Migrationsverket ser mycket allvarligt på det inträffade. Det är naturligtvis oacceptabelt att en person som omgående ska försättas på fri fot blir kvar i förvar i närmare två dygn. De åtgärder som förvarsenheten vidtagit gällande e-posthanteringen bör innebära en väsentligen minskad risk för att något liknande ska hända igen.

text: Polismyndighetens yttranden till JO Polismyndigheten (GG) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse.

text: Enligt en anteckning i Polismyndighetens sammanställning över aktuellt ärende […], upprättad av AA den 16 februari 2018, försökte hon flera gånger att nå personal på förvaret i Göteborg utan att få svar. Hon skickade samma dag ett meddelande per fax till förvarsenheten och efterfrågade bl.a. besked om den förvarstagne önskade offentligt biträde och om han hade sitt pass. Handläggaren Kamal Saeed vid Migrationsverket skickade ett mejl från sin personliga mejladress den 17 februari 2018 till adressen ”UTL Stockholm” (Polismyndighetens mejladress […]). Kopia skickades även till ”GB-Göteborg- Förvarsenhet”. I mejlet upplystes om att den förvarstagne inte hade något särskilt önskemål om biträde. Det mejlet vidarebefordrades från ”UTL Stockholm” till AA:s polisen.se-adress på morgonen den 19 februari 2018. Den 19 februari kl. 12.50 skickade handläggaren BB, från sin personliga mejladress vid Migrationsverket, ett mejl med en bifogad passkopia avseende den förvarstagne. Även det mejlet skickades till adressen ”UTL Stockholm” och det vidarebefordrades kl. 13.12 till AA:s polisen.se-adress. Det mejlet inkom således till Polismyndigheten bara några timmar före det att AA skickade ett mejl med beslutet om att förvarsbeslutet hävts och därtill hörande handlingar direkt till BB:s personliga mejladress vid Migrationsverket. Polismyndigheten noterar att det i Migrationsverkets beslut och BB:s tjänsteanteckning anges att det aktuella mejlet från AA skickades/inkom kl. 15.47. I den kopia som Polismyndigheten har av mejlet anges dock att det skickades kl. 15.57. [– – –] AA följde upp sitt mejl genom att kontakta förvaret per telefon. Hon fick då instruktionen att mejla det hävda förvarsbeslutet till förvarets gruppbrevlåda, vilket hon gjorde. Denna uppgift bekräftas av Migrationsverkets beslut och BB tjänsteanteckning av vilka också framgår att mejlet skickats till gruppbrevlådan ”GB-Göteborg-Förvarsenhet” kl. 16.02 den aktuella dagen.

text: AA har upplyst om att det var svårt att komma i kontakt med förvaret per telefon och fax. Då hon och BB nyligen hade haft mejlkontakt med varandra skickade hon uppgiften om det hävda förvarsbeslutet till BB. Den rutin som tillämpas för kontakt med Migrationsverket när ett beslut om förvar hävts innebär enligt AA att uppgift om att förvarsbeslutet hävts stämplas på den aktuella handlingen som sedan skickas per telefax direkt till berörd förvarsenhet vid Migrationsverket. AA brukar vanligtvis inte kontrollringa till förvaret. Hon utgår från att meddelandet har levererats om sändningskvittot

text: utvisar att resultatet av sändningen är ”OK”. I just detta ärende skedde en kontrollringning för säkerhets skull. AA har vidare uppgett att det kan vara svårt för handläggarna i Stockholm att ha en kontinuerlig kontakt med personalen vid Migrationsverkets förvar ute i landet. Det gäller bl.a. förvaren i Göteborg och Malmö. På senare tid har hon ibland scannat in dokument och mejlat dessa till förvarsenheterna. Hon efterfrågar mer enhetliga mejladresser till de olika förvaren.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: AA har visserligen avvikit från de rutiner som normalt tillämpas genom att mejla det hävda förvarsbeslutet direkt till en enskild handläggare vid Migrationsverket. Utifrån omständigheterna i ärendet, särskilt med beaktande av att AA kontrollringde och några minuter senare också skickade handlingarna till anvisad gruppbrevlåda vid förvaret, finns det emellertid inte skäl att ifrågasätta handläggningen vid Polismyndigheten.

text: I ett kompletterande yttrande lämnade Polismyndigheten följande redogörelse för myndighetens rutiner för kontakt med Migrationsverket när ett beslut om förvar har hävts.

text: Polismyndigheten tillämpar den rutin som beskrivs i Migrationsverkets yttrande till JO [...]. Rutinen är etablerad och den efterföljs. Den finns emellertid inte nedtecknad, varken nationellt eller regionalt. Det finns idag inte något styrdokument som reglerar hanteringen när ett beslut om förvar hävts. Polismyndigheten och Migrationsverket arbetar för närvarande med att uppdatera en övergripande riktlinje avseende ansvarsfördelningen mellan myndigheterna vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut samt förvar. Avsikten är att den riktlinjen även ska omfatta en beskrivning av Polismyndighetens och Migrationsverkets handläggningsrutiner när ett beslut om förvar hävts.

text: Bedömning

text: Om det beslutas att en person som är förvarstagen inte längre ska hållas i förvar, ska han eller hon omedelbart försättas på fri fot. Av utredningen framgår att en person, till följd av att Migrationsverket inte uppmärksammat ett beslut från Polismyndigheten om att han inte längre skulle hållas i förvar, varit frihetsberövad i närmare två dygn utan laglig grund. Det är helt oacceptabelt.

text: Det är grundläggande för den enskildes rättssäkerhet att frihetsberövanden och andra tvångsmedel mot honom eller henne används på ett korrekt sätt. Myndigheter som hanterar tvångsmedel måste därför ha väl fungerande rutiner för detta. Utredningen i ärendet visar att Polismyndigheten och Migrationsverket saknat dokumenterade rutiner i viktiga avseenden som rör hanteringen av frihetsberövade personer. Jag behandlar dessa brister hos myndigheterna var för sig.

text: Polismyndigheten När det gäller Polismyndighetens rutiner för kontakt med Migrationsverket konstaterar jag att Polismyndigheten uppgett att rutinen varit att ett mejl med beslutet ska skickas till en gruppbrevlåda på förvarsenheten och att

text: Polismyndigheten därefter ska kontakta förvarsenheten per telefon för att säkerställa att beslutet tagits emot. Rutinen har dock inte varit dokumenterad.

text: Det framgår av utredningen att AA uppfattat rutinen på ett annat sätt. Hon har uppgett att hon normalt skickade beslut per fax och vanligtvis inte kontrollringde till förvarsenheterna. Om hon fick ett sändningskvitto med ”OK” förutsatte hon att faxet kommit fram.

text: Det är inte godtagbart att rutiner som avser att säkerställa verkställigheten av beslut om att någon inte längre ska vara frihetsberövad inte finns dokumenterade och att Polismyndigheten uppenbarligen inte säkerställt att alla tjänstemän som ska tillämpa rutinerna känner till dem. Polismyndigheten ska kritiseras för detta. Migrationsverket

text: Migrationsverkets rutiner

text: När det gäller Migrationsverkets rutiner konstaterar jag att verket har en dokumenterad rutin för kontakterna mellan den som fattat beslutet och förvarsenheten endast för verkets egna beslut om att en person inte längre ska hållas i förvar. Någon rutin för motsvarande beslut från Polismyndigheten har inte funnits dokumenterad. När det gäller den fortsatta handläggningen vid verket av beslut om att någon ska friges ur ett förvar är endast vissa rutiner dokumenterade. Frånvaron av dokumenterade rutiner i dessa viktiga avseenden är naturligtvis en brist.

text: Migrationsverket har anfört att det är den teamledare som är i tjänst som ansvarar för att omgående ge en handläggare i uppgift att skyndsamt vidta nödvändiga handläggningsåtgärder och verkställa ett beslut om att en förvarstagen ska friges. Detta framgår dock inte av någon dokumenterad rutin. De dokumenterade rutiner som verket har hänvisat till i denna del berör främst vilka registreringar som ska göras i verkets datorsystem, hur ett utskrivningssamtal ska hållas och vad som ska hända med den förvarstagnes identitetshandlingar.

text: Såvitt framgår av verkets yttrande finns inga dokumenterade rutiner för vilka handläggningsåtgärder som ska vidtas för att säkerställa att den förvarstagne friges, för vem som ansvarar för att åtgärderna blir vidtagna eller för hur beslutet i övrigt rent praktiskt ska verkställas. Som jag nämnt är det inte godtagbart att rutiner som avser verkställighet av beslut om att någon inte längre ska vara frihetsberövad inte finns dokumenterade. Det bör tydligt framgå av den dokumenterade rutinen vem som ska göra vad för att verkställa beslutet.

text: Jag ser positivt på att den aktuella förvarsenheten har sett över sina rutiner för hantering av e-postmeddelanden. Jag anser dock att rutinerna behöver skärpas ytterligare. Enligt min mening bör rutinerna innebära att den som tar emot ett mejl som kräver en omedelbar åtgärd ska säkerställa att den som ansvarar för åtgärden genast får kännedom om innehållet i mejlet. Mejlet ska normalt också

text: diarieföras. Om ett mejl rör en åtgärd som ska utföras genast kan det inte markeras med att ärendet ska vara åtgärdat samma dag. Det är inte heller en tillförlitlig rutin att verkställighet och uppföljning av åtgärder som ett mejl bör leda till görs beroende av att mejlet finns bevarat i inkorgen i gruppbrevlådan.

text: Jag är mycket kritisk till att Migrationsverkets rutiner för handläggningen när ett beslut om ur förvar fattats var bristfälliga och dessutom otillräckligt dokumenterade.

text: Hanteringen av mejlet med beslutet om att den förvarstagne skulle friges Det står genom utredningen klart att mejlet med beslutet om ur förvar kom in till förvarsenhetens gruppbrevlåda vid 16-tiden den 19 februari 2018. Mejlet hade föregåtts av att AA ringt till ett telefonnummer vid förvarsenheten som användes av jourhavande teamledare och talat med en person där. AA berättade för den hon talade med att hon hade mejlat ett beslut om att den förvarstagne skulle friges. Hon uppmanades då att mejla beslutet även till gruppbrevlådan. Eftersom en förvarstagen omedelbart ska försättas på fri fot när ett beslut om förvar hävs borde en tjänsteanteckning över samtalet ha gjorts i direkt anslutning till detta och åtgärder genast ha vidtagits för att kunna verkställa beslutet.

text: Det har genom utredningen här inte kunnat klarläggas vem på förvaret som tog emot telefonsamtalet från AA. Det har inte heller kunnat klarläggas om den personen vidtog några åtgärder med anledning av samtalet. Mejlet med beslutet i gruppbrevlådan markerades som åtgärdat, vilket enligt uppgifter från Migrationsverkets funktion för tillsyn betyder att ärendet är omhändertaget och att berörd person har blivit frigiven. Den förvarstagne frigavs dock inte förrän efter nästan två dygn. Som jag uppfattar utredningen från Migrationsverkets funktion för tillsyn har det inte varit möjligt att få någon klarhet i vem som brustit i sina skyldigheter att agera med anledning av mejlet med beslutet, och jag har bedömt att det inte är möjligt att utreda den frågan ytterligare.

text: Jag är mycket kritisk till att Migrationsverket inte vidtog åtgärder som ledde till att den förvarstagne frigavs förrän nästan två dygn efter att Polismyndigheten meddelat verket att han skulle friges. Migrationsverket förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Migrationsverkets hantering av mejl och bevakning av e-postbrevlådor Det står klart att det mejl med beslutet som AA skickade till gruppbrevlådan inte diariefördes i anslutning till att det kom in och att det senare raderades. Beslutet om ur förvar diariefördes först den 21 februari 2018, efter att BB uppmärksammat mejlet från AA i sin personliga e-postbrevlåda. Det har inte kunnat klarläggas vem som raderade mejlet som skickades till gruppbrevlådan.

text: En handling ska som huvudregel diarieföras så snart den kommer in till myndigheten (se

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: ). JO har uttalat att det ligger i sakens natur att handlingen ska registreras så snart det är praktiskt

text: möjligt, normalt senast påföljande arbetsdag (se bl.a. JO 2007/08 s. 565, dnr

text: ). Det är inte acceptabelt att ett beslut om att någon ska friges ur ett förvar diarieförs först flera dagar efter att det kom in till verket. Det får självfallet inte förekomma att mejl eller andra allmänna handlingar raderas för att dölja eventuella misstag som begåtts vid handläggningen.

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att en myndighet måste ha tillgång till en tjänstemans e-postmeddelanden även när han eller hon är frånvarande och att en frånvarande tjänstemans e-postbrevlåda måste bevakas (se bl.a. JO 2002/03 s. 497, dnr

text: , och JO:s beslut den 15 oktober 2018, dnr

text: ). JO har också uttalat att det måste finnas en fungerande bevakning av de digitala kommunikationssätt som är i bruk och som myndigheten ansvarar för (se JO:s beslut den 10 juni 2019, dnr

text: Av verkets e-postpolicy framgår – utöver det som verket i sitt yttrande har beskrivit om att en frånvarande tjänstemans e-post ska kunna läsas av en annan tjänsteman – att respektive handläggare ska ombesörja att ärendeanknutna handlingar registreras i den centrala utlänningsdatabasen samma dag som de kommer in. Det framgår av utredningen att BB:s e-postbrevlåda inte bevakades och att mejl som skickats dit inte diariefördes under den tid han inte var i tjänst.

text: Jag utgår från att verket ordnar sin verksamhet så att den stämmer överens med det som JO tidigare uttalat och verkets egna riktlinjer när det gäller bevakning av personliga e-postbrevlådor.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Veterinära ansvarsnämnden för att i ett beslut ha kritiserat anmälarna

text: Anmälan

text: AA begärde att JO skulle ta ställning till om Veterinära ansvarsnämnden handlat korrekt när den i ett beslut den 6 april 1998 rörande disciplinansvar för veterinär kritiserat anmälarna.

text: Av nämndens beslut, som fogats till anmälan, framgick följande. BB och CC anmälde klinikveterinären Jörg B. till Veterinära ansvarsnämnden dels för att han inte vårdat deras katt på ett tillfredsställande sätt, dels för att han bemött dem på ett osympatiskt och manipulativt sätt. De anmälde också klinikveterinären DD för att han medvetet underlåtit att fastställa orsaken till att katten avled. Ansvarsnämnden lämnade i beslutet anmälan utan åtgärd. Nämnden uttalade i skälen för beslutet, sedan den konstaterat att någon kritik inte kunde riktas mot de båda veterinärerna, följande.

text: Enligt nämndens åsikt bör däremot kraftig kritik riktas mot djurägarna från djurskyddssynpunkt för att de inte genast ville medverka till att förkorta kattens lidande.

text: Utredning

text: Veterinära ansvarsnämnden anförde i infordrat remissvar följande.

text: Enligt

text: 18 § lagen (1994:844)

text: om behörighet att utöva veterinäryrket är det en uppgift för nämnden att pröva frågor om disciplinansvar eller återkallelse av legitimation m.m. för veterinärer som anmäls till nämnden. Nämnden får också, i anhängiggjorda ärenden, anmäla veterinärer till åtal (30 §). Även om förfarandet inför nämnden är ett s.k. tvåpartsförfarande, har nämnden ett eget utredningsansvar. Enligt

text: 26 § samma lag

text: är nämnden skyldig att se till att varje ärende blir tillräckligt utrett. Härutöver gäller, enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , att nämnden i sin verksamhet är skyldig att beakta allas likhet inför lagen samt att iaktta saklighet och opartiskhet. I det aktuella ärendet var djurskyddsaspekterna särskilt framträdande. Vad som då träder i förgrunden är bestämmelsen i

text: 2 § djurskyddslagen (1988:534)

text: , att djur skall behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande.

text: Denna lagregel, den kanske mest grundläggande för alla som har med djur att göra, måste då bilda bakgrunden för nämndens prövning, och utredningsansvaret blir då särskilt påtagligt. För att rätt kunna bedöma den anmälde veterinärens ansvar för inträffade händelser, måste nämnden så gott som undantagslöst fråga sig vilket ansvar som ligger på andra som också har tagit befattning med djuret och hur ansvaret bör fördelas dem emellan. Man märker i detta sammanhang att nämnden har fått en sådan sammansättning att även djurägarintressena och allmänintresset är företrädda i nämnden (19 § andra stycket behörighetslagen; se vidare

text: prop. 1993/94:139 s. 25

text: och

text: ); nämnden har således fått kompetens att göra sådana mera allsidiga överväganden. Att inte göra en sådan prövning, när ärendet de facto berör både djurägaransvaret och veterinäransvaret, vore inte sakligt och opartiskt. Härtill kommer att det är väl känt att nämndens bedömningar ofta bildar utgångspunkten för en prövning som sker i andra instanser, t.ex. i skadeståndsprocesser, försäkringstvister eller anmälningar till åtal (

text: 16 kap. 13 § brottsbalken

text: ). Av det skälet har nämnden sedan länge sett det som sin uppgift att, när det finns fog för det, även göra mera allmänna uttalanden om ansvarsfrågorna så att veterinäransvaret inte kommer att stå där isolerat utan kunna ses i belysning av det ansvar som åvilar andra som också har haft ett ansvar för skötseln av djuret. Det anmälda ärendet var mycket inflammerat. Av det skälet ansåg sig nämnden böra ge tillkänna sin åsikt rörande ansvarsfördelningen på ett sätt som inte kunde missförstås. Som framgår av beslutet stod hela nämnden bakom de uttalanden som gjordes, alltså även de båda ledamöter som företräder djurägarintressen. I tydlighetens intresse bör sägas att nämnden självfallet inte är behörig att vidta några myndighetsåtgärder mot en anmälare. Så har heller inte skett. Den kritik som i skälen riktades mot djurägarna har enbart haft det syfte som nyss har beskrivits. Nämndens beslut har överklagats till länsrätten i Jönköpings län (dnr 1045-98) av den ene av djurägarna. I överklagandet har djurägaren tagit upp frågan om nämndens kritik mot honom var befogad. Om länsrätten menar att nämnden har placerat djurskyddsansvaret fel, bör den rimligen också uttala sig i den delen.

text: JO lånade in ansvarsnämndens akt samt infordrade Länsrättens i Jönköpings län dom den 2 november 1998 i det överklagade målet. I domen anfördes bl.a. följande.

text: Enligt

text: 14 § lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar jämfört med 18 och 31 §§ lagen om behörighet att utöva veterinäryrket prövar länsrätten Veterinära ansvarsnämndens beslut i frågor om disciplinansvar, frågor om återkallelse och begränsning av legitimation samt andra frågor som avses i 13–17 §§, vilka behandlar återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m. Även om det från BB:s sida måste framstå som att uttalandena inte varit nödvändiga som motivering för nämndens beslut kan överklagandet, såvitt det avser uttalandena, som en följd av det anförda inte prövas av länsrätten.

text: Stf. JO Ekberg anförde i beslut den 25 oktober 1999 följande.

text: I 18 § lagen om behörighet att utöva veterinäryrket anges vilka huvuduppgifter som Veterinära ansvarsnämnden har. Den skall pröva disciplinfrågor, legitimationsfrågor, andra behörighetsfrågor och frågor om veterinärernas rätt att förskriva alkohol och narkotika. Nämnden får också som nämns i remissvaret, i anhängiggjorda ärenden anmäla veterinärer till åtal (30 §).

text: Nämndens verksamhet avgränsas uttömmande av föreskrifterna i behörighetslagen. Någon uppgift att utöva tillsyn över efterlevnaden av

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: har inte ålagts nämnden. Ansvaret för sådan tillsyn tillkommer i första hand Statens jordbruksverk och kommunala nämnder (

text: 24 § djurskyddslagen

text: Även under den tid då ansvarsnämnden inte var en självständig myndighet utan en del av Jordbruksverket och fattade sina beslut i verkets namn – fram till juli 1994 – var nämndens verksamhet separerad från Jordbruksverkets funktion som tillsynsmyndighet. Ansvaret för att tillse efterlevnaden av

text: djurskyddslagen

text: var således då som nu inte en sak för ansvarsnämnden. Någon från tidigare organisation av nämndverksamheten härrörande rätt att uttala sig som ett led i tillsyn av djurskyddsfrågor föreligger således inte.

text: Bestämmelser om handläggningen i ansvarsnämnden återfinns i 23–35 §§ behörighetslagen. Därutöver gäller att ansvarsnämnden som en självständig förvaltningsmyndighet har att följa föreskrifterna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: i den mån dessa kompletterar vad som anges i behörighetslagen. Enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: skall beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende i princip innehålla de skäl som har bestämt utgången av ärendet om detta avser myndighetsutövning mot enskild.

text: Jag konstaterar att ansvarsnämnden i sitt beslut i anledning av det av BB och CC anhängiggjorda disciplinärendet motiverat sitt beslut i enlighet med vad

text: förvaltningslagen

text: föreskriver och att nämnden på anförda grunder funnit att kritik inte kunde riktas mot någon av de anmälda veterinärerna. Det ankommer inte på mig att anlägga några synpunkter på innehållet eller utformningen av nämndens motivering för denna ståndpunkt.

text: Vad jag däremot reagerar mot är att nämnden i sin motivering går vidare och i ett särskilt stycke för sig i avsnittet om nämndens bedömning uttalar kritik från djurskyddssynpunkt mot de anmälande djurägarna för att de inte genast ville medverka till att förkorta kattens lidande. Uttalandet ger närmast intryck av att nämnden tagit på sig en roll som tillsynsorgan enligt

text: djurskyddslagen

text: , en roll som nämnden enligt vad som framgår av det ovanstående inte har.

text: I remissvaret har angetts att nämnden har ett utredningsansvar enligt 26 § behörighetslagen och att den som alla andra myndigheter skall beakta

text: regeringsformens

text: stadganden om att iaktta saklighet och opartiskhet. Mot den bakgrunden har nämnden ansett det nödvändigt att i flertalet ärenden fråga sig vilket ansvar som ligger på andra som har tagit befattning med det i ärendet aktuella djuret och hur ansvaret skall fördelas dem emellan.

text: Jag har viss förståelse för detta resonemang. Det torde ofta i ärenden av förevarande slag röra sig om komplicerade sammanhang där förklaringar till det inträffade inte är entydiga, där behandlingsinsatser inte är självklara och där ansvarsfrågan måste vägas mellan olika inblandade. Att nämnden därför i sin utredning och under sina överväganden kommer in på olika aspekter på händelseförloppet är ofrånkomligt. Att också en diskussion kan uppkomma kring t.ex. djurägarens förhållanden i sammanhanget får anses naturligt. I vilken omfattning det kan vara befogat att redovisa dessa överväganden i motiveringen för nämndens beslut angående de anmälda veterinärernas ansvar för det inträffade är inte så lätt att ange. Enligt min mening bör nämnden överväga restriktivitet i detta avseende och undvika att formulera sig i negativt värderande termer angående djurägarens insatser.

text: Det är ju inte dennes utan veterinärens förfarande som är under granskning och bedömning. Under alla förhållanden ställer jag mig avvisande till förfarandet att nämnden i sitt beslut redovisar sina resonemang kring de anmälande djurägarnas befattning med djuret i den form som här har skett.

text: Förfarandet är också betänkligt ur den aspekten att djurägaren som anmälare kommer i fokus för nämndens bedömning utan att denne varit beredd på att så skulle kunna bli fallet. Vid tillkomsten av behörighetslagen ansågs det viktigt att ge djurägaren en rätt att vara anmälare. Det framhölls särskilt att människors känslomässiga förhållanden till framför allt sällskapsdjur måste beaktas (

text: prop. 1993/94:139 s. 33

text: ). Jag ser en viss diskrepans mellan detta uttalande och nämndens skrivning med kritik av anmälarens förfaringssätt.

text: I det sammanhanget aktualiseras också frågan om det är i överensstämmelse med grundläggande förvaltningsrättsliga principer att en person som uppträder som anmälare offentligen kritiseras för sitt handlande utan att personen dessförinnan fått uttrycklig möjlighet att kommentera sitt handlande. Rättssäkerhetsintressen gör sig gällande inte bara när det gäller den anmäldes utan också när det gäller anmälarens situation.

text: Av akten i ansvarsnämndens ärende framgår visserligen att en av de anmälda veterinärerna – i sitt yttrande till nämnden över den kritik som anmälarna riktat mot honom – uttalat att han ur djurskyddssynpunkt beklagade att katten fick lida längre än nödvändigt genom att ägaren inte gav sitt tillstånd till avlivning. När nämnden gav BB och CC tillfälle att i sin tur yttra sig över vad veterinären framfört angavs inte särskilt att de borde kommentera sitt eget agerande. Så skedde inte heller, låt vara att BB i sitt svar ställde frågan hur det ur djurskyddssynpunkt kunde vara förenligt med strävan att begränsa kattens lidande att efter kattens död göra försök till återupplivning, vilket enligt journalen skedde.

text: Jag kan inte göra någon annan bedömning än att den skarpt formulerade kritiken mot djurägarna i nämndens beslut måste ha kommit som en för dem oväntad och obehaglig överraskning. Någon möjlighet att i detta avseende få en ändring till stånd är som framgår av länsrättens dom inte möjlig inom ramen för det ordinarie överprövningssystemet.

text: Vad jag nu anfört innebär inte att jag anser att kommunicering med anmälaren skulle rättfärdiga nämndens förfarande. Jag har bara velat ifrågasätta detsamma även ur ett allmänt förvaltningsrättsligt perspektiv.

text: I förlängningen innebär ansvarsnämndens förfarande att i anmälda ärenden ta ställning till frågan om anmälarens eventuella skuld en risk för att en anmälare, som anser sig ha fog för en anmälan mot en veterinär, med vetskap om nämndens förfaringssätt kan tveka att göra en anmälan och få sin sak prövad. En sådan utveckling kan inte anses stå i överensstämmelse med lagstiftarens intentioner att tilldela en djurägare rätt att göra anmälan till ansvarsnämnden.

text: Jag anser sammanfattningsvis att nämnden inte kan undgå klander för sin åtgärd att i beslutet på sätt som skett kritisera de anmälande djurägarna från djurskyddssynpunkt.


title: Utformningen av ett beslut om omräkning av pension

text: I en anmälan till JO klagade AA på utformningen av ett beslut av Stockholms läns allmänna försäkringskassa om omräkning av allmän ålderspension utom premiepension. Till sin anmälan fogade AA ett brev till försäkringskassan, i vilket han ställde en rad frågor med anledning av beslutet. Bland annat undrade han om orsaken till att det hade angivits två olika belopp för tilläggspension (188 412 resp.

text: 188 416 kr).

text: Anmälan remitterades till Riksförsäkringsverket (RFV), som var ansvarigt för beslutets utformning.

text: I sitt remissvar anförde verket – generaldirektören BB – följande.

text: – – – RFV håller med om att beslutet tyvärr givits en olycklig utformning. Verket ser mycket allvarligt på det inträffade och har därför inlett ett omfattande arbete för att säkerställa att begripligheten av beslut och andra skrivelser som skickas ut från RFV och försäkringskassorna förbättras. De olika insatserna redovisas nedan. Först lämnas dock en kort redogörelse för bakgrunden till de kritiserade besluten. Det nya pensionssystemet trädde i kraft vid årsskiftet 2002/2003 för personer födda 1937 eller tidigare. Något förenklat innebar det för personer med låg ATP och tjänstepension att de i stället för folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag (ett slags skatteförmån) fick en ny form av förmån som kallas garantipension. Garantipensionen beskattas som annan pension. Nettoeffekten av förändringen var för de allra flesta noll eller en viss förbättring. En annan förändring som inträffade vid samma tidpunkt var att folkpensionen och ATP slogs ihop till en förmån som kallas tilläggspension. Storleken på garantipensionen för dem födda 1937 eller tidigare beror bl.a.annat på • tilläggspensionens storlek och • eventuell tjänstepensions storlek (utländsk pension jämställs här med tjänstepension). Det nu aktuella omräkningsbeslutet ger de försäkrade en möjlighet att kontrollera att rätt uppgift om tjänstepensionen har legat till grund för beräkningen av garantipensionen. Den uppgift om tjänstepension som försäkringskassan använder sig av kommer från Skatteverket och avser det belopp som framgår av taxeringen året före det år garantipensionen avser. Om tjänstepensionen upphört eller minskat, eller om försäkringskassan använt en felaktig uppgift, skall den försäkrade ges en möjlighet att reagera över beslutet så att det kan rättas till.

text: Under föregående år tog RFV fram en arbetsprocess för att säkerställa att administrationens beslut håller en hög kvalitet. En översyn av samtliga beslut inleddes också. Den nya arbetsprocessen kom dock inte att tillämpas på 2003 års omräkningsbeslut men kommer att användas fortsättningsvis. Processen innebär bl.a. att besluts- och informationsskrivelser normalt skall testas på användargruppen innan de sätts i produktion. Vidare reglerar processen samarbetet mellan berörda avdelningar, vilket bl.a. innebär att informationsavdelningen och juridiska avdelningen får en mer aktiv roll vid utformningen av besluten. Inom verket görs också en analys när det gäller vilka försäkrade som faktiskt måste tillställas olika skrivelser och beslut. Fråga är t.ex. om AA, som har så hög tilläggspension att det inte kan bli aktuellt med garantipension, behöver tillställas ett beslut som i första hand handlar om garantipensionens storlek. Det är naturligt att många försäkrade finner ett sådant beslut besynnerligt. Sannolikt kommer den kategori som AA tillhör, dvs. sådana personer som har så hög tilläggspension att garantipension inte kan bli aktuell, inte att få ett omräkningsbeslut vid nästa årsskifte. Sammanfattningsvis beklagar alltså RFV det inträffade. Verket arbetar nu intensivt för att samtliga besluts- och informationsskrivelser inte bara skall vara juridiskt korrekta utan också språkligt och innehållsmässigt lätta att ta till sig.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över RFV:s remissvar.

text: I sitt beslut den 30 november 2004 anförde JO Lundin följande i bedömningsdelen.

text: Av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att en myndighet skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Detta krav torde gälla inte minst när det är fråga om beslut som på något sätt har rättsverkningar för den enskilde. Denne måste ju ha möjlighet att förstå beslutets innebörd, bedöma dess rimlighet och ta ställning till om det skall överklagas. En myndighet bör också ta viss hänsyn till vem som är mottagare av ett beslut.

text: Det beslut som nu är aktuellt kan inte anses uppfylla dessa grundläggande krav. Bland annat är det märkligt, att beslutet anger två olika belopp för tilläggspension, något som AA också har påpekat. Även vissa andra uppgifter i beslutet torde framstå som svåra eller omöjliga att förstå, t.ex. ett sådant uttryck som ”inkomstindex”.

text: RFV har i sitt remissvar hållit med om att beslutet har fått en olycklig utformning. Jag delar denna uppfattning. Samtidigt ser jag positivt på de förändringar som RFV har aviserat. Jag ser därför inte att det behövs något ytterligare uttalande från min sida i detta ärende.