nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Långsam handläggning
Muntlig handläggning/ förhandling

title: Kritik mot Göteborgs tingsrätt för bristfällig handläggning av ett tvistemål enligt den europeiska småmålsförordningen

sammanfattning: ChefsJO har granskat Göteborgs tingsrätts handläggning av ett tvistemål enligt den europeiska småmålsförordningen. I beslutet redogör chefsJO för förordningens krav på skyndsamhet och särskilda handläggningsordning samt kritiserar tingsrätten för att den inledande handläggningen av målet i flera delar inte var förenlig med förordningens regelverk. Med anledning av att käranden önskade att höras under sanningsförsäkran satte tingsrätten ut målet till muntlig förhandling för att hålla partsförhör. Förhandlingen sattes ut till en tidpunkt som inföll mer än fem månader efter att kallelse hade skickats. Vidare avslog tingsrätten kärandens begäran om att få närvara vid förhandlingen via videolänk från Polen. ChefsJO konstaterar att beslutet om tidpunkten för förhandlingen och om kärandens närvaro innebar en mycket lång fördröjning i förhållande till tidsfristen i förordningen och en avvikelse från huvudregeln om muntlig förhandling via t.ex. videokonferens. Som skäl för beslutet hänvisade tingsrätten huvudsakligen till att en osäkerhet rörande kärandens adress medförde svårigheter att ansöka om rättslig hjälp med bevisupptagningen. ChefsJO har förståelse för de svårigheter som fanns. Enligt chefsJO kan tingsrätten dock inte undgå kritik för att den inte vidtog ytterligare åtgärder för att reda ut oklarheten rörande kärandens adress innan den fattade ett beslut som så tydligt avvek från förordningens avsedda handläggningsordning och krav på skyndsamhet. ChefsJO uttalar även viss kritik för utformningen av tingsrättens beslut.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 14 juni 2024 framförde AA klagomål mot Göteborgs tingsrätt med anledning av tingsrättens handläggning av ett mål enligt den europeiska småmålsförordningen . Av anmälan med kompletteringar och bilagor framgick i huvudsak följande.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007

text: om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande.

text: Han gav in en ansökan som inledde ett europeiskt småmålsförfarande den 27 november 2023. Tingsrätten underlät att i enlighet med förordningen utfärda stämning inom två veckor efter mottagandet. Tingsrätten gav dessutom svaranden uppskov med att inkomma med svaromål trots att förordningen inte ger utrymme för detta. Tingsrätten agerade även i strid med förordningen när den nekade honom att medverka vid förhandling i målet via videolänk från Polen och när den satte ut förhandlingen först den 8 oktober 2024. Tingsrätten försökte vidare få honom delgiven i ett orelaterat brottmål inom ramen för tvistemålet, och försökte även få honom att närvara vid huvudförhandlingen i brottmålet genom att sätta ut förhandlingen i tvistemålet mellan två av förhandlingsdagarna i brottmålet.

text: Utredning

text: Tingsrättens yttrande Tingsrätten yttrade sig genom lagmannen BB.

text: Tingsrätten redogjorde för relevant lagstiftning i huvudsak enligt följande.

text: [Det europeiska småmålsförfarandet] regleras i huvudsak genom [den europeiska småmålsförordningen] (förordningen) samt lagen (

text: ) om europeiskt småmålsförfarande (småmålslagen). – – – Förfarandet i ett europeiskt småmål regleras huvudsakligen i artikel 5 förordningen. Det framgår där bland annat att domstolen ska utfärda stämning inom 14 dagar efter det att ett korrekt ifyllt ansökningsformulär mottagits och att svaranden ska inkomma med svar i form av ett korrekt ifyllt standardformulär inom 30 dagar efter delgivningen av ansökningsformuläret.

text: Artikel 5

text: anger vidare att utgångspunkten är att förfarandet är skriftligt men att domstolen kan hålla muntlig förhandling om den anser att det inte är möjligt att meddela dom på grundval av de skriftliga bevisen eller om en part begär det. När den standardiserade skriftväxling som följer av

text: artikel 5

text: har avslutats har domstolen fyra alternativa möjligheter att handlägga målet. Domstolen kan enligt

text: artikel 7

text: antingen meddela en dom på det befintliga underlaget, besluta om ytterligare yttranden, ta upp bevisning eller hålla en förhandling. De kompletteringsmöjligheter som erbjuds är alternativa och inte kumulativa. Således kan domstolen inte först besluta om fortsatt skriftväxling för att sedan hålla en muntlig förhandling eller ta upp bevisning utan förhandling. Det betyder att om det finns ett behov av att ta upp bevisning men också ett behov av att reda ut målet ytterligare, torde det enda alternativet vara att kalla parterna till en muntlig förhandling för att vid den dels klargöra parternas ståndpunkter, dels ta upp bevisningen (se De europeiska civilprocessförordningarna – en kommentar, [14 juni 2022, Version 1C, JUNO], kommentaren till

text: artikel 7

text: , Förordningen om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande). Förutsättningarna för och genomförandet av en muntlig förhandling och bevisupptagning regleras närmare i artiklarna

text: och

text: . Av

text: artikel 8.1

text: framgår att i den mån en muntlig förhandling är nödvändig ska den i första hand hållas med hjälp av kommunikationsteknik såsom video- eller telefonkonferens och att personlig inställelse endast är aktuellt om det på grund av särskilda omständigheter i fallet vore olämpligt att använda sådan teknik med tanke på en rättvis handläggning av målet. Det framgår vidare av

text: artikel 8.2

text: att om domstolen beslutat att kalla parterna personligen till förhandling har parterna möjlighet att begära att få närvara vid en förhandling via till exempel video- eller

text: telefonkonferens om det är möjligt och om det vore oproportionerligt i förhållande till kravets storlek att bekosta en resa till domstolen för att delta vid förhandlingen. Deltagande i en muntlig förhandling via videokonferens, telefonkonferens eller annan lämplig teknik för distanskommunikation ska arrangeras genom användning av de förfaranden som föreskrivs i

text: rådets förordning (EG) nr 1206/2001

text: om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (bevisupptagningsförordningen). – – – Ett europeiskt småmålsförfarande avslutas i enlighet med vad som anges i

text: artikel 7

text: . Det framgår där att om domstolen hållit en muntlig förhandling måste den meddela dom inom 30 dagar från dagen för förhandlingen. När förhandlingen avslutas måste domstolen således ha inhämtat alla uppgifter och bevisning som är nödvändiga för att meddela ett avgörande avseende sakinnehållet i målet eller genkäromålet, om ett sådant föreligger. Domstolen har inte möjlighet att begära ytterligare uppgifter eller bevisning från parterna när förhandlingen väl har avslutats. Enligt

text: artikel 14.3

text: kan tidsfristen på 30 dagar förlängas, men endast om domstolen i undantagsfall inte kan meddela dom inom den tidsfrist på 30 dagar som föreskrivs i förordningen.

text: Tingsrätten redovisade i huvudsak följande bedömning.

text: […] I detta fall kom det … att dröja 31 dagar innan stämning utfärdades. Det kan konstateras att tingsrätten i denna del inte har iakttagit förordningens tidsfrister. Efter att svaromål inkommit i målet beslutade tingsrätten att [AA] skulle inkomma med ytterligare ett yttrande. […] Efter att han inkommit med det kompletterande yttrandet har tingsrätten, givet de begränsningar gällande domstolens möjligheter att handlägga målet som följer av

text: artikel 5

text: , inte haft möjlighet att också kalla till muntlig förhandling. I förevarande fall kompliceras dock situationen av att [AA] i det kompletterande yttrandet åberopat förhör med sig själv. När det gäller åberopande av bevisning skiljer sig småmålsförordningen från regleringen i

text: rättegångsbalken

text: såtillvida att det är tillåtet med vittnesattester. Av

text: artikel 9

text: framgår vidare att muntliga bevis endast ska tillåtas om det är nödvändigt för att meddela dom. Det saknas dock uttryckliga bestämmelser i förordningen som ger domstolen rätt att avvisa bevisning om ett åberopande av bevisningen skulle innebära att tidsfristerna i förordningen inte iakttas. Jag avser inte att yttra mig i frågan om det i detta fall funnits förutsättningar att avvisa [AA:s] förhör med sig själv eller tillåta honom att åberopa en skriftlig

text: JO:s kommentar: Den aktuella förordningen har omarbetats genom

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/1783 av den 25 november 2020

text: om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (2020 års bevisupptagningsförordning) (se närmare

text: prop. 2021/22:142

text: ). Målet med den omarbetade förordningen har varit att främja en digitalisering av förfarandet för bevisupptagning (se

text: a. prop. s. 13

text: ). Artiklarna i 2001 års förordning upphävs samma dag som de artiklar som ersätter dem ska börja tillämpas (se

text: artikel 34.1

text: ). Hänvisningar till den upphävda förordningen ska anses som hänvisningar till 2020 års bevisupptagningsförordning (se

text: artikel 34.2

text: ). Huvuddelen av bestämmelserna i 2020 års förordning började tillämpas den 1 juli 2022 (se

text: artikel 35

text: och

text: a. prop. s. 17

text: vittnesattest med de uppgifter han avsåg att få fram. Jag kan enbart konstatera att förhöret inte avvisades och att en skriftlig vittnesattest inte gavs in. Under dessa förhållanden har det funnits fog för tingsrätten att ta upp beviset vid en muntlig förhandling. När det gäller närvaro vid muntlig förhandling har [AA] med stöd av

text: artikel 8.2

text: visserligen haft rätt att närvara via videolänk. Det hade dock förutsatt att det varit möjligt att anordna en sådan länk mot Polen genom bevisupptagningsförordningen (jfr

text: artikel 8.1

text: ). … [I] detta fall fanns befogad anledning att tro att [AA] inte var bosatt på den adress i Polen som han uppgett och att en framställan om bevisupptagning till Polen skulle vara lönlös. Det har därmed inte funnits förutsättningar att låta honom närvara via videolänk. Givet de förutsättningar som var för handen vid tidpunkten har det varit rimligt att avkräva [AA] personlig närvaro vid den muntliga förhandlingen. […] En begäran om bevisupptagning i Polen hade med stor sannolikhet inneburit att målet försenades ytterligare. För att minska kostnaderna för [AA] – vid tidpunkten för beslut om muntlig förhandling hade tingsrätten ännu inte kunskap om [AA] faktiskt bodde i Polen eller inte – har han dessutom kallats till förhandling vid en tidpunkt då tingsrätten kände till att han skulle befinna sig i Göteborg. Det kan vidare konstateras att tingsrättens mallar och rutiner följt

text: rättegångsbalkens

text: reglering av dispositiva tvistemål. I småmålsförfaranden förekommer emellertid varken muntlig förberedelse eller huvudförhandling. Det finns därför anledning att framöver förtydliga tingsrättens rutiner i denna del. När det gäller frågan om hantering av delgivning i målet är det helt naturligt att tingsrätten i samband med delgivning av kallelse också bifogade de handlingar som skulle delges i ett vid tingsrätten anhängiggjort brottmål. Det är en ändamålsenlig och effektiv ordning. I detta fall har det dessutom förelegat risk för att misstankarna i brottmålet preskriberades. Det har därför varit angeläget att delge [AA] handlingarna.

text: Anmälarens kommentarer AA kommenterade tingsrättens yttrande och anförde bl.a. följande. Förklaringen till att det var ändamålsenligt att kalla honom att närvara personligen är en efterkonstruktion. Ingen på tingsrätten hade vid tidpunkten för kallelsen någon kännedom om att han inte skulle vara bosatt på sin folkbokföringsadress i Polen.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Jag har inriktat min granskning till att huvudsakligen avse den inledande handläggningen samt besluten att sätta ut målet till muntlig förhandling och att neka AA att närvara via videolänk. Jag uttalar mig också i frågan om delgivning av handlingar i brottmålet inom ramen för tvistemålet.

text: Den europeiska småmålsförordningens regelverk och syfte Tingsrätten har redogjort för de centrala delarna av den reglering som nu är av intresse. Jag vill dock understryka följande. Syftet med det europeiska småmålsförfarandet är att förenkla och skynda på lösningen av gränsöverskridande tvister om mindre värden samt minska kostnaderna (se

text: artikel 1 i förordningen

text: ). Karaktäristiskt för förfarandet är de snäva frister som gäller för handläggningen och tanken med fristerna är att ett europeiskt småmål

text: ska vara avslutat snabbt (se Sjövall & Rudvall, De europeiska civilprocessförordningarna – En kommentar [14 juni 2022, Version 1C, JUNO], Förordningen om ett europeiskt småmålsförfarande, inledningen). Med hänsyn till förordningens syfte bör domstolen agera så skyndsamt som möjligt, också i fall där det i förordningen inte föreskrivs någon tidsfrist för en specifik del av förfarandet (se beaktandesats 23). Domstolen får i undantagsfall förlänga vissa av tidsfristerna i förordningen, om det är nödvändigt för att garantera parternas rättigheter (se

text: artikel 14.2

text: ). Om det i undantagsfall inte är möjligt för domstolen att iaktta vissa av tidsfristerna i förordningen, ska den så skyndsamt som möjligt vidta de åtgärder som krävs enligt dessa bestämmelser (se

text: artikel 14.3

text: Om inte annat följer av bestämmelserna i förordningen eller av lagen om europeiskt småmålsförfarande, ska de bestämmelser som gäller för sådana tvistemål som avses i

text: 1 kap. 3 d § första stycket rättegångsbalken

text: tillämpas i ett europeiskt småmålsförfarande (se 3 § lagen om europeiskt småmålsförfarande, jfr

text: artikel 19 i förordningen

text: Den inledande handläggningen Av utredningen framgår att ansökan som inledde tvistemålet gavs in till tingsrätten den 27 november 2023. Annat har inte framkommit än att ansökan var korrekt ifylld och det följer då av

text: artikel 5.2 i förordningen

text: att domstolen skulle ha skickat ansökan tillsammans med ett svarsformulär till svaranden inom 14 dagar från detta datum. I stället kom det att dröja ca 30 dagar innan handlingarna skickades. Som tingsrätten konstaterat i sitt yttrande har den i denna del alltså inte iakttagit förordningens tidsfrister.

text: Efter att svarandens svar inkom den 7 februari 2024 förelades AA att yttra sig över handlingarna. Han inkom den 19 februari med ett yttrande där han åberopade partsförhör med sig själv under sanningsförsäkran. Tingsrätten beslutade samma dag att målet skulle sättas ut till muntlig förberedelse. Som tingsrätten konstaterat hade den dock inte möjlighet enligt förordningen att först besluta om fortsatt skriftväxling för att sedan kalla till muntlig förhandling (se

text: artikel 7

text: och Sjövall & Rudvall, a.a., kommentaren till

text: artikel 7

text: ). Tingsrätten har anfört att situationen komplicerades av att AA åberopade förhör med sig själv i det kompletterande yttrandet, men det har inte framkommit att tingsrätten i detta skede faktiskt gjorde några överväganden i fråga om handläggningen utifrån förordningens regelverk.

text: Efter beslutet om att målet skulle sättas ut till muntlig förberedelse förekom ytterligare skriftväxling mellan parterna. Som framgått är möjligheterna till fortsatt skriftväxling efter att svarandens svar inkommit och till överskridande av tidsfristerna emellertid mycket begränsade enligt förordningen (se artiklarna

text: och

text: ). Tingsrätten bör som nämnts även i övrigt agera så skyndsamt som möjligt (se beaktandesats 23).

text: Den 27 mars 2024 skickade tingsrätten ett föreläggande till AA där det noterades att han hade önskat att höras under sanningsförsäkran. Tingsrätten

text: anförde att det innebar att tingsrätten skulle behöva hålla en huvudförhandling där han skulle behöva delta på plats i tingsrätten. Han förelades att meddela i fall han vidhöll sin begäran. Som tingsrätten redogjort för i sitt yttrande är huvudregeln enligt förordningen dock att muntlig förhandling ska hållas med hjälp av t.ex. videokonferens, såvida det inte på grund av särskilda omständigheter i fallet vore olämpligt att använda sådan teknik med tanke på en rättvis handläggning av målet (se

text: artikel 8.1

text: AA svarade på tingsrättens föreläggande samma dag som det skickades. Han hänvisade till

text: artikel 8 i förordningen

text: och begärde att få höras via videolänk från Polen. Det har inte framkommit att tingsrätten därefter vidtog några vidare åtgärder i målet förrän en rådman tog över handläggningen den 23 april, dvs. nästan en månad senare. Hon konstaterade då att målet inte hade satts ut till förhandling och skrev ett nytt beslut om att målet skulle sättas ut. Kallelser skickades sedan den 24 april. Enligt

text: artikel 7.1 i förordningen

text: skulle kallelser dock ha skickats inom 30 dagar från det att domstolen mottog svarandens svar. Någon närmare förklaring till varför tingsrätten inte tidigare hade handlagt målet med större skyndsamhet eller varför kallelser skickades över två månader efter att svaret inkom har inte framkommit.

text: Sammantaget anser jag att den inledande handläggningen av målet i flera delar inte har varit förenlig med den europeiska småmålsförordningens regelverk. Tingsrätten kritiseras för detta. Handläggningen synes i flera avseenden ha skett utan att förordningens bestämmelser har beaktats och såvitt framkommit har detta varit en konsekvens av att handläggande beredningsjurist inte haft tillräckliga kunskaper om regelverket. Jag utgår från att tingsrätten kommer att vidta åtgärder för att samtliga medarbetare som arbetar med europeiska småmål ska ges nödvändiga kunskaper för att kunna handlägga den aktuella måltypen på ett korrekt sätt.

text: Som tingsrätten angett i sitt yttrande till JO har tingsrättens mallar och rutiner följt

text: rättegångsbalkens

text: reglering av dispositiva tvistemål, trots att det i småmålsförfaranden varken förekommer muntlig förberedelse eller huvudförhandling. Jag ser positivt på det tingsrätten angett om att det finns anledning att framöver förtydliga tingsrättens rutiner i denna del.

text: Tingsrättens beslut att sätta ut målet till muntlig förhandling för att hålla partsförhör När det gäller tingsrättens beslut om att målet skulle sättas ut till muntlig förhandling för att hålla partsförhör vill jag tillägga följande.

text: Det europeiska småmålsförfarandet är huvudsakligen ett skriftligt förfarande och muntliga förhandlingar bör hållas endast i undantagsfall (se beaktandesats

text: 11 i 2015 års revidering av förordningen) . Domstolen ska hålla en muntlig förhandling endast om den anser att det inte är möjligt att meddela dom på grundval av de skriftliga bevisen, eller om en part begär det (se

text: artikel 5.1

text: a). Domstolen får avslå en sådan begäran, om den anser att en muntlig förhandling med hänsyn till omständigheterna i fallet inte är nödvändig för en rättvis handläggning av målet.

text: Av

text: artikel 9.1

text: , som rör bevisupptagning, framgår att domstolen ska fastställa sättet för bevisupptagning, samt omfattningen av det bevismaterial som krävs för domen, enligt bestämmelserna om tillåtande av bevisning. Domstolen kan därvid med tillämpning av nationell processrätt (t.ex.

text: 35 kap. 7 § rättegångsbalken

text: ) avvisa sådan bevisning som inte är nödvändig (jfr

text: prop. 2007/08:165 s. 8

text: artikel 9

text: ). Domstolen får tillåta bevisupptagning via skriftliga vittnesmål, utlåtanden från sakkunniga eller uttalanden från parterna (se

text: artikel 9.2

text: ). Om bevisupptagningen innebär att en person ska höras, ska det förhöret genomföras i enlighet med de villkor som anges i

text: artikel 8

text: (se

text: artikel 9.3

text: ). Domstolen får uppta sakkunnigbevisning eller muntliga vittnesmål endast om det inte är möjligt att meddela en dom på grundval av övriga bevis (se

text: artikel 9.4

text: Förordningen innehåller således flera verktyg som domstolen kan använda för att undvika muntlig förhandling och muntliga förhör. Det torde finnas ett större utrymme för domstolen att exempelvis vägra muntlig förhandling eller avvisa muntliga förhör i förfaranden som handläggs enligt den europeiska småmålsförordningen än i sådana som handläggs enligt

text: rättegångsbalken

text: (jfr Sjövall & Rudvall, a.a., kommentaren till

text: artikel 5

text: respektive 9). Domstolens ställningstaganden i fråga om muntlig förhandling samt omfattningen av och sättet för bevisupptagning ska dock alltid göras med beaktande av rätten till en rättvis rättegång och principen om ett kontradiktoriskt förfarande (se beaktandesats 9 och

text: a. prop. s. 9

text: ). Det måste således finnas ett utrymme för domstolen att fatta de beslut som är nödvändiga för att upprätthålla dessa rättigheter och principer. Mot denna bakgrund finner jag inte skäl att ifrågasätta att partsförhöret med AA inte avvisades eller att målet sattes ut till muntlig förhandling i syfte att höra honom, trots att detta inte var strikt i enlighet med förordningens regelverk.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2421 av den 16 december 2015

text: om ändring av förordning

text: (EG) nr 861/2007

text: om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande och förordning

text: (EG) nr 1896/2006

text: om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande.

text: Tingsrättens beslut att avslå begäran om videolänk och att sätta ut den muntliga förhandlingen i oktober 2024 Om domstolen beslutar om muntlig förhandling ska denna hållas inom 30 dagar efter kallelsen (se artikel 7.1 i småmålsförordningen). Om det i undantagsfall inte är möjligt för domstolen att iaktta tidsfristen ska den så skyndsamt som möjligt vidta de åtgärder som krävs enligt bestämmelsen (se

text: artikel 14.3

text: ). Som redan framhållits ska muntlig förhandling i första hand hållas med hjälp av t.ex. videokonferens, såvida det inte på grund av särskilda omständigheter i fallet vore olämpligt att använda sådan teknik med tanke på en rättvis handläggning av målet. Om personen som ska höras har hemvist eller sin vanliga vistelseort i en annan medlemsstat än den där målet handläggs ska personens deltagande via t.ex. videokonferens arrangeras genom användning av de förfaranden som fastställs i bevisupptagningsförordningen, dvs. numera 2020 års bevisupptagningsförordning. (Se artikel 8.1 i småmålsförordningen och jfr artiklarna 34–35 i bevisupptagningsförordningen.) En part som kallas att vara fysiskt närvarande vid en muntlig förhandling får begära att teknik för distanskommunikation används med hänvisning till att arrangemangen för att vara fysiskt närvarande, särskilt vad gäller den partens eventuella kostnader, skulle vara oproportionerliga i förhållande till fordran (se artikel 8.2 i småmålsförordningen, jfr Sjövall & Rudvall, a.a., kommentaren till

text: artikel 8

text: Av utredningen framgår att tingsrätten den 24 april 2024 skickade en skrivelse till AA. Till denna bifogades kallelse i det europeiska småmålet samt stämning och kallelse i brottmålet. I skrivelsen angavs att eftersom han ändå skulle åka till Sverige för huvudförhandlingen i brottmålet i oktober ansåg tingsrätten att det förelåg särskilda skäl att avslå hans begäran om att närvara via videolänk i tvistemålet och i stället sätta ut förhandlingen i detta mål i anslutning till huvudförhandlingen i brottmålet. I ett föreläggande till AA två månader senare, den 24 juni 2024, angav tingsrätten att tidigare beslutade handläggningsåtgärder alltjämt kvarstod och dessutom att den uppgift om bostadsadress som han hade angett föreföll vara felaktig, varför tingsrätten under alla händelser inte kunde använda denna för att ansöka om rättslig hjälp.

text: Tingsrättens beslut att sätta ut den muntliga förhandlingen först den 8 oktober 2024, dvs. mer än fem månader efter att kallelse skickades, innebar en mycket lång fördröjning i förhållande till tidsfristen i förordningen (se

text: artikel 7.1

text: ). Beslutet att avslå begäran om videolänk har vidare inneburit en avvikelse från huvudregeln att muntlig förhandling i första hand ska hållas med hjälp av t.ex. videokonferens (se

text: artikel 8.1

text: Rådmannen som tog över handläggningen av tvistemålet den 23 april 2024 har inför tingsrättens yttrande till JO uppgett bl.a. följande. För att kunna tillmötesgå AA:s önskemål om att få höras via videolänk hade det krävts att tingsrätten gjorde en framställan om bevisupptagning till Polen. I en sådan framställan ska förhörspersonens adress anges. Osäkerheten kring var AA var bosatt och de svårigheter det medförde för tingsrättens framställning om rättslig

text: hjälp, samtidigt som det stod klart att han ändå skulle närvara vid tingsrätten i början av oktober, gjorde att hon tog beslutet att neka honom rätten att delta via videolänk och i stället sätta ut målet till sammanträde i anslutning till brottmålsrättegången. Härigenom skulle de kostnader och besvär som en personlig inställelse skulle kunna medföra för AA kunna minimeras. Hon gjorde också bedömningen att även en framställan till Polen skulle ha tagit viss tid och att handläggningen av målet inte skulle fördröjas mer än vad som var acceptabelt, sett till omständigheterna, om förhandlingen i stället hölls i anslutning till brottmålsrättegången.

text: Det har inte framkommit att det beslut som rådmannen hänvisat till antecknades i dagboksbladet eller någon annanstans än i skrivelsen den 24 april. Jag utgår därför från att det beslut som rådmannen hänvisat till är detsamma som hänvisas till i skrivelsen. De skäl som rådmannen nu anfört angavs dock inte i skrivelsen. Där angavs endast att AA ändå skulle åka till Sverige i oktober för huvudförhandlingen i brottmålet. Det framgår inte på vilket sätt detta medförde hinder för att hålla muntlig förhandling i tvistemålet inom tidsfristen (jfr

text: artikel 14.3 i förordningen

text: ) eller utgjorde skäl för att inte hålla förhandlingen via videolänk enligt huvudregeln (jfr

text: artikel 8

text: ). Utformningen av skrivelsen ger därför visst stöd för AA:s påstående att syftet med beslutet var att få honom att närvara vid huvudförhandlingen i brottmålet. Om det skulle förhålla sig på det sättet har det naturligtvis inte varit godtagbart utifrån förordningens regelverk.

text: Med utgångspunkt i att skälen för tingsrättens beslut var de som rådmannen nu anfört framstår utformningen av skrivelsen den 24 april som missvisande. Jag anser även att det var olämpligt att beslutet endast dokumenterades i en skrivelse till AA. Det saknas visserligen särskilda formföreskrifter för den aktuella typen av beslut, men det är viktigt att uppgifter som är till nytta för parterna och för exempelvis överrätterna att ha tillgängliga antecknas i en form som innebär att de är lätta att hitta. Eftersom skrivelsen innehöll beslutsskäl (jfr

text: 17 kap. 13 § första stycket rättegångsbalken

text: ) och beslutet dessutom gick AA emot hade det enligt min mening varit naturligt att det togs in i ett protokoll. Det borde dessutom tydligare ha framgått när beslutet fattades och att det var rådmannen som svarade för beslutet. (Se

text: 6 kap.

text: och

text: 2 §§

text: rättegångsbalken

text: och

text: 25 §§

text: förordningen (

text: ) om mål och ärenden i allmän domstol,

text: prop. 1999/2000:26 s. 77

text: samt Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [11 juni 2025, Version 98, JUNO], inledningen till

text: 6 kap.

text: och kommentaren till

text: 6 kap. 2 §

text: Att AA:s bostadsadress var felaktig angavs vidare först i skrivelsen den 24 juni varför det i viss mån är oklart när under handläggningen osäkerheten kring AA:s adress ska ha uppkommit. Jag finner dock inte skäl att ifrågasätta att det faktiskt förelegat en osäkerhet rörande hans adress. Som rådmannen påpekat ska en förhörspersons adress anges i en ansökan om bevisupptagning (se bl.a. artikel 5 i 2020 års bevisupptagningsförordning). Jag har därför förståelse för att den aktuella osäkerheten medförde svårigheter för tingsrätten i handläggningen.

text: Det har dock inte framkommit att tingsrätten vidtog några åtgärder för att reda ut oklarheten innan beslut fattades om att avslå begäran om videolänk och att sätta ut målet i oktober. Att inga sådana åtgärder vidtogs är i viss mån förvånande bl.a. eftersom det inte framkommit att det förelegat några svårigheter att kommunicera med AA i tvistemålet. Det kan enligt min mening ifrågasättas om det då beslutet fattades förelåg tillräckliga skäl för att avslå begäran om videolänk (jfr

text: artikel 8

text: ) eller för att sätta ut förhandlingen så långt fram i tiden (jfr

text: artikel 14.3

text: ). Det borde i vart fall ha kunnat förväntas att tingsrätten vidtog ytterligare åtgärder för att reda ut oklarheten rörande adressen innan den fattade ett beslut som så tydligt avvek från förordningens avsedda handläggningsordning och krav på skyndsamhet.

text: Sammantaget kan tingsrätten inte undgå kritik för utformningen av beslutet i skrivelsen den 24 april 2024 och för att den inte innan beslutet fattades vidtog ytterligare åtgärder för reda ut oklarheten rörande AA:s adress.

text: Delgivning av handlingar i brottmålet inom ramen för det europeiska småmålet Av utredningen framgår att stämning och kallelse i brottmålet skickades till AA tillsammans med handlingar i det europeiska småmålet. Handläggande rådman har även redogjort för svårigheter att få AA delgiven i brottmålet. Med hänsyn bl.a. till detta och intresset av att få AA delgiven innan preskription av åtalade brott får delgivningssättet anses ha varit ändamålsenligt (jfr

text: 4 § delgivningslagen

text: [2010:1932]). Detta även med beaktande av de olägenheter det kan ha inneburit för honom att delgivningen skedde i samband med kommunikation i tvistemålet. Sammantaget finner jag inte skäl att kritisera tingsrätten för att den delgav handlingarna i brottmålet inom ramen för tvistemålet.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet ger inte anledning till några åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Erik Thilén har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
God man/förvaltare
Långsam handläggning
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Något om överförmyndares granskning av årsräkningar från ställföreträdare. Även kritik mot Överförmyndarnämnden i Stockholms stad för att ha dröjt med sådan kontroll

org: jo

sammanfattning: I det här ärendet har JO undersökt en s.k. översiktlig granskningsmetod som Överförmyndarnämnden i Stockholms stad har tillämpat i sitt arbete med att kontrollera ställföreträdares årsräkningar. JO understryker att granskning av årsräkningar är en helt central del i överförmyndarnas arbete för att se till att huvudmännens tillgångar används korrekt och på ett lämpligt sätt. Hon lyfter bl.a. fram att en fullgod granskning måste innehålla en bedömning av om redovisade poster är rimliga, om upptagna utgifter verkligen avser den enskilde och om de är till dennes nytta. JO konstaterar vidare att det kan finnas skäl för vaksamhet så att inte oegentligheter förekommer och understryker att det måste ställas höga krav på överförmyndarnas tillsynsverksamhet. Även om JO har förståelse för att kontrollen i vissa fall kan tillåtas vara mer översiktlig framhåller hon att ett arbetssätt med en inledande översiktlig avstämning och granskning inte får innebära att det endast görs en kontroll av årsräkningens formaliteter. I det fall som hade anmälts till JO tog det knappt ett år för nämnden att slutföra granskningen av årsräkningen och besluta om arvode för ställföreträdaren. Nämnden får kritik för den långa handläggningstiden.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO i juni 2024 framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Stockholms stad och uppgav följande. Han hade inte fått besked eller beslut om den årsräkning som han lämnat in avseende sin huvudman för år 2022. Han hade vid flera tillfällen kontaktat nämnden angående detta, men trots ca ett års försening hade inget hänt.

type: stycke

text: Utredning

text: Inledande utredning JO hämtade inledningsvis in dagboksblad för det ärende där AA varit ställföreträdare och lämnat in årsräkningen. Därefter tog JO in muntliga upplysningar. Av uppgifterna framgick i huvudsak följande.

text: AA kontaktade nämnden vid ett par tillfällen och fick veta att ärendet var under handläggning och att handläggningstiderna är långa. När den ansvariga

text: handläggaren bytte arbetsuppgifter flyttades ärendet inte över till annan handläggare utan blev liggande efter att kompletteringar till årsräkningen hade kommit in. Under 2024 pågick en riktad arbetsinsats med målet att samtliga årsräkningar för år 2022 och 2023 skulle vara granskade vid årsskiftet 2024/2025. Nämnden tillämpar återkommande en s.k. översiktlig granskningsmetod. Det görs om samtliga årsräkningar annars inte skulle hinna kontrolleras och då i ärenden där risken för fusk är mindre.

text: Överförmyndarnämndens yttrande JO uppmanade därefter Överförmyndarnämnden i Stockholms stad att yttra sig över det som förts fram i anmälan och de inhämtade uppgifterna. Nämnden anmodades att särskilt besvara följande frågor. • JO har fått del av uppgift om att Överförmyndarförvaltningen i Stockholms stad ibland tillämpar en s.k. översiktlig granskningsmetod eller s.k. snabbgranskning. Hur går arbetet och en sådan granskning till? På hur stor andel av årsräkningarna tillämpas metoden och vilka överväganden gör förvaltningen inför beslut att tillämpa den? • JO har tagit del av Länsstyrelsernas dokument ”Nationella riktlinjer för överförmyndare – förordnade ställföreträdares redovisning” (Länsstyrelsernas diarienummer 18647-2018). Hur bedömer förvaltningen att den översiktliga granskningsmetoden/ snabbgranskningen förhåller sig till dels

text: 16 kap.

text: och

text: 3 §§

text: föräldrabalken

text: , dels Länsstyrelsernas beskrivning av kraven på överförmyndarens granskning av redovisningen (s. 17 och 18 i nämnda riktlinjer)?

text: JO begärde även att få del av nämndens riktlinjer och/eller anvisningar om den översiktliga granskningsmetoden/snabbgranskningen.

text: I remissvaret anförde nämnden i dessa delar följande:

text: Förordnade förmyndare, gode män och förvaltare skall före den 1 mars varje år lämna in en årsräkning till nämnden. I aktuellt ärende konstateras att nämnden mottog årsräkningen den 28 juni 2023. Nämnden granskar årsräkningar efter ankomstdatum. Handläggning av aktuell årsräkning påbörjades den 23 augusti 2023 genom att begäran om komplettering skickades till ställföreträdaren till följd av ofullständig årsräkning. Begärd komplettering inkom den 5 september 2023. Nämnden införde i maj 2023 ett nytt ärendehanteringssystem som ett led i ökad digitalisering. Införandet av nytt system fick initialt en negativ påverkan på nämndens handläggningstider. Vid årsskiftet 2023/2024 genomförde nämnden en flytt till nya lokaler med påverkan på tillgång till arkiv och fysiska handlingar såsom årsräkningar och akter. I samma period genomfördes en omorganisation av verksamheten. Till följd av ovan nämnda omständigheter granskades årsräkningar avseende år 2022 samt 2023 betydligt senare än normalt. [– – –]

text: Nämnden har den 29 augusti 2024 granskat årsräkningen samt fattat beslut om arvode vilket delgetts ställföreträdaren. Nämnden konstaterar följande. När ansvarig handläggare tilldelades andra arbetsuppgifter borde aktuellt ärende fördelats till annan handläggare för fortsatt hantering. […] Nämnden genomför en riktad arbetsinsats för att komma ikapp med granskningen av årsräkningar. Vidare har nämnden sett över arbetsfördelning och hantering avseende kontaktförfrågan via telefon och mail. Nämnden tillämpar en så kallad översiktlig granskningsmetod där så är lämpligt. Metoden tillämpas på årsräkningar som är kompletta, det vill säga inte saknar underlag. Därtill ska det inte heller tidigare ha förekommit några anmärkningar på ställföreträdarens redovisningar. Mot ovanstående kan inte lämnas närmare uppgifter kring hur stor andel av årsräkningarna som granskas på ett översiktligt vis. Trots förfarandet med översiktlig granskning framhålls att granskningen görs i enlighet med Länsstyrelsens riktlinjer. Riktlinjerna är inte bindande men fungerar som utgångspunkt för nämndens granskning. Nämnden kontrollerar bland annat behörighetsreglerna enligt 11 kapitlet 25 § och 16 kapitlet

text: 2 § föräldrabalken

text: , att redovisningen är egenhändigt undertecknad på heder och samvete, eventuella tillståndsärenden, att in- och utgående saldo överensstämmer, översyn av kontoutdrag med mera. Nämnden bifogar det arbetsmaterial i form av granskningsprotokoll som tillämpas vid översiktlig granskning. Nämnden bedömer att protokollet överensstämmer med Länsstyrelsens riktlinjer ”Nationella riktlinjer för överförmyndare” samt att huvudmannens intressen tillvaratas enligt 16 kapitlet

text: och

text: 3 §§

text: föräldrabalken

text: genom granskningen. Vidare framhålls att för det fall handläggare, vid översiktlig granskning, uppmärksammar felaktigheter såsom brister i tillståndsärenden, sammanblandning av medel med mera görs en djupare granskning. Överförmyndaren bedömer i varje enskilt fall hur omfattande en sådan utredning ska vara och vilka åtgärder som behöver vidtas. Vidare iakttas skälighet och rimlighet utifrån den enskilde huvudmannens situation, hälsotillstånd och förutsättningar. Vid varje granskning ska utgifter eller uppgifter som avviker från det väsentliga uppmärksammas. Sådana avvikelser leder normalt till en fördjupad granskning. Om allvarligare brister i tidigare redovisning uppmärksammats eller om tidigare redovisning granskats med anmärkning görs alltid en fördjupad granskning av redovisningshandlingen. Sådan fördjupad granskning kan även vidtas med anledning av att det har förekommit klagomål eller uppgifter som visar på eventuella oegentligheter under det senaste året. Granskning av ställföreträdarens redovisning tillhör ett av överförmyndarens främsta tillsynsverktyg. Nämnden har under 2024 behövt se över förfarandet vid granskning som ett led i att hinna med granskningen av årsräkningar för 2023 under år 2024. Till följd av omständigheter i verksamheten som nämnden inledningsvis redogjort för samt de resurser som nämnden har att tillgå har nämnden legat efter med granskning av årsräkningar för år 2022 samt 2023. I och med detta har nämnden gjort en avvägning mellan att hinna granska ett större antal årsräkningar, genom att i större omfattning tillämpa en översiktlig granskningsmetod, eller att inte hinna granska klart i rimlig tid. Nämnden gör alltjämt bedömningen att en mer översiktlig granskning, som för den skull inte utesluter att en djupare granskning görs där så är påkallat, där fler årsräkningar blir granskade är att föredra ur ett huvudmanna- och rättssäkerhetsperspektiv. Nämnden anser vidare att det tillsynsansvar som åligger

text: myndigheten utförs samt att granskningen lever upp till lagstadgade krav i 16 kapitlet

text: och

text: 3 §§

text: föräldrabalken

text: . AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Överförmyndaren ska enligt bestämmelserna i

text: 16 kap.

text: föräldrabalken

text: , FB, utöva tillsyn över förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet. Vid den tillsynen ska överförmyndaren särskilt se till bl.a. att den enskildes tillgångar i skälig omfattning används för hans eller hennes nytta. Detta framgår av

text: 16 kap. 1 §

text: FB.

text: En ställföreträdare ska enligt

text: 12 kap. 5 §

text: FB fortlöpande föra räkenskaper över sin förvaltning och göra anteckningar om sina åtgärder i övrigt. Av

text: 16 kap. 3 §

text: FB framgår att överförmyndaren ska granska förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar samt andra handlingar och uppgifter angående förvaltningen som har lämnats. Om överförmyndares granskning av årsräkningar Som Överförmyndarnämnden i Stockholms stad har lyft fram i sitt yttrande är granskningen av den redovisning som ställföreträdarna ger in ett av överförmyndarens viktigaste tillsynsverktyg. Med dessa handlingar, där årsräkningen ingår, kan överförmyndaren granska och kontrollera att huvudmännens tillgångar används på ett sätt som är till hans eller hennes fördel. En noggrann granskning av handlingarna minskar risken för att den enskildes tillgångar används på ett sätt som inte är godtagbart och ger överförmyndaren en möjlighet att kontrollera ställföreträdarens verksamhet. Granskningen av årsräkningar är alltså en helt central del i överförmyndarens arbete för att se till att huvudmännens tillgångar används korrekt och på ett lämpligt sätt. Av bl.a. det skälet är det också viktigt att årsräkningarna granskas inom rimlig tid. JO har inte minst mot denna bakgrund återkommande uttalat att en granskningstid om drygt sju månader är för lång (se t.ex. JO:s beslut den 3 juli 2009, dnr 5172- 2008 och den 24 augusti 2016, dnr 1185-2015).

text: Lagstiftningen ställer visserligen inget specifikt krav på att överförmyndaren ska granska ställföreträdarens räkenskaper, t.ex. verifikat för olika kostnadsposter, men det finns en rätt att granska dessa. Enligt min mening förutsätts emellertid att kontrollen utförs med omsorg för att tillsynen ska anses fullgod. Överförmyndaren måste bl.a. göra en bedömning av om redovisade poster är rimliga och om upptagna utgifter verkligen avser den enskilde och, i nästa led, är till dennes nytta. För att möjliggöra en sådan bedömning måste det givetvis utredas vad ospecificerade poster innehåller. Redovisade utgifter ska granskas mot de verifikat som bifogats och mot de eventuella större uttagstillstånd som lämnats. Om det saknas underlag beträffande en post av större omfattning eller den av annan anledning är tveksam, bör underlag eller

text: förklaring begäras från ställföreträdaren. Dessutom måste överförmyndaren förvissa sig om att de bankmedel som ska vara spärrade också är det.

text: En ställföreträdare är skyldig att löpande dokumentera sin förvaltning av huvudmannens ekonomi. Det är en förutsättning för att ställföreträdaren bl.a. ska kunna ge in korrekta årsräkningar till överförmyndaren. Av förarbetena framgår att dokumentationen också kan vara av betydelse för att få fram underlag vid en senare granskning av hur ställföreträdaren har skött sin uppgift. Vidare framgår att det ställs krav på ställföreträdaren att spara verifikat från mer betydande inkomst- och utgiftsposter. (Se

text: prop. 1993/94:251 s. 213

text: .) De sex länsstyrelser som har ordinarie tillsynsansvar över överförmyndare och överförmyndarnämnder har i gemensamma riktlinjer dock lyft fram att dessa förarbetsuttalanden måste vägas mot omvärldens utveckling och tendensen att ekonomisk brottslighet mot huvudmännen ökar. Länsstyrelserna poängterar att innebörden av ”betydande inkomst- och utgiftsposter” inte är helt klar och måste ställas i relation till huvudmannens ofta låga inkomst och förmögenhetsnivå samt att summan av flera mindre belopp kan bli hög. (Se länsstyrelsernas Nationella riktlinjer för överförmyndare – förordnade ställföreträdares redovisning, s. 12.)

text: Jag har för egen del inte kännedom om den ekonomiska brottslighetens utveckling på området. Mot bakgrund av att det är de ordinarie tillsynsmyndigheterna som står bakom uttalandena finns det däremot all anledning att ta uppgiften på stort allvar. Att sådana tendenser rapporteras innebär naturligtvis att överförmyndarna behöver höja vaksamheten avseende oegentligheter och att höga krav måste ställas på nämndernas tillsynsverksamhet. Ytterst handlar det om enskilda människor som är i behov av samhällets stöd i framförallt rättsliga och ekonomiska angelägenheter samt inte sällan befinner sig i en utsatt situation. Mot bakgrund av att granskningen av den redovisning som ställföreträdarna ger in är ett av nämndens viktigaste tillsynsverktyg, är det enligt min uppfattning centralt att arbetet sker såväl inom rimlig tid som med noggrannhet och beaktande av den enskildes förhållanden. Den översiktliga granskningsmetoden vid Överförmyndarnämnden i Stockholms stad Som framgått ska överförmyndarna i sin tillsyn kontrollera bl.a. att huvudmännens tillgångar används på ett sätt som är till den enskildes fördel. Det får anses självklart att granskningen innefattar både en bedömning av inkomster och utgifter samt att kostnadsposterna är rimliga utifrån den enskilde huvudmannens behov. Jag har tagit del av det granskningsprotokoll med tillhörande checklista som Överförmyndarnämnden i Stockholms stad tillämpar i arbetet med det man benämner den översiktliga granskningsmetoden. Materialet är påtagligt summariskt och innehåller inte några moment över huvud taget av rimlighetsövervägningar. Tvärtom framstår det som att kontrollen är begränsad till endast formella förutsättningar för att årsräkningen ska anses vara komplett.

text: Nämndens beskrivning i remissvaret av hur arbetet med den s.k. översiktliga granskningsmetoden går till är både kortfattad och bristfällig samt delvis motsägelsefull. Det framstår som oklart vad skillnaden egentligen är mellan den översiktliga granskningsmetoden och en ordinarie eller fördjupad granskning. Som exempel kan nämnas att nämnden har förklarat att upptäckten av sammanblandning av medel kan föranleda en djupare granskning, medan sådan kontroll endast förekommer i checklistan för djupgranskning. Jag noterar även att nämnden har framfört att metoden används när så är lämpligt, samtidigt som det sägs att den har behövt användas i större utsträckning för att hinna granska klart årsräkningar i rimlig tid. Det är alltså inte tydligt vad nämnden menar och inte heller i vilken utsträckning som metoden faktiskt används. Mot bakgrund av utredningen har jag svårt att dra någon annan slutsats än att nämnden har prioriterat snabbhet vid granskningen av årsräkningarna år 2022 och 2023, vilket i sin tur kan ha skett på bekostnad av en omsorgsfull granskning.

text: Jag vill framhålla att jag har förståelse för att granskningen i vissa fall kan tillåtas vara mer översiktlig. I min tillsyn har jag noterat att olika former av ”snabbgranskning” förekommer, men det har då främst varit fråga om inledande kontroller för att säkerställa att årsräkningen har varit komplett. När den kontrollen gjorts, eller begärda kompletteringar kommit in, har ärendet därefter så att säga lagts i kö för att senare genomgå en djupare och sedvanlig granskning med bl.a. rimlighetskontroll av inkomster och utgifter. Enligt min uppfattning kan en sådan handläggning framstå som lämplig i syfte att effektivisera arbetet och möjliggöra en snabbare inhämtning av nödvändiga kompletteringar, för att senare kunna granska årsräkningarna på ett fullgott sätt. Det finns anledning att understryka att ett arbetssätt med en inledande översiktlig avstämning och granskning inte får innebära att det endast görs en kontroll av årsräkningens formaliteter.

text: Nämnden har i sitt yttrande angett att skälighet och rimlighet utifrån den enskildes situation iakttas vid den översiktliga granskningen. Som framgått kan det emellertid ifrågasättas om några sådana bedömningar görs, när momenten helt saknas i det underlag som används. Det finns enligt min mening skäl för nämnden att se över framtagna riktlinjer och stödmaterial om avsikten är att en översiktlig granskningsmetod fortsatt ska tillämpas.

text: Granskningen av anmälarens årsräkning har varit för långsam Överförmyndarnämnden i Stockholms stad slutförde granskningen av AA:s årsräkning för år 2022 knappt ett år efter att hans ärende var komplett och beslutade samtidigt om hans arvode. Nämnden har uppgett att arbetssituationen varit ansträngd till följd av framför allt att verksamheten flyttade till nya lokaler och att ärendehanteringssystemet byttes ut. Jag inser naturligtvis att sådana förhållanden kan påverka effektiviteten men noterar samtidigt att det inte har framkommit annat än att det varit fråga om planerade insatser. Nämnden har självfallet ett ansvar att förbereda och organisera verksamheten så att den fungerar även under en sådan period. Det är vidare anmärkningsvärt att en

text: bidragande orsak till förseningen i AA:s fall är att en ny handläggare inte tilldelades ärendet när den tidigare bytte arbetsuppgifter. Omständigheten väcker frågor om bevakningen av ärenden och olika uppgifter. Som jag ser på saken utgör de förklaringar som nämnden har lämnat inte godtagbara skäl för den långa handläggningstiden. Nämnden förtjänar därför kritik.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Sofia Selin har föredragit ärendet och byråchefen Jessica Sjöstrand har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet
Återkrav

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten bl. a. för att den i ett mål om verkställighet betalade ut pengar till gäldenären i stället för till sökanden

sammanfattning: I en brottmålsdom förpliktade Göta hovrätt den tilltalade att betala 9 100 kr jämte ränta till målsäganden. Efter att målsäganden hade ansökt om verkställighet betalades pengarna in till Kronofogdemyndigheten. Av misstag betalade Kronofogdemyndigheten emellertid ut pengarna till den tilltalade i stället för till målsäganden. När detta uppdagades skickade Kronofogdemyndigheten ett kravbrev till målsäganden i stället för till den tilltalade. För dessa felaktiga åtgärder får Kronofogdemyndigheten kritik. Målsäganden fick till slut sina pengar av Kronofogdemyndigheten. Det hade då gått mer än två månader sedan han påpekade att han inte hade fått pengarna. För denna långa handläggningstid får Kronofogdemyndigheten också kritik.

text: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för att den i ett mål om verkställighet betalade ut pengar till gäldenären i stället för till sökanden, skickade ett kravbrev till sökanden i stället för till gäldenären när den felaktiga utbetalningen uppdagades samt dröjde med utbetalningen av pengarna till sökanden

text: Anmälan

text: Den 25 januari 2016 anmälde AA Kronofogdemyndigheten med anledning av handläggningen av en ansökan om verkställighet. Av anmälan med bilagor framgick bl.a. följande:

text: I en brottmålsdom den 22 september 2015 förpliktade Göta hovrätt den tilltalade att betala 9 100 kr jämte ränta till målsäganden AA. Den 15 oktober 2015 ansökte AA om verkställighet hos Kronofogdemyndigheten. Ett belopp om 11 380 kr betalades in till Kronofogdemyndigheten.

text: I samband med att AA:s mamma kontaktade Kronofogdemyndigheten per telefon den 10 december 2015 upptäcktes att pengarna av misstag hade betalats ut till den tilltalade, dvs. gäldenären, i stället för till AA. Den handläggare på Kronofogdemyndigheten som AA:s mamma talade med uppgav att myndigheten skulle kräva tillbaka pengarna från gäldenären och uppmanade AA att begära skadestånd hos Kronofogdemyndigheten.

text: Därefter mottog AA ett kravbrev från Kronofogdemyndigheten, vari han uppmanades att snarast återbetala 11 380 kr. Han kontaktade

text: Kronofogdemyndigheten och fick beskedet att han kunde bortse från kravbrevet samt att myndigheten skulle skicka ut det till rätt mottagare, dvs. gäldenären.

text: Vid tidpunkten för anmälan till JO hade Kronofogdemyndigheten inte betalat ut några pengar till AA.

text: Utredning

text: JO begärde in Kronofogdemyndighetens handläggarnoteringar i verkställighetsärendet och Kronofogdemyndighetens akt i skadeståndsärendet.

text: Av handlingarna framgick bl.a. att Kronofogdemyndigheten den 19 januari 2016 hade beslutat att betala ut ersättning till AA med 11 380 kr, men att en förutsättning för utbetalningen av ersättningen var att AA överlät sin fordran på gäldenären till staten.

text: JO uppmanade Kronofogdemyndigheten att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle särskilt framgå vilka överväganden som Kronofogdemyndigheten hade gjort i samband med att det uppmärksammades att beloppet hade betalats ut till fel person. Berörd befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter, och det skulle framgå av remissvaret att så hade skett. Kronofogdemyndigheten skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Kronofogdemyndigheten, genom kronodirektören BB och verksjuristen CC, gav in följande yttrande tillsammans med bl.a. ett underyttrande från Enhet Verkställighet Mellersta Väst/Medel (här utelämnat; JO:s anmärkning):

text: Bakgrund

text: Den 22 september 2015 förpliktade Göta hovrätt DD (gäldenären) att betala skadestånd till AA (sökande) med 9 100 kr jämte ränta. I ansökan som inkom till Kronofogden den 16 oktober 2015 begärde sökanden att domen skulle verkställas (mål nr U-21744–15). Den 6 november 2015 mottog Kronofogden kontant betalning i målet med 11 380 kr motsvarande förpliktelsen jämte upplupen ränta och Kronofogdens grundavgift om 600 kr. Den 4 december 2015 betalade Kronofogden ut 11 380 kr till gäldenären. I telefonsamtal med sökanden den 10 december 2015 har han uppmanats att ansöka om skadestånd hos Kronofogden för den ekonomiska skada han lidit på grund av den felaktiga utbetalningen. Kronofogden har även skickat ett kravbrev till gäldenären för att återfå de felaktigt utbetalade pengarna. Av misstag har dock detta brev först ställts till sökanden. Den 10 december 2015 inkom sökanden med ett skadeståndsanspråk mot Kronofogden på 11 380 kr. I beslut den 19 januari 2016 tillerkändes sökanden skadestånd med 11 380 kr under förutsättning att han överlåter sin fordran på gäldenären till staten. Nämnda överlåtelse har skett den 15 februari 2016, varför Kronofogden därefter har utbetalat skadeståndsersättningen till sökanden.

text: Kronofogdens bedömning

text: Kronofogden handlägger utsökningsmål genom ett teambaserat arbetssätt. Samtliga team som varit inblandade i handläggningen har lämnat uppgifter och synpunkter inför upprättandet av aktuellt yttrande.

text: Det är uppenbart att Kronofogden brustit i sin handläggning då myndigheten av förbiseende betalat ut ett belopp om 11 380 kr till gäldenären istället för till sökanden. Kronofogden beklagar det inträffade. Som en förklaring, inte som ett försvar, till det inträffade vill Kronofogden framhålla att myndigheten är i slutskedet av utvecklingen av ett nytt IT-stöd för bokföring av medel. Under detta utvecklingsskede bokför Kronofogden medel och händelser i två olika system (det gamla och det nya) och pengar måste ibland skickas mellan systemen, bl.a. för att pengar ska kunna betalas ut. I aktuellt fall är det precis vad som har hänt, dvs. pengar har skickats från det nya systemet till det gamla. I samband med denna överföring har det skett ett misstag i den manuella registreringen av pengar, vilket fått till följd att dessa utbetalats till gäldenären istället för till sökanden. Bokföringsteamet har under perioden haft en hög arbetsbelastning vilket har påverkat handläggningen av detta ärende negativt. Det faktum att ett kravbrev som rätteligen skulle skickats till gäldenären i syfte att återkräva den felaktiga utbetalningen istället har skickats till sökande är ytterligare ett bevis på den bristfälliga handläggningen av ärendet. Kronofogden har varit föremål för ett flertal anmälningar de senaste åren där fråga varit om uppenbart felaktiga utbetalningar från myndighetens sida. I JObeslut med dnr 3890-2014 rörde det sig om en utbetalning som felaktigt skett till tredje man istället för till gäldenären och i ärende med dnr 3029-2015 (under handläggning av JO) handlade det om en felaktig utbetalning till sökanden som rätteligen skulle gjorts till gäldenären. Så länge som utvecklingen av det nya bokföringssystemet pågår och bokföring måste ske i två separata system finns en risk för att ytterligare felaktiga utbetalningar kommer att ske. Denna risk är svår att helt reducera. För att parterna i utsökningsmålen inte ska bli onödigt drabbade av sådana felaktigheter har Kronofogden reviderat sina rutiner för skadeståndshantering. Kronofogdens och andra förvaltningsmyndigheters skadereglering regleras i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten och den materiella prövningen av skadeståndskrav sker normalt sett utifrån bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Myndigheten reglerar också skadeståndshanteringen internt genom styrande dokument som bl.a. beskriver handläggningen av ett skadeståndsanspråk. Att Kronofogden skulle kunna pröva frågor om felaktigheter och brister i myndighetsutövningen och även utbetala ekonomisk ersättning till skadelidande i annan form än skadeståndsvägen ställer sig myndigheten avvisande till. Det är Kronofogdens bestämda uppfattning att ersättning till en part som exempelvis drabbats av en felaktig utbetalning först kan utbetalas efter att anspråket vederbörligen prövats och beviljats i enlighet med nämnda skaderegleringsprocess. Kronofogdens handläggning och prövning av skadeståndsanspråk tar ofta lång tid vilket medför att den skadelidande kan få vänta en relativt lång period på att få sin ersättning. Med hänsyn bl.a. till de ärenden avseende felaktiga utbetalningar som uppmärksammats av JO har Kronofogden beslutat att i viss mån ändra sin skadeståndshantering och en ny anvisning har tagits fram för ändamålet. Syftet med den ändrade hanteringen är att kunna påskynda beredning och beslut av skadeståndsanspråk i enkla fall, då det exempelvis handlar om en uppenbar felaktighet av Kronofogden. I sådana situationer ska anspråk kunna beredas omgående av Kronofogdens administrativa enhet med påföljande beslut av verksamhetschef, utan att kommunicering med de operativa funktionerna i myndigheten krävs. Det nya förfarandet innebär att Kronofogdens skadeståndsprocess kan påskyndas väsentligt i dessa fall och den skadelidande få sin ersättning betydligt snabbare än vad som hittills varit fallet.

text: Till remissvaret fogades också en handling benämnd ”Anvisning för skadeståndshanteringen inom Kronofogdemyndigheten”, daterad den 25 februari 2016.

text: AA kommenterade Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 13 kap. 1 § utsökningsbalken

text: , UB, ska medel som har flutit in till Kronofogdemyndigheten i mål om utmätning redovisas så snart som möjligt. Enligt

text: 13 kap. 3 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: , UF, ska influtna medel redovisas inom två veckor om inte något hindrar det eller det finns särskilda skäl.

text: Bedömning

text: Kronofogdemyndighetens uppgift i AA:s mål var att se till att den person som skulle betala skadestånd till AA fullgjorde sin förpliktelse. Och den 6 november 2015 hade Kronofogdemyndigheten kommit en bra bit på vägen. Det belopp som AA hade rätt till fanns hos myndigheten. För Kronofogdemyndigheten återstod bara att enligt reglerna i UB och UF redovisa pengarna till AA inom två veckor, alltså senast den 20 november 2015.

text: En enkel uppgift kan man tycka. Men precis som i tre andra fall som jag granskat under senare tid (JO:s beslut den 29 juni 2015, dnr

text: , den 28 oktober 2015, dnr 6248-2014 och den 31 maj 2016, dnr 3029-2015) slarvade Kronofogdemyndigheten med denna uppgift. Myndigheten betalade inte pengarna till AA utan till den person som var skyldig honom pengarna. AA informerades om att målet var avslutat. Som skäl för att målet var avslutat angav myndigheten att målet var fullbetalt.

text: AA undrade förstås över detta eftersom han inte hade fått sina pengar och genom sin mamma tog han kontakt med myndigheten den 10 december 2015. Då insåg myndigheten att pengarna hade skickats till fel person. Myndighetens första åtgärd var att skicka ett kravbrev och kräva tillbaka de pengar som hade betalats ut. Men även denna uppgift misslyckades myndigheten med. Kravbrevet skickades till AA i stället för till den person som skulle betala tillbaka pengarna.

text: Det viktigaste i detta läge var emellertid att se till att AA fick de pengar som han hade rätt till. Som jag redovisat i tidigare beslut ser jag saken så att den redovisningsskyldighet som är föreskriven i

text: utsökningsbalken

text: och

text: utsökningsförordningen

text: inte försvinner för att Kronofogdemyndigheten betalar ut pengar till fel person eller slarvar bort pengar på något annat sätt. När myndigheten den 10 december 2015 fick reda på att AA inte hade fått sina pengar borde myndigheten alltså med detta synsätt omedelbart ha betalat 11 380 kr till honom. Han skulle ju ha haft sina pengar senast den 20 november 2015.

text: Som framgår av Kronofogdemyndighetens svar till JO delar myndigheten inte min uppfattning. Myndighetens uppfattning är att det är nödvändigt att se AA:s anspråk på pengar som ett anspråk på skadestånd som ska hanteras i särskild ordning. För den enskilde som har blivit av med sina pengar är det naturligtvis

text: mindre intressant vilka juridiska konstruktioner som kommer till användning. Det viktiga är att han eller hon får tillbaka pengarna snabbt.

text: Av Kronofogdemyndighetens remissvar framgår att AA fick 11 380 kr utbetalade till sig i slutet av februari 2016. Då hade det gått tre månader sedan den 20 november 2015 då han skulle ha pengarna enligt huvudregeln i UB och UF. Och det hade gått mer än två månader sedan han genom sin mamma påpekade att han inte hade fått sina pengar. Det är för lång tid.

text: Kronofogdemyndigheten förtjänar kritik för att 11 380 kr betalades till fel person, för att ett kravbrev skickades till fel person och för att det tog för lång tid innan AA fick de pengar som han hade rätt till.

text: Vad AA i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Socialnämnds handläggning av ärenden angående vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Socialnämnden i Solna kommun

text: Initiativet

text: Vid en inspektion av Socialnämnden i Solna kommun i november 2005 (JO:s dnr 4841-2005) granskades personakter i bl.a. ärenden rörande barn och ungdomar som var placerade utanför det egna hemmet med stöd av

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: eller lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). I akten rörande AA, född 1989, gjordes vissa iakttagelser som föranledde följande anteckning i protokollet från inspektionen.

text: Ett beslut enligt

text: 6 §

text: LVU om omedelbart omhändertagande skall, enligt

text: 7 §

text: LVU, underställas länsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades. Om beslutet inte har underställts länsrätten inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet (

text: 7 § tredje stycket

text: LVU). Den 1 juli 2005 fattades ett beslut med stöd av

text: 6 §

text: LVU att omedelbart omhänderta AA, född 1989. Beslutet föranleddes av hennes eget beteende, dvs. sådana omständigheter som avses i

text: 3 §

text: LVU. Beslutet verkställdes samma dag och AA placerades på Högantorps ungdomshem. Den 14 juli 2005 uppmärksammades att beslutet inte hade underställts länsrätten. Samma dag fattade nämndens ordförande ett nytt beslut om att AA skulle omhändertas med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Det beslutet underställdes länsrätten omgående. JO fann skäl att inom ramen för ett särskilt ärende utreda orsaken till att beslutet den 1 juli 2005 inte hade underställts länsrätten vilket hade fått till följd att AA under viss tid var placerad på ungdomshemmet utan att det fanns någon rättslig grund för placeringen.

text: Utredning

text: Socialnämnden i Solna kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig angående orsaken till att beslutet den 1 juli 2005 om att omedelbart omhänderta AA med stöd av

text: 6 §

text: LVU inte underställdes länsrätten. Yttrandet skulle avges efter hörande av de befattningshavare som hade deltagit i handläggningen av ärendet i denna del.

text: I remissen angavs att nämnden till sitt yttrande skulle foga eventuella interna skriftliga anvisningar avseende nämndens rutiner vid handläggning av ärenden enligt LVU samt eventuella befattningsbeskrivningar för berörd personal.

text: I sitt remissvar anförde socialnämnden följande (åberopade bilagor har här utelämnats).

text: Bakgrund

text: Sent på kvällen 2005-06-30 kontaktar polisen socialjouren i norrort i samband med att de avser att hålla ett förhör med AA. Polisen uttrycker en stark oro för AA som de uppfattar mår mycket dåligt psykiskt. Rapport inkommer till socialförvaltningens ungdomsenhet via fax 2005-07-01. Ungdomsenheten har kännedom om AA. Under våren 2005 har en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL genomförts som avslutats i maj 2005 utan insatser. Då socialtjänsten känt en fortsatt oro för AA har kontakt tagits med vårdnadshavare i ett försök att få till stånd någon form av stöd vilket föranleder att kontakt upprättas med BUP (barnoch ungdomspsykiatrin). 2005-07-01 kontaktar vårdnadshavaren ungdomsenheten och framför sin starka oro och önskar hjälp. Bedömning görs av samlad information att situationen är så allvarlig att AA bör omedelbart omhändertas med stöd av § 6 LVU. Föregående handläggare har slutat sin tjänstgöring vid enheten men socialsekreterare BB har redan utsetts som ny handläggare för AA. BB kan på grund av andra omständigheter ej utföra det administrativa arbetet i ärendet denna dag utan gruppledare CC får aktivt gå in och handlägga. CC skriver underlag till beslut, kontaktar socialnämndens ordförande, kontaktar Statens institutionsstyrelse (SiS) för plats på ett s.k. § 12-hem, skriver handräckningsbegäran enligt § 43LVU inklusive journalanteckningar. Vårdnadshavaren informeras. Polishandräckning faxas till polisen och beslut enligt §§ 6 och 11 LVU faxas till SiS-institutionen Högantorp. Alla handlingar i ärendet samlas i en mapp som läggs i socialsekreterare BB:s fack. Bedömning görs att underställan till länsrätt kan ske med vanlig post påföljande vardag. För att försäkra sig om att inget missas skriver gruppledare CC ett e-postmeddelande till BB med kopia till enhetschefen (se bilaga 1). Av detta meddelande framgår att underställan skall göras till länsrätt då det ej är gjort. 2005-07-13 åker CC och BB till Högantorps ungdomshem för att besöka AA och samtala om en vårdplanering. Under mötet diskuteras den juridiska processen och vid förfrågan berättar AA att hon ej blivit kontaktad av något ombud vilket borde ha skett. En undran uppstår men det är först nästa dag, 2005-07-14, som det uppdagas att underställan ej gjorts till länsrätten.

text: Förklaringsorsaker

text: Arbetssituationen på ungdomsenheten var starkt pressad vid aktuell tidpunkt och hade så varit under en längre tid. Detta berodde på en hög arbetsbelastning i kombination med hög personalomsättning. Det var även ytterligare låg bemanning på grund av semestertider och handläggarna fick gå in aktivt i andras ärende utöver de egna. Detta är naturligtvis inte en ursäkt för den uppkomna situationen men kan ses som en orsak till att koncentrationen nedsätts när stressnivån ökar och det dessutom händer flera akuta händelser samtidigt. Gruppledare CC var ensam kvar en fredagseftermiddag på övertid för att göra omhändertagandet. Det var också så att det för gruppledaren var den sista arbetsdagen inför en kortare semesterperiod t.o.m. 2005-07-12. Detta var en orsak till att gruppledaren ej kontrollerade vad som skedde på måndagen.

text: För att försäkra sig om att inget missas skriver CC ett e-postmeddelande till BB med en kopia till enhetschef DD för kännedom att beslutet skulle underställas. Socialsekreterare BB har utgått ifrån att underställan gjordes 2005-07-01 och har enligt egen utsago sett e-posten. Hon snabbläste informationen, på grund av stress, och noterade aldrig att hon skulle underställa beslutet.

text: Agerande av socialtjänsten när felet uppdagas

text: Omedelbart när misstaget uppdagas kontaktas institutionschefen på Högantorps ungdomshem och informeras om situationen. Institutionschefen ser ytterst allvarligt på det inträffade då hemmet är de facto de som hållit AA frihetsberövad utan beslut. Ett möte arrangeras direkt på Högantorp där AA informeras om det som skett. Samtidigt har socialnämndens ordförande EE kontaktats av gruppledare och informeras om det som skett. Med anledning av ny information som framkommit kan dock ett nytt beslut om omhändertagande med stöd av § 6 LVU göras (se bilaga 2). Detta beslut faxas omedelbart med placeringsbeslut enligt § 11 LVU till länsrätt och Högantorp. Berörda parter, dvs. AA och vårdnadshavare, informeras omedelbart. När ombuden erhålls blir även de informerade. Då berörda parter ej motsätter sig att det förelåg ett behov av ett omhändertagande av AA agerar de ej heller vidare i saken efter att socialtjänsten medgivit att ett misstag begåtts. I samband med att beslutet med stöd av § 6 LVU fattat 2005-07-14 även skickas med vanlig post till länsrätt bifogas även ett förklarande brev (se bilaga 3).

text: Bedömning och vidtagna åtgärder

text: Ungdomsenhetens tjänstemän begick ett beklagligt administrativt fel. När felet uppdagades tog man det på yttersta allvar. Man gjorde dock allt för att ställa allt till rätta och ingen information undanhölls berörda parter, Statens institutionsstyrelse eller länsrätten. Den aktuella situationen uppstod, enligt bedömning från ungdomsenheten, på grund av den mänskliga faktorn. Vare sig gruppledare CC eller socialsekreterare BB har tidigare i sin tjänsteutövning varit med om situationen att man ”glömt” eller underlåtit att underställa ett omedelbart omhändertagande. Man är även medveten om allvaret i den uppkomna situationen men det är troligt att betrakta som en engångsföreteelse och lär inte uppkomma igen. Det framgår klart av riktlinjerna för barn och ungdom i Solna stad (se bilaga 4) att besluten skall underställas länsrätt inom en vecka. JO påtalar i sitt protokoll, dnr 4841-2005, på s. 7 att det anges i § 7 LVU att ett beslut om omedelbart omhändertagande skall underställas inom en vecka. JO påtalar även att nämnden dröjt flera dagar innan beslut underställts länsrätten. Beslut bör ske snarast om det inte finns skäl för nämnden att dröja med underställan. Ungdomsenheten har beaktat det JO sagt och beslut med stöd av § 6 LVU, tagna efter JO:s inspektion, har omgående via fax underställts länsrätten. Handlingarna har även sänts med post. Det har också tagits i beaktande, och uppmärksammats, vikten av att följa policyn kring hanteringen av e-post och betrakta detta som en handling.

text: I ett beslut den 12 december 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Bedömning

text: Underlåtenhet att underställa ett beslut om ett omedelbart omhändertagande Socialnämndens ordförande EE beslutade fredagen den 1 juli 2005 att omedelbart omhänderta AA med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Därvid beslutade han att placera AA på Högantorps ungdomshem som är ett särskilt ungdomshem. Frågan om omhändertagandet handlades och föredrogs för nämndens ordförande av gruppledaren CC eftersom den ordinarie handläggaren av ärendet, socialsekreteraren BB, var upptagen av andra arbetsuppgifter. CC ansåg att underställning till länsrätten kunde ske påföljande arbetsdag, dvs. måndagen den 4 juli 2005. Eftersom hon skulle ha semester fram till den 12 juli 2005 skickade hon med e- post ett meddelande till BB. Meddelandet hade rubriken ”För kännedom”. En kopia skickades till enhetschefen DD. I meddelandet stod bl.a. följande. AA:s § 6 ligger i BB:s fack. sis, polis, högantorp har fått alla papper. Jag har fattat alla beslut i systemet och lagt dig BB som handläggare i ärendet. LVU behöver dock underställas till länsrätt. Ang FF finns det möjlighet att han placeras nästa vecka. Detta är GG:s ärende och hon är borta nästa vecka. HH tar hand om detta men det behövs beslut om han placeras vilket du BB kanske kan skriva ihop. Räcker med en beslutsida. Inled utredning. När BB tog del av CC:s meddelande synes hon inte ha uppmärksammat att beslutet om omedelbart omhändertagande av AA skulle underställas länsrätten.

text: Den 14 juli 2005, dagen efter det att företrädare för förvaltningen hade besökt AA på Högantorps ungdomshem, uppmärksammades det att beslutet den 1 juli 2005 om omedelbart omhändertagande inte hade underställts länsrätten. Omhändertagandet av AA hade därmed, enligt

text: 7 §

text: LVU, upphört den 8 juli 2005. Trots detta blev AA kvar på ungdomshemmet. Det kan inte anses ha förelegat något samtycke från hennes sida till vistelsen där. AA var således från den 8 till den 14 juli 2005, när ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande av henne fattades, intagen på Högantorps ungdomshem utan att det fanns någon rättslig grund för placeringen.

text: Det är ostridigt att ett allvarligt fel har begåtts från nämndens sida. Felet är av sådan art att det kan ifrågasättas om någon befattningshavare i nämnden eller vid dess förvaltning kan ha gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall inte dömas till ansvar.

text: Det är den som fattar ett beslut om ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU som har ansvar för att beslutet underställs länsrätten. Det finns dock inte något hinder mot att beslutsfattaren överlåter till en tjänsteman vid nämndens

text: förvaltning att ombesörja att beslutet rent faktiskt underställs länsrätten. Såvitt framgår av utredningen har Socialnämnden i Solna kommun en rutin som innebär att det ankommer på handläggaren av ärendet rörande det omedelbara omhändertagandet att se till att underställning äger rum.

text: Med beaktande av förvaltningens rutiner har nämndens ordförande EE och enhetschefen DD bort kunna förlita sig på att underställningen handlades på ett korrekt sätt. Jag finner inte skäl att anta att någon av dessa har gjort sig skyldiga till något fel som kan föranleda ansvar för tjänstefel. När det gäller gruppledaren CC:s och socialsekreteraren BB:s ansvar vill jag anföra följande.

text: Att BB inte uppmärksammade att underställning inte hade skett är anmärkningsvärt eftersom det i meddelandet från CC uttryckligen angavs att beslutet behövde underställas länsrätten. Meddelandet hade emellertid tillställts BB för kännedom. Det var semestertid och arbetssituationen var, såvitt framgår av nämndens remissvar, ansträngd vilket torde ha bidragit till att BB inte noterade att det återstod en viktig handläggningsåtgärd i det aktuella ärendet. Åtminstone i efterhand står det klart att CC på ett tydligare sätt borde ha klargjort för BB att beslutet om omedelbart omhändertagande inte hade underställts länsrätten och att det ankom på BB att ombesörja detta.

text: Sammantaget finner jag att det var på grund av ett rent misstag som beslutet inte underställdes länsrätten och att det var flera faktorer som samverkade till detta. Enligt min mening är omständigheterna sådana att varken CC eller BB kan anses ha gjort sig skyldiga till sådant fel att straffrättsligt ansvar måste utkrävas.

text: Mot bakgrund av det anförda har jag inte funnit skäl att inleda en förundersökning. Jag vill dock understryka att det inträffade är mycket allvarligt.

text: Jag räknar med att under den närmaste tiden fatta beslut i ett par andra fall som också rör att omedelbara omhändertaganden har förfallit därför att socialnämnder antingen inte har underställt beslutet om omhändertagande (

text: 7 §

text: LVU) eller inte ansökt om vård inom rätt tid (se 8 och 9 §§ LVU). Det kan då finnas anledning för mig att mer allmänt återkomma till bl.a. frågan om den praktiska tillämpningen av lagstiftningen när det gäller nämndernas handläggning av ärenden som rör tvångsingripanden.

text: Av

text: 3 kap. 10 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: framgår att det är Statens institutionsstyrelse, SiS, som beslutar om inskrivning i ett sådant hem för särskild tillsyn som avses i

text: 12 §

text: LVU. Om det för den som ansökan om inskrivning avser finns ett beslut om omhändertagande eller om vård enligt LVU skall en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet fogas till ansökan (

text: 3 kap. 13 § socialtjänstförordningen

text: ). Innan ett beslut om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem fattas måste institutionschefen ”förvissa sig om att SiS platsanvisning samt giltiga beslut om omhändertagande eller vård och nämndens beslut om placering enligt

text: 11 §

text: LVU föreligger” (se SiS råd och riktlinjer 2002:1, LVU, avsnitt 4).

text: I förevarande fall förelåg det inte något hinder mot att skriva in AA på Högantorps ungdomshem. Hemmet synes aldrig ha fått information som gav anledning att misstänka att omhändertagandet inte längre gällde. Någon kritik kan därför inte riktas mot Högantorps ungdomshem för att AA vistades där från den 8 till den 14 juli 2005.

text: Det kan finnas anledning för mig att i ett senare sammanhang ta upp frågan om SiS bör åläggas någon skyldighet att följa upp handläggningen av LVU- frågan efter inskrivning i ett särskilt ungdomshem.

text: Nytt beslut om omedelbart omhändertagande I samband med att det uppmärksammades att omhändertagandet av AA hade upphört fattade nämndens ordförande den 14 juli 2005 ett nytt beslut om att omedelbart omhänderta AA med stöd av

text: 6 §

text: LVU. I beslutet angavs att det var sannolikt att AA behövde beredas vård med stöd av LVU då hon utsatte sin hälsa och utveckling för akut fara på grund av missbruk av beroendeframkallande medel och ett socialt nedbrytande beteende. I den utredning som låg till grund för beslutet anfördes bl.a. följande.

text: 2005-07-01 fattas beslut om omedelbart omhändertagande då hon sannolikt behöver beredas vård med stöd av denna lag, då hon utsätts för akut fara för sin hälsa och utveckling på grund av ett socialt nedbrytande beteende. AA placeras på Högantorps ungdomshem. 2005-07-14 upptäcks en administrativ miss då beslutet ej underställts i tid till länsrätten. I enlighet med

text: SOSFS 1997:15

text: s. 49 kan ett nytt beslut inte fattas på samma grund. Däremot kan nya omständigheter inträffa efter att ett omedelbart omhändertagande upphört som föranleder ett nytt omhändertagande. 2005-07-13 erhåller socialtjänsten urinprovanalys på de prover som togs i samband med omhändertagandet. Vad som framkommer är att AA är positiv på cannabis och morfinpreparat. Avseende cannabis var det ett högt värde. Mot bakgrund av detta avser socialnämnden även, utöver socialt nedbrytande beteende, att ansöka om vård enligt LVU då AA missbrukar beroendeframkallande medel. Det har sålunda framkommit nya omständigheter som föranleder ett beslut om omedelbart omhändertagande utöver det redan tidigare nämnda. När ett omedelbart omhändertagande har upphört i enlighet med bestämmelsen i

text: 7 § tredje stycket

text: LVU, dvs. på grund av att beslutet inte har underställts länsrätten inom tidsfristen, har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i

text: 7 § första stycket

text: LVU saknat betydelse.

text: I förevarande fall har det från nämndens sida framförts att det hade framkommit nya omständigheter som låg till grund för beslutet den 14 juli 2005 att omhänderta AA Mot denna bakgrund har jag inte funnit skäl att anlägga några synpunkter på nämndens handläggning i denna del.