text: En konsument har inte ansetts kunna undgå avgifter för bredbandsuppkoppling mot utländskt nät (sk. roaming) då operatören informerat om kostnaderna genom en ruta på datorskärmen som konsumenten varit tvungen att godkänna. Avgörande 2010-01-12; 2009-4584

text: J hade ingått ett avtal om mobilt bredbandsabonnemang med T. Hon fick besked om att uppkopplingen skulle fungera bra där hon var bosatt. Efter ungefär ett halvår försvagades uppkopplingen och slutligen skedde uppkoppling mot det danska nätet i stället för det svenska. Första gången detta skedde tänkte hon inte på den varningsruta som kom upp på skärmen, men andra gången noterade hon den och valde att inte ansluta datorn utan ringde operatören T och spärrade möjligheten att använda en utländsk operatör. Hon debiterades höga avgifter för uppkopplingen mot det danska nätet då abonnemanget inte haft täckning i Sverige. J yrkade återbetalning av dessa roamingavgifter och hävning av avtalet med T då hon inte upplysts om att roaming kunde uppstå och att det mobila bredbandet inte skulle ha täckning i Sverige.

text: T motsatte sig yrkandena. När SIM-kortet i modemet är svenskt och operatörskoden i nätet som modemet försöker koppla upp sig mot tillhör en utländsk operatör kommer det upp en ruta som kunden måste klicka ”OK” i för att kunna fortsätta. När kunden gjort detta har hon gjort ett aktivt val att koppla upp sig mot det utländska nätet och därmed godtagit den extrakostnad som uppstår. T har aldrig utlovat att kunden skulle ha täckning på sin bostadsort och kan inte heller garantera täckning på varje plats i Sverige.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: J har träffat avtal med T om ett mobilt bredbandsabonnemang. I samband med avtalets ingående har hon blivit bunden av de för tjänsten gällande villkoren och priserna. För att betalningsskyldighet för uppkoppling via utlandet, vilket medför avsevärt högre kostnader än inrikes uppkoppling, ska anses föreligga krävs dock att konsumenten har fått generell information om risken för uppkoppling via utlandet eller att konsumenten vid det aktuella tillfället varnats för detta. Det är den som tillhandahåller tjänsten, dvs. T i detta fall, som måste styrka att information eller varning har getts.

text: Det är i ärendet ostridigt att J genom en ruta på datorskärmen fått information om att ett annat nät än hennes hemnät skulle användas och att detta kunde medföra ytterligare roamingavgifter. Nämnen finner att denna varning från T:s sida måste anses tillräcklig för att bolaget ska anses ha uppfyllt sin informationsskyldighet. Mot denna bakgrund finner nämnden att J inte kan undgå betalningsskyldighet för den uppkoppling mot utländskt nät som har skett. Yrkandet om prisavdrag kan därmed inte bifallas.

text: När det gäller yrkandet om hävning på grund av avsaknad av täckning konstaterar nämnden att det enligt praxis anses åligga kunden att informera sig om det finns täckning i samband med ingåendet av ett avtal. Nämnden kan inte finna att J – mot vad bolaget har anfört – har visat att T specifikt skulle ha utfäst eller garanterat täckning på hennes vistelseort. Det finns därmed ingen grund för bifall till yrkandet om hävning.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Tillämpning av 20 a § och 21 § i konsumentköplagen vid köp av mobiltelefon; avgörande av avdelning i utökad sammansättning.

org: arn

text: Tillämpning av

text: 20 a §

text: och

text: 21 §

text: i

text: konsumentköplagen

text: vid köp av mobiltelefon; avgörande av avdelning i utökad sammansättning. Avgörande 2009-11-02; 2009-4644 (se även avgörandena 2008-8596, 2008-8597, 2009-1467).

type: rubrik

text: G köpte en mobiltelefon för 1 695 kr. Telefonen levererades den 14 november 2008 och fungerade perfekt fram till dess att skärmen ”bara var vit” den 22 april 2009. I övrigt fungerade telefonen.

type: stycke

text: G reklamerade hos säljaren dagen därpå. När säljaren fått svar från en serviceverkstad att det var fråga om en fuktskada fick han beskedet att felet inte skulle åtgärdas. Han begärde att serviceverkstaden skulle visa bilder på fuktskadan, men har inte fått se några.

text: G riktade sin anmälan mot dels säljaren, dels serviceverkstaden och yrkade omleverans, alternativt avhjälpande av fel samt skadestånd.

text: Serviceverkstaden motsatte sig yrkandena: Företaget följer de garantiregler som tillverkaren har fastställt – det tar inget eget producentansvar. Eftersom vätskeindikatorn löst ut är garantin förbrukad.

text: Även säljaren motsatte sig yrkandena: Vid serviceverkstadens felsökning konstaterades att de fuktindikatorer som finns inbyggda i telefonen löst ut på grund av inträngande fukt. Fukten har orsakat de problem som uppstått. Till följd av hur fuktindikatorerna är placerade går det i nuläget inte att få någon bra bild på dem. En dylik skada ersätts inte enligt tillverkarens garantivillkor. Skadan har inte funnits vid säljtillfället och är av sådan art att kartongen som telefonen levererades i borde ha visat tecken på fuktskada. Något sådant har anmälaren inte påstått. Det finns heller inte något som tyder på att det skulle föreligga något fabrikationsfel på produkten. I mindre än 4 % av de ärenden där motsvarande telefoner lämnats in har verkstaden konstaterat att skadan orsakats av fukt och i mer än 90 % av reparationsärendena har verkstaden ansett det vara ett fel som faller under utställd garanti.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt att den aktuella telefonen har ett köprättsligt relevant fel samt att detta fel upptäckts och reklamerats inom sex månader från det att telefonen avlämnades.

text: Säljaren ansvarar enligt

text: 20 § konsumentköplagen (1990:932)

text: för fel på varan, om felet fanns när varan avlämnades, även om felet visar sig först senare. Med att varan avlämnas menas i normalfallet att den överlämnas till köparen. Fel som fanns vid avlämnandet brukar betecknas som ursprungliga fel.

text: Det är köparen som i normalfallet ska bevisa att felet förelåg vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska emellertid ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses (presumeras) ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Bestämmelsen i 20 a § utgör således en regel om annan fördelning av bevisbördan än vad som följer av normalfallet. Den kan därför uppfattas som en riskfördelningsregel. Under de sex första månaderna efter

text: leveransen av varan bär säljaren risken för att det inte kan klargöras om felet fanns vid leveransen eller ej. Därefter bär köparen denna risk.

text: Nämnden har i två pleniavgöranden från 2004 (ärendena 2003-4343 och 2003-5348) kommit fram till att – när den frågan aktualiseras – det är säljarens ansvar att visa att presumtionen för ursprungligt fel är oförenlig med varans eller felets art. Det beviskrav som ställs för orsakssamband mellan exempelvis en påstådd skadeorsak och skadan på varan är att den som har bevisbördan förmår göra sambandet ”övervägande sannolikt”. Vid den bedömningen har nämnden frihet att väga in egna erfarenheter och vad som är allmänt känt, vilket i sin tur återverkar på vilken utredning som krävs för att beviskravet i ett enskilt fall ska anses uppfyllt.

text: I det nu aktuella ärendet måste nämnden först ta ställning till om säljaren har visat att felet inte fanns vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns dock inte i ärendet. Nämnden ska emellertid också pröva om presumtionen för ursprungligt fel kan anses bruten, därför att den är oförenlig med varans eller felets art.

text: För att nämnden ska kunna finna att presumtionen för ursprungligt fel är bruten i ett fall där säljaren – som i detta fall – påstår att felet uppstått genom fuktinträngning i telefonen efter avlämnandet torde krävas att andra rimliga förklaringar till felets uppkomst med övervägande sannolikhet kan uteslutas. I det aktuella fallet har säljaren inte presenterat tillräcklig utredning som kan ligga till grund för någon sådan slutsats. Säljarens påstående om att felet orsakats av fuktinträngning efter leveransen stöds varken av foton eller av annan utredning. Bolaget synes mena att dess påstående om att fuktindikatorn slagit ut skulle vara tillräckligt för att undgå ansvar, vilket enligt nämnden inte är godtagbart. Inte heller i övrigt föreligger omständigheter som gör att nämnden med övervägande sannolikhet kan utesluta andra förklaringar till uppkomsten av felet. Nämnden finner därför att presumtionen för att felet fanns vid avlämnandet inte är bruten. Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska felet därför anses ha funnits vid avlämnandet. Säljaren är därmed ansvarig för felet och bör leverera en ny felfri likadan mobiltelefon till G.

text: Med detta ställningstagande saknas anledning för nämnden att pröva frågan om ansvar enligt garantiåtagandet.

text: När det gäller yrkandet om ersättning för köp av en annan mobiltelefon har G inte visat någon grund för att han utöver omleverans skulle vara berättigad till sådan ersättning. Inte heller har han visat någon grund för sitt yrkande om ersättning för tid han lagt ner med anledning av tvisten. Dessa yrkanden kan därför inte bifallas.

text: Beslutet var enhälligt.

type: avgorande


text: En konsument har skadat sina antika fönster när hon putsat dem med allrengöringssvamp. Bolaget som sålt svampen har vitsordat skadeståndsskyldighet i och för sig. Skadeståndet har jämkats på grund av att konsumenten medverkat till och inte begränsat skadan. Avgörande 2009-10-27; 2009-5236

text: K köpte en allrengöringssvamp till ett pris av runt 15 kr. Marknadsföringen var vilseledande. Det stod att den vita skrubbytan rengör utan att repa. Detta stämde inte. Det borde kanske ha stått att den vita skrubbytan i vissa fall repar. Efter fönsterputsning har svampen repat och förstört ett stort antal fönster i hennes hus. Fönstren var originalfönster från 1893 och hade därför stort affektionsvärde. Det gick inte att se skadorna förrän fönstren torkat dagen efter. K yrkade därför skadestånd med dels 10 000 kr för minskat värde på huset, dels 13 310 kr för material till elva små fönster, 11 880 kr för material till fem stora fönster, 19 250 kr för arbetskostnader för de små fönstren, 17 500 kr för arbetskostnader för de stora fönstren samt 5 000 kr för fraktkostnader.

text: Bolaget medgav att ersätta K för en fönsterruta, men motsatte sig yrkandet i övrigt. Bolagets kvalitetsavdelningen har testat svampen och det har då inte uppstått några repor på glas. K:s fönsterrutor måste vara extra känsliga på grund av deras ålder. Utifrån de förutsättningarna borde hon ha iakttagit större aktsamhet och därför först testat på en mindre yta.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna är överens om att bolaget i och för sig är skadeståndsskyldigt för de skador som uppkommit på K:s fönster. Parterna tvistar om med vilket belopp skadan ska ersättas. K vill ha ersättning för skadans värde medan bolaget menar att beloppet ska jämkas.

text: Utgångspunkten i skadeståndsrätten är att en skada ska ersättas med det fulla värdet. Emellertid finns många situationer där man gör en skälighetsbedömning och jämkar skadeståndet.

text: Av

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: framgår att skadestånd med anledning av sakskada kan jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. För att jämkning ska ske på denna grund krävs att den skadelidande ska ha haft möjlighet att handla annorlunda på ett sätt som inte obetydligt minskat risken för skada. Det alternativa sättet att handla ska inte ha varit alltför kostsamt, besvärligt eller onaturligt för den skadelidande. Vidare gäller i avtalsförhållanden att en avtalspart inte bör svara för skador som beror på den andra partens speciella förhållanden, som ofta är okända för avtalsparten (Bertil Bengtsson, Om jämkning av skadestånd, Stockholm 1982, sid. 66 och 215).

text: Vidare finns skadeståndsrättslig praxis på att en skadelidande kan bli tvungen att själv helt eller delvis stå för risken som hänför sig till värdefulla, svårersättliga eller ömtåliga föremål. Det kan också i sådana fall finnas en skyldighet för ägaren att förebygga skada. För att den skadelidande ska bli ansvarig på denna grund krävs att den skadelidande på något sätt handlat aktivt och förfarandet innefattat en viss risk för egendomen och en ekonomisk risk för ägaren (Bertil Bengtsson, a.a. sid. 201).

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. K har putsat ett stort antal fönster i sitt hus, varvid fönstren blivit repiga. K har haft vetskap om fönstrens ålder och hon har bort kunna inse att fönstren på grund av sin ålder kan ha varit känsliga. På grund av fönstrens ålder har hon även bort förebygga en skada. Bolaget har inte haft möjlighet att veta att hon hade så pass

text: gamla fönster i sitt hus. Bolaget har heller inte kunnat veta att hon skulle använda allrengöringssvampen för putsning av så pass gamla fönster. K har därför haft anledning att vara försiktig och först putsa ett fönster för att se om fönstret tålde svampen. Då K inte gjort så ska det skadestånd bolaget är skyldig att betala jämkas nedåt till vad som skulle ha gällt om K först putsat ett fönster och därefter undersökt om skador uppstått.

text: Av det sagda följer att K bör ge bolaget möjlighet att byta ut ett litet fönster mot ett likvärdigt fönster.


text: En konsument har inte ansetts skyldig att betala för all den mobildatatrafik (s.k. roaming) som skett utomlands då operatörens information om priser och debitering varit otydlig. Avgörande 2010-02-02; 2009-5775

text: V hade per telefon ingått ett avtal om mobiltelefoni med T. T debiterade henne därefter felaktigt för mobildatatrafik i utlandet (Nederländerna). Hon debiterades för tomma epostsynkningar som hennes mobiltelefon var inställd på att göra, trots att hon inte hade skrivit under något avtal om att tomma bakgrundssynkningar – då ingen data konsumerats av henne – skulle debiteras. Detta angavs inte heller i T:s allmänna villkor, prislista eller på hemsidan. För internationell datatrafik tar T vidare ut en minimidebitering av 50 kB, trots att den bakgrundstrafik det varit fråga om i hennes fall endast konsumerat 2-3 kB per synkning. V gjorde i första hand gällande att hon inte avtalat med T om de ifrågavarande debiteringarna och i andra hand att debiteringen var oskälig. Hon yrkade därför prisavdrag med 12 731,40 kr, motsvarande den felaktiga debiteringen.

text: T motsatte sig yrkandet. V har ingått ett avtal med T om mobiltelefoni. V har därmed accepterat de allmänna villkor och den prislista som T använder för debitering av tjänster. Den faktiska tjänst som V debiterats för är den datatrafik som skickats från V:s mobiltelefon till e-postservern hos V:s e-postleverantör vid själva förfrågan. Den e-posttjänst som har utfört synkningarna har inte förmedlats av T och de inställningar som funnits i telefonen och det e-postsynkningsintervall om fem minuter som telefonen har haft är inställningar som aktivt har gjorts av V. T tillhandahåller information om kostnader för datatrafik i utlandet via sin hemsida, som man hänvisas till via prislistan. Debiteringsintervallet om 50 kB är inte för stort. Debiteringen är kopplad till faktiska kostnader för T.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att T i och för sig har haft rätt att debitera V för mobiltelefoni enligt det mellan parterna ingångna avtalet. Det föreligger dock en skyldighet för en debiterande part att se till att villkoren och priserna är tydliga och lättillgängliga för den betalningsskyldiga parten.

text: Nämnden, som har granskat de prislistor och övrig utredning som getts in av parterna, anser att T:s information om debitering är otydlig. Informationen om minimidebitering och debiteringsintervall är väldigt svår att hitta och prislistorna är tvetydiga. Exempelvis anges andra priser för datatrafik i Nederländerna i den prislista som T har gett in jämfört med i den som getts in av V. Det finns även anledning att ifrågasätta huruvida en minimidebitering av 50 kB är skälig eftersom det bevisligen är fullt möjligt att registrera mindre datamängder. Det framstår inte heller som självklart att konsumenten med ledning av den bristfälliga informationen ska kunna inse att minimidebiteringen om 50 kB avser varje enskild uppkoppling.

text: Eftersom det är en grundläggande utgångspunkt att otydligheter i ett avtal får lasta den part som upprättat avtalet, finner nämnden att otydligheterna i informationen om debitering av datatrafik i utlandet måste lastas T. Även om V själv burit ansvar för inställningarna i mobiltelefonen och är skyldig att ta del av de för tjänsten gällande villkoren, har hon mot bakgrund av den otydliga informationen från T:s sida inte rimligen kunnat inse att datatrafik skulle debiteras i sådan utsträckning som har skett. Nämnden finner därför att hon inte är skyldig att betala för mer än den datamängd hon har nyttjat, 20,39 MB, enligt den prislista för

text: Nederländerna som hon har fått del av, 40 kronor per MB. Sammantaget ska hon alltså betala 815,60 kronor, vilket innebär att T bör betala tillbaka 11 915,80 kronor till henne.


title: Fråga om besiktningsmans ansvar vid en överlåtelsebesiktning. Eftersom besiktningsmannen inte noterat en fuktskada vid besiktningen har han ansetts vårdslös och därmed skadeståndsskyldig gentemot konsumenten. Även fråga om i vilken utsträckning konsumenttjänstlagen (1985:716) kan tillämpas analogt på besiktningstjänster och hur ett skadestånd ska beräknas.

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: kan tillämpas analogt på besiktningstjänster och hur ett skadestånd ska beräknas. Avgörande 2010-05-18; 2009- 6362

text: M hade anlitat A för en överlåtelsebesiktning av en fastighet som hon sedan köpte. Vid besiktningen hade A inte noterat en synlig fuktfläck i ett av arbetsrummen. En förnyad besiktning visade att det fanns ett hål i platonmattan och fukt i väggen. Om fukten hade noterats vid den första besiktningen kunde hon ha krävt en teknisk undersökning och åtgärd av säljaren innan köpet. Då besiktningsmannen inte upptäckt fuktskadan var besiktningstjänsten felaktig. Hon yrkade därför skadestånd med 202 000 – 242 000 kr motsvarande kostnaden för att åtgärda fuktskadan samt med 1 666 kr per månad för ränteoch lånekostnader till dess att tvisten lösts.

text: A motsatte sig yrkandet. Vid besiktningstillfället kunde inga fuktavvikelser på väggen noteras. I besiktningsprotokollet står det att det finns en synlig fuktskyddsmatta mot husgrunden. Om besiktningsmannen hade noterat eller misstänkt problem hade en fortsatt teknisk undersökning föreslagits. Det är inte besiktningsmannens uppgift att helt överta köparens undersökningsplikt och om köparen själv varit närvarande vid besiktningstillfället kunde det kanske ha varit avgörande.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Frågan gäller en överlåtelsebesiktning som en näringsidkare har utfört för en konsuments räkning och om tjänsten varit felaktig eller inte.

text: Konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: , KtjL, är enligt sin ordalydelse inte tillämplig när det gäller besiktningstjänster. Lagen bygger dock till stor del på vad som antas utgöra generellt gällande oskriven rätt inom tjänsteområdet (

text: prop. 1984/85:110 s. 142

text: f.). Det är därför möjligt att i viss utsträckning tillämpa lagen analogt. Det kan falla sig naturligt att använda reglerna i lagen som utfyllande bestämmelser i frågor som inte har reglerats genom avtal mellan parterna. Lagen kan också ge ledning när det gäller att bedöma om ett villkor i ett avtal ska anses som oskäligt enligt generalklausulen i

text: 36 § avtalslagen

text: . Bestämmelsen om fackmässighet i

text: 4 §

text: KtjL är också väl lämpad för en analog tillämpning. Om en besiktningsman inte har uppfyllt lagens krav på fackmässighet, kan tjänsten sägas vara felaktig. Även bestämmelserna om prisavdrag (

text: och

text: 22 §§

text: ) kan tillämpas analogt. Det innebär att en konsument kan få ett prisavdrag på delar av eller hela besiktningskostnaden, om besiktningstjänsten varit felaktig. När det däremot gäller vad som föreskrivs i KtjL om avhjälpande av fel (

text: 20 §

text: ) är det beträffande besiktningstjänster inte möjligt att göra någon analogitillämpning. Den tjänst som en besiktningsman utför är en s.k. immateriell tjänst, och inte något hantverksmässigt arbete som kan göras om.

text: När det gäller skadestånd på grund av fel i en tjänst bygger reglerna i KtjL på att näringsidkaren har ett s.k. kontrollansvar (31 §). Det innebär att näringsidkaren, för att inte bli skadeståndsskyldig, måste bevisa att felet som lett till skadan berott på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med då avtalet ingicks och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om näringsidkaren varit vårdslös eller inte har ingen betydelse vid bedömningen. Det finns goda skäl för att tycka att kontrollansvaret är för strängt mot en besiktningsman. Vid en besiktning är det svårt att tänka sig några hinder utanför besiktningsmannens kontroll som skulle kunna fria honom eller

text: henne från skadeståndsskyldighet. Det framstår därför som mer naturligt att lägga vårdslöshet till grund för en besiktningsmans skadeståndsansvar. Exempel på ett sådant resonemang finns även i domstolspraxis (t.ex. Rättsfall från hovrätterna,

text: RH 1998:60

text: ). I sådant fall är det kravställaren, dvs. konsumenten, som ska bevisa att besiktningsmannen varit vårdslös.

text: Enligt skadeståndsrättsliga principer ska vårdslösheten ha lett till en skada för konsumenten och det ska finnas ett orsakssamband mellan vårdslösheten och skadan. En besiktningsmans vårdslöshet vid en överlåtelsebesiktning kan bestå i att han missat att notera ett fel som varit möjligt att upptäcka och som en kunnig och normalt aktsam besiktningsman borde ha upptäckt. Om konsumenten fått vetskap om felet före köpet, kunde han eller hon ha omförhandlat priset med säljaren eller avstått från köpet. Skadan bör anses vara skillnaden mellan det pris som betalats för fastigheten och vad som skulle ha betalats om felet varit känt. En sådan bedömning kan dock vara svår att göra efter det att köpet genomförts. I stället skulle kostnaden för att reparera skadan kunna vara vägledande.

text: Vid skadevärderingen måste hänsyn tas till att konsumenten inte ska göra någon oskälig vinst på besiktningsmannens bekostnad. Den standardförhöjning som kan bli följden av en reparation ska därför räknas av från skadeståndet.

text: M har gjort gällande att besiktningsmannen borde ha upptäckt en synlig fuktfläck i ett av arbetsrummen, som senare visade sig vara orsakad av en omfattande fuktskada. Det är M som ska bevisa att besiktningsmannen brustit i fackmässighet och varit vårdslös.

text: Enligt M var fuktfläcken synlig vid besiktningstillfället. Det är viktigt för bedömningen att det bara gått cirka två veckor mellan den första besiktningen, då fläcken inte upptäcktes, och den andra besiktningen, då den noterades. Det är av allt att döma fråga om en omfattande fuktskada i väggen, som enligt nämndens mening måste ha utvecklats under en längre tid. Nämnden anser att sannolikheten för att fläcken varit synlig vid besiktningstillfället är så stor att det måste anses vara bevisat att felet varit möjligt att upptäcka vid besiktningen. Besiktningsmannen har därför brustit i fackmässighet och varit vårdslös eftersom han inte upptäckt felet.

text: A har invänt att M inte var med vid besiktningen och därför inte uppfyllt sin undersökningsplikt. Nämnden konstaterar att köparen har ett ansvar i förhållande till säljaren för att undersöka fastigheten och att en köpare efter köpet inte mot säljaren kan åberopa fel som han eller hon borde ha upptäckt vid en noggrann undersökning av fastigheten. Den här tvisten handlar dock inte om förhållandet mellan köparen och säljaren, utan om köparens förhållande till besiktningsmannen. Vid bedömningen av om besiktningsmannen missat ett fel som han borde ha upptäckt saknar det betydelse om köparen varit med vid besiktningen eller inte. A:s invändning saknar därför betydelse för nämndens bedömning av om besiktningsmannen varit vårdslös.

text: M har påstått att den skada hon drabbats av till följd av besiktningsmannens vårdslöshet består i kostnader för reparation av den skadade väggen, kostnader för ett tillfälligt lån avseende reparationskostnaderna och lånekostnader för det rum som inte kunnat användas på grund av fuktskadan. I enlighet med vad nämnden inledningsvis anfört måste skadan anses bestå i skillnaden mellan vad hon betalat för huset och vad hon skulle ha betalat för det med vetskap om fuktskadan. I avsaknad av närmare utredning om detta utgår nämnden från att hon med vetskap om skadan kunnat kompensera sig för den reparationskostnad som nu uppstår. A har inte invänt mot hennes påstående om att kostnaden uppgår till minst 200 000 kr. Det rör

text: sig emellertid om ett hus byggt 1985 och det utvändiga fuktskyddet är alltså 25 år gammalt. Med de åtgärder som M planerar att utföra – utbyte av platonmattan mot isodrän och dränering samt omputsning av grunden – får hon ett nytt utvändigt fuktskydd som kommer att hålla i många år. Att medge henne full ersättning för reparationen skulle innebära att hon gör en oskälig vinst på besiktningsmannens bekostnad, eftersom åtgärderna innebär en standardförhöjning och ett ökat värde på fastigheten. Med hänsyn till fastighetens ålder anser nämnden att åldersavdrag bör göras med cirka 80 procent av reparationskostnaden.

text: Nämnden anser att den ersättning M bör få skäligen ska bestämmas till 40 000 kr. I det beloppet ingår kompensation för ersättningsbara finansieringskostnader.


text: En varudeklaration, där bilens skick på samtliga punkter uppgetts vara osäkert utan närmare uppgifter om bristerna, har inte ansetts påverka näringsidkarens ansvar för fel på bilen. Bilen har bedömts vara felaktig eftersom näringsidkaren inte bevisat att köparen upplysts om att service inte utförts trots att föreskrivet servicetillfälle passerats med cirka 800 mil. Avgörande 2010-03-02; 2009-7187

text: M köpte en begagnad VW Bora av bolaget den 8 maj 2009. Två månader efter köpet havererade motorn. M yrkade avhjälpande samt ersättning för kostnader och åberopade att felet som orsakade motorhaveriet fanns redan vid köpet av bilen.

text: Bolaget motsatte sig kravet och åberopade bl.a. att bilens kondition beskrivits som osäker i varudeklarationen samt att M kontrollerade serviceboken vid köpet och kunde se att bilen hade gått cirka 800 mil över serviceintervallet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: En säljare ansvarar enligt

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: för ursprungliga fel på såld vara, dvs. för fel som fanns redan vid leveransen även om felet visar sig först senare. En vara anses felaktig bl.a. om den avviker från vad som har avtalats mellan parterna. Om ingenting särskilt har avtalats om varans skick är varan felaktig om den avviker från vad konsumenten med hänsyn till omständigheterna har haft fog för att förutsätta. När det gäller bilens skick har bolaget hänvisat till en varudeklaration där bilens kondition på samtliga punkter – bl.a. djupet på däckmönstret – har uppgivits vara osäker. I avsaknad av mer uppgifter om vari bristerna består framstår detta mer som ett försök att med varudeklarationens hjälp generellt friskriva sig från det ansvar som följer av

text: konsumentköplagen

text: än att faktiskt beskriva bilens kondition i olika avseenden. Eftersom

text: konsumentköplagen

text: är tvingande till konsumentens förmån kan en på detta sätt ifylld varudeklaration inte påverka säljföretagets ansvar för fel på såld vara. Nämnden finner därför anledning att helt bortse från varudeklarationen.

text: I ärendet är ostridigt att bilen när den såldes till M hade passerat föreskrivet servicetillfälle med cirka 800 mil utan att service genomförts. En köpare har normalt anledning att utgå från att föreskriven service utförts i rätt tid på en bil som säljs av en näringsidkare, om inte annat framgår i samband med att bilen marknadsförs eller annars i samband med förhandlingarna inför köpet. Att föreskriven service inte utförts på bilen när den säljs är – om inte annat får anses ha avtalats mellan parterna – ett köprättsligt fel på bilen.

text: Bolaget har påstått att M vid köpet känt till att föreskriven service inte utförts. M har påstått att hon inte känt till det. Det är bolaget som ska bevisa att köparen haft kunskap om att service inte utförts. Bolaget har inte presenterat några bevis för det. På grund härav finner nämnden att nämnden ska bedöma tvisten utifrån att M inte känt till att föreskriven service inte gjorts. Det framgår inte heller i avtalshandlingarna att sådan service inte gjorts. Det kan därför inte anses avtalat mellan parterna att servicebristen skulle ingå i köpet.

text: På grund av vad som nu har anförts finner nämnden att frånvaron av föreskriven service är att betrakta som ett köprättsligt fel på bilen. Bolaget är ansvarigt för felet.

text: Enligt bolaget hade motorhaveriet undvikits om service hade genomförts. Bolaget är därför ansvarigt för motorhaveriet och har att avhjälpa felet på motorn utan kostnad för M. Vidare har hon rätt till ersättning för felsökning med 1 282 kr.

text: Vad gäller M:s yrkande om ersättning för kostnaden för inköp av en ersättningsbil finner nämnden att hon inte visat tillräckliga skäl för det. Hon har inte visat att kostnaden för inköp och drift av den bilen skulle utgöra en merkostnad i förhållande till de kostnader som hon skulle haft för de biltransporter som hon skulle ha gjort om den av bolaget inköpta bilen fungerat. Såvitt avser yrkad ersättning för övriga merkostnader får hon i avsaknad av något underlag och i enlighet med nämndens praxis, anses skäligen tillgodosedd med 100 kr för telefonkostnader. M:s yrkanden ska bifallas endast i enlighet med vad som nyss angivits.


title: En näringsidkare har inte haft rätt att kräva konsumenten på betalning för uppställning av släpvagn i stället för att använda sig av sin rätt enligt lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats. Då det inte avtalats om någon rätt för näringsidkaren att kräva betalning för uppställningen och det inte heller är visat att denne haft kostnader för uppställningen (jfr 50 § konsumenttjänstlagen [1985:716]), har näringsidkaren rekommenderats att återbetala vad konsumenten betalt för uppställningen.

text: 50 § konsumenttjänstlagen

text: [1985:716]), har näringsidkaren rekommenderats att återbetala vad konsumenten betalt för uppställningen. Avgörande 2010-02-17; 2009- 7206

text: H beställde service av sin släpvagn inför besiktningen. Arbetet utfördes i november 2008. När han skulle hämta släpvagnen fick han inte betala med kort eller per faktura. Släpvagnen blev därför kvar. Den 14 april 2009 fick han meddelande om att bolaget avsåg att debitera 200 kr per månad i uppställningshyra från och med den 4 november 2008 till dess han hämtade släpvagnen. Bolaget hotade även med att sälja släpvagnen. Därför betalade han, utöver vad servicen kostade, sju månaders hyra för att få ut sin släpvagn. Han yrkade att bolaget skulle återbetala hyreskostnaden om 1 400 kr.

text: M motsatte sig yrkandet. H visste att bolaget sedan starten år 1957 endast accepterar kontant betalning. Bolaget meddelade per telefon H den 4 november 2008 att släpet var klart för avhämtning och att det var kontant betalning som gällde. I december 2008 och januari 2009 skickades påminnelser. I april 2009 anmanades H att hämta sitt släp.

text: Parterna har härutöver haft olika uppfattning i fråga om ärendet var att bedöma som en konsumenttvist.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Annat kan inte anses visat i ärendet än att fråga är om en konsumenttvist. Nämnden är således behörig att pröva tvisten.

text: Enligt

text: 49 § konsumenttjänstlagen

text: har en näringsidkare rätt att hålla kvar en sak som överlämnats till denne för utförande av en tjänst till dess näringsidkaren fått betalt för tjänsten. Någon generell rätt till ersättning till näringsidkaren under den tid saken kvarhålls finns inte. M har heller inte visat att det haft några särskilda kostnader för vården av släpvagnen. Parterna har inte heller träffat något särskilt avtal som berättigar M till ersättning för uppställningen av släpet efter viss tid.

text: En näringsidkare har dock under vissa förhållanden rätt att sälja saken i enlighet med bestämmelserna i

text: 50 § konsumenttjänstlagen

text: och lagen (

text: ) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats. Omständigheterna i ärendet synes ha varit sådana att M haft rätt att sälja släpvagnen. Att så inte skett kan inte innebära att bolaget i stället är berättigat till ersättning. Eftersom M således inte visat att det haft rätt att kräva betalning för uppställningen av släpvagnen bör bolaget genast till H återbetala beloppet om 1 400 kr.


title: 27 § konsumentköplagen. En konsument har rätt att vända sig till en annan verkstad för att reparera sin bil när det funnits risk för att konsumenten inte fullt ut skulle kompenseras för sina utlägg och då ett avhjälpande av näringsidkaren, som fanns långt ifrån konsumentens bostadsort, skulle innebära en väsentlig olägenhet för konsumenten.

text: 27 § konsumentköplagen

text: . En konsument har rätt att vända sig till en annan verkstad för att reparera sin bil när det funnits risk för att konsumenten inte fullt ut skulle kompenseras för sina utlägg och då ett avhjälpande av näringsidkaren, som fanns långt ifrån konsumentens bostadsort, skulle innebära en väsentlig olägenhet för konsumenten. Avgörande 2010-02-17; 2009-7319

text: R, som bor på Gotland, träffade den 9 mars 2009 per telefon avtal om köp av en bil med bolaget som finns i Ulricehamn. Bolaget uppgav att bilen var nyservad och i gott skick. R betalade köpeskillingen i förskott. När R hämtade bilen upptäckte R att både dimljus och backspegel var sönderslagna och att en varningslampa indikerade att airbagen var ur funktion. Eftersom ingen från bolaget fanns på plats och den person som lämnade ut bilen inte visste någonting om köpet kunde problemet inte lösas på plats. Efter hemkomsten kontaktade R bolaget. De kom överens om att R själv skulle köpa backspegel och dimljus och att bolaget skulle åtgärda airbagen. R uppgav att han skulle lämna in bilen till en annan verkstad för reparation. Efter att verkstaden hittat ett fel på styrenheten till airbagen kontaktade R bolaget. Bolaget uppgav att det måste hitta en begagnad styrenhet trots att andra verkstaden redan försökt utan att lyckas. Bolaget uppgav då att han skulle söka efter en begagnad men att detta fick vänta eftersom bolagets företrädare först skulle på semester till Kina och därefter var det tid för studenten. Härefter fick R beskedet att en begagnad styrenhet skulle införskaffas från Tyskland. På begäran skickade han därefter styrenheten till bolaget för att det skulle kunna göra en riktig beställning. Efter en tid kom en ny styrenhet och reparationen slutfördes. Vid reparationen visade det sig att service inte var utförd, vilket bolaget påstått vid köpet och som framgick av annonsen. Senaste service var utförd tre år tidigare, den 5 oktober 2005. Han reklamerade felet till bolaget som inte gav någon förklaring. Han tvingades byta olja och oljefilter. När han fick fakturan från reparationen vägrade bolaget att betala denna med hänvisning till att alla garantireparationer ska utföras på bolagets verkstad. Detta är emellertid inte ett rimligt krav eftersom bolaget finns mycket långt bort. Han har betalat reparationen med 5 180 kr och vill därför få ersättning med detta belopp av bolaget.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. När R hämtade bilen var allt i sin ordning och efter kontroll framfördes inga klagomål. Efter ett tag ringde R och uppgav att airbaglampan lyste. Bolaget frågade då R om han kunde ta reda på vad felet var så skulle bolaget, om det visade sig nödvändigt, utan kostnad skicka reservdelar. Alternativet var att bilen lämnades till bolaget för åtgärd. Efter att det visat sig att styrenheten till airbagen var trasig beställdes en ny styrenhet, vilken skickades direkt till R. Denna kostnad har bolaget stått för. Det är regelmässigt så att om ett bolag ska ersätta reparationskostnader måste bolaget först ha fått möjlighet att åtgärda felet.

text: R har vidhållit att bolaget medgett att felet skulle åtgärdas på verkstaden i Visby. De gånger parterna varit i kontakt med varandra har det aldrig varit på tal att bilen skulle lämnas in till bolagets verkstad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. För undgående av felansvar krävs alltså att säljaren visar att felet inte fanns vid avlämnandet eller att presumtionen om att felet fanns vid avlämnandet är oförenlig med varans eller felets art.

text: Genom den i ärendet presenterade utredningen är det utrett att bilen haft de fel R påstått och att samtliga fel visat sig inom sex månader från köpet. Felen har också reklamerats till bolaget inom skälig tid. Bolaget, som inte har presenterat någon bevisning i ärendet, har inte visat att felen inte fanns vid leveransen. Bilen har således varit felaktig i köprättsligt hänseende.

text: Enligt

text: 27 § konsumentköplagen

text: har en säljare rätt att avhjälpa ett fel även om köparen yrkat en annan påföljd om det kan ske utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen. I kravet att avhjälpandet ska ske utan kostnad för köparen ligger att köparen är berättigad till ersättning för till exempel transport- och resekostnader i samband med avhjälpandet. Köparen har rätt att motsätta sig att ett avhjälpande sker om det exempelvis finns en risk för att han inte får sina kostnader ersatta av säljaren. Köparen har också en skyldighet att begränsa den skada som kan komma att uppstå.

text: Vid beaktande av att de förväntade kostnaderna skulle ha blivit stora om avhjälpandet skedde hos bolaget, att det funnits viss risk för att R inte fullt ut skulle kompenseras för sina utlägg och då ett avhjälpande långt ifrån R:s bostadsort skulle innebära en väsentlig olägenhet för honom finner nämnden att R har haft rätt att vända sig till en annan verkstad för att reparera bilen. Bolaget är skyldigt att ersätta R för kostnaderna för reparationen. Det yrkade beloppet om 5 180 kr är styrkt.


text: När konsumenten använde en gratis tillhandahållen fönstertvättskrapa uppstod skador på bilens vindruta. En förutsättning för näringsidkarens ansvar vid sådan gratistjänst är att skadan är en i det närmaste oundviklig och därmed typisk följd av användandet. Konsumenten har inte ansetts berättigad till skadestånd. Avgörande 2010-02-17; 2009- 7717

text: H lånade en fönstertvättskrapa av bolagets bensinstation. Vid användandet uppstod skada på bilens vindruta. Personalen hade monterat en klämma felaktigt på skrapan, vilket väsentligt ökade risken för att vindrutan skulle skadas. H yrkade därför att bolaget skulle betala skadestånd avseende självriskkostnaden för byte av vindruta.

text: Bolaget motsatte sig skadeståndsyrkandet. H använde sig av gratistjänsten på egen risk. Bolaget har i efterhand testat skrapan utan att skador har uppkommit.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att H:s bil har fått vissa skador efter att H använt en av bolaget tillhandahållen fönstertvättskrapa. Frågan i ärendet är om bolaget har något ansvar för skadan.

text: En näringsidkare kan ha ett ansvar för skador som uppstår till följd av att en konsument använder sig av en av näringsidkaren tillhandahållen gratistjänst. En förutsättning för att näringsidkaren ska ha ett sådant ansvar är emellertid att den skada som uppstår är en i det närmaste oundviklig och därmed typisk följd av användandet. Det åligger användaren, i detta fall användaren av en tvättskrapa, att se till att handhavandet sker på ett sätt så att en skada inte uppkommer. Utredningen i ärendet ger inte stöd för antagandet att den uppkomna skadan varit en typisk följd av H:s användande av skrapan. Eftersom annat alltså inte kan anses visat än att skadan uppkommit till följd av felaktigt handhavande saknas grund för att ålägga bolaget skadeståndsskyldighet. H:s yrkande kan alltså inte bifallas.


text: Dansutbildning har inte ansetts vara en sådan fritidsaktivitet som enligt 2 kap. 3 § första stycket fjärde punkten i distans- och hemförsäljningslagen är undantagen från lagens bestämmelser om informationsskyldighet och ångerrätt. Konsumenten har därför haft rätt att ångra sitt köp inom 14 dagar från beställningen, utan hinder av de avbeställningsvillkor som åberopats av kursarrangören. Avgörande 2010-05-21; 2009-9365

text: Den 18 september 2009 anmälde sig D till en danskurs via kursarrangörens hemsida. Av misstag fyllde D i att hon ville ha ett ”VIP-kort”, vilket kostade 2 800 kr och gav rätt att delta i flera dansutbildningar. Egentligen ville hon dock bara anmäla sig till en kurs i klassisk balett, vilken skulle kosta 980 kr. Den 29 september meddelade hon kursarrangören att hon ville avboka VIP-kortet och endast delta i balettkursen. Trots att hon ångrat beställningen inom den ångerfrist som gäller enligt distans- och hemförsäljningslagen har kursarrangören krävt henne på betalning för VIP-kortet. D yrkade att få frånträda avtalet om köp av s.k. VIPkort avseende dansutbildning.

text: Kursarrangören motsatte sig yrkandet. D anmälde sig till kursen och beställde VIP-kortet mindre än 14 dagar före kursstart. Enligt anmälningsvillkoren måste en avanmälan ske senast 14 dagar före kursstart och är en sådan avanmälan överhuvudtaget inte möjlig om man anmäler sig senare än 14 dagar före kursstart. Med hänsyn till att den anmälan som D gjort således är bindande och då det inte varit möjligt att med så kort varsel sätta in någon annan elev i hennes ställe är D skyldig att betala för VIP-kortet. Distans- och hemförsäljningslagen är inte tillämplig på sådana tjänster som kursarrangören tillhandahåller.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Av utredningen framgår det att D beställt VIP-kortet på kursarrangörens hemsida på Internet. Detta innebär att det varit fråga om ett sådant distansavtal som avses i 1 kap. 2 § distans- och hemförsäljningslagen (i den nämnda bestämmelsen definieras ett distansavtal som ett avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans och kommunikationen uteslutande sker på distans).

text: Enligt 2 kap. 9 § distans- och hemförsäljningslagen har konsumenten rätt att frånträda ett distansavtal (ångerrätt) genom att till näringsidkaren lämna eller sända ett meddelande om detta inom en ångerfrist på 14 dagar. Vid distansavtal om en tjänst börjar ångerfristen att löpa den dag då avtalet ingås (se 2 kap. 10 §).

text: Ett avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i distans- och hemförsäljningslagen är till nackdel för konsumenten är, enligt lagens 1 kap. 3 §, utan verkan mot konsumenten, om inte annat anges i lagen. Kursarrangören har gjort gällande att den tjänst som parterna ingått avtal om är att bedöma som en sådan fritidsaktivitet som, enligt 2 kap. 3 § första stycket fjärde punkten, är undantagen från lagens tillämpningsområde. I den angivna bestämmelsen sägs det att bl.a. bestämmelserna om ångerrätt inte gäller distansavtal där näringsidkaren på en bestämd dag eller under en bestämd tidsperiod ska tillhandahålla kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet. Frågan är om den dansutbildning som parterna ingått avtal om kan betraktas som en sådan fritidsaktivitet som avses i den nämnda bestämmelsen.

text: Ordalydelsen i den aktuella bestämmelsen – ”kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivitet” – ger närmast vid handen att de fritidsaktiviteter som avses är sådana där konsumenten passivt, som åskådare tar del av en föreställning, tävling etc. En sådan tolkning får också stöd av lagens förarbeten, där distansavtal om biljetter till en operaföreställning eller en fotbollsmatch tas upp som de enda exemplen på evenemang som avses i bestämmelsen (se

text: prop. 2004/05:13 s. 128

text: och – beträffande motsvarande bestämmelse i den tidigare gällande lagen om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal –

text: prop. 1999/2000:89 s. 82

text: ). Mot angiven bakgrund finner nämnden att undantaget för distansavtal avseende fritidsaktiviteter inte kan anses omfatta den typ av utbildning som det är fråga om i förevarande fall. Härav följer att D utan hinder av de avbeställningsvillkor som åberopats av kursarrangören har haft rätt att ångra sitt köp av VIPkort inom 14 dagar från beställningen. Eftersom hon lämnat meddelande om sin önskan att frånträda avtalet inom ångerfristen ska kursarrangören rekommenderas att frånfalla sitt krav på betalning, alternativt – om betalning redan erlagts – återbetala vad man mottagit.


title: Näringsidkares informationsskyldighet vid köp - 16 § konsumentköplagen. Näringsidkaren har ansetts ansvarig att upplysa konsumenten om en funktionsbegränsning endast om näringsidkaren givits särskild anledning att misstänka att sådan information var av särskild betydelse för konsumenten.

text: Näringsidkares informationsskyldighet vid köp –

text: 16 § konsumentköplagen

text: . Näringsidkaren har ansetts ansvarig att upplysa konsumenten om en funktionsbegränsning endast om näringsidkaren givits särskild anledning att misstänka att sådan information var av särskild betydelse för konsumenten. Avgörande 2010-05- 21; 2009-9486

text: L köpte ett armbandsur för 5 000 kr. Klockan fungerade inte då den utsattes för magnetism. L fick ingen information om detta innan köpet. I L:s arbete går det inte att undvika att klockan utsätts för magnetism. Han kan endast använda klockan två dagar i veckan. L yrkade hävning samt, som nämnden uppfattat honom, skadestånd med 1 128 kr.

text: Bolaget motsatte sig yrkandena. L efterfrågade en klocka med kompass. Vid köpetillfället ställde L inga frågor om elektromagnetism eller kopplingar till dennes arbete. Urverket har bytts ut två gånger och L har även fått en ny klocka men problemen har fortsatt på grund av L:s användande.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen

text: ska fel i en vara anses föreligga bl.a. om den inte är ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används, eller det särskilda ändamål för vilket köparen avsåg att varan skulle användas, om säljaren vid köpet måste ha insett detta särskilda ändamål. Vidare ska varan anses felaktig om den inte stämmer överens med den beskrivning som säljaren har lämnat eller om den inte har de egenskaper som säljaren hänvisat till genom att lägga fram prov eller modell. Om säljaren före köpet underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om ska varan, enligt bestämmelsens tredje stycke, också anses felaktig.

text: Såvitt framkommit har den klocka som L köpt varit utrustad med en kompass. Att kompasser inte fungerar om de utsätts för elektromagnetism får anses vara allmänt känt och utgör enligt nämndens bedömning inte en omständighet som det har ålegat säljaren att upplysa särskilt om. I vad mån klockans funktion har påverkats av elektromagnetism även i något annat avseende än beträffande den inbyggda kompassen har inte klart framgått av det material som varit tillgängligt för nämnden. Även om det förhåller sig på det sättet bedömer nämnden att det är fråga om en funktionsbegränsning som det inte har ålegat bolaget att informera om före köpet, annat än om företaget givits särskild anledning att misstänka att sådan information var av särskild betydelse för L. Inget har framkommit som tyder på att bolaget – t.ex. genom att informeras om att L avsåg att använda klockan i en elektromagnetisk miljö – givits sådan anledning att särskilt framhålla den aktuella funktionsbegränsningen. Det kan därmed inte anses att klockan har haft något köprättsligt relevant fel. Yrkandena om hävning och skadestånd ska därför avslås.


text: Köpare har rätt att häva köpet eftersom näringsidkaren inte upplyst denne om att båten saknade CE-märkning. Avgörande 2010-07-06; 2009-9695

text: M köpte en fabriksny båt för 765 000 kr av bolaget. Efter leveransen den 7 maj 2008 upptäckte han flera fel på båten bl.a. avsaknad av CE-märkning. M yrkade hävning av köpet och ersättning för besiktningskostnad.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet under åberopande av bl.a. att båten är CE-märkt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har granskat det material som parterna gett in i ärendet. Av utredningen framgår att båten varit behäftad med en rad fel och brister. Den allvarligaste bristen som M gjort gällande är emellertid påståendet om att båten inte är CE-märkt. Bolaget har under handläggningens gång gett in en handling betecknad ”Försäkran om överensstämmelse för fritidsbåt gällande design-, konstruktions- och bullerkrav enligt Direktiv

text: och

text: ” daterad den 31 mars 2010, således knappt två år efter det att båten sålts till M. Enligt nämndens mening innebär emellertid detta inte att båten kan betraktas som CE-märkt. Det får därför anses utrett att båten saknar CE-märkning.

text: Reglerna om CE-märkning för båtar grundar sig på EG-direktiv (

text: ) (fritidsbåtsdirektivet) med kompletteringar (

text: ). Syftet med direktiven var att få en gemensam säkerhetsnivå och regler som tillåter båtar att säljas utan krångel i alla länderna. Mot bakgrund av direktivet infördes lag (

text: ) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar. Enligt denna lag måste bl.a. nya och importerade fritidsbåtar uppfylla ett antal miljö- och säkerhetskrav. I Sjöfartsverkets föreskrifter (

text: SJÖFS 2004:16

text: ) om vissa säkerhetsoch miljökrav på fritidsbåtar m.m., ändrade genom (

text: SJÖFS 2005:4

text: ), finns närmare bestämmelser om bl.a. vilka krav som ska uppfyllas gällande CE-märkning, bl.a. ska CEmärket placeras på tillverkarskylten och skriftlig ”försäkran om överensstämmelse” infogas i ägarens instruktionsbok (se

text: 3 kap.

text: SJÖFS 2005:4

text: Förutom de risker det innebär att de miljö- och säkerhetskrav som uppställs i reglerna inte är uppfyllda, medför avsaknad av CE-märkning också bl.a. ett betydligt lägre andrahandsvärde än för CE-märkta båtar.

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: ska en vara anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Varan är också att anse som felaktig om den i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Enligt

text: 29 § samma lag

text: får köparen häva köpet, om felet är av väsentlig betydelse för honom.

text: I förarbetena till förstnämnda bestämmelser i

text: konsumentköplagen

text: (se

text: prop. 1989/90:89 s. 100

text: f.) sägs särskilt att en förutsättning för att en vara ska anses felaktig på grund av den uteblivna informationen är att informationen kan antas ha inverkat på köpet. Det måste således kunna antas, sägs det i förarbetena, att konsumenten om han fått del av den uteblivna informationen inte skulle ha köpt varan eller i vart fall inte skulle ha köpt den på de villkor som skett. I förarbetena framhålls också att "det är utan betydelse för felbedömningen huruvida säljaren

text: känt till förhållandena och haft möjlighet att informera om dem". Det räcker således med att säljaren borde ha känt till uppgiften.

text: Enligt nämndens mening är avsaknaden av CE-märkning och konsekvenserna av detta en sådan uppgift som bolaget borde ha känt till och ha upplyst M om. Det får vidare antas att M inte hade köpt båten på de villkor som skett om han blivit upplyst om avsaknaden av CEmärkningen och konsekvenserna av detta. Båten är därför felaktig. Enligt nämndens mening är felet så väsentligt att M ska ha rätt att häva köpet.

text: Vid hävning ska prestationerna återgå. Köparen är dock skyldig att tåla ett avdrag motsvarande den nytta han haft av varan trots felet medan säljaren är skyldig att betala ränta på köpeskillingen. Nämnden anser i detta fall att det är skäligt att nyttan kvittas mot räntan och att bolaget ska rekommenderas betala tillbaka hela köpeskillingen mot att båten återlämnas i väsentligen oförändrat skick.

text: Vid fel i vara har köparen även rätt till skadestånd för bl.a. utgifter han eller hon haft på grund av felet. M har yrkat ersättning med 9 850 kr avseende kostnad för besiktning. Nämnden finner att M har rätt till ersättning för denna kostnad och bolaget ska således även rekommenderas att betala denna summa till honom.


text: Tolkning av begreppet arbetslös i försäkring. Eftersom villkoret bedömts vara oklart har det tolkats i enlighet med det för försäkringstagaren mest förmånliga alternativet. Avgörande 2010-11-09; 2010-1655

text: Anmälaren hade vid två tillfällen varit arbetslös, inskriven på arbetsförmedlingen och sökt heltidsjobb. I försäkringsvillkoren finns inga begränsningar vad gäller avgångsvederlag, tvång på medlemskap i A-kassa eller att man direkt inpå arbetslöshet påbörjar en nyanställning. Han har låtit försäkringsbolaget få del av utbetalningsavier från A-kassa och intyg från Arbetsförmedlingen. Han begärde därför ersättning för de båda perioderna då han varit arbetslös.

text: Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och menade att den förra arbetslöshetsperioden inte kunde ersättas eftersom anmälaren då hade avgångsvederlag. Den som får avgångsvederlag betraktas enligt försäkringsbolagets uppfattning med hänvisning till lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring inte som arbetslös. Försäkringsbolaget menade vidare att den senare arbetslöshetsperioden inte kunde ersättas eftersom anmälaren haft en tidsbegränsad anställning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av handlingarna framgår att anmälaren blivit uppsagd från en tillsvidaretjänst och varit arbetslös från den 1 november 2008 till den 31 maj 2009. Därefter har han haft en provanställning som han blivit uppsagd från och sålunda åter varit arbetslös från den 1 september 2009. Frågan i ärendet är om anmälaren har rätt till ersättning ur sin betalskyddsförsäkring för dessa två arbetslöshetsperioder.

text: Perioden från den 1 november 2008 till den 31 maj 2009

text: Anmälaren har anfört att det inte finns någon begränsning i villkoren vad gäller avgångsvederlag och att han varit aktivt arbetssökande under denna tid. Försäkringsbolaget menar att avgångsvederlaget enligt punkt 2 i villkoren innebär att anmälaren inte är att anse som arbetslös och därför inte har rätt till ersättning.

text: Av punkt 2 i villkoren framgår att försäkringsskyddet omfattar bland annat ofrivillig arbetslöshet som inträffar i Sverige eller omfattas av svensk lag. Försäkringsbolaget har med hänvisning till

text: och

text: 13 §§

text: lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring avböjt att betala ersättning.

text: Av

text: 9 § nämnda lag

text: framgår vem som har rätt till arbetslöshetsförsäkring. Av

text: 13 § samma lag

text: framgår bl.a. som tid med förvärvsarbete anses även tid då den sökande på grund av anställningens upphörande haft avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön.

text: Bestämmelsen tar således sikte på rätt till ersättning. Anmälaren har således inte rätt till ersättning från a-kassa för denna tidsperiod, något som Unionens Arbetslöshetskassa funnit i sitt beslut den 30 januari 2009. Av bestämmelsernas ordalydelser framgår dock inte någon allmängiltig definition på begreppet arbetslöshet.

text: Nämnden anser därför att försäkringsbolaget inte haft fog för sin tolkning att de nämnda villkoren utesluter ersättning.

text: Om försäkringsbolagets avsikt varit att avgångsvederlag skulle utesluta rätt till ersättning ur betalskyddsförsäkringen hade detta på ett enkelt sätt kunnat klargöras i villkoren. I brist på ett sådant klargörande finner nämnden att det aktuella försäkringsvillkoret ska tolkas i enlighet med det för försäkringstagaren mest förmånliga alternativet. Av det anförda följer att försäkringsbolaget ska rekommenderas att reglera skadan för denna arbetslöshetsperiod.

text: Perioden från den 1 september 2009

text: Försäkringsbolaget har uppgett att anmälaren blivit uppsagd från en provanställning. Anmälaren har inte bestritt att så varit fallet. Nämnden utgår därför från att så varit fallet.

text: Av punkt 14 i villkoren framgår att arbetslöshet som beror på att anställningen varit tidsbegränsad, exempelvis provanställning, utesluter rätt till ersättning. Nämnden kan inte finna att detta villkor skulle vara oklart. Anmälaren har därför inte rätt till ersättning för denna tidsperiod. I denna del ska hans yrkande därför ogillas.


title: Betydelsen av att passagerare informerats om inställd flygning mer än två veckor före avresa är inte densamma för rätten till skadestånd som för rätten till kompensation enligt förordning (EG) nr 261/2004.

text: (EG) nr 261/2004

text: . Avgörande 2010-2953; 2010-11-15

text: L yrkade skadestånd med 7 536 kr för inköp av nya flygbiljetter. Som grund för yrkandet åberopade han att den flygning han och hans medresenärer hade bokat med flygbolaget C hade ställts in och att de därför tvingades köpa nya flygbiljetter för att kunna genomföra en planerad och betald seglats i Grekland. Båten var bokad och alla hade tagit ut semester. Ersättningsbiljetterna blev dyrare än de ursprungliga biljetterna.

text: C motsatte sig yrkandet på den grunden att flygningen hade ställts in p.g.a. låg bokningsfrekvens och att resenärerna hade informerats om att flygningen var inställd mer än två veckor före den tidtabellsenliga avgångstiden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Bolagets invändning mot yrkandet går ut på att L mer än två veckor före avresan underrättats om bolagets avsikt att inte utföra flygningen, dvs. att bryta parternas avtal. Det är ostridigt att sådan underrättelse lämnats.

text: En sådan underrättelse har emellertid i ett fall som detta inte den rättsliga betydelse som flygbolaget C tycks föreställa sig. Bolaget verkar blanda ihop sina skyldigheter enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: och sina skyldigheter enligt övriga bestämmelser om transportörens ersättningsansvar vid lufttransport.

text: Det är mycket riktigt att skyldigheten att betala ekonomisk gottgörelse, s.k. kompensation, enligt förordningen kan bortfalla om resenärerna underrättats om den inställda resan mer än två veckor före tidtabellsenlig avgångstid (se

text: artikel 5

text: ). Men L har inte yrkat ersättning enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: . Hans yrkande avser i stället skadestånd, dvs. gottgörelse för en ekonomisk skada – i detta fall en merkostnad.

text: Att ett flygbolag är skadeståndsskyldigt för skador som uppkommer till följd av en inställd flygning – utebliven prestation – framgår av nämndens praxis (se t.ex. beslut den 27 augusti 2009 i ärende med nummer 2008-8537). Från det skadeståndsansvaret finns inte något undantag genom en tvåveckorsregel (jfr artikel 19 i Montrealkonventionen). En invändning av det slag flygbolaget gjort skulle dock kunna uppfattas som ett påstående om att resenären inte har vidtagit skäliga åtgärder för att begränsa sin skada. Det är en allmän ersättningsrättslig princip att en skadelidande har en sådan skyldighet.

text: L:s uppgift om att han bl.a. bokat en segelbåt i Grekland vid tidpunkten för den aktuella resan och att han tvingats köpa en ny, dyrare, biljett till följd av bolagets beslut att ställa in flygningen, vinner stöd av den av honom åberopade bevisningen. Han har således styrkt sitt skadeståndsanspråk. Det har inte i ärendet framkommit någon omständighet som innebär att han kunnat undvika denna kostnad och det finns alltså inte stöd för att han underlåtit att vidta skäliga åtgärder för att begränsa skadan.

text: C är därmed skyldigt att ersätta L med yrkat belopp.


text: Dröjsmål vid leverans och montering av fönster ger inte rätt till prisavdrag; denna påföljd kan endast komma i fråga vid kvarstående fel i en vara eller en tjänst. Avgörande 2011-02-14; 2010-3663

text: N köpte nya fönster inklusive montering av bolaget M. Leveransen och monteringen drog ut på tiden och skedde i fem steg i stället för utlovade två. Monteringen tog ca fyra månader och N och hans familj fick dessutom leva med defekta och farliga fönster under ett halvår. N yrkade därför prisavdrag, motsvarande ungefär en tredjedel av det totala priset.

text: M motsatte sig yrkandet med motiveringen att alla fel avhjälpts utan kostnad för N och att kunden erbjuds viss kompensation vid dröjsmål. Om kunden haft utlägg till följd av dröjsmålet ersätts dessa mot uppvisande av kvitto. Kunden har innehållit ett oskäligt stort belopp.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Rätt till prisavdrag föreligger enligt allmän kontraktsrätt som regel bara vid fel och inte vid dröjsmål. I

text: konsumentköplagens

text: (se

text: 10 §

text: ) och

text: konsumenttjänstlagens

text: (se

text: 25 §

text: ) uppräkningar av påföljder som kan göras gällande vid dröjsmål nämns följaktligen inte prisavdrag. En anledning till att prisavdrag inte medges vid försening torde vara att varan respektive de flesta av de i

text: konsumenttjänstlagen

text: aktuella tjänsterna normalt ska konsumeras under en längre tid efter avlämnandet och att det därför är den avlämnade kvaliteten som är relevant, medan utförandetidens längd i princip är utan betydelse om ett dröjsmål inte medför skada i det konkreta fallet.

text: Om det däremot är fel på en vara eller en tjänst ingår prisavdrag bland de påföljder som kan göras gällande mot den som sålt varan eller utfört tjänsten. Prisavdraget ska i dessa fall ”svara mot felet” (

text: 28 § konsumentköplagen

text: ) eller ”motsvara vad det kostar konsumenten att få felet avhjälpt” (

text: 22 § konsumenttjänstlagen

text: ). I fall som det förevarande, där det visserligen har förekommit ett fel på varan/tjänsten men där detta avhjälpts, så skulle en rätt till prisavdrag som svarar mot felet eller motsvarar kostnaden att få detta avhjälpt leda till att konsumenten blev dubbelt kompenserad. Mot denna bakgrund har det ansetts att prisavdrag inte bör komma ifråga som påföljd vid fel som tillfullo avhjälpts (se Johnny Herre, Relationen mellan prisavdrag, avhjälpandekostnadsersättning och skadestånd – några systematiska reflexioner mot bakgrund av

text: NJA 1998 s. 792

text: i Minnesskrift till Knut Rodhe, s. 147 ff.).

text: Utgångspunkten bör alltså vara att konsumenten inte har rätt till prisavdrag vid dröjsmål eller vid fel som tillfullo avhjälpts, men att det däremot kan finnas en rätt till skadestånd, vilket dock förutsätter att förseningen orsakat konsumenten en påvisbar ekonomisk skada. För att underlätta bedömningen av konsumentens rätt till ersättning vid dröjsmål kan det många gånger vara motiverat att träffa avtal om ett schabloniserat dröjsmålsvite, som utgår enligt en på förhand bestämd beräkningsmodell utan att det behöver läggas fram utredning om att konsumenten lidit någon konkret skada i det enskilda fallet.

text: I förevarande fall har N, som endast yrkat prisavdrag med anledning av det dröjsmål med att leverera felfria fönster som obestridligen förekommit, visserligen anfört att detta dröjsmål medfört olägenheter för honom, men inte lagt fram någon utredning som visar att han drabbats av någon ersättningsgill ekonomisk skada till följd av förseningen. Eftersom svensk rätt, i enlighet med vad som anförts ovan, inte medger prisavdrag vid dröjsmål och då parterna inte träffat något bindande avtal om dröjsmålsvite eller motsvarande innebär detta att hans

text: yrkande om ersättning måste avslås. Denna rent rättsliga bedömning hindrar naturligtvis inte att M lever upp till sin policy att ändå erbjuda viss kompensation för det dröjsmål som förekommit.


title: Ett bolag hade fått i uppdrag att förmedla försäljningen av en konsuments bil. Fråga om bolagets ansvar för skada som uppstått under tiden bolaget hade bilen i sin besittning - analog tillämpning av 32 § konsumenttjänstlagen.

text: Ett bolag hade fått i uppdrag att förmedla försäljningen av en konsuments bil. Fråga om bolagets ansvar för skada som uppstått under tiden bolaget hade bilen i sin besittning – analog tillämpning av

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: . Avgörande 2011-02-09; 2010-3949

text: S lämnade in sin bil hos bolaget för förmedling av försäljning av bilen. Under tiden bilen befann sig hos bolaget gick den sönder. Förmodligen uppstod skadorna, startkransen och bendixdrevet hade gått sönder, då bilen kördes av en försäljare och den stannade p.g.a. att det var slut på bensin. S yrkade därför skadestånd för kostnaden att åtgärda skadorna.

text: Bolaget motsatte sig skadeståndsyrkandet. Enligt försäljningsuppdraget ansvarade S för försäkring av bilen. Det är helt normalt att startmotorn på en 38 år gammal bil går sönder och det är inte ovanligt att även startkransen skadas om detta händer. Parterna har också träffat en uppgörelse enligt vilken ingendera parten skulle ha några framtida krav mot den andra parten.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Genom vad som framkommit i ärendet finner nämnden det övervägande sannolikt att felet på startmotor och startkrans uppstått genom ett felaktigt handhavande. Felen uppstod när bilen befann sig i bolagets vård. I

text: 32 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: – som får anses analogt tillämplig i detta fall – finns bestämmelser om skador som uppstår på konsumentens egendom när egendomen är i näringsidkarens besittning eller annars under näringsidkarens kontroll. Enligt dessa bestämmelser är näringsidkaren skyldig att ersätta skadorna, om inte näringsidkaren bevisar att skadorna inte beror på försummelse av honom eller någon som på hans sida har anlitats för att utföra tjänsten.

text: För att slippa ansvar för skadorna måste således bolaget bevisa att skadorna inte beror på försummelse av bolaget eller av någon som på bolagets sida har anlitats för att ha hand om bilen under försäljningsuppdraget. Den utredning som lagts fram i ärendet bevisar inte det. Enligt

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: är bolaget därmed ansvarigt för skadorna och ska ersätta dessa.

text: Bolaget har emellertid också invänt att det ingått en överenskommelse med S om att ingen av parterna hade några framtida krav på den andra. S har bestritt att en sådan överenskommelse ingåtts. Bolaget har inte genom den utredning som lagts fram i ärendet kunnat bevisa att en sådan överenskommelse finns. Till följd av vad som nu har anförts finner nämnden därför att bolaget är skyldigt att ersätta S för skadorna på bilen. Av utredningen framgår att kostnaden för att åtgärda skadorna uppgått till 17 512 kr. S yrkande ska följaktligen bifallas i dess helhet.


title: Grupptalan. En fjärrvärmeleverantör har inte ansetts ha rätt att jämka tidsbundna avtal och införa en avgift för administrativa kostnader, eftersom leverantören borde ha kunnat förutse dessa kostnader när avtalen ingicks. Avgörande i utökad sammansättning 2011-03-14; 2010-4253

text: Konsumentombudsmannen (KO) yrkade att bolaget skulle ersätta de fjärrvärmekunder som omfattas av grupptalan och som tecknat tidsbundna fjärrvärmeavtal före den 1 januari 2009 med 15 öre per förbrukad kWh fr.o.m. den 1 juli 2009 t.o.m. den dag då avgiftsuttaget för administrationskostnader upphör, dock längst tills de tidsbundna avtalen upphör.

text: KO menade att bolaget inte haft rätt att införa en administrationsavgift för de berörda kunderna eftersom någon sådan rätt inte finns i avtalen och det inte heller finns grund för jämkning av avtalen.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet med motiveringen att det uppstått ändrade förhållanden som inte var kända då avtalen ingicks, vilket lett till ett missförhållande mellan storleken på bolagets kostnader och kundernas pris. Eftersom kommunen svarat för bolagets administration uppmärksammades inte att administrationskostnaderna ökat och den taxa som tillämpades gentemot kunderna kom att förbli oförändrad under lång tid. Det har funnits skäl att jämka avtalen och på det sättet införa en administrationsavgift även för kunderna med tidsbundna avtal.

text: Bolaget ifrågasatte även om ärendet kunde prövas som en grupptalan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Kan nämnden pröva tvisten?

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att förfarandet vid prövning av grupptalan hos nämnden, i motsats till vad som gäller för grupprättegång i domstol, bygger på ett s.k. opt out-förfarande. Det innebär en automatisk grupptillhörighet för de konsumenter som ingått sådana avtal som det avtal som nu ska prövas. De konsumenter som omfattas av grupptalan behöver inte namnges, och KO:s anmälan kräver vare sig gruppmedlemmarnas samtycke eller medverkan på annat sätt.

text: Förutsättningarna för att nämnden ska kunna pröva en grupptalan anges i förordningen (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden. Enligt

text: 3 §

text: får myndigheten pröva konsumenttvister mellan en grupp konsumenter och en näringsidkare om 1. det finns flera konsumenter som kan antas ha anspråk mot näringsidkaren på väsentligen likartade grunder, 2. tvisterna rör förhållanden som får prövas av myndigheten, och 3. en prövning av tvisterna är motiverad från allmän synpunkt.

text: Bolaget har vidgått att det är fråga om cirka 200 kunder som inte har tecknat de nya avtal som bolaget erbjudit, och som därmed fortfarande får fjärvärmeleverans enligt de avtal som tvisten handlar om. Nämnden finner att dessa personer måste antas ha anspråk mot bolaget på väsentligen likartade grunder.

text: Nämnden konstaterar härefter att tvisten rör förhållanden som får prövas av nämnden.

text: Nämnden finner vidare att det framstår som mer processekonomiskt med en grupptalan än att var och en av de berörda konsumenterna enskilt ska föra sin talan. En prövning av grupptalan är därför motiverad från allmän synpunkt.

text: Nämnden anser således att förutsättningarna för grupptalan är uppfyllda och att KO:s grupptalan omfattar de konsumenter som KO har uppgett, dvs. de som har tecknat tidsbundna avtal om fjärrvärme före den 1 januari 2009 och som inte har godtagit bolagets erbjudande att teckna nya avtal.

text: Bolaget har gjort gällande att den omständigheten att KO har yrkat återbetalning, trots att den enskilde konsument som KO hänvisat till i sin grupptalan inte betalat den höjda avgiften, talar för att nämnden inte kan pröva ärendet. Enligt nämndens bedömning måste KO:s yrkande anses omfatta såväl krav på återbetalning av den administrationsavgift som redan är betald som krav på betalningsbefrielse för obetalda avgifter och avgifter som bolaget har för avsikt att debitera under resterande avtalsperiod. Yrkandets utformning utgör därför enligt nämndens mening inget hinder för nämndens prövning av ärendet.

text: Ger avtalen som ingicks före den 1 januari 2009 bolaget rätt att ta ut ersättning för bolagets

text: administrativa kostnader?

text: Parterna är överens om att avtalen enligt sin ordalydelse inte ger bolaget rätt till ersättning för administrativa kostnader.

text: Kan bolaget få avtalsvillkoren jämkade enligt

text: 36 § avtalslagen

text: Bolaget har gjort gällande att det har rätt att ta ut en administrationsavgift med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Enligt bolaget har avtalen blivit oskäliga eftersom förhållandena ändrats på grund av att bolaget fått ökade kostnader för sin administration.

text: Nämnden gör följande bedömning. En avtalsrättslig utgångspunkt är att avtal ska tillämpas enligt parternas avsikt då avtalet träffades. Ibland kan det dock på grund av olika omständigheter finnas skäl att jämka eller åsidosätta ett avtal med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Av denna bestämmelse framgår att ett avtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Om villkoret har sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt ska gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. I bestämmelsen anges också att särskild hänsyn ska tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Enligt bolaget är det inte fråga om att ett befintligt avtalsvillkor i sig är oskäligt, utan om att tillämpningen av ett befintligt avtalsvillkor leder till ett oskäligt resultat för bolaget. Av förarbetena till

text: 36 § avtalslagen

text: prop. 1975/76:81

text: ) framgår att bestämmelsen inte enbart är avsedd att bli tillämplig i situationer där ett avtalsvillkor är oskäligt, utan även när tillämpningen av ett avtalsvillkor skulle leda till ett oskäligt resultat. Det innebär att jämkning i ett fall som detta är möjlig. Att särskild hänsyn ska tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet påverkar inte den bedömningen, även om utrymmet för jämkning till förmån för en näringsidkare är mindre och starkt begränsat.

text: Frågan är alltså om bolaget haft rätt att jämka avtalet på grund av ändrade förhållanden.

text: Som huvudregel måste en avtalspart ta konsekvenserna av sina misstag i samband med ett avtals ingående. Det innebär att en avtalspart normalt sett inte kan åberopa förutsättningsfel eller felaktiga förväntningar som skäl för att undgå sina förpliktelser. Vid en bedömning av om ändrade förhållanden ändå kan utgöra skäl för jämkning av ett avtal, bör man väga in vad som ligger eller bort ligga inom avtalspartens kontroll.

text: Den ökning av administrationskostnaderna som bolaget åberopat som grund för jämkning kan enligt nämnden inte anses vara en sådan oväntad förändring av förhållandena som legat utanför bolagets kontroll. Bolaget kan inte heller ursäktas för att det inte uppmärksammat kostnadsposten i samband med avtalstecknandet. Det borde ha varit möjligt för bolaget att förutse kostnadsökningen. Kostnadsökningen är därmed en sådan omständighet som legat inom bolagets kontroll och som bolaget borde ha räknat med. Det är även värt att framhålla att det är fråga om tidsbundna avtal. Nämnden konstaterar att en anledning till att en konsument väljer att ingå ett tidsbundet avtal om ett visst pris är att han eller hon vill försäkra sig om att inte drabbas av oväntade prisökningar under avtalstiden. Det krävs mycket för att en näringsidkare ska kunna frångå ett sådant avtal – den självklara utgångspunkten är att det ursprungliga avtalet ska respekteras. Dessa omständigheter leder till bedömningen att bolaget inte har rätt att åsidosätta de ursprungliga prisvillkoren och ersätta dessa med ett annat med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: Vilken betydelse har det att vissa konsumenter har betalat avgiften utan protest?

text: Bolaget har invänt att KO:s uppdrag inte omfattar de konsumenter som har betalat avgiften utan att protestera mot den. Enligt nämnden kan invändningen också uppfattas som att bolaget menar att de konsumenter som har betalat avgiften utan protest har godkänt avtalsändringen och därmed inte har rätt till återbetalning, eftersom de genom sin passivitet ingått ett nytt avtal.

text: Enligt allmänna principer om bevisbördans placering ska den som påstår att ett avtal med ett visst innehåll har träffats, i detta fall bolaget, bevisa sitt påstående. De ursprungliga fjärrvärmeavtalen har ingåtts skriftligen och undertecknats av både kunden och en företrädare för bolaget. Eftersom de ursprungliga avtalen har ingåtts i skriftlig form är det enligt nämnden rimligt att ställa krav på att en avtalsändring också ska dokumenteras skriftligen. Om ett avtal ska ändras är det också av största vikt att tydlig information om detta ges till motparten på förhand. Nämnden anser att den information bolaget har tillhandahållit, och som givits in i ärendet, har varit otydlig och otillräcklig. Konsumenterna har såvitt framkommit inte heller, varken tillsammans med fakturorna eller på annat sätt, tillräckligt tydligt informerats om att avgiften höjts. Sammantaget anser nämnden att bolaget inte har bevisat att det träffat bindande avtal om att administrationsavgift ska debiteras de konsumenter som har betalat avgiften utan att protestera. Konsumenterna kan alltså, genom att ha betalat utan protest, inte anses ha godkänt avtalsändringen och har därmed inte blivit bundna att betala avgiften. Med hänsyn till detta bör samtliga berörda konsumenter ha rätt att få full ersättning för, eller betalningsbefrielse från, den debiterade administrationsavgiften.

text: Sammanfattande bedömning

text: Nämndens slutsats är att bolaget ska rekommenderas att betala tillbaka, samt avstå från krav på betalning, för administrationskostnader under avtalsperioden. Bolaget bör även betala ränta på de belopp som ska återbetalas enligt

text: 6 § räntelagen

text: . Räntan ska betalas från den dag som infaller 30 dagar efter det att borgenären, i detta fall KO, har framställt krav på ersättning och

text: lagt fram tillräcklig utredning. KO gav in sin ansökan om grupptalan till nämnden den 11 juni 2010. Ränta ska därför utgå fr.o.m. den 11 juli 2010 till dess betalning sker.


text: Bilverkstaden har hävdat att den service som sker hos dem är likvärdig med den som utförs hos auktoriserad verkstad. Det har inte framkommit någon uppgift som motsäger detta. Bilverkstadens uppgift om att garantin gäller även om bilen genomgått regelbunden service hos dem istället för hos auktoriserad verkstad, har därför inte bevisats vara oriktig. Avgörande 2011-01-14; 2010-4536

text: J köpte en bil i februari 2008. Efter att ha sett en reklam från en bilverkstad valde han att serva sin bil där. I verkstadens reklam framhölls att man tryggt kunde genomföra service på bilen hos dem och behålla fabriksgarantin. Generalagenten för bilmärket hävdade emellertid att nybilsgarantin inte gällde när bilen var äldre än tre år, eftersom han inte anlitat en auktoriserad verkstad för den regelbundna underhållsservicen. När han skulle sälja bilen i april 2010 gjorde han därför en förlust på 20 000 kr. Yrkat belopp motsvarar prisskillnaden mellan vad han fick för sin bil och priset för motsvarande bil som har kvar den sjuåriga nybilsgarantin eftersom den servats på en auktoriserad verkstad.

text: Bilverkstaden motsatte sig yrkandet med hänvisning till att bilen är servad enligt tillverkarens rekommendationer.

text: Generalagenten motsatte sig yrkandet med hänvisning till att det saknades rättslig grund för yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att bilen genomgått regelbunden underhållsservice hos en bilverkstad som inte är en auktoriserad verkstad för bilmärket. Generalagenten för bilmärket har i sin invändning till nämnden hävdat att den av generalagenten utlovade sjuåriga garantin därmed inte skulle gälla när bilen är äldre än tre år, eftersom det i villkoren för garantin anges att garantin förutsätter att kunden använder auktoriserade verkstäder för den regelbundna underhållsservicen.

text: Frågan om giltigheten av sådana garantivillkor har prövats av nämnden tidigare. I det i nämndens referatsamling intagna ärendet 1991-6889 anförde nämnden följande.

text: ”Av villkoren för den i ärendet aktuella garantin framgår att denna gäller under förutsättning att bilen genomgår regelbunden underhållsservice hos auktoriserad Fordverkstad. Marknadsdomstolen har funnit att sådana villkor för garantiers giltighet inte generellt är att anse som oskäliga.

text: Detta utesluter emellertid inte att tillämpningen av villkor av detta slag kan anses oskäliga i ett enskilt fall. I förevarande fall får det anses oskäligt att tillämpa ett sådant villkor, om det kan anses klarlagt att det för uppkomsten av de ifrågavarande felen på bilen saknar betydelse huruvida regelbunden underhållsservice utförts på auktoriserad Fordverkstad eller hos annan verkstad.”

text: Överfört på det nu aktuella ärendet innebär således detta att om fel skulle uppstå av det slag som garantin i och för sig omfattar, så gäller garantin, om inte generalagenten gör sannolikt att felet inte skulle ha uppstått om bilen genomgått regelbunden underhållsservice på auktoriserad verkstad i stället för på annan verkstad (jfr

text: 21 § konsumentköplagen

text: , 1990:932).

text: Bilverkstaden har hävdat att den underhållsservice som sker hos dem är likvärdig med den som utförs hos auktoriserad verkstad. I ärendet har inte framkommit någon uppgift som motsäger det.

text: Det är därför i ärendet inte visat att bilverkstadens uppgift om att garantin gäller även om bilen genomgått regelbunden underhållsservice hos dem i stället för hos auktoriserad verkstad är oriktig. Redan på grund härav kan J:s yrkande inte bifallas. Nämnden behöver därmed inte pröva om priset vid försäljningen av J:s bil blivit lägre än normalt och om det berott på garantifrågan.


title: 21 § konsumentköplagen gäller endast mellan en köpare och en säljare och inte i förhållande till en garantigivare, om denne är en annan än säljaren. Lackblåsor på bagagelucka har ansetts omfattas av den av generalagenten utfästa lackgarantin eftersom någon bevisning för att skadorna berott på något förhållande på köparens sida inte har presenterats.

text: 21 § konsumentköplagen

text: gäller endast mellan en köpare och en säljare och inte i förhållande till en garantigivare, om denne är en annan än säljaren. Lackblåsor på bagagelucka har ansetts omfattas av den av generalagenten utfästa lackgarantin eftersom någon bevisning för att skadorna berott på något förhållande på köparens sida inte har presenterats. Avgörande 2011-01-26; 2010-4760

text: Två och ett halvt år efter att han hade köpt en ny Peugeot upptäckte C lackblåsor på bagageluckan. Han yrkade att blåsorna skulle åtgärdas inom ramen för den treåriga lackgarantin.

text: Generalagenten B motsatte sig yrkandet med motiveringen att det var fråga om nötningsskador från grus, smuts och salt och inte något fel på lacken i sig. Felet var alltså inte ursprungligt och omfattades inte heller av lackgarantin.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt i ärendet att det finns skador på lacken på bakluckan och att dessa uppkommit inom tiden för den treåriga lackgarantin.

text: Lackgarantin är en garanti för ”fel i den ursprungliga karosserilacken”. Den omfattar inte lackskador som uppstått – såvitt nu är av betydelse – genom ”yttre åverkan ex. stenskott, krockar, salt, luftföroreningar, hagel eller liknande orsak” eller ”till följd av vårdslöshet” eller genom att skötselanvisningar inte följts av bilägaren.

text: Det är i ärendet ostridigt att bilen inte lackerats om före skadans uppkomst. I ärendet är alltså fråga om ett fel som uppstått i ”den ursprungliga karosserilacken”.

text: Enligt

text: 21 § konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller att om säljaren eller någon annan för hans räkning genom en garanti eller liknande utfästelse åtagit sig att under en viss tid svara för varan eller en del därav eller för en egenskap hos varan, ska fel anses föreligga om varan under den angivna tiden försämras i det avseende som utfästelsen omfattar. För att undgå ansvar måste den som utfäst garantin göra sannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida. Bestämmelserna i 21 § är tvingande till konsumentens förmån. Det innebär att de inte kan avtalas bort till nackdel för konsumenten. Det bör emellertid observeras att

text: 21 § konsumentköplagen

text: bara gäller i förhållandet mellan säljaren och köparen. I förhållande till garantigivaren gäller inte den paragrafen. Det innebär att det står garantigivaren fritt att genom garantivillkoren göra inskränkningar av garantin som i förhållande till garantigivaren blir bindande för konsumenten även om de skulle strida mot vad som anges i

text: 21 § konsumentköplagen

text: Frågan är då om B såsom garantigivare är ansvarigt gentemot C för lackskadan.

text: 21 § konsumentköplagen

text: gäller som redan nämnts inte i förhållandet mellan dessa. I stället är det villkoren i den utfästa garantin som gäller. För att undgå ansvar för lackskadan måste B bevisa att skadan beror på – såvitt nu är av betydelse – yttre åverkan, vårdslöshet eller brister i att följa skötselanvisningar. Någon sådan bevisning har inte lagts fram i ärendet. Nämnden finner därför att lackskadan även såvitt gäller B:s förhållande till C omfattas av den av det bolaget lämnande garantin.

text: På grund av vad som nu har anförts finner nämnden att lackskadan omfattas av garantiåtagandet och B är skyldigt att avhjälpa lackskadan utan kostnad för C.


title: Avtalsvillkor om att eventuella reparationskostnader på inbytesbil ska betalas av konsumenten har bedömts vara oskäligt, 36 § lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen).

text: 36 § lag (1915:218)

text: avtalslagen

text: ). Avgörande 2011-01-13; 2010-4901

text: M köpte en bil hos bolaget för 144 900 kr. Vid köpet bytte hon in en annan bil mot den nya bilen. Inbytespriset uppgick till 45 000 kr. Bolaget hade två tillfällen på sig att titta på inbytesbilen före köpet, men valde att inte göra det. Inbytesbilen var besiktad och skattad och hon påtalade för bolaget de fel som hon kände till fanns på bilen. Efter köpet krävde bolaget M på reparationskostnad om 38 468 kr avseende inbytesbilen. Denna kostnad avsåg bl.a. service och de fel hon påtalat för bolaget samt andra fel som hon inte känt till. Om hon skulle betalat reparationskostnaden skulle inbytesbilen endast varit värd drygt 7 000 kr.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet och anförde att det inte haft möjlighet att undersöka inbytesbilen före köpet och i avtalet skrivit in att ”Ev. reparationskostnader på inbytesbilen betalas av kunden” för att inga missförstånd skulle uppstå.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av ärendet framgår att parterna avtalat om ett mellanpris på 95 300 kr och ett inbytesvärde på den andra bilen på 45 000 kr. I köpeavtalet finns dessutom villkoret: ”Ev. reparationskostnader på inbytesbilen betalas av kunden”.

text: Enligt

text: 36 § lagen (1915:218)

text: avtalslagen

text: ) får ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till bl.a. avtalets innehåll och omständigheterna i övrigt. Vid den bedömningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller på annat sätt intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Det aktuella avtalsvillkoret är svepande och utan begränsning av bilens delar. Villkorets utformning ger inte något tydligt besked om vilka reparationskostnader som kan bli aktuella. Det finns ingen reell möjlighet för M att förutse hur villkoret kan komma att tillämpas och vilka konsekvenser det kan ha. I stället får bolaget i praktiken ett stort utrymme att senare efter avtalets ingående på egen hand slutligt avgöra värdet på inbytesbilen. Enligt nämndens mening måste villkoret anses som oskäligt. Villkoret ska därför lämnas utan avseende. Bolaget rekommenderas därmed att avstå sitt krav på M om betalning av reparationskostnaden för inbytesbilen.


title: Konsumenten har inte ansetts kunna avsäga sig ångerrätten vid distansavtal eftersom ångerfristen inte börjat löpa. Avgörande i utökad sammansättning 2010-12-16; 2010-4970

text: E surfade på olika hemsidor på Internet som handlade om viktnedgång, bl.a. på bolagets hemsida. E uppfattade aldrig att hon ingått något avtal utan blev lurad att gå vidare på hemsidan. E uppmärksammade inte heller att hennes ångerrätt upphörde när hon gick vidare. Några dagar senare fick hon en faktura på 498 kr från bolaget. Bolaget har senare lagt på en påminnelseavgift på 50 kr, vilket innebär att kravet uppgår till 548 kr. E yrkade betalningsbefrielse.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. E har aktivt tecknat ett avtal via bolagets hemsida. För att ingå ett sådant avtal måste man aktivt bekräfta att man läst villkoren, som innehåller information om tjänsten, priset och ångerrätten. Sedan E bekräftat att hon läst villkoren har bolaget skickat en orderbekräftelse i varaktig form till hennes e-postadress. E har konsumerat tjänsten och är skyldig att betala för den.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Tillämplig lag

text: Det framgår av utredningen att E den 11 oktober 2009 träffat ett avtal med bolaget som inneburit att bolaget tillhandahållit en tjänst som räknat fram E:s ”drömvikt”.

text: Avtalet har ingåtts inom ramen för ett av bolaget organiserat system för att träffa avtal på distans om en tjänst. Kommunikationen mellan parterna har uteslutande skett på distans. Distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: är därför tillämplig i ärendet. Tvisten gäller om E är skyldig att betala för tjänsten eller om hon haft rätt att ångra och frånträda avtalet utan kostnad för henne.

text: Distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: genomför i svensk rätt bl.a. Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal (distansavtalsdirektivet). Konsumentskyddet enligt såväl direktivet som lagen kan sägas vila på två ben; dels näringsidkarens skyldighet att lämna information till konsumenten, dels konsumentens rätt att under vissa förutsättningar ångra ett avtal (

text: prop. 1999/2000:89 s. 16

text: Närmare bestämmelser om distansavtal av varor och icke finansiella tjänster finns i 2 kap. distans- och hemförsäljningslagen. Näringsidkaren ska i rimlig tid innan ett sådant avtal ingås ge konsumenten förhandsinformation om näringsidkaren, produkten, priset och vad som gäller om ångerrätt enligt lagen (2 kap. 6 §). När ett avtal väl har ingåtts, ska näringsidkaren ge konsumenten en bekräftelse med information om näringsidkaren, produkten, dess pris, leveranskostnader och sättet för betalning (2 kap. 7 § första stycket). Näringsidkaren ska alltid, inom samma tid, ge konsumenten information om konsumentens ångerrätt enligt lagen samt namn och adress till någon som ångerrätten kan utövas mot (2 kap. 7 § andra stycket). Informationen ska lämnas på ett klart och begripligt sätt i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form.

text: Konsumenten har rätt att ångra och frånträda avtalet genom att lämna eller sända ett meddelande om det till näringsidkaren inom 14 dagar från den tidpunkt då ångerfristen började löpa (2 kap. 9 §). När det gäller avtal om tjänster börjar ångerfristen löpa den dag då

text: avtalet ingås, dock tidigast den dag då information enligt 2 kap. 7 § kommer konsumenten till handa (2 kap. 10 §). Om konsumenten utövar sin ångerrätt ska näringsidkaren betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. När näringsidkaren underlåtit att i föreskriven form informera om ångerrätten, förlorar konsumenten sin ångerrätt ett år efter det att avtalet ingåtts (2 kap. 11 §).

text: Bestämmelserna om ångerrätt gäller inte, om den tjänst som avtalet gäller har påbörjats med konsumentens samtycke under ångerfristen (2 kap. 4 § första stycket 1). Som framgår av lagtexten krävs att samtycket, för att kunna göras gällande mot konsumenten, ska ha lämnats under ångerfristen. Ångerfristen ska alltså ha börjat löpa då samtycket lämnas. Det förutsätter i sin tur att näringsidkaren fullgjort sin informationsplikt enligt 2 kap. 7 §. Med andra ord kan konsumenten inte avstå från en rätt han eller hon inte känner till eller har förvärvat (jfr EUdomstolens dom den 13 december 2001 i

text: mål C-481/99

text: Georg Heiniger et. v. Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG).

text: I 2 kap. 7 § andra stycket distans- och hemförsäljningslagen föreskrivs alltså att konsumenten ska få information om sin ångerrätt enligt lagen. Av distansavtalsdirektivets ordalydelse, lagförarbetena och rättspraxis framgår det att informationsplikten innebär att näringsidkaren ska lämna information om att det finns en möjlighet att ångra avtalet, hur ångerfristen beräknas, hur man ska göra om man vill ångra avtalet och vad som gäller om man ångrar sig (se

text: prop. 1999/2000:89 s. 86

text: f.,

text: prop. 2004/05:13 s. 136

text: , Svea hovrätts dom den 3 maj 2010 i mål

text: T 4184-09

text: , Peter Rott, German Law Journal, vol. 7, s. 1118 f. samt

text: MD 2005:37

text: och

text: MD 2009:8

text: ). Om avtalet gäller en tjänst, ska konsumenten dessutom få information om att han eller hon inte får utöva ångerrätten, om fullgörandet av tjänsten påbörjas med konsumentens samtycke under ångerfristen. Det räcker alltså inte att i allmänna ordalag hänvisa till ångerrätten.

text: Sammanfattning

text: E har i samband med att hon ingått avtalet bekräftat att hon läst och tagit del av informationen om ångerrätten och övriga villkor samt att hon accepterat villkoren. Bolaget har därefter skickat en bekräftelse med e-post till E. I bekräftelsen anges bl.a. att konsumenten förstår att ångerrätten slutar när denne klickar på ”visa resultat”. Därutöver anges under rubriken ”ÖVRIGT INFORMATION – Distans- och hemförsäljningslag (

text: )” bl.a. ”Ångerrätt tills drömvikt-strategi har visats”.

text: Som redovisats krävs det för att ångerfristen ska börja löpa och konsumenten kunna avstå från ångerrätten att näringsidkaren i en bekräftelse av avtalet lämnat information om ångerrätten i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 7 § distans- och hemförsäljningslagen. Nämnden konstaterar att E inte fått information som uppfyller de krav som ställs upp i lagstiftningen, varken direkt efter det att avtalet ingåtts eller senare. Ångerfristen hade således inte börjat löpa, vilket i sin tur innebär att E inte heller med bindande verkan kunnat avstå från sin ångerrätt enligt bestämmelserna i 2 kap. 4 § första stycket 1 distans- och hemförsäljningslagen. Den tid under vilken E kunnat ångra avtalet ska istället beräknas med tillämpning av bestämmelserna i 2 kap. 11 §, vilket innebär att ångerfristen löpte ut i oktober 2010. E har dessförinnan meddelat bolaget att hon velat frånträda avtalet och således i rätt tid ångrat avtalet. Det förhållandet att E utnyttjat tjänsten ändrar inte den saken. Eftersom E haft rätt att frånträda avtalet ska bolaget rekommenderas att avstå från sitt betalningskrav mot henne.


text: Ett bolag har utfört arbeten i en konsuments bostad. Fråga om skäligt pris debiterats för använt material när priset inte framgår av avtalet och ingen ungefärlig prisuppgift har lämnats. Avgörande 2011-02-14; 2010-5127

text: Bolaget utförde VVS-arbeten i R:s bostad. Enligt R fakturerade bolaget ett oskäligt högt pris för det material som användes, 400 procent högre än priset i handeln för motsvarande komponenter och långt högre än priset i bolagets internethandel. R yrkade därför prisavdrag så att han efter avdrag skulle betala priset för komponenterna i bolagets internethandel plus 15 procent.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet på prisavdrag. R accepterade debiteringsnormerna. Bolaget säljer endast svenskt funktionsgaranterat material. Via internethandeln kan kunder endast beställa varor för gör-det-självarbete, ej för att få de beställda varorna installerade. I internethandeln har bolaget inga lager- eller personalkostnader varför dessa kan säljas billigare.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 36 § konsumenttjänstlagen

text: ska, i den mån priset inte följer av avtalet, konsumenten betala vad som är skäligt med hänsyn till tjänstens art, omfattning och utförande, gängse pris eller prisberäkningssätt för motsvarande tjänster vid avtalstillfället samt omständigheterna i övrigt. Om näringsidkaren lämnat en ungefärlig prisuppgift får dock det uppgivna priset som regel inte överskridas med mer än 15 procent. I

text: 35 § konsumentköplagen

text: finns en motsvarande bestämmelse beträffande priset vid köp av varor.

text: I förevarande fall har parterna inte i förväg träffat avtal om priset för den tjänst som bolaget skulle utföra. Inte heller har någon ungefärlig prisuppgift lämnats. Frågan är därmed om det av bolaget debiterade priset för använt material är skäligt.

text: Skälighetsbedömningen ska baseras på faktiska omständigheter, t.ex. vad som är gängse pris, eller särskilda fakta som verkar i höjande eller sänkande riktning. I förarbetena till de aktuella bestämmelserna i konsumentköp- och

text: konsumenttjänstlagen

text: (se NJA II 1990 s. 487 och 1985 s. 473) uttalas att det är näringsidkaren som har bevisbördan i fråga om prisets skälighet och att denne med andra ord ska kunna visa att det begärda priset är skäligt med hänsyn till olika relevanta omständigheter. Detta uttalande får uppfattas på det sättet att det, vid tvist om det begärda prisets skälighet, i första hand ankommer på näringsidkaren att lägga fram utredning som visar vad som är gängse pris för motsvarande tjänster etc. och att brister i detta avseende framförallt bör falla tillbaka på näringsidkaren; själva skälighetsbedömningen är dock en rättsfråga som inte omfattas av någondera partens bevisbörda (se Torgny Håstad, Den nya köprätten, 5 uppl., s. 164).

text: I förevarande fall har R presenterat en relativt utförlig undersökning av vad som, enligt honom, är gängse pris för olika komponenter som använts av bolaget vid utförandet av den aktuella tjänsten. Resultatet av den undersökningen ger vid handen att han debiterats ett pris som är långt högre än det pris som bolaget debiterar vid försäljning av motsvarande komponenter som sker utan samband med någon samtidigt utförd tjänst. Någon utredning eller argumentation som motsäger resultatet av den undersökning som R utfört har inte presenterats av bolaget. I det följande utgår nämnden därför från att det pris som debiterats för använt material genomgående är väsentligt högre än priset för motsvarande komponenter när de köps i bolagets webbshop.

text: Enbart den omständigheten att det debiterade priset är högre än priset för motsvarande komponenter i webbshopen är inte tillräckligt för att det ska anses oskäligt. Det måste nämligen beaktas att en näringsidkare som utför en tjänst kan ha andra omkostnader för anskaffning av material än den som enbart säljer materialet och att tjänsteutföraren dessutom bör få tillgodoräkna sig en vinst även på materialet. Även med dessa utgångspunkter framstår dock det pris som bolaget debiterat för material som orimligt högt, särskilt i beaktande av att företaget inte presenterat någon utredning som på ett godtagbart sätt förklarar den stora skillnaden i förhållande till vad motsvarande komponenter kostar i detaljhandeln. Mot angiven bakgrund finner nämnden att R är berättigad till ett prisavdrag, som vid en samlad bedömning bör bestämmas till 3 500 kr.