avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om en socialnämnds handläggning när domstol förordnat att en förälders umgänge med barn skall utövas i närvaro av en kontaktperson som utses av socialnämnden

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

text: Fråga om en socialnämnds handläggning när domstol förordnat att en förälders umgänge med barn skall utövas i närvaro av en kontaktperson som utses av socialnämnden; även fråga bl.a. om det på grund av jäv förelåg hinder för en tjänsteman att fatta beslut angående entledigande av en kontaktperson när en berörd förälder var anställd vid samma förvaltning som tjänstemannen

text: I en skrivelse till Länsstyrelsen i Skåne län hemställde AA, genom sitt ombud BB, att länsstyrelsen skulle granska Socialnämndens i Simrishamns kommun agerande och handläggning i samband med entledigande av en kontaktperson som hade förordnats i enlighet med beslut av Simrishamns tingsrätt.

text: Efter företagen utredning anförde länsstyrelsen i ett beslut den 23 april 1999 avslutningsvis följande.

text: Länsstyrelsen finner skäl att rikta kritik mot handläggningen av ärendet rörande barnets behov av kontaktperson, av arbetsledarens jävsförhållanden och för brister i kontakten med fadern. Det har inte angetts konkreta och godtagbara skäl för entledigandet av kontaktperson. Beslutet har inneburit att barnet mist en kontaktperson som det haft förtroendefull relation till och som varit en förutsättning för att umgänge fullt ut enligt dom skulle kunna ske.

text: I en anmälan till JO hemställde AA, genom sitt ombud BB, att JO skulle pröva om avdelningschefen CC vid socialförvaltningen i Simrishamns kommun hade gjort sig skyldig till tjänstefel eller om det från JO:s sida fanns skäl till ytterligare kritik utöver den kritik som länsstyrelsen redan hade riktat mot handläggningen. BB anförde vidare bl.a. följande (hänvisning till bilagor har här utelämnats).

text: Jag har (i tiden efter länsstyrelsens beslut, JO:s anm.) anhållit om Simrishamns kommuns besked om vilka åtgärder som kommer att vidtagas i ärendet i anledning av länsstyrelsens kritik. Jag har därvid erhållit besked att socialnämnden inte avser att vidtaga några åtgärder i anledning härav. Den kritik som framförts av AA genom min inlaga 5/3 1999 till länsstyrelsen och länsstyrelsens beslut härefter aktualiserar frågan om tjänstefel begåtts vid handläggningen av ärendet. Förfarandet att entlediga en kontaktperson är uppenbarligen en myndighetsutövning. CC:s agerande att fatta beslut om entledigande [av] en kontaktperson utan att höra AA är ett åsidosättande av

text: förvaltningslagens

text: regler om kommunicering inför beslut samt

text: förvaltningslagens

text: jävsbestämmelser, eftersom sådant jävsförhållande förelåg på så sätt närmare anges i skriften till länsstyrelsen och i länsstyrelsens beslut.

text: CC har en så självständig position och beslutsfunktion att den felaktiga handläggningen och det felaktiga beslutet inte kan betraktas som ringa. Såsom länsstyrelsen vidare funnit har entledigandet även inneburit att barnet mist sin kontaktperson, som barnet hade förtroende för, och för AA har det inneburit att sammanhängande helgumgänge med dottern med övernattning har upphört. Sådant umgänge har ännu inte kommit igång. Beslutet har således haft en synnerligen ingripande karaktär för AA och DD och ej heller med hänsyn härtill kan således felet betraktas som ringa.

text: I en kompletterande skrivelse anförde AA att barnets mor hade åberopat vittnesförhör med bl.a. socialchefen EE i vårdnadsmålet och att detta underströk vad AA tidigare hade anfört angående jävsförhållandena.

text: Inledningsvis infordrades och granskades dels Länsstyrelsens i Skåne län akt i länsstyrelsens ärende med dnr 502-24790-98, dels Socialnämndens i Simrishamns kommun handlingar rörande saken. Kompletterande upplysningar inhämtades per telefon från Simrishamns tingsrätt.

text: I länsstyrelsens beslut anfördes följande.

text: I skrivelse från advokat BB, faderns ombud, begärs granskning av förhållandet att socialtjänsten i Simrishamn utan samråd med fadern entledigat FF som kontaktperson efter moderns begäran härom. Modern är kollega med den tjänsteman, CC, som fattat beslutet. Samrådsförfarande skedde med fadern inför förordnandet och även övernattningar har med kontaktpersonens medverkan fungerat i umgänget fram till slutet av augusti 1998. Då inträffade en händelse som gjorde att modern vände sig gentemot kontaktpersonen och gav klart uttryck för att kontaktpersonen, som hon således i tingsrätten önskade få förordnad, inte längre var önskvärd. Socialnämnden har genom individ- och familjeutskottet avgett yttrande. Härav framgår bl. a. att kontaktpersonen hade uppdraget att närvara vid avlämnande och hämtning i enlighet med tingsrättens dom. I uppdraget ingick inte att medla eller utreda eller behandla. Tidsåtgången i uppdraget var även angiven. Kontaktpersonen vidgade sitt uppdrag och fortsatte därmed efter samtal om saken den 2.9.1998. Hon entledigades den 17 september 1998 av detta skäl. Någon skyldighet att enligt

text: förvaltningslagen

text: kommunicera före beslut föreligger ej. CC har fortlöpande diskuterat med socialchefen innan beslut har fattats eftersom en av parterna är anställd på hennes avdelning. Nämnden delar faderns uppfattning att det är olyckligt att kontaktpersonen inte kunde vara kvar. Helgumgänge med övernattning har upphört sedan slutet av augusti medan dagumgänget har fortsatt. Socialnämnden har genom protokollsutdrag av den 3 mars 1999 även meddelat att skrivelse från kontaktpersonen angående handläggningen inte föranleder ytterligare granskning. Länsstyrelsens beslut avvaktas. Kontaktpersonen har lämnat redogörelse för sitt uppdrag och omständigheterna kring entledigandet. Fadern och hans ombud, advokat BB, har beretts tillfälle att yttra sig. Yttrande har inkommit. Härav framgår bl. a. följande. Medlingsfunktion får anses ligga i uppdragets natur, medan utredning och behandling ej kan anses göra det. Av kontaktpersonens redogörelse för uppdraget framgår att hon inte gått utanför sitt uppdrag. Nämnden har inte heller preciserat sin kritik. I uppdraget ingick att det kunde bli aktuellt att lämna information till utredarna och vittna i domstol. Med hänvisning till kontaktpersonens rapport hävdas att det föreligger jävsförhållande för CC på grund av umgänge privat med modern. Denna har således åsidosatt jävsbestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: uppsåtligen eller av oaktsamhet och gjort sig skyldig till tjänstefel. Det ifrågasätts även om entledigandet av kontaktperson enligt

text: föräldrabalken

text: kan delegeras.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Förordnandet av kontaktperson Enligt

text: och

text: 12 §§

text: socialtjänstlagen

text: har socialnämnden skyldighet att medverka till att ett barns behov av umgänge blir tillgodosett dels genom att utse kontaktperson och dels att enligt samma paragrafer tillvarata barnets behov av trygghet i samband med umgänget. Domstols förordnande om kontaktperson vid umgänge ska föregås av samråd med socialnämnden före beslut så att förordnandet kan utformas med hänsyn taget till socialnämndens resurser. Lagutskottet har i yttrande 1997/98:LU12 i anslutning till proposition om vårdnad, boende och umgänge 1997/98:7 ytterligare kommenterat detta på följande sätt: När en domstol beslutar om umgänge kan domstolen föreskriva att umgänget ska ske i närvaro av t. ex. en av socialnämnden utsedd person. Domstolen kan dock inte ålägga kommunen att utse en sådan person. Om umgänge inte kan komma till stånd i enlighet med domstolens förordnande beroende på att nämnden inte utser kontaktperson kan detta få till följd att umgängesfrågan måste omprövas med utgångspunkt i den ändrade förutsättningen att nämndens medverkan inte kan påräknas. Enligt regeringens mening bör det inte införas någon möjlighet för domstolen att ålägga en kommun att utse en kontaktperson vid umgänge. Det i praktiken största problemet torde enligt regeringen vara, att det kan vara svårt för socialnämnden att hitta lämpliga personer som är beredda att åta sig uppdraget som kontaktperson vid umgänge. Socialnämnden har som ovan sagts även en skyldighet att tillvarata barnets behov av trygghet i samband med umgänget. Valet av kontaktperson är därför viktigt. Beroende på vilken problematik som ska bevakas avgörs kompetensen hos kontaktpersonen. Lämpligheten ska bedömas utifrån barnets synvinkel, barnet måste känna förtroende för kontaktpersonen, vilket i sin tur innebär att barnet lär känna personen och litar på denna. Detta innebär också att en viktig förutsättning är kontinuitet och därmed att uppdraget fullgöres av samma person. Uppdraget är personligt och kan inte ges till ett bolag. För att kontaktpersonen ska kunna fullgöra sitt uppdrag anser Länsstyrelsen att det är viktigt att i handläggningen få acceptans av båda föräldrarna att en viss person förordnas även om det formellt inte ställs krav på att vårdnadshavaren ska godkänna personen. Kontaktpersonen torde ha små möjligheter att förbättra relationerna i umgängessituationen om inte båda accepterar vederbörande. Inför eventuellt entledigande från uppdraget ska i första hand barnets behov av kontaktpersonen och barnets behov av kontinuitet vägas in i bedömningen av de anmärkningar som kan riktas mot uppdragets utövande. En person, såväl kontaktperson som familjehem, som har ett uppdrag av socialtjänsten har rätt att få veta vad som kritiseras i uppdragets utövande och vilka konsekvenser detta kan få om det som kritiseras inte rättas till. Ett entledigande innebär en ingripande åtgärd gentemot uppdragstagaren. Ärendet borde därför kommunicerats före avgörandet. Uppdragstagaren har även rätt att få företräde inför beslutande före beslut fattas angående eventuellt entledigande i syfte att få bemöta kritiken. Det säger sig självt att kritiken måste preciseras och konkretiseras (JO 1981/82 s 164 och 165, JO dnr 1280/1980). Med hänsyn till främst barnets behov av kontinuitet krävs konkreta brister i uppdragets utövande för ett entledigande av kontaktperson. Eftersom det i detta fall gäller barnets umgänge med fadern och det då i första hand är han som bör tillfrågas angående nämndens entledigande är det anmärkningsvärt att inte kontakt har skett med honom beträffande de tveksamheter nämnden haft inför fullgörandet av uppdraget. Länsstyrelsen finner skäl till kritik av handläggningen av entledigandet av kontaktpersonen. Beslutet har inneburit att barnet mist en kontaktperson som barnet haft förtroende för och som varit en förutsättning för umgänge enligt dom. Nämnden har inte visat att det finns underlag för beslutet.

text: Kontaktpersonens uppdrag I detta ingår att bevaka barnets behov av fysisk och känslomässig trygghet. Detta innebär olika försök att förhindra att konflikter mellan föräldrarna får utrymme under överlämnandet, samt därmed försök att förebygga detta i kontakten med föräldrarna inför umgänge. I yttrandet från socialnämnden sägs att kontaktpersonen endast skulle närvara inte medla, utreda och behandla. I skrivelse från kontaktpersonen framhålles att största delen av uppdraget gått ut på att hjälpa barnet att hålla de överenskommelser som gjorts om umgänge och att hjälpa barnet att förstå eventuella meningsskiljaktigheter mellan föräldrarna. Av den handskrivna redogörelsen eller i övrigt kan inte läsas ut hur uppdraget konkret har hanterats. Länsstyrelsen anser att nämndens uppfattning om uppdragets innehåll inte är förenlig med barnets perspektiv och finner därmed anledning till kritik.

text: Jävsbestämmelser I

text: kommunallagens

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: finns bestämmelser om jäv för såväl förtroendevald som anställd. Jävsgrunderna är desamma, med ett undantag, som i

text: förvaltningslagens

text: och

text: 12 §§

text: . I

text: 11 § förvaltningslagen

text: finns en bestämmelse om tvåinstansjäv, vilken saknas i

text: kommunallagen

text: . I

text: 11 §

text: punkt 5 FVL finns angivet följande: ”Om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet.” En sådan omständighet kan enligt kommentarerna vara att handläggaren är uppenbar vän eller ovän med part eller annan intressent i ett ärende. Faderns ombud och kontaktpersonen har anfört att en sådan vänrelation föreligger mellan beslutande och modern i ärendet, samt att det i vart fall föreligger en arbetstagar–arbetsledarrelation. Socialnämnden har anfört att arbetsledaren fortlöpande diskuterat med socialchefen innan beslut har fattats utifrån att en av parterna är anställd på hennes avdelning och att vårdnadsutredningen lagts ut på annan med hänsyn härtill. Nämnden har inte kommenterat vänrelationen. Den tjänsteman som innehar delegation att besluta kan ha anledning att föra ett ärende till nämnden. Skälet härtill kan vara att ärendet är särskilt svårbedömt, principiellt viktigt, eller att det finns en hög grad av känslighet i ärendet. Tveksamheter kring jävsförhållanden är ett annat skäl. Vid jävsförhållanden ska handläggare eller beslutsfattare självmant anmäla detta och därefter bytas ut. Länsstyrelsen anser att arbetsledar–arbetstagarförhållandet är en sådan omständighet som är ägnad att påverka och rubba förtroendet för handläggaren/beslutsfattaren i sakfrågans behandling. Då ärendet har karaktären av myndighetsutövning kan inte anses att frågan om opartiskhet uppenbart saknar betydelse. Länsstyrelsen finner skäl till kritik mot socialnämndens beslutsordning i ärendet. Arbetsledaren borde ha aktualiserat jävsfrågan och inte ha handlagt ärendet.

text: Socialnämnden i Simrishamns kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande i anledning av vad BB hade anfört i anmälan till JO. I remissen angavs att remissvaret även skulle innehålla en redogörelse för de åtgärder som hade vidtagits i tiden dels efter att den aktuella kontaktpersonen hade entledigats, dels efter länsstyrelsens tillsynsbeslut. Om det inte hade vidtagits några åtgärder emotsågs skälen för detta ställningstagande.

text: Socialnämnden beslutade att till JO översända en utredning som på uppdrag av nämnden hade genomförts av Svenska Kommunförbundet samt att i yttrande till JO uttala följande.

text: Enligt nämndens mening har entledigandet av kontaktperson inte utgjort myndighetsutövning, någon skyldighet att iaktta

text: 17 § förvaltningslagen

text: gentemot

text: AA har inte förelegat och inte heller har jäv förelegat för vare sig CC eller socialchefen. Entledigandet av kontaktperson har även i övrigt handlagts på ett korrekt sätt. Efter entledigandet och länsstyrelsens beslut har allt som rimligen kan göras gjorts för att försöka hitta en person som är lämplig att gå in som kontaktperson i ärendet. CC har inte gjort sig skyldig till tjänstefel. Socialnämnden hemställer att anmälan inte måtte föranleda någon ytterligare åtgärd av justitieombudsmannen.

text: I den utredning som socialnämnden hänvisade till anförde förbundsjuristen GG vid Svenska Kommunförbundet huvudsakligen följande (hänvisningar till bilagor har här utelämnats).

text: Tingsrätten i Simrishamn förordnade den 20 maj 1998 att av socialnämnden i Simrishamns kommun utsedd och av parterna AA och HH godkänd kontaktperson skulle vara närvarande vid hämtning och avlämnande av DD vid umgängestillfällena med AA.

text: Myndighetsutövning och kommunicering

text: Myndighetsutövning mot enskild beskrivs i

text: prop. 1971:30

text: så att det rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Karakteristiskt är att den enskilde befinner sig i ett beroendeförhållande. Rör det sig om ett gynnande beslut, kommer beroendeförhållandet till uttryck på så sätt att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få t.ex. en viss förmån och att myndighetens tillämpning av de föreskrifter som gäller på området får en avgörande betydelse för honom. Utanför myndighetsutövningen faller t.ex. avtal eller överenskommelser om saken med någon enskild. Myndighetsutövningen i detta fall omfattar alltså beslutet i sak, dvs. att kontaktperson beviljas AA och HH i enlighet med domstolens beslut. Att vara kontaktperson i ett ärende av nu aktuellt slag är ett arvoderat uppdrag från kommunens sida där uppdragets innehåll och omfattning bestäms dels utifrån tingsrättens förordnande och dels utifrån vad socialnämnden bedömer är en adekvat insats. Ett förordnande att vara kontaktperson liksom ett entledigande från uppdraget utgör enligt socialnämndens uppfattning inte myndighetsutövning och är inte heller en åtgärd riktad mot AA eller HH utan mot kontaktpersonen. Ovanstående innebär att någon kommuniceringsskyldighet enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: inte heller föreligger. AA är i fråga om engagerandet av person för uppdraget som kontaktperson eller entledigande av kontaktpersonen inte vare sig sökande, klagande eller annan part i

text: förvaltningslagens

text: mening. Även om en person anser sig ha intressen i saken kan han inte göra anspråk på att kommuniceras aktmaterial eller underlag för ett beslut. ”Det krävs att beslutet i ärendet antingen påverkar personens offentligrättsliga ställning eller rör ett intresse som på något sätt erkänts av rättsordningen, t.ex. genom en föreskrift i en författning på området”. (Hellners-Malmqvist: Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer, fjärde upplagan, s. 173 f.).

text: Entledigande av kontaktpersonen

text: Inför vårdnadsutredningen och förordnandet av kontaktperson lade socialnämnden ner åtskilligt arbete för att hitta lämplig person. Man stannade för JJ som vårdnadsutredare eftersom han tidigare utfört uppdrag för nämndens räkning och man var nöjd med hans insats. Fadern motsatte sig emellertid detta och man fortsatte då att leta lämplig person genom att kontakta andra socialnämnder i Skåne. Att någon person anställd i Simrishamns eller Ystads kommuner skulle utföra vårdnadsutredningen var uteslutet eftersom HH är anställd i socialförvaltningen i Simrishamn och AA är anställd i socialförvaltningen i Ystad. Socialnämnden i Kristianstad åtog sig så småningom att utföra vårdnadsutredningen.

text: Problemet att hitta lämplig person för kontaktmannauppdraget blev svårare att lösa. De personer som kommunen hade tillgängliga hade inte utrymme även för detta uppdrag. Så småningom fick socialnämnden kontakt med FF som var fristående konsult. FF bedömdes av kommunen som lämplig för uppdraget och hon godkändes av både AA och HH. Avtal och följebrev sändes till FF. FF hade uppdraget i ca två månader. Under den tiden skulle umgänge ha skett fem gånger, med början den 18 juli 1998, vilket sammantaget skulle ha betingat en tidsåtgång av högst 20 timmar sammanlagt. Kontaktpersonen hade inte möjlighet att ställa upp den 18 juli varför hennes medverkan inte kom till stånd förrän i slutet av juli. Enligt FF:s egna uppgifter i brev daterat den 1 augusti 1998 blev tidsåtgången 16 timmar/månad. Under juli-augusti har hon enligt egen uppgift i slutrapport den 15 februari 1999 arbetat drygt 45 timmar med uppdraget. Som framgår av journalanteckningar och socialnämndens yttrande till Länsstyrelsen den 2 november 1998 sammanträffade CC den 2 september 1998 med FF för att följa upp uppdraget. CC tydliggjorde då uppdragets innehåll, dvs. att kontaktpersonen endast skulle vara närvarande – inte medla, utreda eller behandla. Den tidsåtgång som var beräknad för uppdraget gick hon igenom än en gång. Det omfattade en beräknad tidsåtgång av 1 timme/ tillfälle och ett par timmar mellan umgängeshelgerna. Då FF fortsatte att utöva sitt uppdrag på ett sätt som såväl innehållsmässigt som tidsmässigt stred mot socialnämndens uppdrag entledigades hon den 17 september 1998. Någon skyldighet enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: (FL) att ytterligare kommunicera FF eller att bereda henne tillfälle att muntligen framföra sina åsikter i ärendet förelåg inte, eftersom det inte rörde sig om myndighetsutövning. Utöver vad socialnämnden anfört i brev till Länsstyrelsen den 2 juni 1999, vill nämnden anföra följande. Att ha en kontaktperson är som regel en frivillig åtgärd från parternas sida. Om en av de berörda inte önskar ha kvar en kontaktperson, kan en sådan inte påtvingas dem. I detta fall har tingsrätten den 20 maj 1998 förordnat att av socialnämnden i Simrishamns kommun utsedd och av parterna AA och HH godkänd kontaktperson skulle vara närvarande vid hämtning och avlämnande av DD vid umgängestillfällena med AA. Förutsättningen för förordnande av kontaktperson var alltså att den skulle utses av socialnämnden i Simrishamn, och att båda parter skulle godkänna den. Av FF:s redogörelse framgår att det hade uppstått en konflikt mellan henne och modern, vilket innebär att modern inte längre godkände kontaktpersonen. Nämndens uppdrag till FF var begränsat då vårdnadsutredningen skulle ske och förhållandet mellan föräldrarna var mycket infekterat. Med anledning av detta betonades det särskilt att FF:s uppdrag inte var att medla mellan föräldrarna.

text: Jävsförhållande

text: BB har i sin anmälan hänvisat till vad han uppgett i skrivelse till länsstyrelsen. I denna sägs att FF uppgett att CC till henne uppgett att CC och HH umgås privat. CC är avdelningschef för bl.a. den enhet där HH arbetar och har därigenom en arbetsrättslig funktion. Enligt CC:s egna uppgifter föreligger inte ett privat vänskapsförhållande mellan henne och HH. Den privata kontakt de haft är att HH köpt två kattungar av CC. När det gällt att utse resp. entlediga kontaktpersonen bedömer socialnämnden att CC utan att anses som jävig kunde fullgöra dessa uppgifter i enlighet med nämndens delegationsordning. Att föra upp ärenden till nämnden, som sammanträder en gång i månaden, är inte ett realistiskt alternativ när det gäller ärenden av det här slaget. I ärendet har CC dessutom fortlöpande samrått med socialchefen. BB har hävdat att även socialchefen EE är jävig, eftersom modern i bevisuppgift den 6 september 1999 begärt att han skall höras som vittne för att styrka hur HH

text: fungerar i sin yrkesroll. Enligt socialnämndens uppfattning konstituerar inte socialchefens kunskaper om sina anställda ett jävsförhållande. Nämnden delar faderns uppfattning att det är olyckligt att kontaktpersonen inte kunde vara kvar. Nattumgänget med dottern hade upphört sedan slutet av augusti, dvs. innan kontaktpersonen entledigades och har alltså inte ett direkt samband med hennes verksamhet. Den 28 september 1998 inkom ett krav från faderns ombud att kontaktpersonen omgående skulle återinsättas. Samtidigt begärde han hos Länsstyrelsen att denna granskade förhållandet samt verkade för att FF blev återinsatt som kontaktperson i ärendet. I brev daterat den 13 oktober 1998 informerades fadern via ombudet om att kontaktpersonen entledigats då hon inte fullgjorde sitt uppdrag enligt ingånget avtal, att hon inte skulle återinsättas som kontaktperson och att någon kommuniceringsskyldighet med parterna inte förelåg. Socialnämnden avgav yttrande till Länsstyrelsen den 2 november 1998. Den 9 november 1998 inkom en förfrågan från moderns ombud om ny kontaktperson skulle utses. Den 12 november 1998 meddelades ombudet i brev att ny kontaktperson skulle komma att föreslås parterna när någon lämplig person kunde åta sig uppdraget. Ombudet informerades om, att de personer som förvaltningen normalt anlitar för den här typen av uppdrag känner HH, vilket inte var tillfredsställande och lovades information så snart förvaltningen hade något förslag.

text: Ärendets gång efter entledigandet av kontaktpersonen och länsstyrelsens beslut

text: Sedan kontaktpersonen entledigades den 28 september 1998 har nämnden försökt att hitta en för uppdraget lämplig person som också kan accepteras av AA och HH Detta har tyvärr inte lyckats. Att som fadern föreslagit återinsätta den tidigare entledigade kontaktpersonen är som framgår av vad som tidigare anförts varken lämpligt eller möjligt. Svårigheterna i ärendet är åtskilliga. Konflikten mellan parterna är flerårig och djup och de har genom sina respektive yrken och genom att de bott länge i trakten ett stort kontaktnät och därigenom relationer till åtskilliga av de personer som skulle kunna komma i fråga. Till detta kommer att uppdraget inte är särskilt attraktivt dels genom sitt innehåll och dels genom att det innebär att kontaktpersonen blir uppbunden varannan helg. Det förtjänar dock att noteras att umgänget mellan AA och barnet fungerar på samma sätt som det gjorde innan FF entledigades dvs. umgänge varannan helg men inte övernattning. Familjerätten i Kristianstads kommun har den 15 april 1999 avslutat vårdnadsutredningen. Huvudförhandling är utsatt till den 27 januari år 2000.

text: BB yttrade sig över socialnämndens remissvar.

text: Socialstyrelsen anmodades inkomma med yttrande. I remissen angavs bl.a. att i ärendet aktualiseras frågan om hur man från förvaltningsrättsliga utgångspunkter skall se på socialnämndens handläggning när en allmän domstol i ett mål rörande umgängesrätt har förordnat att umgänget skall ske i närvaro av kontaktperson som utses av socialnämnden. JO hemställde om Socialstyrelsens yttrande i frågan om socialnämndens befattning med saken utgör ett ärende hos socialnämnden och, om så är fallet, vem eller vilka som enligt styrelsens uppfattning är part i det ärendet.

text: Socialstyrelsen, genom tf överdirektören KK, anförde i ett remissvar huvudsakligen följande.

text: Domstols förordnande av kontaktperson

text: När en domstol beslutar om umgänge kan domstolen föreskriva att umgänget skall ske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd person. Domstolen kan dock inte ålägga kommunen att utse en sådan person (se

text: NJA 1987 s. 15

text: ). Om umgänge inte kan komma till stånd i enlighet med domstolens förordnande beroende på att nämnden inte utser någon kontaktperson, kan detta få till följd att umgängesfrågan måste omprövas med utgångspunkt i den ändrade förutsättningen att nämndens medverkan inte kan påräknas (

text: prop. 1997/98:7

text: ). Såväl Högsta domstolen (

text: NJA 1987 s. 15

text: ) som JO (beslut den 30 augusti 1994, dnr 43-1994) har framhållit vikten av att ett förordnande i domstol föregås av en kontakt med socialnämnden. Frågan om socialnämnderna bör åläggas en skyldighet att utse en kontaktperson vid umgänge har diskuterats i ovan nämnda lagstiftningsarbete. I propositionen hänvisades till att redan i socialnämndernas övergripande ansvar enligt

text: och

text: 12 §§

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: ligger en skyldighet att medverka till att ett barns behov av umgänge med sin förälder blir tillgodosett. Om en domstol har förordnat att umgänge skall utövas i närvaro av en person som utses av socialnämnden, har nämnden vid behandlingen av frågan om utseende av en sådan person att utgå från att umgänge skall äga rum i den utsträckning och på det sätt som domstolen beslutat och att detta är i överensstämmelse med barnets bästa. Det ankommer sålunda inte på nämnden att göra en egen bedömning av lämpligheten av den beslutade umgängesrätten. (se

text: NJA 1987 s. 15

text: ). Både regeringen och riksdagen ansåg att det i praktiken största problemet torde vara svårigheten för socialnämnderna att finna personer som är villiga att ta på sig ansvaret att vara kontaktperson. Denna fråga ansågs knappast kunna lösas lagstiftningsvägen(1997/98:LU12).

text: Ärendebegreppet

text: Vilken typ av verksamhet som utseende av kontaktperson hos socialnämnden kan karaktäriseras som får betydelse för vilka bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: som blir tillämpliga. Med handläggning av ärende avses hela den procedur som börjar med ett ärendes anhängiggörande och slutar med dess avgörande. Detta uttrycks också som myndigheternas beslutande verksamhet. Någon närmare definition av begreppet ärende ges emellertid varken i lagen eller dess förarbeten. Det har ansetts som självklart att ett ärende kan anhängiggöras hos en myndighet antingen genom en framställning hos myndigheten eller genom att denna själv tar initiativet till en åtgärd. Från ärendehandläggning brukar skiljas sådan verksamhet som betecknas som faktiskt handlande. Skillnaden anses principiellt ligga däri att handläggningen av ärenden utmynnar i ett beslut av något slag. Kännetecknande för ett beslut sägs vara att det innefattar ett uttalande varigenom myndigheten klargör hur den anser att en viss fråga bör lösas. Det exempel som ofta nämns som faktiskt handlande är en konduktörs kontrollerande verksamhet på ett tåg medan hans ingripande mot en resenär som saknar färdbiljett klassificeras som handläggning av ett ärende. Sådana självklara exempel ger emellertid föga vägledning för här aktuella fall. Någon skarp skiljelinje mellan handläggning av ärenden och s.k. faktiskt handlande torde enligt förarbetena inte heller kunna dras upp (

text: prop. 1971:30

text: ). Att utse en kontaktperson efter beslut i domstol kan knappast betecknas som verkställighet av beslut – och i så fall faktiskt handlande – eftersom domstolen inte kan ålägga nämnden att göra detta. Domstolens förordnande om att umgänge skall ske i närvaro av en av socialnämnden förordnad kontaktperson betraktas istället som en begäran om nämndens medverkan (se tidigare nämnda JO-beslut från 1994). Förfarandet hos nämnden mynnar ut i ytterligare ett ställningstagande, nämligen vem som skall ha denna funktion. Att utöva funktionen att vara kontaktperson torde däremot kunna betecknas som faktiskt handlande. Mot bakgrund av vad som här sagts talar övervägande skäl för att socialnämndens befattning med saken, att utse en kontaktperson, i förvaltningsrättsligt hänseende bör betraktas som handläggning av ett ärende. Om socialnämndens befattning med saken kan sägas utgöra ett ärende uppställer sig omedelbart frågan om förfarandet i

text: förvaltningslagens

text: mening kan betecknas som myndighetsutövning mot enskild. Utmärkande för all myndighetsutövning är att det

text: rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Men det behöver inte vara fråga om åtgärder som medför förpliktelse för enskilda. Myndighetsutövning kan också förekomma i form av gynnande beslut, t.ex. tillstånd att driva en viss verksamhet, befrielse från en lagstadgad förpliktelse och beviljande av en social förmån. Karaktäristiskt är emellertid att den enskilde befinner sig i ett slags beroendeförhållande. Rör det sig om ett gynnande beslut, kommer beroendeförhållandet till uttryck på så sätt att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få t.ex. en viss förmån och att myndighetens tillämpning av de föreskrifter som gäller på området får avgörande betydelse för honom. Av förarbetena framgår också att begreppet myndighetsutövning inte omfattar andra ärenden än sådana där saken avgörs ensidigt genom beslut av myndigheten (

text: prop. 1971:30

text: ). Utanför myndighetsutövning faller t.ex. myndighetens ärenden som gäller remisser och yttranden till domstolar. I här aktuella ärende har domstolen beslutat att umgänge skall ske i närvaro av en av socialnämnden – efter hörande av föräldrarna – utsedd person. Missnöje med utgången i domen kan bara prövas genom ett överklagande i den allmänna domstolen. När frågan väl ligger hos socialnämnden kan inte föräldrarna påverka ställningstagandet i domstolen. Förfarandet i socialnämnden är inte särskilt reglerat i

text: socialtjänstlagen

text: eller

text: föräldrabalken

text: . Vilken typ av ärenden man skall se detta som har, såvitt Socialstyrelsen känner till, aldrig klarlagts, varken i ovan nämnda lagstiftningsarbete eller i andra sammanhang. Även om det inte med säkerhet kan sägas anser Socialstyrelsen att övervägande skäl talar för att dessa ärenden inte utgör myndighetsutövning mot enskild. De bör istället ses som ett led i myndighetsutövning hos en annan myndighet, varvid domstolens beslut får anses utgöra myndighetsutövningsdelen.

text: Förvaltningslagens

text: regler vid myndighetsutövning mot enskild blir i så fall inte tillämpliga i nämndernas handläggning. Med detta synsätt skulle ärendena ha mer den karaktär som nämndernas yttranden till domstolar har. När det gäller yttranden till domstolar finns en specialregel i

text: 54 § tredje stycket socialtjänstlagen

text: som innebär att

text: förvaltningslagens

text: regler är tillämpliga hos nämnden trots att ärendet där inte utgör myndighetsutövning mot enskild. Någon motsvarande regel finns inte för här aktuella ärendetyp. I

text: 12 § socialtjänstlagen

text: stadgas bl.a. om socialnämndernas skyldighet att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som behövs efter en dom om umgänge. Denna bestämmelse har i detta sammanhang inte bara relevans i nämndernas ansvar att efter domstols förordnande utse en kontaktperson. Enligt nämnda stadgande måste det också anses åligga nämnden att – om en kontaktperson entledigas – anstränga sig att försöka ersätta denna med en annan. Det ligger i sakens natur att nämnden för att leva upp till dessa skyldigheter också måste informera föräldrarna om en kontaktperson har entledigats från sitt uppdrag och om andra åtgärder som vidtas av betydelse för umgänget. Den osäkerhet i ställningstagandet om vilken typ av ärende nämndens befattning med frågan skall anses utgöra, p.g.a. avsaknad av lagregler och klarlägganden i förarbeten, torde också medföra en osäkerhet i hanteringen i nämnderna. Någon egentlig uppföljning av nämndernas handläggning har emellertid inte gjorts. En slumpmässig rundringning till några socialnämnder som Socialstyrelsen gjort med anledning av denna remiss ger inte en enhetlig bild av förfarandet i nämnderna. Vissa av de tillfrågade nämnderna fattar efter en utredning beslut om att utse kontaktperson som ett bistånd enligt

text: 6 g § socialtjänstlagen

text: , ibland också med hänvisning till

text: 10 § samma lag

text: . Det förekommer också på vissa håll att man ber föräldrarna ansöka om kontaktperson och påbörjar därefter en utredning. I något fall fattas ett biståndsbeslut med hänvisning till

text: och

text: 12 §§

text: socialtjänstlagen

text: . Om nämnden avslutar handläggningen med ett biståndsbeslut måste ärendet, enligt Socialstyrelsens uppfattning, anses utgöra myndighetsutövning mot enskild. En rad bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: blir då tillämpliga, t.ex. reglerna om kommunicering, partsinsyn och motivering av beslut. De nämnder som handlägger

text: frågan som ett biståndsärende uppger också att man tillämpar dessa bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: Partsfrågan

text: I

text: förvaltningslagen

text: betecknas part som ”sökande, klagande eller annan part”. Någon egentlig definition av begreppet finns emellertid inte. Det är otvetydigt att föräldrarna berörs av frågan hos socialnämnden på ett sådant sätt att de måste anses som parter. Parter är de dessutom i det myndighetsutövande ledet vid domstolen. Partsfrågan har emellertid främst betydelse för tillämpningen av de bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: som gäller vid myndighetsutövning mot enskild. Frågan är vilken betydelse ett partsförhållande får om det gäller ett ärende som inte utgör myndighetsutövning mot enskild. Rätt till partsinsyn har då, med stöd av allmänna rättsgrundsatser, nämligen inte ansetts utesluten. Ett exempel där partsinsyn ansetts befogad utgjorde, före tillkomsten av

text: 54 § socialtjänstlagen

text: , socialnämnds yttrande i en vårdnadsfråga (se Hellners kommentar till nya

text: förvaltningslagen

text: , femte upplagan s. 148). Socialstyrelsen anser att man på motsvarande sätt bör kunna tala om en insynsrätt för föräldrarna i ett ärende hos socialnämnden om utseende eller entledigande av kontaktperson när domstolen förordnat att umgänget skall ske i närvaro av en sådan.

text: Förslag

text: Sammanfattningsvis anser Socialstyrelsen att det råder en osäkerhet om hur socialnämnderna bör handlägga frågan om utseende av kontaktperson efter ett domstolsförordnande härom och om denna handläggning skall utgöra ett ärende och i så fall vilken typ av ärende. Det kan konstateras att lagbestämmelser saknas och att förarbetena är ofullständiga. Nämndernas handläggning tycks också skilja sig åt. Regeringen har deklarerat (Skr. 1999/2000:137) att den avser att tillsätta en utredning för att se över den vårdnadsreform som infördes 1998. Även andra frågor om vårdnad m.m. kommer att uppmärksammas av utredningen. Utifrån allmänna rättssäkerhetsskäl och för att få en ökad klarhet i hur nämnderna bör hantera dessa frågor anser Socialstyrelsen det lämpligt att även här aktuella fråga bör ingå i utredningsuppdraget.

text: BB yttrade sig över Socialstyrelsens remissvar.

text: Socialstyrelsens remissvar översändes även för kännedom till Socialnämnden i Simrishamns kommun och Länsstyrelsen i Skåne län.

text: Upplysningar inhämtades per telefon från Justitiedepartementet.

text: I ett beslut den 25 april 2002 anförde JO André följande.

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag i kraft (

text: ). I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: var gällande. I remissvaren och i länsstyrelsens beslut hänvisas till 1980 års lag. Jag har emellertid valt att här hänvisa till den nya

text: socialtjänstlagen

text: . När det gäller regleringen av rätten till bistånd har det skett vissa ändringar i förhållande till vad som gällde enligt den äldre lagen, bl.a. när det gäller möjligheten att överklaga ett biståndsbeslut. I det följande anges därför särskilt när ändringarna i bestämmelserna om bistånd har betydelse i sakligt hänseende. Hänvisningarna i övrigt till den nya lagen avser sådana bestämmelser som inte har ändrats innehållsmässigt.

text: Inledning

text: I förevarande ärende har AA, genom sitt ombud advokaten BB, hemställt att JO skall pröva om avdelningschefen CC vid socialförvaltningen i Simrishamns kommun har gjort sig skyldig till tjänstefel eller om det från JO:s sida finns skäl till ytterligare kritik utöver Länsstyrelsens i Skåne län kritik i det ovan återgivna tillsynsbeslutet. Genom anmälan aktualiserades frågorna om AA borde ha beretts tillfälle att yttra sig över vad som hade kommit fram när nämnden övervägde att entlediga FF från uppdraget som kontaktperson, om det fanns skäl att entlediga henne, om CC var jävig när hon befattade sig med saken och om vilka åtgärder som socialnämnden hade vidtagit i tiden efter länsstyrelsens beslut.

text: Vid min inledande genomgång av handlingarna fann jag inte omständigheterna vara sådana att det fanns skäl att inleda en förundersökning om brott eller att överlämna ärendet till allmän åklagare. Som redan har framgått av den ovan redovisade utredningen fanns det emellertid skäl att inleda ett granskningsförfarande inom ramen för den ordinära klagomålshanteringen.

text: Jag behandlar först frågan om AA borde ha beretts tillfälle att yttra sig över vad som hade kommit fram när nämnden övervägde att entlediga FF från hennes uppdrag. För att svara på den frågan krävs en diskussion kring socialnämndernas handläggning i allmänhet när en domstol har förordnat att umgängesrätten skall ske under medverkan av en kontaktperson, utsedd av socialnämnden. Därefter tar jag upp jävsfrågan och i ett avslutande avsnitt behandlas övriga frågor som har väckts i ärendet.

text: Allmänt om kontaktperson vid umgänge i enlighet med domstols dom eller beslut

text: För att tillgodose barns behov av nära och goda relationer till båda föräldrarna finns det i

text: föräldrabalken

text: bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge. När det gäller umgänge stadgas i

text: 6 kap. 15 § första stycket föräldrabalken

text: att barnet skall ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med. Barnets föräldrar har, enligt lagrummets andra stycke, ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Om föräldrarna inte kan enas i frågan om barnets umgänge, kan frågan komma att avgöras av allmän domstol. På talan av en förälder som vill umgås med sitt barn, skall rätten – enligt

text: 6 kap. 15 a § första stycket föräldrabalken

text: – besluta om umgänge efter vad som är bäst för barnet. I samband med ett beslut eller en dom i en sådan fråga har domstolen möjlighet att ge vissa föreskrifter om utövandet av umgänget, t.ex. att umgänget skall ske i närvaro av en person som utses av socialnämnden (en ”kontaktperson”).

text: Domstolen saknar laglig möjlighet att ålägga kommunen att utse en person som skall medverka vid umgänget. Däremot har socialnämnden vid behandlingen av frågan om utseende av sådan person att utgå från att umgänge skall äga rum i den utsträckning som domstolen beslutat och att detta är i överensstämmelse med barnets bästa. Det ankommer alltså inte på socialnämnden att göra en egen bedömning av om det beslutade umgänget är lämpligt eller inte och låta en sådan

text: bedömning inverka på frågan om utseende av kontaktperson. Socialnämnden bör se domstolens förordnande som en begäran om nämndens medverkan. Om umgänge inte kan komma till stånd i enlighet med domstols förordnande beroende på att nämndens medverkan inte kan påräknas, måste umgängesfrågan omprövas av domstolen. För att undvika att en sådan situation uppkommer är det viktigt att ett förordnande av domstolen föregås av en kontakt med socialnämnden (se

text: NJA 1987 s. 15

text: ). I enlighet med det anförda har JO i flera beslut uttalat att nämnden har att följa vad domstol har förordnat om kontaktperson (se t.ex. JO:s beslut den 30 augusti 1994, dnr

text: Det har diskuterats om det finns behov av lagstiftning rörande en socialnämnds skyldighet att utse kontaktperson när en domstol har förordnat att en sådan skall medverka vid en förälders umgänge med ett barn.

text: I ett yttrande över departementspromemorian

text: Ds 1989:52

text: , Vårdnad och umgänge, anförde JO Norell Söderblom bl.a. följande.

text: Det förekommer inte sällan att domstol vid fastställandet av förälderns umgänge med barnet uppställer som villkor att umgängesrätten skall utövas i närvaro av någon av socialnämnden utsedd person. Det har i praktiken visat sig att socialnämnden inte uppfattat domstolens förordnande som bindande. Nämnden har under hänvisning till svårigheten att finna en lämplig person eller till personalbrist inte efterkommit domstolens förordnande, vilket har fått till följd att föräldern inte kunnat umgås med barnet på sätt som domstolen har bestämt. Till undanröjande av den tvekan som nu kan råda hos socialnämnderna bör av

text: 10 § socialtjänstlagen

text: (1980:620, numera

text: 3 kap. 6 § socialtjänstlagen

text: , 2001:453, min anm.) också framgå att det åligger socialnämnden att utse en särskild person (kontaktperson) när det behövs vid umgängesrättens utövande.

text: Socialtjänstkommittén anförde i sitt huvudbetänkande (

text: SOU 1994:139

text: Ny socialtjänstlag, s. 427) följande.

text: Vi har också anledning att något kommentera de s.k. tingsrättsuppdragen. Härmed avses ärenden där tingsrätten vid sitt beslut utgått ifrån att socialnämnden utser ”tredje person” att närvara när utdömd umgängesrätt utövas. I likhet med vad som framförts från många andra håll anser vi att ett beslut eller i en dom i umgängesfrågan alltid bör föregås av ett samråd med socialförvaltningen. Regeringen har nyligen tillkallat en utredning med uppgift att utvärdera 1991 års reform av

text: föräldrabalkens

text: regler om vårdnad och umgänge. Enligt vår mening bör tingsrättsuppdragen inte behandlas av oss utan av den aktuella utredningen (Vårdnadstvistutredningen, anm.). Vi avser därför att göra denna utredning uppmärksam på att frågan om tingsrättsuppdragen behöver övervägas närmare.

text: Vårdnadstvistutredningen blev uppmärksammad på frågan genom en skrivelse den

text: 7 april 1995 från Socialtjänstkommittén. I skrivelsen anfördes följande (

text: SOU 1995:79, s. 122

text: I förslaget till ny socialtjänstlag finns en bestämmelse om socialtjänstens skyldighet att tillhandahålla s.k. ”personligt stöd” (5 kap. 8 §). Denna insats innefattar bl.a. kontaktperson/kontaktfamilj. Eftersom de s.k. tingsrättsuppdragen inte är frivilliga i vanlig bemärkelse utan syftar till att skydda barnet kan det enligt vår bedömning finnas anledning att komplettera förslaget till ny socialtjänstlag med en uttrycklig bestämmelse om socialtjänstens skyldighet att utse kontaktperson i sådana situationer. En sådan bestämmelse skulle ev. kunna tillföras 7 kap. som innehåller särskilda regler till skydd för underåriga. Hur en sådan bestämmelse bör vara utformad får bestämmas av hur insatsen som sådan regleras i

text: föräldrabalken

text: . Vi har

text: därför avstått från att lägga något förslag i denna del utan har ansett att frågan om tingsrättsuppdrag bör övervägas närmare i anslutning till översyn av bestämmelserna i

text: Föräldrabalken

text: Efter en redovisning av ovan nämnda uttalanden av Högsta domstolen (

text: NJA 1987 s. 15

text: ) och JO (JO:s beslut den 30 augusti 1994, dnr

text: ) anförde Vårdnadstvistutredningen följande (a.a., s. 123 f.).

text: I detta sammanhang vill utredningen erinra om att domstolen är skyldig och har till uppgift att se till att frågor om umgänge blir tillbörligt utredda och att besluta om umgänge efter vad som är bäst för barnet. En föreskrift om att umgänge skall ske i närvaro av en kontaktperson bör meddelas endast när det verkligen föreligger behov av en sådan, t.ex. om det finns en risk för att barnet olovligen bortförs, och efter samråd med socialnämnden. Frågan om kontaktperson är inte sådan att parterna disponerar över den, utan det ankommer på domstolen att pröva behovet och nödvändigheten samt besluta därom. En föreskrift om kontaktperson vid umgänge får därför inte beslutas endast på medgivande av part som villkor för umgänge. Att besluta om kontaktperson på medgivande medför dessutom att socialnämndens resurser tas i anspråk för uppdrag där nämndens medverkan inte behövs, vilket kan få den konsekvensen att nämnden saknar nödvändiga resurser i de fall där det verkligen är befogat med kontaktperson. Om tingsrätten finner att det är nödvändigt att besluta att umgänge skall ske i närvaro av en kontaktperson bör alltid – i enlighet med vad Justitieombudsmannen, och Socialtjänstkommittén, anfört – kontakt tas med socialnämnden för att höra efter om nämnden kan åta sig det uppdrag som tingsrätten avser att besluta om. Förordnar domstolen att umgänget skall ske i närvaro av en person som utses av socialnämnden utan att först ha kontrollerat med nämnden att den har möjlighet att åta sig uppdraget, kan detta, i de fall nämnden förklarar att den saknar möjlighet att efterkomma tingsrättens begäran, få den konsekvensen att någon verkställighet av domstolens förordnande om umgänge inte kan ske. Detta kan i sin tur få till följd att en ny process kanske blir nödvändig, vilket medför skada för barnet och dess föräldrar samt onödiga kostnader för samhället. Socialtjänstkommitténs förslag att en uttrycklig bestämmelse om socialnämndens skyldighet att utse en kontaktperson vid umgänge skall införas i

text: socialtjänstlagen

text: och en motsvarande bestämmelse i

text: föräldrabalken

text: kräver noggranna överväganden. Utredningen saknar underlag för en bedömning av behovet av en sådan reglering varför frågan bör utredas i annat sammanhang. Vårdnadstvistutredningen vill dock anlägga några synpunkter som bör beaktas vid ställningstagandet till frågan om kontaktperson vid umgänge bör lagregleras. En föreskrift att umgänge skall ske i närvaro av en kontaktperson brukar ges om det finns risk för att barnet vid umgänget kan komma att olovligen föras bort inom eller ut ur landet (se

text: prop. 1992/93:139 s. 37

text: f), när det varit en längre tids avbrott i kontakten mellan barnet och umgängesföräldern – i detta fall sker förordnande för en övergångstid – samt vid hämtande och lämnande av barnet när föräldrarnas konflikt är sådan att de inte kan mötas. I betänkandet Barnets rätt 2 Om föräldraansvar m.m. (

text: SOU 1979:63 s. 81

text: f) anfördes, att i de fall föräldrarnas förhållande till varandra medför att umgänget blir en konfliktskapande faktor mellan dessa som barnet kan ta skada av, torde en kontaktperson kunna fylla en viktig funktion. Om det även i andra fall, annat än undantagsvis, förordnas om kontaktperson saknar utredningen närmare kunskap om. Lagutskottet behandlade våren 1993 (

text: bet. 1992/93:LU22

text: ) ett motionsyrkande om att umgängesrätt i större utsträckning än för närvarande skall förenas med föreskrift om att kontaktperson skall finnas med när umgängesrätten utövas. Lagutskottet, som avstyrkte bifall till motionsyrkandet, anförde (s. 33). Utskottet erinrar om att gällande rätt innebär att domstolen när den beslutar om umgänge kan föreskriva att umgänget skall ske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd person. Likaså kan rätten föreskriva att umgänge får utövas endast i Sverige (se som exempel rättsfallen

text: NJA 1969 s. 455

text: och

text: NJA 1981 s. 916

text: ). Den föreslagna ändringen i

text: 6 kap. 15 §

text: FB syftar till att umgängesbeslut i framtiden skall utformas med särskilt beaktande av risken för att barnet t.ex. förs utomlands av den umgängesberättigade föräldern. Det finns därför skäl att utgå från att umgängesbesluten i framtiden i än större utsträckning kommer att förenas med särskilda villkor med krav på närvaro av annan person. Utskottet förutsätter att en utvärdering av rättspraxis i umgängesfrågor kommer till stånd i lämpligt sammanhang med anledning av den nu föreslagna ändringen i FB:s umgängesregel. Om det därvid skulle visa sig att det föreligger behov av lagändringar i syfte att möjliggöra att umgänget i större utsträckning förenas med särskilda föreskrifter utgår utskottet från att regeringen återkommer till riksdagen med erforderliga förslag. Mot bakgrund av det nu anförda måste ett ställningstagande till den aktuella frågan föregås av en inventering dels av i vilka fall domstol beslutar att umgänge skall ske i närvaro av kontaktperson, dels av i vilka fall det föreligger behov därav. Vilka konsekvenser skulle det medföra för kommunen om en skyldighet införs att efter domstols förordnande utse kontaktperson vid umgänge? Det kan antas att resursåtgången kommer att bli beaktansvärd eftersom kontaktperson i allmänhet behövs utanför ordinarie arbetstid, på kvällar och helger. Till det nu anförda kan läggas att det redan i dag kan vara svårt för socialnämnden att finna lämpliga personer för uppdragen som kontaktperson. Ytterligare omständigheter som måste övervägas är om domstolen skall vara skyldig att samråda med socialnämnden innan den meddelar ett beslut om att umgänge skall ske i närvaro av en kontaktperson eller om nämnden till följd av domstolens beslut automatiskt blir förpliktad att förordna en kontaktperson. I samband med övervägande av denna fråga måste noga utredas om en utökad möjlighet för domstolarna att besluta om kontaktperson kommer att leda till dels att kontaktperson förordnas ”för säkerhets skull” i de fall det saknas tillräckligt underlag för ett antagande att behovet finns, dels om kommunens resurser kommer att tas i anspråk i en sådan omfattning att det påverkar möjligheten att utse kontaktperson i de fall detta verkligen är befogat.

text: I den vidare behandlingen av frågan anförde regeringen bl.a. följande (

text: prop. 1997/98:7 s. 76

text: En första fråga är vilka kontakter som bör förekomma mellan domstolen och socialnämnden innan ett beslut om umgänge kombineras med ett förordnande om kontaktperson. Mot bakgrund av att såväl Högsta domstolen (se

text: NJA 1987 s. 15

text: ) som Riksdagens ombudsmän (se beslut den 30 augusti 1994, dnr 43-1994) framhållit vikten av att ett förordnande föregås av en kontakt med socialnämnden, ter sig inte några ytterligare åtgärder påkallade i detta sammanhang. En annan fråga är om det finns tillräckliga skäl att utreda om socialnämnderna bör åläggas en skyldighet att utse en kontaktperson vid umgänge. Härvid måste beaktas att det redan i dag i socialnämndens övergripande ansvar enligt

text: och

text: 12 §§

text: socialtjänstlagen

text: ligger en skyldighet att medverka till att ett barns behov av umgänge med sin förälder blir tillgodosett. Om en domstol har förordnat att umgänge skall utövas i närvaro av en person som utses av socialnämnden, har nämnden vid behandlingen av frågan om utseende av en sådan person att utgå från att umgänge skall äga rum i den utsträckning och på det sätt som domstolen beslutat och att detta är i överensstämmelse med barnets bästa (se

text: NJA 1987 s. 15

text: ). Frågan behöver knappast utredas ytterligare. Det i praktiken största problemet torde vara att det kan vara svårt för socialnämnden att finna lämpliga personer som är beredda att åta sig uppdraget som kontaktperson vid umgänge. Denna fråga kan knappast lösas lagstiftningsvägen.

text: I samband med att propositionen behandlades i lagutskottet (1997/98:LU12) framlades en motion i vilken förespråkades en skyldighet för socialnämnden att utse en kontaktperson, när domstolen hade beslutat om att umgänge skulle ske i

text: närvaro av en sådan person. I motionen yrkades att riksdagen skulle besluta om en sådan skyldighet. Utskottet, som avstyrkte yrkandet, anförde följande (s. 46).

text: Enligt regeringens mening bör det inte införas någon möjlighet för domstolen att ålägga en kommun att utse en kontaktperson vid umgänge. Det i praktiken största problemet torde enligt regeringen vara, att det kan vara svårt för socialnämnden att finna lämpliga personer som är beredda att åta sig uppdraget som kontaktperson vid umgänge. Utskottet vill för sin del understryka vad såväl Högsta domstolen som Riksdagens ombudsmän i skilda sammanhang framhållit om vikten av att ett förordnande om kontaktperson vid umgänge föregås av en kontakt med socialnämnden. Enligt utskottets mening är det naturligtvis önskvärt att kommunerna kan tillhandahålla kontaktpersoner så att umgänge kan komma till stånd i den omfattning som domstolen beslutat. Att genom lagstiftning ålägga socialnämnden en sådan skyldighet som motionärerna föreslår låter sig dock enligt utskottet knappast göras. Som regeringen framhåller kan det vara svårt att finna personer som är villiga att ta på sig ansvaret att vara kontaktperson. Av vad som nu redovisats kan man dra den slutsatsen att det inte råder någon osäkerhet i rättspraxis om att en socialnämnd, även om domstol inte kan ålägga nämnden att utse en kontaktperson, likväl har att utse en sådan när domstolen har förordnat att kontaktperson skall medverka vid umgänge mellan förälder och barn. Däremot finns det, som framgår bl.a. av Socialstyrelsens yttrande, viss osäkerhet när det gäller formerna för socialnämndens handläggning av frågan.

text: Närmare om socialnämndens handläggning av frågan om kontaktperson vid umgänge i enlighet med domstols dom eller beslut

text: I ett mål eller ärende hos domstolen enligt

text: föräldrabalken

text: disponerar inte parterna över frågan om kontaktperson. Det ankommer på domstolen att pröva behovet och nödvändigheten av en föreskrift om kontaktpersons medverkan vid en förälders umgänge med sitt barn. Uppgiften för domstolen är att avgöra frågan om vårdnad och umgänge med utgångspunkt i barnets bästa, särskilt behovet av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Detta kan innebära att domstolen förordnar om umgänge under medverkan av kontaktperson utan att parterna eller någon av dem yrkat detta.

text: När det gäller socialnämndens handläggning av frågan om kontaktperson vid umgänge i enlighet med domstols dom eller beslut saknas det särskilda bestämmelser i

text: föräldrabalken

text: eller i

text: socialtjänstlagen

text: som visar hur nämnden skall behandla saken i formellt hänseende. Det finns inte heller någon annan bestämmelse som visar hur nämnden skall handlägga frågor av förevarande slag. Högsta domstolen har i det nämnda rättsfallet (

text: NJA 1987 s. 15

text: ) hänfört sig till socialnämndens övergripande och yttersta ansvar enligt

text: 2 kap. 2 §

text: och

text: 5 kap. 1 §

text: socialtjänstlagen

text: (vid den aktuella tidpunkten

text: och

text: 12 §§

text: socialtjänstlagen

text: , 1980:620).

text: Enligt

text: 2 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Av de allmänna bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: följer att nämnden har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck i

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: där det stadgas att socialnämnden bl.a. skall verka för att barn och ungdom växer upp

text: under trygga och goda förhållanden. Där anges också att socialnämnden i sin omsorg om barn och ungdom skall tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller adoption har avgjorts. Nämnden kan därvid utse en särskild kontaktperson i enlighet med bestämmelserna i

text: 3 kap. 6 § tredje stycket socialtjänstlagen

text: . En kontaktperson enligt det angivna lagrummet får endast utses om den enskilde begär eller samtycker till det. För barn som har fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. Dessa bestämmelser ger inte någon närmare ledning för handläggningen i socialnämnderna när de skall utse en kontaktperson i enlighet med vad domstol har beslutat.

text: Det torde förekomma att en socialnämnd anser att nämndens medverkan efter domstolens dom eller beslut utgör ren verkställighet av vad domstolen har förordnat, dvs. inte handläggning av ett ärende hos nämnden. Socialnämnden har visserligen vid sin handläggning att utgå från att det föreligger ett behov av kontaktperson enligt vad som föreskrivits i domstolens dom eller beslut. Domstolens förordnande innebär emellertid inte något åläggande för socialnämnden. Det skall i stället ses som en begäran om nämndens medverkan. Med anledning härav kan socialnämndens befattning med saken inte anses utgöra en ren verkställighetsåtgärd i enlighet med vad domstolen har bestämt.

text: I min granskningsverksamhet har jag uppmärksammat att socialnämnderna ofta löser frågan genom att meddela ett beslut om bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: . En sådan lösning synes dock inte helt invändningsfri eftersom det ligger i sakens natur att socialnämnden i förevarande situation måste kunna förordna en kontaktperson även mot någon av de berördas vilja, dvs. i strid med de grundläggande principerna för

text: socialtjänstlagens

text: tillämpning. I det följande vill jag något utveckla vilka konsekvenser det kan få om socialnämnderna handlägger ärendet såsom en fråga om bistånd.

text: Socialnämnden har skyldighet att utge bistånd under vissa förutsättningar. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har, enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Socialnämnden har, enligt

text: 4 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: , möjlighet att ge bistånd utöver vad som följer av

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: om det finns skäl för det.

text: När det gäller frågan om bistånd måste beaktas den enskildes rätt att bestämma över sin egen situation. Enligt

text: 1 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: skall verksamheten inom socialtjänsten bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet. Av

text: 3 kap. 5 § socialtjänstlagen

text: framgår det att socialnämndens insatser för den enskilde skall utformas och genomföras i samråd med honom eller henne. Mot bakgrund av de angivna bestämmelserna kan socialnämnden inte besluta om bistånd enligt

text: 4 kap.

text: socialtjänstlagen

text: (tidigare

text: 6 h §§

text: socialtjänstlagen

text: , 1980:620) mot den enskildes vilja.

text: Frågan om hur socialnämndens handläggning såvitt nu är i fråga förhåller sig till

text: socialtjänstlagens

text: bestämmelser är inte helt enkel, särskilt när det gäller hur

text: principerna om frivillighet och självbestämmande i

text: socialtjänstlagen

text: skall förenas med rättspraxis enligt vilken nämnden har att utgå från att umgänge skall äga rum i den utsträckning och på det sätt som domstolen har beslutat. Socialstyrelsens redovisning i remissvaret och erfarenheterna från min egen granskningsverksamhet ger vid handen att framför allt två olika handlingsmönster kan urskiljas när det gäller socialnämndernas handläggning. Vissa socialnämnder tar upp frågan om kontaktperson på eget initiativ, dvs. utan ansökan, medan andra inleder en utredning först efter att någon av eller båda föräldrarna inkommer med en ansökan. I det sist nämnda fallet förekommer det, om en ansökan inte inkommer, att socialnämnden tar kontakt med föräldrarna och uppmanar dem att ge in en sådan.

text: Oavsett vilket alternativ socialnämnden väljer får handläggningen av frågan anses utgöra ett ärende som innefattar myndighetsutövning mot enskild. Denna slutsats löser emellertid inte andra frågor kring handläggningen, t.ex. när det gäller partsställningen i ärendet. Om socialnämnden handlägger ärendet som ett biståndsärende utan ansökan, ligger det nära till hands att betrakta barnet som biståndstagare och part i ärendet. Därmed skulle vårdnadshavaren vara den som företräder barnet. Med hänsyn till att

text: socialtjänstlagen

text: bygger på frivillighet torde vårdnadshavaren ha möjlighet att avböja den ifrågavarande insatsen och (numera) överklaga ett biståndsbeslut om beslutet går barnet emot. Om ärendet handläggs som ett biståndsärende utan ansökan, men med vårdnadshavaren eller den umgängesberättigade föräldern angiven som biståndstagare, är det sannolikt den angivna biståndstagaren som har möjlighet att (numera) överklaga nämndens beslut om beslutet går honom eller henne emot.

text: För det fall socialnämnden kräver att en ansökan inlämnas uppkommer frågan om vad som sker om en ansökan inte inkommer. I sådant fall synes det inte vara möjligt att förordna en kontaktperson. I övrigt uppkommer i ”ansökningsfallen” huvudsakligen samma frågor som när socialnämnden inte kräver en ansökan. När det gäller partsfrågan är det i ”ansökningsfallen” naturligt att se sökanden som part, i varje fall om ansökan hanteras inom ramen för ett biståndsärende.

text: Jag har här något belyst vilka konsekvenser det kan få i formellt hänseende när socialnämnderna handlägger ärendena såsom biståndsärenden inom ramen för

text: socialtjänstlagens

text: regelsystem. Eftersom frågan om umgänge och/eller formen för dess utövande, i de fall som här är aktuella, har prövats av allmän domstol har det som regel förelegat en tvist mellan föräldrarna angående umgänget. Som jag redan har nämnt ligger det därför i sakens natur att socialnämnden i sådana fall måste kunna förordna en kontaktperson även mot någon av de berördas vilja. Om ärendet handläggs med stöd av

text: socialtjänstlagens

text: regelsystem för biståndsärenden, kan detta – som framgått – leda till att parten i biståndsärendet disponerar över frågan om kontaktperson. Enligt

text: föräldrabalken

text: skall emellertid frågan om umgänge bestämmas av allmän domstol för det fall föräldrarna inte kan komma överens i frågan. Om någon av föräldrarna i praktiken skulle ha möjlighet att avböja kontaktperson när ärendet behandlas av socialnämnden, skulle detta innebära en inskränkning av domstolarnas och socialnämndernas möjligheter att tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda sina föräldrar.

text: Jag övergår nu till att bedöma hur Socialnämnden i Simrishamns kommun har handlagt frågan om entledigande av den aktuella kontaktpersonen.

text: Den 20 maj 1998 beslutade Simrishamns tingsrätt, för tiden intill dess lagakraftägande dom förelåg i målet eller annat beslutades, att modern ensam skulle ha vårdnaden om barnet och att AA skulle ha rätt till umgänge under närmare angivna tidsperioder. Tingsrätten beslutade även om kontaktperson enligt följande. Tingsrätten förordnar av Socialnämnden i Simrishamns kommun utsedd och av parterna godkänd kontaktperson att vara närvarande vid hämtning och avlämnande av DD vid umgängestillfällena med AA. Parterna har enats om att en förskollärare på Solrosens daghem i Simrishamn om möjligt kunde vara lämplig som kontaktperson. Som framgår förutsatte tingsrätten i beslutet att båda föräldrarna skulle godkänna kontaktpersonen. Tingsrättens beslut skickades till Socialnämnden i Simrishamns kommun som den 28 april 1998 öppnade ett ärende rörande kontaktperson vid umgänge. Samma dag som ärendet öppnades beslutade socialnämnden, genom avdelningschefen CC, att enligt

text: 6 g § socialtjänstlagen (1980:620)

text: bevilja ”bistånd till kontaktperson att närvara vid hämtning och lämning av DD vid faderns umgängestillfällen”. Jag konstaterar att socialnämnden tydligen använt den lösning som innebär att ett biståndsärende öppnats och att ett biståndsbeslut fattats direkt i enlighet med vad domstolen har förordnat.

text: Om det uppkommer fråga om att entlediga en kontaktperson som har förordnats efter domstols dom eller beslut i en umgängesfråga, bör socialnämnden i enlighet med

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: inleda en utredning utan dröjsmål. För att få underlag till ett ställningstagande bör som regel båda föräldrarna höras över vad som framkommit under utredningen.

text: Enligt socialnämndens remissvar till JO entledigades FF från uppdraget som kontaktperson på grund av att hon, enligt socialnämndens uppfattning, utövade uppdraget på ett sätt som innehållsmässigt och tidsmässigt stred mot socialnämndens avtal. Socialnämnden har i sitt remissvar även hänvisat till att det av FF:s redogörelse framgick att det hade uppstått en konflikt mellan henne och barnets mor, vilket – enligt nämnden – innebar att modern inte längre godkände kontaktpersonen. Socialnämnden synes mena att det även på grund härav saknades förutsättningar att ha kvar FF som kontaktperson, eftersom tingsrättens beslut innebar att båda parter skulle godkänna den som utsågs till kontaktperson.

text: Ett ärende om entledigande av kontaktpersonen avser myndighetsutövning mot den som är part i ärendet. Med anledning härav är – enligt

text: 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: – bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: tillämpliga och ärendet får som huvudregel inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. I förevarande fall är det osäkert hur nämnden – ur sitt eget perspektiv – har sett på partsfrågan och vilket skäl som var avgörande för entledigandet av kontaktpersonen. Under alla förhållanden finner

text: jag det anmärkningsvärt att kontaktpersonen entledigades utan att AA hördes i enlighet med vad jag har anfört ovan.

text: Jävsfrågan

text: I ärendet har AA väckt frågan om CC på grund av jäv borde ha avstått från att fortsätta handläggningen när det uppkom fråga om att entlediga FF från uppdraget som kontaktperson.

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: gäller för en socialnämnd vad som är föreskrivet om nämnder i

text: kommunallagen (1991:900)

text: . Det är således bestämmelserna om jäv i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: kommunallagen

text: som är tillämpliga vid handläggningen av ärenden enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Av

text: 6 kap. 25 § kommunallagen

text: följer att det finns flera olika jävsgrunder, vilka brukar benämnas sakägar-, intresse- och släktskapsjäv samt ställföreträdar- och ombudsjäv. Dessutom finns det en generalklausul, vilken avser vissa situationer som inte täcks av övriga jävsgrunder, s.k. delikatessjäv. Enligt denna bestämmelse, som är den som är av intresse i detta sammanhang, är bl.a. anställd hos kommunen jävig, om det i övrigt finns någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Av

text: 6 kap. 24 § kommunallagen

text: följer att en anställd som är jävig i ett ärende hos en nämnd inte får delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Denne får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom, skall självmant ge det till känna. Enligt

text: 6 kap. 26 § kommunallagen

text: bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse.

text: Jävsreglerna skall tillämpas vid handläggning av ärenden hos nämnden. Med handläggning avses inte bara beslutsfattande utan även utredning, beredning och föredragning. De personer som åsyftas är de som tar sådan befattning med ett ärende att de kan tänkas inverka på ärendets utgång. Som exempel kan nämnas att den som haft att förbereda ärendet utan att delta i dess slutliga handläggning omfattas av jävsreglerna. Reglerna har till syfte att förhindra misstankar om bristande opartiskhet och ovidkommande hänsyn. Bestämmelserna träffar såväl grundade som objektivt ogrundade misstankar. Med andra ord kan jäv föreligga, även om vederbörande tjänsteman rent faktiskt inte har brustit i kraven på objektivitet och opartiskhet.

text: Det är inte möjligt att uttömmande ange alla de olika situationer i vilka det kan förekomma delikatessjäv. Som ett typiskt exempel kan nämnas att en tjänsteman är nära vän eller har en djup konflikt med en part i ett ärende. I sådant fall skall han givetvis inte handlägga ärendet. Andra fall där jäv kan föreligga är när en tjänsteman står i ett påtagligt beroendeförhållande till en part, t.ex. därför att parten är hans överordnade. Däremot torde den omständigheten att ett ärende rör en person som är underställd handläggaren inte nödvändigtvis utgöra skäl för att betrakta denne som jävig. Frågan om delikatessjäv kräver en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall.

text: Nämnden har i sitt yttrande tillbakavisat att CC och barnets mor stod varandra personligen nära. Jag har inte underlag för att ifrågasätta den uppgiften. Eftersom

text: de arbetade vid samma avdelning inom en myndighet ligger det dock i sakens natur att de ändå hade viss kontakt med varandra. Såvitt framgår av utredningen förelåg däremot inte någon nära relation i arbetet mellan dem. Enbart det förhållandet att barnets mor arbetade vid den avdelning där CC var avdelningschef behövde därför, enligt min mening, inte ha utgjort ett hinder för CC att handlägga ärendet och fatta beslutet, under förutsättning att föräldrarna var överens om att kontaktpersonen skulle bytas ut. Enligt journalanteckningarna var det emellertid CC:s medarbetare, barnets mor, som kontaktade CC och påtalade att kontaktpersonen, enligt hennes mening, avvek från vad som var avtalat mellan socialnämnden och kontaktpersonen. Denna kontakt föranledde CC att med kontaktpersonen ta upp frågan om uppdraget och, så småningom, entlediga kontaktpersonen. Detta skedde, som ovan framgått, utan att AA:s uppfattning efterhördes. Oavsett den felaktiga handläggningen i denna del, fanns det en tydlig risk för att det skulle kunna uppkomma misstankar om att CC inte var opartisk när hon handlade ärendet. Enligt min mening borde hon därför ha avstått från att handlägga frågan om entledigande.

text: Övriga frågor

text: Socialnämnden har i sitt remissvar redogjort för ärendets gång i tiden efter länsstyrelsens beslut. Nämnden har bl.a. anfört att det förelåg särskilda svårigheter att finna en lämplig kontaktperson med hänsyn till uppdragets art och omfattning och mot bakgrund av att barnets mor var anställd vid socialförvaltningen i Simrishamns kommun och AA var anställd vid socialförvaltningen i Ystads kommun. Jag finner inte anledning att ifrågasätta vad nämnden har anfört utan kan endast konstatera att det är otillfredsställande att det inte var möjligt att finna någon ny kontaktperson sedan FF hade entledigats från sitt uppdrag. Vad som har framkommit i den delen föranleder emellertid inte någon kritik från min sida.

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande.

text: Avslutning

text: Som framgår av det anförda anser jag – i likhet med Länsstyrelsen i Skåne län – dels att kontaktpersonen inte borde ha entledigats från sitt uppdrag utan att AA:s uppfattning i saken efterhördes, dels att CC på grund av delikatessjäv borde ha avstått från att handlägga frågan om entledigande. I övrigt har jag inte funnit skäl att uttala någon kritik mot Socialnämnden i Simrishamns kommun eller någon av nämndens tjänstemän.

text: Jag har i detta ärende dock funnit anledning att peka på vissa oklarheter när det gäller formerna för socialnämndernas handläggning i de fall domstol har förordnat om umgänge under medverkan av en kontaktperson som skall utses av socialnämnden. Som framgår av det anförda kan avsaknaden av formella regler innebära svårigheter i en rad hänseenden beroende av hur socialnämnden behandlar saken. De oklarheter som för närvarande föreligger kan ytterst få olyckliga konsekvenser för domstolarnas och socialnämndernas möjligheter att tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda sina föräldrar. Det är givetvis också en viktig rättssäkerhetsfråga för såväl barnet som föräldrarna att det finns

text: bestämmelser i formellt hänseende som bidrar till enhetlig rättstillämpning och handläggning.

text: Jag har inhämtat att Justitiedepartementet avser att tillsätta en utredning som skall se över vissa vårdnadsfrågor (se regeringens skrivelse 1999/2000:137 s. 79 f.). Departementet har upplyst att arbetet är inriktat på att direktiv till en sådan utredning skall kunna beslutas före sommaren 2002. Jag finner det lämpligt att översända en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Barn/ungdom Förundersökning Ombud/biträde/försvarare Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten och Försvarsmakten (militärpolisen) för genomförandet av en husrannsakan och ett förhör med en person under 18 år

org: jo

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Det 1 september 2021 fick Försvarsmakten, 11:e militärpolisbataljonen, in ett tips om att en 17-åring publicerat inlägg på sociala medier med foto- och videomaterial som visade ammunition som bedömdes vara militär. I tillhörande textmeddelanden uppgav den unge att ammunitionen kom från ett militärt förråd och att det skulle hämtas mer. Med anledning av detta kontaktades jourhavande undersökningsledare vid Polismyndigheten. Denne beslutade att inleda förundersökning om stöld alternativt brott mot

text: vapenlagen

text: och tog beslut om husrannsakan i bostad.

type: stycke

text: Verkställigheten av åtgärderna uppdrogs åt militärpolisen. Husrannsakan genomfördes samma dag av fem uniformerade militärpoliser med tjänstehund som anlände till 17-åringens bostad i försvarsmaktens fordon.

text: När militärpolisen kom till bostaden var bara den unge hemma. Militärpolisen försökte omedelbart komma i kontakt med den unges vårdnadshavare per telefon och lämnade ett röstmeddelande men fadern, AA, anlände först efter att förhör med den unge inletts.

text: Vid förrättningen togs bl.a. ett antal patroner och en mobiltelefon i beslag efter beslut av en militärpolis. Militärpolisen delgav den unge misstanke om brott och höll ett förhör med honom som pågick ungefär en timme.

text: Därefter vidtog militärpolisen vissa ytterligare utredningsåtgärder innan ärendet lämnades över till ett lokalpolisområde den 30 september 2021. En ordinarie undersökningsledare vid Polismyndigheten utsågs den 6 oktober 2021. Den 23 december 2021 beslutade en åklagare att lägga ned förundersökningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 10 januari 2022 förde AA fram klagomål mot Försvarsmakten och Polismyndigheten för hanteringen av förundersökningen. AA anförde bl.a. att de åtgärder som vidtogs mot hans son den 1 september 2021 var oproportionerliga och kränkande och han var kritisk mot att åtgärderna genomfördes av uniformerade militärpoliser. Han förde också fram att förundersökningen därefter inte bedrevs objektivt och tillräckligt skyndsamt.

text: Utredning

text: Försvarsmakten och Polismyndigheten uppmanades att yttra sig över handläggningen av förundersökningen fram till och med den 30 september 2021. Myndigheterna skulle också besvara ett antal frågor, bl.a. om de rättsliga förutsättningarna för Polismyndigheten att begära biträde från militärpolisen.

text: Försvarsmakten och Polismyndigheten yttrade sig. Yttrandena finns tillgängliga hos JO. Båda myndigheterna har i sina yttranden hänvisat till en överenskommelse mellan Försvarsmakten, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten om militärpolisens biträde i förundersökningar om brott som har begåtts inom Försvarsmakten.

text: Försvarsmakten

text: Militärpolisens åtgärder i förundersökningen

text: Försvarsmakten redogjorde utförligt för sin bedömning avseende de åtgärder som militärpolisen vidtog den 1 september 2021. Myndigheten redovisade sammanfattningsvis följande i denna del.

text: Beslutet om husrannsakan omfattade att höra den misstänkte i samband med genomförandet. Den jourhavande polisiära undersökningsledaren lämnade inte något direktiv om att militärpolisen skulle vara civilt klädd när den genomförde husrannsakan och förhöret med den unge. Inte heller några andra anvisningar kring verkställigheten lämnades av undersökningsledaren, utöver direktiv om att vårdnadshavare endast behövde medverka vid förhöret med den unge om det kunde ske utan men för utredningen. Undersökningsledaren gav således inga särskilda anvisningar som berörde behovet av försvarare.

text: Med hänsyn till vad brottsmisstankarna avsåg och omfattningen av förundersökningen menar Försvarsmakten att militärpolisen får anses ha haft fog för sin uppfattning att undersökningsledaren tagit ställning i försvararfrågan. Den misstänkte informerades bl.a. om sin rätt att anlita försvarare och i vissa fall få en offentlig försvarare samt rätt att ha försvarare under förhöret, men godtog att förhöret hölls utan försvarare. Inte heller AA framförde något önskemål om försvarare.

text: Försvarsmakten underrättade inte socialnämnden och genomförde förhöret utan företrädare för socialtjänsten närvarande eftersom det var ett förhör under

text: kvällstid i samband med husrannsakan och eftersom undersökningsledaren inte heller lämnat särskilt direktiv om detta. Tidsrymden mellan beslut respektive genomförande av husrannsakan innebar att det fanns en reell möjlighet för militärpolisen att kontakta företrädare för socialnämnden. Försvarsmakten menar dock att en kontakt med socialnämnden hade kunnat innebära viss risk för påverkan på utredningen. Att undersökningsledaren inte kontaktades för att stämma av frågan kan möjligen ses som en brist i handläggningen av ärendet.

text: Förundersökning om brott där en misstänkt är under 18 år hanteras inom Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten av särskilt utpekade enheter med lämplig och erfaren personal som är vana vid att tillämpa de särskilda regler och göra de bedömningar som krävs för att handlägga ärenden med en misstänkt ungdom. Militärpolisen har inte motsvarande kunskap och erfarenhet av ungdomsärenden. Enligt Försvarsmakten är det därför principiellt mindre lämpligt att militärpolisen biträder undersökningsledare med utredningsåtgärder riktade mot ungdomar och det hade möjligen också varit mer i linje med hänsynsprincipen att verkställa husrannsakan och förhör med civilklädd personal.

text: De rättsliga förutsättningarna för militärpolisen att biträda i en förundersökning Försvarsmakten redovisade bl.a. följande bedömning avseende de rättsliga förutsättningarna för militärpolisen att biträda Polismyndigheten.

text: Militärpolismän är att anse som polismän och har fullständiga polisiära befogenheter när de fullgör uppgifter enligt 1 § förordningen med reglemente för militärpolisen. Eftersom en militärpolisman är att anse som polisman kan åklagare uppdra åt en enskild militärpolisman att vidta en utredningsåtgärd som hör till en förundersökning med stöd av

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Försvarsmaktens uppfattning är att även en polisiär undersökningsledare kan uppdra åt en enskild militärpolisman att vidta en viss utredningsåtgärd i en förundersökning även om det inte framgår direkt av

text: . Överenskommelsen mellan Försvarsmakten, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten visar att det funnits en samsyn mellan myndigheterna om att det är juridiskt möjligt för Polismyndigheten att uppdra åt militärpoliser att utföra åtgärder i en förundersökning.

text: Polismyndigheten

text: Polismyndighetens hantering av förundersökningen

text: Polismyndigheten redovisade sammanfattningsvis följande bedömning avseende polisens hantering av förundersökningen.

text: Det saknas förutsättningar att, helt eller delvis, överlämna ledningen av en förundersökning till militärpolisen. Det är undersökningsledaren som har det övergripande helhetsansvaret för förundersökningen. Det framstår som att handläggningen av förundersökningen i icke obetydlig utsträckning har skötts

text: av militärpolisen snarare än Polismyndigheten. Såvitt framgår av upprättade handlingar var det militärpolisen som beslutade om hur husrannsakan skulle verkställas och vilka beslag som skulle göras. Det synes också ha varit militärpolisen som bedömde att den unge skulle delges misstanke om brott och avgjorde när och under vilka former som förhöret med honom skulle hållas, liksom även omfattningen av förhöret.

text: Enligt Polismyndigheten är det särskilt angeläget att en undersökningsledare håller sig väl underrättad om förundersökningen när han eller hon har uppdragit åt en annan myndighet att verkställa husrannsakan och andra utredningsåtgärder. Det finns visserligen uppgifter i utredningen om att det förekom vissa telefonkontakter mellan jourhavande undersökningsledare och militärpolisens insatschef i samband med den aktuella husrannsakan. Vad som avhandlades vid dessa kontakter synes dock inte ha dokumenterats och det är därför svårt att få klarhet i vilka instruktioner som undersökningsledare eventuellt kan ha gett vid telefonsamtalen.

text: Enligt Polismyndigheten borde undersökningsledaren i det här fallet ha tagit ett fastare grepp om förundersökningen och frågan om vilka utredningsåtgärder som skulle vidtas samt hur åtgärderna skulle utföras. Detta gäller bl.a. frågan om det var proportionerligt att genomföra husrannsakan med uniformerad militär, om den unge skulle delges misstanke om brott och höras direkt på platsen utan någon försvarare eller vårdnadshavare närvarande och hur ingående förhöret skulle vara. En ordinarie undersökningsledare utsågs den 6 oktober 2021 och först efter det att militärpolisen sökt kontakt med Polismyndigheten. Orsaken till detta har inte klargjorts men det är förstås inte godtagbart.

text: När det gäller beslutet om husrannsakan framgår det inte av utredningen om det gjordes några överväganden med anledning av att den misstänkte var underårig eller om det fanns några alternativa åtgärder till husrannsakan i bostaden, som är en tämligen ingripande åtgärd. Polismyndigheten anser dock att utredningen inte ger tillräcklig grund för slutsatsen att det saknades rättslig grund att inleda förundersökning och besluta om husrannsakan.

text: De rättsliga förutsättningarna för militärpolisen att biträda i en förundersökning Polismyndigheten redovisade följande bedömning när det gäller frågan om det var lämpligt att anlita biträda av militärpolisen och om det fanns stöd i lag för detta.

text: Det aktuella ärendet förefaller inte ha varit ett sådant typfall som omnämns i den överenskommelse som bifogats till den särskilda rutinen för hantering och förundersökningsledning av ärenden som initieras av militärpolisen [den ovan nämnda överenskommelsen mellan Försvarsmakten, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten, JO:s anm.]. Med hänsyn till åtgärdernas beskaffenhet och med tanke på att det var frågan om ett ingripande mot en ung person, framstår det inte heller som lämpligt att anlita militärpolis som biträde i den aktuella förundersökningen. Därtill synes det saknas bestämmelser i författning som ger stöd för Polismyndigheten att anlita personal från Försvarsmakten för att utföra nu aktuella åtgärder i en förundersökning, även om den har inletts på begäran av

text: militärpolisen. Det synes inte heller finnas lagstöd för Försvarsmakten att ge Polismyndigheten handräckning med att verkställa nu aktuella tvångsåtgärder. AA kommenterade myndigheternas yttranden.

text: Rättslig reglering

text: Utgångspunkter för tvångsmedelsanvändning För all användning av tvångsmedel gäller ett antal grundläggande principer, bl.a. legalitetsprincipen, proportionalitetsprincipen och hänsynsprincipen. Legalitetsprincipen följer av regelsystemet i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Den innebär att en myndighet inte utan stöd i lag får ingripa i en enskilds rättssfär och att bestämmelser om tvångsmedel ska tolkas enligt sin ordalydelse. Att bestämmelserna inskränker det skydd som föreskrivs i grundlagen ger särskild anledning till restriktivitet vid tolkningen. (Se t.ex.

text: NJA 2016 s. 1165

text: Proportionalitetsprincipen, som för husrannsakan kommer till uttryck i

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: (RB), innebär att ett tvångsmedel får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.

text: Vid genomförandet av ett tvångsmedel ska hänsynsprincipen beaktas. Den innebär bl.a. att diskretion bör iakttas vid genomförandet av tvångsmedel och kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB där det anges att en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet.

text: Generella bestämmelser för en förundersökning Förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (se

text: 23 kap. 1 §

text: RB).

text: Beslut att inleda en förundersökning ska fattas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller åklagaren. När förundersökningen leds av åklagaren, får han eller hon anlita biträde av Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen för att genomföra den. Åklagaren får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. (Se

text: 23 kap. 3 §

text: RB.)

text: En förundersökning ska bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel. En förundersökning ska också bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. (Se

text: 23 kap. 4 §

text: RB.)

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet och ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller

text: henne behövliga direktiv för arbetet. (Se 1 a § förundersökningskungörelsen, FUK.)

text: En person som misstänks för ett brott har enligt

text: 21 kap. 3 § första stycket

text: RB en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbereda och utföra sin talan. Av

text: 21 kap. 3 a §

text: RB följer att den som är anhållen eller häktad har rätt till en offentlig försvarare om han eller hon begär det. En offentlig försvarare ska också förordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet.

text: Den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott ska samtidigt informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att en offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas av rätten. En misstänkt ska i samband med underrättelse om misstanke även informeras om bl.a. sin rätt att inte behöva yttra sig över misstanken och inte heller i övrigt behöva medverka till utredningen av sin skuld. (Se 12 § FUK.)

text: Särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år ska ledas av en åklagare eller en anställd vid Polismyndigheten som myndigheten har förordnat. Undersökningsledaren ska, om det inte möter något hinder, genom intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare vara särskilt lämpad för uppgiften. (Se 2 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL.)

text: En förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivningen av misstanken. Tidsfristen får dock överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till bl.a. utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. (Se 4 § LUL.)

text: Om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott, ska vårdnadshavaren omedelbart underrättas och kallas till förhör som hålls med den unge. Undersökningsledaren får besluta att skjuta upp en underrättelse om brottsmisstanke eller en kallelse till förhör om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras. (Se 5 § LUL.)

text: Om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för ett brott som kan leda till fängelse, ska även socialnämnden genast underrättas (se 6 § LUL). Vid förhör med den som inte har fyllt 18 år och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa ska företrädare för socialtjänsten närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen (se 7 § LUL i lydelsen före den 1 juli 2023.)

text: För en misstänkt som inte har fyllt 18 år ska en offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare. När en

text: offentlig försvarare ska förordnas, ska undersökningsledaren anmäla det hos rätten. (Se 24 § LUL.)

text: Förhör med någon som är under 18 år ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada. Förhöret bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. (Se 17 och 18 §§ FUK.)

text: Barnkonventionen gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn. Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör ett barn (se t.ex.

text: SOU 2020:63 s. 187

text: f. och s. 242 f.).

text: Militärpolisens uppdrag Militärpolisen ska upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten inom Försvarsmakten samt vid sådana övningar som Försvarsmakten genomför tillsammans med andra myndigheter. Därvid har militärpolisen bl.a. till uppgift särskilt att förebygga brott samt hindra att ordningen och säkerheten störs genom brott eller på annat sätt, avslöja brott samt vidta de åtgärder som behövs, när ordningen och säkerheten störs på annat sätt än genom brott. (Se 1 § förordningen med reglemente för militärpolisen, militärpolisförordningen.)

text: En militärpolisman är, då han eller hon fullgör uppgifter enligt 1 § militärpolisförordningen, att anse som polisman. Det som är föreskrivet om polismän gäller därför i tillämpliga delar också för militärpolismän som fullgör sådana uppgifter. (Se 11 § första stycket militärpolisförordningen och 2 § tredje stycket polisförordningen.)

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning AA har i anmälan fört fram ett flertal synpunkter på hur förundersökningen bedrevs. Jag har i huvudsak valt att rikta in min granskning på de åtgärder som vidtogs den 1 september 2021.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att det av utredningen framgår att både Polismyndigheten och Försvarsmakten har brustit vid dokumentationen av den kontakt som förekommit mellan militärpolisen och undersökningsledaren och de åtgärder som vidtagits. Detta är givetvis otillfredsställande och har försvårat min granskning.

text: Beslutet att inleda förundersökning och beslutet om husrannsakan Mot bakgrund av de uppgifter som kommit fram och de brott som misstankarna avsåg godtar jag Polismyndighetens beslut att inleda förundersökning. När det gäller beslutet om husrannsakan kan det ifrågasättas om det inte fanns andra, mindre ingripande, åtgärder som hade kunnat vidtas. Med hänsyn till det bedömningsutrymme som finns i dessa frågor får dock även det beslutet godtas.

text: Genomförandet av husrannsakan Den straffprocessuella hänsynsprincipen gör sig i särskilt hög grad gällande när det är fråga om åtgärder som vidtas mot ett barn. För mig står det klart att det var i strid med den principen och direkt olämpligt att husrannsakan verkställdes av uniformerade militärpoliser som också anlände till platsen i försvarsmaktens fordon. Genomförandet av husrannsakan kan inte heller anses ha varit förenligt med barnkonventionens bestämmelser om barnets bästa.

text: JO har tidigare uttalat att när det endast är barn i en bostad bör genomförandet av husrannsakan vänta till dess att någon vuxen kan komma till platsen, om inte det skulle innebära att genomförandet fördröjs avsevärt (se bl.a. JO 2017/18 s. 282, dnr

text: ). I detta fall framstår det som att det hade varit möjligt att avvakta något med husrannsakan för att fortsätta försöka få kontakt med den unges vårdnadshavare.

text: Förhöret med den unge Av utredningen framgår att det inte förordnades någon offentlig försvarare innan militärpolisen höll ett förhör med den unge. Förhöret pågick i ungefär en timme.

text: JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör genomförts utan att en försvarare närvarat och framhållit att en brottsmisstänkts rätt till försvarare vid förhör är en central rättssäkerhetsfråga. Även om den misstänkte anger att han eller hon avstår från en försvarare kan det ändå, med hänsyn till bl.a. brottsmisstankarna, utredningsläget eller den misstänktes ålder, finnas anledning att förordna en försvarare för att hans eller hennes försvararrättigheter inte ska äventyras. Detsamma gäller i fråga om försvararens närvaro vid förhör.

text: Det är primärt undersökningsledarens ansvar att göra en bedömning av behovet av försvarare, oavsett vilken inställning den misstänkte har. JO har i några fall där den misstänkte var under 18 år eller strax över framhållit att förhörsledaren bör rådgöra med undersökningsledaren i försvararfrågan innan ett mer ingående förhör inleds (Se JO 2016/17 s. 400, dnr

text: , och JO 2016/17 s. 414, dnr

text: , med där gjorda hänvisningar.)

text: Misstankarna i det aktuella ärendet gällde ett förhållandevis allvarligt brott som föranlett en husrannsakan. Enligt min mening är det uppenbart att den unge skulle ha biträtts av en försvarare under förhöret. Han befann sig i en utsatt situation och hade inte möjlighet att själv ta till vara sina rättigheter vid förhöret. Det kan inte anses rättssäkert att hålla förhör av detta slag utan

text: en försvarare närvarande. Förhöret borde alltså inte ha hållits utan en försvarare närvarande. Detta gäller oavsett den unges och hans vårdnadshavares eventuella inställning i denna fråga.

text: Vidare framgår att det inte närvarade någon representant från socialtjänsten vid förhöret eller att nämnden ens underrättades om misstankarna. Självklart borde socialnämnden ha underrättats. Med hänsyn till att husrannsakan genomfördes ungefär åtta timmar efter att Polismyndigheten beslutat om åtgärden är det anmärkningsvärt att socialnämnden inte kontaktades. I ett fall som detta är utgångspunkten att en företrädare för socialtjänsten ska närvara vid ett förhör. Jag kan inte se att det i det aktuella fallet funnits något hinder mot det med hänsyn till utredningen. En representant för socialtjänsten borde alltså ha getts möjlighet att närvara vid förhöret.

text: Innan förhöret påbörjades försökte militärpolisen komma i kontakt med den unges föräldrar, men fadern anlände först efter att förhöret inletts. Enligt min mening borde förhöret inte ha inletts innan man kommit i kontakt med den unges vårdnadshavare. I utredningen hos JO har det inte kommit fram några skäl som innebar att det var nödvändigt att omgående hålla förhör i sak med den unge.

text: Vidare finns det ingen notering om att den unge i samband med att han underrättades om misstanken även informerades om bl.a. sin rätt att inte behöva yttra sig över misstanken och inte heller i övrigt behöva medverka till utredningen av sin skuld.

text: Slutligen får jag konstatera att det över huvud taget inte verkar ha gjorts några överväganden enligt barnkonventionen om den unges bästa.

text: Den fortsatta handläggningen av förundersökningen AA har fört fram klagomål om att förundersökningen efter de initiala åtgärderna den 1 september 2021 inte bedrevs objektivt och tillräckligt skyndsamt.

text: Utredningen här ger inte stöd för en slutsats om att kravet på att en förundersökning ska bedrivas objektivt inte har iakttagits.

text: När det gäller handläggningstiden har min granskning begränsats till åtgärder som vidtagits i förundersökningen fram till och med den 30 september 2021. Jag vill dock nämna att jag delar Polismyndighetens uppfattning att det inte är godtagbart att en ordinarie undersökningsledare tillsattes först den 6 oktober 2021, dvs. mer än en månad efter besluten att inleda en förundersökning och att genomföra en husrannsakan.

text: Polismyndigheten och Försvarsmakten får allvarlig kritik Det är primärt undersökningsledaren som har ansvar för de åtgärder som vidtas i en förundersökning. Även med beaktande av det måste alla som utför utredningsåtgärder i en förundersökning uppmärksamma och på rätt sätt tillämpa de rättsregler som aktualiseras i utredningen.

text: I den aktuella förundersökningen har det förekommit ett flertal brister i samband med genomförandet av husrannsakan och förhöret i avseenden som varit väsentliga för att ta tillvara den unges rättssäkerhet. Både Polismyndigheten och Försvarsmakten förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: En särskild granskning ska inledas om militärpolisens medverkan i brottsutredande verksamhet Av utredningen framgår att Polismyndigheten gav Försvarsmaktens personal i uppdrag att verkställa husrannsakan och hålla ett förhör med den unge.

text: Det finns anledning att närmare utreda de rättsliga förutsättningarna för militärpolis att medverka i brottsutredande verksamhet och de rättsliga förutsättningarna för den överenskommelse som finns mellan Försvarsmakten, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten om militärpolisens biträde i förundersökningar om brott som har begåtts inom Försvarsmakten.

text: Jag kommer att inleda en särskild granskning av frågor med koppling till detta.

text: Ärendet avslutas.

text: Per Lennerbrant

text: Ärendet har föredragits av Mattias Karlsson. Byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.

type: avgorande