avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Omhändertagande
Postgranskning

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalterna Färingsö, Sagsjön och Ystad, för att ha vidtagit åtgärder som saknar lagstöd med postförsändelser till intagna

sammanfattning: Kriminalvården, anstalterna Färingsö, Sagsjön och Ystad, har tillämpat rutiner som inneburit att anstalterna vidtagit åtgärder med de intagnas postförsändelser. I anstalten Färingsö har personalen skrapat eller klippt bort frimärken från försändelserna, medan personalen i de övriga två anstalterna har omhändertagit eller kastat de kuvert som försändelserna skickats i. Rutinerna har det gemensamt att de syftat till att bl.a. hindra de intagna från att få tillgång till otillåtna föremål (narkotika), och att de har tillämpats regelmässigt utan någon bedömning i det enskilda fallet. ChefsJO kritiserar anstalterna för att tillämpat rutiner som saknat nödvändigt lagstöd. Vidare har det framkommit att anstalterna Sagsjön och Ystad återlämnat omhändertagna kuvert i samband med frigivning trots misstanke om att de är preparerade med narkotika. ChefsJO uttalar att Kriminalvården vid sådan misstanke bör anmäla det misstänkta narkotikabrottet till Polismyndigheten. Om så inte sker riskerar nämligen Kriminalvården att underlätta ett återfall i ett narkotikamissbruk som är ett av myndighetens utpekade uppdrag att bekämpa. Det framstår enligt chefsJO som motsägelsefullt.

text: Bakgrund

text: Under perioden februari till april 2015 genomförde JO:s Opcat-enhet inspektioner av Kriminalvården, anstalterna Färingsö, Sagsjön och Ystad. Med anledning av vad som framkom vid dessa inspektioner om anstalternas hantering av brev och vykort till intagna, beslutade jag den 28 augusti 2015 att utreda frågan inom ramen för ett initiativärende.

text: Uppgifter som antecknats i protokollen från inspektionerna

text: I protokollet från inspektionen av anstalten Färingsö har det antecknats att anstaltsledningen uppgav att frimärken skrapas bort från breven till de intagna. I

text: Se s. 10 i protokollet i dnr 440-2015.

text: protokollet från anstalten Sagsjön anges att personalen omhändertar kuverten från de intagnas försändelser och att kuverten återlämnas när de intagna lämnar anstalten. Den huvudsakliga anledningen till dessa åtgärder uppges vara att undvika att narkotika eller andra droger tas in den vägen.

text: I protokollet från anstalten Ystad angavs bl.a. följande under rubriken Synpunkter från de intagna:

text: Samtliga intagna som JO:s medarbetare samtalade med uppgav att alla privata brev är öppnade när de får dem. Kuverten är tejpade och stämplade och de intagna får ”öppna” dem i närvaro av personal. Kuverten får de inte behålla utan de ska slängas i en låda. En intagen uppgav att hon även fått öppna myndighetspost i närvaro av personal. En annan intagen uppgav att hon fått vykort som var försett med en post-it-lapp med upplysning om att kortet hade blivit genomlyst. En intagen uppgav att flera brev som hon skickat, respektive som varit sända till henne, inte har kommit fram. En annan intagen uppgav att det dröjt en och en halv vecka från det att hon postat brev till dess att de kommit till adressaten, samt att de varit öppnade när denne fått dem.

text: Några av dessa frågor togs upp med anstaltsledningen i samband med den avslutande genomgången och i protokollet antecknades följande under rubriken Rutiner för hantering av kuvert till privata brev och för vykort:

text: Anstaltsledningen uppgav att intagna inte ska få tillgång till varandras kontakter. Därför omhändertas kuvert oavsett om det finns adressuppgifter eller ej. De intagna får välja om de vill slänga kuverten eller om de ska förvaras till dess de lämnar anstalten. Vykort som är dubbelklistrade kan vara svåra att granska. Vid misstanke om att de innehåller något otillåtet fattas ett beslut om omhändertagande. Den intagna får se originalet och får behålla en kopia. Originalet lämnas ut när den intagna lämnar anstalten, även i de fall det finns misstanke om att det innehåller narkotika.

text: Utredning

text: Kriminalvården förelades att yttra sig över vad som redovisats ovan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen AA, bl.a. följande:

text: Utredningen

text: Utredning har inhämtats från anstalterna Färingsö, Sagsjön och Ystad. Av utredningen framgår bl.a. följande. Färingsö Det finns ett reellt problem med narkotikainförsel via preparerade brev till intagna. Anstalten Färingsö har av denna anledning haft som rutin att ta bort frimärken från alla brev från privatpersoner. Detta har skett genom att man har skrapat bort frimärket eller klippt loss det från kuvertet och frimärket har därefter kast-

text: Se s. 13 i protokollet i dnr 441-2015. Se s. 10 i protokollet i dnr 1752-2015. Se s. 15 i protokollet i dnr 1752-2015.

text: ats. Hanteringen har inte dokumenterats. Anstalten har nu upphört med denna rutin.

text: Sagsjön När posten tagits emot och kontrollerats delas den ut till de intagna som naturligtvis får all myndighetspost oöppnad. De intagna får i samband med brevutdelningen välja om de vill spara kuvertet eller om det kan slängas. I de allra flesta fall slänger man kuvertet, men är det någon som vill spara det så går det bra. Är det en adress som man vill ha med sig till rummet så klipper man ut den.

text: Ystad Vid den dagliga postgranskningen görs en genomlysning av den post som är så tunn att den går att genomlysa. Syftet med genomlysning är att finna otillåtna föremål, substanser i kuvert eller bakom frimärken samt eventuella kontanter. För eventuella kontanter skrivs en kvittens som placeras tillbaka i kuvertet så att den intagna kan se att hon fått kontanter skickade till sig. Kuvertet återförsluts med tejp. Baksidan av kuvertet stämplas med en postgranskningsstämpel där det framgår med stöd av vilken bestämmelse som granskningen gjorts samt vilka tjänstemän som varit närvarande. Stämpeln förses även med datum för granskning. För det fall att kuvertet går att genomlysa, utan anmärkning, lämnas försändelsen in till den intagna i oöppnat skick samt med stämpel och datum som ovan. Då det gäller vykort som genomlysts eller visiterats, placeras en post-it med postgranskningsstämpel på så att inte baksidan av kortet ska bli oläsligt. Vid den dagliga postutdelningen finns två alternativ för de intagna, dels att lämna sitt kuvert till personalen som placerar det bland privata effekter i låst effektskåp, dels att lägga det i avsedd behållare för sekretess. Syftet är att de intagna inte ska få tillgång till varandras kontakter och adressuppgifter som kan finnas på kuverten. Det har tidigare förekommit att intagna fått tag på varandras kontakter, då den intagna valt att kasta sitt kuvert i en papperskorg ute på avdelningen. I de fall man inte kan visitera en försändelse tillfredställande, eller då det finns misstanke om otillåtet innehåll, så fattas ett beslut om omhändertagande. Den intagna får alltid en kopia på sin försändelse vare sig det avser brev eller vykort. Original placeras i den intagnas låsta effektskåp och lämnas ut vid frigivningen. Om försändelsen inte kan öppnas på avdelningen placeras den intagna i ett besöksrum för att där gå igenom posten, t.ex. om det rör sig om en större mängd dokument. På anstalten finns brevlådor försedda med hänglås för intagnas utgående post. Varje dag efter inlåsning tömmer personalen brevlådan och lägger all utgående post till Postnord som hämtar samtlig utgående post dagen efter kl. 08.30. Vid samma tillfälle levererar även Postnord dagens inkommande post till hela anstalten. Postnord hämtar och lämnar post alla vardagar. Postgranskning utförs varje vardag och ordinarie postutlämning sker varje vardag efter kl. 16.30. Anstalten tillbakavisar uppgiften om att utgående brev skulle ha öppnats och skickats iväg igenklistrade. Utgående post granskas mycket sällan och detta har inte skett vid något tillfälle de senaste två åren.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av 5 kap. 1 § fängelselagen (2010:610, FäL) framgår bl.a. att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten, eller 2. antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Av 5 kap. 2 § FäL framgår att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten.

text: Av 7 kap. 7 § FäL framgår att i andra fall än som avses i 6 § får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något liknande förfarande. Av 7 kap. 8 § FäL framgår att en försändelse som har granskats ska, om inte särskilda skäl talar mot det, lämnas ut till den intagne så snart som möjligt och senast när han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Enligt 7 kap. 19 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: , JO:s anm.] om fängelse (FARK Fängelse) ska en försändelse till eller från en intagen befordras samma dag som försändelsen kommer till anstalten, om det är möjligt och försändelsen inte ska granskas. Av 7 kap. 22 § FARK Fängelse framgår att en försändelse till eller från en intagen får granskas genom genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnande utan genomläsning av innehållet, eller öppnande och genomläsning av innehållet. En försändelse till eller från en intagen på säkerhetsavdelning ska alltid granskas genom öppning och genomläsning. Om en försändelse har öppnats, ska den förseglas när granskningen är slutförd. Enligt 7 kap. 23 § FARK Fängelse ska granskning av en försändelse till eller från en intagen ske skyndsamt. Efter granskningen ska försändelsen lämnas ut till den intagne så snart som möjligt om den inte ska omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 §

text: eller

text: 8 kap.

text: eller

text: 9 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: eller hållas kvar enligt

text: 7 kap. 8 § samma lag

text: . Om innehållet i en granskad försändelse bedöms kunna vara straffbart i samband med innehav eller spridning eller om det lämnar upplysningar om brott, för vilket fängelse är föreskrivet och som kan antas föranleda annan påföljd än böter, ska Polisen underrättas så snart som möjligt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Allmänt om granskning För att begränsa de skadliga verkningarna ett frihetsberövande medför är det viktigt att intagna kan upprätthålla kontakten med personer utanför anstalten. Sådan kontakt kan t.ex. ske genom brev eller andra försändelser. En försändelse kan dock även användas till att föra in narkotika och andra otillåtna föremål, liksom för att planera brottslig verksamhet eller rymningar m.m. Det är därför nödvändigt att det finns möjlighet för Kriminalvården att under vissa förutsättningar granska eller hålla kvar försändelser till och från intagna. Bestämmelserna i FäL rörande brevgranskning förutsätter att en försändelse till eller från en intagen endast får granskas om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Det kan röra sig om granskning vid misstanke i ett enskilt fall eller genom stickprovskontroller, dvs. slumpmässig granskning. Utfallet av den individuella bedömningen kan skilja sig åt vid olika anstalter och avdelningar inom en anstalt, bl.a. beroende på säkerhetsklass eller på vilka intagna som vid tiden för granskningen är inskrivna vid en viss anstalt eller anstaltsavdelning (se

text: prop. 2006/07:127 s. 25

text: ). Det kan t.ex. vara nödvändigt att periodvis eller generellt granska alla försändelser vid en viss anstalt eller anstaltsavdelning.

text: Bortskrapade frimärken och omhändertagna kuvert Kriminalvården konstaterar inledningsvis att den av anstalten Färingsö tillämpade rutinen att skrapa bort alternativt klippa bort frimärken på alla inkommande brev från privatpersoner inte är i överensstämmelse med gällande regelverk. Av utredningen framgår att anstalten Färingsö numera har upphört med denna hantering.

text: Anstalten Sagsjön och anstalten Ystad tillämpar däremot en rutin för inkommande försändelser till intagna från privatpersoner som innebär att kuvertet antingen läggs till den intagnes effekter eller slängs. Syftet har angetts vara dels att förhindra narkotikainförsel på anstalten, dels att förhindra att intagna får tillgång till varandras kontakter och deras adressuppgifter. Det finns inte stöd i gällande regelverk för att rutinmässigt omhänderta eller slänga kuvert tillhörande inkommande försändelser. En individuell bedömning av om det finns skäl att omhänderta ett kuvert ska alltid göras, t.ex. misstanke om att det är preparerat med narkotika. Om det sker ett omhändertagande ska det aktuella kuvertet ersättas med annan försegling på vilken det ska dokumenteras att omhändertagande skett. Den intagne ska även underrättas (jfr JO:s beslut den 29 november 2010, dnr

text: ). Omhändertagen egendom ska vidare lämnas tillbaka till den intagne senast i samband med att den intagne inte längre ska vara berövad friheten. Att kasta kuvertet utan att tillfråga den intagne får alltså inte ske.

text: Öppnade eller borttappade brev Anstalten Ystad synes såvitt framkommit ha väl fungerande rutiner beträffande hanteringen av post till intagna. Av utredningen framgår att anstalten har brevlådor som töms varje dag efter inlåsning. Hämtning och lämning av post sker alla vardagar. Postgranskning av inkommande post utförs dagligen och posten delas normalt ut till de intagna samma dag. Av JO:s protokoll framgår att intagna vid inspektionen av anstalten Ystad uppgett att alla privata brev lämnas till de intagna öppnade och att det förekommit att utgående post varit öppnad när den ankommit adressaten. Som framgår av anstaltens rutiner lämnas försändelser till de intagna i oöppnat skick för det fall syftet med granskningen kan uppnås genom genomlysning. Det är alltså inte fråga om att anstalten rutinmässigt öppnar all post. Vidare har framkommit att det mycket sällan inträffar att utgående post granskas. Enligt uppgift från anstalten har detta inte skett någon gång de senaste två åren.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att personalen i anstalterna Färingsö, Sagsjön och Ystad vidtagit åtgärder med de intagnas försändelser. I anstalten Färingsö har personalen skrapat eller klippt bort frimärken från försändelserna, medan personalen i de övriga två anstalterna har omhändertagit eller kastat de kuvert som försändelserna skickats i. Rutinerna har det gemensamt att de syftat till att bl.a. hindra de intagna från att få tillgång till otillåtna föremål (narkotika), och att de har tillämpats regelmässigt utan någon bedömning i det enskilda fallet.

text: Kriminalvården har i ett tidigare ärende framhållit att en av myndighetens viktigaste målsättningar är att hålla häktes- och anstaltsmiljöerna fria från narkotika, och att det finns en nollvision när det gäller förekomsten av narkotika. Även om Kriminalvården har denna i och för sig lovvärda vision får den inte medföra att myndigheten vidtar åtgärder som saknar stöd i lag.

text: Se Kriminalvårdens yttrande i JO 2015/16 s. 226, dnr

text: De rutiner som tillämpats av de berörda anstalterna har saknat nödvändigt lagstöd. Anstalterna förtjänar kritik för detta, och jag noterar samtidigt att rutinerna inte längre tillämpas.

text: Jag vill även uppehålla mig vid det förhållandet att anstalterna Sagsjön och Ystad i samband med frigivning till de intagna återlämnar de kuvert som omhändertagits på grund av misstanke om att de är preparerade med narkotika. Den beskrivna ordningen överensstämmer med vad som föreskrivs i

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: Som angetts tidigare har Kriminalvården en särskild narkotikastrategi som innebär bl.a. att det råder en nolltolerans mot narkotika i häktes- och anstaltsmiljöer. Vidare är ett av myndighetens huvuduppdrag att förebygga återfall i brott och att narkotikamissbruket bekämpas. Mot denna bakgrund framstår det enligt min mening som olämpligt att en anstalt i samband med frigivning lämnar ut tillhörigheter till de intagna som anstalten i ett tidigare skede misstänkt innehåller narkotika.

text: Eftersom omhändertagandet sker enbart på en misstanke om att en försändelse innehåller narkotika är det inte möjligt för anstalten att förstöra egendomen med stöd av

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: . Frågan är hur en anstalt bör agera vid misstanke om att en försändelse innehåller narkotika.

text: Jag har tidigare haft skäl att beröra en liknande frågeställning, och jag uttalade då bl.a. följande:

text: Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det är lämpligt att det görs en polisanmälan när narkotika hittas i en anstalt. Även om det vid tidpunkten för fyndet inte är klarlagt att det rör sig om narkotika bör en polisanmälan göras om man misstänker det. Skälet till det är bl.a. att polisen (eller i förekommande fall åklagaren) ska ha möjlighet att på ett tidigt stadium inleda en förundersökning och besluta om utredningsåtgärder och straffprocessuella tvångsmedel. Det är naturligtvis viktigt att polisen tidigt ges möjlighet att exempelvis säkra bevis. Min slutsats blir alltså att anstalten borde ha gjort en polisanmälan. Att det rör sig om en mindre mängd pulver har enligt min mening inte någon betydelse i sammanhanget. Skälet till det är att innehav av narkotika i en anstalt i rättspraxis har bedömts som narkotikabrott av normalgraden, trots att den mängd det varit fråga om var ringa (

text: RH 1981:22

text: ). Jag är kritisk till att anstalten inte polisanmälde fyndet av den misstänkta narkotikan.

text: Se

text: 2 § förordningen (2007:1172)

text: med instruktion för Kriminalvården. Bestämmelsen ger Kriminalvården rätt att omhänderta och förstöra bl.a. narkotika om den sänds till en intagen. Det måste alltså vara konstaterat att det är fråga om narkotika för att bestämmelsen ska vara tillämplig. Se JO 2015/16 s. 226, dnr

text: Det redovisade innebär att en anstalt som omhändertar en försändelse på grund av misstanke om att den innehåller narkotika inte bör stanna vid denna åtgärd. Enligt min mening ska verksamhetsstället även anmäla det misstänkta brottet till Polismyndigheten. Kriminalvården verkar ha en liknande uppfattning eftersom det anges i myndighetens föreskrifter att om en försändelse innehåller något som bedöms kunna vara straffbart i samband med innehav ska Polismyndigheten underrättas så snart som möjligt.

text: Jag vill vidare framhålla att en rutin där misstänkta narkotikabrott anmäls till Polismyndigheten framstår som bäst förenlig med Kriminalvårdens narkotikastrategi och övriga regelverk som styr myndighetens arbete. Om det inte vidtas någon ytterligare åtgärd riskerar nämligen anstalten att lämna ut narkotika till en intagen den dagen han eller hon friges. Om försändelsen verkligen innehåller narkotika har anstalten genom att inte anmäla saken till Polismyndigheten på så sätt underlättat ett återfall i det narkotikamissbruk som är ett av Kriminalvårdens utpekade uppdrag att bekämpa. Det framstår som motsägelsefullt, och jag utgår från att myndigheten vidtar åtgärder för att komma till rätta med detta.

text: Med anledning av vad som framkommit i Kriminalvårdens remissvar saknar jag skäl att ytterligare kommentera de förhållanden som redovisats i inspektionsprotokollen. Med detta konstaterande avslutar jag ärendet.

text: Se 7 kap. 23 § andra stycket FARK Fängelse.


nyckelord: Behörighet Samtycke Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om Allmänna reklamationsnämndens behörighet att pröva ett ärende om tandreglering. Även kritik för utformningen av ett samtycke till utlämnande av uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess

org: jo

sammanfattning: Allmänna reklamationsnämnden (ARN) har prövat ett ärende som gällde tandreglering. Den klinik där behandlingen genomförts invände i ärendet att nämnden inte var behörig att pröva tvisten, eftersom behandlingen utgjorde en hälsooch sjukvårdstjänst. Sedan det från klinikens sida gjorts gällande att sekretessen hindrade att man lämnade ut uppgifter till ARN om patienten gav patienten sitt samtycke till att uppgifter lämnades ut. ChefsJO redogör i beslutet för den rättsliga reglering som aktualiseras i ärendet. Av redogörelsen framgår bl.a. att ARN:s behörighet inte omfattar hälso- och sjukvårdstjänster och att sådana tjänster även innefattar tandvård. ChefsJO konstaterar i beslutet att ärendet hos ARN rörde en tandreglering och framhåller att ett sådant ingrepp kan utgöra antingen tandvård eller en estetisk åtgärd. Hon anser inte att utredningen ger henne tillräckligt underlag för att slå fast att anmälan till ARN avsåg en sådan åtgärd som enligt lagens mening är att betrakta som tandvård. ChefsJO anser inte att det finns anledning till kritik mot ARN för att nämnden tagit upp och prövat patientens anmälan. När det gäller patientens samtycke till utlämnande av journaluppgifter framgår det att detta tillkom genom att ARN ställde en fråga till henne i ett e-postmeddelande och fick ett jakande svar. ChefsJO framhåller i beslutet att samtycket bl.a. var alltför generellt och uttalar kritik mot bristerna i detsamma. ChefsJO lämnar mot bakgrund av omständigheterna i ärendet över en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 juli 2019 framförde AA, klinikchef för specialistkliniken för ortodonti inom Västra Götalandsregionen, klagomål mot Allmänna reklamationsnämnden (ARN). AA anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: ARN:s uppdrag omfattar inte att pröva tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster. Nämnden har trots detta valt att pröva ett ärende om tandvård. Enligt hans uppfattning borde ARN i stället ha hänvisat den berörda patienten,

text: NN, till LÖF – Landstingens Ömsesidiga Försäkringsbolag (numera Löf regionernas ömsesidiga försäkringsbolag). Detta framförde han även till ARN inom ramen för ärendet där. För att ett tandvårdsärende ska kunna prövas krävs att exempelvis journalhandlingar, fotografier, röntgenbilder och gipsmodeller bedöms och analyseras. Sådana uppgifter omfattas av sekretess. Om den sortens handlingar skickas till ARN blir de offentliga och kan begäras ut. ARN använder sig dessutom av elektronisk kommunikation med e-post, vilket inte är lämpligt i fråga om journalmaterial. I det aktuella ärendet fanns ett samtycke om eftergivande av sekretess från patienten i form av ett osignerat e-postmeddelande, vilket inte kan anses tillräckligt i sammanhanget.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet begärdes in och granskades. Anmälan remitterades därefter till ARN för yttrande. I sitt remissvar anförde ARN, genom nämndens ordförande, bl.a. följande (bilagan har här utelämnats):

text: Yttrande över AA:s anmälan till JO (dnr 5255-2019)

text: ARN:s handläggning av ärendet En konsument (BB) anmälde Västra Götalands Läns Landsting (Specialistkliniken för ortodonti) (nedan Specialistkliniken) till ARN. Av anmälan framgick att BB hade genomgått en tandregleringsbehandling med tandställning för att komma tillrätta med sneda tänder (”skönhetsfel”). BB klagade på att hon efter behandlingen (när tandställningen togs bort) hade två mellanrum mellan sina tänder. Hon ansåg därför att det var fel i tjänsten och begärde att ARN skulle besluta att kliniken skulle fullfölja behandlingen för att få bort mellanrummen mellan tänderna, alternativt att hon skulle få ett prisavdrag. BB:s anmälan skickades till Specialistkliniken med begäran om svar. AA svarade, i sin egenskap av klinikchef, att ARN inte var behörig att pröva tvisten eftersom behandlingen utgjorde en hälso- och sjukvårdstjänst. Ansvarig handläggare på ARN, juristen CC, svarade AA enligt följande. ”Enligt 5 § 1 förordningen med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden prövar nämnden inte tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster. Vad som utgör hälso- och sjukvård definieras i l § hälsooch sjukvårdslagen som åtgärder som syftar till att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Skönhetskirurgiska ingrepp som i första hand utförs i syfte att förändra utseendet omfattas därför inte av begreppet hälso- och sjukvård i lagens mening. Nämnden gör därför den preliminära bedömningen att den är behörig att pröva det aktuella ärendet. Om vi inte hört av företaget senast den 8 oktober 2018 kommer nämnden att avgöra ärendet ändå. Vi utgår då från de uppgifter som anmälaren har lämnat.” AA återkom och anförde i huvudsak följande. ”Tolkningen av hälso- och sjukvårdslagen anges som preliminär och jag har svårt att tänka mig att jag kan skicka in journalhandlingar eller överhuvudtaget diskutera och kommentera en patient med ARN. Jag vill i så fall att nämnden förankrar detta med Socialstyrelsen innan jag skickar handlingar eller kommenterar ett patientfall. De normala vägarna inom hälso-, sjuk- och tandvård är patientnämnd, LÖF och IVO och i vissa fall HSAN.” ”I vilket fall kommer jag personligen att ställa frågan till Socialstyrelsen och vidarebefordra ert mail för att få deras synpunkter på ARN:s tolkning av

text: Hälso- och sjukvårdslagen. ARN:s tolkning av lagen dvs att ” ingrepp som i första hand utförs i syfte att förändra utseendet omfattas därför inte av begreppet hälso- och sjukvård i lagens mening” har vittgående konsekvenser i många avseenden. En omfattande del av tandvården syftar till att förändra utseendet till det bättre på våra patienter.” AA anförde också att han på grund av sekretess inte ens kunde bekräfta eller dementera om anmälaren ens varit på kliniken. Han föreslog att ARN skulle be anmälaren att vända sig till patientnämnd eller LÖF (Landstingens Ömsesidiga Försäkringsbolag). CC svarade AA att han vidhöll sin preliminära bedömning att det inte fanns något formellt hinder för ARN att pröva ärendet. Mot bakgrund av vad AA hade anfört om sekretess, tillfrågades BB om hon gav sitt samtycke till att uppgifterna om henne lämnades ut. Hon svarade att hon samtyckte till detta. AA återkom och invände i huvudsak följande. ”Som jag förstår det är det första gång som ARN beslutar pröva en anmälan som man egentligen inte skall pröva och tolkar lagstiftningen på ett sätt som inte är praxis. Detta beslut kan få stor betydelse för tandhälso- och sjukvård och ett sådant beslut borde enligt min mening föregås av en ganska omsorgsfull utredning där alla juridiska aspekter gås igenom och prövas. Det är en ganska rigorös lagstiftning som skall avhandlas kring patientsäkerhet, sekretess och så vidare där både Socialstyrelsen och IVO bör involveras. Oavsett vilken behandling och på vilka grunder en behandling utförs på en patient så upprättas journaler som dokumentation. Dessa journaler och handlingar regleras enligt gällande lagar och förordningar och att skicka denna typ av dokumentation till en statlig myndighet vars handlingar är offentliga och tillgängliga så snart de kommit myndigheten tillhanda förfaller i dagsläget helt orimligt.” ”Syftet med mitt mail är sålunda att höra om det är ARN’s officiella mening att fortsättningsvis driva liknande ärenden på detta tveksamma sätt som sätter tand- och sjukvårdspersonal i svåra avgöranden där myndigheten anmodar personer att skicka in sekretessbelagda uppgifter till att i realiteten bli offentliga handlingar eller om man skall hänvisa klagande till instanser som har till uppgift att hantera dessa ärenden.”

text: Handläggaren påminde återigen om svar och påminde om att ärendet kunde komma att avgöras även om Specialistkliniken inte svarade i sak, och att ARN då skulle utgå från de uppgifter som anmälaren hade lämnat. Efter att AA återigen hade invänt mot detta, meddelade ARN beslut i ärendet (se bilaga). Beslutsfattare var nämndens vice ordförande J.H.

text: ARN:s yttrande

text: Allmänt om ARN:s kompetensområde ARN är en godkänd nämnd för tvistlösning enligt EU-direktivet om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister. Av art. 2 i direktivet framgår att tvister som faller inom direktivets tillämpningsområde är tvister om avtalsförpliktelser som härrör från köpeavtal eller tjänsteavtal mellan näringsidkare och konsumenter (art. 2.1). Enligt artikeln gäller direktivets krav på tvistlösning samtliga marknader, förutom tvister rörande hälso- och sjukvårdstjänster, utbildning som

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/11/EU av den 21 maj 2013

text: om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning

text: (EG) nr 2006/2004

text: och direktiv

text: tillhandahålls av offentliga aktörer och icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse (art. 2.2. c, h och i). Av förordningen (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden framgår att myndigheten, efter anmälan av en konsument, ska rekommendera en lösning av tvister mellan konsumenter och näringsidkare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet (

text: 3 § första stycket 1)

text: . Av instruktionen följer också vissa inskränkningar i ARN:s uppdrag. ARN prövar exempelvis inte tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster (

text: 5 § 1)

text: . Myndigheten prövar inte heller tvister som kan prövas eller har prövats av en nämnd för alternativ tvistlösning som har godkänts enligt lagen (

text: ) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden (

text: 6 §

text: ). Om det framgår att ARN saknar behörighet att pröva ett visst ärende, ska ärendet avvisas (

text: 25 § första stycket

text: i instruktionen). Enligt instruktionen får ARN också avvisa ett ärende om en prövning av ärendet med hänsyn till myndighetens arbetsformer eller av något annat skäl allvarligt skulle hindra myndigheten från att fungera effektivt (

text: 26 § 3)

text: . ARN:s generella kompetensområde har anpassats till direktivets tillämpningsområde. Vid den utredning som föregick instruktionen konstaterades att särskilda kategorier av tvister bara fick undantas från ARN:s kompetensområde i två fall, nämligen om de faller utanför direktivets tillämpningsområde eller om de faller inom direktivets tillämpningsområde men kan prövas av andra tvistlösningsorgan som lever upp till direktivets kvalitetskrav. Ett flertal avtalsrättsliga tvister som tidigare var undantagna ARN:s prövning tillfördes ARN:s prövning för att säkerställa direktivets genomförande. Av EU-direktivet och nämndens instruktion framgår tydligt att ARN inte godtyckligt får välja vilka tvister myndigheten ska pröva.

text: Begreppen konsument, näringsidkare och tjänsteavtal Med konsument avses enligt nämndens instruktion dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, dels dödsbon. Med näringsidkare avses en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten (2 §). Instruktionens definition av näringsidkare motsvarar den definition som finns i

text: konsumenttjänstlagen

text: . Även tjänster som lämnas av offentliga myndigheter samt andra statliga och kommunala organ faller in under näringsidkarbegreppet i vid mening. Som tjänsteavtal räknas enligt direktivet varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna (art. 4.1 d). Eftersom direktivets definition av tjänsteavtal har en vidare innebörd än i svenska konsumenträttsliga sammanhang, föreskrivs i ARN:s instruktion att nämnden också ska pröva ”andra nyttigheter”.

text: Det finns alltså ingenting i ARN:s generella kompetensområde som medför att nämnden är förhindrad att pröva en tvist mellan en konsument och en tandläkarpraktik.

text: Jfr

text: SOU 2014:47 s. 182

text: SOU 2014:47 s. 193

text: SOU 1979:36 s. 132

text: och

text: prop. 1984/85:10 s. 141

text: SOU 2014:47 s. 179

text: Undantaget för hälso- och sjukvård ARN prövar inte tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster (5 § 1 i instruktionen). Hälso- och sjukvårdstjänster definieras i EU-direktivet som tjänster som tillhandahålls patienter av hälso- och sjukvårdsanställda, i syfte att bedöma, bevara eller återupprätta patienternas hälsotillstånd, däribland förskrivning, utlämnande och tillhandahållande av läkemedel och medicintekniska produkter (art. 2). ARN prövar alltså inte tvister som rör hälso- och sjukvårdstjänster och som kräver medicinsk bedömning av en patients hälsotillstånd. Ett ingrepp som i första hand utförs i syfte att förändra en persons utseende faller emellertid utanför definitionen av hälso- och sjukvårdstjänster och undantas därmed inte från ARN:s behörighet. Nämnden anser sig därför vara behörig att pröva tvister om sådana tjänster.

text: Undantaget för andra godkända nämnder Som nämnts ovan prövar ARN inte tvister som kan prövas eller har prövats av en annan nämnd för alternativ tvistlösning som har godkänts enligt lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. Sådana nämnder godkänns av Kammarkollegiet. De nämnder som har fått sådant godkännande framgår på Kammarkollegiets webbplats. Som exempel på godkända nämnder kan nämnas Personförsäkringsnämnden och Trafikskadenämnden. Enskilda patientnämnder, LÖF, IVO och HSAN är inte godkända nämnder enligt lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden, varför det nu aktuella undantaget inte aktualiseras i ärenden rörande tjänster utförda av tandläkare.

text: Eventuell sekretess i ärendet Specialistkliniken invände i ärendet att den var förhindrad att svara med hänvisning till ospecificerade regler om patientsäkerhet och sekretess. Såvitt ARN erfar innebär tystnadsplikten inom tandvården, oavsett huvudman, generellt att uppgifter om patientens hälsa eller personliga förhållanden inte får lämnas ut till någon annan än de som direkt vårdar patienten, om det inte är helt klart att uppgiften kan röjas utan att patienten eller någon närstående lider men eller om patienten har samtyckt till det. I ärendet mellan BB och Specialistkliniken inhämtades därför BB:s samtycke till att uppgifterna om henne lämnades ut. Nämnden bedömde därför att sekretessbestämmelserna inte innebar något hinder mot en prövning av ärendet.

text: Följden av att Specialistkliniken inte svarade i ärendet Eftersom Specialistkliniken, trots flera påminnelser samt besked om att nämnden inte avsåg att avvisa ärendet i det aktuella skedet, inte svarade i sak meddelade nämndens vice ordförande – med stöd av 31 § i instruktionen – beslut i ärendet. BB:s uppgifter lades då till grund för beslutet och eftersom hennes krav inte var uppenbart ogrundat godtogs det och Specialistkliniken rekommenderades att betala tillbaka det belopp som BB hade betalat för tjänsten. Som redan framgått är ARN:s behörighet, när det kommer till tjänster som utförs av tandläkare, beroende av vilken sorts tjänst det är fråga om. I vissa fall framgår det redan av omständigheterna i anmälan om tvisten är sådan att den kan prövas av ARN eller inte. I många fall kan den bedömningen emellertid göras först när näringsidkaren har inkommit med ett svar och i detta anfört exempelvis omständigheter som talar för att ARN inte är behörig att pröva tvisten. ARN

text: Jfr

text: SOU 2014:47 s. 201

text: noterar att Specialistkliniken inte svarade i sak och inte heller framförde några sådana omständigheter som tydde på att det aktuella ingreppet inte i första hand utfördes i syfte att förändra utseendet utan i stället rörde en medicinsk behandling av BB. Om så hade skett är det möjligt att en annan bedömning av ARN:s behörighet hade gjorts. De omständigheter som var kända för nämnden och som i huvudsak framgick av anmälan var inte sådana att de gav anledning för nämnden att avvisa ärendet. Slutsats Utgångspunkten är att ARN är skyldig att pröva alla tvister som härrör från tjänsteavtal mellan näringsidkare och konsumenter, om tvisten inte uttryckligen är undantagen från ARN:s behörighet enligt nämndens instruktion. Som framgår av redogörelsen ovan har ARN ansett att tvisten mellan BB och Specialistkliniken inte omfattades av något sådant undantag. När det gäller Specialistklinikens fråga om det inte vore lämpligare att andra nämnder eller organ i stället för ARN prövar tandvårdsfrågor vill nämnden särskilt framhålla följande. Det saknar egentligen betydelse för prövningen i ett ärende av nu aktuellt slag att bedöma huruvida det är lämpligt eller inte vilka tvister ARN prövar. Den bedömningen är det lagstiftaren som ska göra. ARN har till uppgift att pröva alla de ärendetyper som lagstiftaren, genom ARN:s instruktion, har gett myndigheten i uppdrag att hantera. ARN är utifrån gällande regelverk förhindrad att generellt avvisa alla tvister som rör tjänster som utförs av tandläkare. ARN har inte heller någon laglig möjlighet att överlämna ett ärende till exempelvis LÖF, IVO eller HSAN som Specialistkliniken har föreslagit.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Handläggningen vid ARN ARN:s handläggning av tvister regleras i förordningen (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden. Av förordningens

text: 5 § 1

text: framgår att ARN inte prövar tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster.

text: Enligt 20 § ska anmälan av tvister göras skriftligen på en särskild blankett som myndigheten tillhandahåller. Myndigheten får begära in de kompletterande uppgifter från anmälaren som behövs för handläggningen.

text: I 25 § föreskrivs bl.a. att myndigheten ska avvisa ärendet om den inte är behörig att pröva en tvist enligt förordningen. Av 26 § framgår även att myndigheten får avvisa ett ärende om en komplettering som myndigheten har begärt av anmälaren inte kommer in inom angiven tid. Enligt 27 § gäller bl.a. att ärendet ska avvisas inom viss angiven tid om det framgår redan av innehållet i en anmälan att myndigheten inte är behörig att pröva tvisten.

text: Det finns ingen bestämmelse i instruktionen för ARN som reglerar överlämnande av ärenden till en annan myndighet eller nämnd.

text: Hälso- och sjukvård Enligt

text: 2 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30)

text: , HSL, avses med hälsooch sjukvård, i den lagen, åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och

text: behandla sjukdomar och skador, sjuktransporter och omhändertagande av avlidna. Enligt bestämmelsens andra stycke omfattar lagen inte tandvård enligt

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: Definitionen av hälso- och sjukvård, och huruvida tandvård omfattas av det begreppet, är dock inte konsekvent i lagstiftningen. I flera andra författningar på området omfattar begreppet hälso- och sjukvård således även tandvård (se exempelvis 1 kap. 2 § patientsäkerhetslagen [2010:659],

text: 1 kap. 1 § patientdatalagen

text: [2008:355] och

text: 5 § patientskadelagen

text: Tandvård Enligt

text: 1 § tandvårdslagen

text: avses med tandvård i den lagen åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan. Till tandvården anses samtliga åtgärder som motiveras av sjukdomar i munhålan, tänderna, käkarna och de omgivande vävnaderna höra (se Johnsson, Hälso- och sjukvårdslagen [Version 10, JUNO], kommentaren till 2 kap. 1 §). Estetiska behandlingar m.m. Med hänsyn till de definitioner av hälso- och sjukvård respektive tandvård som uppställs i lag uppkommer emellanåt frågan om vissa typer av kroppsbehandlingar ska anses omfattas av dessa. Om så inte är fallet är de aktuella regelverken inte tillämpliga på behandlingarna i fråga. Det brukar framhållas att ingrepp som primärt görs i s.k. förskönande, alltså estetiskt, syfte inte omfattas av hälso- och sjukvårdslagstiftningen, eftersom det inte finns något medicinskt behov av ingreppet (se

text: prop. 2020/21:57 s. 26

text: ). Behandlingen görs således inte för att medicinskt förebygga, utreda eller behandla sjukdomar eller skador. Typexemplet av ett sådant ingrepp är en estetisk skönhetsoperation. Det kan däremot även finnas estetiska behandlingar som är medicinskt motiverade och således ingår i definitionen av hälso- och sjukvård som den anges i hälso- och sjukvårdslagen, exempelvis rekonstruktiv plastikkirurgi för att återskapa form och funktion efter medfödd missbildning eller uppkomna skador (jfr s. 25).

text: Vissa kroppsbehandlingar kan alltså, lagtekniskt sett, sägas befinna sig i gränslandet mellan hälso- och sjukvård och vad som kan anses vara en konsumenttjänst (se propositionen, jfr även

text: HFD 2013 ref. 67

text: i fråga om mervärdesskatt vid utförande av estetiska operationer och behandlingar). I vissa fall har dock delar av hälso- och sjukvårdens regelverk ansetts tillämpliga även på estetiska behandlingar, då dessa har utförts av hälso- och sjukvårdspersonal (se bl.a.

text: RÅ 1997 not 28

text: , jfr även

text: prop. 1981/82:97 s. 44

text: I sammanhanget kan regleringen i

text: 1 kap. 3 § lagen (2008:145)

text: om statligt tandvårdsstöd även vara av intresse. Enligt den bestämmelsen kan sådant stöd lämnas för förebyggande tandvård och tandvård som patienten behöver och som syftar till att åstadkomma frihet från smärta och sjukdomar, förmåga att äta, tugga och tala utan större hinder eller ett utseendemässigt godtagbart resultat. Bestämmelsen innebär att många tandvårdsbehandlingar som utförs av rent estetiska skäl utesluts från stöd (se

text: prop. 2007/08:49 s. 161

text: ). Det är dock

text: tillräckligt att ett av de angivna syftena med tandvården är uppfyllt. En tandvårdsåtgärd som syftar till att t.ex. avhjälpa en tandlucka som är väl synlig och inte utseendemässigt godtagbar ska alltså kunna berättiga till ersättning även om tandluckan varken ger smärta eller svårigheter att äta, tugga eller tala. Det kan alltså handla om behandlingar som både är att se som tandvård och som samtidigt syftar till att ge ett visst estetiskt resultat (se

text: prop. 2020/21:57 s. 29

text: ). Om det exempelvis handlar om tandreglering som är odontologiskt motiverad faller behandlingen under

text: tandvårdslagen

text: Konsumenträttsliga aspekter ARN:s prövning av ärenden görs i allt väsentligt utifrån konsumenträttsliga regelverk, såsom

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: . Enligt lagens

text: 1 §

text: är denna tillämplig bl.a. på tjänster i form av arbete på lösa saker, vilket utesluter att behandlingar av personer, även medicinska sådana, omfattas av lagens tillämpningsområde (

text: prop. 1984/85:110 s. 144

text: ). Det har dock ansetts finnas visst utrymme för att tillämpa lagens bestämmelser analogt i dessa fall, vilket även har kommit till uttryck i förarbetena till lagen (se

text: SOU 1979:36 s. 20

text: , jfr även

text: NJA 2011 s. 600

text: ). Försiktighet i detta avseende bör dock iakttas (se Johansson,

text: Konsumenttjänstlagen

text: [Version 2, JUNO, kommentaren till

text: 1 §

text: ). Det kan i sammanhanget nämnas att ARN i viss mån har tillämpat

text: konsumenttjänstlagen

text: analogt i fråga om tjänster som avser kroppsbehandlingar och som inte är att bedöma som hälso- och sjukvård (se

text: SOU 2015:100 s. 62

text: och

text: samt ARN 2016-05241). Sekretessbestämmelser av betydelse i ärendet I

text: 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, föreskrivs att en uppgift för vilken sekretess gäller som huvudregel inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter.

text: Av

text: 12 kap. 2 § första stycket

text: OSL följer att en enskild helt eller delvis kan efterge sekretess som gäller till skydd för honom eller henne, om inte annat anges i den lagen.

text: Sekretess gäller enligt

text: 25 kap. 1 § första stycket

text: OSL inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, exempelvis rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination, befruktning utanför kroppen, fastställande av könstillhörighet, abort, sterilisering, omskärelse och åtgärder mot smittsamma sjukdomar. Även tandvård hör till hälso- och sjukvården, i detta sammanhang (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [Version 21, JUNO], kommentaren till 25 kap. 1 §).

text: Det finns ingen särskild bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen som reglerar ARN:s verksamhet. I

text: 21 kap.

text: OSL finns dock regler om sekretess till skydd för uppgift om enskilds personliga förhållanden oavsett i vilket

text: sammanhang uppgifter förekommer. I kapitlets 1 §, som reglerar hälsa och sexualliv, anges bl.a. att sekretess gäller för uppgift som rör en enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Bestämmelsens utformning, som alltså innebär en presumtion för offentlighet, uppställer ett väsentligt svagare skydd för känsliga uppgifter än regleringen i

text: 25 kap. 1 §

text: OSL.

text: Bedömning

text: ARN:s behörighet Det har framgått att BB anmälde kliniken till ARN i fråga om utförandet av en tandreglering. Den fråga som inledningsvis uppstår är om ARN över huvud taget har varit behörig att pröva anmälan.

text: Innebörden av 5 § instruktionen för Allmänna reklamationsnämnden Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen ovan anges i 5 § 1 förordningen med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden att nämnden inte är behörig att pröva tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster. Någon definition av sistnämnda begrepp finns inte i instruktionen. Liknande bestämmelser har dock funnits i tidigare förordningar som har reglerat ARN:s verksamhet. I äldre förarbeten har det även framhållits att ARN inte bör pröva ärenden som gäller bl.a. läkar- och tandläkartjänster (se

text: prop. 1979/80:114 s. 16

text: ARN:s instruktion fick sin nuvarande utformning med anledning av genomförandet av det s.k. tvistlösningsdirektivet (

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/11/EU

text: (EG) nr 2006/2004

text: och direktiv

text: ). Enligt

text: artikel 2.2 h

text: ska direktivet inte tillämpas på hälso- och sjukvårdstjänster som tillhandahålls patienter av hälso- och sjukvårdsanställda i syfte att bedöma, bevara eller återupprätta patienternas hälsotillstånd, däribland förskrivning, utlämnande och tillhandahållande av läkemedel och medicintekniska produkter. Någon närmare definition av begreppet ”hälso- och sjukvårdstjänster” finns inte i direktivet. Däremot anges under skälen för direktivet att detta inte bör tillämpas på hälso- och sjukvårdstjänster enligt definitionen i

text: artikel 3 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/24/EU av den 9 mars 2011

text: om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, det s.k. patientrörlighetsdirektivet (skäl 14).

text: I artikel 3 a i patientrörlighetsdirektivet definieras begreppet hälso- och sjukvård på samma sätt som i artikel 2 h i tvistlösningsdirektivet. Med hälsooch sjukvård avses enligt patientrörlighetsdirektivet även tandvård (se bl.a.

text: Ds 2015:52 s. 7

text: Mot denna bakgrund är det alltså en rimlig slutsats att sådana hälso- och sjukvårdstjänster som nämns i ARN:s instruktion, och som ARN alltså inte är behörig att pröva, även innefattar tandvård.

text: Bedömningen av det aktuella ärendet hos ARN

text: Utredningen visar att anmälan till ARN rörde utförandet av en tandreglering. Som framgått ovan kan ett sådant ingrepp anses utgöra antingen tandvård eller en estetisk åtgärd, beroende på dess syfte. Jag bedömer inte att utredningen ger mig tillräckligt underlag för att kunna slå fast att anmälan till ARN avsåg en sådan åtgärd som, enligt lagens mening, är att anse som tandvård. Jag noterar även att BB i sina skrivelser till ARN bl.a. anförde att tandregleringen utfördes på grund av ett ”skönhetsfel” och att det inte hade betalats ut något statligt stöd för åtgärden. Jag finner inte skäl att uttala någon kritik mot ARN i denna del.

text: Ärendet tydliggör emellertid att det kan vara svårt för ARN att bedöma om en anmälan som rör motsvarande behandlingar omfattas av nämndens behörighet. Det kan alltså krävas noggranna överväganden från myndighetens sida i detta avseende. Om det finns oklarheter bör nämnden enligt min mening använda sig av möjligheten att begära in kompletterande uppgifter från anmälaren enligt 20 § i myndighetens instruktion för att försöka klargöra vilken typ av behandling ärendet rör samt även begära in vårdgivarens uppfattning. Ytterst är det dock nämnden som avgör hur behandlingen ska klassificeras.

text: Det finns vidare inte något hinder mot att nämnden, utifrån ett serviceperspektiv, upplyser anmälaren om möjligheten att vända sig till IVO eller Löf i frågan. Det kan även vara lämpligt att informera anmälaren om de begränsningar i offentlighets- och sekretesslagen när det gäller skydd för känsliga uppgifter som finns i fråga om nämndens verksamhet. Jag nöjer mig med dessa uttalanden i denna del. Utformningen av ett samtycke om utlämnande av uppgifter som omfattas av sekretess Det har kommit fram ett en handläggare vid ARN, efter det att AA i ett yttrande dit anfört att kliniken var förhindrad att bemöta anmälan med hänsyn till sekretess, skickade en förfrågan till BB om huruvida hon samtyckte till att uppgifterna lämnades ut. Skrivelsen hade i allt väsentligt följande innehåll:

text: AA har nämligen anfört att kliniken är förhindrad att yttra sig på grund av sekretess. Detta bör kunna åtgärdas genom att BB ger sitt samtycke till att uppgifterna om henne lämnas ut. BB: Om du vill ge ett sådant samtycke kan du göra det senast den 28 december 2018. Såvitt framkommit skickades skrivelsen via e-post till den adress som BB hade använt sig av vid sin anmälan till ARN. Svaret kom in till ARN på samma sätt och hade bl.a. följande lydelse:

text: Hej! Jag ger samtycke till att uppgifterna om mig lämnas ut. Vänliga hälsningar BB

text: Bestämmelsen i

text: 12 kap. 2 §

text: OSL innebär att en enskild kan efterge sekretessen i förhållande till en annan enskild eller till en myndighet. Det finns inga formkrav på ett sådant samtycke; det kan alltså i regel ges muntligt och behöver inte vara skriftligt (se bl.a. JO 1990/91 s. 366). I nyss nämnda beslut uttalade JO dock att en myndighet, i fråga om uppgifter inom socialtjänsten, bör begära in ett uttryckligt och skriftligt samtycke eftersom det i sådana fall kan bli fråga om utlämnande av uppgifter av mer känslig natur. JO har även gjort motsvarande uttalanden om den s.k. kriminalvårdssekretessen (se

text: JO 2016/17 s. 224

text: ). Enligt min mening bör samma förhållningssätt i regel tillämpas när det gäller sekretessen inom hälso- och sjukvården, mot bakgrund av att det även i dessa fall kan röra sig om utlämnande av mycket känsliga uppgifter. Genom att ett samtycke lämnas skriftligt minskar även risken för missförstånd om vilka uppgifter som samtycket avser och i vilket eller vilka sammanhang de får röjas.

text: Ett samtycke får dock inte ges ett så generellt innehåll att den enskilde allmänt förklarar sig avstå från sekretessen hos en viss myndighet eller tjänsteman. Om en enskild mer eller mindre avtvingas ett generellt samtycke kan omständigheterna vara sådana att samtycket inte bör tillerkännas rättslig giltighet (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 331). Därutöver bör samtycket inte medföra att den enskilde lämnar ett medgivande som går betydligt längre än vad som behövs för myndighetens verksamhet. Den person som tar emot samtycket bör försäkra sig om att detta inte får större räckvidd än vad den enskilde har insett eller velat (jfr t.ex. JO 2017/18 s. 99 och

text: JO 2017/18 s. 286

text: Eftersom det inte finns något formkrav för hur samtycken ska lämnas kan det inte uteslutas att detta kan ske genom ett e-postmeddelande. Huruvida ett sådant samtycke kan godtas av den myndighet som ombeds lämna ut uppgifterna är dock enligt min mening en fråga som får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Den utlämnande myndigheten får alltså, beroende av dessa, avgöra från fall till fall om det behöver vidtas några kontrollåtgärder i fråga om samtycket, exempelvis genom kontakt med den enskilde i fråga (jfr mitt beslut den 31 januari 2020, dnr 7504-2018).

text: Det nu aktuella samtycket har tillkommit genom att ARN ställde en fråga i ett e-postmeddelande, som på samma sätt besvarades i huvudsak jakande av mottagaren. Det har inte framkommit något i ärendet som tyder på att mottagaren inte var BB. Någon vidare information om vad samtycket skulle omfatta lämnade nämnden dock inte såvitt framkommit. Enligt min mening har samtycket getts ett sådant generellt innehåll att BB svårligen kunde få information om – och överblicka – omfattningen och konsekvenserna av medgivandet. Detta framstår inte som rättssäkert, särskilt med beaktande av att det rör sig om uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess och därmed, som framgått ovan, typiskt sett anses integritetskänsliga. Jag har tidigare ifrågasatt i vilken utsträckning ett generellt samtycke till utlämnande av uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess kan anses ha någon rättsverkan (se JO 2019/20 s. 236).

text: Ansvaret för att det finns ett giltigt samtycke till utlämnande av sekretesskyddade uppgifter ligger alltså på den utlämnande myndigheten, i detta fall vårdgivaren. Eftersom samtycket i allt väsentligt får anses ha utformats genom ARN:s frågeställning till BB kan nämnden ändå inte undgå kritik för de brister i detsamma som jag pekat på.

text: Med anledning av AA:s klagomål, och då han vid sina kontakter med ARN ifrågasatte samtyckets utformning, vill jag avslutningsvis upplysa om följande:

text: När det gäller utlämnande av uppgifter ur en patientjournal, som typiskt sett är integritetskänsliga, bör en vårdgivare noga försäkra sig om att den enskilde har samtyckt till utlämnandet. Det kan ske genom att vårdgivaren begär in och kontrollerar det dokumenterade samtycket, men det finns inte heller något hinder mot att vårdgivaren tar direktkontakt med den enskilde i fråga för att kontrollera saken (se mitt beslut den 31 januari 2020, dnr 7504-2018). Ny lag om estetiska behandlingar Frågan om skydd för den enskilde vid estetiska behandlingar har varit föremål för ett lagstiftningsarbete (

text: prop. 2020/21:57

text: ), vilket utmynnat i lagen (

text: ) om estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar. Lagen, som träder i kraft den 1 juli 2021, utgör en författningsreglering av estetiska kirurgiska ingrepp och estetiska injektionsbehandlingar. Kirurgiska ingrepp och injektionsbehandlingar som utgör tandvård enligt

text: tandvårdslagen

text: eller som görs i syfte att förändra eller bevara utseendet i munhålan omfattas dock inte av lagen (

text: 3 §

text: Jag noterar att frågan om en liknande reglering av vissa estetiska behandlingar i munhålan uppmärksammas av regeringen, som dock anser att det krävs ytterligare analys och överväganden i den frågan (s. 28 f. i propositionen). Det som kommit fram i detta ärende ger enligt min mening stöd för uppfattningen att det kan finnas behov av en sådan reglering. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom. Övrigt Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Södermanlands län, närpolisområde Nyköping, med anledning av handläggningen av vissa kriminal- och trafikärenden

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Södermanlands län, närpolisområde Nyköping, i november 2004 granskades bl.a. kriminal- och trafikärenden. Vid denna granskning uppmärksammades 33 kriminalärenden (ej ungdomsärenden) och två trafikärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. I dessa ärenden hade inga synbara utredningsåtgärder vidtagits under minst ett års tid.

text: Under inspektionen inhämtades upplysningar från utredningschefen, inspektören AA, om de bevakningsrutiner som fanns vid närpolisområdet och om den aktuella ärendebalansen enligt följande.

text: Vid utredningsavdelningen tjänstgör förutom AA elva utredningsmän, varav åtta arbetar heltid och tre deltid. Fyra av dessa utredningsmän ingår i en s.k. jourgrupp. Därutöver finns det två utredningsassistenter, varav en arbetar deltid. Sedan maj 2004 är han ensam förundersökningsledare på avdelningen. Dessförinnan fanns det ytterligare en utredningsman som också var polisiär förundersökningsledare. Det finns emellertid tre stationsbefäl som fungerar som förundersökningsledare på icke kontorstid och som hjälper till i en del utredningar. Vidare hjälper annan polispersonal och civilanställda i viss mån till med utredningsarbete. Avdelningen är uppdelad i två utredningsteam: våld och stöld/bedrägeri. Till vartdera teamet är två åklagare knutna. Var fjortonde dag träffas respektive team och går igenom de ärenden som behöver dryftas med åklagarna; det kan vara både polis- som åklagarledda ärenden. Vidare har åklagarna sina tjänsterum i samma byggnad, vilket också underlättar arbetet. Samarbetet med åklagarna fungerar således mycket bra. Det finns ca 860 öppna kriminalärenden, varav ca 790 ligger på handläggare och ca 70 ärenden i den outdelade balansen. AA är förundersökningsledare i ca 300 ärenden. Under hösten 2004 har man påbörjat s.k. masskallelser till förhör under fyra tillfällen och det är meningen att detta skall fortsätta under nästkommande år. Det finns inte några särskilda utarbetade kontroll- och bevakningsrutiner på avdelningen. AA brukar en gång per år ta fram listor på gamla ärenden. Han gör dock inte någon regelbunden genomgång av den outdelade balansen.

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena och vad som kommit fram om bevakningsrutiner m.m. till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över

text:  orsaken till att ett stort antal ärenden vid närpolisområde Nyköping hade

text: legat lång tid utan att några åtgärder hade vidtagits i dem,

text:  vilka åtgärder polismyndigheten hade vidtagit och/eller kommer att vidta

text: för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Vidare anmodades polismyndigheten att redovisa sin syn på vad som hade kommit fram vid inspektionen om de bevakningsrutiner som tillämpades vid närpolisområde Nyköping.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar enligt bl.a. följande.

text: Förklaring

text: Närpolischefen uppger att det trots generella påpekanden från honom och närpolisområdets utredningschef till handläggarna, inte vidtagits åtgärder i tillräcklig utsträckning i de aktuella ärendena. Det har poängterats att ärenden inte får ligga obearbetade oaktat de ej angetts prioritet. Resursläget har dock varit extra ansträngt under år 2004. Under maj tvingades myndigheten omplacera den person som innehade uppdraget som förundersökningsledare och biträde till utredningschefen. Resurs- och kompetensbortfallet har sedan lösts med tillfälliga ”vikariat'. Till följd av detta fick utredningschefen ta på sig stor börda vad gäller förundersökningsledning, ärendefördelning och handläggarstöd. Det ansträngda resursläget, i vilket ingår problematiken att stundtals förstärka den yttre polisverksamheten med personal från utredningsverksamheten för att klara utryckningsverksamhet, i kombination med kontinuerligt stort inflöde av nya ärenden, medförde en ökning av utredningsbalanserna från ca 600 K-ärenden vid årsskiftet 2003- 2004, till ca 900 K-ärende efter sommaren 2004. Inflödet av nya ärenden, varav många prioriterade av olika skäl, medförde att gamla ärenden blev ännu äldre. Handläggningen av äldre, icke prioriterade, ärenden kunde inte genomföras i tillräcklig utsträckning. Närpolischefen vill dock påpeka att handläggare säger sig haft kontakter i vissa ärenden med målsägande men att detta inte noterats. Som skäl anges att tidigare noterades detta direkt i aktomslagen – nuvarande rutiner anger att detta skall göras i det datoriserade utredningssystemet (DurTvå) och att det glöms bort i ibland. Närpolischefens åtgärder med anledning av aktuella brister och resursproblematik, har i huvudsak inriktats mot att uppfylla resursbortfall i utredningsverksamheten, handläggarnivån, samt kompensera kompetensbortfall vad gäller förundersökningsledning. När det allmänna resursläget vid närpolisområdet medgett det, har personal tillfälligt förts över till utredningsverksamheten. Stöd till utredningschefen har tillförts i form av tillfälliga omplaceringar av personal som bedömts ha kompetens för förundersökningsledning. För att bringa ner antalet K-ärenden i balans och därmed nå ett mer rationellt och hanterbart utredningsläge, har ”masskallningskvällar” med stor insats av personal från närpolisområdet genomförts. Vid dessa tillfällen har ett större antal ärenden kunnat handläggas/slutföras. Ärendebalansen har kunnat minskas till 700 K-ärenden vid årsskiftet 2004- 2005. Målet är att minska den ytterligare.

text: Åtgärder

text: Generellt arbetar polismyndigheten kraftfullt för att förbättra utredningsverksamheten på alla plan. De åtgärder som vidtas är; 1. PNU – Polisens Nationella Utredningskoncept – införs under ledning av en särskild styrgrupp och under intensifierad uppföljning, 2. Fu-ledning – Vid myndigheten har särskilda förundersökningsledare tillsatts. Tjänstgör under större del av dygnet. Tillskapats för att primärt säkerställa förundersökningsledning efter kontorstid och då som särskild kompetens till vakthavande befäls förfogande. 3. Utbildningsinsatser har genomförts – genomförs – för utbildning av ytterligare förundersökningsledare. En utbildning för all polispersonal, om bl.a. förstahandsåtgärder vid brottsutredning, planeras kunna genomföras med början år 2005. 4. Utökad kontroll av utredningsverksamheten införs genom att personalförstärkning till Närpolisavdelningens stab skett, vilket medger att avdelningens kontroll- och uppföljningsmöjligheter ökar. 5. Myndighetens inspektionsverksamhet och enheternas egenkontroll kommer att fokuseras i större utsträckning mot utredningsverksamhet under år 2005. Konkret vad gäller utredningsverksamhet vid närpolisområde Nyköping med anledning av de vid inspektionen påtalade bristerna vad gäller handläggning av Kärenden, har en fördjupad dialog mellan avdelningschefen och närpolischefen lett till följande åtgärder; 1. I de vid inspektionen uppmärksammade ärendena, där brister i handläggningen förelegat, har åtgärder inletts omedelbart. 2. En genomlysning av ärendeflödesrutiner, administration, förundersökningsdirektiv och ärendefördelning har inletts i syfte att säkerställa, och dokumentera, rutiner som tillfredsställer kraven på rationalitet, effektivitet och rättssäkerhet. Beräknas vara klart i samband med inrättande av en beredningsgrupp för ärendehantering och förundersökningsledning vid utredningsenheten och i samband med tillträdet av ny utredningsansvarig. Skall vara klart mars 2005. 3. En skärpning av egenkontrollen, närpolischefens och utredningschefens kontroll och uppföljning av utredningsverksamheten, genomförs med omedelbar verkan. Kontrollen och dess omfattning skall omfatta minst det som anges i myndighetens tjänsteföreskrift för detta. 4. Närpolischefen, som ingår i myndighetens projektgrupp för en förbättrad utredningsverksamhet inom ramen för PNU, har att ”på hemmaplan” snabbt omsätta beslutade förbättrings- och utvecklingsåtgärder. 5. Processen med att ta fram en efterföljare till den avgående utredningschefen skall påskyndas. Ny utredningschef beräknas finnas på plats under mars 2005.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten finner att de påtalade bristerna är oacceptabla, men samtidigt att förklaringen står att finna i flera olyckliga omständigheter; personal- och därmed kompetensbortfall vid ledningsfunktionen för utredningsverksamheten och att flera utredare erhållit tjänster på andra enheter, samt svårigheten att ens tillfälligt resursförstärka med hänsyn till en pressad resurssituation för den yttre verksamheten. En pressad resurssituation som gällt generellt för myndigheten och som försvårats av de snabbt och ständigt ökande kraven på polisresurser vid Stockholm Skavsta flygplats. Polismyndigheten bedömer att de omfattande åtgärder som redovisas ovan är tillräckliga för att säkerställa att kraven enligt

text: rättegångsbalkens

text: 23 kap

text: § 4, om att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger,

text: uppfylls. Även dokumentationskraven enligt förundersökningskungörelsens § 20 kommer noggrant följas upp i den intensifierade kontrollverksamheten.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Bedömning

text: Under senare år har JO i ett stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framför allt i förundersökningar som rör de s.k. vardagsbrotten. Till följd härav har JO i olika sammanhang haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i polisens arbete som iakttagits vid inspektioner och i klagomålsärenden (se t.ex. JO 2002/03 s. 98 och JO 2004/05 s. 16).

text: I en skrivelse till Justitiedepartementet har JO också gjort vissa principiella uttalanden om polisens brottsutredande verksamhet enligt följande. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostads- eller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver (JO 2002/03 s. 98).

text: Även vid den nu aktuella inspektionen vid närpolisområde Nyköping framkom det, som framgått, brister i utredningsverksamheten. Den allvarligaste bristen var att i ett mycket stort antal kriminalärenden inga utredningsåtgärder hade vidtagits under minst ett års tid. Vad gäller bevakningen av ärendena vid utredningsavdelningen upplystes det vid inspektionen att det inte fanns några särskilda utarbetade kontrolloch bevakningsrutiner. AA brukade en gång per år ta fram listor på gamla ärenden.

text: Han gjorde inte någon regelbunden genomgång av den outdelade balansen vid utredningsavdelningen. Jag vill med anledning härav framhålla det angelägna i att det vid en utredningsavdelning finns väl utarbetade rutiner för bevakning och kontroll av ärenden.

text: Polismyndighetens handläggning av kriminalärendena uppfyller naturligtvis inte det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Som förklaring till de långa handläggningstiderna har i huvudsak hänvisats till bristande personalresurser och till förändringar i ledningen för utredningsverksamheten.

text: De konstaterade bristerna kan säkerligen till viss del förklaras med att utredningsavdelningen inte har haft tillräckliga personella resurser. Vidare är det naturligtvis viktigt att utredningspersonal i likhet med annan personal har den kunskap och erfarenhet som arbetsuppgiften kräver (jfr 3 kap. 6 a § polisförordningen, 1998:1558). Jag vill emellertid framhålla att jag i detta ärende saknar underlag för att bedöma kompetensen hos nu berörd personal.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsavdelning vilar på avdelningens chef. Det ankommer således på honom att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt samt att informera närmast högre chef, om han gör den bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: (jfr 1 kap. 7 § polisförordningen) ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt

text: 7 § första stycket verksförordningen

text: ankommer det på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten för dess sätt att bedriva utredningsverksamheten vid närpolisområde Nyköping. Att i ett stort antal ärenden inga som helst utredningsåtgärder har vidtagits under så lång tid som det här är fråga om är, som polismyndigheten också anfört, oacceptabelt. Jag noterar med tillfredsställelse att polismyndigheten har vidtagit omfattande åtgärder för att komma till rätta med problemen vid utredningsverksamheten vid närpolisområdet.

text: Till uppföljning av detta beslut önskar jag ta del av närpolisområdets utredningsstatistik per den 1 juli 2005.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Besök Häkte Ombud/biträde/försvarare

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Helsingborg, filialen Berga, om att försvarare blir inlåsta med sina klienter i häktets besöksrum

sammanfattning: När en offentlig försvarare skulle besöka en häktad klient kunde häktet endast erbjuda ett besöksrum där det på grund av rummets placering krävdes att advokaten låstes in tillsammans med den intagne. Eftersom advokaten inte godtog detta fick besöket ställas in. Vid den tidpunkten fanns det bara ett besöksrum där en advokat kunde träffa sin klient i enrum utan att bli inlåst med denne. JO konstaterar att hon inte kan uttala sig om ifall detta medförde generella problem. Hon välkomnar att häktet efter en ombyggnation inte kommer att behöva låsa in advokater tillsammans med intagna. JO:s beslut skickas till Sveriges advokatsamfund för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 30 juni 2022 klagade advokaten AA på att häktet Berga inte kunde erbjuda advokater möjlighet att träffa sina klienter i enrum på ett säkert sätt. Han anförde i huvudsak följande.

text: När han som offentlig försvarare kommer till häktet Berga för att träffa en klient villkoras besöket av att han godtar inlåsning med klienten. Besöket sker i ett rum som är avskilt från personalen och trots handlarm innebär det en säkerhetsrisk för honom att inte kunna ta sig ut. Vid flera tillfällen har han på plats fått ställa in bokade besök, trots att han föranmält och informerat om att han inte godtar att bli inlåst. Den 29 juni 2022 hänvisades han till ett mycket litet besöksrum i en avskild korridor bakom två låsta ståldörrar. Mötet kunde inte genomföras utan fick ställas in. Detta var särskilt besvärande eftersom klienten var häktad i ett överklagat mål, och han behövde träffa denne personligen för att rådgöra.

text: Utredning

text: JO remitterade anmälan till Kriminalvården och begärde att yttrandet särskilt skulle svara på om häktet under besök regelmässigt låser in advokater tillsammans med klienter samt om de i så fall tillfrågas om sitt samtycke.

text: Kriminalvårdens remissvar Kriminalvården gav in ett remissvar där myndigheten genom regionchefen yttrade sig. Av detta framgick att Kriminalvården hade hämtat in uppgifter genom samtal med en kriminalvårdsinspektör och med vakthavande befäl samt information i övrigt från såväl häktespersonal som en genomgång av Kriminalvårdsregistret (KVR) och rutiner avseende besök. I remissvaret anförde myndigheten följande:

text: Utredning

text: Advokat AA har vid tidpunkten för sin JO-anmälan varit offentlig försvarare för klient intagen på häktet Helsingborg (Berga). Advokat AA har anfört att häktet Helsingborg (Berga) villkorar hans besök genom att han måste godta inlåsning med klienten i ett, från personalen, avskilt rum med ett handlarm. Den omständigheten att han inte på egen hand kan ta sig ut innebär en säkerhetsrisk för honom. Advokat AA har specificerat ett tillfälle när situationen uppstått. Kriminalvården redogör och yttrar sig därför kring generella rutiner för tjänstebesök samt händelsen den 29 juni 2022.

text: Besöksverksamhet på häktet Helsingborg Bokning av tjänstebesök sker enligt hemsidan via telefon. En advokat har i samband härmed även möjlighet att komma med önskemål om rumstilldelning när det bokas besök. Beroende på hur många andra besök som är bokade kan häktet dock inte garantera att man får det besöksrum man önskar. Tjänstemän från andra rättsvårdande myndigheter (advokater, poliser, tjänstemän från andra verksamhetsområden), tolkar, socialtjänstemän och NAV-präster [Nämnden för andlig vård, JO:s anm.] omfattas inte av bestämmelserna om inpasseringskontroll. De uppmanas att låsa in sin mobiltelefon. Säkrast placering av tjänsteman är att denne/dessa sitter placerad in mot inre korridoren för att ha en möjlighet till reträtt ut ur besöksrummet. De ska även erbjudas ett handburet ascomlarm och de instrueras om hur larmet aktiveras. Besökaren upplyses även om dörren till rummet låses.

text: Beläggningssituation Med anledning av den prekära beläggningssituationen som för närvarande råder i Region Syd används rum 21 och rum 22 som bostadsrum för intagna då ordinarie rum inte räcker till på häktet Helsingborg (Berga).

text: Besöksrum Häktet Helsingborg (Berga) har fyra besöksrum enligt följande. - Rum 21 är avsett för privat- och tjänstebesök. Rummet är utrustat med bord, stolar, påringningsutrustning till centralvakt och videoutrustning. Då rummet nyttjas för tjänstebesök tillhandahålls handburet larm för besökare. - Rum 22 är avsett för privat- och tjänstebesök. Rummet är utrustat med bord, stolar och påringningsutrustning till centralvakt. Då rummet nyttjas för tjänstebesök tillhandahålls handburet larm för besökare. - Rum 23 är avsett för privat- och tjänstebesök. Rummet är utrustat med bord och stolar. Rummet har även mellanvägg med plexiglas och låsbar dörr samt påringningsutrustning till centralvakt. I dagsläget är rummet det enda som kan fungera utan att besökaren behöver låsas in då klienten låses in bakom glasavskiljningen. - Rum 24 är avsett för tjänstebesök. Rummet är utrustat med bord, stolar och påringningsutrustning till centralvakt samt videoutrustning. Inlåsning av advokat tillsammans med klient i rum 24 sker med anledning av att rummet

text: ligger i direkt anslutning till häktets kansli, till klientavdelning samt till hiss och trapphus. Häktet har ingen ytterligare bevakning över det rummet annat än kamera. Det pågår för närvarande en omfattande ombyggnation av häktet och i samband härmed kommer besöksrummen att förläggas på annan plats, innebärande bättre förutsättningar för besöksverksamheten där häktet kan komma till rätta med situationen med rum som kräver inlåsning. Ombyggnaden beräknas vara klar om cirka ett år.

text: Händelsen den 29 juni 2022 Advokat AA hade ett inbokat besök till sin klient aktuell dag och rum 24 var bokat för besök klockan 14.00–14.30. Advokat AA påtalade vid placeringen i besöksrummet att han vägrade bli inlåst, att han inte samtyckte till att bli inlåst och att han skulle lämna häktet utan att träffa sin klient. Personal uppgav för advokat AA att det inte fanns något annat rum tillgängligt vid tidpunkten för besöket. Advokat AA återlämnade handburet larm till personal och bad om att få tala med kriminalvårdsinspektör. Kriminalvårdsinspektör närvarade därefter vid samtal med advokat AA. Kriminalvårdsinspektör förklarade beläggningssituationen som innebar att även besöksrum var belagda. Både kriminalvårdsinspektör och advokat AA beklagade situationen och advokat AA uppgav att han inte kände sig bekväm med att bli inlåst då det skapade en rädsla hos honom och att han har rätt till ett olåst rum. Kriminalvårdsinspektör fann det beklagligt att häktet inte kunde erbjuda det besöksrum som advokat AA vid tidigare tillfällen blivit lovad att få tillgå och där inlåsning inte behöver ske. Kriminalvårdsinspektör informerade även advokat AA att de intagna som befann sig på häktet Helsingborg (Berga), var i gemensamhet och att alla genomgått en säkerhetsbedömning och att det inte förelåg någon förhöjd säkerhetsrisk på intagna. Med anledning av den uppkomna situationen gav personal sedermera förslag om att genomföra besöket via videolänk, vilket advokat AA godtog, även om lösningen inte var optimal. Personal och advokat AA överenskom om tid för möte och att häktet skulle ringa upp advokat AA kl. 16.00. Kontakt mellan häktet och advokat AA skedde vid utsatt tidpunkt och försök gjordes att upprätta videolänkbesök. Då advokat AA inte lyckades genomföra den tekniska biten för uppkoppling genomfördes inte besöket aktuell dag.

text: Författningsbestämmelser, praxis och övriga föreskrifter

text: Rätten att sammanträffa med sin offentlige försvarare är ovillkorlig och ska få ske i enrum. Enligt

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: får försvarare för den som är anhållen eller häktad inte förvägras att sammanträffa med honom. Försvararen har vidare rätt att i enrum meddela sig med den anhållne eller häktade; för annan än offentlig försvarare gäller det dock endast om undersökningsledaren eller åklagaren medger det eller om rätten finner det kunna ske utan men för utredningen eller för ordningen eller säkerheten i förvaringsplatsen. Av 3 kap. 1 § häkteslagen [2010:611, JO:s anm.] får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll. Paragrafen hänvisar till

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: i fråga om vad som gäller för försvarare. – – – Av Kriminalvårdens handbok om besök och elektronisk kommunikation i anstalt och häkte (

text: ) framgår följande. Kriminalvården har samrått med Advokatsamfundet och Riksåklagaren kring de praktiska förutsättningarna för offentliga

text: försvarares kontakt med häktade klienter. Följande rutiner har utarbetats kring möjligheten för offentliga försvarare att ha telefonkontakt med sina klienter samt de tider som offentlig försvarare kan besöka intagna klienter och de förutsättningar som råder under besöket. En offentlig försvarare till en häktad eller anhållen har rätt att kontakta sin klient under dygnets alla timmar. Tidpunkten på dygnet för telefonsamtal och oanmälda besök kan dock påverka tidsåtgången för att kunna arrangera telefonkontakten eller besöket. Oavsett om en föranmälan skett eller inte och oavsett tid på dygnet ska dock givetvis väntetider hållas så korta som möjligt. Målsättningen för besök är att en offentlig försvarare under dagtid (klockan 8–18, inklusive helger) ska kunna träffa sin klient inom 15 minuter från försvararens ankomst till häktet, även om besöket inte är föranmält. Detta under förutsättning att den intagne inte är upptagen med något annat. Under tid för lunchavlösning (klockan 11–14) kan det dock ta något längre tid. Under kvällsoch nattetid så medför häktenas personalbemanning att ombesörjandet av ett oanmält besök kan ta längre tid. Det kan i vissa fall t.o.m. röra sig om att försvararen får vänta tills häktet lyckas ordna med extra personal. Om det bedöms nödvändigt för att kunna upprätthålla säkerheten i häktet kan försvararen låsas in i ett besöksrum tillsammans med den intagne. En sådan åtgärd får enbart ske om försvararen samtycker till det och ett larm tillhandahålls. Försvararen ska placeras i besöksrummet så att denne har nära till en dörr. Det kan också finnas tillfällen då Kriminalvården bedömer att en inlåsning inte kan ske av säkerhetsskäl. Kriminalvården har det yttersta ansvaret för säkerheten, oavsett försvararens egen uppfattning av riskerna. För det fall inlåsning inte kan ske måste besöket arrangeras på annat sätt (exempelvis med kontroll av personal utanför rummet) med beaktande av att samtalet mellan försvararen och den intagne inte får avlyssnas. JO har i flera beslut (se t.ex. JO-beslut den 13 juni 2013, dnr 4269-2012 [beslutet är även redovisat i JO:s ämbetsberättelse, se

text: JO 2013/14 s. 278

text: , JO:s anm.]) anfört att en offentlig försvarare har en ovillkorlig rätt att träffa sin klient och bör inte ens kvällstid, oavsett om besöket föranmälts eller inte, avvisas från häktet utan att ha fått sammanträffa med klienten. Praktiska problem som har samband med tillgången på personal och säkerhetsfrågor bör enligt JO:s uppfattning lösas genom att man från häktets sida informerar advokaterna i området om att eventuella besök hos klienterna efter ett visst klockslag bör föranmälas och att en sådan anmälan bör ske i så god tid att häktet kan disponera sin personal med hänsyn till eventuella besök. JO har även gjort uttalanden i två avgöranden (JO-beslut den 13 juni 2013, dnr 4269-2012 och JO-beslut den 18 februari 2021, dnr 2013-2019) och konstaterat i ett av dem att det inte finns något hinder mot att Kriminalvården låser in en advokat i ett besöksrum tillsammans med den intagne när detta bedöms nödvändigt för att upprätthålla säkerheten. JO uttalade dock att Kriminalvården måste försäkra sig om att advokaten är medveten om att dörren till besöksrummet låses och hur han eller hon ska gå till väga för att påkalla personals uppmärksamhet. Vidare bör personalen vara öppen för att det i vissa fall kan finnas behov av andra lösningar.

text: Kriminalvårdens, Region Syds, bedömning

text: Rätten att sammanträffa med sin offentliga försvarare är ovillkorlig och ska få ske i enrum. Kriminalvården har det yttersta ansvaret för säkerheten i häkten, oavsett försvararens egen uppfattning av riskerna. En viktig del i det ansvaret är att tillse att besöken av advokater hos häktade intagna kan genomföras på ett säkert sätt. Med hänsyn till att häkten är en låst miljö och det därmed är ofrånkomligt att en offentlig försvarares rörelsefrihet begränsas i samband med klientbesök. En

text: offentlig försvarare ska dock ha möjlighet att använda sig av larm för att tillkalla personal vid behov. På häktet Helsingborg (Berga) föreligger ingen regelmässighet i att låsa in advokater tillsammans med klienter. Den prekära beläggningssituationen innebär dock att det för närvarande enbart finns ett besöksrum där häktet bedömt att inlåsning av advokat inte behöver ske för att upprätthålla säkerheten. Kriminalvården finner det beklagligt att detta rum inte varit tillgängligt vid tidpunkten för det aktuella besöket och att det därför inte varit möjligt att tillgodose de krav som advokat AA begärt. Utifrån utredningen i ärendet har inte framkommit annat än att rutiner och anvisningar för besök, som upprättats i samråd med Advokatsamfundet och Riksåklagaren, följs på häktet Helsingborg. Besöksrutinerna innebär att Kriminalvården och häktet Helsingborg (Berga) ansluter sig till de uttalanden som JO tidigare gjort. Personal har även, utifrån situationen, i möjligaste mån försökt att hitta en godtagbar lösning till den uppkomna problematiken. Kriminalvården anser inte att den intagnes rätt till besök av sin advokat begränsas genom de säkerhetsmässiga rutiner som häktet har för besöksverksamheten. Kriminalvården tillägger i sammanhanget att en ombyggnation som för närvarande pågår på häktet kommer i framtiden utesluta inlåsning av advokat tillsammans med klient. Advokaten AA:s kommentarer Advokaten AA fick tillfälle att kommentera remissvaret och anförde bl.a. följande.

text: Som advokat behöver han kunna ha möten med sina klienter även om de mår dåligt eller av andra skäl inte är stabila. En klient kan komma i obalans vid ett oväntat eller oönskat besked eller för att denne har svårt att hantera häktningen. Advokatens möten med klienter måste kunna ske på ett rimligt säkert sätt också vid ökad beläggning och ombyggnation. Kriminalvården har angett att besöksrum 24 övervakas med kamera. Ett samtal mellan en advokat och en klient är förtroligt, och det får varken avlyssnas eller övervakas med kamera.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för vissa bestämmelser som har betydelse i ärendet. Det som myndigheten har återgett av

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: , RB, tycks dock återspegla det som gällde innan paragrafen ändrades den 27 november 2016.

text: I den nuvarande lydelsen av

text: 21 kap. 9 §

text: RB sägs i första stycket att den som är gripen, anhållen eller häktad har rätt att träffa sin försvarare. Om en försvarare som är utsedd av den misstänkte inte uppfyller de krav som ställs i 5 § första stycket, får undersökningsledaren eller åklagaren besluta att den misstänkte inte får träffa sin försvarare om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras eller för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. Enligt andra stycket gäller att om den misstänkte har rätt att träffa sin försvarare ska det få ske i enrum.

text: Bedömning

text: Häktades förutsättningar att träffa sina försvarare Att en person som är häktad på grund av misstanke om brott har möjlighet att överlägga med sin försvarare är av central betydelse för den häktades rättssäkerhet. Rätten att träffa försvararen är utan undantag för den som har en offentlig försvarare. Som framgått kan en misstänkt som har utsett en privat försvarare i vissa fall vägras att träffa denne (se

text: 21 kap. 9 § första stycket

text: RB). När den häktade har rätt att träffa sin försvarare ska det få ske i enrum.

text: Som Kriminalvården har fört fram har myndigheten ansvaret för säkerheten i häktena. Det innefattar bl.a. att se till att advokatbesök kan genomföras på ett säkert och tryggt sätt. Kriminalvården har också redogjort för JO:s tidigare uttalanden avseende inlåsning av en advokat i ett besöksrum tillsammans med en intagen (se JO 2013/14 s. 278, dnr

text: ). Jag har inte någon annan uppfattning.

text: Kriminalvården har uppgett att häktet inte regelmässigt låser in advokater vid besök. Av utredningen framgår dock att det vid tidpunkten för anmälan bara fanns ett besöksrum där en advokat kunde träffa sin klient i enrum utan att bli inlåst med denne. Yttrandet ger inte svar på om det varit vanligt förekommande att det aktuella rummet varit upptaget. Jag har således inte underlag för att uttala mig om huruvida det faktum att det endast fanns ett besöksrum som medgav besök utan inlåsning har medfört generella problem. Oavsett om så varit fallet eller inte är det naturligtvis välkommet att häktet efter ombyggnationen inte kommer att behöva låsa in advokater tillsammans med intagna och att det finns tillräckligt många besöksrum tillgängliga för det ändamålet. I detta sammanhang vill jag nämna att jag inom ramen för ett särskilt initiativärende utreder i vilken utsträckning intagnas möjlighet att ta emot besök har begränsats i och med att besöksrum används för beläggning av intagna (dnr 1037-2023).

text: Det är positivt att häktet enligt remissvaret vid s.k. tjänstebesök förser besökaren med ett handburet larm och informerar denne om dörren till besöksrummet låses. Kriminalvården har inte särskilt redogjort för om häktet också frågar besökaren om samtycke. Det framkommer inte heller om häktet använder sig av andra sätt för att upprätthålla säkerheten under besök i situationer då en besökare inte kan låsas in med en intagen. Kriminalvården har emellertid konstaterat att häktet följer de anvisningar för besök som myndigheten upprättat efter samråd med Advokatsamfundet och Riksåklagaren. Jag utgår alltså från att häktet känner till vad som sägs i myndighetens handbok för besök och elektronisk kommunikation (

text: ) och det som har återgetts i remissvaret.

text: Besöket den 29 juni 2022 Kriminalvården har bekräftat advokaten AA:s uppgifter om att han inte samtyckte till att låsas in med sin klient och att besöket inte kunde genomföras eftersom det inte fanns något annat besöksrum tillgängligt. Av utredningen framgår det inte om häktet övervägde andra lösningar för att besöket skulle

text: kunna genomföras på ett säkert sätt. Däremot anges det att häktespersonalen föreslog och försökte få till ett samtal via videolänk senare under dagen. Det är givetvis olyckligt att det besöksrum som advokaten AA önskade använda inte var ledigt vid det aktuella tillfället. Det som har kommit fram ger mig dock inte anledning att kritisera häktet.

text: Kameraövervakning av besöksrum I Kriminalvårdens yttrande nämns att häktet inte har någon ytterligare bevakning än kamera över det rum (nr 24) som var tänkt att användas vid besöket den 29 juni. Det är inte tydligt om myndigheten menar att detta rum bevakas med kamera när det nyttjas för besök mellan en advokat och en intagen. Jag utgår från att häktet vet vad som gäller men vill ändå påminna om följande. Ett möte mellan en häktad person och dennes försvarare som ska få ske i enrum får inte övervakas med övervakningskamera. Detta gäller även om övervakningskameran inte spelar in ljud och oavsett om inspelningen sparas eller raderas (se bl.a. JO 2020/21 s. 385, dnr

text: , och mitt beslut den 23 mars 2023, dnr 7551-2021).

text: Övrigt Jag vill upplysa om att klagomål på behandlingen av en advokat som besökt en klient i ett häkte är aktuella även i ett annat ärende hos JO, med dnr 5292-2023. I det ärendet har JO begärt att Kriminalvården ska yttra sig.

text: Advokaten AA anförde i sin anmälan att JO borde begära ett yttrande från Advokatsamfundet. Jag valde att inte göra det men finner skäl att skicka beslutet till samfundet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av områdesansvariga ämnessakkunniga Moa Skerfving. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms kommun

text: AA har anmält Stadsbyggnadsnämnden i Stockholms kommun och ifrågasatt lydelsen av en skrivelse den 23 mars 2009 från stadsbyggnadskontoret i ett ärende om ansökan om tillstånd att hantera brandfarlig vara.

text: Skrivelsen hade följande lydelse. – – – Sedan ansökan inkommit till stadsbyggnadskontoret har ärendet remitterats till Brandförsvaret för yttrande. Brandförsvarets yttrande daterat 2009-03-02 översänds för kännedom. Tillstånd kan inte tillstyrkas då mängden gasol är för stor för att gå under begreppet användas för eget behov. För eget behov kan 60 liter gasol hanteras (2 flaskor P11) utan tillstånd. Sprängämnesinspektionen föreskrifter

text: SÄIFS 1998:7

text: om brandfarlig gas i lös behållare m.m. ska dock efterföljas. Inväntar besked om huruvida ansökan återtas. – – – AA vände sig främst mot skrivelsens avslutande mening och gjorde gällande att den var avsedd att få honom att ge upp överklagandemöjligheten.

text: Av handlingar, som inhämtades från nämnden, framgick följande. I en skrivelse daterad den 24 mars 2009 begärde AA att ansökan skulle prövas i sak. Härefter fortsatte beredningen av ärendet. Genom beslut den 20 augusti 2009 avslog nämnden hans ansökan. Beslutet har överklagats av AA.

text: Med anledning av vad som framkommit i ärendet vill jag erinra nämnden om följande.

text: Ett ärende får som huvudregel inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (

text: 17 § förvaltningslagen

text: Har en ansökan gjorts av en person som är berättigad till det, är myndigheten i normalfallet skyldig att pröva den i sak. Ett beslut i ärendet kan i sådant fall innebära antingen att ansökan bifalls eller avslås. En myndighet som preliminärt gjort bedömningen att det inte finns förutsättningar att bifalla en ansökan kan inom ramen för serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: , om det bedöms lämpligt, upplysa en sökande om möjligheten att återkalla ansökan och därmed undgå att betala en fastställd prövningsavgift. Det får dock ske med försiktighet eftersom bedömningen, efter eventuell komplettering från sökanden och ytterligare beredning av ärendet, kan bli en annan. Det måste också framgå av upplysningarna att sökanden har rätt att få sin ansökan prövad i sak, även om det förväntade beslutet innebära att ansökan avslås.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.