avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Migrationsverket för att man spärrat ett konto för uttag och hindrat asylsökanden från tillgång till sin dagersättning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på att Migrationsverket spärrat det bankkort med konto han fått av Migrationsverket och där hans dagersättning satts in. AA uppgav att anledningen till att spärren lagts in var att Migrationsverket ville få honom att besöka verket och att han informerats om att kortet skulle fortsätta att vara spärrat för uttag till dess han kom till verket. Spärren fick till följd att han inte kunde använda de pengar som han hade på kontot. Han blev tvungen att låna pengar av en vän för att kunna ta sig till sin bostad och han hade inte möjlighet att köpa mat. Han hade inte heller möjlighet att betala resan för att ta sig till Migrationsverket.

text: Utredning

text: Migrationsverket uppmanades att yttra sig över anmälan. Verket skulle även ange vilket rättsligt stöd myndigheten hade för att spärra AA:s bankkort med konto för uttag och i vilka situationer Migrationsverket ansåg att en sådan åtgärd kunde bli aktuell.

text: Migrationsverket (generaldirektören BB) yttrade sig över anmälan. Verket lämnade följande beskrivning av vad som hänt.

text: AA ansökte om uppehållstillstånd den 7 maj 2014 och Migrationsverket beslutade att avslå ansökan den 12 februari 2015. [Beslutet överklagades och] migrationsdomstolen återförvisade ärendet till Migrationsverket för fortsatt handläggning den 17 april 2015. Migrationsverket, enheten i Söderhamn, kallade AA till ett möte den 17 mars 2015 för att underrätta honom om verkets beslut att avslå ansökan om uppehållstillstånd. Samma dag som mötet skulle äga rum ringde AA till verkets jourtelefon och meddelade att han inte kunde komma på grund av sjukdom. Han blev samtidigt informerad om att han skulle kallas till ett nytt möte. Den 31 mars 2015 kallade Migrationsverket honom till möte den 10 april 2015. AA uteblev från mötet och det gick inte att nå honom via telefon. Av denna anledning förmodade enheten att han kunde ha avvikit, lämnat landet, och Migrationsverket lade därför in en spärr för uttag med utbetalningskortet och skickade en ny kallelse. I kallelsen framkom att han skulle uppsöka enheten i Söderhamn senast den 16 april 2015. Vidare [framkom] att Migrationsverket

text: kunde komma att bedöma att han lämnat landet om han inte infann sig vilket även innebär att han inte är berättigad till bl.a. dagersättning. Den 15 april 2015 ringde AA och ville boka av tiden på grund av sjukdom […] och få en ny tid om cirka fyra veckor. Han fick beskedet att komma till enheten den 16 april och blev åter informerad om bl.a. följderna av om han inte uppsökte Migrationsverket. Han ringde åter till Migrationsverket den 16 april och ville boka av tiden. Den 6 maj 2015 ringde AA enheten i Söderhamn och meddelade att hans ärende återförvisats till Migrationsverket. – – –

text: [Migrationsverket tog] bort spärren den 6 maj 2015. Den 7 maj 2015 uppsökte AA enheten i Söderhamn.

text: Migrationsverket redogjorde vidare för delar av myndighetens handbok för migrationsärenden och för myndighetens ekonomihandbok enligt följande.

text: Migrationsverket har avtal med Icabanken om utbetalning av bl.a. dagersättning genom bankkort. Avtalet innebär att Migrationsverket öppnar konton där sökanden erhåller dispositionsrätt och kan ta ut kontanter i Icabutiker och uttagsautomater. Efter överenskommelse godkänner sökanden hur de vill ha sin ersättning utbetald med sin underskrift. Systemet administreras i KUB – kortutbetalning. Det är t.ex. möjligt att beställa, lämna ut bankkort och spärra konton. Ett konto kan spärras för uttag om det finns misstanke om att innehavaren avvikit. Samtidigt som kontot spärras ska bidragsunderlaget tas bort från en ersättningslista för att hindra att fler utbetalningar sätts in på kontot. En spärr samt hävande av den får endast göras av behörig personal och anledningen till att kontot spärrats ska skrivas i en journalanteckning. Först när rätten till bistånd upphört och sökanden skrivits ut från Migrationsverkets biståndssystem avslutas kontot.

text: Migrationsverket ansåg att myndighetens handlande överensstämde med reglerna i tillämplig lagstiftning och gjorde följande bedömning.

text: För att kunna administrera utbetalning av bl.a. dagersättning till asylsökande har Migrationsverket ett avtal med Icabanken om utbetalning med bankkort. Migrationsverket äger kontot och bidragsberättigade har dispositionsrätt till öppnade konton efter överenskommelse med myndigheten. Utifrån dessa förutsättningar kan således Migrationsverket både öppna och spärra konton för uttag. Ett konto kan spärras t.ex. vid misstanke om att sökanden lämnat landet genom att inte höra av sig eller uppsöka myndigheten och därmed inte är berättigad till bistånd enligt [lagen om mottagning av asylsökande m.fl.]. Kontot i sig förblir aktivt och avslutas först sedan det konstaterats att rätten till bistånd upphört. Migrationsverket spärrade AA:s konto för uttag den 10 april 2015 sedan han inte kommit till en bokad tid för samtal på Migrationsverket och verket inte kunnat nå honom med telefon. Han hade dessförinnan avbokat ett möte genom att ringa myndighetens jourtelefon. I den uppkomna situationen fann Migrationsverket anledning att överväga om han kunde ha lämnat landet och inte var berättigad till bistånd. Kontot spärrades för uttag och AA erhöll information om detta i verkets kallelse den 10 april 2015 samt i telefonsamtal den 15 och 16 april 2015. Migrationsverket har lagt in en spärr för uttag med bankkortet när det fanns anledning till att förmoda att AA var utrest och således inte berättigad till bistånd enligt [lagen om mottagning av asylsökande m.fl.]. Migrationsverket hävde därefter spärren sedan AA hört av sig och besökt myndigheten.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Rätten till bistånd för asylsökande En utlänning som omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och som saknar egna medel har rätt till bistånd för sin dagliga livsföring, s.k. dagersättning (se 17 § lagen om mottagande av asylsökande m.fl., LMA.)

text: En ansökan om dagersättning ska göras skriftligt och innehålla uppgifter om bl.a. utlänningens ekonomiska förhållanden (se 8 § förordningen om mottagande av asylsökande m.fl., FMA.) Dagersättningen betalas vanligtvis ut i förskott per månad (se 10 § FMA och 4 § Migrationsverkets författningssamling 11/2016, tidigare 2003:10). Dagersättningen kan sättas ned under vissa förhållanden, bl.a. när en utlänning utan giltigt skäl vägrar att medverka till en åtgärd som är nödvändig för att ett beslut om avvisning eller utvisning ska kunna verkställas (se 10 § fjärde stycket LMA).

text: Rätten till bistånd upphör som regel när uppehållstillstånd ges eller när utlänningen lämnar landet (se 11 § LMA i den lydelse som var tillämplig före den 1 juni 2016.) Den som håller sig undan så att ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas har inte rätt till bistånd (se 12 § LMA).

text: Migrationsverkets beslut enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (se 22 § LMA).

text: Bedömning

text: Migrationsverket är den myndighet som har huvudansvaret för mottagandet av asylsökande. För asylsökande som har rätt till ekonomiskt bistånd för sin dagliga livsföring fattar Migrationsverket ett beslut om löpande ersättning (dagersättning), vilken vanligtvis betalas ut månadsvis i förskott. Av handlingarna framgår att Migrationsverket den 15 maj 2014 beslutade att bevilja AA sådan ersättning. Ersättningen sattes fortlöpande in på ett konto som var knutet till det bankkort AA kvitterade ut. Migrationsverket har inte fattat något beslut som ändrat AA:s rätt till ersättning enligt beslutet den 15 maj 2014.

text: Enligt Migrationsverket var myndigheten, enligt avtalet med Icabanken, innehavare av det konto som bankkortet var knutet till, medan AA endast hade dispositionsrätt till kontot efter en överenskommelse med myndigheten. Migrationsverket har vidare uppgett att ett konto kan spärras för uttag bl.a. vid misstanke om att asylsökanden lämnat landet, och att det är vad som skett i AA:s fall. Åtgärden har inneburit att AA inte kunnat disponera den dagersättning som betalats ut till honom enligt beslutet den 15 maj 2014 och som fanns kvar på kontot.

text: Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. ger Migrationsverket rätt att sätta ned dagersättningen till en asylsökande under vissa förutsättningar. Rätten till ersättning bortfaller vidare när utlänningen lämnar landet eller håller sig undan så att ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas. Bestämmelserna ger dock inte i något fall Migrationsverket rätt att återta redan

text: utbetald ersättning eller på annat sätt förfoga över medel som betalats ut till en asylsökande och alltså tillhör honom eller henne. Det finns inte heller i övrigt några bestämmelser som ger Migrationsverket en sådan rätt.

text: Migrationsverket har alltså inte haft rätt enligt någon bestämmelse i lag att förfoga över de medel AA hade på det konto som hör till bankkortet, även om man skulle godta att det fanns grund för antagandet att AA lämnat landet. Jag kan också konstatera att det är oklart hur verkets överenskommelse med AA om bankkortet och kontot sett ut.

text: Det är svårt att uppfatta Migrationsverkets åtgärd att spärra kontot för uttag på annat sätt än som en sanktion för att AA inte infann sig till de möten han kallats till. Förfarandet har i praktiken inneburit att Migrationsverket kringgått reglerna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. eftersom de inte ger verket någon sådan sanktionsmöjlighet. En myndighet ska inte agera på det sättet. Det gäller enligt min mening även om verket skulle ha en överenskommelse med asylsökanden om att kontot kan spärras. En myndighet ska inte heller avtalsvägen tillskapa sanktioner mot oönskat beteende.

text: Migrationsverket ska kritiseras för att man spärrat AA:s konto för uttag och därigenom hindrat honom från att få tillgång till den dagersättning som betalats ut till honom.

text: Migrationsverkets beskrivning av systemet med utbetalning av bl.a. dagersättning genom bankkort ger inte någon fullständig bild av hur detta fungerar. De uppgifter som lämnats ger intryck av att det kan finnas fler brister ur rättssäkerhetssynpunkt än de som framgått ovan. Bland annat är det oklart hur de medel som finns på ett spärrat konto hanteras. Jag utgår från att Migrationsverket kommer att se över sina rutiner när det gäller ordningen med bankkort, och särskilt när det gäller rutinen att spärra konton för uttag i vissa fall.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Användning av alkoholutandningsprov i ett ärende angående försörjningsstöd

org: jo

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Socialnämnden och socialförvaltningen i Strängnäs kommun angående handläggning av och beslut i ett ärende rörande ekonomiskt bistånd. Han ifrågasatte om nämnden kunde, med hänvisning till att uppgjord arbetsplan inte följts, vägra att utge bistånd till hyra när han var häktad. Även innan han häktades hade bistånd till hyra vägrats på den grunden. Han hade inte heller erhållit bistånd till busskort utan bara till mat.

type: stycke

text: AA uppgav också att förvaltningen, när han ansökte om bistånd, krävde att han skulle lämna alkoholutandningsprov. Om provet utvisade att han hade druckit alkohol fick han inga pengar utan var tvungen att återkomma eller också fick han en matrekvisition.

text: Socialnämnden i Strängnäs kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig såvitt avsåg vad AA anfört angående utandningsprov. I sitt remissvar anförde nämnden följande.

text: Socialförvaltningen i Strängnäs kommun kan erbjuda bistånd i form av drogkontroll, genom exempelvis utandningsprov. Detta ingår då i en arbetsplan som är uppgjord tillsammans med klienten. Åtgärden ska ses som en hjälp i rehabiliteringen. Även då en klient av andra skäl vill visa på drogfrihet kan utandningsprov erbjudas. AA har ett sedan länge pågående missbruk, han deltar inte i någon rehabiliterande åtgärd. AA har vid ett flertal tillfällen erbjudits bistånd till deltagande i socialtjänstens sysselsättningsverksamhet, Kraftcompaniet. Han har mestadels avböjt erbjudanden och vid de tillfällen han börjat på verksamheten har han inte fullföljt enligt uppgjord planering. Försörjningen har under flera år tillgodosetts genom försörjningsstöd. Vid det aktuella tillfället 020315 kommer AA oanmäld till handläggare och är vid besöket kraftigt berusad. Då handläggare påtalar att han är berusad och att vi inte tar emot berusade personer nekar AA till att han är berusad. Han ombeds därför att göra ett utandningsprov, vilket visar 2,20 promille. AA erbjuds en tid för besök 020327 och beviljas matpengar och busspengar för en vecka, via rekvisition, då han står helt utan medel. 020322 beviljas han ytterligare matpengar och busspengar i avvaktan på bokat besök, denna gång via avi. Vid besöket 020327 var AA påverkad av alkohol, vilket han förnekade. Han erbjöds då att göra ett utandningsprov för att styrka att han var nykter. Provet visade 0,85

text: promille. Han beviljas matpengar och busspengar även vid detta tillfälle, biståndet betalades ut via rekvisition. Vid ansökan om försörjningsstöd utbetalas inte bistånd i kontanta medel, om den sökande är inne i en period av aktivt missbruk eller vid tillfället för utbetalning av bistånd är påverkad av alkohol eller droger. Bistånd utbetalas då via rekvisition. Nämnden kan utbetala bistånd via rekvisition i de fall man har anledning att tro att biståndet inte kommer att användas till avsett ändamål, t.ex. vid pågående missbruk. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 27 maj 2003 anförde JO Andre följande.

text: Socialförvaltningens användning av alkoholutandningsprov och rekvisitioner

type: rubrik

text: AA har klagat på att förvaltningen krävt att han skall lämna alkoholutandningsprov när han ansökt om ekonomiskt bistånd. Han har uppgett att han, om provet utvisat att han druckit alkohol, inte erhållit några pengar utan att han antingen har fått återkomma eller har beviljats bistånd i form av en matrekvisition.

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Detta skydd får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: begränsas genom lag. Alkoholutandningsprov har i förarbeten och doktrin hänförts till lindrigare kroppsliga ingrepp (

text: SOU 1975:75 s. 358

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: , Petrén/Ragnemalm, Sveriges grundlagar, 1980, s. 54, jfr även JO:s ämbetsberättelse 1987/88 s. 263). Med den utgångspunkten fordras lagstöd för att kunna ställa krav på den enskilde att denne skall lämna alkoholutandningsprov. Om den enskilde samtycker till att lämna utandningsprov föreligger emellertid inget hinder mot att sådant prov tas som ett led i en rehabilitering eller i en utredning rörande rätt till ekonomiskt bistånd. Skyddet i

text: regeringsformen

text: mot kroppsliga ingrepp avser endast ingrepp som är påtvingade, jfr i denna del vad som anförs i Petrén/Ragnemalm, a.a., s. 54–55. I den mån den berörde frivilligt lämnar sitt medgivande, är stadgandet icke tillämpligt. Ingreppet skall vara påtvingat, dvs det allmänna skall disponera över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan härvid vara fråga om direkt våldsanvändning från en offentlig befattningshavares sida, t ex om en läkare medan patienten är under narkos företar ett operativt ingrepp med vilket patienten ej är införstådd. Ingreppet kan emellertid även vara ”påtvingat” i den meningen, att den enskildes motstånd brytes genom hot om någon sanktion. Av remissvaret framgår att AA vid den aktuella tidpunkten hade ett sedan länge pågående missbruk och att han vid två tillfällen erbjudits att – när förvaltningen gjort bedömningen att AA varit påverkad av alkohol – lämna utandningsprov. Proven utvisade en alkoholkoncentration motsvarande 2,20 respektive 0,85 promille. Vid båda dessa tillfällen beviljades AA, trots provresultaten, bistånd avseende mat- och busskortskostnader. Utredningen ger således inte stöd för AA:s påstående att förvaltningen uppställt krav på att han skulle lämna utandningsprov för att bistånd skulle beviljas. Förvaltningen kan därför inte anses ha förfarit felaktigt.

text: AA har också ifrågasatt det förhållandet att han erhållit bistånd i form av rekvisitioner. Jag har vid flera tillfällen haft anledning att rent allmänt uttala mig

text: om användningen av rekvisitioner inom socialtjänsten. Min ståndpunkt i den frågan är följande. Bistånd i form av försörjningsstöd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: skall normalt betalas ut månadsvis. Sådant bistånd bör betalas ut genom bank- eller postgiro eller genom liknande betalningssätt. Härutöver bör kontantutbetalningar kunna göras i vissa situationer, t.ex. när någon till följd av oförutsedda händelser är i akut behov av hjälp. I sådana sammanhang kan checkutbetalning jämställas med kontantutbetalning under förutsättning att checkarna är neutrala och inte pekar ut den enskilde som biståndstagare. Extraordinära utbetalningssätt i form av rekvisitioner eller matkuponger skall däremot användas i rena undantagsfall när mycket speciella omständigheter föreligger, t.ex. när någon kan förväntas använda kontanta medel på ett icke avsett sätt. När det inte föreligger sådana speciella omständigheter är utbetalning i form av en rekvisition inte i överensstämmelse med hur socialtjänsten bör verka.

text: Varken vad som kommit fram om förvaltningens användning av rekvisitioner i allmänhet eller i de här aktuella fallen ger anledning till någon invändning från min sida.

text: Sammanfattningsvis ger utredningen inte skäl för mig att kritisera det sätt på vilket förvaltningen använt alkoholutandningsprov och rekvisitioner. I sammanhanget vill jag dock erinra om vikten av att förvaltningen både lämnar tydlig information till den enskilde och förvissar sig om att denne är införstådd med vad som är syftet med utandningsprov och att lämnande av prov är frivilligt.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Likabehandlingsprincipen
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Serviceskyldighet
Verkställighet

title: Kritik mot chefskronofogde som i strid med regeringsformens krav på opartiskhet hjälpt en part att bemöta ett överklagande; uttalanden om serviceskyldigheten i 4 § förvaltningslagen

text: Bakgrund och utredning

text: AA, som företrädare för A.I. AB, anmälde Kronofogdemyndigheten till JO. Anmälan gällde främst att en tjänsteman hos myndigheten hade agerat i strid med det krav på opartiskhet som ställs upp i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . AA anförde i huvudsak följande.

text: A.I. AB hade på uppdrag av E. AB ansökt om verkställighet av ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande. Sedan gäldenären hade gjort gällande att han i vart fall under tre år inte nåtts av några krav och att fordran därför var preskriberad, meddelade Kronofogdemyndigheten beslut om att vidare verkställighet inte fick ske. E. AB överklagade det beslutet till Uppsala tingsrätt. Under handläggningen av målet i tingsrätten lämnade chefskronofogden BB till domstolen in vad som förefaller vara en partsinlaga, där han i sin roll som chefskronofogde argumenterade rättsligt till förmån för gäldenären. Inlagan var undertecknad av BB och gäldenären gemensamt. Det föreföll inte troligt att, som det angavs i inlagan, texten ord för ord återgav gäldenärens inställning och att BB endast hade nedtecknat dennes inställning. Om det ändå skulle förhålla sig på det sättet uppkom frågan varför inte gäldenären själv hade kunnat nedteckna orden och sända skrivelsen till tingsrätten. Det var enligt anmälarens mening inte möjligt att uppfatta saken på annat sätt än att BB hade agerat som rättsligt ombud för gäldenären.

text: Anmälan remitterades till Kronofogdemyndigheten, som i sitt yttrande inledningsvis hänvisade till en redogörelse från mellersta indrivningsavdelningen (avdelningschefen CC). Där anfördes bl.a. följande.

text: A.I. AB ansökte 2007-09-18 för E. AB:s räkning om verkställighet mot DD. Exekutionstiteln utgjordes av ett utslag i mål om betalningsföreläggande. Målet registrerades med dnr U 147112-07/2110. DD som 2008-02-18 gjorde invändning mot verkställigheten ansåg att fordran var preskriberad. Invändningen bifölls av myndigheten vad avsåg kapital och ränta. Verkställighet skulle ske beträffande processkostnad och grundavgift. Beslutet fattades av chefskronofogde BB.

text: Alektum AB överklagade beslutet och yrkade att det skulle undanröjas och att verkställighet skulle ske enligt ansökan. BB överlämnade målet till Uppsala tingsrätt med yttrande 2008-03-13, dnr

text: 808 7561-08/589

text: . Tillsammans med relevanta handlingar i målet överlämnades till tingsrätten även en skrivelse som undertecknats av BB och som DD intygat återger hans inställning. Nämnda skrivelse är enligt uppgift från BB inte en ordagrann nedteckning av samtalet och han har inte åtagit sig att vara ombud för DD. Däremot anser BB själv att hans agerande kan anses klandervärt eftersom det i praktiken kan framstå som om han var ombud för DD i det aktuella fallet. I sitt yttrande anförde Kronofogdemyndigheten bl.a. följande.

text: Vid kontakter med allmänheten gäller den allmänna serviceskyldigheten i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: även för Kronofogdemyndighetens tjänstemän. Att exakt avgöra var gränsen går mellan att ge allmän vägledning och på ett partiskt sätt ge råd kan dock vara svårt att avgöra i det enskilda fallet. Detta särskilt i fall där en enskild medborgare, som saknar kunskap om den rättsliga regleringen, står mot en större aktör, jfr även Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2 u, s. 69 f. Enligt myndighetens uppfattning har dock BB i förevarande fall passerat gränsen för vad som är lämpligt för en opartisk tjänsteman. Myndigheten menar dock att handlandet inte varit av den arten att fråga om tjänstefel jämlikt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: kan aktualiseras. Detta i synnerhet som preskriptionsfrågan slutligen skulle komma att avgöras av domstol.

text: Bedömning

text: I sitt beslut den 26 maj 2009 uttalade JO Axberger följande.

text: E. AB sökte hos Kronofogdemyndigheten om verkställighet av ett utslag om betalningsföreläggande mot DD. Chefskronofogden BB fattade beslut i ärendet. Beslutet innebar att E. AB:s anspråk delvis bifölls samtidigt som vissa invändningar från DD:s sida godtogs.

text: Beslutet överklagades av E. AB. Kronofogdemyndigheten genom BB överlämnade överklagandet till Uppsala tingsrätt. Till överlämnandet fogade BB vissa upplysningar om sitt beslut och framförde att Kronofogdemyndigheten inte fann skäl att tillstyrka bifall till besvären. Det konstaterades även att överklagandet inkommit inom rätt tid.

text: Som en bilaga översändes samtidigt en skrift betecknad som ”Gäldenärens utsaga”. Skriften var efter orden ”Nedtecknat av” signerad av BB, varefter DD med sin signatur bekräftade att ”Redogörelsen ovan återger korrekt min inställning”. Skriften innehöll en rättslig argumentation till förmån för det överklagade beslutet och DD:s sak.

text: DD medgav senare motpartens talan, varefter tingsrätten biföll E. AB:s anspråk.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Att en beslutsfattare i ett ärende som gäller en tvist mellan två parter engagerar sig för den ena partens sak, på det sätt BB gjort, står i uppenbar strid med dessa grundläggande regler. Det är anmärkningsvärt att en tjänsteman i BB:s ställning inte förstått detta.

text: Kronofogdemyndigheten har i sitt yttrande till JO aktualiserat serviceskyldigheten i

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Av motiven till bestämmelsen framgår att i ärenden där det finns flera enskilda parter, kan det skada tilltron till myndighetens opartiskhet om den lämnar ena parten hjälp och detta är till nackdel för motparten. Det framhålls vidare att serviceskyldigheten begränsas med tanke på fall av det slaget (

text: prop. 1985/86:80 s. 20

text: f.). Serviceskyldigheten är med andra ord underordnad kravet på opartiskhet och saklighet, något som ju även följer av att det senare stadgas i grundlag. I anledning av vad Kronofogdemyndigheten anfört bör det understrykas att det alltså inte är fråga om att avväga serviceskyldigheten mot

text: regeringsformens

text: bestämmelse, utan om att den service myndigheterna ger ska hålla sig inom den bestämmelsens ramar. Att en part är mer resursstark än en annan medför inte vare sig rätt eller skyldighet för en myndighet att ge avkall på kravet på opartiskhet gentemot parterna.

text: Eftersom BB numera synes ha insett att han agerat felaktigt och hans förlöpning inte lett till någon bestående rättsförlust för motparten kan saken stanna vid den allvarliga kritik mot honom som ligger i det sagda.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Fråga om innebörden av information om avvikelse från tillstånd till färdtjänst

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Färdtjänstnämnden i Göteborgs kommun. Klagomålen avsåg handläggningen av ett färdtjänstärende gällande BB. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: År 2003 beviljades BB färdtjänst. BB beviljades även riksfärdtjänst för att kunna resa till sin sommarstuga i Varbergs kommun. År 2004 köpte BB kuponger för färdtjänstresor inom Varbergs kommun. Våren 2005 beställde AA nya kuponger för BB inför sommaren 2005. Hon var då inte medveten om att BB:s riksfärdtjänst upphört och blev inte upplyst om detta. Under vintern 2005/2006 åkte BB till stugan några gånger. Den inomkommunala färdtjänsten sträcker sig till Frillesås. Därifrån åkte BB vidare på de outnyttjade kupongerna. I februari 2006 blev BB uppringd av en handläggare vid färdtjänsten som sade att BB inte fick använda färdtjänsten på detta sätt. AA begärde av handläggaren ett skriftligt besked som kunde överklagas men fick svaret att det inte gick att överklaga detta. Även handläggarens chef vägrade att ge ett skriftligt besked. Chefen svarade att eftersom BB nu hade fått denna muntliga ”varning” skulle man i fortsättningen skicka hela taxiräkningen till BB om ”missbruket” upprepades. BB vågade då inte längre använda färdtjänsten till stugan. I stället åkte BB i en hyrd bil eller med tåg. Sedan AA skrivit till bl.a. färdtjänstnämndens ordförande uppgav denne att ärendet skulle tas upp vid sammanträdet i mars 2006 och att BB skulle kompenseras. Därefter hände ingenting. Efter ny kontakt lovade ordföranden att ta upp ärendet i april. Något besked gavs därefter inte.

text: BB har således köpt kuponger för resor inom en kommun dit BB inte längre kan ta sig på egen hand. BB fick resa mellan Västra Frölunda och Frillesås samt mellan Frillesås och sommarstugan, men inte i direkt följd. Det framgår inte av de regler för färdtjänst som BB fått att man inte får åka vidare från slutmålet på en färdtjänstresa till nästa. Genom att BB förvägrats ett skriftligt besked om begränsningarna i färdtjänståkandet, har han inte kunnat överklaga färdtjänstens beslut till länsrätten. Breven till nämndens ordförande och kommunstyrelsens ordförande har inte heller lett till någon skriftlig motivering.

text: Utredning

text: Handlingar beträffande BB hämtades in från färdtjänstnämnden.

text: Ärendet remitterades till färdtjänstnämnden för utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan.

text: Färdtjänstnämnden anförde i sitt yttrande följande.

text: BB har fått skriftlig information om kommunal färdtjänst, engångskort och riksfärdtjänst i samband med sitt beslut om kommunal färdtjänst, se Informationsbroschyr Färdtjänst – Särskild kollektivtrafik, bilaga 1 [här utelämnad, JO:s anmärkning]. Informationsbroschyren skickas med beslutsbrevet till alla som beviljas kommunal färdtjänst. På sidorna 14 och 15 finns information om Göteborgs färdtjänstområde, riksfärdtjänst samt om engångskorten. Även i samband med erhållandet av engångskorten skickas skriftlig information med, se bilaga 2 [här utelämnad, JO:s anmärkning]. BB har också använt den kommunala färdtjänsten, engångskort och riksfärdtjänst under en tid, vilket visar att han har tagit del av informationen. Syftet med engångskorten är att personer som har kommunal färdtjänst skall kunna ta med sig den kommunala färdtjänsten för att resa på besöksorten. Reglerna om hur man får använda engångskorten för resa på en annan ort framgår som sagt i bilaga 2. Regeln är tydlig med att resor kan ske inom alla kommuner i Sverige utanför Göteborgs färdtjänstområde. Kungsbacka kommun ingår i Göteborgs färdtjänstområde och engångskorten kan alltså inte användas i denna kommun. De regler och riktlinjer, för dels den kommunala färdtjänsten, och dels för riksfärdtjänsten och engångskort, är inte ett i sak överklagningsbart beslut. Göteborgs Stad Färdtjänsten anlitar Företagstaxi för transporter med engångskort och i samband med en kontroll av en faktura framgår att resa har skett mellan Kungsbacka och Varberg. När vi noterat detta ringde färdtjänsten till BB för att informera om att engångskorten inte får användas på detta sätt. Vi ställde inget betalningsansvar på BB för just denna resa, utan lämnade enbart muntlig information om hur man får använda sig av engångskorten, men påpekade dock att man kan bli personligt betalningsansvarig vid missbruk, se bilaga 2. För resor inom Sverige, utan den kommunbegränsningen som engångskort har, kan man ansöka om riksfärdtjänst. BB har också haft riksfärdtjänst med taxi beviljad under tiden 24 oktober 2003 till den 30 november 2004 mellan Göteborg och Varbergs kommun. Då dessa resor samplaneras ska resan beställas senast fyra arbetsdagar innan resan skall ske. BB skulle för de resor han har gjort med engångskorten istället ansökt om riksfärdtjänst mellan Kungsbacka och Varberg. Beslut om riksfärdtjänst meddelas skriftligt och av beslutet framgår hur länge tillståndet gäller. Normalt beviljas riksfärdtjänst för en resa åt gången, något annat krav finns inte i lag (

text: ) om riksfärdtjänst. Vid ansökan om riksfärdtjänst tillämpas skyndsam handläggning. Ny ansökan handläggs normalt på två veckor och en ansökan om förlängt tillstånd likadant som tidigare gäller en veckas handläggning. Dock tillkommer alltid beställningstiden som är fyra arbetsdagar.

text: AA kommenterade remissvaret och framförde därvid bl.a. uppfattningen, att ”den tolkning av gällande regler som man gjort på Färdtjänsten i Göteborg i själva verket utgör ett partiellt återkallande av tillståndet, och därmed är möjligt att överklaga till länsrätten”.

text: I beslut den 1 augusti 2007 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Min bedömning koncentreras kring frågan om innebörden av de kontakter som på tjänstemannanivå tagits med BB rörande tillämpningen av färdtjänstnämndens beslut att bevilja honom färdtjänst. Frågor rörande det faktiska händelseförloppet vid resornas företagande och om tolkningen av det grundläggande färdtjänstbeslutet lämnas däremot åsido.

text: Att helt utanför den egna kommunen anordna färdtjänst för kommuninvånarna är ett frivilligt åtagande för kommunerna (3 § lagen [1997:736] om färdtjänst [färdtjänstlagen]). Varje kommun bestämmer därför i vilken utsträckning det skall ske. Om man från kommunens sida upptäcker att färdtjänsten används utöver vad som har beslutats, finns det naturligtvis inget som hindrar att en befattningshavare kontaktar en resenär för att informera om vad som gäller. Någon skyldighet att därvid anlita skriftlig form föreligger inte.

text: Det sagda gäller under förutsättning, att det handlar om ren information. Skulle upplysningarna ge intrycket, att det realiter rör sig om ett myndighetsbeslut med kanske ingripande konsekvenser för adressaten, kan saken komma i ett annat läge. I rättspraxis har hithörande problem i flera fall aktualiserats, främst i samband med prövning av frågan huruvida en myndighets uttalanden innefattat ett överklagbart beslut (se Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 8 u. 2007, s. 157 ff. m. hänvisn.). Det aktuella ärendet är emellertid av något annan karaktär, då myndigheten – färdtjänstnämnden – inte fattat något annat beslut än att bevilja BB färdtjänst, medan de av anmälaren kritiserade kontakterna med BB tagits på tjänstemannanivå och gällt tillämpningen av nämndens beslut.

text: Den faktiska tillämpningen av ett beslut om färdtjänst, liksom andra tillståndsbeslut, har i betydande utsträckning lagts i tillståndshavarens (och, i detta fall, transportörens) hand. Vad gäller möjligheten att reagera mot missbruk anvisar färdtjänstlagen (12 §) som enda sanktion återkallelse av tillståndet, vilket emellertid förutsätter allvarliga eller upprepade överträdelser av de föreskrifter och villkor som gäller för färdtjänsten. Något sådant ingripande har enligt vad som framgått inte aktualiserats i detta fall. Frågor om eventuellt betalningsansvar för otillåtna resor, som nämnts i kontakterna med BB, omfattas inte av regleringen i färdtjänstlagen och kan av kommunen endast väckas genom anlitande av

text: utsökningsbalkens

text: bestämmelser (bl.a. genom hänvändelse till Kronofogdemyndigheten). Att ett sådant ansvar kan föreligga har nämnts i informationen men närmast som en erinran om ett faktum.

text: Även om upplysningarna till BB sålunda i vart fall inte kan anses innefatta något rättsligt sanktionerat beslut, har den faktiska effekten blivit, att BB därefter – trots att han inte ansett informationen korrekt – avstått från att använda färdtjänsten på det sätt som ifrågasatts. Detta var ju också syftet med förvaltningens aktion, men frågan är om resultatet uppnåtts genom anlitande av otillbörliga metoder, innefattande vilseledande besked om informationens egentliga innebörd. Jag kan inte finna att så skulle vara fallet, även om tjänstemännens agerande enligt anmälarens

text: beskrivning, som i nämndens remissvar inte getts något konkret bemötande, framstår som något onyanserat och onödigt brutalt.

text: Den avslutande frågan blir då, om tjänstemännens agerande kan anses ha varit av den art, att BB bort kunna avkräva nämnden som sådan ett ställningstagande i form av ett formligt, överklagbart beslut. Principiellt kan det knappast anses åligga en tillståndsbeviljande myndighet att på verkställighetsstadiet ta ställning till tillståndets tillämpning i olika uppkommande konkreta situationer. En sådan prövning får normalt anstå tills avvikelsen påtalas i samband med att ett ingripande mot tillståndshavaren aktualiserats – således, vad gäller färdtjänst, om en återkallelse ifrågasätts; sker detta, skall det slutliga beslutet föregås av en skriftlig kommunikation med vederbörande. Det betyder, att den som avvisar information av det slag som här getts visserligen löper risken att hans tillstånd kan komma att återkallas men att han dessförinnan har möjlighet att argumentera mot en sådan utgång.

text: Med dessa uttalanden är ärendet avslutat.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Utrikesdepartementet och Migrationsverket, som inte skyndsamt handlagt frågor om utlämnande av allmänna handlingar

text: Anmälan

text: Advokaten AA anmälde Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, och Migrationsverket för hanteringen av förfrågningar om utlämnande av allmänna handlingar. AA önskade att JO skulle uttala huruvida myndigheterna handlat i överensstämmelse med

text: 2 kap.

text: och

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: AA var ombud och offentligt biträde för en asylsökande kinesisk medborgare. Den 7 mars 2009 framställde AA en förfrågan till Utrikesdepartementet huruvida företrädare för Folkrepubliken Kina skriftligen eller muntligen hade kontaktat departementet gällande den asylsökande kinesiska medborgaren samt begärde kopior av eventuell skriftlig dokumentation i ärendet. Framställningen besvarades den 26 mars 2009.

text: I en intervju med Sveriges Radio den 27 mars 2009 uppgav den kinesiska ambassadens presstaleskvinna att Kina sedan november 2007 hade framfört synpunkter på asylärendet bestående i att den kinesiska medborgaren var misstänkt för terrorism och borde återföras till Kina för att ställas inför rätta.

text: Den 28 mars 2009 begärde AA hos Utrikesdepartementet kopior av de skrivelser som departementet kunde ha sänt till Justitiedepartementet, Migrations-verket eller andra adressater och som hade samband med de framställningar som den kinesiska ambassaden hade offentliggjort. Samma dag begärde AA hos Migrationsverket att få del av skrivelser som verket hade mottagit i anledning av de kinesiska framställningarna. Påminnelser sändes till Utrikesdepartementet och Migrationsverket både den 6 april 2009 och den 15 april 2009. Vid tiden för anmälan, den 20 april 2009, hade varken Utrikesdepartementet eller Migrationsverket avhörts.

text: Av kompletteringar till anmälan framgick att AA:s begäran av den 28 mars 2009 besvarades av Migrationsverket den 27 april 2009 och av Utrikesdepartementet den 6 maj 2009.

text: Utredning

text: Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, och Migrationsverket anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan.

text: Rättschefen vid Utrikesdepartementet, BB, lämnade följande yttrande.

text: Bakgrund

text: Enligt

text: 18 § förordningen (1996:1515)

text: med instruktion för Regeringskansliet ska frågor om utlämnande av handlingar som förvaras i Regeringskansliet prövas inom det departement som förvarar handlingarna, om något annat inte är särskilt föreskrivet. I tveksamma fall eller när sökanden begär det, ska en sådan fråga prövas av ett statsråd i departementet. Frågan får också överlämnas till regeringens prövning. Av 32 § Regeringskansliets föreskrift (

text: UF 2007:1

text: ) med arbetsordning för Utrikesdepartementet framgår att Sekretariatet för säkerhet, sekretess och beredskap (SSSB) svarar för bl.a. frågor om utlämnande till enskilda av allmänna handlingar som förvaras i departementets arkiv, varvid prövningen görs av den eller de tjänstemän som expeditionschefen utser för denna uppgift. Inom Utrikesdepartementet har sedan många år tillbaka departementsrådet CC vid SSSB delegation att enligt bestämmelsen i 15 kap. 6 § sekretess-lagen (

text: ) handlägga framställningar från enskilda om att få ta del av allmänna handlingar som förvaras i departementets arkiv.

text: Det konkreta fallet

text: CC har yttrat sig över anmälan och anfört följande. De uppgifter som AA har begärt få del av har bedömts vara av sådan art att frågan om utlämnande föredrogs för den politiska ledningen innan beskedet den 26 mars 2009 kunde lämnas. Den nya begäran, som inkom efter den kinesiska ambassadens uttalanden i pressen, har besvarats den 6 maj 2009. Också den förnyade prövningen blev grannlaga eftersom det stod klart att uttalandena av kinesiska ambassaden inte innebar att hela innehållet i handlingarna kunde lämnas ut. Begäran måste därför ånyo beredas med relevanta sakenheter inom departementet och föredras för den politiska ledningen. Handläggningen fördröjdes därutöver genom en miss i kommunikationen med den politiska ledningen i samband med påskledigheter inom departementet.

text: Utrikesdepartementets bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av 13 § framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. JO har i ett beslut den 4 februari 2009 (diarienummer 611-2008) uttalat följande. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. De handlingar som AA bett att få ta del av innehåller uppgifter som delvis omfattas av sekretess enligt

text: 2 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Frågan om utlämnande av uppgifter i en allmän handling som kan vara omfattade av sekretess måste prövas noga och kan behöva beredas på olika nivåer inom departementet, varvid en viss tidsutdräkt är ofrånkomlig. Här har varit fråga om att tillämpa skaderekvisitet i

text: 2 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: för att kunna bedöma om uppgifter i handlingar alls kan lämnas ut eller till en viss del. Prövningen har fordrat medverkan från den geografiska enhet som är bäst lämpad att bedöma risken för skada i förhållande till den stat ärendet rörde om uppgifter röjdes och från den politiska ledningen. Det är inte möjligt att pröva en framställning om att få ut en allmän handling lika snabbt som hos många andra myndigheter om en noggrann skadeprövning av detta slag ska kunna göras. Det kan endast beklagas att prövningen försenats ytterligare på grund av ett misstag i kommunikationen inom departementet. Mot bakgrund av det ovan sagda anser departementet likväl att besked i utlämnandefrågan inte har dröjt så länge att handläggningen kan anses stå i strid med skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Ställföreträdande generaldirektören vid Migrationsverket, DD, lämnade följande yttrande.

text: Ärendet

text: AA:s skrivelse med begäran om att få ta del av handlingar från kinesiska myndigheter rörande hans klient EE inkom till Migrationsverket, förvaltningsfunktionen i Norrköping den 30 mars 2009. Samma dag vidarebefordrades skrivelsen till förvaltningsprocess i Solna som först den 20 april lämnade skrivelsen vidare till rättsenheten som var handläggande enhet för ärendet rörande EE. AA:s begäran besvarades av rättsenheten den 27 april med beskedet att Migrationsverket inte mottagit några skrivelser från Kinas ambassad och att begärda handlingar därför inte kunde lämnas ut. Några handlingar i övrigt som Migrationsverket skulle ha mottagit i samband med kinesiska fram-ställningar i EE:s ärende har inte heller funnits hos verket. Jag konstaterar att besvarandet av AA:s framställan tagit för lång tid. Verket borde ha lämnat ut handlingen tidigare för att bättre leva upp till skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Förvaltningsprocessenheten i Solna som mottog begäran borde snarast ha överlämnat den till rättsenheten och informerat AA om att handlingarna i EE:s ärende överlämnats till Migrationsöverdomstolen. Verkets internutbildning och handböcker ger inte något utrymme för tveksamheter om vad som gäller vid besvarande av begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Detta exempel visar på att det ständigt måste ske en utveckling och vidareutbildning av dessa frågor. Jag har gett ansvariga chefer i uppdrag att inskärpa vikten för personalen av att rutinerna på detta område följs med största noggrannhet. Verket har bett AA om ursäkt för det inträffade. – – –

text: AA bereddes möjlighet att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA den 28 mars 2009 till Utrikesdepartementet och Migrationsverket sände begäran om utlämnande av kopior av eventuella skrivelser som hade samband med de framställningar som den kinesiska ambassaden hade offentliggjort. AA erinrade därefter vid två tillfällen, den 6 april 2009 och den 15 april 2009, om sina framställningar.

text: Migrationsverket besvarade AA:s begäran den 27 april 2009. Såsom verket konstaterat i sitt remissvar har skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: härigenom inte efterlevts. Migrationsverket ska därför kritiseras för sin handläggning.

text: Utrikesdepartementet besvarade AA:s begäran den 6 maj 2009. Jag har visserligen förståelse för det som departementet har anfört i sitt yttrande, nämligen att det i ärenden av detta slag kan krävas en noggrann och grannlaga sekretess-prövning innan ett besked i utlämnandefrågan kan ges. Att så är fallet är likväl inte ett godtagbart skäl för att, såsom nu skett, under drygt fem veckor underlåta att på något vis besvara en förfrågan. Det dröjsmål som uppkommit har således inte varit förenligt med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav och Utrikesdepartementet ska därför kritiseras för sin handläggning.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
God förvaltning/myndighetsetik
Underrättelse

title: Kritik mot Sveriges ambassad i Dar es Salaam, Tanzania, och Migrationsverket för hanteringen av två ansökningar om uppehållstillstånd

sammanfattning: AA och BB ansökte den 13 juli 2015 om uppehålls- och arbetstillstånd på grund av anknytning. Efter att Migrationsverket under sommaren 2017 begärt hjälp med att genomföra intervjuer med AA och BB har bl.a. Sveriges ambassad i Dar es Salaam, Tanzania, deltagit i handläggningen av ärendena. JO konstaterar att Migrationsverkets och ambassaden i Dar es Salaams gemensamma hantering av ärendena varit mycket bristfällig. Ambassaden i Dar es Salaam kritiseras bl.a. för bristfällig motivering av ett beslut, att inte ha uppfyllt underrättelseskyldigheten och för sin hantering av AA:s och BB:s överklaganden av ambassadens beslut. Migrationsverket kritiseras bl.a. för att inte ha uppmärksammat ambassadens felaktiga hantering och för sin passivitet när AA och BB överklagade.

text: Bakgrund

text: AA och BB, som är medborgare i Madagaskar, ansökte den 13 juli 2015 om uppehålls- och arbetstillstånd grundat på anknytning till sin dotter, CC. Dottern fick en fullmakt att hantera ansökningarna. Migrationsverket skickade den 5 juli 2017 en begäran om hjälp med att genomföra intervjuer med AA och BB till Sveriges ambassad i Dar es Salaam, Tanzania. Verket flyttade också över ärendena till ambassaden i det elektroniska ärendehanteringssystemet för besöks- och bosättningsprocessen, Wilma.

text: Den 11 juli 2017 uppgav ambassaden att ärendena borde flyttas över till Sveriges ambassad i Maputo, Moçambique. Med anledning av detta vände sig Migrationsverket den 3 augusti 2017 till ambassaden i Maputo och bad om hjälp att genomföra intervjuerna. Ambassaden i Maputo inledde arbetet med att försöka genomföra intervjuerna. AA:s och BB:s ärenden flyttades dock inte i ärendehanteringssystemet över till ambassaden i Maputo, utan låg kvar hos ambassaden i Dar es Salaam.

text: Den 14 september 2017 skrev ambassaden i Dar es Salaam av BB:s ansökan om uppehållstillstånd. Beslutet innehöll ingen motivering och det skickades inte till

text: BB eller CC. I början av januari 2018 frågade Migrationsverket om ambassaden kunde fatta ett beslut även i AA:s ärende. Med anledning av verkets fråga beslutade ambassaden i Dar es Salaam den 15 januari 2018 att skriva av även AA:s ansökan. Inte heller det beslutet innehöll någon motivering. Migrationsverket skickade båda besluten till CC den 17 januari 2018, efter att hon uppgett att varken hon eller hennes föräldrar hade underrättats om besluten.

text: Den 23 januari 2018 skickade ambassaden i Dar es Salaam ett meddelande till Migrationsverket och uppgav att det skett en miss samt bad verket att öppna AA:s och BB:s ärenden igen och föra över dem till ambassaden i Maputo.

text: Den 29 januari 2018 lämnade CC in AA:s och BB:s överklaganden av avskrivningsbesluten till Migrationsverket. Nästa dag bad verket ambassaden i Dar es Salaam att hantera överklagandena eftersom ambassaden hade fattat avskrivningsbesluten. I samband med detta svarade Migrationsverket också på meddelandet från den 23 januari 2018 och informerade ambassaden om att den fick utföra de åtgärder som bedömdes som nödvändiga i ärendena.

text: Den 31 januari 2018 bad ambassaden på nytt Migrationsverket att öppna ärendena, men fick återigen till svar att det var ambassaden som skulle hantera överklagandena. Ambassaden informerade då verket om att ambassaden skulle be AA och BB att söka på nytt och frågade hur ansökningsavgiften kunde hanteras, vilket Migrationsverket inte svarade på.

text: I mitten av april 2018 uppmärksammade Migrationsverket att överklagandena inte hade hanterats. Verket beslutade då att överlämna överklagandena till migrationsdomstolen. I ett yttrande till domstolen uppgav verket att ärendena inte utretts tillräckligt och medgav att besluten skulle upphävas och att ärendena skulle återgå till Migrationsverket. Migrationsdomstolen instämde i verkets bedömning att ärendena inte utretts tillräckligt och konstaterade att besluten var bristfälligt motiverade. Mot den bakgrunden beslutade domstolen den 20 april 2018 att upphäva besluten och att skicka tillbaka ärendena till Migrationsverket för utredning och prövning i sak. Migrationsverket återupptog därefter handläggningen av ansökningarna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 27 mars 2018 förde CC fram klagomål mot Migrationsverket. Hon anförde i huvudsak följande. Hennes föräldrar ansökte om uppehållstillstånd i juli 2015. Hon fick fullmakt att hantera ärendena och kontaktade Migrationsverket med frågor om hur det gick i ärendena vid ett flertal tillfällen under 2016 och 2017, men fick endast till svar att ärendena var under utredning. Den 17 januari 2018 fick hon del av två beslut enligt vilka föräldrarnas ärenden skrivits av. Beslutet avseende hennes far är daterat den 14 september 2017. Det innebär att det fanns ett beslut som hon inte fick reda på när hon var i kontakt med Migrationsverket under perioden september– december 2017. Det framgår inte av besluten varför ansökningarna skrevs av.

text: De överklagade besluten den 25 januari 2018. Handläggningstiden har varit alltför lång.

text: Utredning

text: JO begärde att Migrationsverket och Regeringskansliet, Utrikesdepartementet skulle yttra sig över det som förts fram i anmälan.

text: Migrationsverket Migrationsverket (generaldirektören DD) yttrade sig efter att ha gett berörd enhet och befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar.

text: Migrationsverket redogjorde bl.a. för följande bakgrund.

text: Eftersom de sökande var äldre och de inte kunde resa till Dar es Salaam begärde handläggaren att personal på ambassaden i Dar es Salaam skulle genomföra en telefonintervju med dem. Ambassadpersonalen i Dar es Salaam svarade dagen efter att verket begärt om telefonintervju att verket skulle ställa frågan om telefonintervju till ambassaden i Maputo, vilket enligt verkets instruktioner är felaktigt [– – –].

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning.

text: Det framgår av utredningen att CC:s föräldrars ärenden avskrevs den 14 september 2017 respektive den 15 januari 2018. Enligt uppgift fick varken föräldrarna eller CC del av besluten innan CC kontaktade verket för att få veta hur det gått med föräldrarnas ärenden. Migrationsverket kan bara konstatera att informationsöverföringen mellan verket och ambassaden i Dar es Salaam inte har fungerat eftersom det tog fem månader innan CC fick del av beslutet gällande hennes far. Vad gäller själva avskrivningen av ärendena är det omständigheter som ambassaden i Dar es Salaam bör ta ansvar för. Ambassaden meddelade den 23 januari 2018 handläggaren på Migrationsverket att ett fel gjorts av ambassaden och bad Migrationsverket åter öppna ärendet. Migrationsverket övervägde möjligheten att på nytt öppna ärendet men bedömde att det var ambassaden som skulle rätta till det felaktiga beslutet. När CC sedan överklagade avskrivningsbesluten den 29 januari 2018 meddelade verket ambassaden att överklagandena kommit in och att verket ansåg att ambassaden var skyldig att hantera överklagandena. Migrationsverket kan därefter bara konstatera att ambassaden har fått information om att överklagandena hade kommit in men valt att inte agera. Slutligen konstaterar Migrationsverket att en handläggningstid som närmar sig tre år inte är acceptabel. En starkt bidragande orsak till den långa handläggningstiden är dock det stora antalet asylsökande som kom under hösten 2015, vilket medförde att verket tvingades prioritera asylärenden under lång tid. Det framgår tydligt att handläggningen i princip har stått stilla under perioden november 2015 till juli 2017. Det förhållandet att inga handläggningsåtgärder har vidtagits under drygt ett och ett halvt års tid är givetvis inte rimligt. Verket borde ha kommunicerat till sökandena att handläggningen skulle komma att dra ut på tiden. Migrationsverket anser att handläggningen av CC:s föräldrars ärenden inte har skett enligt gällande regler, vilket inte är acceptabelt och Migrationsverket beklagar givetvis detta.

text: Utrikesdepartementet Utrikesdepartementet (rättschefen EE) yttrade sig den 22 augusti 2018 efter att ha hämtat in upplysningar från Sveriges ambassad i Dar es Salaam, Tanzania, respektive Maputo, Moçambique. Där uppgavs att ambassaden i Dar es Salaam

text: fattat beslut om att avskriva båda ärendena från ambassadens handläggning efter att ambassaden begärt att ärendena skulle flyttas till annan ambassad och i tron att så hade skett. Ambassaden expedierade inte besluten till sökandena eftersom besluten inte avgjorde ärendena i sak.

text: Med anledning av det som kommit fram i utredningen hos JO uppmanades Utrikesdepartementet att komma in med ett kompletterande yttrande. Yttrandet skulle bl.a. innehålla Utrikesdepartementets bedömning av ambassaden i Dar es Salaams avskrivningsbeslut och ambassadens hantering av överklagandena av avskrivningsbesluten.

text: Utrikesdepartementet (rättschefen EE) yttrade sig den 16 november 2018 efter att ha hämtat in upplysningar från Sveriges ambassad i Dar es Salaam, Tanzania.

text: Utrikesdepartementet redovisade följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår sammanfattningsvis följande. Ambassaden i Dar es Salaam har varit förhindrad att i Wilma flytta över ärendena till Maputo, där de enligt ambassaden rätteligen skulle handläggas, och ambassaden har som en följd av detta meddelat två felaktiga avskrivningsbeslut. Ambassaden har heller inte vidtagit erforderliga åtgärder med anledning av sökandenas överklagande. Vid bedömningen av ambassadens handläggning bör följande beaktas. Ambassaden har begärt Migrationsverkets hjälp med att flytta över ärendena i Wilma, det första avskrivningsbeslutet har skett efter att handläggningen i Maputo av ärendena bevisligen hade inletts och det andra avskrivningsbeslutet fattades på direkt uppmaning av Migrationsverket. När ärendena överklagades begärde ambassaden att Migrationsverket skulle öppna upp ärendena igen, eftersom detta inte var tekniskt möjligt för ambassaden själv att göra. Utrikesdepartementets bedömning är alltjämt att ambassadens handläggning endast har syftat till att försöka få ärendena överflyttade till rätt ambassad så att ambassaden i Dar es Salaam kunde avsluta sin handläggning. Tyvärr har det i efterhand visat sig att ambassadens avskrivningsbeslut inte har fått den avsedda effekten. Därtill gjorde ambassaden fel som inte mer noggrant följde upp Migrationsverkets uppmaning att hantera överklagandena, när det stod klart att Migrationsverket inte hade för avsikt att se ambassadens begäran om att öppna upp ärendena igen som en omprövning av avskrivningsbesluten. För en utlandsmyndighet som handlägger migrationsärenden kan ett antal lärdomar dras från hanteringen av de aktuella ärendena. Det finns skäl för Utrikesdepartementet att på lämpligt sätt påminna ambassadanställda om vikten av att noga följa Migrationsverkets lathundar och dylika rutindokument och av att därtill följa upp att en vidtagen åtgärd i ett ärende verkligen får den eftersträvade effekten.

text: Rättslig reglering

text: Beslutande myndighet Beslut om uppehållstillstånd eller arbetstillstånd meddelas som huvudregel av Migrationsverket (se

text: 5 kap. 20 §

text: och

text: 6 kap. 5 §

text: utlänningslagen

text: Beskickningar och konsulat ska handlägga migrationsärenden enligt EU:s förordningar och utlänningslagstiftningen samt biträda bl.a. Migrationsverket i

text: ärenden enligt utlänningslagstiftningen (se 3 kap. 9 § förordningen med instruktion för utrikesrepresentationen). Det kan t.ex. handla om att ta emot ansökningshandlingar, kontrollera sökandens identitet, verifiera dokument och att intervjua sökanden.

text: Förvaltningslagen

text: Den 1 juli 2018 trädde en ny förvaltningslag (

text: ) i kraft som ersatte den tidigare

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , vilken gällde vid tidpunkten för Migrationsverkets och ambassadernas handläggning i det aktuella ärendet. Nedan hänvisas till vissa bestämmelser i den tidigare

text: förvaltningslagen

text: , FL. Delvis motsvarande bestämmelser finns i den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Ambassaden i Dar es Salaams beslut att skriva av BB:s ansökan AA och BB ansökte den 13 juli 2015 om uppehålls- och arbetstillstånd. Av utredningen i ärendet framgår att Migrationsverket i juli 2017 vände sig till ambassaden i Dar es Salaam och bad om hjälp att genomföra intervjuer med AA och BB. Migrationsverket fick dock till svar att verket skulle vända sig till ambassaden i Maputo. Migrationsverket har i sitt yttrande till JO uppgett att detta inte var i enlighet med Migrationsverkets instruktion om ärendefördelning. Verket följde dock ambassadens uppmaning och vände sig med sin begäran till ambassaden i Maputo, som inledde arbetet med att tillgodose begäran.

text: Det framstår därmed som att Migrationsverket och ambassaderna vid det tillfället var överens om att ärendena skulle hanteras vid ambassaden i Maputo. Vare sig Migrationsverket eller ambassaden i Dar es Salaam flyttade dock över ärendena till ambassaden i Maputo i ärendehanteringssystemet Wilma. AA:s och BB:s ärenden låg i stället kvar hos ambassaden i Dar es Salaam, som skrev av BB:s ansökan den 14 september 2017.

text: Ambassaden i Dar es Salaam har uppgett att avsikten med beslutet den 14 september 2017 var att skriva av BB:s ärende från vidare handläggning hos ambassaden. Av beslutets utformning framgår dock att ambassaden skrev av BB:s ansökan om uppehållstillstånd. Beslutet innehåller inte någon motivering och skickades inte till BB eller hans ombud CC. Som Utrikesdepartementet och Migrationsverket uppgett saknade ambassaden rätt att fatta ett sådant beslut. Beslutet avser myndighetsutövning mot enskild och avslutade BB:s ärende. BB hade inte återkallat sin ansökan och beslutet gick därmed honom emot. Med hänsyn till detta och till de konsekvenser beslutet fick för BB skulle ambassaden naturligtvis ha motiverat beslutet och underrättat BB om det genom ombudet CC (se 20 och 21 §§ FL). Ambassaden i Dar es Salaam ska kritiseras för att ha skrivit av BB:s ansökan, den bristfälliga motiveringen och för att inte ha uppfyllt underrättelseskyldigheten.

text: Migrationsverkets hantering efter att BB:s ansökan skrivits av Migrationsverket upptäckte i januari 2018 att BB:s ansökan hade skrivits av. Den enda åtgärden som verket vidtog var att i ett meddelande fråga ambassaden i Dar es Salaam om ambassaden kunde fatta ett beslut även i AA:s ärende. Migrationsverket uppgav samtidigt att AA och BB sökt tillsammans och att det förmodligen skulle bli ett likadant beslut som i BB:s ärende. Ambassaden i Dar es Salaam skrev av AA:s ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd den 15 januari 2018.

text: Som sagts ovan saknade ambassaden rätt att skriva av BB:s ansökan. Trots att det var ambassaden som fattat det felaktiga beslutet hade Migrationsverket fortfarande det övergripande ansvaret för ärendena och att de hanterades korrekt. Migrationsverket borde tidigare ha uppmärksammat att ansökan felaktigt skrivits av och vidtagit åtgärder för att korrigera misstaget. Migrationsverket ska kritiseras för detta.

text: Ambassaden i Dar es Salaams beslut att skriva av AA:s ansökan Utrikesdepartementet har uppgett att ambassaden i Dar es Salaam skrev av AA:s ansökan på direkt uppmaning av Migrationsverket. Jag kan för min del inte uppfatta Migrationsverkets meddelande som en direkt uppmaning från verkets sida om att ambassaden skulle skriva av AA:s ansökan. Oavsett hur meddelandet kan förstås så var det ambassadens uppgift att självständigt ta ställning till om det fanns förutsättningar att skriva av ärendet eller inte.

text: Ambassaden i Dar es Salaam borde i samband med Migrationsverkets meddelande även ha uppmärksammat att man felaktigt skrivit av BB:s ansökan om uppehållstillstånd och kontaktat Migrationsverket för att lösa situationen. I stället fattade ambassaden på nytt ett felaktigt beslut. Ambassaden i Dar es Salaam kan inte undgå kritik för detta.

text: Hanteringen av överklagandena Det är den myndighet som fattat ett beslut som ska pröva om ett överklagande av beslutet kommit in i rätt tid (se

text: 24 §

text: FL). Med hänsyn till det har jag inga synpunkter på att Migrationsverket bad ambassaden i Dar es Salaam att hantera de överklaganden som CC gav in. Det framgick inte uttryckligen av ambassadens frågor att myndigheten ville ha Migrationsverkets hjälp för att kunna ompröva sina beslut. Jag har därför förståelse för att verket svarade att det var ambassadens ansvar att vidta nödvändiga åtgärder.

text: Migrationsverket kände dock vid det här tillfället till att det blivit fel i handläggningen och borde ha kontaktat ambassaden för att reda ut vad som inträffat. Som sagts hade Migrationsverket fortfarande det övergripande ansvaret för ärendena trots att det var ambassaden som fattat de felaktiga besluten. Migrationsverket borde därför ha ansträngt sig mer för att se till att den fortsatta handläggningen blev korrekt. Verket borde bl.a. ha kontaktat ambassaden och frågat hur de avsåg att hantera överklagandena när verket fick

text: ambassadens meddelande den 31 januari 2018. Migrationsverket ska kritiseras för sin passivitet vid hanteringen av överklagandena.

text: Utrikesdepartementet har, som det får förstås, uppgett att ambassaden bedömde att det fanns förutsättningar att ompröva besluten att skriva av ansökningarna. Eftersom ambassaden inte själva kunde öppna ärendena i Wilma bad ambassaden Migrationsverket om hjälp att göra detta. Om en myndighet anser att det finns skäl att ompröva ett beslut är det inte rimligt att tekniska begränsningar i ärendehanteringssystemet hindrar detta. Krävs det hjälp av en annan myndighet för att en omprövning rent tekniskt ska gå att genomföra bör myndigheten be om sådan hjälp. Jag är därför positiv till att ambassaden vände sig till Migrationsverket. När Migrationsverket svarade att det var ambassadens ansvar att utföra de nödvändiga åtgärderna skulle dock ambassaden inte låtit sig nöja med detta. Ambassaden borde i stället ha tagit en förnyad kontakt med Migrationsverket och förtydligat att myndigheten saknade tekniska möjligheter att genomföra de åtgärder som bedömdes nödvändiga. Ambassaden valde nu i stället att inte ompröva besluten och att inte hantera överklagandena. Att avvakta två månader med att hantera ett överklagande är oacceptabelt. Med hänsyn till att ambassaden var medveten om att det blivit fel i handläggningen och gjort bedömningen att det funnits skäl att ompröva besluten är ambassadens passivitet anmärkningsvärd. Ambassaden i Dar es Salaam förtjänar kritik för sin hantering av överklagandena.

text: Handläggningstiden m.m. Handläggningstiden av AA:s och BB:s ärenden uppgick vid tillfället för Migrationsverkets yttrande till JO till knappt tre år. Som Migrationsverket uppgett skedde inga aktiva handläggningsåtgärder under perioden november 2015–juli 2017. Jag instämmer i verkets bedömning att det inte är rimligt. De brister i Migrationsverkets och ambassadens handläggning som jag behandlat ovan har medfört att handläggningen av ärendena dragit ut på tiden även efter juli 2017. Min granskning har dock avsett Migrationsverkets och ambassadernas gemensamma hantering av AA:s och BB:s ärenden. Den utdragna handläggningstiden och vad som har anförts i övrigt föranleder därför inte något ytterligare uttalande från min sida.

text: Avslutande synpunkter Jag kan konstatera att Migrationsverkets och ambassaden i Dar es Salaams gemensamma hantering av AA:s och BB:s ärenden har varit mycket bristfällig. Ärendet visar på vikten av tydlig kommunikation och att myndigheterna agerar gemensamt för att åtgärda fel som upptäcks i handläggningen. Ärendet illustrerar även de svårigheter som kan finnas när flera myndigheter, i olika länder, ska samverka i handläggningen av ett ärende.

text: I betänkandet Migrationsärenden vid utlandsmyndigheterna (

text: SOU 2017:14

text: ) och Statskontorets rapport Migrationsverksamheten vid utlandsmyndigheterna – En analys av vad det skulle kosta om Migrationsverket tar över ansvaret (

text: föreslogs att regeringen skulle ge Migrationsverket huvudansvaret för migrationsverksamheten vid utlandsmyndigheterna.

text: I sitt remissyttrande över betänkandet och rapporten anförde JO Cecilia Renfors att hon i sin tillsyn uppmärksammat brister i handläggningen av migrationsärenden hos både Migrationsverket och utlandsmyndigheterna där en orsak till bristerna har varit att samverkan mellan myndigheterna inte har fungerat helt tillfredsställande. Mot den bakgrunden välkomnade hon att det görs ansatser att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan myndigheterna. (Se JO:s remissyttrande den 17 september 2018, R 51-2018.)

text: Migrationsverket fick i april 2019 i uppdrag av regeringen att vidta nödvändiga åtgärder för att förbereda övertagandet av huvudansvaret för migrationsverksamheten vid utlandsmyndigheterna fr.o.m. den 1 januari 2020.

text: Flera av felen i hanteringen av AA:s och BB:s ärenden har sin grund i en bristande samverkan mellan Migrationsverket och ambassaderna, vilket visar att de brister som JO Renfors uppmärksammat fortfarande är aktuella. Jag välkomnar därför att ansvaret förtydligats och förväntar mig att Migrationsverkets övertagande av huvudansvaret ska bidra till att förhindra att liknande situationer som den i AA:s och BB:s ärenden uppstår igen.

text: En del av felen har dock sin grund i okunskap om vilka beslut en ambassad har rätt att fatta och det förvaltningsrättsliga regelverket. Jag förutsätter att Migrationsverket och Utrikesdepartementet utbildar personalen i dessa frågor så att liknande misstag inte inträffar igen.

text: Ärendet avslutas.


title: Fråga om kommunal nämnd kunnat underlåta att fatta beslut i ärende rörande friskolepeng efter det att förvaltningsdomstol upphävt nämndens tidigare beslut

text: Bakgrund

text: Den 15 juni 2004 fattade Barn- och utbildningsnämnden i Nora kommun ett beslut om friskolepeng till Borns friskola avseende läsåret 2004/05 (§ 28, dnr 34/04). Därefter ingick nämnden, den 9 juli 2004, ett avtal med Borns friskola angående utbetalning av skolpeng till skolan.

text: Beslutet den 15 juni 2004 överklagades enligt bestämmelserna för laglighetsprövning i

text: 10 kap.

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL, till Länsrätten i Örebro län. I en dom, som meddelades den 20 september 2004, upphävde länsrätten beslutet såvitt gällde friskolepengens grundresurs och lokalbidrag såsom stridande mot lag (mål nr 1590-04).

text: Den 26 april 2005 fattade nämnden ett beslut om friskolepeng till Borns friskola för läsåret 2005/06. Fem av nämndens ledamöter reserverade sig till förmån för ett yrkande om att beslutet om friskolepeng skulle gälla för läsåret 2004/05 (§ 18, dnr 34/04).

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 maj 2005, framförde AA klagomål mot Barn- och utbildningsnämnden i Nora kommun. Klagomålen rörde att nämnden inte hade fattat något nytt beslut i frågan om friskolepeng för läsåret 2004/05 efter det att länsrätten hade upphävt beslutet från den 15 juni 2004. AA åberopade härvid bestämmelsen i

text: 10 kap. 15 §

text: KL.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades uppgifter per telefon från bildningschefen BB i Nora kommun.

text: Därefter remitterades anmälan till Barn- och utbildningsnämnden i Nora kommun för utredning och yttrande. I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande. / – – – /

text: Yttrande

text: 1. Sättet att beräkna det kommunala bidraget till Borns friskola 2004/05 har varit föremål för diskussion och en tämligen ingående argumentering dels före kommunens beslut den 15 juni 2005, dels i samband med BUN:s beslut i frågan dels också i samband med laglighetsprövning av beslutet vid Länsrätten i Örebro län. Kommunen har därvid haft två olika motparter, dels behöriga företrädare för Borns friskola, dels också ett antal kommunmedlemmar som i egenskap av föräldrar till barn vid friskolan framfört sina uppfattningar. Kommunen och de behöriga företrädarna för friskolan har träffat en överenskommelse om vilka bidrag som ska utgå (se nedan p. 2). De nyss nämnda enskilda kommunmedlemmarna har i samband med ett överklagande av detbeslut som legat till grund för överenskommelsen argumenterat för en annan lösning än den som framgår av överenskommelsen. 2. Den 9 juli 2004 träffades en överenskommelse med Borns friskola innebärande bl.a. att kommunen skulle betala grundresurs för undervisningskostnader och ersättning för lokalkostnader i enlighet med kommunens beslut den 15 juni samma år. 3. Den 20 september 2004 meddelade Länsrätten i Örebro län dom med anledning av ett överklagande av kommunens beslut den 15 juni. Länsrätten berör i sina domskäl bl.a. betydelsen av det avtal som träffades den 9 juli 2004 mellan kommunen och företrädare för Borns friskola och konstaterar att avtalet inte medförde något hinder för kommunmedlemmar att överklaga det kommunala beslut som låg till grund för avtalet. Problemet ur kommunens synvinkel är inte att beslutet överklagades utan den situation som uppkom efter länsrättens laglighetsprövning av beslutet innebärande att beslutet om skolpeng upphävdes såvitt avser två av de i beslutet reglerade frågorna. Den ena gällde grundresurs och den andra gällde lokalbidrag. När det gäller frågan om huruvida likställighetsprincipen iakttagits vid beräkningen av friskolepengens grundresurs grundar sig upphävandet av beslutet i den delen på att länsrätten ansett sig inte ha fått tillräckligt utförliga uppgifter om de faktiska förhållanden som låg till grund för kommunens beräkningar. Kommunen har, som länsrätten konstaterar, underlåtit att bemöta klagandenas uppgifter varvid bevisbördan övergått på kommunen. Det finns goda skäl att anta att kommunens beslut godtagits även i den delen, om sakförhållandena blivit ordentligt utredda. Beslutet i den del som rörde lokalbidraget upphävdes av länsrätten dels därför att det ansågs innebära ett avsteg från kravet på likvärdiga villkor, dels därför att klagandenas påståenden att friskolan inte kunnat planera sin verksamhet utifrån ändrade ekonomiska förutsättningar inte bemöttes av kommunen. I båda avseendena hade ett mera fullständigt faktaunderlag sannolikt medfört en annan utgång i länsrätten. Som framgått ovan tillämpades samma synsätt beträffande lokalbidraget även för skolor med kommunal huvudman (exemplet Dalkarlsbergs skola). Övriga delar i kommunens beslut godtogs av länsrätten. Det nu sagda har främst intresse när det gäller att bedöma det rimliga i kommunens handlande efter det att delar av beslutet om skolpeng den 15 juni 2004 hade upphävts. Som framgått fanns skäl för beslutet som inte tycks ha stått klara för länsrätten. Ur kommunens synpunkt var beslutet välgrundat och det finns anledning att förmoda att man därför varit beredd att fatta ett i stort sett likalydande beslut igen. Hade det beslutet överklagats hade ett lagakraftvunnet beslut i frågan om skolpeng sannolikt inte förelegat förrän läsåret 2004/05 varit till ända. Under tiden var det nödvändigt att ekonomiskt säkra verksamheten vid friskolan. 4. Den anmälan som kom in till JO den 16 maj 2005 avsåg ett beslut som fattades den 15 juni 2004 och upphävdes genom en dom i Länsrätten i Örebro län den 20 september 2004. Under tiden före och under de ca 8 månader som förflutit efter länsrättens dom har kommunens ekonomiska mellanhavande med Borns friskola

text: reglerats på det sätt som överenskommits mellan å ena sidan Nora kommun och å andra sidan behörig företrädare för Borns friskola. Ersättning har utanordnats med 1/12 per månad och utbetalats kring den 20:e varje månad. Borns friskola har inte framfört någon erinran mot kommunens sätt att verkställa beslutet och uppfylla sin del av avtalet. 5. Efter länsrättens upphävande av beslutet fanns två möjligheter för kommunen, antingen att fatta ett nytt beslut som stod i strid med beslutet från den 15 juni eller att fatta samma beslut som tidigare. I det förra fallet hade kommunen handlat i strid med det avtal som träffats med friskolan. 6. Sättet att beräkna skolpengen kan ske på olika sätt. Det finns ett visst utrymme för olika uppfattningar om hur det ska gå till. Lagtexten är synnerligen allmänt hållen och föreskriver när det gäller sättet att bestämma bidraget endast att det ska ske ”efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna grundskolorna” (

text: 9 kap. 6 § skollagen

text: ). Här är inte platsen att närmare analysera innebörden av lagtexten, men det är lätt att instämma med uttalandet i en kommentar till lagen att ”det här med samma grunder för resurstilldelning inte är så lätt att få klart för sig” (Ornbrant, Rolf m.fl. Fristående grundskolor, Norstedts Juridik. Stockholm 2001). Kommunen har under alla förhållanden strävat efter att uppfylla lagens såväl bokstav som anda. Kommunens beräkningssätt ligger inom ramen för tolkningsutrymmet. 7. Den meningsskiljaktighet som uppstod inför beslutet om skolpeng för 2004/05 rörde främst storleken på lokalkostnadsbidraget. När det gäller det som anförs i anmälan till JO ska, utöver vad som kommenterats ovan, sägas följande. Kommunen uppfattar det som sägs under rubriken ”Beskriv i korthet vad som hände och när det ägde rum” som att anmälaren menar att kommunen borde ha fattat ett nytt beslut rörande läsåret 2004/05. Bakgrunden till kommunens agerande framgår ovan. Under rubriken ”På vilket sätt anser Ni att myndigheten/tjänstemannen har agerat felaktigt?” åberopas

text: 10 kap. 15 § kommunallagen

text: , innehållande föreskrifter om rättelse av verkställighet. När det gäller verkställigheten av beslutet den 15 juni 2004 bör skiljas mellan tiden före det att länsrättens dom vann laga kraft och tiden därefter. Att ett kommunalt beslut överklagas för laglighetsprövning hindrar normalt inte att det verkställs. Det innebär att det för tiden fram till mitten av oktober 2004 (då länsrättens dom vann laga kraft) inte fanns något hinder mot att betala ut pengar till Borns friskola. När det gäller tiden efter den lagakraftvunna domen var kommunen bunden på civilrättsliga grunder att fullgöra sina åtaganden gentemot friskolan. Om kommunen tillämpat det av anmälaren åberopade lagrummet och inte verkställt beslutet, hade det haft till följd att Borns friskola stått utan medel för att bedriva sin verksamhet. 8. Det finns inget inslag av lag- eller domstolstrots i kommunens agerande. Relationen mellan kommunen och friskolan har varit gott med det undantag som redovisats ovan under ”Utredning”.

text: Fem av nämndens ledamöter reserverade sig mot nämndens yttrande till JO och anförde i en reservation, vilken bifogades protokollet, bl.a. följande.

text: /– – –/ I det förslag till yttrande som presenteras i handlingarna till barn- och utbildningsnämndens sammanträde så kompliceras ärendet på så sätt att anmälan är riktad mot nämnden där vi borgerliga ledamöter ingår men där vi borgerliga ledamöter reserverat oss mot de beslut som nämnden tagit och som utgör just anledningen till JO-anmälan. Vi kan därför ej ställa oss bakom det förslag som finns till yttrande från barn- och utbildningsnämnden.

text: Mot det beslut om friskolepeng som fattades av barn- och utbildningsnämnden 2004-06-15, och som senare upphävdes av Länsrätten i Örebro län, reserverade sig samtliga borgerliga ledamöter. Vi delar anmälarens uppfattning om att ett nytt beslut om friskolepeng avseende läsåret 2004/2005 måste fattas av barn- och utbildningsnämnden sedan beslutet från 2004-06-15 upphävts av länsrätten. Vid barn- och utbildningsnämndens sammanträde 2005-04-26 yrkade Leif Lindahl (fp) på att det beslut som då skulle fattas beträffande friskolepeng skulle avse läsåret 2004/2005. Efter votering i nämnden konstaterades att nämnden med röstetalet 6–5 avslagit detta yrkande. Samtliga 5 borgerliga ledamöter reserverade sig till förmån för Leif Lindahls yrkande. Vi anser att Barn- och utbildningsnämnden i Nora kommun fortfarande har en skyldighet att fatta ett nytt beslut avseende friskolepeng för läsåret 2004/2005. /– – –/

text: AA yttrade sig över remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Nämndens beslut den

text: 26 april 2005 angående friskolepeng för läsåret 2005/06 baserades på samma upplägg som det tidigare beslutet. Efter överklagande upphävde länsrätten den 22 mars 2006 även beslutet den 26 april 2005 såvitt gällde friskolepengens grundresurs och lokalbidrag. AA pekade på bl.a. att länsrätten i sin dom (mål nr 1355-05) hade uttalat sig om betydelsen av det avtal som träffats den 9 juli 2004 mellan kommunen och friskolan. I domen anfördes i denna del följande.

text: Som framgått av det ovan anförda är kommunens skyldighet att ge bidrag till en godkänd friskolas verksamhet offentligrättsligt reglerad i

text: skollagen

text: och kan alltså inte åsidosättas av kommunen genom en särskild överenskommelse med styrelseordföranden i Borns friskola. En sådan överenskommelse kan inte ändra de krav som ställs på att kommunen uppfyller sina förpliktelser enligt

text: kommunallagen

text: och

text: skollagen

text: Av de ingivna handlingarna framgick att Nora kommun har överklagat domen till Kammarrätten i Jönköping.

text: I ett beslut den 3 november 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Fristående grundskolor har rätt till bidrag. Av

text: 9 kap. 6 § tredje stycket skollagen (1985:1100)

text: följer att för varje elev som genomgår utbildning motsvarande den som ges i grundskolan lämnas bidrag av hemkommunen. Bidraget skall bestämmas med hänsyn till skolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelningen av resurser till de egna grundskolorna.

text: Ett beslut om bidrag enligt bestämmelsen i

text: skollagen

text: kan överklagas till länsrätten enligt bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL, om laglighetsprövning av kommunala beslut. Ett överklagat beslut skall enligt

text: 10 kap.

text: 8 §

text: KL upphävas om 1. det inte har tillkommit i laga ordning, 2. beslutet hänför sig till något som inte är en angelägenhet för kommunen eller landstinget, 3. det organ

text: som har fattat beslutet har överskridit sina befogenheter, eller 4. beslutet strider mot lag eller annan författning. Något annat beslut får inte sättas i det överklagade beslutets ställe. Vid bifall till ett överklagande får således domstolen bara helt eller delvis upphäva det överklagade beslutet.

text: Ett beslut som kan överklagas enligt bestämmelserna om laglighetsprövning får enligt

text: 10 kap. 14 a §

text: KL verkställas innan det har vunnit laga kraft om inte särskilda skäl talar emot det.

text: Av

text: 10 kap. 15 §

text: KL framgår att om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den utsträckning som det är möjligt. Ett beslut om rättelse skall meddelas utan oskäligt dröjsmål.

text: Frågan om rättelse skall snarast tas upp till behandling och det kommunala organet är därvid, enligt förarbetena till

text: 10 kap. 15 §

text: KL, skyldigt att begagna alla till buds stående medel för att få till stånd en återgång av verkställigheten. Det kan bli nödvändigt att exempelvis säga upp eller häva ett ingånget avtal, som kan vara civilrättsligt bindande för kommunen, men som grundar sig på det olagliga och av domstolen upphävda kommunala beslutet. Undantagsvis kan situationer tänkas förekomma där återgångsförfarandet skulle medföra så omfattande ekonomiska förluster för kommunen att det skulle te sig orimligt att uppehålla ett krav på återgång. Återgångsförfarandet är ibland omöjligt att genomföra. Om verkställigheten exempelvis bestått i en utbetalning kan återkrav vara uteslutet på civilrättsliga grunder. I fall där betalningsmottagaren är återbäringsskyldig kan återbäring vara utesluten på grund av bristande betalningsförmåga. När återgångsförfarandet även i ett längre tidsperspektiv framstår som omöjligt att genomföra måste det kommunala organet ha rätt att avskriva återgångsärendet. Angående det nu anförda rörande den aktuella bestämmelsen se bl.a.

text: prop. 1975/76:187 s. 559

text: f. och Bohlin, Kommunalrättens grunder, 4 upplagan, s. 213 f.

text: Bedömning

text: JO:s tillsynsverksamhet är i första hand inriktad på att undersöka om myndigheterna har handlat korrekt i formellt hänseende. JO brukar således inte ta ställning till om ett avgörande är riktigt i sak eller uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda ärenden. Vidare är JO ett extraordinärt tillsynsorgan som inte har till uppgift att ersätta eller föregripa en prövning som kan ske i ordinarie ordning. Detta innebär att JO som regel inte prövar frågor som har varit eller kan bli föremål för prövning i domstol.

text: Frågan om det beslut rörande friskolepeng som barn- och utbildningsnämnden fattade den 15 juni 2004 var lagligen grundat är en fråga som det har ankommit på domstol att ta ställning till enligt bestämmelserna om laglighetsprövning i

text: 10 kap.

text: KL. Länsrätten i Örebro län upphävde, i en dom meddelad den 20 september 2004, nämndens beslut i vissa delar såsom stridande mot lag. Nämnden har, trots den inställning till frågan om beslutets laglighet som redovisas i yttrandet till JO, inte

text: överklagat länsrättens dom. Domen vann således laga kraft i oktober 2004. Mot bakgrund av de angivna principerna för JO:s tillsynsverksamhet finns det inte skäl för mig att uttala mig om de frågor som länsrätten har prövat. Min granskning avser endast nämndens formella handläggning av ärendet.

text: Som framgår av det tidigare anförda regleras en fristående grundskolas rätt till bidrag från en kommun i den offentligrättsliga lagstiftningen (

text: 9 kap. 6 § skollagen

text: ). I förevarande fall upphävde länsrätten nämndens beslut rörande bidrag till Borns friskola för läsåret 2004/05 i vissa delar och domen vann laga kraft. I den situationen ankom det på nämnden att fatta ett nytt beslut i frågan om bidrag till friskolan för det aktuella läsåret. Om nämnden för sin del ansåg att den, på grund av det avtal som hade upprättats med friskolan, var förhindrad att fatta beslut om bidrag skulle i vart fall ett formellt beslut ha fattats där den uppfattningen kom till uttryck. Ett sådant beslut från nämnden hade kunnat överklagas enligt bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: KL om laglighetsprövning.

text: I sammanhanget kan följande tilläggas.

text: Såväl AA som nämnden har uppehållit sig vid bestämmelsen i

text: 10 kap. 15 §

text: KL om rättelse av verkställighet, s.k. återgång. Såvitt framgår av omständigheterna synes det emellertid inte vara fråga om att från Borns friskola återkräva det bidrag som skolan erhöll innan länsrättens dom om upphävande av beslutet den 15 juni 2004 vann laga kraft. Det torde således inte av det skälet ha varit aktuellt för kommunen att föranstalta om rättelse av verkställigheten av det beslutet. Frågan om i vad mån det upphävda beslutet fick återverkningar på det avtal, som hade träffats i anslutning till beslutet, finner jag inte anledning att uttala mig om.

text: Jag finner inte heller anledning att inom ramen för detta ärende göra några uttalanden när det gäller frågan om lämpligheten av att en kommun ingår ett sådant avtal rörande friskolepeng som nämnden har gjort i detta fall.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det anförda.