nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot bl.a. Polismyndigheten i Västra Götaland för ett ingripande mot en 17-årig pojke m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde makarna AA och BB klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av att deras 17-årige son CC hade gripits misstänkt för rån natten mellan den 7 och den 8 januari 2005. I anmälan uppgavs bl.a. följande. CC och en kamrat till honom hade promenerat på en gata i Göteborg när de blev stoppade av polisen. Polisen grep CC och satte honom i en polisbil. Efter ett tag fick han reda på att han var gripen misstänkt för rån. När polisen gick igenom CC:s plånbok påträffade de ett kreditkort som han tidigare hade hittat. CC fördes därefter till polisstationen och låstes in i en cell. Han var orolig för att föräldrarna skulle undra vart han hade tagit vägen men han fick inte lämna något besked till dem. När CC inte hörde av sig blev makarna AA och BB oroliga och ringde till polisen för att höra om de kände till om CC möjligen hade blivit överfallen eftersom de inte fick någon kontakt med honom på mobiltelefonen. De fick då i stället besked om att sonen var gripen misstänkt för rån. Fadern åkte sig till polisstationen och fick vänta i två timmar innan han fick vara med när sonen förhördes. Det kom då fram att signalementet på den misstänkte gärningsmannen för det aktuella rånet inte alls stämde överens med sonens utseende.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet K3586-05 granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den aktuella natten hade polisens ledningscentral sänt ut ett larm om att ett rån, vid vilket en mobiltelefon tillgripits, hade inträffat i Nordstaden. Enligt detta larm hade gärningsmannen vid rånet med sig tre kamrater, varav två var av afrikanskt ursprung och en av persiskt. Signalementet på gärningsmannen var: ”Mörkhyad och troligtvis afrikan, ca 190-195 cm lång och ca 20-25 år samt iklädd röd Canada Goose jacka, jeans och vit mössa”.

text: Inspektören DD patrullerade vid Vasaplatsen och iakttog då två personer, varav den ene stämde in på signalementet. Personerna stoppades av flera tillskyndade

text: polismän, bl.a. polisassistenterna EE, FF, GG och HH. En av de stoppade personerna var CC, som enligt anmälan till JO är ”halv Eritrean halv svensk, ljusbrun i hyn, 1.78 cm. lång”. Enligt en avrapporteringspromemoria upprättad av EE bar CC en vit toppluva och en röd tröja under sin jacka. Vid en s.k. skyddsvisitation av CC påträffades en mobiltelefon som visade sig inte vara den som hade tillgripits vid rånet. CC hade emellertid på sig ett VISA-kort som hade tillgripits vid ett annat rån 14 dagar tidigare (rånet utreddes i ärendet K200701-04). Han uppgav till polisen att han hade hittat detta kontokort på gatan ett par veckor tidigare. – Enligt en utredningsanteckning upprättad någon vecka efter händelsen uppskattade polis-mannen JJ, City Span, att CC var ca 170-175 cm lång. CC:s kamrat kontrollerades också av polisen. Kamraten var av afrikanskt ursprung, ca 20 år gammal och 190 cm lång, hade svart hår med rött pannband samt iklädd en svart nylonjacka, röda byxor och vita skor. Enligt en tjänsteanteckning, undertecknad ”KK”, släpptes kamraten. I anteckningen stod vidare ”varför vet jag inte eftersom det var den kille som bäst stämde in på sign, troligen hade de båda gm bytt kläder”. Det var okänt om CC:s kamrat hade något tillgripet gods på sig vid tillfället.

text: CC greps kl. 00.15 och fördes in till polisstationen kl. 00.25. Gripandet anmäldes till jouråklagaren, kammaråklagaren LL, kl. 02.30. Fadern underrättades om gripandet kl. 02.30 och socialjouren kl. 03.40. CC hördes kl. 04.36 och delgavs då misstanke om rån alternativt häleri, alternativt fyndförseelse rörande kontokortet (K700201-04) samt stöld rörande mobiltelefonen (K3586-05). Pappan var närvarande vid förhöret. CC frigavs samma dag kl. 05.35 efter beslut av LL.

text: Den 3 mars 2005 skickade kammaråklagaren MM en påminnelse i ärendet och påpekade att den misstänkte var underårig. I ett meddelande den 16 mars 2005 begärde Göteborgspolisen hjälp av närpolisen Värmdö med att hålla målsägandeförhör i ärendet. I meddelandet uppgavs bl.a. ”Ärendet är ett ungdomsärende, varför det vore tacksamt med snabb handläggning. Ärendet är väl ganska tveksamt” och ”CC har fått problem med körkortstillstånd mm, då han ligger i MR. Läser man ärendet är det ganska tveksamt att han satts upp som misstänkt. Den i ärendet nämnde NN (CC:s kamrat; JO:s anmärkning) stämmer bättre in på signalementet”. Målsägandeförhör hölls den 11 april 2005.

text: MM lade ned förundersökningen den 13 april 2005 (K3586-05). Som motivering angavs bl.a. ”Det går inte att bevisa vem eller vilka som har begått gärningen och tidigare misstänkt är oskyldig”.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet. Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket det hade fogats bl.a. en promemoria av kriminalkommissarien OO rörande tidsangivelser i utredningen (här utelämnad).

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Bedömning

text: När polisen ingrep mot CC och hans kamrat på Vasagatan - Kungsportsavenyn i centrala Göteborg fanns det inte mycket som talade för att CC var skyldig till stölden av mobiltelefonen. Bland annat var han kortare än gärningsmannen enligt

text: den signalementsbeskrivning som gått ut på polisradion. I det läget framstod hans kamrat som mera intressant med hänsyn till att hans längd stämde bättre överens med upp-gifterna om gärningsmannen. Det som emellertid väckte misstankar att CC kunde vara inblandad i rånbrott var att han först nekade till att han hade på sig något som inte var hans. Därefter visade det sig att han hade ett bankkort på sig som tillgripits vid ett rån i Nordstaden två veckor tidigare. Hans förklaring till hur han kommit över bankkortet var inte ägnad att skingra de misstankar som uppkommit. Nu hade ytterligare ett rån – larmet gick ut som ett personrån över polisradion – inträffat i Nordstaden. Det var naturligt att söka ett samband mellan de två brotten och därmed växte misstanken mot CC i sådan styrka att den får anses ha blivit skälig. I det läget var det av synnerlig vikt att CC kunde hållas i förvar för närmare utredning om brotten. Med hänsyn härtill bör det inte kunna riktas någon kritik mot polis-personalens beslut att gripa honom som misstänkt för bland annat rån. I denna bedömning bör vägas in att även om signalementsbeskrivningen inte stämde på CC när det gällde gärningsmannens längd var denne enligt målsäganden i sällskap med tre andra yngre män. Två av dem var mörkhyade. Alla tre kunde av naturliga skäl uppfattas som medgärningsmän. När det gäller CC:s kamrat var dennes kroppslängd och förhållandet att han var tillsammans med CC försvårande omständigheter för honom. Han var dessutom oidentifierad. Det får anses ha varit av synnerlig vikt att hålla även honom i förvar för utredning, varför också han kunde ha gripits. Utredningen har tagit alltför lång tid. De föreskrivna tidsfristerna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och förundersökningskungörelsen har inte hållits. Varken utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter som kan tillåta att tidsfristen får överskridas synes inte ha funnits.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Myndigheten anmodades att särskilt ange vilken information åklagaren erhöll när gripandet anmäldes till denne och vilka överväganden som åklagaren då gjorde samt vilka åtgärder som vidtogs för att påskynda handläggningen.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte ett yttrande från kammaråklagaren MM.

text: MM

text: Ärendet hanterades inledningsvis av jouråklagare LL. Vilken information som åklagaren erhöll när gripandet anmäldes och vilka överväganden som då gjordes, vet jag således inget om. Det framgår inget om vad som sades av tvångsmedelsblanketten, varav endast formella beslut kan utläsas. Jouråklagaren beslutade dock att CC skulle sättas upp som skäligen misstänkt för stöld den 7 januari 2005 i Göteborg, K3586-05, samt rån den 19 december 2004 i Göteborg, K200701-04, och beordrade den 8 januari 2005 kl. 02.40 förhör enligt

text: 24 kap 8 §

text: RB samt hävde gripandet samma dag kl. 05.35. Det aktuella ärendet lottades på mig fredagen den 14 januari 2005, efter att ha överflyttats till 2:a åklagarkammaren i Göteborg från 3:e åklagarkammaren i Göteborg. Sannolikt fick jag ärendet i min hand måndagen den 17 januari 2005 och enligt anteckning på överflyttningsbeslutet var jag samma dag i kontakt med förhörsledaren PP, som uppgav att han hade skickat befintligt utredningsmaterial till åklagarmyndigheten och vi kom överens om att jag skulle återkomma med direktiv när jag läst handlingarna i ärendet. Den 18 januari 2005 lämnade jag muntligen per telefon utredningsdirektiv till förhörsledaren – – – . Min tanke med direktiven var att på säkraste och effektivaste sätt utesluta CC som gärningsman eller binda honom vid gärningarna. Misstankarna var svaga, men med hänsyn till att beslut fattats om skälig misstanke och då det

text: fanns utredningsåtgärder att vidta som skulle klargöra läget, var min tanke att vidta utredningsåtgärder innan jag tog förnyad ställning i ärendet. Då förhörsledaren PP, enligt min erfarenhet, var en erfaren och kompetent förhörsledare som företrädelsevis handlade ungdomsärenden, påtalades tidsfristen avseende ungdomar inte särskilt. Den 2 mars 2005 skickade jag en påminnelse till förhörsledaren avseende ärendet, där jag påtalade att CC var underårig. Den 16 mars 2005 ringde jag till förhörsledaren och efterhörde hur det gick med ärendet och fick då besked att det varit problem med att få fram kort på en person som jag ville ha med i ett fotokonfrontationsunderlag, att fotokonfrontationen måste skickas på remiss till Stockholm (vilket dock skulle ske samma dag), samt att ett vittne som jag ville höra befann sig i Nya Zeeland och att ett annat vittne var kallat nästa tisdag. Den 22 mars 2005 erhöll jag per telefon besked från förhörsledaren att ett vittne i förhör uppgivit att han inte skulle kunna känna igen gärningsmannen från den 19 december 2004, varför jag den 24 mars 2005 fattade beslut att lägga ner ärendet K200701-04. I ärende K3586-05, som skickades på remiss till Stockholm, minns jag att jag personligen hade upprepade kontakter med polisen i Stockholm (bland annat QQ och RR) för att påskynda ärendets handläggning. En anteckning härom finns på påminnelsen i akten, men jag vet att jag hade ytterligare kontakter i samma ärende. Den 7 april 2005 skickade jag in framställan till tingsrätten om förordnande av offentlig försvarare för CC och den 11 april 2005 inkom förordnande från tingsrätten. Någon gång mellan den 11-13 april 2005 ringde jag till RR vid polisen i Stockholm, som uppgav att fotokonfrontationen med målsäganden hade resulterat i att han inte kunnat peka ut någon och CC hade han överhuvudtaget inte känt igen. Jag beslutade därför den 13 april 2005 att lägga ner förundersökningen i ärende K3586- 05. Den 15 april 2005 skickade jag en hemställan om målets avskrivning till tingsrätten och samma dag underrättade jag skriftligen förhörsledaren om att jag varit i direktkontakt med polisen i Stockholm och därefter lagt ned förundersökningen i ärendet. Tingsrätten beslutade den 25 april 2005 att skriva av ärendet. Under ärendets gång hade jag upprepade kontakter med CC:s föräldrar som inledningsvis ringde till mig för att förhöra sig om ärendets handläggning. Kontakter, som antecknades av mig, skedde den 15 mars 2005, den 18 mars 2005 samt den 23 mars 2005. Härutöver vet jag att jag har haft flera kontakter med föräldrarna, bland annat beträffande behovet av offentlig försvarare.

text: Angående de frågor som CC:s föräldrar ställer i sin skrivelse kan följande anföras:

text:  De utredningsåtgärder som påtalas hade förvisso kunnat vidtas, men det effektivaste och mest ändamålsenliga sättet att utreda de aktuella gärningarna var enligt min bedömning att höra målsäganden samt oberoende vittnen, på det sätt som framgår av lämnat direktiv.  Särskilda regler om underrättelse till vårdnadshavare och socialnämnd finns i 5-6 §§ LUL. De uppgifter som finns om underrättelse till anhöriga och sociala myndigheter framgår av gripna liggaren och anger att CC:s far, AA, skall ha underrättats den 8 januari 2005 KL 02.30 och socialjouren kl. 03.40. Vidare framgår det av förhöret med CC att hans far var närvarande vid förhöret.  Ärendets handläggningstid bör, med hänsyn till lagstadgade skyndsamhetskrav avseende ungdomar i 4 § LUL, vara ett undantag.

text: Egna synpunkter

text: Min bedömning är att jag som förundersökningsledare möjligen borde ha påskyndat polisens arbete mer och påmint i ärendet tidigare än vad jag gjorde. Eftersom det är

text: vanligt att man vid kontakt med en polisman i ett ärende även talar om andra ärenden och då jag vid den aktuella tidpunkten arbetade en del ihop med PP, kan det vara så att jag talade med honom per telefon om det aktuella ärendet innan den skriftliga påminnelsen skickades den 2 mars 2005. Jag kan dock inte med säkerhet säga att så skett. Jag kan inte finna någon annan anledning till de bristande påstötningarna, än att jag på grund av hög arbetsbelastning, förbisåg att ärendet drog ut på tiden. Sedan påminnelsen skickats vidtog jag upprepade åtgärder för att påskynda ärendets handläggning. Huruvida det funnits särskilda skäl att överskrida den i LUL angivna tidsfristen kan diskuteras, men det faktum att bevispersoner fanns på annan ort i Sverige och att ärendet därför skickades på remiss samt att andra befann sig utomlands och var svåra att få tag på, medförde att ärendet drog ut på tiden.

text: Åklagarmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Ärendet initierades vid åklagarkammaren den 8 januari 2005 då gripandet anmäldes till jouråklagaren LL kl 02.30. Efter att ha beordrat förhör enligt 24:8

text: rättegångsbalken

text: beslutade LL efter att förhöret genomförts att häva gripandet kl. 05.35. JO har i sin remiss anmodat Åklagarmyndigheten att lämna upplysningar över handläggningen och särskilt ange den information åklagaren erhöll när gripandet anmäldes till denne och vilka överväganden som åklagaren då gjorde. Åklagare LL är tjänstledig (barnledig)och beräknas återkomma i tjänst tidigast i juli 2006. Något yttrande har mot bakgrund härav inte inhämtats från LL. Åklagarmyndigheten kan därför inte lämna begärd information. Det skall tilläggas att på den i åklagarakten bevarade tvångsmedelsblanketten finns inte antecknat någon särskild information som närmare kan belysa frågeställningen. När det gäller vilka åtgärder som åklagaren vidtagit för att påskynda handläggningen av ärendet hänvisas till yttrandet från berörd åklagare MM. Åklagarmyndigheten gör följande bedömning. Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall i ett ärende av nu aktuellt slag förundersökningen avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: . Brottsmisstanken delgavs den 8 januari 2005 vilket innebar att beslut i åtalsfrågan skulle fattas senast den 19 februari 2005. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Åklagaren lade ned förundersökningen den 13 april 2005. Tidsfristen har därmed överskridits med i det närmaste två månader. Åklagare MM har lämnat en utförlig redogörelse om bakgrunden till att tidsfristen inte kunnat iakttas. Enligt min bedömning borde åklagaren i ett tidigare skede än som nu skett ha uppmärksammat polisen på den tidsfrist som gällde. Mot bakgrund av vad som sägs i propositionen 1994/95:12, Handläggning av ungdomsmål, om möjligheterna att överskrida den angivna tidsfristen där det sägs att det bör krävas mycket starka skäl för att det skall få ske, är det möjligt att förutsättningar härför inte förelegat i aktuellt mål, men mot bakgrund av de problem som förelegat vid genomförandet av fotokonfrontationen och att ett vittne befunnit sig utomlands har omständigheterna dock varit sådana att åklagarens möjlighet att i praktiken påskynda ärendets handläggning så att tidsfristen kunnat hållas har varit begränsad.

text: Ärendet återremitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över vilken information som åklagaren i ärendet erhöll när gripandet anmäldes till denne och vilka överväganden som då gjordes.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte yttranden från chefsåklagaren SS (här utelämnat) och från LL.

text: LL Jag har anmodats att lämna upplysningar över handläggningen av ovan angivet ärende och då särskilt ange vilken information jag erhöll när gripandet anmäldes till mig samt vilka överväganden jag då gjorde. Ärendet handlades av mig under ett jourpass natten mellan den 7 och 8 januari 2005. Efter att ha tagit del av handlingarna i ärendet kan jag konstatera att jag blev kontaktad av polisen den 8 januari kl. 02.30, då gripandet anmäldes, samt att jag därefter kl. 02.40 beordrade s.k. 24:8-förhör. Beslutet om skälig misstanke är ajourfört hos polisen kl. 03.20. Kl. 05.35 fattade jag beslut om att häva gripandet. Några ytterligare detaljer i ärendet kan jag tyvärr inte erinra mig. Åklagarmyndigheten Mot bakgrund av de knapphändiga uppgifter som berörd åklagare kunnat lämna rörande vilken information som lämnats henne under jourpasset den 7 - 8 januari 2005 får jag hänvisa till yttrandet av den 27 januari 2006. Makarna AA och BB yttrade sig över remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Regler om häktning och andra straffprocessuella frihetsberövanden finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: En grundläggande förutsättning för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är stadgat fängelse ett år eller därutöver. För att häktning skall få ske krävs vidare att det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara), se 1 § första stycket. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får emellertid inte häktning ske (1 § fjärde stycket).

text: Även den som endast är skäligen misstänkt för brott får under vissa förutsättningar häktas, s.k. utredningshäktning (3 §).

text: Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Ett gripande med stöd av denna bestämmelse är en provisorisk åtgärd i förhållande till anhållande och häktning och får tillgripas endast om ett anhållningsbeslut inte kan avvaktas.

text: Enligt 8 § skall den gripne så snart som möjligt efter gripandet förhöras av en polisman eller en åklagare och frihetsberövandet skall skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan har underrättats om åtgärden. Efter förhöret skall åklagaren omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller friges. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet.

text: Av

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL), i dess lydelse före den 1 januari 2007, framgår att en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i

text: mer än sex månader skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap 18 §

text: RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Bestämmelsen ger således utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna sexveckorsfristen. Detta får dock ske endast om det är absolut nödvändigt. Som exempel på sådana situationer anges i förarbetena att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Vidare nämns det fallet att man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänks för eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Ett annat exempel är att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär däremot inte att fristen får överskridas. Utredningen skall avslutas så snart det kan ske, vilket innebär att hela tidsfristen får utnyttjas endast om det är nödvändigt. I många fall bör det vara möjligt att besluta i åtalsfrågan inom kortare tid än den stadgade tidsfristen (se

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Enligt 3 § LUL skall en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år alltid ledas av åklagare om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader.

text: I 5 § LUL föreskrivs att om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran omedelbart underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot detta.

text: Enligt

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Vidare skall han också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Bedömning

text: Gripandet m.m. CC greps den 8 januari 2005 på en gata i Göteborg på grund av misstanke om brott. Frågan är om det fanns skäl att frihetsberöva honom.

text: Som framgått förutsätter ett beslut att gripa någon med stöd av

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB att anhållningsskäl föreligger och för ett anhållningsbeslut krävs i sin tur i princip att det föreligger skäl för häktning. Eftersom häktning kan ske med stöd av bestämmelserna i

text: 24 kap. 3 §

text: RB blir utgångspunkten för bedömningen i det följande att det krävdes att CC i vart fall var skäligen misstänkt för brott. För att en person skall anses vara skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka talar för att personen i fråga har

text: begått den gärning som misstanken avser (se t.ex. JO 1993/94 s. 101 och JO 2006/07 s. 76). Det bör framhållas att frågan om det i ett visst fall föreligger skäl för gripande är av den arten att den ger ett visst utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar.

text: Såvitt framgår av handlingarna greps CC misstänkt för rån alternativt häleri, alternativt fyndförseelse rörande kontokortet samt för stöld rörande mobiltelefonen. I straffskalan för brotten rån, häleri och stöld ingår fängelse ett år medan det för fyndförseelse endast är stadgat böter (se

text: 8 kap. 5 §

text: 9 kap. 6 §

text: 8 kap. 1 §

text: och

text: 10 kap. 8 §

text: brottsbalken

text: Den aktuella kvällen hade en okänd gärningsman gått fram till en yngling och frågat om han fick låna dennes mobiltelefon. Personen tog dock telefonen och gick därifrån. Av det larm som polisens ledningscentral sände ut framgick att gärningsmannen var: ”mörkhyad och troligtvis afrikan, ca 190-195 cm lång och ca 20-25 år samt iklädd röd Canada Goose jacka, jeans och vit mössa. Han hade tre kompisar, två mörkhyade och en som såg ut att vara från Turkiet. Talade svenska med brytning”.

text: Av utredningen framgår att signalementet inte stämde överens med CC:s utseende. Även av polisens egen dokumentation över ingripandet framgår att CC inte motsvarande signalementet och att den mobiltelefon som CC bar med sig inte var den som hade tillgripits. De enda omständigheter som i någon mån skulle kunna tala för att CC hade varit närvarande vid tillgreppet var, såvitt framgår av utredningen, det förhållandet att han hade en vit mössa, att han är mörkhyad och att hans kamrats utseende stämde överens med signalementet. Enligt min mening var emellertid dessa omständigheter inte tillräckliga för att ligga till grund för ett beslut om frihetsberövande. Jag finner därför skäl att kritisera polismännen för gripandet av CC som misstänkt för tillgreppet av mobiltelefonen.

text: Frågan inställer sig då om det fanns något annat acceptabelt skäl för gripandet. Utredningen ger därvid vid handen att vid ingripandet mot CC påträffade polisen en annan persons kontokort i CC:s plånbok, trots att han dessförinnan hade sagt att han inte hade på sig något som inte tillhörde honom. Vid en kontroll av kontokortet visade det sig att kortet tillgripits vid ett rån ett par veckor tidigare. CC:s förklaring till att han hade kortet på sig var att han hade hittat det på gatan. Även om polisens beslut att gripa CC som misstänkt för detta tidigare begångna rån i och för sig kan diskuteras anser jag att det får anses ligga inom ramen för vad som får betraktas som godtagbart. Jag finner därför inte anledning att uttala någon kritik för beslutet att frihetsberöva CC och föra honom till polisstationen.

text: Ett gripande är ett allvarligt ingrepp i den personliga friheten, och det är angeläget att den gripne inte är frihetsberövad längre än vad som är nödvändigt innan frågan underställs åklagaren – detta gäller inte minst när det är fråga om misstänkta som inte har fyllt 18 år. I

text: 24 kap. 8 §

text: RB föreskrivs att anmälan till åklagaren om ett gripande skall göras skyndsamt, just för att säkerställa att åklagarens prövning av ett gripande görs i så nära anslutning till detta som rimligen kan ske.

text: I det nu aktuella fallet fördes CC in till polisstationen den 8 januari 2005 kl. 00.25 och gripandet anmäldes till jouråklagaren först kl. 02.30 och förhöret påbörjades ytterligare två timmar senare, kl. 04.35. Enligt min mening borde åklagaren ha underrättats om gripandet i omedelbar anslutning till att CC fördes in till stationen. Det finns anledning att kritisera polisen för att anmälan till åklagare skedde först två timmar senare. Jag utgår från att den efterföljande handläggningen kunnat ske snabbare om anmälan gjorts tidigare.

text: Uppenbarligen ansåg jouråklagaren LL att CC var skäligen misstänkt för stöld av mobiltelefonen eftersom han vid det efterföljande förhöret också delgavs misstanke om detta brott. Under utredningen här har LL anfört att hon tyvärr inte kan erinra sig några detaljer i ärendet, varför det inte gått att tillfredsställande utreda hur hon resonerade i denna del. Som framgått har jag kritiserat polisen för beslutet att gripa CC som misstänkt för tillgreppet av mobiltelefonen. Enligt min mening borde han följaktligen inte heller ha delgivits misstanke om detta brott. Jag noterar att MM sedermera la ned denna förundersökning bl.a. med motiveringen att den tidigare misstänkte var oskyldig. Långsam handläggning Enligt 4 § LUL skall i ett ärende av nu aktuellt slag förundersökningen avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och enligt huvudregeln senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB.

text: CC delgavs misstanke om brott den 8 januari 2005, vilket innebar att beslut i åtalsfrågan i princip skulle ha fattats senast den 19 februari 2005. Åklagaren lade dock ned förundersökningen först den 13 april 2005. Tidsfristen överskreds således med inemot två månader.

text: Som framgått ger 4 § LUL utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna sexveckorsfristen. Detta får dock ske endast om det är absolut nödvändigt.

text: Som förklaring till den utdragna handläggningstiden har bl.a. framförts att bevispersoner fanns på annan ort i Sverige och även utomlands och var svåra att få tag på. Jag kan därför ha viss förståelse för att handläggningen drog ut på tiden men anser, trots detta, att ett överskridande av fristen i det aktuella ärendet med nästan två månader inte var godtagbart. Jag anser vidare att MM borde ha påskyndat ärendets handläggning mer än vad hon gjorde. I ett ärende där det finns en i lag fastlagd tidsfrist för handläggningen ställs det nämligen särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida.

text: Det som makarna AA och BB i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Psykiatri Nordväst inom Stockholms läns sjukvårdsområde, Stockholms läns landsting, för hanteringen av en patients JO-anmälan

org: jo

sammanfattning: En patient lämnade, när hon var föremål för sluten vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, en JO-anmälan till en sjuksköterska för vidarebefordran till JO. I stället för att skicka anmälan till JO utan dröjsmål lade sjuksköterskan in anmälan i patientens journal. Hanteringen förtjänar kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 juli 2011, framförde AA klagomål mot Psykiatri Nordväst (avd. 130 vid Danderyds sjukhus) inom Stockholms läns sjukvårdsområde, Stockholms läns landsting.

type: stycke

text: AA anförde bl.a. följande. I juni 2011 blev hon föremål för tvångsvård. Den 14 juli 2011 lämnade hon en JO-anmälan till en sjuksköterska vid den avdelning där hon vårdades för att denne skulle skicka in anmälan till JO. Sjuksköterskan vägrade att vidarebefordra anmälan till JO. Den 19 juli 2011 bad hon på nytt sjuksköterskan att skicka in anmälan till JO. Hon fick då till svar att hennes JO-anmälan lagts i hennes patientjournal och att hon var tvungen att prata med en läkare för att ”få lov att JOanmäla”.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade JO den aktuella patientjournalen såvitt avsåg de läkarförda journalanteckningarna för tiden den 10–31 juli 2011 samt den JOanmälan som AA lämnat till sjukhuset för vidarebefordran till JO.

text: Därefter anmodades Styrelsen för Stockholms läns sjukvårdsområde att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i AA:s anmälan såvitt avsåg att avdelningen inte vidarebefordrat hennes anmälan till JO.

text: I styrelsens remissvar hänvisades till yttranden undertecknade av BB, chefsöverläkare vid Psykiatri Nordväst, och CC, chefssjuksköterska vid avdelning 130, Danderyd sjukhus.

text: Chefsöverläkaren BB yttrande följande.

text: Undertecknad har hört medicinskt ansvarig och chefsjuksköterska för avdelningen och därmed funnit att misstag har begåtts av tjänstgörande sjuksköterska som tog emot dokumentationen i enlighet med bifogad bilaga upprättad av chefsjuksköterska CC. I detta yttrande framgår också att det handlar om ett misstag från personal som var ny i tjänsten, varför det finns anledning för vår verksamhet att se över introduktionen för nyanställd omvårdnadspersonal för att säkerställa att en liknande händelse inte upprepas. Jag beklagar det inträffade. Chefssjuksköterskan CC yttrade följande. Jag beklagar att ssk DD inte skickade anmälan till JO direkt. Detta är annars en rutin som vi håller mycket hårt på. Vår rutin säger att varje patient som vill skriva en avvikelse ska göra det med eventuell hjälp och att den ska omgående skickas i väg till rätt instans. Ssk DD var ny som sjuksköterska och antagligen osäker på hur han skulle göra. Anmälan ligger fortfarande kvar i AA:s journal. Jag beklagar djupt det som hänt.

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA var föremål för sluten vård enligt lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, när hon lämnade sin JO-anmälan till en sjuksköterska för vidarebefordran till JO. AA skickade själv in en anmälan till JO när hon kort tid senare hade permission.

text: I

text: 22 a §

text: LPT anges att chefsöverläkaren får besluta att övervaka försändelser från en patient, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. För detta ändamål får chefsöverläkaren öppna, ta del av och kvarhålla försändelser från patienten. I bestämmelsens andra stycke anges att en försändelse från en patient till en svensk myndighet, advokat, patientens offentliga biträde eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan föregående granskning.

text: Bestämmelsen i

text: 22 a § första stycket

text: LPT reglerar under vilka förutsättningar chefsöverläkaren får fatta beslut om att övervaka och – för det ändamålet – öppna, ta del av och kvarhålla försändelser från en patient. En tillämpning av bestämmelsen har över huvud taget inte varit aktuell i detta fall.

text: Självfallet skulle den sjuksköterska som mottog AA:s JO-anmälan ha sett till att anmälan tillställdes JO utan dröjsmål. Så kom dock inte att ske utan anmälan lades i stället i AA:s patientjournal. Såvitt framgår av anmälan har sjuksköterskan haft uppfattningen att AA var tvungen att tala med en läkare för att ”få lov att JOanmäla”. Hanteringen förtjänar kritik.

text: Det är givetvis av största vikt att försändelser från patienter som ges sluten psykiatrisk tvångsvård omgående vidarebefordras om det inte finns rättsligt stöd för att agera på annat sätt. Av remissvaren framgår att myndigheten har rutiner för hur bl.a. anmälningar av nu aktuellt slag ska hanteras, men att dessa inte följdes

text: eftersom berörd sjuksköterska var ny i tjänst. Landstinget har beklagat händelsen och uppgett att det finns skäl att se över introduktionen av nyanställd personal. Jag anser mig kunna lämna saken med den kritik som framgår av det anförda. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Skenäs, för hanteringen av en begäran om omprövning av ett avskildhetsbeslut. Även frågor om vem som i samtal med intagen representerar ledningen

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 11 maj 2020 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Skenäs, och anförde bl.a. följande.

text: Han blev den 12 mars 2020 placerad i avskildhet. Under tiden i avskildhet bad han vid flera tillfällen, både muntligt och skriftligt, om ett möte med en kriminalvårdsinspektör utan att ens få ett svar. Han skickade in ett överklagande av avskildhetsbeslutet den 16 mars 2020 och det tog två veckor innan anstalten den 1 april 2020 vidarebefordrade detta.

text: Utredning

text: Daganteckningar, beslut om placering i avskildhet och handlingar i ärenden om misskötsamhet hämtades in och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården i nämnda delar. I sitt remissvar anförde myndigheten, region Öst, genom tf. regionchefen, bl.a. följande.

text: Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från BB, kriminalvårdschef för VO Norrköping vari anstalten Skenäs ingår. Information har vidare inhämtats från berörda kriminalvårdsinspektörer samt journalanteckningar i Kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit.

text: Omständigheter i ärendet

text: Samtal med kriminalvårdsinspektör AA var vid tillfället inskriven vid anstalten Skenäs. AA placerades i avskild fr.o.m. den 12 mars 2020 med anledning av en stor incident på anstalten, där ett upplopp inleddes, och där AA ansågs vara en av de intagna som bidrog till detta förlopp. Anstalten känner igen AA:s önskemål om att få träffa ledningen. Med anledning av incidenten på anstalten och kriminalvårdsinspektörernas arbetsbörda utsågs vakthavande befäl att representera ledningen i samtal med

text: AA. Samtal med AA genomfördes enligt tillsynsliggaren den 14 mars och den 19 mars 2020.

text: Hantering av begäran om omprövning AA var avskildhetsplacerad mellan den 12 och 24 mars 2020 och avskildheten hävdes med anledning av AA:s förflyttning till annan anstalt. Begäran om omprövning från AA avseende placering i avskildhet lämnades till anstaltspersonal den 16 mars 2020 men inkom inte till region Öst, sektionen för allmän intagenjuridik, förrän den 1 april 2020. Begäran om omprövning från AA lämnades till kriminalvårdsinspektör för rättidsprövning först den 30 mars 2020, då avskildheten redan hävts, vilket kriminalvårdsinspektör på anstalten reagerade på redan när begäran om omprövning kom denne tillhanda. Man har på anstalten Skenäs försökt att utreda vad som har förevarit i ärendet, detta är dock inte helt klarlagt. Det kan dock konstateras att det rörde sig om en extraordinär händelse som innebar ett väldigt intensivt arbete med drygt tio identifierat inblandade intagna. Flera av dessa intagna var aktuella för förflyttning, avskildhet, ärenden om misskötsamhet vilket genererade mycket praktiskt och administrativt efterarbete.

text: Kriminalvårdens, Region Östs, bedömning

text: Samtal med kriminalvårdsinspektör AA uttryckte önskemål om att få samtala med kriminalvårdsinspektör. Vid tillfället var arbetsbelastningen på kriminalvårdsinspektörerna väldigt hög varför man utsåg vakthavande befäl att representera ledningen i samtal med AA. Samtal har därefter genomförts med AA vid två tillfällen. Kriminalvården finner att AA:s önskemål tillgodosetts i denna fråga.

text: Hantering av begäran om omprövning Det är av yttersta vikt att det finns säkra rutiner för hur ärenden avseende intagna ska hanteras och att personalen följer dessa rutiner. AA:s begäran om omprövning avser en placering i avskildhet, vilken är en mycket ingripande åtgärd. Kriminalvården ska för varje intagen föra journal och dokumentera den intagnes verkställighet. Detta avser alla beslut som har fattats, viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder avseende den intagne samt uppgifter om omständigheterna i övrigt som är av betydelse för verkställigheten. Kriminalvården har även att följa

text: förvaltningslagens

text: regler om handläggning av ärenden där det bl.a. framgår att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Kriminalvården ska vidare bl.a. motivera sina beslut, underrätta berörd intagen om beslutet samt informera om hur den intagne överklagar beslutet. I aktuellt ärende kan konstateras att begäran om omprövning inte kom kriminalvårdsinspektör till del för rättidsprövning förrän efter ca två veckor efter att den intagna lämnat den till personal. Händelsen har fått till följd att AA:s placering i avskildhet inte omprövats under tiden den pågick, vilket är mycket angeläget för den intagne. Sammantaget konstaterar region Öst att anstalten Skenäs brustit i sin hantering av AA:s begäran om omprövning, vilket även uppmärksammats av anstalten. Anstalten Skenäs har efter händelsen sett över sina rutiner i syfte att förbättra dessa och påmint personalgruppen om regelverket och lokala rutiner vid ärendehandläggning avseende intagna.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Han hade samtal med vakthavande befäl men fick inte veta att denne kom i stället för kriminalvårdsinspektören. Han fick inte heller svar på sina frågor eftersom vakthavande befäl inte kunde fatta den typen av beslut.

text: JO hämtade därefter in kompletterande upplysningar från kriminalvårdsjuristen CC, vid Kriminalvårdens huvudkontor, som redovisade vissa uppgifter ur Kriminalvårdens arbetsordning och uppgav bl.a. följande.

text: Hon och myndighetens verksjurister är tveksamma till att vakthavande befäl kan anses ingå i anstaltsledningen. Vakthavande befäl leder och fördelar arbetet i olika situationer men ingår inte i exempelvis lokal ledningsgrupp. Av Säkerhetshandboken (

text: ) framkommer bl.a. att följande uppgifter åligger vakthavande befäl:

text: Dagligen bedöma behovet av bemanning på verksamhetsstället. Under kriminalvårdsinspektören, se till att personal blir tilldelade de arbetsuppgifter som måste genomföras för dagen. Under kriminalvårdsinspektören, leda personal i den dagliga verksamheten så att rutiner och instruktioner följs på ett optimalt sätt. Vidare framgår att när dagpersonalen slutat sin tjänstgöring leder vakthavande befäl all verksamhet på verksamhetsstället eller inom verksamhetsområdet under KVC beredskap. Vidare uppgav CC följande. Vad gäller samtal med representant för ledningen framgår det av 1 kap. 20 § FARK Fängelse att om en intagen vill tala med en representant för ledningen av anstalten, ska tillfälle till det ges så snart det lämpligen kan ske samt att det är Kriminalvården som bestämmer vem som vid ett visst samtal representerar ledningen. I det sammanhanget anser myndigheten att det kan vara även vakthavande befäl.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet (1 kap. 4 § fängelselagen [2010:610]).

text: Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas (1 kap. 5 § första stycket fängelselagen).

text: Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. (1 kap. 6 § fängelselagen.)

text: En intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt bl.a. med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården (6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen).

text: Allmänna bestämmelser om dels vilka beslut som får överklagas och av vem, dels rättidsprövning och beslutsmyndighetens övriga åtgärder med anledning av ett överklagande finns i

text: och

text: samt

text: och

text: 46 §§

text: i

text: förvaltningslagen

text: ), FL. Dessa bestämmelser är dock subsidiära i förhållande till bestämmelserna i exempelvis fängelselagen (

text: 4 §

text: FL).

text: Kriminalvårdens beslut enligt fängelselagen får som huvudregel överklagas till allmän förvaltningsdomstol (14 kap. 1 § fängelselagen). Ett beslut får dock inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning (14 kap. 2 § fängelselagen).

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (

text: 9 §

text: FL).

text: Om en intagen vill tala med en representant för ledningen av anstalten, ska tillfälle till det ges så snart det lämpligen kan ske. Kriminalvården bestämmer vem som vid ett visst samtal representerar ledningen (1 kap. 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse).

text: Av Arbetsordning för Kriminalvården (gällande från den 1 juli 2020) framgår bl.a. följande:

text: 3.12 Ledningsgrupper

text: Kriminalvården har ledningsgrupper på nationell, regional och lokal nivå. Ledningsgrupperna utgör rådgivande organ och forum för information, diskussion, samordning, planering, ledning och uppföljning av verksamheten inom respektive nivå och ansvarsområde. Ledningsgrupper inom varje nivå utgör ett stöd för överordnad chef. I ledningsgrupperna ingår de medarbetare som respektive chef bestämmer.

text: 9.5.1 Vakthavande befäl

text: Vid säkerhetshäkten och anstalter i säkerhetsklass 1, samt i säkerhetsklass 2 enligt generaldirektörens särskilda beslut, ska det dygnet runt finnas ett vakthavande befäl i tjänst. Säkerhetsdirektören beslutar, efter samråd med anstalts- och häktesdirektören, i vad mån det ska finnas vakthavande befäl vid andra häkten och anstalter. Det vakthavande befälet utövar – i den utsträckning som behövs för uppdraget – ledningsansvaret över varje annan medarbetare som tjänstgör inom verksamhetsstället och som inte är det vakthavande befälets chef i uppdraget. En närmare reglering av det vakthavande befälets arbetsuppgifter och ansvarsområde finns i Kriminalvårdens säkerhetshandbok och i lokala anvisningar för verksamhetsstället. Motsvarande skrivningar finns i den arbetsordning som gällde vid tiden för de anmälda händelserna (se Arbetsordning för Kriminalvården gällande från den 1 mars 2020).

text: Bedömning

text: Hanteringen av begäran om omprövning Av utredningen framgår att AA den 16 mars 2020 överklagade beslutet om placering i avskildhet och att skrivelsen ansågs som en begäran om omprövning. Denna handling kom in till den enhet inom myndigheten som skulle ompröva beslutet först den 1 april 2020, dvs. drygt två veckor senare. Vid den senare tidpunkten var avskildhetsbeslutet redan hävt och AA omplacerad till annan anstalt.

text: Enligt min mening är beslut om placering i avskildhet av sådan karaktär att överprövning alltid bör ske med skyndsamhet (jfr bl.a. JO:s beslut den 31 maj 2010, dnr

text: ). Det är därför angeläget att anstalten har fungerande rutiner för en snabb och rättssäker hantering av dessa ärenden. Detta har också Kriminalvården varit inne på i sitt remissvar.

text: Anstaltens bristande hantering av AA:s begäran om omprövning har inneburit en oacceptabel fördröjning av handläggningen och dessutom fått till följd att han gått miste om sin rätt att få en överprövning av beslutet. Anstalten förtjänar kritik för detta. Jag noterar att anstalten har sett över sina rutiner efter den aktuella händelsen.

text: Samtal med representant för ledningen När det gäller AA:s önskemål om att få tala med en kriminalvårdsinspektör har utredningen visat att anstalten på grund av hög arbetsbelastning utsåg ett vakthavande befäl att representera ledningen i samtal med AA. Av Kriminalvårdens arbetsordning och de kompletterande upplysningarna framgår att vakthavande befäl leder och fördelar arbetet i vissa situationer och att en sådan befattningshavare kan ingå i lokala ledningsgrupper men ofta inte gör det.

text: Det finns inte någon i fängelselagen eller fängelseförordningen grundad rätt för en enskild intagen att tala med en befattningshavare som formellt ingår i ledningen för ett verksamhetsställe. Annorlunda förhåller det sig beträffande en grupp av intagna som samverkar i ett s.k. förtroenderåd. Av 4 kap. 5 § fängelselagen framgår att ett förtroenderåd ska ges möjlighet att på lämpligt sätt överlägga med ledningen för anstalten. Om en enskild intagen vill tala med en representant för ledningen av en anstalt ska dock enligt 1 kap. 20 § FARK Fängelse tillfälle till det ges så snart det lämpligen kan ske, men det är Kriminalvården som bestämmer vem som vid ett visst samtal representerar ledningen.

text: Syftet med bestämmelsen i FARK Fängelse torde vara att en intagen ska kunna lyfta frågor till ledningsnivå även utan medverkan av ett förtroenderåd. Jag kan konstatera att det finns utrymme för anstaltsledningen att utse även en befattningshavare som normalt inte ingår i ledningen som dess representant vid ett samtal med en enskild intagen. Enligt min mening är det rimligt att det som utgångspunkt är en befattningshavare med visst ansvar och som har tillräcklig

text: kunskap om och erfarenhet av att hantera de frågor som är aktuella i det enskilda fallet. Av remissyttrandet drar jag slutsatsen att det i anstalten Skenäs normalt är en kriminalvårdsinspektör som representerar ledningen vid samtal med enskilda intagna.

text: Det finns inte anledning för mig att ha några synpunkter på att ett vakthavande befäl i det här fallet utsågs att representera anstaltsledningen i samtal med AA. Jag vill dock understryka att det alltid görs klart för en intagen vilken tjänsteman som har utsetts av ledningen vid ett samtal och vilket mandat denne har. Det är också viktigt att de frågor som befattningshavaren inte själv kan besvara förs vidare i organisationen.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte skäl till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av Agnes Morin. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tryck- och yttrandefrihet

title: Allvarlig kritik mot en tf. regiondirektör som lämnat vilseledande uppgifter om en allmän handlings existens m.m.

sammanfattning: En tf. regiondirektör har i intervjusituationer med massmedia lämnat vilseledande uppgifter om existensen av ett avtal hos regionen. Vidare har avtalet diarieförts först ett par månader efter att det hade upprättats. ChefsJO anser att följden av den undermåliga hanteringen har varit att allmänna handlingar inte har lämnats ut vid begäran och att allmänhetens insyn i och granskning av avtalet avsevärt har försvårats, vilket ChefsJO ställer sig mycket kritisk till. ChefsJO anser vidare att regiondirektörens uttalanden måste anses ha haft ett sådant klart samband med hans tjänsteuppdrag att dessa inte omfattas av den s.k. meddelarfriheten. Uttalandena har inte heller varit förenliga med kravet på saklighet enligt regeringsformen och agerandet har, vid sidan av den underlåtna diarieföringen, försvårat och fördröjt utlämnandet av en allmän handling. ChefsJO uttalar allvarlig kritik mot regiondirektören för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 5 maj 2022 framförde chefredaktören för Länstidningen Östersund, AA, klagomål mot Region Jämtland Härjedalen och dess tf. regiondirektör BB. AA anförde i huvudsak följande:

text: Den 16 februari 2022 meddelade regionen att den dåvarande sjukvårdsdirektören lämnade sitt uppdrag på egen begäran. Den 19 april fick Länstidningen information om att sjukvårdsdirektören fortfarande var anställd vid regionen och uppbar lön. Vid en telefonintervju samma dag uppgav BB att det fanns en muntlig överenskommelse om sjukvårdsdirektörens avslut. BB bekräftade även detta skriftligen via mejl till en av tidningens reportrar, som under eftermiddagen begärde att få ta del av avtalet i fråga.

text: Den 20 april mejlade en reporter till regionen och begärde att omgående få ta del av dokumentation och avtal i fråga om sjukvårdsdirektörens anställning och avslutandet av denna. Den 25 april påminde reportern om sin begäran. Senare samma dag ringde BB upp Länstidningen och förklarade att han ville göra ”en pudel”, varefter en intervju bokades till nästkommande dag. Vid den intervjun

text: uppgav BB att sjukvårdsdirektören inte hade sagt upp sig utan blev avsatt och att överenskommelsen om lön under ett års tid i själva verket var ett avgångsvederlag. BB uppgav även att det inte fanns något skriftligt avtal om saken utan endast en muntlig överenskommelse.

text: Den 29 april begärde Länstidningens reporter att bl.a. få ta del av mejl mellan BB och sjukvårdsdirektören. Den 3 maj svarade regionen att det begärda materialet fanns tillgängligt för upphämtning dagen därpå. Den 4 maj återkom regionen och informerade om att det i kuvertet med handlingar även fanns en kopia av den skriftliga överenskommelsen mellan BB och sjukvårdsdirektören, utifrån Länstidningens tidigare begäran om handlingsutlämnande.

text: Samtidigt som Länstidningen hämtade ut det begärda materialet publicerade regionen en egen intervju med BB på sin webbplats, då BB bl.a. erkände att det hela tiden hade funnits ett skriftligt avtal om sjukvårdsdirektörens avgång.

text: AA bifogade ett flertal handlingar till sin anmälan, bl.a. det aktuella avtalet. Detta var underskrivet av BB och sjukvårdsdirektören och daterat den 15 februari 2022.

text: En av bilagorna är en artikel från Länstidningen daterad den 26 april 2022 där BB citerades enligt följande:

text: – Jag har sagt att vi måste ha ett skriftligt avtal. CC, HR-direktören, har fått i uppdrag att göra ett avslut vi kan visa upp, eftersom det inte finns. Vilket är att beklaga. Själva innehållet i sig kommer jag inte att backa på, säger BB, tillförordnad regiondirektör.

text: I en annan av bilagorna återges regionens egna intervju med BB, som nämnts ovan, och där bl.a. följande framgick:

text: – Det stämmer att det gjordes en skriftlig överenskommelse mellan mig och DD i februari. Sedan jag tillträdde som regiondirektör har mitt mål verkligen varit att bryta den negativa trenden och få verksamheten på rätt spår igen. Utifrån den information jag fick till mig när jag var ute i verksamheten var det inte genomförbart så länge DD var kvar i rollen. Förtroendet för henne var förbrukat, och det var en svår situation för alla inblandade. Jag lyckades inte med att erbjuda det stöd som hon behövde i sitt arbete, och till slut hamnade vi i ett läge där den enda lösningen blev att teckna en överenskommelse för att hon skulle avsluta sin tjänst. En del av den överenskommelsen var att hon skulle få möjligheten att självmant säga upp sig, säger BB. Tidigare har du förnekat att det skulle finnas någon skriftlig överenskommelse och att ni i stället skulle teckna ett avtal om avgångsvederlag? – Som jag sa var en del av överenskommelsen att DD själv skulle få lämna uppdraget, och därför kände jag inte att jag kunde vara öppen med det. Det var ett misstag som skedde utifrån en vilja att göra det som var bäst för verksamheten och för DD. När kritiken sedan kom från verksamheten och media ville jag försöka rätta till det genom att skriva ett regelrätt avtal om avgångsvederlag. Min uppfattning var att DD ställde sig positiv till det, men så var det inte.

text: Utredning

text: Anmälan med bilagor remitterades till regionstyrelsen inom Region Jämtland Härjedalen för yttrande. JO begärde även att styrelsen skulle besvara frågan om huruvida den skriftliga överenskommelsen hade diarieförts (registrerats) hos regionen och i så fall vid vilken tidpunkt. Om handlingen inte diariefördes i nära anslutning till att den upprättades skulle anledningen till detta anges.

text: I remissvar den 6 och den 30 september 2022 redogjorde regionstyrelsen för viss rättslig reglering samt anförde bl.a. följande:

text: Enligt Region Jämtland Härjedalens rutiner för hantering av handlingar gäller att viktiga handlingar ska diarieföras i ärendehanteringssystemet Platina. Vid registreringen i diariet knyts handlingen till ett ärende. Handlingen ska diarieföras samma dag som den inkommer eller upprättas. I det här ärendet diariefördes handlingen för sent och den hölls inte heller ordnat på ett sådant sätt som lagstiftningen kräver. Den handling, benämnd som bilaga 11 i anmälan, är en allmän handling. Handlingen diariefördes den 5 maj 2022 i ärende RS/304/2022. Ärendet registrerades den 28 april 2022. Regionstyrelsen gör bedömningen att Region Jämtland Härjedalen inte har handlagt Länstidningens begäran om att få ut handlingen på ett korrekt sätt. Regionstyrelsen ser allvarligt på hur detta ärende har hanterats. Länstidningen borde ha fått korrekta uppgifter kring handlingens existens och borde redan då ha fått möjlighet att ta del av handlingen, efter att sedvanlig sekretessprövning hade gjorts. Handlingen borde även ha diarieförts långt tidigare, i enlighet med regionens interna rutiner, så snart parterna hade undertecknat den, vilket alltså innebär i februari 2022. I Region Jämtland Härjedalen pågår ett arbete med att se över de interna rutiner och riktlinjer som berör sekretess och utlämnade av allmänna handlingar. När väl arbetet är klart kommer det att genomföras ytterligare utbildningsinsatser, utöver de utbildningar som idag redan genomförs, med stöd av de uppdaterade rutiner och riktlinjer som finns på området inom Region Jämtland Härjedalen. Regionstyrelsen kommer ge regiondirektören i uppdrag att skapa förutsättningar för att implementera reviderade rutiner för utlämnande av allmänna handlingar. Berörd befattningshavare har tagit del av yttrandena.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Objektivitetsprincipen Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip som bl.a. innebär att myndigheter inte får ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Regeln omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts, utan även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse (se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2019, version 4, JUNO], s. 54 f.). Kraven på saklighet och opartiskhet gäller även när en offentliganställd

text: tjänsteman uttalar sig i media i egenskap av myndighetsföreträdare (se Justitiekanslerns [JK] beslut den 17 juni 2022, dnr 2021/5842).

text: Meddelarfrihet I

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) och

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns det bestämmelser för en speciell del av yttrandefriheten, nämligen meddelarfriheten. Meddelarfriheten ger ett särskilt starkt skydd för den som lämnar uppgifter för publicering i massmedier. Enligt

text: 1 kap.

text: 10 § första

text: och

text: tredje stycket

text: YGL står det var och en fritt att – om inte annat är föreskrivet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: – meddela uppgifter i vilket ämne som helst i syfte att de ska göras offentliga i program eller genom tekniska upptagningar. Motsvarande bestämmelse för offentliggörande i tryckt skrift finns i

text: 1 kap.

text: 7 § första

text: och

text: tredje stycket

text: TF. Offentlighetsprincipen m.m. Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Registrering av handlingar Allmänna handlingar ska registreras så snart de har kommit in till eller har upprättats hos en myndighet (

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver dock inte registreras om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. Om det är uppenbart att en allmän handling är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet, behöver den varken registreras eller hållas ordnad.

text: En ovillkorlig registreringsskyldighet enligt denna bestämmelse omfattar således endast handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess är det valfritt att registrera handlingarna eller att hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. Myndigheten kan alltså välja att diarieföra

text: en viss typ av offentliga handlingar men hålla en annan typ av sådana handlingar ordnade. Denna möjlighet gäller även för handlingar som endast förvaras i elektronisk form under förutsättning att åtkomligheten för allmänheten är godtagbar. Det är den enskilda myndighetens uppgift att avgöra vilket tillvägagångssätt som är att föredra för respektive handlingstyp. När myndigheten har bestämt sig för ett av systemen måste dock detta tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten.

text: Bestämmelsen i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL om att allmänna handlingar ska registreras så snart de har kommit in eller upprättats innehåller inte någon bestämd tidsgräns. JO har emellertid i tidigare beslut (se bl.a.

text: JO 2007/08 s. 565

text: ) uttalat att det ligger i sakens natur att registreringen ska ske så snart det är praktiskt möjligt, i normalfallet senast påföljande arbetsdag.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag förtydliga att jag har begränsat min utredning till frågan om regionens hantering av Länstidningens medarbetares begäran om att få ta del av ett visst avtal samt angränsande förhållanden. Jag uttalar mig därför inte om avtalets innehåll i sig.

text: Tidningsreporterns begäran om att få ta del av avtalet framställdes inledningsvis till regionen den 19 april 2022 och medarbetare vid tidningen har därefter vid upprepade tillfällen återkommit till regionen i frågan. Handlingen lämnades dock ut först den 4 maj.

text: Utredningen visar att det aktuella avtalet, som rör en sjukvårdsdirektörs anställningsförhållande inom regionen, ska ha upprättats den 15 februari. Trots detta diariefördes inte avtalet förrän den 5 maj, i strid mot såväl regleringen av hur diarieföring ska ske som regionens interna riktlinjer. Någon som helst förklaring till detta har regionen inte gett. Jag kan konstatera att följden av denna undermåliga hantering är att allmänna handlingar inte har lämnats ut vid begäran och att allmänhetens insyn i och granskning av avtalet i fråga avsevärt har försvårats.

text: I sammanhanget vill jag framhålla att det är mycket allvarligt att handlingar som rör viktiga förhållanden som har med myndigheters verksamhet att göra hanteras vid sidan av det reguljära systemet för registrering av allmänna handlingar. Det gäller i synnerhet handlingar av ett slag där det – som i det aktuella fallet – finns ett befogat intresse av insyn och granskning från bl.a. allmänheten (se JO:s beslut den 13 mars 2018, dnr

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till regionens hantering i nämnda avseenden.

text: Det har vidare kommit fram att tf. regiondirektören BB fick frågor från massmedia om det aktuella skriftliga avtalet. Eftersom svaren på frågorna ska ha lämnats i intervjusituationer med journalister aktualiseras frågan om huruvida dessa omfattas av meddelarfriheten.

text: Meddelarfriheten är en medborgerlig fri- och rättighet som kan användas av såväl enskilda personer som offentliganställda och gäller gentemot det allmänna. Myndigheter eller andra allmänna organ som sådana har dock inte meddelarfrihet. Det betyder att tjänstemän inte kan åberopa meddelarfriheten när de agerar på en myndighets vägnar. En myndighet eller dess företrädare kan med andra ord inte åberopa meddelarfrihet till stöd för att avvika från sin grundlagsstadgade skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna [2019, version 4, JUNO], s. 146 f.).

text: Om en myndighet beslutar att informera medier genom t.ex. ett pressmeddelande hindrar alltså inte regleringen att en rättslig granskning görs med anledning av ett sådant beslut (se JO 1984/85 s. 278). Detsamma kan gälla när den som officiellt har att företräda en myndighet uttalar sig i massmedia. Verkschefer och vissa andra högre befattningshavare kan nämligen ofta ha en sådan ställning att de som personer är intimt förknippade med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då ibland vara svårt att avgöra om personen uttalar sig på myndighetens vägnar eller som enskild. (Se JK:s beslut den 17 juli 2008, dnr

text: , och den 8 oktober 2003, dnr

text: Inte minst med hänsyn till den stora betydelse som meddelarfriheten har just för de offentliganställda måste man vara mycket återhållsam vid bedömningen av om ett meddelande eller en uppgift som exempelvis lämnas för publicering i en tryckt skrift ska anses falla utanför det område som täcks av meddelarfriheten. En gräns torde få dras mellan å ena sidan uttalanden som helt klart görs i tjänsten av någon som företräder myndigheten och å andra sidan uttalanden som visserligen har samband med tjänsten men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar. De förstnämnda torde normalt inte omfattas av meddelarfrihet, medan de sistnämnda i princip torde skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet om vad som gäller. (Se de nyss nämnda besluten.)

text: I det nu aktuella fallet rör det sig om uppgifter som en tf. regiondirektör, alltså en av regionens högsta befattningshavare, lämnat till massmedia om förekomsten av ett avtal hos regionen i fråga om en sjukvårdsdirektörs anställning där. Avtalet har även skrivits under av BB i egenskap av tf. regiondirektör. Även med en extensiv tolkning av regleringen måste de uppgifter som BB lämnade anses ha haft ett sådant klart samband med hans tjänsteuppdrag att uppgifterna inte omfattas av meddelarfriheten. Det finns därför inget hinder för mig att uttala mig om hans agerande i denna del.

text: Det har kommit fram att BB har lämnat vilseledande uppgifter om existensen av en allmän handling, vilket inte är förenligt med kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Hans agerande har, vid sidan av den underlåtna diarieföringen, givetvis försvårat och fördröjt utlämnandet av handlingen i fråga. BB förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Migrationsverket angående ett felaktigt besked om att en person skulle avvisas

text: Anmälan

text: AA anmälde Migrationsverket och framförde i huvudsak följande. Han beviljades permanent uppehållstillstånd genom en dom den 16 juni 2006 av Länsrätten i Göteborg, Migrationsdomstolen. I en skrivelse den 27 juli 2006, benämnd ”Kallelse ang. hemresa”, kallades han av Migrationsverkets tjänsteman BB till verkets kontor i Trollhättan den 1 augusti 2006. AA infann sig där den dagen och uppgav för BB att han hade beviljats permanent uppehållstillstånd. BB trodde inte på dessa uppgifter utan meddelade att han skulle avvisas till Kosovo. Senare samma dag skickade AA ett e-brev till Migrationsverket och ifrågasatte varför han skulle avvisas. Han begärde att få ett svar med e-brev snarast möjligt. BB ringde upp honom den 2 augusti 2006 och uppgav att han hade lämnat felaktiga uppgifter och att AA inte skulle avvisas.

text: I sin anmälan begärde AA skadestånd.

text: Utredning

text: Migrationsverket anmodades att göra en utredning och yttra sig angående vad AA hade framfört i anmälan.

text: I yttrandet den 11 december 2006 anförde verket, genom generaldirektören CC, följande.

text: Bakgrund

text: Av mottagningsenhetens i Trollhättan utredning framgår sammanfattningsvis följande. AA överklagade Migrationsverkets avvisningsbeslut den 12 april 2006. Beslutet var förenat med förordnande om omedelbar verkställighet. Beslutet överklagades av AA och Migrationsdomstolen i Göteborg beslutade om inhibition av verkställigheten den 17 maj 2006. Migrationsverkets förvaltningsprocessenhet i Göteborg registrerade felaktigt nämnda inhibitionsbeslut i ett tidigare avvisningsbeslut rörande AA. Kopia av inhibitionsbeslutet skickade inte heller till verkets mottagningsenhet i Trollhättan Det fick till följd att mottagningshandläggaren BB inte upptäckte inhibitionsbeslutet och påbörjade arbetet med verkställighet av avvisningsbeslutet rörande AA.

text: Migrationsdomstolens dom den 16 juni 2006 med beslut om permanent uppehållstillstånd och upphävande av avvisningsbeslutet inregistrerades i datasystemet av förvaltningsprocessenheten i Göteborg den 19 juni 2006. Mottagningshandläggaren BB som sålunda inledningsvis inte uppmärksammat inhibitionsbeslutet och inte heller domen från Migrationsdomstolen kallade den 1 augusti 2006 AA till ett s k återvändandesamtal. BB. uppmärksammade då BB på att han beviljats permanent uppehållstillstånd och att avvisningsbeslutet upphävts. AA skickade samma dag kl. 23.42 ett e-brev till verkets e-postbrevlåda. Detta e-brev vidarebefordrades av registrator i Norrköping till enhetens i Trollhättan epostbrevlåda den 2 augusti 2006. Dagen därpå, innan BB läst e-brevet, ringde han till AA och bekräftade att han uppmärksammat Migrationsdomstolens beslut. Han bad samtidigt AA om ursäkt för att han inte tidigare haft korrekta uppgifter till grund för sina kontakter med AA. I och med detta telefonsamtal bedömer verket att AA fick sina frågor i e-brevet besvarade.

text: Bedömning

text: Jag kan konstatera att den olyckliga hanteringen av AA:s ärende beror på misstag hänförliga till den mänskliga faktorn och på bristfälliga rutiner på berörd förvaltningsprocess- och mottagningsenhet. Jag har gett cheferna för verksamhetsområdena asyl och förvaltningsprocess i uppdrag att i samråd med verkets rättsenhet genast ta fram rutiner som ska förhindra misstag av det slag som inträffat i detta ärende. Migrationsverket beklagar det obehag som AA fått utstå med anledning av det inträffade. AA har redan fått ersättning för sina resekostnader till återvändandesamtalet med mottagningshandläggaren.

text: AA lämnades tillfälle att yttra sig över remissvaret, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Migrationsverket har felaktigt meddelat AA att han skulle avvisas. Av utredningen framgår att den ansvarige handläggaren hos verket inte hade uppmärksammat migrationsdomstolens dom den 16 juni 2006 att bevilja AA permanent uppehållstillstånd och inte heller domstolens föregående beslut den 17 maj 2006 att inhibera verkställigheten av verkets avvisningsbeslut. Jag ser givetvis allvarligt på det inträffade. Verket har i remissyttrandet anfört att misstagen vid handläggningen berott bl.a. på bristfälliga rutiner. Vidare framgår av yttrandet att myndigheten har påbörjat arbete med att ta fram nya rutiner som skall förhindra misstag av det nu aktuella slaget. Jag går inte vidare i saken utan stannar vid den allvarliga kritik som ligger i det nyss sagda.

text: JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.