avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Ombud/biträde/försvarare

title: Uttalanden om Migrationsverkets förteckning över offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll

sammanfattning: Migrationsverket förde upp en advokat på en förteckning som kallas ”Förteckning med namn på de offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll” eftersom verket funnit skäl att ifrågasätta hans lämplighet. Enligt verket är förteckningen ett hjälpmedel vid den lämplighetsbedömning som görs vid förordnanden av offentliga biträden i enskilda ärenden, men innebär inte en obehörighetsförklaring. I beslutet konstaterar JO att Migrationsverket har ett ansvar för att ett biträde som förordnas är tillräckligt kompetent för uppdraget, och måste ha ett system för att ta till vara och dokumentera kunskaper om brister som visats hos ett offentligt biträde. Med hänsyn till de långtgående konsekvenser som kan följa av att bli uppförd på förteckningen är det angeläget att åtgärden är noga övervägd och sakligt motiverad. Endast omständigheter som innebär att lämpligheten måste ifrågasättas bör noteras. Misskötsamheten hos den berörde ska ha nått upp till en viss grad av allvar och uppgifterna måste vara preciserade och objektivt konstaterbara. Det är vidare angeläget att själva förfarandet uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav. I beslutet utvecklas hur detta kan säkerställas. Advokaten fördes upp på förteckningen för att han inte hade överklagat ett beslut som gått sökanden emot, trots att det inte hade kunnat klarläggas att han hade fått sökandens uppdrag att överklaga. Enligt JO:s mening är det tveksamt om det som kan läggas honom till last är av sådan allvarlig karaktär att hans lämplighet som offentligt biträde måste ifrågasättas. Åtgärden att föra upp honom på förteckningen ligger dock inom det bedömningsutrymme som får anses godtagbart. Det finns därför inte tillräckliga skäl att rikta någon kritik mot Migrationsverket.

text: Bakgrund

text: Advokaten AA var förordnad som offentligt biträde i ett asylärende. Migrationsverket avslog ansökan om asyl den 11 september 2012. Samma dag skrev AA till sökanden och underrättade honom om beslutet och de huvudsakliga skälen för detta. Han upplyste också om att det gick att överklaga beslutet och att sökanden snarast skulle kontakta honom om denne ville överklaga. AA angav också att om sökanden inte hörde av sig, utgick han från att denne godtagit beslutet. Den 18 september 2012 delgavs sökanden beslutet vid ett telefonsamtal med tolkning. Den 9 oktober 2012 vann beslutet laga kraft.

text: Sökanden framförde därefter klagomål till Migrationsverket på AA:s hantering av ärendet. Han uppgav att han hade kontaktat AA i samband med underrättelsen av beslutet för att få hjälp att överklaga, men att AA inte haft tid. Sökanden uppgav vidare att han därefter hade försökt nå AA genom telefonsamtal och sms utan att få kontakt med honom.

text: I en skrivelse till AA den 20 november 2012 redogjorde Migrationsverket för sökandens klagomål och anförde att verket ansåg att det fanns skäl att ifrågasätta AA:s lämplighet som offentligt biträde. Verket angav att konsekvensen av detta kunde bli att den aktuella händelsen noterades i verkets förteckning över biträden som uppvisat allvarliga eller upprepade brister. AA gavs tillfälle att yttra sig i saken.

text: AA bestred i en skrivelse till Migrationsverket den 29 november 2012 att det fanns skäl att ifrågasätta hans lämplighet som offentligt biträde och redogjorde för hur han hade handlagt ärendet. Han uppgav att han via sökandens tidigare gode man hade försökt få kontaktuppgifter till sökanden och att den enda tillgängliga adressen var den som han skickade skrivelsen till den 11 september 2012. Därefter hade han fått uppgift om att sökanden var delgiven beslutet. Först den 7 november 2012 besökte sökanden honom och då hade överklagandetiden gått ut. AA hade inte någon notering om att sökanden skulle ha försökt kontakta honom före detta datum. Han anförde också att han inte hade haft någon fullmakt eller något uppdrag att överklaga beslutet och att han därför inte hade gjort det.

text: Den 24 april 2013 anförde Migrationsverket bl.a. följande i en skrivelse till AA:

text: Migrationsverket anser att den omständigheten att biträdet inte erhållit fullmakt från sökanden inte innebär att biträdet är förhindrad att klaga för sökandens räkning. Om den sökande inte klart uttryckt önskemål om att denne inte vill överklaga ett beslut som går honom emot och inte går att nå innan klagotiden går ut får det anses åligga biträdet att klaga på beslutet. Migrationsverket anser därmed att du, genom att inte överklaga verkets beslut, inte tillvaratagit din klients intresse på sådant sätt som kan förutsättas. Det finns därför anledning att ifrågasätta din lämplighet som offentligt biträde i utlänningsärenden. Ditt namn kommer därför att noteras i en förteckning rörande offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning och kontroll. Förteckningen utgör ett hjälpmedel vid den lämplighetsbedömning som görs vid förordnanden av offentliga biträden i enskilda ärenden. Noteringen i förteckningen innebär att verkets tjänstemän uppmärksammas på att det finns skäl att ifrågasätta personens lämplighet som offentligt biträde. Uppförandet i förteckningen utgör dock inte en obehörighetsförklaring. På förfrågan från AA uppgav Migrationsverket att verket inte ansåg att åtgärden att notera någon i förteckningen var ett beslut som kan överklagas. Vidare anfördes följande:

text: Det finns inte någon fastställd tidsgräns för hur lång tid en notering rörande en händelse om misskötsamhet ska vara noterad i förteckningen utan detta beror bl.a. på vilken form av misskötsamhet som ligger till grund för noteringen i fråga och hur det offentliga biträdet därefter skött sina förordnanden samt om det kommit till verkets kännedom att denne vidtagit några åtgärder för att förhindra att det begångna misstaget sker på nytt.

text: Migrationsverket anförde även att verket såg allvarligt på AA:s misskötsel och att personer som noteras i förteckningen av liknande skäl normalt sett kvarstår i förteckningen i minst ett år.

text: AA överklagade ändå Migrationsverkets beslut att föra upp honom på förteckningen och yrkade att beslutet skulle undanröjas. Förvaltningsrätten i Luleå avvisade överklagandet i ett beslut den 8 januari 2014. En notering i den aktuella förteckningen utgjorde enligt domstolen inte ett beslut som kan överklagas eftersom noteringen inte kunde anses ha direkta rättsverkningar för den enskilde på samma sätt som ett beslut. Kammarrätten i Sundsvall gjorde samma bedömning i en dom den 8 juli 2014. En ledamot var skiljaktig. Domen hade vid tiden för detta beslut inte vunnit laga kraft.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 augusti 2013 framförde AA kritik mot att han förts upp på förteckningen. Han anförde att det som åberopats mot honom inte var av sådan art att han skulle noteras i förteckningen. Han uppgav vidare att han inte hade fått några förordnanden sedan november 2012 och att detta inneburit uteblivna inkomster i hans verksamhet. Enligt AA innebar det förhållandet att han förts upp på förteckningen att Migrationsverket hade svartlistat honom som offentligt biträde.

text: Utredning

text: Migrationsverkets yttrande JO begärde att Migrationsverket skulle yttra sig över handläggningen av AA:s ärende.

text: Migrationsverket (generaldirektören BB) kom in med ett yttrande. I detta redovisades upplysningar från bl.a. verksjuristen CC som är central samordnare för frågor rörande offentliga biträden och ansvarig för verkets förteckning över de offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll.

text: Migrationsverket anförde att förteckningen är en del av verkets klagomålshantering och kvalitetssäkring vid förordnanden av offentliga biträden. Den innehåller en sammanställning av uppgifter om allvarliga eller upprepade brister hos offentliga biträden och finns tillgänglig för den personal inom verket som arbetar med biträdesförordnanden.

text: Förteckningen administreras av verkets centrala samordnare för frågor rörande offentliga biträden. Till sin hjälp har samordnaren ett antal personer som ingår i verkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden. Medlemmarna i gruppen består för närvarande (november 2014) av en expert på stabsnivå inom verksamhetsområde Besök, bosättning och medborgarskap, en enhetschef på stabsnivå inom verksamhetsområde Asylprövning, en teamledare inom

text: verksamhetsområde Asylprövning och två beslutfattare inom de nämnda verksamhetsområdena.

text: Migrationsverket anförde följande om förteckningens funktion:

text: Förteckningen fyller en mycket viktig funktion i verkets kvalitetsarbete med biträdesförordnanden eftersom verket med hjälp av förteckningen har möjlighet att tillvarata tidigare erfarenheter av ett offentligt biträde. Lämplighetsbedömningen ska göras i varje enskilt ärende i samband med förordnandet av ett offentligt biträde och informationen i förteckningen utgör en del av beslutsunderlaget vid biträdesförordnanden. – – –

text: Förteckningen är ett hjälpmedel vid den lämplighetsbedömning som görs vid förordnanden av offentliga biträden i enskilda ärenden. Uppförandet av en person i förteckningen innebär att handläggare och beslutsfattare inom verket uppmärksammas på att det finns skäl att ifrågasätta personens lämplighet som offentligt biträde. Notering av en person i förteckningen utgör ingen obehörighetsförklaring och det finns inget förbud mot att förordna personen som offentligt biträde. Det är alltså inte fråga om någon ”svartlistning”. Som ett led i klagomålshanteringen och kvalitetssäkringen informeras berörda biträden/ombud om aktuellt klagomål eller uppvisad brist och bereds möjlighet att komma in med erinringar. Uppgifter rensas från sammanställningen om de av någon anledning inte längre är relevanta. Information till verkets personal om förteckningens status och betydelse finns både i direkt anslutning till själva förteckningen, i en handbok samt i den ovan nämnda rutinen.

text: Efter att ha redogjort för verkets inledande skriftväxling med AA i frågan om att föra upp honom på förteckningen anförde CC följande:

text: Vid telefonmöte med de tjänstemän som ingår i Migrationsverkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden den 7 februari 2013 beslutades det att AA skulle föras upp på Migrationsverkets förteckning med namn på de offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll. Den som ansvarade för handläggningen av ärendet fick samtidigt i uppdrag att avsluta verkets skriftväxling med AA. Den 24 april 2013 fick AA skriftligen besked om att Migrationsverket ansåg att han genom sitt agerande i ärendet inte tillvaratagit sin klients intresse på sådant sätt som kan förutsättas och att hans namn därför skulle komma att noteras i den ovan nämnda förteckningen. I skrivelsen poängterades, liksom i den första skrivelsen till AA, att uppförandet i förteckningen inte innebär en obehörighetsförklaring utan endast ett hjälpmedel i samband med den lämplighetsbedömning som sker i samband med att ett offentligt biträde förordnas i det enskilda ärendet. Den 26 april 2013 […] förde jag i egenskap av samordnare för Migrationsverkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden upp AA:s namn på förteckningen ifråga samt kontaktade skriftligen Sveriges advokatsamfund för att informera samfundet om den åtgärd som verket vidtagit. Till skrivelsen bifogades den korrespondens som förekommit mellan verket och AA. – – –

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning:

text: Om klienten till ett offentligt biträde inte klart uttryckt önskemål om att denne inte vill överklaga ett beslut som gått denne emot och det inte går att nå klienten innan klagotiden går ut, anser verket att det åligger biträdet att klaga på beslutet. [– – –] […] Det [får] inte råda någon tvekan om att den som förordnas som offentligt biträde uppträder professionellt gentemot klienten och tillvaratar hans eller hennes

text: intressen. På grund av de mycket allvarliga konsekvenser som kan bli följden av att ett överklagande ges in för sent eller inte ges in alls är det enligt verkets uppfattning av mycket stor vikt för den enskilde att offentliga biträdet bistår den enskilde med att överklaga och att detta ges in rätt tid. Om detta inte sker och beslutet därför vinner laga kraft är den enskilde hänvisad till extraordinära rättsmedel. Eftersom AA inte har överklagat beslutet anser verket att han inte har uppträtt professionellt gentemot sin klient och att han har åsidosatt sin klients intressen. Han har därför visat prov på sådana brister i sitt ställföreträdarskap att det funnits anledning att notera honom i verkets förteckning. JO hämtade därefter in vissa kompletterande upplysningar från Migrationsverket om verkets rutiner för att kontrollera uppgifterna i förteckningen. Under rubriken ”Rensning av uppgifter i förteckningen” anges följande:

text: För att säkerställa att uppgifterna i förteckningen är korrekta och relevanta ska förteckningen regelbundet och senast ca var sjätte vecka granskas och vid behov rensas. Migrationsverket upplyste om att det är den centrala samordnaren som har det huvudsakliga ansvaret för att uppgifterna i förteckningen är korrekta och som gör den regelbundna granskningen. De övriga tjänstemän som ingår i den centrala organisationen ansvarar för att informera samordnaren om de får kännedom om något som gör att en person som finns uppförd på förteckningen bör tas bort.

text: Advokatsamfundets disciplinnämnd Sveriges advokatsamfunds disciplinnämnd tilldelade i ett beslut den 22 augusti 2013 AA en erinran med anledning av det inträffade. Motiveringen till beslutet var följande:

text: I ifrågavarande typ av uppdrag bör advokatens utgångspunkt vara att klienten önskar överklaga beslut som gått klienten emot. Även om besked från klienten inte förelegat har det därför ålegat AA att överklaga beslutet till undvikande av rättsförlust. Genom att inte göra det har han åsidosatt sina plikter som advokat. Fyra ledamöter var skiljaktiga och anförde följande:

text: I ärendet är utrett att advokaten försökt förvissa sig om klienten önskade överklaga beslutet, men att han inte lyckats med det. I en sådan situation kan det inte i ärenden av nu aktuellt slag anses vara en skyldighet för advokaten att överklaga beslutet. Ärendet bör därför inte föranleda någon åtgärd.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Förordnande av offentliga biträden m.m. Enligt

text: 18 kap. 1 § utlänningslagen

text: ska offentligt biträde förordnas i bl.a. vissa ärenden om avvisning och utvisning, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

text: Allmänna bestämmelser om offentliga biträden finns i lagen om offentligt biträde. I denna anges bl.a. att det är den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet i sak som ska besluta i frågor om offentligt biträde (2 §). Detta innebär att det i huvudsak är Migrationsverket som förordnar offentliga biträden i utlänningsärenden.

text: Kraven på offentliga biträden är desamma som de som gäller för rättshjälpsbiträden. En advokat, en biträdande jurist på en advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget får förordnas som biträde. Om den som ska biträdas själv föreslagit någon som är lämplig ska den personen förordnas, om det inte finns särskilda skäl mot det. (Se 5 § lagen om offentligt biträde och

text: 26 § rättshjälpslagen

text: Även om det inte finns några formella behörighetskrav gäller som regel att den som förordnas ska ha en juristexamen. För att någon annan ska anses lämplig krävs att den personen har stora kunskaper inom ett särskilt område som kan medföra att ärendet eller målet behandlas på ett bättre och mer effektivt sätt än vad som annars hade varit fallet. (Se

text: prop. 1996/97:9 s. 155

text: och

text: Det anges inte i lagtexten hur lämplighetsbedömningen ska göras. I förarbetena understryks vikten av att de som förordnar biträden gör en verklig prövning av biträdets kvalifikationer. Det är den som vill förordnas som har bevisbördan för att han eller hon uppfyller lämplighetskravet. Det allmänna lämplighetskravet avser även den som är advokat eller biträdande jurist vid en advokatbyrå. (Se

text: a. prop. s. 156

text: och

text: Migrationsverkets rutiner vid lämplighetsbedömningen av offentliga biträden behandlades vid utvärderingen av den nya instans- och processordningen i utlänningsärenden. Utredningen gjorde då bedömningen att rutinerna inte var tillfredsställande. Statskontoret ansåg i en rapport 2012 att Migrationsverkets system inte garanterar att den sökanden får ett lämpligt biträde. (Se

text: SOU 2008:65 s. 117

text: f. och Statskontorets rapport 2012:30 s. 65 f.) Entledigande och avvisning av offentliga biträden Ett offentligt biträde får entledigas om det finns skäl till det. Ett förordnande kan återkallas om ett biträde utfört uppdraget med bristande omsorg eller på annat sätt åsidosatt sina plikter. (Se

text: 26 § rättshjälpslagen

text: och

text: prop. 1972:4 s. 328

text: En myndighet kan även avvisa ett ombud eller ett biträde i ett ärende om han eller hon visar oskicklighet eller oförstånd eller är olämplig på annat sätt. Det finns dock inte någon möjlighet att generellt avvisa en person från att förordnas som biträde vid myndigheten. Om Migrationsverket fattar ett avvisningsbeslut kan det överklagas till migrationsdomstol. (Se

text: 9 § förvaltningslagen

text: och

text: 14 kap. 8 § utlänningslagen

text: Likabehandling, saklighet och opartiskhet Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer att myndigheter i sin verksamhet ska beaktas allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Principen om allas likhet inför lagen är ett uttryck för ett generellt skydd mot godtycke och diskriminering. Reglerna om saklighet och opartiskhet överlappar i viss mån varandra. Saklighetskravet kan dock omfatta mer och annat än kraven på likabehandling och opartiskhet. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller

text: någon annan åtgärd från en myndighet. Även hur myndighetens agerande uppfattas är av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2013 s. 58 f.) JO:s tidigare beslut JO har tidigare utrett Migrationsverkets rutiner för offentliga biträden som verket ansett vara olämpliga (JO 2010/11 s. 308, dnr

text: ). I det ärendet hade Migrationsverket fört upp en advokat på en förteckning med uppgifter om personer som verket bedömde som olämpliga att förordnas som offentliga biträden. Verket hade samtidigt meddelat advokaten att han tills vidare inte skulle komma att förordnas som offentligt biträde. JO Hans-Gunnar Axberger kritiserade Migrationsverket och anförde bl.a. att förfarandet kunde likställas med en formlös obehörighetsförklaring. Han uttalade även följande: För att den tillämpade rutinen ska vara godtagbar då förfarandet, på det sätt som skett i detta fall, leder till att ett biträde förklaras olämpligt, krävs […] att handläggningen avslutas genom ett formligt beslut och att detta kan bli föremål för överprövning. Alternativt måste det tydligt klargöras att […] förteckningens funktion endast är att utgöra ett underlag för verkets beslutsfattare, varvid den inte bör innefatta något ställningstagande från verket utan endast de omständigheter som beslutsfattarna bör känna till.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Som framgått ovan har JO tidigare kritiserat Migrationsverket för tillämpningen av en förteckning med uppgifter om personer som verket bedömde som olämpliga att förordnas som offentliga biträden. Migrationsverket har efter det beslutet ändrat rutinerna för förteckningen.

text: Den förteckning som AA noterades i kallas ”Förteckning med namn på de offentliga biträden som är uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll”. Enligt Migrationsverket är förteckningen ett hjälpmedel vid den lämplighetsbedömning som görs vid förordnanden av offentliga biträden i enskilda ärenden. Noteringen i förteckningen innebär att verkets tjänstemän uppmärksammas på att det finns skäl att ifrågasätta vissa personers lämplighet som offentligt biträde. Att en person förs upp på förteckningen utgör enligt verket inte en obehörighetsförklaring och det finns inte något förbud mot att förordna personen som offentligt biträde.

text: Domstolarnas uppfattning har hitintills varit att åtgärden att notera en person i förteckningen inte är att anse som ett överklagbart beslut. Det är därför utgångspunkten för min bedömning.

text: Även om förteckningen endast är avsedd som ett beslutsunderlag får den naturligtvis en väsentlig betydelse vid förordnanden av offentliga biträden. En handläggare, som ofta har flera biträden att välja mellan, utser sannolikt i första hand en person som inte finns i förteckningen. Det är självfallet också en av avsikterna med förteckningen att undvika att personer som inte är lämpliga ges uppdrag som offentligt biträde. Verket har ett ansvar för att de biträden som

text: förordnas är tillräckligt kompetenta för uppdragen, och måste ha ett system för att ta till vara och dokumentera kunskaper om biträdenas brister. Förteckningen är således ett led i Migrationsverkets kvalitetskontroll av de offentliga biträdena och den lämplighetsbedömning som ska göras i varje enskilt fall.

text: Med hänsyn till de långtgående konsekvenser som kan följa av att bli uppförd på förteckningen är det självklart angeläget att åtgärden är noga övervägd och sakligt motiverad. Endast omständigheter som innebär att lämpligheten måste ifrågasättas bör noteras. Misskötsamhet hos den berörde ska ha nått upp till en viss grad av allvar och uppgifterna måste vara preciserade och objektivt konstaterbara. Det är vidare angeläget att de som använder sig av förteckningen har tillgång till konkret information om vad misskötsamheten har bestått i. Detta är en förutsättning för att den som ska förordna ett biträde ska kunna göra en verklig bedömning av den aktuella personens kvalifikationer för ett uppdrag som offentligt biträde i ett visst fall. Det är också viktigt att det står klart för handläggare och beslutsfattare att uppgifterna i förteckningen endast är ett beslutsunderlag. I annat fall blir noteringen i förteckningen en obehörighetsförklaring.

text: Förfarandet Som framgått har det i praktiken stor betydelse för en person att bli uppförd på förteckningen, även om noteringen inte ansetts vara överklagbar. Mot denna bakgrund är det inte bara angeläget att informationen är sakligt grundad, utan även att förfarandet hos Migrationsverket uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav.

text: Migrationsverket har uppgett att den berörde ges möjlighet att ta del av och yttra sig över de klagomål som förts fram innan han eller hon förs upp på förteckningen. Frågan diskuteras även med de tjänstemän som ingår i verkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden. Detta förfarande ger goda förutsättningar för underbyggda ställningstaganden och en enhetlig praxis. Kvaliteten i bedömningarna är dock också beroende av vilka som deltar i beredningen av frågorna, dvs. hur den grupp som ingår i verkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden är sammansatt. Enligt de uppgifter Migrationsverket lämnat leds gruppen av en verksjurist och består därutöver av personer med stabsfunktioner och personer som arbetar med ärendehandläggning inom olika verksamhetsområden vid verket. Jag har inga invändningar mot gruppens sammansättning utan ser det som positivt att den innehåller personer med olika roller på Migrationsverket.

text: För att kvalitetssäkra de ställningstaganden som görs är det dock lämpligt att åtgärden att föra upp en person på förteckningen i något skede granskas av någon eller några befattningshavare som inte deltagit i de diskussioner som föregått åtgärden. Detta är särskilt angeläget eftersom uppförandet inte har ansetts vara ett beslut som kan överklagas. Den enskilde kan därmed inte få saken prövad på annat sätt än genom att Migrationsverket själv tar ställning till uppgifterna i förteckningen.

text: Det är av samma skäl viktigt att Migrationsverket har fastlagda, tydliga rutiner för en uppföljning av uppgifterna i förteckningen och att det fortlöpande prövas om en notering ska kvarstå. Enligt verkets nuvarande rutiner ska förteckningen granskas regelbundet, minst var sjätte vecka, och vid behov rensas. Det är den centrala samordnaren som är ansvarig för uppföljningen. Övriga medlemmar i verkets centrala organisation för frågor rörande offentliga biträden ska rapportera om något kommer till deras kännedom som gör att det finns anledning att ta bort en notering.

text: Förfarandet för uppföljning framstår inte som tillräckligt tydligt och strukturerat. Det finns enligt min mening skäl för Migrationsverket att utveckla sina rutiner i dessa delar, dels avseende frågan om hur den fortlöpande uppföljningen och prövningen bör gå till, dels när det gäller vem som ansvarar för detta.

text: Migrationsverket har inte fastställt någon tidsgräns för när en notering ska tas bort. Det är enligt min uppfattning rimligt – det måste kunna göras en bedömning i varje enskilt fall. Det är dock lämpligt att en person som förs upp på förteckningen i samband med att han eller hon får besked om det också informeras om rutinerna för uppföljning och fortlöpande prövning och om de omständigheter som verket beaktar. AA fick inte någon sådan information förrän efter en förfrågan. Uppförandet av AA i förteckningen AA fördes upp på förteckningen för att han inte hade överklagat ett beslut som gått sökanden emot, trots att det inte hade kunnat klarläggas att han fått sökandens uppdrag att överklaga. Det förefaller som om Migrationsverket i det närmaste jämställt hans agerande med att ett ombud som fått i uppdrag att lämna in ett överklagande inte gjort det eller lämnat in överklagandet för sent. Jag ser inte dessa situationer som likvärdiga och de bör inte bedömas lika strängt. I och för sig hade det varit lämpligt att han hade bekräftat att sökanden inte ville överklaga beslutet eller som advokatsamfundets disciplinnämnd funnit, överklagat beslutet för säkerhets skull. Enligt min mening är det emellertid tveksamt om det som kan läggas AA till last är av sådan allvarlig karaktär att hans lämplighet som offentligt biträde måste ifrågasättas. Åtgärden att föra upp honom på förteckningen ligger dock inom det bedömningsutrymme som får anses godtagbart. Det finns därför inte tillräckliga skäl att rikta någon kritik mot Migrationsverket.

text: Avslutning Sammanfattningsvis anser jag att det är viktigt att Migrationsverket arbetar aktivt med frågan om hur man bäst ser till att endast lämpliga personer förordnas som offentliga biträden. Verkets huvudsakliga ansvar är att se till sökandenas bästa, och deras intresse av att få ett väl kvalificerat biträde är överordnat advokaters och andras intresse av att få biträdesförordnanden.

text: Jag vill dock betona att verket också har ett ansvar att se till att biträden förordnas utifrån de grundläggande principerna om saklighet och opartiskhet. När verket noterar en person i förteckningen är det angeläget att det är noga övervägt och i enlighet med de uttalanden som gjorts ovan. Det är vidare viktigt att det finns

text: fastlagda, tydliga rutiner för uppföljning av uppgifterna i förteckningen, att det fortlöpande prövas om en notering ska kvarstå och att en person som noteras i förteckningen får information om vad som gäller.

text: Jag förutsätter att Migrationsverket utvecklar sina rutiner för förteckningen, både i fråga om uppförandet av en person på förteckningen och hur en notering följs upp, och säkerställer att grundläggande rättssäkerhetskrav tillgodoses.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om en socialnämnd borde ha inlett en s.k. barnavårdsutredning med anledning av uppgifter om att ett barn for illa. Även fråga om det s.k. barnperspektivet i ett ärende angående bistånd avseende en hyresskuld

org: jo

text: AA har ensam vårdnaden om sin son BB, som är född 1992. Hon är rull- stolsburen och har på grund av sitt fysiska funktionshinder beviljats insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS).

type: stycke

text: AA avhystes från sin bostad i februari 2001 på grund av obetalda hyror. Socialnämnden i Haninge kommun (nedan socialnämnden) erbjöd henne då boende på ”Ryssviken”. AA vägrade att bo där. Var hon och BB bodde efter avhysningen är inte helt klarlagt.

text: Socialnämnden beslutade sommaren 2001 att inte bevilja AA bistånd till hennes hyresskuld.

text: I en anmälan till Länsstyrelsen i Stockholms län (nedan länsstyrelsen) klagade AA på socialnämnden. AA:s klagomål rörde i huvudsak nämndens in satser efter det att den hade avslagit hennes ansökan om bistånd till en hyres skuld. I ett beslut den 6 september 2001 riktade länsstyrelsen allvarlig kritik mot nämndens handläggning av ärendet. Som skäl för beslutet anförde läns styrelsen följande.

text: Nämnden har det yttersta ansvaret för AA och hennes söner. Detta innebär bland annat att nämnden är skyldig att ordna logiboende om de inte har någonstans att bo. Boendet skall enligt Länsstyrelsen vara anpassat till AA:s funktionsnedsättning och beläget så att det inte medför att hennes yngste son får svårigheter med att sköta sin skolgång. Nämnden skall verka för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden och har också ett särskilt ansvar när åtgärder rör barn. Enligt länsstyrelsens uppfattning har nämnden förbisett såväl AA:s funktionshinder som yngste sonens behov av ordnad logi. – – – Länsstyrelsen kan av utredningsmaterialet i ärendet inte finna annat än att AA:s situation, och i synnerhet yngste sonen BB:s situation är ytterst all varlig och anser att nämndens passiva handläggning riskerar att ytterliga re förvärra deras situation.

text: AA framställde i en skrivelse som kom in till länsstyrelsen den 10 januari 2002 nya klagomål mot socialnämnden. Länsstyrelsen beslutade den 24 januari 2002 att till socialnämnden överlämna ”bifogad anmälan från AA för utredning”. Länsstyrelsen tillade i sin skrivelse till nämnden: ”Efter genom förd utredning enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 2 §§

text: socialtjänstlagen

text: vill Länsstyrelsen ta del av utredningen.”

text: I en anmälan, som inkom till JO den 12 december 2002, anförde länsstyrelsen att socialnämnden inte hörsammat länsstyrelsens uppmaning till nämn den i januari

text: 2002 att inleda en utredning (JO:s dnr 4502-2002). Länsstyrelsen hemställde att JO skulle granska om nämndens underlåtenhet att utreda BB:s behov av insatser stred mot

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: och ifrågasatte därvid om tjänstefel hade begåtts.

text: Länsstyrelsen anförde i sin anmälan bl.a. följande.

text: I september 2001 riktade Länsstyrelsen allvarlig kritik mot nämnden för brister i handläggningen. Kritiken riktades mot att nämnden gett avslag på kvinnans ansökan om bistånd till hyresskuld utan att motivera sitt be slut. Kritiken gällde också att kvinnan och barnet erbjudits logi som var långt ifrån anpassat efter deras behov. Vid samtal med representanter från socialnämnd och ledning framkom att nämnden inte delade Länsstyrelsens uppfattning. Kvinnan vände sig till Länsstyrelsen med ett nytt klagomål i januari 2002 som framför allt rörde barnets situation. Länsstyrelsen överlämnade ärendet till socialnämnden i Haninge att utreda barnets behov av insatser med begäran om att få ta del av den genomförda utredningen. Social nämnden inkom inte med utredningen till Länsstyrelsen. Någon utredning hade inte gjorts. I september 2002 vände sig kvinnan återigen till Länsstyrelsen. Hon beskrev att hennes son inte fick någon hjälp trots stora svårigheter samt att hon själv inte fick hjälp varken ekonomiskt eller med insatser för sitt handikapp. Länsstyrelsen har tagit del av akterna i barnets och kvinnans ärenden samt haft ett samtal den 25 november 2002 med enhetschefen vid social förvaltningen. Situationen är i stort sett oförändrad och ingen utredning har inletts trots förnyad oro från skolan. Länsstyrelsen anser att det är allvarligt att socialnämnden underlåtit att utreda barnets behov med tanke på socialnämndens kännedom om familjens situation samt de allvarliga uppgifter skolan har inkommit med. Länsstyrelsens tidigare beslut har inte hörsammats av socialnämnden. En förnyad dialog med nämnden bedöms i den här situationen inte som meningsfull.

text: Under handläggningen hos JO av länsstyrelsens anmälan kom AA in med en anmälan mot socialnämnden (JO:s dnr 1153-2003). Hon anförde bl.a. att nämnden skadat hennes son genom det sätt på vilket ärendet rörande familjens behov av bostad hade handlagts.

text: Länsstyrelsens anmälan remitterades till socialnämnden för utredning och yttrande.

text: AA:s anmälan översändes till socialnämnden för att beaktas vid nämndens yttrande över länsstyrelsens anmälan till JO.

text: Socialnämnden anförde i ett yttrande till JO i huvudsak följande.

text: I januari 2002 inkom till Haninge kommun en skrivelse från länsstyrelsen i Stockholms län där en anmälan från AA överlämnades för utredning samt att länsstyrelsen efter genomförd utredning ville ta del av utredningen. I februari 2002 inkom från Runstensskolan information om att BB hade stor frånvaro men att samarbetet med modern gjorde att skolarbetet fungerade hjälpligt. Skolan uttryckte också att man var orolig för att bo- stadsförhållandena påverkade pojkens skolgång. När Socialtjänstens familjesektion får anmälningar görs det alltid en förhandsbedömning för att ta ställning till om en utredning måste inledas eller inte. Med anledning av detta träffade enhetschefen CC och socialsekreterare DD AA i maj 2002 för att göra en sådan förhandsbedömning. AA hade sin äldsta son EE med sig. Efter detta samtal blev det uppenbart att BB:s skolsituation skulle fungera om familjens bostadssituation löses med ett fast boende. I samråd med socialnämndens ordförande beslutades att inte inleda utredning då resultatet av utredningen kunde förutses. För att lösa familjens bostadssituation började Socialtjänstens ekonomisektion att handlägga ärendet utifrån AA:s ansökan om bidrag till hyresskuld men utredningen kunde inte slutföras då AA inte inkom med nödvändiga underlag för ett ställningstagande. Under november 2002 informerade Runstensskolan att BB fortfarande hade stor frånvaro men att det fungerade bra när han väl kom till skolan. Utredning enl. 11 kap. 1 § och 2 § inleddes i december med fokus på hur BB:s skolsituation skall lösas trots att familjen har en mycket osäker boendesituation. Denna utredning är ännu inte färdigställd. (Utredningen blev klar i juni 2003. Den låg till grund för en ansökan hos Länsrätten i Stockholms län om att BB skulle beredas vård enligt LVU; JO:s anmärkning).

text: Länsstyrelsen bereddes tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: En kopia av nämndens remissvar översändes till AA. Hon inkom därefter med ytterligare skrivelser.

text: JO hade vid sin prövning tillgång till länsstyrelsens akter med anledning av klagomål från AA mot socialnämnden och till socialförvaltningens journalanteckningar angående AA för tiden från den 28 juni till den 4 december 2001 och den utredning angående BB som nämnden inledde i december 2002 och som blev klar i juni 2003.

text: I ett beslut den 5 december 2003 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

type: rubrik

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, skall socialnämnden bl.a. verka för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden och med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdomar som visat tecken till en ogynnsam utveckling.

text: Socialtjänstens insatser för barn bygger på frivillighet från vårdnadshavarens och, om den unge fyllt 15 år, från barnets sida. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med tvångsvård. Regler härom finns i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

text: Enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB under sin uppväxt utsatts för stora påfrestning- ar. Det har bl.a. förelegat en långvarig tvist mellan föräldrarna rörande vårdnaden om honom. Under senare år har det också funnits betydande menings- motsättningar mellan AA och socialnämnden rörande familjens hjälpbehov med anledning av AA:s funktionshinder och behov av bistånd till främst hyresskulder.

text: Den 14 juni 2000 ansökte AA om bistånd till en hyresskuld som då upp- gick till drygt 70 000 kr. Socialnämndens arbetsutskott avslog ansökan den 10 augusti 2000. AA överklagade det beslutet till Länsrätten i Stockholms län som avslog överklagandet.

text: Familjen avhystes från sin bostad genom kronofogdemyndighetens försorg den 13 februari 2001. AA godtog då ett erbjudande från socialförvaltningen om att bo på ”Ryssviken”. Vid sitt besök där ansåg emellertid AA att boendet inte var godtagbart och uppgav att hon och BB skulle bo hos bekanta. Familjens bostadssituation synes därefter ha varit besvärlig. BB:s frånvaro i skolan var omfattande. Vid en diskussion mellan socialtjänsten och AA förklarade AA att hon inte kunde tänka sig att söka bostad i annan kommun än Haninge på grund av BB:s skolgång och fritidsaktiviteter.

text: I december 2000, dvs. före avhysningen av familjen, inledde social- nämnden en utredning angående behovet av insatser för BB. Utredningen blev klar den 25 juni 2001. Den kom till stor del att avse frågan om ekonomiskt bistånd till familjen. Under rubriken Bedömning anfördes avslutningsvis följande. Enligt utredares bedömning är BB mycket beroende av moderns livssituation och prioriteringar. Så länge som modern enligt utredare gör många felprioriteringar men det inte finns grund för tvångsåtgärder, är det av stor vikt att man kan stödja modern i de sätt som står till förfogande. Ge- nom att erbjuda modern handikappanpassad lägenhet och, enligt modern, tillräckligt personligt stöd kan BB:s situation stabiliseras. Utan kommunens hjälp tror utredare inte att modern på egen hand är kapabel att själv genomföra nödvändiga förändringar och då hennes hälsa blir allt sämre finns det stor risk att BB för lång tid framöver lever i en mycket instabil miljö både gällande boende och skola. Utredaren ansåg att nämnden skulle bevilja AA bistånd enligt 6 g § i förutvarande

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: med 200 000 kr avseende hennes skuld till hyresvärden så att hon skulle kunna erhålla en ny bostad. Nämndens arbets- och socialutskott delade inte utredarens bedömning. Ärendet avsluta- des utan någon insats från nämndens sida genom ett beslut den 28 juni 2001.

text: Huruvida det finns skäl att utge bistånd avseende en hyresskuld kan inte besvaras generellt. Om det är en barnfamilj som riskerar att avhysas eller som på grund av hyresskulder har svårt att finna en bostad skall socialnämnden vid ett beslut angående bistånd till skulden beakta det s.k. barnperspektivet. Detta kommer till uttryck i

text: 1 kap. 2 §

text: SoL (se 1 § fjärde stycket i den förutvarande

text: socialtjänstlagen

text: ) där det stadgas att när åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Att barnets intressen särskilt skall beaktas innebär inte att barnets bästa alltid skall vara avgörande för vilka beslut som fattas. Det s.k. barnperspektivet kan nämligen stå i strid med andra intressen. Det är dock angeläget att olika förslag till lösningar analyseras och vägs mot varandra i en beslutssituation. Barnets bästa skall därför alltid beaktas, utredas och redovisas (

text: prop. 1996/97:124 s. 99

text: f.).

text: Socialstyrelsen har tillsammans med länsstyrelserna genomfört ett projekt rörande hur barnperspektivet beaktas vid handläggningen av ärenden angående ekonomiskt bistånd. I Socialstyrelsens rapport Barnperspektiv vid handläggning av ekonomiskt bistånd (2002) anförs bl.a. följande när det gäller barnfamiljers boende (s. 39 f.).

text: Att få bo kvar i sitt bostadsområde kan vara viktigt för barn. Barn kan känna rädsla för att behöva flytta som följd av t.ex. föräldrarnas arbets- löshet. Att byta bostad och bostadsort är ofta en stor händelse för barn som vanligtvis rör sig inom ett ganska begränsat område. Barn och vuxna bygger upp lokala sociala nätverk som fungerar som en resurs, nätverk som måste byggas upp på nytt vid en flyttning. Det har visat sig att flyttningar under skoltiden, som innebär byte av kamrater och skola, kan få negativa konsekvenser för barns utbildningsgång. Samtidigt kan en flytt också vara spännande och positiv för ett barn och leda till nya sociala kontakter. – – – Hyresskulder och vräkningar är något som berör barnen och där social- tjänsten måste ställa frågan hur detta påverkar barnens livssituation. Hur påverkar det familjen och barnen att, ibland vid upprepade tillfällen, leva i en otrygg situation, att inte veta om man får bo kvar eller om avhysning kommer att ske? Det är viktigt att socialtjänsten hanterar dessa problem i ett tidigt skede och inte väntar in en vräkningssituation för att agera. Av- sikten med hyresvärdens meddelandeskyldighet till socialnämnden är att tidigt ge socialtjänsten möjlighet att undersöka om det finns behov av socialtjänstens insatser. I och för sig kan man anta att det hade varit till fördel för BB om nämnden beslutat att utge biståndet. Som framgår av det nyss anförda är barnets intresse inte utslagsgivande i ett sådant fall och nämnden har att vid sin bedömning av biståndsfrågan väga in eventuella motstående intressen. Det ligger i sakens natur att detta kan vara en grannlaga uppgift. JO brukar inte anlägga synpunkter på myndigheternas bedömningar i enskilda ärenden. Jag har inte funnit skäl att göra något avsteg från denna princip i förevarande fall.

text: I sin skrivelse till länsstyrelsen i januari 2002 anmälde AA socialnämnden för ”barnmisshandel”. Hon anförde bl.a. att kommunen var passiv när det gällde familjens akuta behov av bostad. I brevet lämnade hon vissa uppgifter angående bl.a. BB:s hälsa och skolgång. Länsstyrelsen översände AA:s skrivelse till socialnämnden ”för utredning”. Därvid angavs att länsstyrelsen önskade att få ta

text: del av utredningen när den var klar. I februari 2002 kom till socialnämnden in en anmälan från BB:s skola. Enligt anmälan hade BB omfattande frånvaro från skolarbetet. Skolan var orolig för att BB:s bostadsförhållanden påverkade hans skolgång.

text: Med anledning av skolans anmälan kallade socialförvaltningen i maj 2002 AA till ett möte. Mot bakgrund av vad som kom fram vid det mötet fann nämnden inte skäl att inleda någon utredning angående BB:s förhållanden.

text: Jag vill framhålla att en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL skall inledas utan dröjsmål. Det framstår därför som anmärkningsvärt att förvaltningen väntade i flera månader innan den tog kontakt med AA. Det är inte godtagbart att skolans anmälan blev liggande till slutet av terminen innan nämnden närmare övervägde om en utredning skulle inledas. Jag förutsätter att nämnden ser över sina rutiner så att liknande brister vid handläggningen av anmälningar enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL inte upprepas.

text: I sammanhanget finner jag skäl framhålla att om länsstyrelsen i sin egen- skap av tillsynsmyndighet förklarar att en socialnämnd bör inleda en utredning är detta naturligtvis en omständighet som starkt talar för att nämnden bör inleda en sådan. Nämnden är inte formellt bunden av uppmaningen. Eftersom socialnämnden i BB:s fall inte fann skäl att inleda en utredning, borde nämnden dock ha underrättat länsstyrelsen om sitt ställningstagande, inte minst som länsstyrelsen hade begärt att få ta del av den utredning som länsstyrelsen förutsatte skulle komma att utföras. Länsstyrelsen hade då fått möjlighet att utöva en mer aktiv tillsyn för att komma till rätta med eventuella fel i nämndens handläggning.

text: När det gäller frågan om huruvida nämnden borde ha inlett en utredning i början av år 2002 med anledning av bl.a. skolans anmälan vill jag anföra följande.

text: Nämnden erbjöd efter avhysningen AA och BB att bo på Ryssviken. AA ansåg emellertid att nämndens förslag om boende på Ryssviken inte var god- tagbart. Länsstyrelsen har tidigare granskat den delen av nämndens handläggning och det finns inte skäl för mig att här gå in på saken. I första hand har det självfallet ankommit på AA att själv försöka ordna ett annat boende för familjen. Såvitt framgår av utredningen kunde hon inte det och enligt vad hon själv uppgav försökte hon lösa situationen genom att hon och BB tillfälligt bodde hos olika bekanta. BB kom således att sakna ett fast och ordnat boende. Socialnämndens ansvar för att bistå familjen, och då i första hand BB, har därför inte upphört genom nämndens erbjudande till AA om att få bo på Ryssviken.

text: I den utredning angående BB som nämnden avslutade i juni 2001 hade ut- tryckts viss oro för BB:s förhållanden. Under andra halvåret 2001 hade nämn- den flera kontakter med AA angående familjens boende och med länsstyrelsen angående handläggningen av ärendet. Däremot synes nämnden inte ha haft någon närmare inblick i hur BB:s förhållanden var och hade utvecklats. Med hänsyn till

text: osäkerheten rörande BB:s boende och med beaktande av bl.a. AA:s funktionshinder fanns det flera frågetecken som rörde under vilka förhållanden som BB levde. Mot bakgrund härav måste uppgifterna i AA:s anmälan till länsstyrelsen och skolans anmälan till socialnämnden i januari respektive februari 2002 ha varit ägnade att inge stor oro för BB.

text: Nämnden har i sitt yttrande anfört att det efter samtalet med AA i maj 2002 var uppenbart att BB:s skolsituation skulle fungera om familjens bostadssituation kunde lösas med ett fast boende. Enligt nämnden fanns det därför inte skäl att inleda en utredning eftersom resultatet av en sådan kunde förutses.

text: Frågan om nämndens skyldighet att inleda en utredning har emellertid inte kunnat avgöras enbart utifrån att nämnden hade en klar uppfattning om vad som var grunden till bristerna i BB:s skolgång. Nämnden har nämligen haft det yttersta ansvaret för BB:s förhållanden under tiden fram till dess att familjen hade ett ordnat boende. Bostadsfrågan hade varit aktuell en längre tid och det gick inte att bedöma när den skulle kunna lösas. Innehållet i AA:s anmälan till länsstyrelsen och skolans anmälan till socialnämnden talade entydigt för att BB:s förhållanden vara sådana att det kunde finnas en risk för att hans hälsa och utveckling skulle skadas.

text: Socialnämnden inledde en utredning i december 2002. Den resulterade i att nämnden hos länsrätten ansökte om att BB skulle beredas vård med stöd av LVU. Det finns inte skäl för mig att anlägga några synpunkter på om BB skulle beredas sådan vård eftersom det är domstol som avgör den saken. När den aktuella utredningen utfördes hade BB:s förhållanden sannolikt försämrats i förhållande till hans situation våren 2002. Resultatet av den utredning som nämnden utförde visar på att nämnden långt tidigare borde ha försökt klarlägga behovet av insatser från socialtjänsten beträffande BB.

text: Det är sammanfattningsvis anmärkningsvärt att nämnden inte redan i februari/mars 2002 inledde en utredning för att kunna bedöma vilka åtgärder som eventuellt kunde vara påkallade från socialtjänstens sida för att stödja BB.

text: Om en socialnämnd underlåter att inleda en utredning angående behovet av insatser från socialtjänstens sida för ett barn kan passiviteten aktualisera ansvar för tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Ställningstagandet till att i förevarande fall inte inleda en utredning grundades emellertid på en värde- ring av de omständigheter som nämnden kände till och de kompletterande uppgifter som inhämtades vid samtalet med AA i maj 2002. Det ligger i sakens natur att det i ett sådant fall måste finnas utrymme för olika bedömningar. Varje felbedömning bör inte föranleda straffansvar för den eller de som var ansvariga för ställningstagandet. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl anta att någon befattningshavare vid nämnden eller dess förvaltning har gjort sig skyldig till tjänstefel. Det finns dock anledning att med stort allvar se på nämndens åsidosättande av sin utredningsskyldighet.

text: Den syn som nämnden har haft på sin skyldighet att inleda en s.k. barnavårdsutredning står inte i överensstämmelse med de höga krav som lagstiftningen ställer på socialtjänsten. Jag utgår därför från att vad jag har uttalat i detta beslut leder till en diskussion i socialnämnden och vid dess förvaltning om hur nämnden skall fullgöra sina åligganden när det gäller att klarlägga behovet av stödinsatser för barn i kommunen. Jag utgår vidare från att läns- styrelsen inom ramen för sin tillsyn av socialtjänsten även fortsättningsvis kommer att ägna saken erforderlig uppmärksamhet.

text: Eftersom mina uttalanden i beslutet rör det s.k. barnperspektivet vid handläggningen av ärenden inom socialtjänsten och nämndens skyldighet att inleda utredning av barns förhållanden finner jag skäl att tillställa Barnombudsmannen en kopia av beslutet för kännedom.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativ mot Polismyndigheten i Hallands län och Åklagarmyndigheten i Göteborg för långsam handläggning av kriminalärenden m.m.

text: Bakgrund

text: Under tiden september 1999 - maj 2001 genomförde jag inspektioner vid sex olika polismyndigheter för att få en uppfattning om polisens utredningar av vardagsbrottslighet. Sedan inspektionerna avslutats fäste jag Justitiedepartementets uppmärksamhet på de iakttagelser jag hade gjort genom en skrivelse den 31 maj

text: 2002 (JO 2002/03 s. 98).

text: En av de inspekterade myndigheterna var Polismyndigheten i Hallands län. Denna inspektion ägde rum i juni 2000 och avsåg kriminalavdelning Halmstad och närpolisområde Halmstad (dnr 2127-2000). Granskningen av handläggningen av ärenden vid kriminalavdelningen resulterade i ett beslut den 31 januari 2001 (JO 2001/02 s. 134). Jag uttalade där bl.a. att de mest anmärkningsvärda bristerna i utredningsverksamheten var de mycket långa handläggningstiderna och avsaknaden av väl fungerande bevaknings- och kontrollrutiner. Det förelåg vidare vissa brister i fråga om prioriteringen av de olika ärendetyperna. Sammanfattningsvis konstaterade jag i beslutet att utredningsverksamheten inte uppfyllde de krav som måste ställas på sådan verksamhet och att det därför fanns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten. Inspektionen resulterade också i ett beslut den 27 april 2001 avseende Åklagarmyndigheten i Göteborg, åklagarkammaren i Halmstad (dnr 3205-2000). Jag uttalade i detta bl.a. att de åklagare som avsågs med beslutet inte hade fullgjort sina skyldigheter som förundersökningsledare. Det kom därefter till min kännedom att Polismyndigheten i Hallands län hade vidtagit ett flertal åtgärder för att försöka komma till rätta med problemen kring myndighetens utredningsverksamhet.

text: Initiativet

text: Mot den nu angivna bakgrunden gav jag i november 2002 byråchefen AA i uppdrag att göra en uppföljning av den tidigare inspektionen. Den 20 - 22 november 2002 inspekterades därför återigen utredningsverksamheten vid Polismyndigheten i Hallands län, kriminalavdelning Halmstad och närpolisområde Halmstad. De iakttagelser som gjordes vid denna inspektion redovisades i ett protokoll (dnr 4068-2002). Vid inspektionen lämnade myndigheten enligt vad som antecknats i protokollet bl.a. följande upplysningar.

text: Sedan JO:s förra inspektion i juni 2001 har man arbetat med att komma till rätta med problemen vid utredningsverksamheten och de stora ärendebalanserna.

text: Under perioden september 2000 - februari 2001 genomfördes i samarbete med Rikspolisstyrelsen ett metodutvecklingsprojekt kallat ”Förundersökningsledning i Hallands län”. Projektverksamheten innefattade en rad åtgärder och påvisade att ett aktivt förundersökningsledarskap av kvalificerade förundersökningsledare positivt påverkar genomströmningstiden och kvalitén på brottsutredningsverksamheten. En åtgärd under projektet var tillskapandet av en utredningsjour med brottsutredare i tjänst under kvällar och helger under ledning av en förundersökningsledare. Det infördes också möjlighet att anmäla brott via Internet. Vidare användes digitala fickminnen för ljudupptagning av förhör m.m. Denna tekniska lösning innebar att utskriftsarbetet kunde fördelas till olika orter inom polismyndigheten. Utskriftsarbete av civilanställd personal under dagtid, kvällstid och helger visade sig vara mycket rationellt. Förenklat utredningsförfarande (

text: 23 kap. 21 § tredje stycket rättegångsbalken

text: ) infördes hos utryckningspersonalen. Förundersökningar överlämnades till åklagare för kvalitetsbedömning. Sidorna tre och fyra av aktomslagen består numera av en s.k. kvalitetssäkringsrapport där den åklagare som tar emot förundersökningen bedömer om utredningen varit bra eller om något kan bli bättre, allt efter 20 olika parametrar. Aktomslaget returneras sedan till förundersökningsledaren vid polismyndigheten med uppgift om utredningens kvalitet. Återkopplingen från åklagarmyndigheten läggs in i ett accessdataprogram och sammanställs per närpolisområde. På så sätt kan man, per polisområde eller närpolisområde, enkelt identifiera vilka kvalitetsbrister som finns i förundersökningarna och vid behov gå in med nödvändig kompetensutveckling. Den 1 oktober 2001 ingångsattes en utredningsjour på försök som arbetar i huvudsak på det sätt som man gjorde inom metodutvecklingsprojektet. Utredningsjouren har hela polismyndigheten som upptagningsområde, och jouren utgörs av sex team med vardera fyra utredare och en förundersökningsledare. Den 31 oktober 2002 hade utredningsjouren en öppen balans på 453 ärenden. Avsikten är nu att denna utredningsjour skall bli permanent. Kriminalavdelningen Halmstad består av 24 utredningsmän med en operativ förundersökningsledare, inspektören BB. Kriminalkommissarien CC är chef för avdelningen. Det finns för närvarande tre utredningsmän som kan handlägga bedrägeribrott. Kriminalavdelningen hade per den 31 oktober 2002 en öppen balans om 1025 ärenden. Det finns planer på att dela upp kriminalavdelningen Halmstad i två rotlar med en operativ förundersökningsledare i varje rotel.

text: I februari 2002 påbörjade man en ny samverkansform, ÅPS - Åklagare och Polis i Samverkan, med åklagarkammaren i Halmstad. En gång i veckan kommer en åklagare till polisen i Halmstad för att i ett tidigt skede av utredningsarbetet hjälpa till med rådgivning och med att fatta beslut som underlättar utredningsarbetet. Exempel på ärenden som tas upp är åtalsprövningsärenden, polisledda förundersökningar av mer komplicerad art där det önskas en åklagares bedömning och åklagarledda nyinkomna ärenden som polisen anser tveksamma för vidare utredning.

text: Inspektören BB och kriminalkommissarien CC upplyste under inspektionen följande om bevakningsrutinerna vid kriminalavdelningen.

text: Det är BB som har ansvaret för bevakningen av de öppna ärendena. I de ärenden som är inlottade på åklagare sker inte någon egen bevakning hos utredarna på kriminalavdelningen, utan ansvaret för ärendena ligger på den åklagare som är förundersökningsledare. Med jämna mellanrum skickas emellertid en lista till åklagarkammaren med ärenden i vilka man väntar på exempelvis avskrivningsbeslut. I de ärenden som är utlagda på utredningsmän och där polisen är förundersökningsledare sker inte heller någon regelmässig bevakning eller

text: uppföljning från kriminalavdelningens sida. Enligt BB saknas tid för detta. CC uppgav emellertid att han vid tillfälle skickar ut ett meddelande till de olika utredarna med uppgift exempelvis om att de handlägger ett prioriterat ärende och att ärendet bör redovisas så snart det kan ske. Den outdelade balansen uppgår till drygt 200 ärenden. BB kontrollerar regelbundet de prioriterade ärendena i den outdelade balansen men har sämre kontroll beträffande de övriga ärendena i balansen. Det tas ärenden från den outdelade balansen och tilldelas handläggare när det är möjligt. BB var den 22 november 2002 förundersökningsledare i 462 ärenden. Vid inspektionen granskades de 144 äldsta öppna ärendena vid kriminalavdelningen och de öppna ungdomsärendena vid närpolisområdet. Därutöver granskades stickprovsvis avslutade ärenden under 2002 vid kriminalavdelningen och närpolisområdet. Vid granskningen uppmärksammades 66 ärenden (ej ungdomsärenden) i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. Ärendena avsåg bl.a. allmänfarlig vårdslöshet, bedrägeri, försvårande av miljökontroll, framkallande av fara för annan, stöld, olaga hot och sexuellt ofredande. I dessa ärenden hade i princip inga utredningsåtgärder vidtagits under minst ett års tid. I flera av ärendena var åklagare förundersökningsledare.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om  orsaken till att ett stort antal ärenden hade legat lång tid utan att några åtgärder hade vidtagits i dem,  vilka åtgärder polismyndigheten, utöver vad som redovisades vid inspektionen i november 2002, hade för avsikt att vidta för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Polismyndigheten anmodades också att yttra sig om de kontroll- och bevakningsrutiner som tillämpas vid kriminalavdelningen. Vid yttrandet borde myndigheten beakta de upplysningar som lämnades vid JO:s inspektion i juni 2000 och den kritik som framfördes i JO:s beslut den 31 januari 2001 mot avsaknaden av väl fungerande kontroll- och bevakningsrutiner.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar från kriminalinspektören BB.

text: BB Anledningen till att ett antal ärenden legat utan att några direkta åtgärder vidtagits är att det inte funnits tid till utredningsåtgärder i den typ av ärenden som avses i inspektionen. Det har under t ex sommarmånaderna och andra perioder med hög arbetsbelastning varit fullständigt omöjligt att i någon större utsträckning ägna sig åt sådana ärenden. Man får då hela tiden försöka inrikta sig på att klara av de ärenden som är prioriterade. De åtgärder som vidtagits och som alltid pågår för att komma tillrätta med långa handläggningstider är att hjälpa de utredare som har problem med ärenden. På grund av hög arbetsbelastning för mig har jag inte alltid haft den tid som varit nödvändig. Andra åtgärder är att samordna ärenden samt att kontrollera misstänkta i brottsregistret. Dessa åtgärder har varit lättare för mig att hinna med. Jag har även här kunnat få hjälp av civil personal. Vid inspektionen har det framkommit att vissa åklagarledda ärenden haft lång handläggningstid. I många av dessa ärenden har påstötningar gjorts till åklagar-

text: kammaren. Trots detta har ej beslut tagits i de aktuella ärendena. Det har dock på grund av tidsbrist ej varit möjligt att fullständigt bevaka alla åklagarledda ärenden. När det gäller regelmässig bevakning av utlagda ärenden på handläggare har jag inte haft den tid som varit nödvändig till denna bevakning. Jag har dock alltid försökt hinna med att tala med de utredare som dragit på sig många ärenden och på något sätt försökt hjälpa dem. När det gäller prioriterade ärenden, som skall ledas av åklagare, lottas dessa alltid direkt in på åklagare. Ärendena lägges sedan ut på handläggare. Kan ärendet inte direkt läggas på handläggare läggs det i förtur - balans, tills direktiv lämnas av åklagare. Även andra prioriterade ärenden som inte direkt kan läggas ut på handläggare läggs i förtur balans. Med hjälp av dessa rutiner kommer de prioriterade ärendena snabbt att kunna påbörjas. När det sedan gäller de ärenden som ej är prioriterade är det svårt för mig att fullständigt bevaka dessa ärenden. Jag försöker dock i mån av tid att även bevaka dessa ärenden.

text: Polismyndigheten

text: Orsaken till den långsamma handläggningen av ett stort antal ärenden är i allt väsentligt att hänföra till en resursbrist. Ytterligare ett skäl är att beslutade bevaknings- och kontrollrutiner ej följts. För resursbristen har tidigare redogjorts i samband med JO:s inspektion i juni 2000. Sedan hösten 2001 har en utredningsjour, innebärande ett tillskott av 20 utredare, funnits vid myndigheten. Tillskottet har bl. a. inneburit att prioriterade ärenden kunnat redovisas snabbare samtidigt som flera ärenden med framgång kunnat redovisas till åklagare. Då Polismyndigheten tvingats prioritera den händelsestyrda verksamheten sommartid har jourverksamheten dock i praktiken varit nedlagd under en period 2002. Detta kommer för övrigt att upprepas under sommaren 2003. Kriminalpolisen har därför fått koncentrera sig på de prioriterade ärendena. Av de 66 utpekade ärendena under punkten 3.2 i protokollet handlar 19 om miljöbrott. I avvaktan på en förutskickad lagändring där de s.k. köldmedierapporterna nämns särskilt (Miljöbalkskommitténs principbetänkande

text: SOU 2002:50

text: ) har prioriteringen på miljöområdet skett i samråd med den specielle miljöåklagaren. I arbetet med en översyn av organisationen, för vilket tidigare redogjorts, har en av slutsatserna blivit att myndighetens utredningskapacitet är otillräcklig och att sådan måste tillföras i en takt som ekonomin kan tillåta. Genom delningen av utredningsenheten i Halmstad – som närmare redogöres för – – – nedan – bör ges förutsättningar för en mera aktiv förundersökningsledning vilket i sin tur förväntas effektivisera verksamheten. I allt väsentligt torde en rejäl minskning av ärendemängden vara avgörande för att den lokala förundersökningsledaren ska få en reell möjlighet till kontroll och bevakning. Polisstyrelsen har i dagarna beslutat att dela den lokala utredningsenheten i Halmstad i två rotlar med var sin rotelchef/polisiär förundersökningsledare. Såväl personalansvar som ärendemängd avses därmed bli halverat. Beslutet har föregåtts av en behandling i den ovan nämnda organisationsöversynen och en längre tids diskussion med berörd personal. De båda rotelchefsbefattningarna beräknas bli tillsatta inom kort. En ytterligare åtgärd som vidtagits är utfärdande av en särskild tjänsteföreskrift om utredningsverksamheten (mars 2002). Även i Kriminalpolisens årliga övergripande handlingsplan ges anvisningar om arbetet som förundersökningsledare. För närvarande pågår en uppföljning av denna tjänsteföreskrift, inriktad på hur granskare och förundersökningsledare tillämpar ålagda kontroll- och bevakningsuppgifter. Anmälanssystemet (RAR) medger tyvärr inte önskade möjligheter till kontroll och bevakning av ärenden. Detta har blivit särskilt märkbart efter ändringen i förundersökningskungörelsen – 2 a § – som stadgar särskild skyndsamhet vid vissa brott där målsäganden inte fyllt 18 år. I stället måste olika manuella rutiner prövas. Som exempel på en sådan manuell rutin kan nämnas att ärenden som är beroende av

text: tidsfrister, t ex våld mot kvinnor, av den polisiäre förundersökningsledaren markeras med färgpenna som anger den senaste dagen för redovisning. Sammanfattningsvis vill Polismyndigheten anföra att stor kraft lagts på avarbetning av gamla ärenden, utbildning och förändring av rutiner.

text: Vid granskning av polismyndighetens handlingar i ärendet K25803-01 noterades att beslut i förundersökningsfrågan saknades.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Göteborg för upplysningar och yttrande om

text:  anledningen till att förundersökningarna i ärenden där åklagare är

text: förundersökningsledare inte var avslutade,

text:  vilka åtgärder som vidtagits vid åklagarmyndigheten för att påskynda

text: handläggningen av ärendena,

text:  huruvida förundersökning hade inletts i ärendet K25803-01 (C3-4-5022-

text: 01-1) och om så var fallet, vem som fattade beslutet och när detta skedde.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats yttranden från chefsåklagaren DD, 3:e åklagarkammaren i Göteborg, och chefsåklagaren EE, åklagarkammaren i Halmstad, samt från kammaråklagaren FF, 3:e åklagarkammaren i Göteborg.

text: FF lämnade en utförlig förklaring till de långa handläggningstiderna beträffande ärendena om påstådda miljöbrott, varvid han bl.a. framhöll att det varit nödvändigt att prioritera vissa ärenden framför andra. I fråga om ärendet K25803-01 upplyste han bl.a. att han inte dokumenterat något särskilt beslut att inleda förundersökning och det inte heller av handlingarna framgick att polisen hade dokumenterat något sådant beslut.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Vid myndighetens miljöbrottsenhet handläggs samtliga miljöbrottsärenden inom distriktet. Enheten verkar mot två polismyndigheter, två länsstyrelser, 55 kommuner, 14 tingsrätter samt två hovrätter. Arbetet är förenat med tjänsteresor. I oktober 2001 överflyttades ansvaret för denna verksamhet från 1:a åklagarkammaren i Göteborg till min kammare. Vid denna tidpunkt var enheten bemannad med endast en av myndighetens två miljöåklagare (kammaråklagare FF). Arbetet med att överflytta ärendemängden – omkring 800 öppna ärenden – var mycket resurskrävande. I december samma år tillsattes en vakant miljöåklagartjänst. Tillsammans med miljöåklagarna insåg jag snart att den balanserade ärendemängden motiverade ytterligare en miljöåklagare. Efter framställan verkade myndigheten för att en tredje miljöåklagartjänst tillsattes under våren 2002. Trots att antalet miljöåklagare sålunda utökats har arbetsbelastningen för dem varit mycket hög. Den balanserade ärendemängden per miljöåklagarrotel har vida överstigit motsvarande arbetsmängd på en åklagarrotel i den allmänna verksamheten. Jag har tillsammans med miljöåklagarna diskuterat olika lösningar för att komma till rätta med arbetssituationen. Till exempel har vi funderat kring tanken att enklare miljöärenden borde kunna handläggas ute på respektive åklagarkammare.

text: Det finns emellertid anledning att vila lite på hanen med större förändringar. På senare tid har antalet balanserade ärenden nedbringats. Under 2002 har ärendetillströmningen minskat med 30 procent jämfört med året dessförinnan. Under den senaste tolvmånadersperioden har i genomsnitt inkommit 39 nya ärenden per månad vilket ter sig som ett hanterbart ärendeinflöde. Vi tror således att arbetsförhållandena under innevarande verksamhetsår kommer att förbättras.

text: EE lämnade en utförlig redogörelse för de åtgärder som vidtagits för att påskynda handläggningen, för de förbättringar som gjorts i fråga om rutinerna för utredningsverksamheten och för kammarens egenkontroll och uppföljning. Hon anförde sammanfattningsvis följande.

text: Åtgärder har vidtagits både av organisatorisk art och genom att skapa nya system för utredningsverksamheten i syfte att förhindra att ärenden inte handläggs på ett skyndsamt sätt. Det är min bedömning att Åklagarkammaren i Halmstad tagit problemen på allvar och verkat för att lösa dem. Väsentliga förbättringar har skett och utvecklingen är positiv.

text: Åklagarmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: En stor del av de ärenden som berörs är miljöärenden vilka handläggs av åklagarmyndighetens miljöåklagare, som organisatoriskt tillhör 3:e åklagarkammaren i Göteborg. Det kan inledningsvis konstateras att flertalet av de ärenden som remissen avser är avslutade. Det kan vidare konstateras att handläggningstiderna varit oacceptabelt långa i flertalet ärenden. Av

text: 23 kap 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Det är förundersökningsledarens uppgift att ansvara för att direktiv ges och att det sker en fortlöpande kontroll av att utredningarna sköts rationellt och med den skyndsamhet som omständigheterna i varje ärende medger. Det är vidare av största vikt att det på åklagarkamrarna finns system som medger en effektiv bevakning av ärendena. Av EE:s yttrande framgår att man tagit fram nya rutiner för egenkontroll och uppföljning i syfte att verka för att handläggningstiden minskar mellan anmälan och beslut. Jag kommer att följa upp att det angivna syftet uppnås. Jag vill i detta sammanhang framhålla att handläggningstiden från anmälan till beslut vid kammaren i sin helhet minskat betydligt från 2001 till 2002.

text: Miljöärendena

text: FF har lämnat en ingående redogörelse angående miljöärendena. Jag hänvisar till vad han anfört. För egen del vill jag tillägga följande. År 2000 fick två åklagare – kammaråklagarna FF och GG – i uppdrag att handlägga brott mot

text: miljöbalken

text: . Åklagarna var inledningsvis knutna till 1:a åklagarkammaren i Göteborg. Ett nära samarbete inleddes med tillsynsmyndigheter, kustbevakning och polis. Samtidigt tillsattes en särskild överåklagare hos Riksåklagaren med uppgift att bl. a. bevaka rättsutvecklingen inom området och sörja för metod- och kompetensutveckling. Efter

text: miljöbalkens

text: tillkomst 1999 ökade ärendetillströmningen lavinartat i hela landet. Dimensioneringen på polis- och åklagarsidan motsvarade inte det antal ärenden som skulle hanteras.

text: Under senare delen av 2001 sökte och fick GG en anställning som kansliåklagare. Några månader senare förordnades kammaråklagaren HH som miljöåklagare. I oktober 2001 överflyttades åklagargruppen till 3:e åklagarkammaren i Göteborg. Ungefär samtidigt förordnades ytterligare en åklagare för hantering av miljömålen, kammaråklagaren JJ. En anställning som hon innehade till 2003. Ärendeinflödet har nu minskat betydligt och befinner sig på en mera hanterbar nivå. Balanserna har därmed också minskat. Med hänsyn till personalsituationen i distriktet har det inte varit möjligt för mig att avdela fler åklagare för hantering av denna ärendegrupp. Jag har emellertid mycket nära följt miljöåklagarnas arbete och resultat inte minst genom direktkontakt med dessa. För att i viss mån avlasta miljöåklagarna har GG under sin tid som kansliåklagare vid flera tillfällen handhaft ett antal komplicerade miljömål i rätten. För att klara av situationen har – som BB anfört i sitt yttrande – en prioritering varit nödvändig. Den prioritering som miljöåklagarna sålunda gjort har skett med mitt samtycke. Som jag tidigare anfört har nu ärendetillströmningen minskat betydligt. Resurserna har utökats på polissidan och jag har en förhoppning att vi skall komma till rätta med problemen.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK.

text: Ett beslut att inleda en förundersökning eller att utvidga en förundersökning skall sättas upp särskilt eller antecknas i akten. Det skall framgå vem som har fattat beslutet (1 a § första stycket FUK).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Bedömning

text: Polismyndigheten Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal (

text: 2 § polislagen

text: [1984:387]). Regeringen har beträffande den brottsutredande verksamheten uttalat att det är ett grundläggande medborgarkrav att brottsutredningar genomförs snabbt, effektivt och med hög kvalitet (

text: prop. 2002/03:1

text: , utgiftsområde 4, Rättsväsendet, s. 28).

text: I den skrivelse till Justitiedepartementet som har nämnts i det föregående gjorde jag bl.a. följande principiella uttalanden om polisens brottsutredande verksamhet. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas

text: intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostadseller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver. Utredningsverksamheten vid kriminalavdelningen i Halmstad har under senare år vid ett par tillfällen varit föremål för min granskning. De iakttagelser som gjordes vid inspektionen i juni 2000 resulterade i att jag i januari 2001 riktade allvarlig kritik mot polismyndigheten för dess sätt att bedriva verksamheten. Av den nu gjorda utredningen framgår att polismyndigheten sedan dess arbetat med att komma till rätta med problemen bl.a. genom att tillskapa en utredningsjour och en ny form för samverkan med åklagarna. Vidare har en ny chef för avdelningen tillsatts.

text: Vid inspektionstillfället i november 2002 förekom det emellertid alltjämt brister i utredningsverksamheten. Handläggningen av 66 ärenden som uppmärksammades vid inspektionen uppfyllde inte det skyndsamhetskrav som läggs fast i 23 kap.

text: 4 § rättegångsbalken

text: (RB), och det framkom vidare att det saknades tid för en regelmässig bevakning av ärendena.

text: Enligt polismyndigheten var orsaken till den långsamma handläggningen i allt väsentligt att hänföra till brist på resurser och till att beslutade bevaknings- och kontrollrutiner inte följts. Som jag ett flertal gånger tidigare framfört är det inte godtagbart att ett stort antal ärenden ligger hos polisen utan att några som helst utredningsåtgärder har vidtagits under minst ett års tid. Det är vidare anmärkningsvärt att polismyndigheten nästan två och ett halvt år efter den första inspektionen i juni 2000 fortfarande inte hade några väl fungerande bevaknings- och kontrollrutiner trots att jag i mitt beslut i januari 2001 särskilt framhöll vikten av sådana rutiner.

text: Jag kan emellertid med tillfredsställelse notera att polismyndigheten har fortsatt att förbättra och effektivisera verksamheten, bl.a. genom att dela upp den lokala utredningsenheten i Halmstad i två rotlar med var sin rotelchef och genom att man numera följer upp hur bestämda kontroll- och bevakningsrutiner tillämpas. Jag förutsätter att polismyndigheten fortsätter sitt arbete med att förbättra den brottsutredande verksamheten så att myndigheten kan leva upp till kravet på att brottsutredningar skall genomföras snabbt, effektivt och med hög kvalitet.

text: Åklagarmyndigheten Av utredningen framgår att åklagare var förundersökningsledare i flera av de 66 ärenden som uppmärksammades vid inspektionen i november 2002. Jag är medveten om att man inom såväl åklagar- som polisväsendet måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med beaktande av detta förhållande uppfyller, som

text: sagts i det föregående, handläggningen i dessa ärenden inte det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Jag delar således åklagarmyndighetens bedömning att handläggningstiderna varit oacceptabelt långa. De åklagare som varit förundersökningsledare i ärendena har varit ansvariga för att se till att utredningarna bedrevs på ett ändamålsenligt och effektivt sätt.

text: Jag kan emellertid konstatera att åklagarkammaren i Halmstad nu har vidtagit ett flertal åtgärder för att påskynda handläggningen och förbättra rutinerna för utredningsverksamheten samt att man infört ett system för egenkontroll och uppföljning.

text: Vad gäller miljöärendena har åklagarmyndigheten upplyst att ärendeinflödet har minskat betydligt och att det nu befinner sig på en mer hanterbar nivå. DD har i sitt yttrande uppgett att antalet miljöåklagare har utökats och att han tillsammans med dem diskuterat olika lösningar för att komma till rätta med arbetssituationen.

text: Vad slutligen handläggningen av ärendet K25803-01 beträffar vill jag erinra om att ett beslut att inleda förundersökning skall sättas upp särskilt eller antecknas i akten. Det skall vidare framgå vem som har fattat beslutet (1 a § första stycket FUK).

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.