avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Allmänna handlingar
Dokumentation

title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för bristande dokumentation m.m. i arbetsförmedlingsärenden

sammanfattning: Vid en inspektion av arbetsförmedlingskontoret i Karlstad konstaterade JO dokumentationsbrister i ett stort antal av de granskade ärendena. Det framkom även att kontoret hade svårt att ta fram alla handlingar som JO efterfrågade. Liknande brister har upprepade gånger noterats inom ramen för JO:s löpande granskning av anmälningsärenden. I beslutet uttalas att bristerna i dokumentation liksom i akt- och dokumenthantering strider mot förvaltningsrättsliga regler och principer samt äventyrar den grundlagsskyddade rätten att ta del av allmänna handlingar. Arbetsförmedlingens ledning hålls ansvarig för att gällande regelverk inte har fått genomslag i myndighetens verksamhet. Bristerna har varit omfattande. Mot denna bakgrund ser JO allvarligt på det som kommit fram.

text: Initiativet

text: Den 4 och 5 juni 2012 inspekterade JO Arbetsförmedlingens kontor i Karlstad (ärende 2595-2012). Under inspektionen visade det sig vara svårt att följa ärendenas gång utifrån tillgängligt material. I flera ärenden var dokumentationen bristfällig eller saknades helt. Det var även svårt för kontoret att ta fram de handlingar som JO efterfrågade, dels därför att vissa dokument som skickades till den arbetssökande från systemstödet AIS (Arbetsförmedlingens informationssystem) inte sparades, dels eftersom vissa dokument sparades i särskilda pärmar utan att det fanns någon hänvisning till dokumenten. Det visade sig även att kontoret saknade rutiner för hanteringen av inkommande och utgående epostmeddelanden och att e-postmeddelanden ofta blev liggande i arbetsförmedlarnas e-postbrevlådor. Ytterligare ett problem som uppmärksammades var att systemstödet AIS begränsade handläggarnas möjligheter att motivera sina beslut.

text: Med anledning av dessa iakttagelser och av att JO tidigare har noterat liknande brister under sin löpande granskning av anmälningsärenden beslutade JO Axberger att inleda en utredning. Arbetsförmedlingen anmodades att yttra sig över vad som framkom vid inspektionen och att besvara följande frågor.

text: 1. Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen generellt när det gäller dokumentation i arbetsförmedlingsärenden?

text: 2. Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen när det gäller dokumentation av känsliga personuppgifter?

text: 3. Vilka rutiner finns för e-posthantering i arbetsförmedlingsärenden?

text: 4. Hur ser Arbetsförmedlingen på uppgiften om att dokument som upprättas i AIS och skickas till arbetssökande inte sparas hos myndigheten?

text: 5. Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen när det gäller akthantering och hur säkerställer myndigheten att kompletta akter kan tas fram vid behov (t.ex. vid en begäran om partsinsyn/handlingsutlämnande eller när uppgifterna behövs inför ett beslut)?

text: 6. Hur ser Arbetsförmedlingen på uppgiften om att AIS begränsar handläggarnas möjligheter att motivera sina beslut?

text: När det gäller punkterna 1–3 uppmanades Arbetsförmedlingen även att ange hur myndigheten säkerställer att rutinerna följs.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingens dåvarande generaldirektör AA yttrade sig. I yttrandet hänvisades till vissa interna instruktioner, handläggarstöd, checklistor m.m., som bifogades yttrandet. Hänvisningarna till dessa bilagor har utelämnats i redogörelsen nedan.

text: Allmänt om pågående arbete kring förbättrad registerkvalitet och dokumentation hos Arbetsförmedlingen

text: Den 1 januari 2008 blev Arbetsförmedlingen en myndighet. Fram till dess ansvarade de självständiga länsarbetsnämnderna för rutiner kring dokumentation och dokumenthantering. Även om myndigheten nu styr denna fråga centralt pågår det fortfarande ett arbete med att ensa dessa rutiner. Arbetsförmedlingen bedriver för närvarande ett omfattande utvecklingsarbete för att förbättra registerkvaliteten och dokumentationen i myndighetens ärenden. Arbetet bedrivs inom ramen för ett program, Effektiv Kundintegritet, EKI. Huvudsyftet är att säkerställa efterlevnad av regelverket kring personuppgiftsbehandling och har som övergripande mål att genom utbildning och förbättringar av metoder, rutiner och systemstöd skapa förutsättningar för Arbetsförmedlingens medarbetare att effektivt och ändamålsenligt skydda myndighetens kunders personliga integritet. Även om kundintegriteten är i fokus för programmet, förväntas genomgången av metoder, rutiner och systemstöd även få positiva effekter för dokumentationen i ärenden. Systemstöden kommer bli mer processtyrda och det kommer att bli lättare för handläggare att följa fastställda och enhetliga rutiner för hur ett ärende ska handläggas. Det kommer också tekniskt bli svårare att avvika från fastställda rutiner. Inom EKI drivs ett projekt för övergång till digital dokumenthantering, ELDA (Elektroniskt dokumenthantering och arkiv), vilket också är namnet på det nya systemstöd som projektet kommer att resultera i. Den digitala dokumenthanteringen innebär att handlingar som idag hanteras i pappersform scannas och läggs i en digital akt, att elektroniska dokument som inkommer till myndigheten förs in i den digitala akten och att flera […] elektroniska dokument […] skapas av myndigheten direkt i den digitala akten. Uppbyggnaden av systemet föranleder en detaljerad genomgång av alla processer på myndigheten där dokument skapas, och förväntas ytterligare förbättra rutinerna för dokumentation och hantering av dokument. Systemet

text: beräknas att tas i bruk under senare delen av 2013, och kommer då bl.a. hantera de sökandedossier som idag finns i pappersform. Som ett led i EKI har alla medarbetare på myndigheten gått en obligatorisk webbutbildning som bl.a. behandlat vikten av att personuppgifter behandlas på ett korrekt sätt i samband med att myndigheten uppfyller kravet på dokumentation i

text: 15 § förvaltningslagen

text: , vad som får och inte får dokumenteras i databas. Utbildningens innehåll motsvarar innehållet i handläggarstödet AFHS 65/2011 Behandling av personuppgifter på Arbetsförmedlingen […]

text: På Arbetsförmedlingen pågår även ett utvecklingsarbete kring att identifiera former för att ta fram myndighetens styrande dokument vilka bl.a. innehåller information till medarbetarna kring dokumentationskrav och dokumenthantering, samt att kvalitetsgranska dessa. Arbetet innefattar bl.a. en genomgång av alla myndighetens befintliga handläggarstöd i syfte att göra dem tydligare och mer lättillgängliga för myndighetens medarbetare. Arbetet beräknas vara klart i mitten av 2013.

text: Arbetsförmedlingsärenden handläggs i Arbetsförmedlingens informationssystem, AIS. I AIS förs löpande anteckningar (s.k. daganteckningar) av den typ som avses i

text: 15 § förvaltningslagen

text: . Det noteras även i daganteckning att det finns handlingar i pappersakten, se bl.a. [AFHS 35/2012 Dokumentplan för arbetsmarknadspolitiska program och insatser] [– – –] Arbetsförmedlingen har omfattande rutiner när det gäller dokumentationen i arbetsförmedlingsärenden. Rutinerna är beskrivna i handläggarstöd eller checklistor, kopplade till den åtgärd eller insats som den arbetssökande är aktuell för […] och dokumentplaner […] [såsom] AFHS 34/2012 Dokumentplan för handlingar som rör arbetssökande. De handlingar som inte är undantagna från kravet på diarieföring enligt 2 § offentlighets- och sekretessförordningen diarieförs. I det diarieförda ärendet görs en hänvisning till AIS ärendenummer.

text: Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen när det gäller dokumentation av känsliga personuppgifter?

text: Arbetsförmedlingens regelverk för personuppgiftsbehandling har haft relativt omfattande begränsningar kring vilka typer av uppgifter som får behandlas i arbetsmarknadspolitiska databaser. Dessa regler har under 2011 och 2012 ändrats i viss utsträckning, vilket kommer att få effekt i samband med att de systemförändringar som sker inom EKI tas i bruk i mitten av 2013. Idag varierar hanteringen av känsliga personuppgifter beroende på om den enskilde lämnat samtycke till behandlingen av känsliga personuppgifter eller inte. Om den enskilde lämnat samtycke till behandlingen och uppgifterna inte utgör sådana uppgifter som överhuvudtaget inte får behandlas i arbetsmarknadspolitisk databas, dokumenteras uppgifterna i AIS. [Om] samtycke saknas, eller om uppgifterna är av sådan typ att [de] inte får behandlas alls i arbetsmarknadspolitisk databas, sker dokumentationen genom anteckningar som förvaras i pappersakt. Rutinerna är beskrivna främst i de styrande dokumenten AFHS 65/2011 Behandling av personuppgifter på Arbetsförmedlingen [m.fl.]. Dokumenten finns tillgängliga på intranätet och deras innehåll sprids genom informations- och utbildningsinsatser samt den obligatoriska webbaserade utbildningen om personuppgiftsbehandling.

text: Vilka rutiner finns för e-posthantering i arbetsförmedlingsärenden?

text: Till skillnad från vad som framförts vid besöket i Karlstad så finns rutiner för hantering av e-post fastställda i handläggarstödet AFHS 74/2011 Hantering av epost som rör arbetssökande. Information om dessa rutiner ges vid utbildningar av

text: Arbetsförmedlingens personal. Ett särskilt utbildningsmaterial används för just information om e-postkommunikation med den arbetssökande. De administrativa samordnarna informerar och utbildar i detta och finns tillhands för att besvara eventuella frågor.

text: Det finns […] vissa dokument som upprättas i AIS som varken sparas i systemet eller skrivs ut och läggs i sökandeakten, vilket tyvärr beror på systemets tekniska utformning. Detta är dokument som innehåller standardtexter. När dokumentet upprättas i AIS skapas dock automatiskt en daganteckning som anger att dokument av en viss typ har skickats till mottagaren. Benämningen är kopplad till den åtgärd som dokumentet avser. Om dokumentet innehåller någon text utöver standardtexten sparas även den automatiskt i daganteckningen. Standardtexterna finns tillgängliga på alla kontor. Arbetsförmedlingen bedömer att skapandet av den automatiska daganteckningen tillsammans med att standardtexterna finns tillgängliga ändå gör det möjligt att följa ärendets gång. Lösningen, som beror på tekniska begränsningar i AlS-systemet är naturligtvis inte optimal och kommer att ses över i takt med den tekniska utvecklingen av systemstöden. De brister [i] dokumentationen som eventuellt beror på att dokument som skrivs ut ur AIS och ska läggas i sökandeakten inte sparas enligt gällande rutiner, kommer att åtgärdas i samband med införandet av ELDA.

text: Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen när det gäller akthantering och hur säkerställer Arbetsförmedlingen att kompletta akter kan tas fram vid behov (t.ex. vid begäran om partsinsyn/handlingsutlämnande eller när uppgifterna behövs inför ett beslut)?

text: Sökandedossiern ska förvaras på det arbetsförmedlingskontor där den arbetssökande är inskriven eftersom pappershandlingarna och den digitala dokumentationen i AIS utgör en gemensam enhet. En notering ska göras i fältet ”handlingar finns” i AIS om att det finns pappershandlingar. Det är också rekommenderat att man anger på vilket kontor sökandeakten finns, både med kontorets fyrsiffriga nummer och med kontorsnamn. När en arbetssökande överflyttas från ett kontor till ett annat skickas sökandedossiern vidare till det nya kontoret. På så sätt hålls dokumentationen om en arbetssökande samlad och dossiern finns tillgänglig vid arkivering på arkivdepån. På Arbetsförmedlingen pågår för närvarande ett utvecklingsarbete (ELDA) vilket avser leda till att alla sökandedossier ska digitaliseras, i syfte att effektivisera verksamheten och underlätta en rättssäker hantering av dokumenten. Akten behöver då inte fysiskt skickas mellan kontoren, utan överflyttningen av ärendet sker genom behörighetsstyrning i systemet.

text: Det är korrekt att AIS har vissa tekniska begränsningar, men Arbetsförmedlingen anser inte att detta begränsar handläggarnas möjlighet att motivera sina beslut. Om beslutsmotiveringen inte ryms i textfältet skrivs den istället i en daganteckning, i vilken det inte föreligger samma begränsningar av tecken, eller i en tjänsteanteckning i pappersakten och bifogas beslutet. I fältet för beslutsmotivering i AIS hänvisas då till daganteckningen eller tjänsteanteckningen.

text: Hur säkerställer Arbetsförmedlingen att rutiner för dokumentation och dokumenthantering följs?

text: Som angivits ovan styrs dokumenthanteringen i myndigheten numera centralt. Ansvaret för dokumenthanteringen ligger på Enheten dokumentstyrning. Det finns tio

text: administrativa samordnare placerade runt om i landet för att kunna stödja, vägleda och ge svar avseende hur dokumentation ska ske i enlighet med regelverket. De kan lyfta brister som de ser i sitt arbete. Information på bl.a. intranät och utbild ningsinsatser ges för att säkerställa att medarbetare känner till vilka rutiner som gäller. Varje nyanställd medarbetare och ny chef genomgår en obligatorisk förvaltningsrättsutbildning, där bl.a. kravet på dokumentation behandlas. Utöver detta har varje anställd under 2011 och 2012 genomgått den ovan nämnda utbildningen om personuppgiftsbehandling. [– – –] Om en anställd inte sköter sin dokumentation kan detta påverka bedömning av prestation i t.ex. lönesamtal, och det har förekommit att anställda som uppvisat upprepade eller omfattande brister på detta område prövats i Arbetsförmedlingens personalansvarsnämnd. Under hela 2012 har vikten av att dokumentera varje åtgärd i ett ärende varit fokus på myndigheten, bl.a. på centralt anordnade chefsdagar där cheferna fått i uppdrag att föra detta budskap vidare. En anledning till detta är att Arbetsförmedlingens återrapportering till regeringen har stort fokus på kvalitén i den service myndigheten erbjuder, vilket ställt krav på utökad uppföljning genom stickprovskontroller där all dokumentation i ett ärende måste finnas tillgänglig vid uppföljningstillfället. De utvecklingsarbeten som pågår förväntas också skapa förutsättningar för mer systematiserad uppföljning kring efterlevnad av regelverket kring dokumentation och dokumenthantering.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Allmänna handlingar och aktbildning Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den har kommit in till myndigheten eller upprättats där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (offentlighetsprincipen).

text: Med handling avses inte bara konventionella handlingar utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniskt hjälpmedel. En handling i den formen anses förvarad hos en myndighet om den är tillgänglig för myndigheten med teknik som myndigheten själv använder. (

text: 2 kap. 3 §

text: TF)

text: En konventionell handling anses inkommen till en myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Upptagningar anses inkomna till en myndighet när de gjorts tillgängliga för myndigheten. (

text: 2 kap. 6 §

text: TF) En handling anses enligt huvudregeln upprättad hos en myndighet när den har expedierats eller när ärendet till vilken den hör har avslutats (

text: 2 kap. 7 §

text: TF). Med expedierats avses i princip att handlingen har lämnat myndigheten.

text: Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, ska allmänna handlingar registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar dock endast handlingar för vilka sekretess gäller. I övrigt kan myndigheten själv välja om den vill registrera handlingarna eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. Om det är uppenbart att handlingen är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet

text: behöver den varken registreras eller hållas ordnad. (5 kap. 1 § tredje och fjärde stycket OSL)

text: Arbetsförmedlingen är undantagen från registreringsskyldigheten när det gäller handlingar i ärenden som rör enskilda arbetssökande (

text: 5 kap. 3 §

text: OSL och 2 § offentlighets- och sekretessförordningen [2009:641]). Allmänna handlingar i arbetsförmedlingsärenden måste dock hållas ordnade på ett sådant sätt att det utan svårighet kan fastställas om de kommit in till eller upprättats av myndigheten. Att så sker är helt avgörande för att den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar ska kunna tillgodoses (se

text: 4 kap. 1 §

text: OSL). Att handlingarna hålls ordnade på ett överskådligt sätt är vidare angeläget för att handläggningen av ärendena ska bli rationell, och är dessutom en förutsättning för en rättssäker överprövning. En god akthantering är också viktig för att tillsynsmyndigheter ska kunna genomföra sin efterhandsgranskning utan onödiga svårigheter. Dokumentation Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ett ärende antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att dokumentationsskyldigheten sträcker sig längre än till att gälla ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. JO har upprepade gånger också uttalat att det inte är tillräckligt att endast anteckna uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende. Alla beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse bör redovisas. Även uppgifter som enbart rör ärendets gång och som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter bör i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan t.ex. gälla att det har förekommit kontakter med parter, andra personer eller myndigheter. (Se vidare Förvaltningslagsutredningens betänkande,

text: SOU 2010:29 s. 464

text: f.)

text: Dokumentationsskyldigheten utgör grunden för en rad andra förvaltningsrättsliga regler som tillsammans syftar till att garantera den enskildes rättssäkerhet. Att dokumentationsskyldigheten uppfylls är en förutsättning för att det ska finnas ett fullgott beslutsunderlag. Det är vidare en av förutsättningarna för insyn i och kontroll av verksamheten samt har betydelse vid en eventuell överprövning. Saknas dokumentation blir det svårt, och i vissa fall till och med omöjligt, att överblicka vad som har hänt i ett enskilt ärende. För att den enskilde ska kunna utöva den rätt till partsinsyn som regleras i

text: 16 §

text: FL, och myndigheten sin kommunikationsskyldighet enligt

text: 17 §

text: FL, krävs också god dokumentation. Dessutom krävs det god dokumentation för att ett ärende ska kunna handläggas i den ordinarie handläggarens frånvaro, och det ligger naturligtvis också i myndighetens eget intresse att skapa ordning och reda i det interna arbetet. (Se bl.a.

text: SOU 2010:29 s. 464

text: och JO:s beslut den 27 februari 2013, dnr

text: I

text: 20 §

text: FL föreskrivs att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Har skälen utelämnats bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa denne om dem i efterhand.

text: Motiveringsskyldigheten syftar bl.a. till att garantera en saklig och enhetlig prövning. Motiveringar gör det också lättare för den enskilde att kontrollera om ett beslut är riktigt. De omständigheter som har varit avgörande för beslutet ska alltid framgå av beslutsmotiveringen.

text: JO har i ett antal ärenden markerat att formuleringen i

text: 20 §

text: FL inte kan uppfattas så att motiveringsskyldigheten bortfaller så snart det inte rör sig om ett slutligt beslut i ett ärende om myndighetsutövning. Ju mer ingripande ett beslut är för den enskilde, desto större krav kan dock ställas på myndighetens motivering av beslutet. (Se

text: SOU 2010:29 s. 492

text: f.)

text: Bedömning

text: Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen generellt när det gäller dokumentation i arbetsförmedlingsärenden, inklusive e-posthantering, och när det gäller känsliga personuppgifter? Hur säkerställer myndigheten att dessa följs? Arbetsförmedlingen har redogjort för myndighetens rutiner beträffande dokumentation i arbetsförmedlingsärenden och försett JO med handläggarstöd, checklistor m.m. som personalen har tillgång till i sitt arbete. Arbetsförmedlingen har också informerat om att alla nyanställda genomgår en förvaltningsrättsutbildning samt att myndighetens personal under 2011 och 2012 har genomgått en utbildning som bl.a. behandlat dokumentationsskyldigheten enligt

text: 15 §

text: FL. Enligt Arbetsförmedlingen har vikten av att dokumentera varje åtgärd i ett ärende varit i fokus under hela 2012, och utvecklingsarbetet inom programmet EKI och systemstödet ELDA förväntas ytterligare förbättra rutinerna för dokumentation och dokumenthantering. Utförliga handläggarstöd och omfattande utbildning om hur känsliga personuppgifter ska behandlas har redovisats. Arbetsförmedlingen har även uppgett att man för närvarande går igenom alla handläggarstöd i syfte att göra dem tydligare och mer lättillgängliga.

text: Jag kan mot denna bakgrund konstatera att myndighetens ledning synes ha god kännedom om de regler som gäller och vikten av att de följs. Myndigheten har också vidtagit åtgärder för att de ska få genomslag i verksamheten.

text: När det gäller de handläggarstöd som JO har tagit del av kan dock följande konstateras. Handläggarstöden är många och omfattar som regel vissa speciella områden. De framstår delvis som fragmentariska och svåröverskådliga, bl.a. genom olika korshänvisningar. Skrivningarna är ofta kortfattade och ger sällan någon djupare förståelse för de förvaltningsrättsliga regler som ligger bakom. I vissa fall ges intryck av att endast uppgifter som tillför ärendet en sakuppgift ska

text: dokumenteras. Som framgått ovan bör dock även uppgifter som enbart rör ärendets gång i stor utsträckning antecknas. Såvitt framkommit behandlar handläggarstöden inte heller vad som bör dokumenteras efter ett telefonsamtal eller ett möte med den arbetssökande. Vidare anges inte uttryckligen att hänvisningar ska göras från systemstödet AIS till handlingar om en arbetssökande som förvaras på andra ställen än i sökandedossiern, t.ex. i programpärmar (se bl.a. AFHS 35/2012 och AFHS 74/2011). I dessa avseenden kan handläggarstöden förbättras.

text: En fara med alltför många och specialiserade handläggarstöd är också att tillämparen förlitar sig på dessa utan att konsultera grundläggande lagstiftning på området (se bl.a. JO:s ärende 2963-2012). Enligt min mening bör myndigheten inom ramen för sitt interna utvecklingsarbete överväga att i ett sammanhållet dokument utförligt beskriva vad som utgör en fullgod dokumentation i ett arbetsförmedlingsärende och vilka konsekvenserna kan bli om dokumentationsskyldigheten åsidosätts. De synpunkter som framförts ovan bör därvid beaktas.

text: Även om Arbetsförmedlingens handläggarstöd på olika sätt kan förbättras, ger de användaren ett gott stöd i arbetet. Trots detta har JO upprepade gånger funnit belägg för dokumentationsbrister, liknande de som uppmärksammades under inspektionen i Karlstad, inom ramen för sin löpande granskning av anmälningsärenden. I vissa fall har de utretts närmare och lett till kritik mot myndigheten (se bl.a. JO:s ärenden 6094-2008, 6315-2009, 4166-2011, 1932-2012 och 5367-2012 ). I andra fall har brister noterats men inte bedömts utgöra tillräckliga skäl för vidare åtgärder från JO:s sida. I många av dessa ärenden har det, liksom i Karlstad, visat sig omöjligt att avgöra vad som hänt utifrån de handlingar som Arbetsförmedlingen har uppgett finns i dossiern. Efter att JO har tagit telefonkontakt med den ansvariga arbetsförmedlaren har händelseförloppet ofta kunnat klarläggas. Uppgifterna har dock inte funnits dokumenterade hos Arbetsförmedlingen.

text: Resultatet från de granskningar som bl.a. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, IAF, har gjort visar på liknande resultat (se rapport 2012:10 om Arbetsförmedlingens handläggning och dokumentation när anvisat arbete inte sökts). I rapporten konstateras att det inte fanns någon dokumentation relaterad till det aktuella ärendet i 30 procent av de granskade fallen. I de ärenden där det fanns sådan dokumentation saknades ändå i många fall dokumentation som gav stöd för de bedömningar Arbetsförmedlingen hade gjort.

text: JO:s och andras granskningar visar således att förvaltningsrättsliga regler och principer, liksom Arbetsförmedlingens egna rutiner för dokumentation, många gånger inte följts. Här krävs enligt min mening förbättringar. Myndighetens personal behöver få bättre kunskaper i grundläggande förvaltningsrätt och fördjupa sin förståelse för de skäl som motiverar gällande regler.

text: Hur ser Arbetsförmedlingen på uppgiften om att dokument som upprättas i AIS och skickas till arbetssökande inte sparas hos myndigheten? Arbetsförmedlingen har bekräftat att vissa dokument som upprättas av myndigheten och skickas ut till den arbetssökande inte sparas. Så har angetts vara fallet om dokumentet endast innehåller en standardtext. En notering om att dokumentet skickats ut och vilken typ av dokument det handlar om görs dock automatiskt i systemstödet AIS. Där sparas även eventuella skrivningar som inte finns i standardtexten. Anledningen till att man har denna ordning är enligt Arbetsförmedlingen systemets tekniska utformning som kommer att ses över i takt med den tekniska utvecklingen av systemstöden. Arbetsförmedlingen har vidare angett att standardtexterna finns tillgängliga på alla kontor.

text: En handling som skapas av Arbetsförmedlingen och skickas ut till den arbetssökande utgör en allmän handling, som myndigheten är skyldig att kunna ta fram. Förutsatt att en notering i AIS görs om vilket dokument som har skickats och att alla kontor kan tillhandahålla ett standardbrev motsvarande det som har sänts till den arbetssökande skulle arbetssättet möjligen kunna godtas. Det handlar dock i Arbetsförmedlingens fall om relativt många dokument som lämnar myndigheten utan att sparas någonstans. Med hänsyn till detta och till att standardtexter regelmässigt ändras finns en påtaglig risk för att kontoren inte kan tillhandahålla just den text som har skickats till den arbetssökande. Handläggningen riskerar därmed att komma i konflikt med offentlighetsprincipen, och oklarheter kan uppstå om vilken information som har lämnats sökanden. Som Arbetsförmedlingen uppgett är den nuvarande lösningen inte optimal och bör ses över.

text: Vilka rutiner har Arbetsförmedlingen när det gäller akt- och dokumenthantering och hur säkerställer myndigheten att kompletta akter (dossierer) kan tas fram vid behov (t.ex. vid en begäran om partsinsyn/handlingsutlämnande eller när uppgifterna behövs inför ett beslut)? Arbetsförmedlingen har uppgett att dokumentationen i AIS och i den fysiska sökandedossiern om en enskild arbetssökande utgör en gemensam enhet och att hänvisningar till samtliga pappershandlingar ska göras i AIS. Vidare har myndigheten angett att dess utvecklingsarbete ELDA förväntas leda till att sökandedossiererna digitaliseras bl.a. för att underlätta en rättssäker hantering av dokumenten.

text: Om Arbetsförmedlingens rutiner följs borde det vara möjligt att tillhandahålla samtliga handlingar som rör en viss arbetssökande under en viss tidsperiod. Vid såväl inspektionen i Karlstad som i den löpande granskningen av anmälningsärenden har JO dock kunnat konstatera att det är mycket vanligt att ofullständiga dossierer lämnas ut trots att samtliga handlingar som rör en viss person har efterfrågats. Detta torde dels bero på att hänvisningar till pappershandlingarna saknas i AIS, dels på att personalen har bristande kunskap om vilka handlingar som ingår i en komplett sökandedossier. Myndigheten måste genom utbildning och utvecklingsarbete se till att komma till rätta med dessa brister.

text: Hur ser Arbetsförmedlingen på uppgiften om att AIS begränsar handläggarnas möjligheter att motivera sina beslut? Arbetsförmedlingen har uppgett att motiveringsskyldigheten uppfylls genom att skälen för åtgärden redovisas i daganteckningarna eller i en särskild tjänsteanteckning, som bifogas beslutet. Arbetsförmedlingen har vidare uppgett att en hänvisning till daganteckningen respektive tjänsteanteckningen ska göras i beslutsdokumentet.

text: Förutsatt att myndighetens rutiner följs delar jag Arbetsförmedlingens uppfattning att motiveringsskyldigheten uppfylls. Förfaringssättet är dock onödigt komplicerat och inte utan risker. Vid inspektionen i Karlstad visade det sig att det endast i något fall framgick av dokumentationen i ärendet att motiveringen i daganteckningarna eller tjänsteanteckningen hade bifogats beslutet. Anmälningsgranskningen hos JO talar i samma riktning. Mot denna bakgrund bör möjligheterna att ändra beslutsmallarna utredas i samband med att det nya dokumenthanteringssystemet införs. Innan myndigheten har gjort detta är det dess skyldighet att se till att de nuvarande rutinerna följs. Sammanfattning Den sammantagna bilden av hur dokumentation liksom dokument- och akthantering har skötts på arbetsförmedlingskontoren är oroande.

text: Jag vill betona att de brister jag redovisat ovan har påträffats i flera olika ärendetyper och att de inte kan hänföras till något enskilt kontor eller handläggare. Problemen har förekommit generellt. Det är ytterst ledningens ansvar att säkerställa att korrekta rutiner finns och tillämpas i verksamheten. Att en myndighet ser till att reglerna om dokumentation samt dokument- och akthantering följs är av stor vikt för allmänhetens förtroende för myndigheten och dess verksamhet. Brister i dessa avseenden strider mot förvaltningsrättsliga regler och principer samt äventyrar den grundlagsskyddade rätten att ta del av allmänna handlingar. Med hänsyn till bristernas omfattning ser jag allvarligt på det som kommit fram.

text: Arbetsförmedlingen har uppgett att vikten av dokumentation har varit i fokus på myndigheten under hela 2012 och att rutinerna för dokumentation förväntas bli bättre i och med att det nya systemstödet tas i bruk och de omarbetade handläggarstöden görs tillgängliga.

text: Jag utgår från att Arbetsförmedlingen kommer att ägna fortsatt uppmärksamhet åt problemen och genom informationsinsatser göra arbetsförmedlingskontoren medvetna om vad jag har anfört här.

text: Jag förutsätter vidare att myndighetens ledning noga följer hur utvecklingsarbetet på arbetsförmedlingskontoren fortlöper och vidtar de åtgärder som krävs för att säkerställa att korrekta rutiner finns och att de tillämpas. Arbetsförmedlingen kritiseras för de brister som konstaterats.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Bristande tillgänglighet

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Vuxenutbildningscentrum (numera Vuxenutbildning Stockholm), utbildningsförvaltningen i Stockholms kommun. Hon gjorde gällande att Vuxenutbildningscentrum inte uppfyllde

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser om serviceskyldighet. I anmälan anfördes bl.a. följande. Vuxenutbildningscentrum, som administrerar kommunens vuxenutbildning och bl.a. utfärdar vissa betyg efter genomgångna kurser, hade under tiden den 10–14 september 2007 stängt för ”intagningsarbete”. AA försökte den 11 september 2007 utan framgång få kontakt med Vuxenutbildningscentrum för att få ett betyg utfärdat. Hon hade genom efterintagning kommit in på en utbildning vid Stockholms universitet som redan hade startat. För att hon skulle få börja på utbildningen behövde hon styrka sin allmänna behörighet med det aktuella betyget i Engelska A.

type: stycke

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade föredraganden per telefon upplysningar från BB, biträdande rektor och intagningsansvarig, Vuxenutbildning Stockholm. Han uppgav bl.a. följande.

text: Information om när Vuxenutbildning Stockholm har stängt för intagningsarbete meddelas genom anslag, via hemsidan och som telefonmeddelande. Om man behöver få ut ett betyg när enheten är stängd kan man vända sig till skolan som kan kontakta enheten via e-post. Varje skola har en handläggare hos enheten. Den enskilde kan även kontakta Vuxenutbildning Stockholm via e-post.

text: Därefter remitterades anmälan till Utbildningsnämnden i Stockholms kommun för utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan. Som sitt remissvar antog nämnden ett tjänsteutlåtande som hade upprättats av avdelningschefen CC vid vuxenutbildningsavdelningen. I utlåtandet anfördes bl.a. följande. [– – –] Rutinen för utlämnande av betyg från kommunal vuxenutbildning är att den studerande, efter avslutad kurs, vänder sig till den enskilda skolan och gör en betygsbeställning. Denna begäran skickas därefter till Vuxenutbildning Stockholm

text: för utskrift. Uppenbarligen har den studerande i detta fall inte haft vetskap om gången och har sålunda hamnat i en olycklig situation, i o m att Vuxenutbildning Stockholm varit ”stängt för intagning” och ej kunnat meddela den studerande hur ärendet skall hanteras. Under de perioder då Vuxenutbildning Stockholm är stängt för intagning meddelas detta via anslag, hemsidan och telefonsvarare. Det är under dessa perioder möjligt att nå enheten via e-post eller brev. En annan möjlighet är att först kontakta berörd skola vilken, i sin tur, gör en hemställan, enligt ovan till Vuxenutbildning Stockholm. Då den studerande i det aktuella fallet inte lyckats få kontakt med Vuxenutbildning Stockholm för att få ut sitt betyg, och då informationen om hur dylika ärenden ska hanteras ej verkar varit tillfyllest, vare sig från berörd skola eller Vuxenutbildning Stockholm, har detta resulterat i att Vuxenutbildning Stockholm brustit vad gäller skyndsamhetskravet vid utlämnande av allmän handling. Vuxenutbildning Stockholm kommer framgent tillse att respektive skola kontinuerligt informerar sina studerande om rutinerna för beställning av betyg, och samtidigt tillse att enheten även telefonledes kan nås då den är stängd för intagning.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon anförde därvid bl.a. att växeltelefonisten den

text: 11 september 2007 inte nämnde att hon kunde komma i kontakt med myndigheten via e-post utan att budskapet var att det var omöjligt att kontakta myndigheten.

text: I ett beslut den 20 februari 2009 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: I

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns bestämmelser om statliga och kommunala myndigheters serviceskyldighet gentemot enskilda.

text: 4 §

text: FL innehåller bestämmelser om myndigheternas skyldighet att lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. I

text: 5 §

text: FL regleras frågan om myndigheternas tillgänglighet.

text: Enligt bestämmelsen i

text: 5 §

text: FL ska myndigheterna ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda, ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt. En myndighet ska – med undantag för midsommarafton, julafton och nyårsafton – ha öppet under minst två timmar varje helgfri måndag– fredag för att kunna ta emot och registrera allmänna handlingar och för att kunna ta emot framställningar om att få ta del av allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten.

text: Bestämmelsen om öppethållandetider i

text: 5 §

text: FL trädde i kraft den 1 juli 1999. Om hur bestämmelsen ska förstås har i förarbetena anförts bl.a. följande (

text: prop. 1998/99:52 s. 7

text: f.).

text: Bestämmelsen bör ta sikte på tiderna för öppethållande hos myndigheternas registratorskontor eller motsvarande. Dessa kontor bör på vardagar i princip alltid vara tillgängliga för allmänheten i rimlig utsträckning. [– – –] Den föreslagna bestämmelsen kommer att bli tillämplig på myndigheternas verksamhet under alla vardagar. Den är emellertid betingad av frågan om öppethållande på klämdagar och vid liknande tillfällen då myndigheterna undantagsvis kan behöva ha en mer begränsad tid för öppethållande. Det skall alltså

text: betonas att det är frågan om ett absolut minimikrav – avsikten med förslaget är inte att nuvarande tider för öppethållande skall inskränkas. Bestämmelsen skall i stället förstås så att det normalt krävs ett längre öppethållande för att tillgodose allmänhetens intresse av insyn och service, men att det i undantagsfall är acceptabelt att inskränka öppethållandet till två timmar.

text: Bedömning

text: AA har gjort gällande att Vuxenutbildning Stockholm (nedan Vuxenutbildningen), genom att stänga för s.k. intagningsarbete, har brustit i serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: . Hon har uppgett att hon inte har kunnat komma i kontakt med Vuxenutbildningen och få ett betyg utfärdat.

text: Av remissvaret framgår att Vuxenutbildningen under återkommande perioder är stängd för intagningsarbete och att enda möjligheten att kommunicera med enheten under dessa perioder har varit att använda sig av brev eller e-brev. Utbildningsnämnden har uppgett bl.a. att den information som lämnats till AA inte har varit tillfyllest, att Vuxenutbildningen kommer att tillse att respektive skola kontinuerligt informerar sina studerande om rutinerna för beställning av betyg och att det framledes ska vara möjligt att nå Vuxenutbildningen även per telefon när enheten är stängd för intagningsarbete.

text: I remissvaret behandlas frågan om Vuxenutbildningens tillgänglighet enbart utifrån aspekten att personer som studerar eller har studerat inom Vuxenutbildningens verksamhetsområde behöver komma i kontakt med enheten för att få betygshandlingar utfärdade. Emellertid kan självfallet även andra personer ha behov av att komma i kontakt med Vuxenutbildningen rörande olika frågor med anknytning till verksamheten. Saken måste således ses i ett vidare perspektiv. Hur långt en myndighet kan begränsa sin tillgänglighet är en avvägningsfråga som myndigheten får avgöra med hänsyn främst till verksamhetens art, arbets- och resurssituationen och den grundlagsskyddade rätten för envar att ta del av allmänna handlingar.

text: Som framgår av redovisningen ovan innehåller

text: 5 §

text: FL vissa minimikrav vad gäller myndigheters öppethållandetider för att ta emot besök och telefonsamtal. Av detta följer att det inte är tillräckligt att det går att skicka brev och e-brev till Vuxenutbildningen när den är ”stängd” för intagningsarbete. Vuxenutbildningen har således åsidosatt bestämmelsen i

text: 5 §

text: FL och förtjänar kritik. Att det, enligt vad nämnden förutskickat i remissvaret, ska bli möjligt att kontakta enheten även per telefon under intagningsarbetet är självfallet ett steg i rätt riktning. För att uppfylla kraven på tillgänglighet måste dock en myndighet även kunna nås genom personliga besök.

text: Handläggare vid JO:s kansli har under ärendets handläggning noterat att det av den information som lämnas på kommunens hemsida framgår att det på fredagar varken finns möjlighet att besöka Vuxenutbildningen eller att komma i kontakt med den per telefon. Jag har inte funnit tillräckliga skäl att inom ramen för detta ärende vidta någon åtgärd i anledning av denna iakttagelse. Jag förutsätter emellertid att utbildningsnämnden tillser att erforderlig översyn av Vuxenutbildningens tider för öppethållande genomförs.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det anförda.

type: avgorande


nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Överlämnande av myndighetsutövning

title: En kommunal myndighets rätt att till enskilda överlämna förvaltningsuppgifter: att på gator anordna farthinder och sätta upp vägmärken härom

text: Bakgrund

text: Av de i en anmälan ingående handlingarna framgick bl.a. att Tekniska nämnden i Botkyrka kommun enligt protokoll den 14 april 1997, § 32, hade beslutat att fastställa ”riktlinjer för utplacering av egna tillfälliga farthinder i bostadsområden” enligt följande.

text: Riktlinjer för tillfälliga farthinder i bostadsområden

text: Antalet telefonsamtal från föräldrar som kräver åtgärder för att förbättra barnens säkerhet i trafiken ökar för varje år. Oftast är det fråga om lokalgator och återvändsgator i bostadsområden. Genomgående är att man vill att 30-skyltar skall sättas upp eller att farthinder av något slag – helst gupp – skall anläggas. Tekniska förvaltningen anger i tjänsteutlåtande 1997-03-14 bl a att möjligheterna att besluta om hastighetsbegränsning till 30 km/tim i rena bostadsområden är små. Enligt Trafiksäkerhetsverkets, nuvarande Vägverket, rekommendationer skall sådan föreskrift endast utfärdas vid skolor och barnstugor, där antalet barn på eller vid vägen är större än man har anledning förvänta sig. Möjligheterna för de boende att få farthinder anlagda genom kommunens försorg är inte heller stora, då antal fordon per timme liksom uppmätt hastighet praktiskt taget aldrig uppgår till sådana nivåer som motiverar anläggande av farthinder. De boende upplever riskerna mera påtagligt än vad förvaltningen har möjlighet till. Därför har under senare år de boende själva fått placera ut farthinder sommartid i form av blomlådor, ställda i sicksack på lämplig sträcka med varningsmärke ”Avsmalnande väg” i varje ände.

text: Dessvärre har utformning, placering och skötsel av blomlådorna varierat. Eftersom kommunen har väghållaransvar är det viktigt att tillse att lådorna utformas och placeras på ett tilltalande och trafiksäkert sätt. För att få ett enhetligt utseende på dessa tillfälliga farthinder har tekniska förvaltningen utarbetat riktlinjer för utformning, utmärkning och placering enligt följande: 4. Utplacering skall endast medges på lokalgator och återvändsgator i bostadsområden. 5. Blomlådorna skall vara av trä, fyrkantiga, vitmålade, storlek 100 x 100 cm, med självhäftande eller fastspikade reflexer på varje sida. 6. Blomlådorna skall placeras på följande avstånd:

text: vägbredd avstånd mellan blomlådorna, ca 5 m 10 m 6 m 9 m 7 m 8 m 7. Blomlådorna får endast vara utställda 1 maj –30 september. 8. De boende svarar på egen bekostnad för tillverkning, anskaffning, utplacering och tillsyn av lådor, plantor och varningsmärken efter samråd med väghållningsenheten. 9. De boende skall utse kontaktperson, som dels håller kontakt med väghållningsenheten, dels informerar sina grannar om blomlådeprojektet. 10. Särskild överenskommelse skall träffas om villkoren för utplacering av blomlådorna.

text: I en inom väghållningsenheten upprättad, odaterad handling, rubricerad ”Utformning av tillfälliga farthinder i bostadsområden”, återgavs ovan angivna riktlinjer med några undantag och tillägg, bl.a. följande punkt (en dubblerad ”5”):

text: Varningsmärket VMF 1.1.3.1 ”Avsmalnande väg” – – – skall uppsättas i varje ände av den aktuella sträckan.

text: Anmälan

text: I en i slutet av oktober 1999 gjord anmälan till JO ifrågasatte AA, med hänvisning till tekniska nämndens beslut om farthinder och följder härav, om kommunen hade rätt att ”anmana/tillåta kommuninnevånarna bilda medborgargarde”. Därvid beskrev han trafiksäkerhetsmässiga brister som enligt hans mening hade uppkommit, delvis genom att nämndens riktlinjer inte hade efterlevts; bl.a. förekom att vägmärken saknades. I vad han ytterligare anförde reste han frågor om bl.a. ansvar enligt vissa bestämmelser om rubbande av anordningar för trafiken samt om förorsakande av fara eller olägenhet för trafiken på en väg.

text: Utredning

text: Genom remiss begärdes av tekniska nämnden yttrande över anmälan mot bakgrund av kommunens ansvar som väg- eller gatuhållare, varvid angavs att – bland annat –

text: och

text: 85 §§

text: vägmärkesförordningen (1978:1001)

text: var att beakta. Nämnden svarade genom att överlämna tekniska förvaltningens utlåtande i ärendet.

text: – – – Då många önskemål framförts till förvaltningen från boende om att förbättra trafiksäkerheten så behandlade nämnden 1997-04-14, § 32 riktlinjer för tillfälliga farthinder i bostadsområden. Dessa riktlinjer framgår av bifogade handlingar [se Bakgrund ovan; JO:s anm.] Som underlag för dessa riktlinjer har kunskaper inhämtats från andra kommuner som prövat att låta enskilda personer på egen bekostnad få anordna tillfälliga anordningar för att på så sätt skapa ökad trafiksäkerhet under sommarhalvåret. Utformning av anordningar och tillhörande vägmärken följer de regler som finns i

text: vägmärkesförordningen

text: . När ett önskemål blir aktuellt så sker en prövning från fall till fall. Vad som är väsentligt i de fall kommunen tillstyrker önskemålet är att utformningen blir korrekt, att berörda grannar tillstyrker förslaget samt att det under hela perioden finns ansvarig person som kommunen kan nå. Efterlevnaden av dessa villkor är väsentliga eftersom kommunen som väghållare är ansvarig för trafiksäkerheten på vägarna även om anordningarna bekostas och placeras ut av enskilda personer.

text: Under de tre sommarperioder som dessa riktlinjer funnits har ett tiotal ansökningar behandlats varje sommar. Ansökningarna har i de flesta fall berört lokala bostadsgator. De riktlinjer som ställts upp har i huvudsak följts. Under den gångna sommaren har det visat sig att det vid flertal tillfällen kommit upp anordningar utan förvaltningens kännedom eller tillstånd. Vidare har vid flera tillfällen gällande föreskrifter ej följts. Detta har också i brev framförts till kommunen av AA. Handläggningen av detta brev påbörjades ca en vecka innan tiden för de tillfälliga tillstånden löpte ut. I tjänsteanteckningar har förvaltningen per telefon försökt meddela AA att en generell översyn och omprövning av villkoren för tillstånden skulle ske via tekniska nämnden under hösten. AA:s begäran om att få placera blomlådor vid fastigheten T 21:434 har inte behandlats av skäl som redovisats ovan. Av olika anledningar kunde förvaltningen ej komma i kontakt med den sökande per telefon. Något skriftligt svar har ej lämnats. Skälet till detta är att de aktuella frågeställningarna vid ett flertal tillfällen har diskuterats med AA varför förvaltningen bedömde att ett skriftligt svar ej var nödvändigt. En utvärdering av de av nämnden godkända riktlinjerna har behandlats vid nämndens sammanträde 1999-11-15, § 82. Förvaltningen konstaterade bl.a. vid utvärderingen att fastighetsägarna över lag ej följde gällande regler och vissa tillfrågade inte kommunen utan arrangerade diverse egna anordningar. Resultatet av detta var att trafiksäkerheten i många fall försämrades. Utvärderingen av riktlinjerna innebar att nämnden beslöt ”– – – [se nedan; JO:s anm.] – – – ”

text: I nämndens protokoll redovisades utvärderingen, efter en inledning, så som följer.

text: – – – Under 1999 har överenskommelse tecknats med boende på ett 10-tal vägar. Åtgärderna har medverkat till sänkt hastighet vid farthindren, men i övrigt har försöket till övervägande del givit negativa erfarenheter. Dessa redovisas i tekniska förvaltningens tjänsteutlåtande 1999-10-27. Förvaltningen som efter försöksperiodens slut inte kan finna att utplaceringen av farthinder i form av blomlådor givit några tydliga positiva effekter föreslår att fartdämpning i stället bör göras permanent av kommunen enligt den plan som ska upprättas efter det att trafiknätsanalys gjorts för kommunen med ”Lugna gatan” som målsättning. Tekniska nämnden beslutar att inför kommande år inte tillåta utplacering av egna tillfälliga farthinder annat än i speciellt motiverade fall.

text: AA yttrade sig över vad nämnden anfört.

text: I ett beslut den 8 januari 2002 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Anmälan har gett anledning att ställa den grundläggande frågan huruvida kommunen över huvud taget ägt överlåta till enskilda att på gator anordna farthinder och att sätta upp tillhörande vägmärken. Bakgrunden är bestämmelser i

text: regeringsformen

text: och

text: kommunallagen (1991:900)

text: om möjligheterna att till enskilda överlämna förvaltningsuppgifter. En förvaltningsuppgift kan sålunda enligt

text: 11 kap.

text: 6 § tredje stycket regeringsformen

text: överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar eller till enskild individ. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, skall det ske med stöd av lag.

text: I avsaknad av en närmare reglering har frågor om överlämnande på det kommunala området av sådana förvaltningsuppgifter, som inte innefattar myndighetsutövning, varit diskuterade i den juridiska litteraturen (se Marcusson, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989, bl.a. s. 29 f., 104 f. och 382 f. med hänvisningar). Rättsfall har emellertid förekommit, innebärande att en kommuns skyldighet enligt en viss lag inte får överlåtas på någon annan (jfr

text: RÅ 1976 ref. 51

text: och

text: RÅ 1977 ref. 38

text: Bestämmelser har så småningom införts i

text: kommunallagen

text: genom regler om kommunala företag (

text: bet. 1990/91:KU38 s. 42

text: f. och 161). Efter en senare utvidgning av tillämpningsområdet föreskrivs med allmän räckvidd (

text: prop. 1993/94:188 s. 38

text: f.) följande i

text: 3 kap. 16 §

text: Kommuner och landsting får efter beslut av fullmäktige lämna över vården av en kommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte föreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. Vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning får dock enligt

text: 11 kap. 6 § regeringsformen

text: överlämnas endast om det finns stöd för det i lag. – – – Vad som menas med att en särskild ordning föreskrivits har i någon mån belysts i förarbeten till paragrafen. Regeringen anförde sålunda följande (

text: prop. 1992/93:43 s. 5

text: ; se även

text: prop. 1990/91:117 s. 51

text: En grundläggande princip är att den verksamhet som överlämnas till privaträttsliga organ skall falla inom den kommunala kompetensen och att risken för kompetensöverskridanden vid verksamhetens utövande skall vara ringa. – – – En ytterligare begränsning gäller på de specialreglerade områdena. En kommunal angelägenhet får i princip inte överlåtas till ett särskilt rättssubjekt, om det i en författning har angivits att ett visst kommunalt organ skall handha detta. Detta utesluter dock inte att vissa delar av en specialreglerad uppgift, t.ex. vissa driftsfrågor eller andra verkställighetsuppgifter, kan bedrivas i privaträttsliga former. Möjligheterna till detta är främst beroende av hur speciallagstiftningen är utformad inom det aktuella området. En förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning får överlämnas till ett privaträttsligt subjekt bara om det finns lagstöd för detta. Detta följer av

text: 11 kap. 6 § regeringsformen

text: . Också andra författningsbestämmelser kan innebära att verksamheten skall bedrivas i viss form. När det nu gäller förhållandena i ärendet förutsätter jag att kommunen är huvudman för berörda gator och därmed skall svara för iordningställandet och underhållet av dessa i enlighet med

text: 6 kap.

text: och

text: 30 §§

text: plan- och bygglagen

text: (1987:10, PBL). PBL anger inget om möjligheter att till enskilda överlämna sådana uppgifter, utom genom bestämmande om själva huvudmannaskapet. I fråga om kommunens organiserande av dessa uppgifter anges i det nu berörda avsnittet i lagen inte något närmare. Enligt 1 kap. 7 § gäller emellertid att det i varje kommun skall finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommunens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet och ha det närmaste inseendet över byggnadsverksamheten. (Lydelsen, som tillkommit med nya

text: kommunallagen

text: och därvid inte särskilt motiverats i förarbetena, var ursprungligen en annan, men

text: ”kommunen” förutsattes då vid tillämpningen av ett näraliggande avsnitt av 6 kap., om gatukostnader m.m., verka genom en kommunal nämnd efter delegation;

text: prop. 1985/86:1 s. 222

text: och

text: Redan det i

text: 6 kap.

text: PBL angivna får anses innebära att en i

text: kommunallagens

text: mening ”särskild ordning” gäller för kommunens gatuhållning. Området är, med ett annat uttryck, ”specialreglerat”, varför enligt lagens ordalydelse sådan förvaltning inte får överlämnas till enskild.

text: Vad beträffar den närmare innebörden av uppgifterna med gatuhållning märks att gator m.m. till bredd och utformning i övrigt skall stämma överens med detaljplanen för området; mindre avvikelser får göras, om syftet med planen inte motverkas (6 kap. 27 §). I en detaljplan kan bestämmas även ”sådana detaljer som bredd på körbanor, separering av olika trafikslag, beläggning, farthinder, utfartsbegränsningar, plantering, belysning etc.” (Boverket, Boken om detaljplan och områdesbestämmelser, Allmänna råd 1996:1, s. 74; se även s. 75, 90 och 161. Jfr

text: 5 kap. 3 § andra stycket

text: PBL och

text: prop. 1985/86:1 s. 583

text: f.).

text: Av detta framgår att gatuhållning inbegriper åtskilligt mer än ren skötsel av gator o.d. Med det senare avser jag sådant som beträffande allmänna vägar, för vilka staten – genom Vägverket – i allmänhet är väghållare (

text: och

text: 6 §§

text: väglagen

text: , 1971:948), framgår av de relativt utförliga bestämmelserna om i väghållning ingående ”drift av väg”. Däri innefattas t.ex. reparation, renhållning och underhållsarbeten (

text: och

text: 26 §§

text: väglagen

text: samt 45 § vägkungörelsen, 1971:954). Motsvarande åtgärder med gator torde kunna hänföras till vad som enligt nyss återgivna förarbeten till

text: kommunallagen

text: kan överlämnas till enskilda (”driftsfrågor eller andra verkställighetsuppgifter”).

text: I gatuhållning ingår, enligt vad som alltså följer av planlagstiftningen, något mera: kvalificerade ställningstaganden till och kontroll av gatornas utformning, t.ex. begränsningar i deras användning ”för avsett ändamål” (

text: 6 kap. 26 § andra stycket

text: PBL). Att en kommun till enskilda överlämnar sådana centrala, i en författning föreskrivna uppgifter är inte ens enligt

text: kommunallagens

text: ovan återgivna förarbeten tillåtet.

text: Nämnden har i det aktuella fallet visserligen fattat ett grundläggande beslut härvidlag, om ”riktlinjer”. Men enligt dessa har de enskilda fått svara för bl.a. ”utplacering och tillsyn” av lådor m.m. ”efter samråd med” företrädare för nämnden. Något uppdrag åt t.ex. en anställd att besluta på nämndens vägnar i de enskilda fallen har inte meddelats, såvitt direkt framkommit om handläggningen i anslutning till fastställandet av riktlinjerna (jfr

text: 6 kap.

text: och

text: 37 §§

text: kommunallagen

text: , om delegering av ärenden inom en nämnd). Däremot uppges i nämndens yttrande till JO att det skulle ha förekommit ”ansökningar” och att en prövning skett från fall till fall, något som i och för sig kan tyda på att beslut om utformningen har fattats av nämnden eller av någon på dess vägnar. Av utredningen framgår att nämnden ändå inte haft det inflytande på de faktiska förhållandena som varit nödvändigt.

text: Med hänsyn till det nu angivna är det oklart i vad mån tekniska nämnden – genom beslutet om riktlinjer och efterföljande handläggning – till enskilda överlämnat delar av gatuhållningen. I alla händelser tyder inget på att kommunfullmäktige i sammanhanget skulle ha fattat något beslut av det slag som avses i

text: 3 kap. 16 § första stycket kommunallagen

text: , vilket utgör en förutsättning för en kommunal förvaltningsuppgifts överlämnande.

text: Vad som enligt riktlinjerna kunde överlämnas till de enskilda inbegrep uppgiften att ombesörja vägmärken om farthindren. Därvidlag blir den närmare regleringen i

text: vägmärkesförordningen

text: av intresse.

text: Sådana märken som det här gällde (varningsmärke enligt 15 § 1.1.3.1) skall enligt 80 § första stycket sättas upp och underhållas, i fråga om väg som inte är enskild, av den myndighet som handhar väg- eller gatuhållningen. Detsamma gäller för övrigt även andra trafikanordningar som är tänkbara i sammanhanget, såsom utmärkning av fast hinder enligt 68 §. Vidare skall, med här inte aktuella undantag, kostnader för uppsättning och underhåll betalas av den som svarar för åtgärderna (82 §). Dessa åtgärder får inte utföras av någon annan än den som det åligger att vidta dem, och de får inte heller utföras på annat sätt än som anges i förordningen eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av den (85 §). Förbudet är straffsanktionerat: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 85 § döms till böter (86 §).

text: Specialregleringen av gatuhållningen innebär i denna del således ett uttryckligt förbud mot att annan än ansvarig myndighet utför åtgärderna. Nämndens riktlinjer var inte förenliga med detta förbud och kunde tydligen leda till att enskilda begick straffbelagda förseelser. Dessutom var de oförenliga med förordningens reglering av betalningsansvaret. – Även om den rättsliga regleringen i ärendet i övrigt kan anses på sätt och vis svårgripbar, föreligger i fråga om vägmärkena tydliga bestämmelser, som nämnden alltså har förbisett eller satt sig över.

text: Vägmärken har, jämte sin uppenbara praktiska betydelse, följande särskilda rättsliga innebörd.

text: Vägmärkesförordningen

text: gäller anvisningar för trafik på väg och i terräng genom bl.a. vägmärken – såsom varningsmärken – och vägmarkeringar (

text: och

text: 5 §§

text: vägmärkesförordningen

text: ). Enligt

text: 2 kap. 2 § första stycket trafikförordningen (1998:1276)

text: skall trafikanter följa anvisningar för trafiken som meddelas genom bl.a. vägmärken. Brott mot denna bestämmelse medför straff (penningböter) enligt

text: 14 kap. 3 § 1 a

text: och

text: 6 § 1 a.

text: (Motsvarande bestämmelser var tidigare 7 § första stycket och 164 § första stycket 2 vägtrafikkungörelsen, 1972:603.) Med hänsyn härtill kan det göras gällande att befattning med vägmärken utgör myndighetsutövning, åtminstone i den utsträckning som därvid bestäms att sådana skall sättas upp och var det skall ske (jfr bl.a.

text: 11 § vägmärkesförordningen

text: ). Det rör sig här visserligen inte om myndighetsutövning av välkänd typ, såsom meddelande av tillstånd och förbud. Men åtgärderna har ”indirekta rättsverkningar på det sättet, att de kommer att läggas till grund för senare beslut eller kommer att utgöra rättsfakta vid tillämpning av olika rättsregler” (Strömberg, Allmän förvaltningsrätt, 20 u. 2000 s. 59 f., jfr s. 20; se även Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 u. 1992 s. 32).

text: I så fall krävs, enligt den inledningsvis angivna grundlagsbestämmelsen, stöd i lag för att överlämna förvaltningsuppgifter som innefattar sådan befattning med vägmärken. Sådant stöd finns inte i detta fall. Av vad jag ovan sagt följer emellertid att tekniska nämndens förfarande i den nu berörda delen stred mot författning, oberoende av vilken uppfattning man har i frågan om myndighetsutövning.

text: Vad AA anfört i övrigt ger inte tillräcklig anledning till utredning. – – –

text: Med den kritik i vissa hänseenden som jag ovan uttalat avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Bild- och ljudupptagning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot Kriminalvården om kameraövervakning i bostadsrum på avskildhetsavdelning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 juli 2010, uppgav AA att bostadsrummen på avskildhetsavdelningarna i de nya säkerhetsenheterna (i anstalterna Kumla, Hall och Saltvik) övervakas med hjälp av kamera. Enligt AA var det synnerligen kränkande att bli filmad dygnet runt. Han ifrågasatte om kameraövervakningen var förenlig med svensk lagstiftning.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret) följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har inhämtat yttrande från Regionerna Mitt, Stockholm och Nord varav huvudsakligen följande framgår. Det är riktigt att avskildhetsrummen i säkerhetsavdelningarna på anstalterna Kumla, Hall och Saltvik är utrustade med övervakningskamera. Vid anstalterna Hall och Saltvik har kamerorna hittills inte använts. Vid anstalten Kumla har kameran använts vid ett tillfälle. I det fallet var den intagne mycket utåtagerande och hotfull mot personalen. När den intagne inte längre var utåtagerande och hotfull avbröt anstalten videoövervakningen och ett skydd monterades för kameran. Detta tillfälle har Kriminalvården vidare redogjort för i sitt yttrande till Justitieombudsmannen i ärende 2316-2010. Även vid andra anstalter förekommer kameraövervakning av avskildhetsrum.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 § lagen (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning (LAK) framgår bl.a. att allmän kameraövervakning ska ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Att kamerorna vid aktuella enheter bara använts en gång visar att Kriminalvården är mycket restriktiv i sin användning av dem. Syftet med kamerorna är att försäkra sig om den intagnes egen säkerhet och att snabbt kunna ingripa vid självskadande beteenden. Genom kamerorna finns också möjlighet att skydda den intagne mot

text: otillbörliga åtgärder liksom möjlighet att skydda personal mot anklagelser om övergrepp eller annat missbruk. När kameraövervakningen inte längre behövdes i Kumlafallet avbröts den. I ärende 2286-2002 har Justitieombudsmannen berört förutsättningarna för kameraövervakning i observationsrum. Kriminalvårdens användning av de här aktuella kamerorna i avskildhetsrummen sker efter behov och i enlighet med de principer som redovisats i det nyss angivna JO-ärendet. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: framgår att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter.

text: I

text: artikel 2 i Europakonventionen

text: stadgas att envars rätt till livet ska skyddas genom lag. Ingen ska avsiktligen berövas livet utom för att verkställa domstols dom i de fall då han dömts för brott som enligt lag är belagt med sådant straff. Av bestämmelsen följer bl.a. en skyldighet att vidta alla rimliga åtgärder som krävs för att frihetsberövade personers hälsa och välbefinnande skyddas liksom en skyldighet att vidta rimliga åtgärder för att minimera en känd risk för självmord (se bl.a. Keenan./.Förenade kungariket, ansökan nr

text: , dom den 3 april 2001).

text: I

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: föreskrivs följande. Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i andra fall än som avses i 4 och 5 §§. Var och en är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande.

text: Enligt andra stycket i bestämmelsen är därutöver var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden.

text: Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: framgår att skyddet mot bl.a. kroppsligt ingrepp och mot intrång som innebär övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden får, i den utsträckning som medges i 21–24 §§ , begränsas genom lag.

text: Enligt

text: 2 kap. 21 § regeringsformen

text: får begränsningar enligt 20 § göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett

text: hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning.

text: I lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning finns bestämmelser om användning av övervakningsutrustning (allmän kameraövervakning). Enligt

text: 1 §

text: ska allmän kameraövervakning ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet. Av

text: 3 §

text: framgår att upplysning om allmän kameraövervakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt. Upplysningsplikten gäller även om varken tillstånd eller anmälan krävs för övervakningen och även i de fall då övervakningen avser en plats dit allmänheten inte har tillträde (se

text: prop. 1997/98:64 s. 53

text: De flesta av bestämmelserna i lagen om allmän kameraövervakning gäller inte för övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Om kameraövervakning av en sådan plats innefattar automatiserad behandling av personuppgifter är däremot

text: personuppgiftslagens (1998:204)

text: bestämmelser tillämpliga, se

text: 5 §

text: . Av

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: framgår att behandling av personuppgifter, som inte har bearbetats eller strukturerats på ett sätt som påtagligt underlättar sökningar eller sammanställningar i princip får utföras, om den inte innebär en kränkning av den övervakades personliga integritet. Den personuppgiftsbehandling som är aktuell i ärendet är att betrakta som ostrukturerad i den mening som avses i

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , som trädde i kraft den 1 april 2011, ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i

text: 9 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt. I

text: 1 kap. 6 § andra stycket fängelselagen

text: anges att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Bedömning

text: AA var tidpunkten för anmälningen placerad på normalavdelning i säkerhetsenheten i anstalten Kumla.

text: Säkerhetsenheter finns förutom i anstalten Kumla i anstalterna Hall och Saltvik. Kännetecknande för säkerhetsenheterna är bl.a. den goda tillgången på tekniska skyddsanordningar, t.ex. övervakningskameror. Den höga grad av kontroll, som dessa skyddsanordningar möjliggör, gäller i förhållande till alla intagna i enheterna.

text: I detta ärende är det fråga om kameraövervakning av ett bostadsrum på avskildhetsavdelningen inom säkerhetsenheten. Här finns övervakningskameror i samtliga rum. Frågan är om sådan övervakning är kränkande i den mening som avses i

text: 5 a § andra stycket personuppgiftslagen

text: eller olämplig av någon annan anledning.

text: Enligt förarbetena till

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: ligger det i sakens natur att tillämpningen av bestämmelsen får bygga på en intresseavvägning, där den övervakades intresse av en fredad, privat sfär vägs mot andra motstående intressen i det enskilda fallet (

text: prop. 2005/06:173 s. 26

text: f.). En fråga som därvid ska ställas är om syftet med kameraövervakningen kan uppnås på något mindre ingripande sätt. Viktigt faktorer i sammanhanget är också hur länge det inspelade materialet sparas och åtkomsten till det inspelade materialet. Kamerans placering har också betydelse.

text: Kriminalvården har i remissvaret anfört att syftet med kameraövervakningen är att försäkra sig om den intagnes egen säkerhet och att snabbt kunna ingripa vid självskadande beteenden. Genom kamerorna finns också möjlighet att skydda den intagne mot otillbörliga åtgärder liksom möjlighet att skydda personal mot anklagelser om övergrepp eller annat missbruk. Jag har i ett annat ärende fått veta att inspelningarna raderas automatiskt efter ca två veckor.

text: Vid en nyligen företagen inspektion av säkerhetsenheten i anstalten Saltvik framgick att en intagen som avskiljs, i de fall beslut om kontinuerlig övervakning inte fattats, förses med en ”mössa” med vilken han kan täcka över kameran i avskildhetsavdelningens bostadsrum. Detta ser jag som en lämplig åtgärd som säkerställer att den intagne vet när han inte kameraövervakas trots att det finns en kamera monterad i rummet. Av remissvaret i detta ärende framgår också att kameraövervakning av aktuella bostadsrum endast sker undantagsvis, bl.a. för att skydda den intagne från självskadande beteende.

text: Såvitt framkommit sker kameraövervakning alltså i avskildhetsavdelningarnas bostadsrum restriktivt och efter en bedömning i det enskilda fallet. Jag har ingenting att erinra häremot.

text: Det har i inte heller i övrigt framkommit någon anledning till kritik från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Delgivning Dokumentation Underrättelse Verkställighet

title: Allvarlig kritik mot Stadsbyggnadsnämnden i Haninge kommun för felaktig handläggning av ärenden om flyttning av två bilar

sammanfattning: I två tidigare ärenden har JO riktat kritik mot Stadsbyggnadsnämnden i Haninge kommun för felaktig handläggning av ärenden om flyttning av bilar. Stadsbyggnadsnämnden får nu allvarlig kritik. Nämnden har vid handläggningen av två ärenden om flyttning av bilar inte delgett bilägaren underrättelser om besluten om flyttningen. Dessutom har nämnden beslutat om omedelbar verkställighet av flyttningsbesluten utan att det fanns skäl för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Stadsbyggnadsnämnden i Haninge kommun med anledning av handläggningen av två ärenden om flyttning av bilar. Klagomålen avsåg bl.a. att stadsbyggnadsnämnden enligt AA felaktigt hade beslutat att flytta och skrota hans två personbilar utan att han dessförinnan hade uppmanats att avlägsna dem. Han hade inte heller i efterhand underrättats om nämndens beslut att flytta och skrota bilarna.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingarna i de ärenden som avsåg AA:s två personbilar (dnr 2016-059 och 2016-060).

text: Av handlingarna framgick att stadsbyggnadsnämnden den 11 mars 2016 fattade två beslut om flyttning av AA:s personbilar – vilka bedömdes utgöra s.k. fordonsvrak – och att besluten skulle verkställas omedelbart. Det framgick inte om AA dessförinnan uppmanades att flytta bilarna eller om han underrättades om besluten. Det framgick inte heller när besluten om flyttning av bilarna verkställdes. Bilarna skrotades den 17 mars 2016.

text: JO begärde in muntliga upplysningar från trafikhandläggaren BB vid stadsbyggnadsförvaltningen.

text: JO uppmanade stadsbyggnadsnämnden att yttra sig över handläggningen av ärendena. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelserna om underrättelse till ägaren i lagen (

text: ) om flyttning av

text: fordon i vissa fall, LFF, och förordningen (

text: ) om flyttning av fordon i vissa fall, FFF.

text: Stadsbyggnadsnämnden beslutade att lämna följande remissvar:

text: Sammanfattning

text: Kommunen har utrett den handläggning som skett i ärendet. Kommunens handläggare har uppmärksammat att bilarna stått olovligen parkerade på kommunens mark och utfärdat parkeringsanmärkningar på båda bilarna. Parkeringsavgifterna har inte betalats och bilarna har olovligen stått parkerade på kommunens mark i drygt tre veckor. Bilarna har varit vandaliserade och i okörbart skick, varför kommunen har bedömt att de var fordonsvrak. Kommunen har beslutat att skrota dem omedelbart utan att först meddela ägaren. De brister som framkommit i handläggningen består i att ägaren först borde ha anmodats att flytta bilarna själv och skriftligen underrättats om kommunens beslut. Att så inte har skett beror på att kommunens handläggningsrutiner för fordonsflytt har varit otydliga. Kommunen har under våren 2015 köpt ett dataprogram för hantering av fordonsflyttsärenden för att säkerställa en korrekt och lagenlig handläggning. Kommunen anser att handläggningen i ärendet trots detta har brustit och kommer att se över rutinerna kring hur dokumentation i programmet sker för att liknande misstag ska undvikas i framtiden.

text: Förvaltningens synpunkter

text: Handläggaren har gjort en vederbörlig utredning av fordonen och då kommit fram till att fordonen är fordonsvrak med hänsyn till ett obrukbart skick, ett obefintligt värde och att de måste anses övergivna pga den tid de stått på samma plats. I de upprättade protokollen framgår besluten att fordonen ska flyttas pga att de är fordonsvrak. Det framgår inte att det funnits behov av att verkställa flyttningen omedelbart, enligt 4 § första stycket FFF. I stället skulle skriftliga anmaningar ha fästs på de båda fordonen om att flytta dem senast en viss dag, enligt andra stycket samma paragraf, samt kopior av meddelandena skickats till ägaren. Ägaren skulle dessutom ha underrättats om besluten i enlighet med 5 § FFF. Kommunen har under våren 2015 köpt ett dataprogram för hantering av fordonsflyttsärenden för att säkerställa en korrekt och lagenlig handläggning. Trots att det nya programmet används i handläggningen, har handläggningen i ärendet brustit. Med anledning av det inträffade kommer kommunen att se över rutinerna kring hur dokumentation i programmet sker för att liknande misstag ska undvikas i framtiden.

text: AA kommenterade remissvaret och begärde skadestånd av Haninge kommun.

text: Rättslig reglering

text: Flyttning av fordon får ske under de förutsättningar som anges i LFF och FFF. Ett fordon får flyttas bl.a. om det är ett fordonsvrak (2 § 7 FFF), vilket betyder att fordonet med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses vara övergivet och att det uppenbarligen har ringa eller inget värde (1 § första stycket 3 LFF).

text: Beslut om att flytta ett fordonsvrak får meddelas och verkställas av kommunen (18 § 1 FFF). Ett sådant beslut ska föregås av en utredning. Vid utredningen ska protokoll föras. Beslutet ska antecknas på protokollet. (3 § FFF).

text: När ett beslut om flyttning av ett registrerat fordon har meddelats, ska den myndighet som har meddelat beslutet underrätta ägaren så snart det kan ske (5 § första stycket första meningen LFF). Underrättelsen ska delges (11 § FFF).

text: Ett beslut om flyttning ska verkställas omedelbart, om det behövs med hänsyn till ändamålet med flyttningen. I andra fall ska ett skriftligt meddelande fästas på fordonet med en uppmaning till ägaren att senast en viss angiven dag flytta fordonet. Det ska framgå av meddelandet att fordonet kommer att flyttas om uppmaningen inte följs. Är ägaren känd, ska en kopia av meddelandet skickas till denne så snart det kan ske (4 § första och andra styckena FFF).

text: Ett fordonsvrak som har flyttats tillfaller omedelbart kommunen eller staten (6 § andra stycket LFF). Flyttade fordonsvrak ska skrotas eller undanskaffas på något annat sätt, så snart det lämpligen kan ske (3 § andra stycket första meningen LFF).

text: Beslut enligt LFF och FFF får inte överklagas (10 § LFF).

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO uttalar sig i princip inte om myndigheternas bedömningar och ställningstaganden i olika sakfrågor. JO:s granskning i detta ärende har därför inte primärt avsett frågan om AA:s bilar utgjorde s.k. fordonsvrak i rättslig mening och om de därmed skulle flyttas och skrotas eller inte.

text: Jag har i två tidigare beslut riktat kritik mot stadsbyggnadsnämnden för handläggningen av ärenden om flyttning av bilar.

text: I ett beslut den 4 december 2013 i JO:s ärende med dnr 5950-2012 ansåg jag att dokumentationen var så bristfällig att det inte gick att följa handläggningen eller att fastställa när besluten att flytta bilarna hade fattats. Även i övrigt var det närmare innehållet i besluten oklart. Besluten hade inte heller delgetts bilägaren.

text: I ett beslut den 14 december 2016 i JO:s ärende med dnr 7471-2015 ansåg jag att det ännu en gång brast i dokumentationen genom att beslutet att omedelbart verkställa en flyttning av en bil inte hade antecknats i protokollet. I stället hade en uppmaning till ägaren om att bilen skulle flyttas efter fyra dagar om inte ägaren hade avlägsnat den dessförinnan fästs på bilen. Det var därför svårt att förstå innebörden av stadsbyggnadsnämndens beslut. Inte heller hade nämnden underrättat ägaren om beslutet, vilket stred mot bestämmelserna i 5 § LFF och 11 § FFF.

text: Jag uttalade i det senare beslutet att jag såg allvarligt på att stadsbyggnadsnämnden – trots de synpunkter som jag hade fört fram i beslutet den 4 december 2013 – ännu inte hade kommit till rätta med de problem som orsakade brister i dokumentationen av beslut om flyttning av fordon och som medförde att bilägaren i ärendet inte hade underrättats om beslutet.

text: Inte heller i det nu aktuella fallet har stadsbyggnadsnämnden handlagt sina ärenden om flyttning av AA:s personbilar i enlighet med den rättsliga regleringen. Nämnden skulle enligt 5 § LFF ha underrättat AA om besluten att flytta bilarna så snart det kunde ske och delgett honom underrättelserna. Det gjorde nämnden inte, vilket var fel. Vidare framgår av nämndens svar till JO att det inte fanns behov av att omedelbart verkställa besluten att flytta bilarna. Det var alltså fel att besluta om omedelbar verkställighet. I stället borde nämnden ha fäst skriftliga meddelanden på bilarna med en uppmaning till AA att flytta bilarna och information om att bilarna skulle komma att flyttas om han inte följde uppmaningen. Dessutom borde nämnden ha skickat kopior av meddelandena till AA (4 § första och andra styckena FFF).

text: Reglerna om flyttning av bilar är krångliga, och det krävs en hel del eftertanke av den som ska tillämpa dem. Reglerna har emellertid inte tillkommit av en slump. De finns för att den enskilde bilägaren ska ha en chans att bevaka sin rätt. Jag är förvånad över att stadsbyggnadsnämnden trots upprepad kritik från min sida fortfarande inte förmår att sköta ärendena på ett korrekt sätt. De brister som förekommit i handläggningen av AA:s ärenden är oacceptabla och vittnar om en grundläggande okunskap om regelverket. Nämnden förtjänar denna gång allvarlig kritik.

text: Vad AA i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Det bör avslutningsvis framhållas att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Behörighet Beslut Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av ett gripande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län, Södertörns polismästardistrikt, begärde AA att JO skulle utreda omständigheterna kring ett gripande i mars 2003.

text: Av anmälan framgick i huvudsak följande. Den aktuella dagen bråkade AA och hans exhustru, vilket fick till följd att exhustruns dotter tillkallade polis. När AA strax därefter var på väg ut för att rasta hunden mötte han polisen nere i porten. Han ombads att följa med upp till lägenheten. Polispatrullen bestod av en manlig och en kvinnlig polis. Den kvinnliga polisen förhörde exhustrun. Det hölls inte något förhör med AA. Han ifrågasatte varför polismännen inte inhämtade hans version av vad som hade hänt och begärde att få en skriven rapport grundad på bådas berättelser. Den kvinnliga polisen avvisade hans begäran. AA blev då irriterad och otrevlig samt hävdade att han skulle följa med till polisstationen så att ett förhör kunde hållas med honom. Innan de gick skulle han dock ”rulla en cigarett”. Den kvinnliga polisen blev otålig och efter en diskussion uppstod ett visst handgemäng. Det slutade med att AA lades ned på golvet och belades med handfängsel samt att han därefter fördes till polisstationen.

text: Utredning

text: Förundersökningsprotokoll i polismyndighetens ärende K78426-03 m.fl. och beslut om tvångsmedel m.m. i dåvarande Åklagarmyndighetens i Stockholm, 7:e åklagarkammaren, ärende C07-8-1742-03 infordrades och granskades.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande. Med anledning av ett bråk i en bostad på kvällen den 29 mars 2003 beordrades kl. 20.43 inspektörerna BB och CC till den aktuella adressen. På platsen möttes de av AA som var på väg ut med hunden. Han tilltalades i trappan och ombads följa med upp till lägenheten. Där höll BB förhör med målsäganden mellan kl. 21.00 och 22.00 och CC med AA mellan kl. 21.15 och 21.30. AA hördes inte som misstänkt. Han kom sedan att misstänkas för misshandel bestående bl.a. i att han hade slängt sin exhustru i väggen, i sängen samt på golvet så smärta uppstått. Efter ”förhör och samtal” med AA och exhustrun

text: resonerade polismännen med AA om han frivilligt ville följa med till och därefter kvarstanna på psykakuten vid Huddinge sjukhus. Detta för att hjälpa honom i en besvärlig situation och för att hans familj skulle få lugn och ro över natten. Enligt polismännen var AA emellertid inte mottaglig för detta resonemang och ville inte medverka. Han verkade inte förstå situationen och ville inte lyssna på polismännens förklaringar. I stället blev AA aggressiv och fällde okvädningsord mot BB samt gjorde klart att han tänkte stanna i lägenheten. Det tidigare inträffade misshandelsbrottet och svängningen i AA:s humör och attityd gjorde att polismännen ansåg att det fanns fortsatt risk att AA skulle bråka med sin exhustru under natten (recidivfara). Efter två timmar beslutades därför att AA skulle gripas och föras till polisstationen. Eftersom AA gjorde motstånd belades han med handfängsel. AA greps kl. 22.40 och sattes in i arrest kl. 23.00. Den 30 mars 2003 mellan kl. 01.22 och 01.50 hölls ett förhör med AA och kl. 03.13 anhölls han av chefsåklagaren DD som misstänkt för misshandel och våldsamt motstånd. Som anhållningsskäl åberopades kollusions- och recidivfara.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vilka rättsliga överväganden som hade föregått beslutet att gripa AA och vilka åtgärder som vidtogs med anledningen av gripandet. Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från Södertörns polismästardistrikt (här utelämnat). Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: De rättsliga överväganden som föregick beslutet att gripa AA.

text: Polismyndigheten kan inledningsvis konstatera att polispatrullen tillbringat ungefär två timmar i lägenheten. Under den tiden synes ett intensivt polisarbete ha bedrivits. En anmälan har upprättats och förhör med parterna har skett, där ett av förhören pågick under en hel timme, det andra i femton minuter. Av de upplysningar som myndigheten begärt från Södertörns polismästardistrikt framgår att inspektör EE under denna tid också varit i kontakt med en jouråklagare för att få dennes ställningstagande till om AA skulle frihetsberövas. Polispatrullen har dessutom resonerat med AA och försökt förmå honom att söka psykiatrisk hjälp och erbjudit sig att transportera honom till en sådan mottagning. Vad avser kontakten med jouråklagaren har inspektör EE uppgett att åklagaren ifrågasatt varför hon över huvud taget ringt till honom och att han skulle ha uttryckt ungefär: ”Det är väl bara att gripa och sedan är det bra med det”. Inspektör EE fann svaret märkligt och avvaktade därför med att vidta någon åtgärd mot AA i detta skede. Kontakten med åklagaren har beklagligtvis inte dokumenterats i ärendet. JO har tidigare anfört att om en åklagare skulle lämna direktiv om att en person skall gripas, så är det att betrakta som ett anhållningsbeslut (JO 1995/96 s. 107). Inspektör EE har dock av allt att döma inte uppfattat åklagarens yttrande som ett anhållningsbeslut. Så här i efterhand kan det tyckas att hon borde krävt ett förtydligande från åklagaren. Frågan om det finns förutsättningar för ett frihetsberövande måste bedömas med hänsyn till misstankegraden, den aktuella brottsmisstanken och förekomsten av flykt-, kollusions- eller recidivfara. För att en polisman skall få gripa någon krävs dessutom att det skall föreligga ett brådskande fall, dvs. att åklagarens beslut om anhållande inte utan fara kan avvaktas (se bl.a. JO dnr 2318-2002). Inspektör EE synes ha uppfattat AA som misstänkt för en ej ringa misshandel där åtminstone recidivfara förelåg men att det inte förelåg något brådskande fall i och med att hon kontaktat åklagare. Polismyndigheten delar hennes bedömning om att det förelåg skäl för frihetsberövande och att det inte var frågan om något brådskande fall. Självklart skall samarbetet mellan polisen och åklagaren vid frågor rörande

text: frihetsberövanden fungera tillfredsställande, inte minst är det av vikt för den enskildes rättstrygghet. Den kontakt som förevarit mellan polismannen och åklagaren såsom det redovisats i detta ärende kan därför inte anses acceptabel. Trots att åklagaren inte synes ha tagit ställning till ett eventuellt anhållande så slutade situationen ändå med att AA frihetsberövades. När inspektör EE väl fattade beslut om att gripa AA hade stämningen i lägenheten emellertid förändrats och blivit mer fientlig. Hon ansåg uppenbarligen att det i detta läge förelåg ett brådskande fall. Det är som JO tidigare påpekat (dnr 2318-2002) svårt att i efterhand sätta sig in i hur en enskild polisman upplevt en viss situation. Därför bör självfallet viss försiktighet iakttas vid en prövning av polismannens agerande vid ingripandet. Generellt sett kan det vara mycket vanskligt ur säkerhetssynpunkt om en polisman i en negativt laddad situation lämnar sin kollega och går undan för att kontakta åklagaren. Polismyndigheten anser därför att det är svårt att rikta kritik mot inspektör EE bedömning av att händelseförloppet utvecklat sig till ett brådskande fall. Vid gripandet gjorde AA motstånd och polismännen ansåg det nödvändigt att använda visst våld. Polismyndigheten vill här framhålla att det naturligtvis alltid är olyckligt att någon skadas till följd av ett polisiärt ingripande, men att polisen i vissa situationer har rätt att använda visst mått av våld för att utföra sina tjänsteåtgärder.

text: De åtgärder som vidtogs med anledning av gripandet

text: När AA förts till arrestavdelningen vid Flemingsbergs polisstation gjordes en s.k. förmansprövning varvid beslut fattades om att gripandet skulle kvarstå och att AA skulle sättas i arrest. Sedan ett anhållningsförhör genomförts med AA underrättades åklagaren om frihetsberövandet. Då hade drygt fyra timmar förflutit från gripandet. Polismyndighetens uppfattning är att den tid det tog från gripandet till det att åklagaren underrättades om frihetsberövandet inte kan anses onormalt lång. Att en underrättelse till åklagaren i de flesta fall kan anstå till efter ett anhållningsförhör framgår också av ett uttalande i förarbetena till bestämmelserna i

text: 24 kap. 8 §

text: RB (se

text: prop. 1986/87:112 s. 74

text: ). En fördel med att vänta med underrättelsen till åklagaren till efter anhållningsförhöret är att denne därmed får ett bredare underlag för sitt beslut om att frige eller anhålla den gripne. Beslutet att sätta AA i arrest har dokumenterats på arrestantbladet. Det framgår dock inte vilka omständigheter som låg till grund för beslutet. Det behöver emellertid inte betyda att sådana omständigheter inte funnits som med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet motiverat beslutet. AA var ju i detta läge misstänkt för både misshandel och våldsamt motstånd.

text: Därefter inhämtades muntliga upplysningar från BB, varvid framkom bl.a. följande. På kvällen den 29 mars 2003 ringde hon till jourhavande åklagare för Stockholms län när hon befann sig i lägenheten hos AA. Hon kommer nu inte ihåg namnet på åklagaren men hon är nästan säker på att det var en man. Hon redogjorde för åklagaren om vad som kommit fram och ville ha ett beslut om anhållande av AA. Åklagaren ifrågasatte emellertid varför hon tagit kontakt med honom och uttryckte sig ungefär att ”det är väl bara att gripa och sedan är det bra med det”.

text: Muntliga upplysningar inhämtades också från personalchefen FF, dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm och därvid framkom bl.a. följande. Den 29 mars

text: 2003 var två jourhavande åklagare i tjänst från kl. 16.00 till kl. 09.00 påföljande dag. Kammaråklagaren GG hade jouren för City polismästardistrikt och Västerorts polismästardistrikt medan chefsåklagaren DD hade övriga polismästardistrikt inom polismyndigheten. I samband med att Ekobrottsmyndigheten bildades flyttade en del åklagare över från Åklagarmyndigheten i Stockholm. Efter beslut av dåvarande

text: överåklagaren HH godkändes att dessa åklagare skulle kunna få ingå i jouren för åklagarmyndigheten. Chefsåklagaren DD var en av dem som kom att ingå i jouren.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som förevarit vid telefonsamtalet den 29 mars 2003 mellan BB och åklagaren. Ekobrottsmyndigheten kom in med ett yttrande enligt bl.a. följande.

text: Ekobrottsmyndighetens utredning och bedömning

text: Vid kontakt med chefsåklagaren DD har framkommit att han inte har några minnesbilder av ärendet. Han har uppgett att han – då ett ärende föredras för honom vid jourtjänstgöring som medför att ett anhållningsbeslut fattas – fyller i en tvångsmedelsblankett som sedan överlämnas till åklagarmyndigheten i Stockholm. Enligt protokoll från förhöret den 29 mars har AA blivit hörd upplysningsvis. Av den tjänsteanteckning som finns i ärendet framgår att EE samma dag tagit kontakt med jourhavande åklagaren i syfte att få ett beslut om anhållande. Det framgår emellertid inte vid vilken tidpunkt hon ringt åklagaren eller vad hennes föredragning av ärendet innehållit. Åklagaren har enligt EE:s uppgifter visserligen uttryckt sig slarvigt, men hon har inte begärt något klargörande från åklagaren och samtalet finns inte heller dokumenterat. Om EE hade ansett att ett anhållningsbeslut fattats, skulle det ha ankommit på henne att dokumentera detta. Varken hon eller åklagaren tycks dock ha uppfattat att ett sådant beslut har tagits, utan situationen är snarare att uppfatta som att EE vänt sig till åklagaren för att få viss vägledning. Att situationen även uppfattats på det sättet av polisen visar den omständigheten att förnyad kontakt tagits med åklagaren senare för att få till stånd ett anhållningsbeslut. EBM kan inte dra någon annan slutsats än att polismannen vid det första förhöret inte hade helt klart för sig de rättsliga förutsättningarna för ett anhållande. Om telefonsamtalet är rätt återgivet, är det uttalande som åklagaren påstås ha gjort mindre lämpligt. JO har tidigare uttalat att en åklagares direktiv om att en person skall gripas, skall betraktas som ett anhållningsbeslut (JO 1995/96 s. 107). För egen del anser jag att åklagaren i sådana här situationer bör uttrycka sig så tydligt att eventuella missförstånd kan undvikas. Jag har därför för avsikt att sprida information om detta till samtliga åklagare vid EBM. Jag vill dock avslutningsvis framhålla att det inte kan anses vara utrett att DD uttalat sig enligt ovan. Enligt min uppfattning finns det på grund av vad som anförts ovan inte någon anledning att rikta kritik mot chefsåklagaren DD.

text: Rättslig reglering

text: Regler om häktning, anhållande och gripande finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: En grundläggande förutsättning för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver. För att häktning skall få ske krävs vidare att det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får emellertid inte häktning ske (1 § fjärde stycket).

text: Om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Finns inte fulla skäl till häktning men är den misstänkte skäligen misstänkt för brottet, får han anhållas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Beslut om anhållande meddelas av åklagaren (6 §).

text: Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Ett gripande med stöd av denna bestämmelse är en provisorisk åtgärd i förhållande till anhållande och häktning och får tillgripas endast om ett anhållningsbeslut inte kan avvaktas.

text: Har någon gripits enligt 7 §, skall han så snart som möjligt förhöras av polisman eller åklagare. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet, skall det skyndsamt anmälas till honom. Åklagaren skall efter förhöret omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas. Anhålls inte den misstänkte, skall beslutet om gripande omedelbart hävas (8 § andra stycket). Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet (8 § tredje stycket).

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar. Den som är gripen behöver emellertid inte tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet (22 § första stycket).

text: Bedömning

text: Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen förutsätter ett beslut att gripa någon med stöd av

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB att anhållningsskäl föreligger. För ett anhållningsbeslut krävs i sin tur i princip att det föreligger skäl för häktning. För att en polisman skall få gripa någon krävs vidare att det är fråga om ett brådskande fall. JO har tidigare uttalat att det inte kan sägas vara frågan om ett brådskande fall om de polismän som finns på brottsplatsen har tid och möjlighet att kontakta en åklagare för att få dennes ställningstagande i frågan om frihetsberövande (se

text: JO 2003/04 s. 67

text: och JO:s beslut den 16 maj 2003 i dnr 2318-2002). I dessa båda fall fanns den misstänkte personen tillgänglig på platsen. I det först nämnda ärendet kontaktade polismännen ett polisiärt befäl för rådgivning i stället för att försöka nå en åklagare.

text: I de nyss nämnda besluten har emellertid inte gjorts några uttalanden om vad en åklagare bör göra om denne blir kontaktad av polisen direkt från en brottsplats. I dessa avhandlas i stället i princip uteslutande frågan om det funnits förutsättningar för polisman att gripa en person i en viss uppkommen situation.

text: Det har kommit till min kännedom att ett mått av osäkerhet uppstått hos vissa åklagare om vad de bör göra när de blir kontaktade direkt från en brottsplats av polisen. Några åklagare har i liknande situationer fattat beslut om anhållande utan att något förhör med den misstänkte hållits. Med anledning härav har riksåklagaren i ett beslut den 15 oktober 2004 om ifrågasatt tjänstefel behandlat denna sak (dnr

text: RÅ-2004/0058 och RÅ-2004/0156). I beslutet har riksåklagaren uttalat bl.a. att det i sådana här situationer saknas möjlighet att anhålla den misstänkte i dennes utevaro eftersom personen är omedelbart tillgänglig för verkställighet av ett anhållningsbeslut och att det inte är korrekt att fatta beslut om anhållande i den misstänktes närvaro utan att denne först har hörts. I stället bör, enligt Riksåklagaren, en åklagare som kontaktas av polisen i en sådan situation – efter att ha tagit över ledningen av förundersökningen – ge direktiv om förhör med den misstänkte. Jag instämmer i denna bedömning och har således inte någon annan uppfattning i sakfrågan.

text: I det nu aktuella ärendet framgår av utredningen att inspektörerna BB och CC den 29 mars 2003 kallades till en adress i Huddinge med anledning av bråk i lägenhet. På platsen uppstod misstanke om att AA misshandlat en närstående. Som polismyndigheten anfört synes BB i ett första skede gjort bedömningen att det inte var frågan om ett brådskande fall eftersom hon kontaktade jouråklagaren för att få dennes ställningstagande till om AA skulle frihetsberövas. Enligt BB ställde sig emellertid jouråklagaren frågande till att han blev uppringd och yttrade ungefär: ”Det är väl bara att gripa och sedan är det bra med det”. Jag har inte någon anledning att ifrågasätta BB:s uppgifter i denna del.

text: Även om mycket talar för att det var DD som BB talade med är det inte klarlagt att så var fallet. Han har i vart fall inte någon minnesbild av händelsen. Oavsett hur det förhåller sig med den saken är ett sådant uttalande inte acceptabelt. Om en åklagare kontaktas av en polisman för ett ställningstagande i fråga om en person skall anhållas är åklagaren givetvis skyldig – sedan det underlag som behövs i form av förhör med den misstänkte m.m. redovisats – att besvara frågan och ge ett klart och tydligt besked till polismannen. För det fall att sådant underlag saknas har åklagaren, som nämnts ovan, att ge direktiv om att det skall införskaffas.

text: Utredningen ger vid handen att situationen i den aktuella lägenheten senare förändrades drastiskt och att AA blev hotfull och aggressiv, vilket så småningom ledde till att BB beslutade att AA trots allt skulle gripas. Mot denna bakgrund och med beaktande av att BB tidigare hade haft kontakt med jouråklagaren har jag förståelse för att hon inte kontaktade jouråklagaren på nytt. Jag anser mig därför inte kunna kritisera BB för beslutet att gripa AA.

text: I sammanhanget finns det anledning att nämna att Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) i sitt nyligen avlämnade delbetänkande En ny uppgifts- och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare (

text: SOU 2005:84

text: ) föreslagit bl.a. att regeln i

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB ändras på så sätt att det inte längre skall krävas att det är fråga om ett brådskande fall för att en polisman skall ha rätt att gripa någon utan föregående anhållningsbeslut. Jag kommer att i sedvanlig ordning yttra mig om den nu nämnda föreslagna lagändringen.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder ingen åtgärd eller några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.