title: Justitiekanslern meddelar ett vitesföreläggande mot ett programföretag som vid upprepade tillfällen, i strid med 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen, sänt ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär på sådana tider och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk för att barn kunnat se dem

text: 1. Justitiekanslern förelägger C More Entertainment AB vid vite av tvåhundratusen (200 000) kr att inte mellan klockslagen 06.00 – 21.00 sända program med sådana våldsskildringar som beskrivs på s. 1–2 i detta beslut eller andra våldsskildringar av jämförligt ingående och verklighetstrogen karaktär vilka omfattas av 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen.

text: 2. Föreläggandet gäller under ett år från dagen för detta beslut.

text: Ärendet

text: Granskningsnämnden för radio och TV har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan enligt

text: 16 kap. 2 § tredje stycket radio- och TV-lagen (2010:696)

text: . Av anmälan framgår att nämnden i ett beslut den 30 mars 2015 funnit att sändningar i C More Series av två olika avsnitt ut tv-serien The Leftovers skett i strid med bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: , eftersom scener med närgånget och i vissa fall mycket verklighetstroget våld sänts när det funnits en betydande risk för att barn kunde se sändningarna. Avsnitten sändes den 13 oktober 2014 respektive 16 oktober 2014, i båda fallen med start kl. 17.00.

text: I granskningsnämndens beslut beskrivs innehållet i de aktuella sändningarna på följande sätt.

text: The Leftovers, C More Series 2014-10-13, kl. 17.00

text: Avsnittet innehöll bland annan en scen där flera maskerade personer kidnappade en kvinna. De drog in henne i skogen och tejpade fast henne vid ett träd. Därefter kastade de stora stenar mot hennes ansikte. Kvinnan bad dem upprepade gånger att sluta. Kvinnans ansikte visades i närbild. Hon blödde kraftigt från ansiktet och huvudet. Senare i avsnittet var flera personer ute i skogen för att leta efter den kidnappade kvinnan. De hittade henne död, fasttejpad vid trädet.

text: The Leftovers, C More Series 2014-10-16, kl. 17.00

text: Avsnittet innehöll bland annat en scen där en bunden kvinna utsattes för ett mordförsök genom att en plastpåse drogs över hennes huvud. Hon kippade efter andan. Samtidigt slogs två män bredvid henne. En av männen försökte rädda hennes liv. Vidare innehöll avsnittet en scen där en kvinna begick självmord genom att hugga sig själv i halsen med en glasskärva. En man sprang fram och försökte hejda kvinnan. Han drog ut glasskärvan från hennes strupe och försökte stoppa blodet som forsade.

text: Granskningsnämndens bedömde sändningarna enligt följande.

text: [De aktuella avsnitten av The Leftovers] innehöll enligt granskningsnämnden scener med närgånget och i vissa fall mycket verklighetstroget våld som kunde verka skrämmande för barn. Med hänsyn till detta borde de aktuella avsnitten inte ha sänts före klockan 21.00. Sändningarna av de aktuella avsnitten strider därför mot bestämmelsen om televisionens särskilda genomslagskraft.

text: Nämnden anser vidare att det våld som förekom i de avsnitt av The Leftoverssom sändes den 13 oktober 2014 och den 16 oktober 2014 var av sådant slag att det faller under bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: . Med hänsyn till sändningstiden var risken för att barn skulle kunna se avsnitten stor och så betydande att sändningarna enligt nämnden står i strid med bestämmelsen. Nämnden ska därför anmäla de aktuella sändningarna till JK.

text: Programföretag och tillhandahållare av de aktuella kanalerna är C More Entertainment AB (C More). C More har beretts tillfälle att yttra sig över granskningsnämndens anmälan hit och anfört följande.

text: C More har gjort en bedömning igen av sändningarna av The Leftovers den 13 oktober 2014 (avsnitt 5) och den 16 oktober 2014 (avsnitt 8) som nu är föremål för JKs granskning. C More medger att avsnitten innehåller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär i den mening som avses i

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: Så snart Granskningsnämnden initierat sin granskning av sändningarna av the Leftovers upphörde C More med att visa serien klockan 17.00. C More är angelägen att följa Granskningsnämndens och JK:s beslut.

text: För att sändningarna ska anses strida mot

text: 5 kap 2 § radio- och tv-lagen

text: krävs även att de skett på sådant sätt att det funnits en betydande risk att barn har kunnat se programmen. Härvid ska beaktas att C Mores sändningar dels är krypterade och därför inte allmänt tillgängliga för envar, dels att det dessutom i de flesta set-top-boxar som används på marknaden finns en s.k. "parental-funktion". Denna funktion gör det enkelt för innehavaren av abonnemanget, som alltid måste vara över 18 år, att "låsa" C Mores kanaler så att de inte kan ses med mindre än att tittaren "låser upp" set-top-boxen med hjälp av en unik pin-kod. C More Series, den kanal som Leftovers sändes på, sänder inget barninnehåll överhuvudtaget utan enbart program för vuxna. Det finns därför ingen anledning för en barnfamilj att inte blockera C More Series.

text: C More menar att denna möjlighet att enkelt blockera C More Series för barn har relevans för bedömningen huruvida tv-programmen ifråga sänts "på sådant sätt" att det har funnits en betydande risk för att barn har kunnat se dem. Det förhållandet att en tv-kanal blockeras innebär att det inte finns någon betydande risk att barn kan se programmen som sänds på tv-kanalen.

text: I Granskningsnämndens beslut […] har myndigheten inte bedömt det förhållandet att C More Series mycket enkelt kan blockeras för barn i de hushåll som abonnerar på C Mores kanaler. Vid en samlade bedömningen ska den allmänna tillgängligheten av sändningarna beaktas. C Mores uppfattning är att möjligheten att mycket enkelt blockera C More Series för barn och det förhållandet att det inte finns någon anledning att inte blockera kanalen, eftersom den inte sänder något barninnehåll, bör påverka den allmänna tillgängligheten av sändningarna.

text: Justitiekanslern har tagit del av de i ärendet aktuella programmen.

text: Ramen för Justitiekanslerns prövning

text: I

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: stadgas bl.a. att program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär som sänds i tv inte får sändas under sådan tid och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt.

text: Enligt

text: 16 kap. 1 § radio- och tv-lagen

text: övervakar Justitiekanslern genom granskning i efterhand om program som har sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv innehåller våldsskildringar i strid med

text: 5 kap. 2 § samma lag

text: Granskningsnämnden övervakar, enligt

text: 16 kap. 2 § första stycket radio- och tv-lagen

text: , genom granskning i efterhand om program som har sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv står i överensstämmelse med denna lag och de programrelaterade villkor som kan gälla för sändningarna. Enligt tredje stycket ska granskningsnämnden, om den finner att en sändning innehåller våldsskildringar i strid med 5 kap. 2 §, göra en anmälan om detta till Justitiekanslern.

text: Enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och tv-lagen

text: får Justitiekanslern, om någon vid upprepade tillfällen sänder bl.a. våldsskildringar i tv på tider och sätt som avses i 5 kap. 2 §, förelägga denne att inte på nytt sända sådana program på tider och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen. Föreläggandet får förenas med vite.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vid prövningen av om ett föreläggande enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: ska utfärdas har Justitiekanslern till att börja med att göra en själv-ständig prövning av om det aktuella avsnitten ut tv-serien The Leftovers kan anses innehålla ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär enligt

text: 5 kap. 2 § samma lag

text: Med ”ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär” avses skildringar som upplevs som realistiska av åskådarna eller som på något annat sätt har en övertygande verkan. Vidare avses skildringar som är detaljerade, antingen genom att man ser våldet i närbild eller genom att det är fråga om långa eller upprepade sekvenser (se

text: prop. 2009/10:115 s. 286

text: , jämförd med

text: prop. 1995/96:160 s. 94

text: f.,

text: prop. 1986/87:151 s. 95

text: f. och

text: prop. 1980/81:176 s. 14

text: Med uttrycket ”på sådant sätt” i

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: indikeras att det är av betydelse för överträdelsebedömningen om den sändande låtit kryptera sändningen. Att krypteringen får betydelse innebär dock inte att en betal-tv-kanal med krypterade sändningar kan sända program innehållande grovt våld på bästa sändningstid utan att riskera att bryta mot bestämmelsen. I stället får en samlad bedömning göras av det skadliga innehåll som sändningen har, vid vilken tidpunkt sändningen har skett samt den allmänna tillgängligheten av sändningen, d.v.s. om den är krypterad. Ytterligare omständigheter som bör beaktas kan vara hur många gånger programmet har sänts och i vilka sammanhang detta har skett (se

text: prop. 1995/96:160 s. 96

text: Bestämmelsen innebär inte att det måste visas att ett barn i en viss ålder faktiskt har sett ett program som misstänks vara oförenligt med bestämmelsen, utan det får beaktas med hänsyn till tiden för sändningen om det finns en betydande risk för att en viss ålderskategori av barn tittar på tv just då (

text: prop. 1995/96:160 s. 97

text: Justitiekanslern delar Granskningsnämndens bedömningar att avsnitten ur tv-serien The Leftovers innehåller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär i den mening som avses i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: Vad gäller frågan om programmen har visats under sådan tid och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk för att barn har kunnat se det gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Såvitt framgår i ärendet har vart och ett av de aktuella avsnitten ur The Leftovers vid ett tillfälle sänts med start kl. 17.00. Den aktuella C More-kanalen är visserligen en krypterad betalkanal, vilket innebär att endast de hushåll som aktivt har valt att abonnera på kanalen har tillgång till den. Det är emellertid ett stort antal hushåll som har gjort detta val och som därmed har tillgång till kanalen. Enbart den omständigheten att kanalen är krypterade innebär inte i sig att sändningarna skett på ett sådant sätt att det inte funnits en betydande risk för att barn har kunnat se programmen (jfr JK:s beslut den 3 september 2013, dnr

text: ). Med hänsyn härtill samt med beaktande av sändningarnas innehåll och den tidpunkt då programmen har sänts bedömer Justitiekanslern att de får anses ha sänts under sådan tid och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk att barn har kunnat se dem. Inte heller kan det av särskilda skäl anses ha varit försvarligt att visa de aktuella programmen på aktuell tid. Det som C More anfört om att prenumeranter med vissa typer av s.k. set-top-boxar har möjlighet att genom ett aktivt val begränsa hushållets åtkomlighet till kanalen kan inte föranleda någon annan bedömning.

text: Frågan är då om det finns skäl att utfärda ett föreläggande mot C More i enlighet med

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: För att ett föreläggande ska kunna utfärdas krävs att programföretaget vid upprepade tillfällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder i tv på tider som avses i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: . Med ”upprepade” avses att det i vart fall ska vara fråga om mer än en överträdelse av samma art och att ett visst tidsmässigt samband mellan överträdelserna finns (se

text: prop. 1995/96:160 s. 140

text: Justitiekanslern utfärdade den 3 september 2013 ett föreläggande enligt radio- och tv-lagen, enligt vilket C More vid vite av 200 000 kr förbjöds att sända vissa typer av våldsskildringar (dnr

text: ). Föreläggandet var giltigt under ett från dagen för beslutet. Utfärdandet föranleddes av att C More vid två olika tillfällen under februari 2013 hade sänt program med våldsskildringar av ingående och verklighetstrogen karaktär på tid och sätt som medförde att det funnits betydande risk för att barn kunde se sändningarna. Dessförinnan hade Justitiekanslern också i två beslut under 2012 funnit att C More visat program med våldsskildringar i strid med bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: (dnr

text: och

text: De aktuella avsnitten av The Leftovers sändes mindre än två månader efter att det nämnda vitesföreläggandet hade upphört att gälla. Förutsättningar för att meddela ett nytt föreläggande enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: föreligger således. Mot den nämnda bakgrunden måste ett sådant föreläggande också – trots att C More gett uttryck för en angelägenhet att följa Granskningsnämndens och Justitiekanslerns beslut – anses påkallat.

text: Av motiven till radio- och TV-lagen framgår att ett vitesföreläggande av det aktuella slaget måste utformas så att den ansvarige får klart för sig vad som krävs för att vitet inte ska dömas ut. Det är alltså inte tillräckligt att vitesföreläggandet endast hänvisar till själva förbudet i lagen mot att sända våldsframställningar. Föreläggandet får emellertid samtidigt inte vara så preciserat att det strider mot censurförbudet och andra hindrande åtgärder i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: , t.ex. så att sändningar av ett visst programinslag förbjuds (se

text: prop. 1995/96:160 s. 140

text: f.).

text: Vitesföreläggandet mot C More bör, med beaktande av bl.a. de återgivna motivuttalandena, avgränsas till att omfatta sådana våldsskildringar som behandlas i detta beslut samt våldsskildringar av jämförligt närgången och verklighetstrogen karaktär. Eftersom det får anses föreligga en betydande risk att barn kan se program som sänds på C Mores kanaler mellan kl. 06.00 och 21.00, bör föreläggandet innebära att de aktuella våldsskildringarna inte får sändas mellan dessa klockslag. Föreläggandet ska förenas med vite och ska gälla under ett år från dagen för detta beslut.

text: Justitiekanslerns beslut får inte överklagas, se

text: 19 § förordningen (1975:1345)

text: med instruktion för Justitiekanslern.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadestånd med anledning av försenat överlämnande av ett överklagande enligt LOU

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner Lingua Communication Nordic AB skadestånd av staten med 18 750 kr. Vidare tillerkänner Justitiekanslern bolaget ersättning för dess ombudskostnader med 5 000 kr.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att se till att dessa belopp betalas ut till bolaget.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Lingua Communication Nordic AB (i fortsättningen Linguacom eller bolaget) var anbudsgivare i en samordnad upphandling av tolkförmedlingstjänster som genomfördes av Järfälla och Upplands-Bro kommuner. Kommunerna beslutade den 9 oktober 20015 att teckna avtal med en annan leverantör än Linguacom.

text: Linguacom ansökte om överprövning av upphandlingen hos Förvaltningsrättens i Stockholm. Förvaltningsrätten avslog den 19 januari 2016 (mål nr 22589-15) bolagets ansökan.

text: Linguacom överklagade förvaltningsrättens dom till Kammarrätten i Stockholm och yrkade bl.a. att kammarrätten skulle besluta att kommunerna inte fick ingå avtal innan något annat hade bestämts (interimistiskt beslut). Överklagandet inkom till förvaltningsrätten torsdagen den 28 januari 2016.

text: Kammarätten beslutade den 1 februari 2016 att avskriva målet från vidare handläggning eftersom avtal i den aktuella upphandlingen redan slutits samma dag.

text: Anspråket

text: Linguacom har genom sitt ombud begärt skadestånd av staten med 103 513 kr. Det yrkade beloppet avser Linguacoms ombudskostnader i förvaltningsrätten och kammarrätten. Bolaget har även begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 16 000 kr. Till stöd för sitt anspråk har bolaget anfört bl.a. följande. Förvaltningsrättens dom meddelades den 19 januari 2016. Kommunerna kunde ingå avtal först den 1 februari 2016. Linguacoms överklagande med ett yrkande om interimistiskt beslut skickades till förvaltningsrätten per e-post den 28 januari 2016 kl. 10.45. Bolaget fick omedelbart en bekräftelse från förvaltningsrätten på att överklagandet hade mottagits.

text: Kammarrätten beslutade den 1 februari 2016 att avskriva överklagandet eftersom kommunerna ingått avtal samma dag. Någon överprövning kunde således inte längre göras. Av beslutet framgick att överklagandet hade inkommit till kammarrätten först den 1 februari 2016.

text: Enligt en uppgift från kammarätten mottogs överklagandet genom leverans med bil från förvaltningsrätten måndagen den 1 februari 2016. Enligt kammarrätten är den normala rutinen att överklaganden i upphandlingsmål, som innehåller yrkanden om interimistiska beslut, skickas per e-post direkt från förvaltningsrätten till kammarrätten och att den övriga akten sedan skickas på vanligt sätt, dvs. med bil.

text: Förvaltningsrätten tog emot överklagandet torsdagen den 28 januari 2016. Överklagandet vidarebefordrades dock inte till kammarrätten per e-post utan skickades med bil på morgonen fredagen den 29 januari 2016. Överklagandet borde i så fall ha tagits emot av kammarrätten på fredagsmorgonen. Varför överklagandet mottogs av förvaltningsrätten den 28 januari 2016 men av kammarrätten först på måndagen den 1 februari 2016 har inte kunnat förklaras vare sig av kammarrätten eller av förvaltningsrätten. Det står dock helt klart att det hos någon av domstolarna har skett ett fel eller en försummelse, vilket har lett till att Linguacoms överklagande och interimistiska yrkande förfallit. Linguacom har med anledning av felet eller försummelsen tappat möjligheten att få upphandlingen överprövad och således möjligheten att vinna upphandlingen. Linguacoms kostnader för överprövningen i förvaltningsrätten och kammarrätten har därför blivit onödiga.

text: Utredningen

text: Förvaltningsrätten och kammarrätten har yttrat sig i ärendet. Förvaltningsrätten har anfört bl.a. följande.

text: Utöver [---] bestämmelsen i 17 § förordningen om mål i allmän förvaltningsdomstol, enligt vilken domstolen utan dröjsmål ska sända sin akt till den högre domstolen om ett avgörande överklagas, saknas särskilda rättsregler som anger hur snabbt ett överklagande ska skickas till överinstansen. Det ligger emellertid i sakens natur att en begäran om ett interimistiskt förordnande alltid måste handläggas skyndsamt då klaganden annars riskerar att lida rättsförlust. Denna princip har också kommit till uttryck bl.a. i förarbetena till

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Där anges att om klaganden begär att beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition) kan det krävas särskild skyndsamhet vid handläggningen av ett överklagande (jfr

text: prop. 1985/86:80 s. 74

text: ). Frågan har även behandlats av Justitieombudsmannen (JO) som uttalat att i sådana fall ska överklagandet genast överlämnas till överinstansen för att göra det möjligt för denna att ta ställning till begäran om inhibition (jfr t.ex. JO:s beslut den 7 april 2010 dnr 4789-2009 och den 24 september 2013 dnr 2571-2012). Dessa uttalanden gäller förvisso också tillämpningen av

text: förvaltningslagen

text: , men bör enligt förvaltningsrätten även kunna tillmätas betydelse i nu aktuellt avseende.

text: Linguacoms överklagande inkom till Förvaltningsrätten i Stockholm innan den förlängda avtalsspärren hade löpt ut. Det fanns därför vid denna tidpunkt fortfarande möjlighet för bolaget att få till stånd en prövning av överklagandet och även förutsättningar för kammarrätten att meddela ett interimistiskt beslut om att avtal inte fick ingås innan prövning skett. Att överklagandet trots detta inte kunde prövas av kammarrätten innan avtalsspärren gick ut har berott på handläggningen i domstolarna. Det är inte fullständigt klarlagt hur överklagandet har skickats mellan domstolarna men det saknar egentlig betydelse ur skadeståndsrättslig synpunkt eftersom staten har ett kumulerat ansvar. Enligt förvaltningsrätten utgör en försening i handläggningen som innebär att en part mister sin rätt att få sin sak prövad ett sådant fel eller sådan försummelse vid myndighetsutövning som är skadeståndsgrundande för staten.

text: Det kan inte ifrågasättas att det sätt som överklagandet har hanterats har medfört skada för Linguacom genom att bolaget ådragit sig onödiga ombudskostnader. Staten är därför skadeståndsansvarig för Linguacoms ombudskostnader i den mån dessa kan anses skäliga.

text: Linguacom har gett in en specifikation över bolagets kostnader i form av fakturor och arbetsredogörelser. Förvaltningsrätten har svårt att bedöma om den ersättning för ombudskostnader som bolaget har yrkat är skälig men har inte någon anledning att ifrågasätta det yrkade beloppet. Förvaltningsrätten har inte heller funnit att Linguacom kunnat begränsa sin skada och att något skäl till jämkning av skadeståndsskyldigheten därför borde ske.

text: Domstolen har inte något att invända mot skäligheten i bolagets hittills yrkade ersättning för kostnader för processen hos Justitiekanslern.

text: Kammarätten har anfört bl.a. följande.

text: Enligt inkomststämpel och händelseblad inkom det aktuella överklagandet till kammarrätten den 1 februari 2016. Kammarrätten har gjort en utredning avseende omständigheterna på domstolen då målet kom in.

text: Registratorsassistent I-B.K. har vid samtal den 27 april 2016 uppgett att hon minns när det aktuella överklagandet kom in till kammarrätten. Överklagandet tillsammans med förvaltningsrättens akt kom in med den bil med post som körs från förvaltningsrätten till kammarrätten varje vardag. Målet registrerades omedelbart vid ankomsten och lämnades enligt rutin direkt upp till avdelning. Flera personer på registraturen reagerade enligt I-B.K. på att överklagandet kom till kammarrätten först den 1 februari 2016 då det inkommit till förvaltningsrätten redan den 28 januari 2016. Något fax eller mail från förvaltningsrätten angående överklagandet hade inte mottagits innan överklagandet kom in den 1 februari 2016.

text: Redan dagen efter kammarrättens beslut, den 2 februari 2016, talade kammarrättsfiskalen S.U. och domstolssekreteraren J.K. med I-B.K. med anledning av att klagandeombudet kontaktat domstolen. I-B.K. lämnade vid det tillfället samma uppgifter som de som redogjorts för ovan.

text: Den bil som körs från förvaltningsrätten kommer till kammarrätten ca kl. 9.30–10.00. Posten som ligger i backar tas emot av vaktmästare/expeditionsvakter som i utbyte lämnar föregående dags tomma backar. De mottagna backarna lämnas direkt till registraturen. Vid samtal med expeditionsvakt S.E. den 4 maj 2016 framgick att det inte finns något som tyder på att dessa rutiner inte har följts de aktuella dagarna.

text: När överklagandet tillsammans med förvaltningsrättens akt den 1 februari 2016 lämnats från registraturen till avdelning 5 togs målet emot av en handläggare på avdelningen, kammarrättsfiskalen S.E. Hon kontaktade upphandlande myndigheter och fick då besked att avtal hade slutits. Kammarrätten (kammarrättsrådet A.L., ordförande, och kammarrättsrådet E.H., referent) fattade samma dag beslut om att avskriva målet.

text: Den utredning kammarrätten har gjort visar således att det aktuella målet kom in till kammarrätten först den 1 februari 2016. Kammarrätten vidtog åtgärder så snart målet kom in. Eftersom avtal hade tecknats i upphandlingen var kammarrätten förhindrad att pröva målet i sak. Enligt kammarrättens mening har således inget fel begåtts i handläggningen och det finns därför inte grund för skadestånd utifrån den handläggning som har skett hos kammarrätten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Förvaltningsdomstolarnas handläggning av och beslut i mål enligt lagen (

text: ) om offentlig upphandling, LOU, är sådan verksamhet.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel etc. att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt

text: 16 kap. 1 § första stycket

text: LOU får den upphandlande myndigheten i ett fall som det nu aktuella inte ingå avtal (avtalsspärr) förrän tio dagar har gått från det att myndigheten skickade en underrättelse till anbudssökandena eller anbudsgivarna om sitt tilldelningsbeslut.

text: Av

text: 16 kap. 8 §

text: LOU framgår att om en ansökan om överprövning av en upphandling har gjorts, fortsätter avtalsspärren enligt 1 eller 3 § att gälla under handläggningen i förvaltningsrätten (förlängd avtalsspärr). När en sådan förlängd avtalsspärr gäller får den upphandlande myndigheten enligt 16 kap. 10 § inte ingå avtal förrän tio dagar har gått från det att förvaltningsrätten har avgjort målet. Den förlängda avtalsspärren gäller endast i första instans.

text: Enligt

text: 16 kap. 9 §

text: LOU får rätten besluta att den upphandlande myndigheten inte får ingå avtal innan något annat har bestämts (interimistiskt beslut). Enligt

text: 16 kap. 6 § andra stycket

text: LOU får överprövning av en upphandling inte ske efter det att avtal slutits mellan den upphandlande myndigheten och en leverantör.

text: Av

text: 17 § förordningen (2013:390)

text: om mål i allmän förvaltningsdomstol följer att domstolen utan dröjsmål ska sända sin akt till den högre domstolen om ett avgörande överklagas.

text: Av Domstolsverkets kanslibok Allmän förvaltningsdomstol (p. 11.3) framgår bl.a. följande. Om överklagandet innehåller ett yrkande om inhibition eller annat interimistiskt förordnande bör handlingarna skickas till överinstansen samma dag eller, om överklagandet kommit in först efter expeditionstidens slut, senast påföljande dag. En möjlighet är att genom telefax göra överinstansen uppmärksam på inhibitionsyrkandet för att sedan skicka över handlingarna snarast möjligt.

text: Utredningen i ärendet ger vid handen att det har skett en försening vid hanteringen av Linguacoms överklagande och yrkande om interimistiskt beslut. Det är nu i efterhand inte möjligt att med säkerhet konstatera om förseningen har berott på förvaltningsrättens, kammarrättens eller de båda domstolarnas agerande. Förseningen får anses ha innefattat fel eller försummelse i den mening som avses i

text: skadeståndslagen

text: . Till följd av den bristfälliga hanteringen kunde Linguacoms överklagande inte prövas av kammarrätten, eftersom avtal i den aktuella upphandlingen redan hade slutits. Med dessa utgångspunkter är Linguacom berättigat till skadestånd av staten.

text: Linguacom har begärt skadestånd för ombudskostnader både i förvaltningsrätten och kammarrätten. Yrkandet om ersättning för ombudskostnader i förvaltningsrätten kan inte godtas eftersom bolaget under alla omständigheter hade haft dessa kostnader. Dessa ombudskostnader är alltså inte föranledda av felet i hanteringen av överklagandet och yrkandet om interimistiskt beslut.

text: Vad som kan ersättas är i stället de merkostnader som den bristfälliga hanteringen har medfört för Linguacom vad gäller ombudsarvode. Det får då först noteras att Linguacom oavsett den felaktiga hanteringen haft vissa kostnader för att utforma överklagandet eftersom bolaget hade tappat målet i förvaltningsrätten och ville få saken prövad i högre rätt. Vid en strikt bedömning skulle denna del av kostnaden inte ersättas. Å andra sidan har allt arbete med överklagandet i någon mån blivit onyttigt genom den felaktiga hanteringen av överklagandet. Vid en generöst gjord skadereglering anser sig Justitiekanslern därför kunna godta att ersättning bör beviljas med 18 750 kr avseende arbetet med överklagandet, enligt ombudets faktura nr 19346. Linguacom ska alltså tillerkännas skadestånd med detta belopp.

text: Linguacom har begärt ersättning för sina kostnader i ärendet här med 16 000 kr. Med beaktande av utgången i själva saken samt ärendets art och omfattning anser Justitiekanslern skäligt att utge ersättning med 5 000 kr.

type: avgorande


title: Avgift som har bestämts i avtal, för tillhandahållande av tidsserier ur Konjunkturinstitutets databaser m.m., har ansetts inte överstiga det avgiftstak som föreskrivs i direktiv 2003/98/EG om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn (PSI-direktivet)

text: Justitiekanslern avslår Reuters Limiteds anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den statliga myndigheten Konjunkturinstitutet har till uppgift bl.a. att följa och analysera den ekonomiska utvecklingen inom och utom landet och i anslutning till detta göra prognoser för den svenska ekonomin samt att bistå Regeringskansliet (Finansdepartementet) med utfalls- och prognosdata för Regeringskansliets makroekonomiska verksamhet, med prognosmodeller och med miljöekonomiska analyser. Konjunkturinstitutet ska också i samråd med andra myndigheter verka för att statistiskt material av betydelse för studiet av den ekonomiska utvecklingen samlas in och bearbetas liksom svara för officiell statistik. Konjunkturinstitutet ska därtill inom sitt verksamhetsområde utföra uppdrag samt tillhandahålla varor och tjänster. (Se 1 § förordningen [2007:759] med instruktion för Konjunkturinstitutet.)

text: Konjunkturinstitutet får ta ut avgifter för varor och tjänster samt för uppdrag åt andra än regeringen. Regeringen har också bemyndigat Konjunkturinstitutet att besluta om avgifternas storlek. (Se 3 och 5 §§ avgiftsförordningen [1992:191] och 8 § Konjunkturinstitutets instruktion.)

text: Konjunkturinstitutets prognoser och analyser används som beslutsunderlag för den ekonomiska politiken men utgör också oberoende underlag för andra statliga myndigheter, företag, organisationer och arbetsmarknadens parter. Konjunkturinstitutet publicerar bl.a. rapporten Konjunkturläget som innehåller analyser över svensk och internationell ekonomi. Varje månad tillfrågar Konjunkturinstitutet också svenska företag och hushåll om deras syn på ekonomin. Resultatet sammanställs i rapporten Konjunkturbarometern. Rapporten syftar till att ge snabba och kvalitativa indikationer om viktiga ekonomiska variabler. Konjunkturbarometern består av två delar, Företagsbarometern och Hushållsbarometern.

text: Konjunkturinstitutets rapporter publiceras på myndighetens webbplats. Rapporterna och de tidsserier som ingår i rapporterna kan kostnadsfritt laddas ned från webbplatsen och det finns inte några begränsningar för hur det nedladdade materialet därefter får användas. Tidsserierna är tillgängliga i excel-format. Kostnaderna för att samla in och framställa de tidsserier som ingår i Konjunkturläget uppgick enligt Konjunkturinstitutet under 2011 till 17 700 000 kr och för Konjunkturbarometern till 5 900 000 kr.

text: Konjunkturinstitutet tillhandahåller vidare mot avgift abonnemang till företag som önskar få tillgång till tidsserierna från rapporterna i andra filformat. Den 9 augusti 2000 ingick Konjunkturinstitutet och EcoWin AB ett avtal om tillhandahållande av en sådan tjänst. Enligt avtalet åtog sig Konjunkturinstitutet att per e-post i text-format leverera maximalt 100 tidsserier som tagits fram för Konjunkturläget och Konjunkturbarometern. Leveransen skulle ske i samband med publiceringen. Enligt avtalet skulle EcoWin AB i avgift erlägga en viss del av intäkterna från vidareförsäljningen av tidsserierna. Avgiften bestämdes enligt en s.k. royaltysplit-modell där Konjunkturinstitutet skulle få de första 100 000 kr av intäkterna från försäljningen och 75 % av intäkterna därutöver. I maj 2002 ersattes detta avtal med ett nytt som i stort sett överensstämde med det tidigare. Royaltyfördelningen justerades dock så att Konjunkturinstitutet skulle erhålla 50 % av intäkterna över 200 000 kr. Avtalet gällde oförändrat under ett antal år. EcoWin AB uppgick sedermera i Thomson Reuters (Markets) Sverige AB. Under 2008 skapades Thomson Reuters genom att Thomson Corporation förvärvade Reuters Group PLC. Inom Thomson Reuters är det numera Reuters Limited som ingår avtal av ifrågavarande slag. 2008 tillskrev Reuters Limited Konjunkturinstitutet och begärde att få tillgång till ytterligare 75 tidsserier och föreslog att man för dessa ytterligare tidsserier skulle erlägga en fast årsavgift om 30 000 kr. Konjunkturinstitutet godtog detta förslag genom ett tilläggsavtal den 15 april 2008.

text: Under 2009 och 2010 fördes diskussioner om ett nytt avtal. Bland annat med hänsyn till att Konjunkturinstitutet hade ytterligare en kund som var intresserad av den aktuella informationen såg Konjunkturinstitutet ett behov av att se över frågan om avgiften även fortsättningsvis skulle bestämmas enligt en royaltysplit-modell. I november 2010 lämnade Konjunkturinstitutet ett förslag till nytt avtal till Reuters Limited. Enligt avtalet skulle Konjunkturinstitutet leverera tidsserierna i .xof-format och bl.a. ge teknisk support i samband med leverans. Konjunkturinstitutets personal skulle stå till förfogande för att vid behov ge användarna av Reuters Limiteds tjänst stöd och information. Åtagandet kunde enligt Konjunkturinstitutet beräknas ta en halv årsarbetskraft i anspråk och avgiften skulle mot den bakgrunden uppgå till 390 000 kr för 2011. Reuters Limited var inte berett att acceptera avtalsförslaget. Konjunkturinstitutet sade upp det gamla avtalet och tvist uppkom om betalningen enligt avtalet. Diskussionerna om ett nytt avtal fortsatte. Konjunkturinstitutet upprättade ett nytt och slutligt underlag för beräkningen av myndighetens kostnader och lämnade i mars 2011 ett slutligt prisförslag. Reuters Limited ansåg alltjämt att även detta pris var oskäligt men godtog trots detta avtalet som trädde i kraft den 1 juli 2011 och gäller alltjämt. Under hösten 2011 gjorde Reuters gällande rätt till återbetalning av den del av avgifterna som hade erlagts under 2005 – 2011 och som bolaget ansåg varit alltför höga. Frågan om betalning har för Konjunkturinstitutets räkning hanterats av advokat och medfört att Reuters Limited har erlagt betalning i enlighet med avtalen.

text: Anspråket

text: Reuters Limited har yrkat skadestånd av staten för perioden 1 juli 2005 – 1 juli 2010 med i första hand 2 114 797 kr och i andra hand med 1 779 497 kr och för perioden 1 juli 2010 – 28 mars 2012 med i första hand 527 770 kr och i andra hand 404 875 kr. Reuters Limited har vidare yrkat ränta på beloppen och slutligen även ersättning för ombudskostnader och ”internt arbete” hänförligt till ärendet här. Reuters Limited har åberopat ett avtal enligt vilket Reuters Limited av Thomson Reuters (Markets) Sverige AB har förvärvat skadeståndsanspråket till den del det avser tiden innan Reuters Limited varit Konjunkturinstitutets avtalspart.

text: Reuters Limited har som grund för anspråket anfört sammanfattningsvis följande. I

text: artikel 6 i direktiv 2003/98/EG

text: om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn (PSI-direktivet) föreskrivs att om avgifter tas ut vid s.k. vidareutnyttjande av handlingar från offentliga myndigheter, inkomsterna från avgifterna inte får överstiga ”kostnaden för insamling, framställning, reproduktion och spridning av dem, inklusive rimlig avkastning på investeringar”. PSI-direktivet skulle ha genomförts i nationell lagstiftning senast den 1 juli 2005. Konjunkturinstitutet är en sådan offentlig myndighet som omfattas av PSI-direktivets tillämpningsområde och den information som Konjunkturinstitutet har tillhandahållit EcoWin AB/Reuters Limited (fortsättningsvis Reuters) enligt de aktuella avtalen avser sådant vidareutnyttjande för vilket avgiften inte får överstiga vad som föreskrivs i artikel 6 i PSI-direktivet. De avgifter som Konjunkturinstitutet har tagit ut enligt såväl de äldre avtalen som det sedan 2011 gällande avtalet är inte förenliga med artikel 6 i PSI-direktivet utan utgör en överprissättning. PSI-direktivet genomfördes i Sverige först den 1 juli 2010 då lagen (

text: ) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen (PSI-lagen) trädde i kraft. Skadeståndsanspråket har uppkommit på grund av statens bristfälliga genomförande av PSI-direktivet under tiden den 1 juli 2005 till den 30 juni 2010 och för tiden därefter på grund av statens, genom Konjunkturinstitutet, felaktiga tolkning och tillämpning av PSI-direktivets avgiftstak. Bestämmelsen i artikel 6 i PSI-direktivet skapar rättigheter för enskilda i förhållande till medlemsstaterna, har direkt effekt och det har sedan genomförandedefristen löpte ut ålegat Konjunkturinstitutet att upprätthålla Reuters rätt att inte betala en högre avgift än

text: artikel 6

text: tillåter. Bland annat med hänsyn till att Sverige, trots upprepade påpekanden från kommissionen (se formell underrättelse den 23 mars 2007 och kompletterande formell underrättelse den 17 oktober 2008), först fem år efter genomförandefristen hade löpt ut antog nationell lagstiftning på området, är det fråga om en klar och därmed skadeståndsgrundande överträdelse av unionsrätten. Reuters har varit i ett oundgängligt behov av den information som Konjunkturinstitutet har tillhandahållit. Det förhållandet att Konjunkturinstitutet har debiterat för höga priser är en direkt följd av det bristande genomförandet och det föreligger därför ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan. Även vad gäller de avgifter som har tagits ut av Konjunkturinstitutet sedan PSI-lagen trädde i kraft den 1 juli 2010 föreligger det ett direkt orsakssamband i och med att Konjunkturinstitutet har debiterat Reuters för kostnader som vida överstiger vad som är tillåtet enligt PSI-direktivet.

text: Vad särskilt gäller avgifterna har Reuters anfört sammanfattningsvis följande. Den allmänna målsättningen med PSI-direktivet är att det ska bidra till den ekonomiska tillväxten och skapa arbetstillfällen, genom att frigöra potentiella ekonomiska vinster som finns i statligt ägda uppgifter med hjälp av förbättrade villkor för vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn (se skäl 5 i PSI-direktivet). Målet med prissättningen är att marginalkostnaden ska tas ut och medlemsstaterna bör uppmuntra avgiftsfri tillgång till information (se skäl 14 i PSI-direktivet). Målet att sänka kostnaderna har ytterligare stärkts av förslaget till ändringar av PSI-direktivet – se KOM(2011) 877 slutlig – där marginalkostnaden är reglerad som den maximala kostnaden. PSI-direktivet förespråkar således tillhandahållande till marginalkostnad eller att ingen avgift ska tas ut. Den royaltysplit-modell som tillämpades under 2000 – 2011 är avhängig av hur många gånger informationen används, dvs. avgiften baseras på hur många kunder Reuters hade för den tjänst där informationen från Konjunkturinstitutet användes. Modeller som inte är kopplade till faktiska kostnader är otillåtna, vilket bl.a. bekräftas av avgörande från italiensk domstol. Myndigheter som samlar in information i sin offentliga verksamhet ska enligt PSI-direktivet möjliggöra vidareutnyttjande av den information som redan är betald. Insamlingen av informationen som Reuters köper görs inte utifrån Reuters begäran om uppgifterna utan som ett led i Konjunkturinstitutets uppdrag från regeringen. Konjunkturinstitutets kostnader för insamlingsarbetet är redan täckta av statliga anslag och det är därför inte rimligt att privata aktörer åläggs att bidra till denna finansiering. Det ligger inte i linje med PSI-direktivets syfte. Om Konjunkturinstitutet kräver ytterligare betalning för insamling och vidareutnyttjande får myndigheten dubbel ersättning och går med vinst vilket står i strid med PSI-direktivet. Enligt allmänna EU-rättsliga principer ska alla myndighetsåtgärder vara proportionerliga. En strikt tillämpning av de svenska reglerna skulle endast rendera en marginalkostnad för Reuters (se 5 § andra stycket avgiftsförordningen där det föreskrivs att avgifterna i ett fall som det aktuella ska beräknas så att de helt täcker verksamhetens kostnader, s.k. full kostnadstäckning). Även om PSI-direktivet utöver kostnadstäckning medger ”rimlig avkastning på investeringar” är detta inte fallet enligt svensk rätt. I PSI-lagens förarbeten anges att ”Statliga myndigheter ska därför i sin avgiftssättning normalt inte ta hänsyn till någon avkastning på investeringar” (

text: prop. 2009/10:175 s. 162

text: ). Den avgift som är förenlig med PSI-direktivet måste under alla omständigheter beräknas utifrån den faktiska tiden och kostnaden som det tar att sammanställa och skicka ut informationen till Reuters. Åtagandet för Konjunkturinstitutet i det nu gällande avtalet avser utdrag ur befintliga databaser utifrån givna parametrar, vilket är arbetsuppgifter som inte kan anses som ett kvalificerat konsultuppdrag och därför inte kan debiteras enligt den av Konjunkturinstitutet tillämpade konsultkostnadsnormen. Utgångspunkten bör i stället vara den faktiska kostnaden för lön inklusive sociala avgifter, vilket skulle medföra en timkostnad om 230 kr i stället för den av Konjunkturinstitutet tillämpade timkostnaden om minst 1 000 kr. Underhåll, utveckling och dokumentation bör vidare ta högst 10 timmar i anspråk, till samma lägre timkostnad, till skillnad från de 40 timmar som Konjunkturinstitutet gör gällande. Kostnaden för fakturering och administration enligt en timkostnad om 1 000 kr är inte rimlig utan bör bestämmas enligt normala faktureringsavgifter tillämpade av t.ex. banker, varvid kostnaden skulle uppgå till 120 kr per kund och år. Kostnaden för avtalsskrivning om 26 000 kr är alltför högt satt och bör därtill utgå med ett lägre belopp efter första året. Avtalskostnaden bör bestämmas till 3 700 kr första året. Med prissättningsmodellen enligt det nu gällande avtalet uppgår därmed den PSI-kompatibla avgiften till 9 320 kr per år samt ytterligare 3 700 kr för avtalsskrivning det år avtalet skrivs. Enligt de i första hand framställda yrkandena har skadan beräknats som mellanskillnaden mellan vad Reuters har erlagt och denna kostnad. Enligt de i andra hand framställda yrkandena är mellanskillnaden beräknad med utgångspunkt i den avgift som Reuters har erlagt enligt 2011 års avtal, dvs. 75 000 kr.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Konjunkturinstitutet som har anfört bl.a. följande.

text: RÄTTSLIG REGLERING

text: PSI-direktivet syftar till att skapa förutsättningar för en väl fungerande europeisk informationsmarknad samt att inrätta en allmän ram för vidareutnyttjande av handlingar för att säkerställa tillämpningen av rättvisa, proportionerliga och icke-diskriminerande villkor. Harmoniseringen ska enligt direktivets ingress bidra till att konkurrensen på den inre marknaden inte snedvrids.

text: Av artikel 6 i PSI-direktivet framgår att avgiftsuttaget vid utlämning av handlingarna för vidareutnyttjande inte får överskrida kostnaden för insamling, framställning, reproduktion och spridning av dem, inklusive en rimlig avkastning på investeringar. I punkten 14 i direktivets ingress klargörs också att ”kostnadstäckning, tillsammans med en rimlig avkastning på investeringar, i överensstämmelse med den berörda offentliga myndighetens gällande redovisningsprinciper och relevanta metod för kostnadsberäkning, utgör en övre gräns för avgifterna eftersom oskäliga priser bör förhindras.”

text: Värt att understryka är att direktivet inte uppställer något krav på ett faktiskt, finansiellt samband mellan avgifterna och kostnaderna. Avgiftstaket är således tillämpligt även om de kostnader som räknas upp i

text: artikel 6

text: täcks av anslag (se här

text: Ds 2009:44 s. 61

text: Bestämmelsen i artikel 6 i PSI-direktivet har genomförts så gott som ordagrant i 7 § PSI-lagen. Bestämmelsen föreskriver att om en myndighet får ta ut avgifter för vidareutnyttjande, får de samlade intäkterna från sådana avgifter tillsammans med de samlade intäkterna från avgifter för handlingar som myndigheten tillhandahåller inte överstiga de totala kostnaderna för insamling, framställning, reproduktion och spridning av handlingarna, inklusive rimlig avkastning på investeringar.

text: Av KI:s

text: 8 § förordningen (2007:759)

text: med instruktion för Konjunkturinstitutet följer att myndigheten har rätt att bedriva avgiftsfinansierad verksamhet för varor och tjänster samt för uppdrag åt andra än regeringen. Myndigheten beslutar om avgifternas storlek. Eftersom myndigheten således har rätt att ta ut avgifter för sin verksamhet är den princip om full kostnadstäckning och rimlig avkastning på investeringar som uttryckligen föreskrivs i 7 § PSI-lagen tillämplig när myndigheten tillhandahåller handlingar för vidareutnyttjande.

text: KONJUNKTURINSTITUTETS INSTÄLLNING TILL ANSPRÅKET

text: Eftersom KI anser att det inte ankommer på myndigheten att yttra sig om lagstiftaren kan sägas ha överträtt PSI-direktivet, kommer KI i det följande att begränsa sitt yttrande till frågan om myndighetens avgiftsuttag i sig kan utgöra en skadeståndsgrundande överträdelse av direktivet.

text: KI vill emellertid framhålla att även för det fall att Sveriges införlivande i någon del skulle anses otillräcklig, betyder detta inte att det därigenom har skett en överträdelse av Reuters rättigheter enligt PSI-direktivet.

text: KI har uppfattat att Reuters grundar sitt anspråk på den EU-rättsliga s.k. Francovich-doktrinen om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för EU:s medlemsstater. För att ett sådant skadeståndsansvar ska föreligga, krävs enligt EU-domstolens rättspraxis att staten i någon form har gjort sig skyldig till en klar överträdelse av en EU-rättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda. Vidare ska ett direkt orsakssamband föreligga mellan överträdelsen och skada som har lidits.

text: För att en sådan överträdelse ska föreligga krävs att KI:s avgiftsuttag har skett i strid med direktivets bestämmelser.

text: KI kan inte se hur det ifrågasatta avgiftsuttaget skulle kunna utgöra någon överträdelse av PSI-direktivet. Av

text: artikel 6 i direktivet

text: framgår som sagt att avgiftsuttaget vid utlämning av handlingar för vidareutnyttjande inte får överskrida kostnaden för insamling, framställning, reproduktion och spridning av dem, inklusive en rimlig avkastning på investeringar. Motsvarande bestämmelse återfinns i 7 § PSI-lagen.

text: Myndigheternas kostnader för insamling och framställning av tidsserierna i fråga uppgår till flera miljoner kronor. Endast för att samla in och framställa de tidsserier som ingår i Konjunkturläget uppgår kostnaderna år 2011 till 17,7 miljoner kronor. För Konjunkturbarometern uppgår motsvarande belopp till 5,9 miljoner kronor. Det är därför uppenbart att de avgifter som har uttagits och alltjämt uttas av Reuters med god marginal understiger de avgiftstak som direktivet och 7 § PSI-lagen medger.

text: KI tillbakavisar Reuters påstående att en strikt tillämpning av de svenska PSI-reglerna endast borde rendera en marginalkostnad för Reuters. Det förarbetsuttalande som Reuters anför till stöd för denna uppfattning (

text: prop. 2009/10:175 s. 162

text: ) är ryckt ur sitt sammanhang, och kan inte inskränka det avgiftsutrymme och motsvarande pristak som såväl artikel 6 i PSI-direktivet och 7 § PSI-lagen medger.

text: Reuters ståndpunkt att direktivet endast medger ett avgiftsuttag som innebär ersättning för marginalkostnaderna för reproduktion och spridning av uppgifterna motsägs vidare av punkten 14 i direktivets ingress, där det framgår att den övre gräns för avgiftsuttag som fastställs i direktivet ”inte ska påverka myndigheternas rätt att ta ut lägre avgifter eller inga avgifter alls, och att medlemsstaterna bör uppmuntra offentliga myndigheter att göra handlingar tillgängliga mot avgifter som inte överstiger marginalkostnaderna för reproduktion och spridning av handlingarna”.

text: Av uttalandet framgår att ett avgiftsuttag som bygger på den nämnda marginalkostnaderna inte föreskrivs i direktivet, utan endast att en sådan prissättning framstår som önskvärd.

text: Att direktivet inte förskriver någon marginalkostnadsprincip framgår även av det ändringsförslag till direktivet som har lagts fram av Europeiska kommissionen […]. Centralt för förslaget är införandet av en marginalkostnadsprincip för avgiftssättning i

text: artikel 6

text: . Den prissättningsmodell som hittills endast har varit en rekommendation föreslås alltså bli bindande.

text: Det sagda innebär att Reuters varken har eller har haft någon på direktivet grundad rättighet att utfå handlingarna till marginalkostnadspris. I motsats till vad Reuters har anfört har KI således under hela den tid som anspråket avser haft uttryckligt stöd i PSI-direktivet för sitt avgiftsuttag.

text: I och med PSI-lagens införande finns ett minst lika uttryckligt stöd i svensk författning. Av omständigheten att KI sedan 2011 har valt att prissätta tjänsten enligt en marginalkostnadsmodell som har varit förmånligare för Reuters än royaltysplit-modellen, kan inte utläsas annat än att myndigheten – trots att någon särskilt skyldighet därtill inte har förelegat – har ansträngt sig för att följa de icke-bindande rekommendationer för prissättning som PSI-direktivet påbjuder.

text: Under inga omständigheter kan Reuters göra anspråk på att KI:s nu valda prismodell ska tillämpas retroaktivt, lika lite som Reuters skulle kunna motsätta sig om KI i framtiden skulle välja att övergå till en prismodell som grundar sig på full kostnadstäckning inklusive en rimlig avkastning på investeringar.

text: Slutligen vill KI framhålla att Reuters under alla omständigheter i hög utsträckning själv har bidragit till den skada bolaget anser sig ha lidit. Bolaget har själv velat bibehålla den ifrågasatta royaltysplit-modellen i avtalet med KI. Först i januari 2011 har Reuters fört fram att KI:s avgiftsuttag skulle strida mot PSI-direktivet. Så sent som den 1 november 2010 ansåg bolaget att det inte fanns någon anledning att ifrågasätta avgiftsuttaget. Talande är även att bolaget har underlåtit att vidta normala rättsligt åtgärder för att komma till sin rätt. Reuters kunde exempelvis ha påkallat jämkning av avtalsvillkoren i allmän domstol. Genom att ha försuttit denna möjlighet kan bolaget inte heller sägas ha försökt minska sin skada i behörig utsträckning. Mot denna bakgrund anser KI att ett eventuellt skadestånd till Reuters under alla omständigheter bör jämkas till noll.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till avtal, avtalsutkast, korrespondens mellan parterna och deras ombud liksom fakturor. Justitiekanslern har också haft tillgång till handlingarna i överträdelseärendet angående genomförande av PSI-direktivet (kommissionens ärendenummer 2006/4349), dvs. kommissionens formella underrättelse den 23 mars 2007, regeringens svar den 6 juli 2007, regeringens kompletterande upplysningar den 26 mars 2008, kommissionens kompletterande formella underrättelse den 17 oktober 2008 och regeringens svar den 11 december 2008. Justitiekanslern har också tagit del av rapporterna från den arbetsgrupp – PSI-gruppen – som regeringen genom beslut den 4 december 2008 tillsatte med anledning av de påpekanden som gjorts från kommissionen i överträdelseärendet, dvs. PSI-gruppens rapport den 1 april 2009 Budgetära konsekvenser av genomförandet av PSI-direktivets avgiftsregler (dnr Fi2009/3196) och slutrapport den 30 juni 2009 Vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn (dnr Fi2009/4998), vilka legat till grund för promemorian Vidareutnyttjande av handlingar – genomförande av PSI-direktivet (

text: Ds 2009:44

text: Reuters har fått del av Konjunkturinstitutets yttrande och har inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens fasta praxis kan skadeståndsskyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande materiella villkor är uppfyllda.

text: • Staten har överträtt en unionsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda.

text: • Överträdelsen är tillräckligt allvarlig (klar).

text: • Det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan eller skadorna.

text: Det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet är i svensk rätt inte reglerat i lag och gäller vid sidan av det allmännas ansvar enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (

text: ). När den påstått skadeståndsgrundande handlingen (underlåtenheten) utgörs av en överträdelse av unionsrätten är det i vissa fall möjligt att utverka skadestånd antingen enligt det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet eller med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . De materiella villkoren för skadeståndsansvar enligt dessa två skadeståndsinstitut uppvisar likheter men även vissa skillnader. En sådan skillnad är att det allmännas ansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: är begränsat till fel eller försummelser som vållas vid myndighetsutövning.

text: I detta fall innebär det nyss sagda att Justitiekanslern endast tar ställning till om Reuters är berättigat till skadestånd på unionsrättslig grund. Reuters har självt inte hänfört sig till annat än det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet och det kan konstateras att Reuters och Konjunkturinstitutets mellanhavanden enligt de aktuella avtalen inte har skett vid myndighetsutövning i skadeståndslagens mening. Redan av denna anledning saknas det alltså möjlighet att erhålla skadestånd enligt bestämmelsen om det allmännas ansvar i 3 kap. 2 § skadeståndslagen.

text: Överväganden

text: PSI-direktivet reglerar varken rätten till tillgång till handlingar eller rätten att vidareutnyttja handlingar (se artikel 1.2 c och 1.3 i PSI-direktivet). De svenska bestämmelserna om tillgång till handlingar finns i 2 kap. tryckfrihetsförordningen och bestämmelser som reglerar rätten att vidareutnyttja handlingar i offentlighets- och sekretesslagen, upphovrättslagen, personuppgiftslagen och i registerförfattningar. Varken PSI-direktivet eller PSI-lagen påverkar således tillgången till handlingar eller rätten att vidareutnyttja handlingar enligt dessa bestämmelser. Vidare är handlingar som tillhandahålls i myndigheters affärsverksamhet undantagna från PSI-direktivets och PSI-lagens tillämpningsområde (se artikel 1.2 a i PSI-direktivet och 4 § PSI-lagen).

text: De handlingar som Konjunkturinstitutets åtaganden enligt de här aktuella avtalen avser utgör inte sådana allmänna handlingar som Konjunkturinstitutet är skyldigt att lämna tillgång till enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Tidsserierna som ligger till grund för Konjunkturbarometern och Konjunkturläget upprättas i excel-format och är allmänt tillgängliga i det formatet; någon skyldighet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: att bearbeta allmänna handlingar för utlämnande i ett annat format föreligger inte. Som nyss nämnts följer inte heller någon sådan rätt av PSI-direktivet eller PSI-lagen. Utöver skyldigheten att lämna ut allmänna handlingar enligt tryckfrihetsförordningen finns emellertid ett betydande utrymme för, och således inget principiellt hinder mot, att svenska myndigheter medger tillgång till handlingar som före utlämnandet inte var allmänna. Om en myndighet ger tillgång till handlingar utan att en skyldighet härtill föreligger torde PSI-direktivet och PSI-lagen i princip bli tillämpliga även för ett sådant vidareutnyttjande. När fråga är om en myndighet som likt Konjunkturinstitutet mot avgift får tillhandahålla varor och tjänster samt utföra uppdrag åt andra än regeringen framstår det dock inte som helt tydligt att det är fråga om ett vidareutnyttjande i PSI-direktivets och PSI-lagens mening om avtalet avseende tillhandahållandet visserligen omfattar utlämnande av handlingar men snarare har karaktären av återförsäljaravtal av ett bearbetat material eller, som är fallet med det nu gällande avtalet, innefattar andra väsentliga moment, utöver tillgången till själva handlingarna. (Jämför vad som uttalas om PSI-lagens tillämpningsområde i

text: Ds 2009:44 s. 41

text: , nämligen att de allmänna avgränsningarna innebär att PSI-lagen är tillämplig på handlingar som någon får ut från en myndighet ”utan åberopande av en särskild rätt i det enskilda fallet” samt i

text: prop. 2009/10:175 s. 154

text: – 158 i fråga om undantaget för handlingar i myndigheters affärsverksamhet.) Justitiekanslern finner dock inte skäl att här ta slutlig ställning i denna fråga utan prövar anspråket med utgångspunkt i att det såväl enligt de tidigare som det nu gällande avtalet har varit fråga om ett sådant vidareutnyttjande som omfattas av PSI-direktivets tillämpningsområde.

text: Från det att PSI-direktivets genomförandefrist löpte ut har det ålegat Konjunkturinstitutet att iaktta det avgiftstak som föreskrivs i artikel 6 i PSI-direktivet. Avgiftstaket i artikel 6 i PSI-direktivet baseras på en rad olika variabler som förutsätter viss tolkning för att deras rätta innebörd ska kunna fastställas. PSI-direktivets avgiftsbestämmelse hänför sig vidare till de totala avgiftsintäkterna i förhållande till kostnaderna över en längre period och bestämmelsen rör därmed intäkterna för avgifter men reglerar inte direkt avgiftssättning i ett enskilt fall (se

text: Ds 2009:44 s. 61

text: ). Enligt Justitiekanslerns mening får dock bestämmelsen till sitt innehåll anses tillräckligt precis för att skapa rättigheter för enskilda i den mening som avses i EU-domstolens praxis om medlemsstaternas skadeståndsansvar. Ett åsidosättande av PSI-direktivet genom ett avgiftsuttag som överstiger det avgiftstak som föreskrivs i direktivet utgör därmed enligt Justitiekanslerns bedömning en överträdelse av unionsrätten som kan föranleda skadeståndsskyldighet för staten under förutsättning att även övriga villkor härför är uppfyllda.

text: Som Reuters får uppfattas gör Reuters gällande att den avgift som är förenlig med PSI-direktivet inte får överstiga marginalkostnaden, varvid Reuters bl.a. har hänfört sig till att det inte skulle vara förenligt med PSI-direktivet att Konjunkturinstitutet tar ut avgifter för insamling och bearbetning eftersom dessa åtgärder är anslagsfinansierade. Som Konjunkturinstitutet har utvecklat i sitt yttrande är detta inte en korrekt tolkning av PSI-direktivets avgiftsbestämmelse.

text: Avgiftstaket framgår av artikel 6 i PSI-direktivet. Varken uttalandena i PSI-direktivets skäl att medlemsstaterna bör eftersträva ett avgiftsuttag enligt marginalkostnadsprincipen alternativt ett avgiftsfritt tillhandahållande eller förslaget till ändring av PSI-direktivets avgiftsbestämmelse kan förändra innebörden av den nu gällande bestämmelsen i

text: artikel 6

text: Artikel 6 i PSI-direktivet innebär att offentliga organ får ta ut avgifter som motsvarar kostnaderna för insamling m.m. av uppgifterna och därtill en rimlig avkastning på investeringar. Bestämmelsen avser kostnaderna över en längre period och den uppställer inget krav på ett faktiskt, finansiellt samband mellan avgifterna och kostnaderna. Avgiftstaket är därför tillämpligt även om de kostnader som räknas upp i artikeln täcks av anslag. (Se

text: Ds 2009:44 s. 61

text: och jfr

text: SOU 2007:96 s. 183

text: – 185.) De uttalanden i

text: prop. 2009/10:175 s. 162

text: som Reuters har hänvisat till avser de avgiftsprinciper som gäller enligt avgiftsförordningen och saknar således betydelse för fastställande av det avgiftstak som PSI-direktivet föreskriver. Ett eventuellt åsidosättande av nationella bestämmelser kan av uppenbar anledning inte föranleda rätt till skadestånd på unionsrättslig grund, varför uttalandena saknar relevans för Justitiekanslerns bedömning av Reuters skadeståndsanspråk.

text: Konjunkturinstitutet har lämnat uppgift om årskostnaden för att framställa de tidsserier som ingår i Konjunkturläget och Konjunkturbarometern. Det finns inte anledning att ifrågasätta riktigheten av uppgifterna. Det är med utgångspunkt i dessa uppgifter uppenbart att vare sig de avgifter som Reuters har erlagt enligt de tidigare avtalen eller enligt det nu gällande avtalet har överstigit det avgiftstak som föreskrivs i artikel 6 i PSI-direktivet. Den omständigheten att de tidigare avtalen har utformats enligt en modell som inte är direkt relaterad till de faktiska kostnaderna förändrar inte denna bedömning. Avgiftstaket reglerar som nyss konstaterats inte direkt avgiftssättningen i det enskilda fallet och själva modellen för fastställande av avgiften kan mot den bakgrunden inte föranleda slutsatsen att avgiften som sådan har kommit i konflikt med den enligt bestämmelsen högsta tillåtna nivån.

text: Reuters rätt att inte betala en avgift som överstiger den enligt PSI-direktivet tillåtna har således inte åsidosatts. Eftersom Konjunkturinstitutets avgiftsuttag inte har innefattat någon överträdelse av PSI-direktivet saknas det för den konkreta bedömningen av Reuters anspråk betydelse vid vilken tidpunkt PSI-direktivet får anses ha genomförts på ett fullgott sätt i Sverige. Frågan om skadeståndsskyldighet kan endast bedömas i den direkta relationen mellan en viss överträdelse och en viss skada samt det närmare orsaksförhållandet däremellan. Eventuella brister eller förseningar i lagstiftarens genomförande av PSI-direktivet har i sig inte någon betydelse för en enskilds skadeståndsanspråk när de skyldigheter som följer av de unionsrättsliga bestämmelserna har iakttagits vid den konkreta tillämpningen.

text: Justitiekanslern har således funnit att de avgifter som har tagits ut av Konjunkturinstutet från Reuters enligt de tidigare liksom det nu gällande avtalet inte har innefattat någon överträdelse av PSI-direktivets avgiftstak. Reuters anspråk kan redan av denna anledning inte vinna bifall.

text: Det finns därtill skäl att understryka att det enligt EU-domstolens fasta praxis ankommer på den enskilde att visa rimlig aktsamhet för att förhindra skadans uppkomst och begränsa dess omfattning med risk att annars få stå skadan själv. Härvid beaktas särskilt om den enskilde i rätt tid tagit i anspråk tillgängliga rättsmedel. (Se t.ex. Justitiekanslerns beslut i dnr

text: med där angivna hänvisningar samt jämför

text: mål C-445/06

text: Danske Slagterier mot Bundesrepublik Deutschland [REG 2009 I-02119]). Det har stått Reuters fritt att i den för tvistemål stadgade ordningen påkalla jämkning av avtalet och på så vis få prövat om avtalet kommit i konflikt med PSI-direktivets avgiftsbestämmelse. Eftersom Reuters har avstått härifrån brister det under alla omständigheter i orsakssambandet, varför skadestånd även av denna anledning inte ska utgå.

text: Avslutande anmärkningar

text: Det finns avslutningsvis skäl att understryka att förevarande tvist har sin grund i ett avtalsförhållande mellan staten (Konjunkturinstitutet) och Reuters. För avtalsrättsliga tvister gäller inte förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (se

text: 1 § andra stycket 1)

text: . En tvist om tolkning, tillämpning och jämkning av avtalet mellan parterna prövas – som också uttryckligen anges i det nu gällande avtalet – av allmän domstol i den för dispositiva tvistemål stadgade ordningen. Det är i en sådan tvist som utgångspunkt Konjunkturinstitutet som bevakar statens rätt. Den kompletterande ordning för överprövning av PSI-beslut som har tillkommit genom PSI-lagen är inte avsedd att förändra detta (som anges i

text: Ds 2009:44 s. 98

text: – 99 bör, om tvisten är av civilrättslig karaktär, den liksom tidigare pröv as i de allmänna domstolarna). Mellanhavandena i saken ska därför enligt Justitiekanslerns bedömning i första hand hanteras i den ordning som gäller för jämkning av civilrättsliga avtal, varvid kan tilläggas att – till skillnad från vad som är fallet vid en skadeståndsrättslig bedömning – inte enbart unionsrättsliga bestämmelser kan aktualiseras.


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till felaktig handläggning av Svea hovrätt och Högsta domstolen av en fråga om överklagandeförbud

text: DHL Express (Sweden) AB tillerkänns skadestånd av staten med 57 600 kr och ersättning för ombudskostnad i ärendet här med 10 000 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Nordic Logistic OY:s konkursbo (fortsättningsvis konkursboet) väckte vid Stockholms tingsrätt en skadeståndstalan mot DHL Express (Sweden) AB (fortsättningsvis DHL) under bolagets dåvarande firma Danzas ASG Eurocargo AB. Som grund för talan åberopade konkursboet att DHL utan fog hade hävt ett samarbetsavtal som gällde mellan parterna. DHL invände att tvistefrågor av det slag som omfattades av konkursboets talan skulle avgöras genom skiljedom och yrkade därför att käromålet skulle avvisas.

text: I ett slutligt beslut den 16 maj 2002 avvisade tingsrätten konkursboets talan med hänvisning till att parternas avtal innehöll skiljeklausuler som enligt tingsrättens bedömning var tillämpliga på tvisten (tingsrättens mål nr T 9504-01).

text: Konkursboet överklagade tingsrättens avvisningsbeslut. I ett beslut den 2 september 2003 upphävde Svea hovrätt det överklagade beslutet och visade målet åter till tingsrätten för fortsatt handläggning. Enligt hovrättens mening kunde det inte anses föreligga något avtal som innebar att en tvist av det aktuella slaget skulle avgöras genom skiljedom. Till beslutet fogades anvisningar om hur avgörandet kunde överklagas och det angavs att ett överklagande skulle ske senast den 30 september 2003 (hovrättens mål nr Ö 6775-02).

text: DHL överklagade hovrättens beslut. Högsta domstolen meddelade den 20 februari 2004 prövningstillstånd. I ett beslut den 18 mars 2005 fastställde Högsta domstolen hovrättens beslut och förpliktade DHL att ersätta konkursboet för dess rättegångskostnader i Högsta domstolen med 27 600 kr jämte ränta (Högsta domstolens mål nr

text: Ö 3696-03

text: I en skrivelse den 12 april 2005 till parternas ombud uppgav referenten och föredragande revisionssekreteraren i målet i Högsta domstolen att det hade ”uppmärksammats att det mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 54 kap. 7 § rättegångsbalken

text: kan ifrågasättas om inte överklagandet istället bort avvisas (jfr

text: NJA 1978 s 175

text: och 477)”. Skrivelsen föranledde i övrigt ingen åtgärd från Högsta domstolens sida.

text: Anspråk m.m.

text: DHL har vänt sig till Justitiekanslern och begärt skadestånd av staten med 57 600 kr. DHL har åberopat att hovrättens beslut enligt

text: 54 kap. 7 § rättegångsbalken

text: inte var överklagbart och att det därför var fel av hovrätten att meddela en fullföljdshänvisning. Det var enligt DHL också fel av Högsta domstolen att ta upp överklagandet till prövning i sak. Anspråket avser ersättning i Högsta domstolen för egna ombudskostnader med 30 000 kr och för motpartens rättegångskostnad med 27 600 kr.

text: Efter remiss har Högsta domstolen och Svea hovrätt avgett yttranden.

text: DHL har fått del av yttrandena.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Frågan om det föreligger hinder mot att pröva skadeståndsanspråket

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: En talan om skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: får enligt 7 § samma kapitel inte föras med anledning av ett beslut av bl.a. Högsta domstolen, om inte beslutet har upphävts eller ändrats. En sådan talan får inte heller föras med anledning av ett beslut av en lägre myndighet, vilket efter överklagande har prövats av Högsta domstolen utan att beslutet har upphävts eller ändrats.

text: I här tillämpad praxis har denna taleförbudsregel tillämpats på så sätt att Justitiekanslern inom ramen för statens frivilliga skadereglering regelmässigt har avböjt att pröva ett anspråk på skadestånd, om hinder för att ta upp saken till prövning i domstol föreligger.

text: Regleringen i

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: bygger på tanken att en skadeståndstalan med anledning av ett felaktigt beslut av Högsta domstolen i princip inte skall få föras. En sådan talerätt har dock inte ansetts inge några betänkligheter för det fall ett avgörande har upphävts eller ändrats i extraordinär väg (se

text: prop. 1972:5 s. 349

text: ). Överprövning i extraordinär ordning anses emellertid inte kunna komma i fråga när det avgörande som angrips kan sägas ha blivit överspelat. Resning torde inte var möjlig beträffande beslut att meddela prövningstillstånd utan torde i stället få angripas med klagan över domvilla (se Welamson, Rättegång VI, tredje uppl. s. 209 f.).

text: Av Högsta domstolens avgöranden i rättsfallen

text: NJA 2001 s. 31

text: och 2003 s. 263 följer vidare att bestämmelsen i

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: inte hindrar att en skadeståndstalan tas upp till prövning i ett fall där en resningsansökan, trots att resningsskäl i och för sig har befunnits föreligga, inte har beviljats av formella skäl eller t.ex. därför att frågan har ansetts överspelad.

text: Hovrättens beslut att meddela fullföljdshänvisning får anses avse en sådan åtgärd som faller utanför tillämpningsområdet för taleförbudsregeln i 3 kap. 7 § andra meningen. Den omständigheten att beslutet i själva saken efter överklagande prövades av Högsta domstolen utgör således inte något hinder för mig att pröva anspråket i den del det riktar sig mot hovrättens åtgärd att meddela fullföljdshänvisning.

text: Högsta domstolens beslut har inte upphävts eller ändrats. Taleförbudsregeln är därför tillämplig på anspråket i denna del. Ett upphävande i extraordinär ordning av Högsta domstolens åtgärder på den grunden att hovrättens avgörande i avvisningsfrågan inte fick överklagas och därför skulle ha avvisats får emellertid endast den effekten att hovrättens beslut kommer att stå fast, dvs. ett upphävande får samma innebörd som resultatet av högsta domstolens tidigare behandling av saken. En prövning i extraordinär ordning av Högsta domstolens hantering av överklagandefrågan skulle alltså sakna all praktisk betydelse. I detta läge kan enligt min mening något hinder enligt

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: inte anses föreligga mot att i domstol pröva en skadeståndstalan i saken. Därmed föreligger det, i enlighet med vad jag inledningsvis har framhållit, inte heller något hinder mot att här inom ramen för den frivilliga skaderegleringen pröva DHL:s ersättningsanspråk även i den del det avser Högsta domstolens rättstillämpning.

text: Frågan om staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot DHL, m.m.

text: Har hovrätten funnit att tingsrätten varit behörig att ta upp ett tvistemål, får hovrättens beslut enligt

text: 54 kap. 7 § rättegångsbalken

text: överklagas endast om invändningen mot tingsrättens behörighet grundas på en omständighet som högre rätt självmant skall beakta vid ett överklagande. Om ett beslut enligt bl.a. denna bestämmelse inte får överklagas skall beslutet enligt 54 kap. 15 § första stycket innehålla en uppgift om det.

text: En invändning om ett rättegångshinder på grund av en skiljeklausul hänför sig inte till någon sådan omständighet som högre rätt självmant skall beakta vid ett överklagande, se

text: 10 kap. 17 a § rättegångsbalken

text: . Det kan sålunda konstateras att hovrätten i det nu aktuella fallet i strid med

text: 54 kap. 7 § rättegångsbalken

text: har underlåtit att förordna att beslutet inte fick överklagas och i stället oriktigt har meddelat en överklagandehänvisning.

text: Enligt

text: 54 kap. 16 § rättegångsbalken

text: får en part, om han anser att en upplysning enligt 15 § första stycket är oriktig, i samband med att beslutet överklagas begära att Högsta domstolen prövar frågan om rätten att överklaga. Enligt bestämmelsens andra mening får frågan i annat fall inte prövas av Högsta domstolen. Ordalydelsen har ibland, i vart fall tidigare, ansetts innebära att Högsta domstolen inte i strid med en hovrätts överklagandehänvisning får avvisa ett överklagande på grund av något av de förbud mot överklagande som avses i 15 § första stycket (se Welamson, s. 156). Numera får bestämmelsen dock anses ha den innebörden att Högsta domstolen är oförhindrad att pröva frågan om ett beslut är överklagbart när hovrätten inte har gett någon upplysning enligt 15 kap. 1 § första stycket utan i stället har meddelat en fullföljdshänvisning (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 54:40 f.). Denna rättstillämpning har också fått genomslag i Högsta domstolens praxis, se

text: NJA 1995 s. 707

text: där hovrätten hade angett att ett beslut avseende en sådan fråga som omnämns i

text: 15 § första stycket

text: fick överklagas men där Högsta domstolen avvisade överklagandet med hänvisning till att beslutet inte fick överklagas (jfr även

text: NJA 1978 s. 175

text: och s. 477).

text: Mot bakgrund av det nu anförda får det anses klarlagt att Högsta domstolen borde ha tagit ställning till frågan om DHL:s överklagande av hovrättens beslut skulle avvisas. Av uppgifterna i ärendet framgår emellertid att Högsta domstolen inte övervägde frågan om fullföljdsförbudet i

text: 54 kap. 7 § rättegångsbalken

text: kunde anses vara tillämpligt. Av allt att döma skulle annars överklagandet ha avvisats.

text: Sammanfattningsvis är det min uppfattning att domstolarnas handläggning av överklagandefrågan har innefattat sådana brister att staten därigenom har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot DHL. Det finns inte skäl att med stöd av

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: jämka ersättningen till bolaget.

text: DHL:s anspråk avser dels den ersättning som bolaget av Högsta domstolen har förpliktats att utge till motparten för dess rättegångskostnader i målet där (27 600 kr), dels bolagets egna kostnader för ombudsarvode i Högsta domstolen (30 000 kr). Skadan får anses vara styrkt. Det begärda beloppet får anses vara skäligt.

text: DHL bör vidare tillerkännas ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med begärt belopp, dvs. 10 000 kr.


title: Ersättningsanspråk med anledning av ett byte av pensionsfonder inte har kunnat genomföras vid en viss tidpunkt

text: Justitiekanslern avslår GW:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Fondbolaget Robur genomförde utdelning i samtliga fonder den 7 december 2006. Vid den tidpunkten hade GW innehav i fem av bolagets fonder, vilket berättigade honom till utdelning. Genom ett fondbyte som GW beställde den 26 december 2006 upphörde hans innehav i de aktuella fonderna. PPM fördelade andelar på pensionsspararnas konton med anledning av Roburs utdelningar mellan den 8 och den 11 januari 2007. Eftersom GW då inte längre hade kvar sitt innehav i de aktuella fonderna måste hans andelar säljas och nya fondandelar i enlighet med hans senast valda fördelning köpas. Varje försäljning av fondandelar genererar en separat så kallad fondhandelscykel. I GW:s fall måste fyra på varandra följande fondhandelscykler genomföras. Av den anledningen var hans konto upptaget med fondhandel under perioden 16 januari – 1 mars 2007.

text: Den 21 januari 2007 beställde GW ett fondbyte via PPM:s webbplats. Eftersom hans konto då inte var tillgängligt för egna fondbyten kunde hans fondbyte påbörjas först den 2 mars och avslutades den 12 mars 2007.

text: Anspråket m.m.

text: GW har i en skrivelse till PPM begärt ersättning för en kursförlust som han anser har uppkommit till följd av att han inte har kunnat byta fonder på grund av att hans konto var låst under en period.

text: PPM, som tillsammans med ett eget yttrande har lämnat över GW:s anspråk till Justitiekanslern för prövning, har avstyrkt att ersättning utgår.

text: PPM har anfört bl.a. följande.

text: ”En av PPM:s huvudsakliga uppgifter är att hantera individuella konton för pensionsmedel i olika värdepappersfonder och att placera pensionsspararnas premiepensionsmedel på det sätt pensionsspararen begär genom val och byte av fond.

text: PPM:s kontoadministrativa datasystem som hanterar fondval och fondbyten har en systemlösning som av bland annat säkerhets- och avstämningsskäl inte medger att det görs ett nytt fondbyte på kontot innan all handel i ett föregående fondbyte genomförts. Handel sker endast på bankdagar.

text: När en fond har utdelning hanteras det enligt följande i PPM:s system. Samtliga pensionssparare som har innehav i en fond en bestämd dag (avstämningsdagen) är berättigade till utdelning. Placering på premiepensionskontot av andelar sker normalt i nära anslutning till avstämningsdagen. I de fall där pensionsspararen fortfarande har innehav i fonden genomförs ingen fondhandel på kontot. Pensionsspararen tilldelas andelar direkt på kontot utan att det påverkar tillgängligheten. Har däremot pensionsspararen sålt sitt innehav i fonden efter avstämningsdagen måste andelarna säljas och nya andelar köpas i enlighet med den nya valda fondfördelningen. Det innebär att handel sker på kontot och att kontot inte är tillgängligt för egna fondbyten.

text: Under vissa månader har PPM dessutom så kallade storkörningar i systemet. Så var fallet i december 2006. PPM placerade då medel motsvarande nya pensionsrätter på pensionsspararnas konton samt genomförde årsomräkning på pensionärernas konton. För pensionsspararnas del innebar det att tillgängligheten till premiepensionskontot begränsades. PPM ansåg det viktigt att inte begränsa tillgängligheten under alltför lång tid. Myndigheten ville också ha tid för att rätta eventuella fel i samband med storkörningarna. Av dessa anledningar senarelades de placeringar på konton som var hänförliga till utdelningar i december månad år 2006 till januari månad år 2007. Omkring 2,5 miljoner pensionssparare berördes av utdelningarna och ett antal pensionssparare hann genomföra byten mellan avstämningsdagen och tiden för utdelningarna i PPM:s system vilket medförde fondhandel på deras konton.

text: Hanteringen av GW:s konto har skett i enlighet med gällande ordning och rutiner. Beslutet att skjuta upp utdelningarna till januari 2007 måste anses välgrundat då det fattades utifrån vad PPM ansåg vara bäst för hela pensionsspararkollektivet. PPM anser mot denna bakgrund att den påstådda förlusten inte har orsakats genom fel eller försummelse från myndighetens sida. GW är därför enligt PPM:s mening inte berättigad till skadestånd.”

text: GW har fått del av PPM:s yttrande och beretts tillfälle att lämna synpunkter på det.

text: Justitiekanslern har haft kontakt under hand med PPM inför detta beslut. PPM har informerat att myndigheten planerar att under maj 2008 införa en ny rutin som innebär att handel med anledning av utdelningar i fonder som en pensionssparare inte längre har ett innehav i kommer att göras mot PPM:s interna handelslager. Utdelningar kommer då, i likhet med när pensionsspararen har kvar sitt fondinnehav, i princip att kunna genomföras utan att det låser spararens fondkonto.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: I

text: 8 kap. 5 § lagen (1998:674)

text: om inkomstgrundad ålderspension anges att PPM på begäran av en pensionssparare ska placera om spararens fondmedel på det sätt spararen anger. Någon tid inom vilken PPM ska verkställa ett byte anges inte i denna lag och inte heller i någon annan författning. Av motiven till den aktuella bestämmelsen framgår dock att byten ska genomföras så snabbt som möjligt och att en längre tidsutdräkt än tre till fem bankdagar för myndighetens hantering inte bör godtas (se

text: prop. 1997/98:151 s. 726

text: Om det i något fall skulle ta längre tid för PPM att genomföra ett fondbyte än vad som nu har sagts innebär det emellertid inte att staten automatiskt blir skadeståndsskyldig gentemot pensionsspararen. För att skadeståndsskyldighet ska föreligga för staten krävs bl.a. att fördröjningen har orsakats genom fel eller försummelse hos myndigheten.

text: Den period som GW:s premiepensionskonto inte har varit tillgängligt för fondbyten, har – mot bakgrund av förarbetsuttalandena och det intresse som en pensionssparare har av att kunna placera om sina fondmedel – enligt min mening varit längre än man bör kunna kräva av PPM. Frågan är då om dröjsmålet kan anses innefatta fel eller försummelse från PPM:s sida.

text: Orsaken till att GW:s premiepensionskonto var låst är att det pågick handel på hans konto. Jag har i tidigare ärenden gjort bedömningen att PPM:s datasystem i allt väsentligt får anses motsvara vad pensionsspararna rimligen kan fordra av det. Detta gäller även vid en bedömning av systemet vid den aktuella tidpunkten. Det förhållandet att ett premiepensionskonto är låst och att inga fondbyten kan genomföras innan alla tidigare transaktioner på ett konto har slutförts är alltså inte att betrakta som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Av utredningen framgår att handeln på GW:s konto berodde på att PPM i januari 2007 genomförde utdelningar i fem fonder som han inte längre hade något innehav i. Utdelade andelar måste därför säljas och nya andelar köpas i enlighet med den nya fondfördelning som GW hade valt. Att GW inte längre hade något innehav i de aktuella fonderna är en omständighet som PPM inte har haft någon möjlighet att påverka. Jag noterar dock att om PPM hade genomfört utdelningarna före den 26 december 2006 skulle andelarna ha kunnat placeras direkt på GW:s konto utan att påverka tillgängligheten till kontot. GW hade före detta datum fortfarande kvar sitt innehav i de aktuella fonderna. Av PPM:s yttrande framgår att skälet till att man valde att vänta med att göra utdelningar på pensionsspararnas konton till januari 2007 var att tillgängligheten till kontona var begränsad under december 2006 med hänsyn till s.k. storkörningar i systemet och att man ville undvika att begränsa tillgängligheten ytterligare. Vidare ville PPM ha tid att rätta eventuella fel i samband med storkörningarna. PPM har, vid kontakter under hand inför detta beslut, tillagt att det var ett omfattande arbete att placera alla fastställda pensionsrätter på pensionsspararnas konton i december 2006 och att man därför försökte frigöra så mycket kapacitet som möjligt, både i systemet och bland personalen. Det saknas, enligt min mening, anledning att ifrågasätta PPM:s bedömning att det av ovan angivna skäl var lämpligt att vänta med att göra utdelningarna till januari 2007. Det är naturligtvis beklagligt att GW mellan avstämningsdagen och tiden för utdelningarna hade hunnit genomföra fondbyten med följd att hans konto under en period var låst på grund av handel. Detta kan dock inte, enligt min mening, läggas PPM till last som fel eller försummelse.

text: Sammantaget anser jag således att den tämligen långa tid som kontot har varit otillgängligt för fondbyten, med den fördröjning av ett beställt fondbyte som det har inneburit, i detta fall får accepteras. Av utredningen framgår inte annat än att det fondbyte som GW begärde under den tid då hans konto inte var tillgängligt verkställdes inom godtagbar tid sedan kontot väl hade öppnats igen.

text: Min slutsats är alltså att staten inte är skadeståndsskyldig mot GW med anledning av det inträffade.

text: Avslutningsvis vill jag dock framhålla att det, mot bakgrund av fondspararnas intresse av att kunna placera om sina pensionsmedel, är angeläget att tillgängligheten av fondspararnas konton inte begränsas mer än nödvändigt. Jag noterar därför med tillfredställelse att PPM har informerat att man avser att under maj 2008 införa en ny rutin som innebär att utdelningar när spararen inte har kvar fonden ska ske mot PPM:s handelslager. Eftersom utdelningen då genomförs utan någon extern handel kommer kontot i princip inte att behöva låsas.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende m.m.

text: Justitiekanslern avslår AA:s begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: AA har varit berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 13 november 2014 – 18 februari 2015 på grund av misstanke om brott.Frikännande dom har meddelats.

text: AA har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 3 255 kr.

text: Åklagarmyndigheten har yttrat sig. I yttrandet anges att ersättningen bör begränsas med hänsyn till sökandens eget beteende.

text: Justitiekanslern har tagit del av Attunda tingsrätts dom den 11 mars 2015 i mål nr B 8211-12.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen eller häktad p.g.a. misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. om frikännande dom har meddelats.

text: AA har frikänts från ansvar för de gärningar som låg till grund för beslutet om frihetsberövande. Han är därmed i princip berättigad till ersättning. Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det bör övervägas om det finns skäl att jämka ersättningen.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning ska kunna vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom varit klart motiverat eller om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. I propositionen exemplifieras detta bl.a. med situationen att ett skyltfönster krossats av någon i ett större stökigt gäng varefter polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid något brott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar (se

text: prop. 1997/98:105 s. 26

text: och

text: f.). De omständigheter som läggs till grund för att jämka ersättning med hänvisning till ”eget beteende” måste, enligt vad Högsta domstolen uttalat, avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen, dvs. brottspåståendet (se NJA 2013 s. l003).

text: Det ankommer på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda. Jämkning bör endast ske i klara fall av oskälighet, och med hänsyn till att det rör sig om ett undantag från en grundläggande rättsstatsprincip är det påkallat med en restriktiv tillämpning av bestämmelsen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 25

text: f. och s. 55 f.).

text: I det nu aktuella fallet frihetsberövades AA p.g.a. misstanke om att han tillsammans och i samförstånd med några av sina familjemedlemmar utövat våld mot medlemmar av familjen B. Medlemmarna av familjen B misstänktes å sin sida för att tillsammans och i samförstånd ha utövat våld mot medlemmar av familjen A, däribland AA. I målet åtalades sammanlagt åtta personer för grov misshandel resp. medhjälp till grov misshandel.

text: Av tingsrättens dom framgår att bakgrunden till de händelser som omfattades av åtalet var att det sedan flera år tillbaka pågick en djup konflikt mellan de två familjerna. Konflikten var så djup att ett tidigare medlingsmöte mellan familjerna hade resulterat i att sönerna i familjerna inte skulle ha någon kontakt med varandra. En kedja av händelser mynnade emellertid ut i ett större slagsmål på en parkering utanför familjen A:s bostad där såväl AA och två av hans söner som fadern och två av sönerna i familjen B tillfogades bl.a. stick- och skärskador. Den utlösande faktorn var att AA tidigare samma dag fått kännedom om ett fotografi där hans son (som han förskjutit) förekom tillsammans med en son i den rivaliserande familjen. Under dagen eskalerade konflikten och senare på kvällen träffades familjerna på parkeringen tillsammans med några ytterligare personer.

text: När det gäller de händelser som inträffade på parkeringsplatsen uttalade tingsrätten bl.a. följande (domen s. 23 och s. 27-28).

text: […] Däremot är det styrkt att personer på båda sidor har varit beväpnade och därmed haft en beredskap för att det skulle uppstå en konfrontation. Vilka dessa personer har varit och vad övriga inblandade personer har känt till om detta är dock inte klarlagt.

text: Sammantaget finns det betydande oklarheter beträffande hur bråket har inletts och vem av de tilltalade som har gjort vad. Det är uppenbart att personer på båda sidor har haft tillgång till vapen eller tillhyggen. Det är också uppenbart att personer på båda sidor har utövat våld mot personer på den andra sidan. Det är dock inte på ett tillförlitligt sätt utrett vem eller vilka som har varit beväpnade och vem eller vilka som har utövat våld. […] Tingsrättens slutsats är således att åklagaren visserligen har bevisat att brott har begåtts men inte vem eller vilka som är gärningsmän.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning har AA, genom att väl medveten om allvaret i konflikten mellan de två familjerna bege sig till och stanna kvar på platsen för slagsmålet, tagit en sådan aktiv del i det händelseförlopp som ledde fram till den våldsanvändning som bevisligen har ägt rum att hans eget beteende får anses ha föranlett att misstankar kom att riktas mot honom. Han har därigenom själv föranlett att han blev frihetsberövad. Det finns således skäl att jämka AA:s ersättning med hänvisning till hans eget beteende. Omständigheterna är i vart fall sådana att det framstår som oskäligt att utge någon ersättning. AA:s begäran om ersättning ska därför avslås.

text: Vid denna utgång saknas förutsättningar att utge ersättning till AA för hans ombudskostnader i ärendet.


title: Kritik mot Trafikverket för underlåtenhet att överlämna ett överklagande

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA (sökanden) skulle den 15 februari 2018 köra upp för behörigheten CE (tung lastbil med tungt släp). Provförrättaren ansåg att det förelåg hinder mot körprov eftersom fordonet som sökanden ville använda vid körprovet inte uppfyllde de krav som föreskrivs i Transportstyrelsens föreskrifter och i europeiska riktlinjer. Sökanden gav den 5 mars 2018 in en skrivelse till Trafikverket som benämndes ”Överklagande”. Trafikverket överlämnade inte skrivelsen till förvaltningsrätten.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 6 675 kr. Han har som grund anfört i huvudsak följande. Beslutet att inte godkänna fordonet var felaktigt, vilket visade sig då han kort efter den inställda uppkörningen blev stoppad i en poliskontroll. Polisen godkände då fordonet. Han har haft förarprovkostnad om 1 650 kr samt en kostnad om 5 025 kr för att hyra lastbilen med förare. Kostnaden för att hyra lastbilen har betalats av hans arbetsgivare men dragits av från hans lön.

text: Utredningen

text: Trafikverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och anfört i huvudsak följande. Provförrättarens bedömning att inte godkänna fordonet var felaktigt. Fordonet borde ha godkänts för uppkörning. Provförrättaren gjorde en bedömning efter bästa förmåga. Även om denna bedömning senare visat sig vara felaktig, framförallt genom att polisen gjort en annan bedömning, var den inte så felaktig att fel eller försummelse föreligger. Sökanden har inte visat att kostnaden för lastbilen har dragits från hans lön. Provavgiften har tagits bort, varför sökanden inte kan ha haft den kostnaden.

text: Sökanden har beretts tillfälle att bemöta Trafikverkets yttrande samt inkomma med handlingar för att styrka sitt anspråk.

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Trafikverkets handläggning av ärenden är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Föreligger skadeståndsansvar för staten?

text: Av utredningen framgår att provförrättarens beslut att inte tillåta fordonet vid körprovet var felaktigt. Sökanden borde alltså ha fått genomföra uppkörningen den 15 februari 2018. Trafikverkets beslut att inte tillåta fordonet och neka sökanden uppkörning får anses utgöra fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Staten får därför anses skadeståndsskyldig gentemot sökanden.

text: Har sökanden visat att han har lidit skada?

text: Sökanden har gett in en faktura avseende hyra av lastbil. Denna faktura är dock ställd till hans arbetsgivare. Sökanden har inte inkommit med någon utredning som visar att han personligen har drabbats av kostnaden. Mot bakgrund av Trafikverkets uppgift om att provavgiften har tagits bort har sökanden inte heller visat att provavgiften utgjort en kostnad för honom. Sökandens begäran om skadestånd ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: Av utredningen framgår att sökanden den 5 mars 2018 gav in en skrivelse benämnd ”Överklagande” till Trafikverket. Sökanden angav vilket beslut som avsågs och redogjorde för varför han ansåg att Trafikverkets beslut var felaktigt. Trafikverket har inte lämnat över skrivelsen till förvaltningsrätten. Trafikverket har i yttrande hit anfört att anledningen till att skrivelsen inte överlämnades till förvaltningsrätten var att den inte innehöll något yrkande om att beslutet skulle ändras utan sökanden endast begärde ersättning för vissa kostnader.

text: Vid den aktuella tidpunkten gällde

text: förvaltningslagen

text: i dess lydelse före den 1 juli 2018 (

text: ). Bestämmelser om vad ett överklagande ska innehålla finns i

text: 23 § förvaltningslagen

text: . Enligt denna bestämmelse ska i ett överklagande bl.a. anges vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som begärs. Enligt

text: 24 § förvaltningslagen

text: ska en myndighet som har meddelat ett överklagat beslut pröva om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Om överklagandet inkommit för sent ska det avvisas av myndigheten. Om skrivelsen inte avvisas ska den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet, enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: . Av dessa bestämmelser följer att beslutsmyndigheten inte ska göra någon bedömning av om överklagandet är fullständigt eller inte. Det är en uppgift för den högre instansen att ta ställning till vad brister i klagandens skrivelse ska leda till. Denna instans, inte beslutsmyndigheten, avgör om ärendet kan tas upp till prövning trots bristen eller om skrivelsen bör avvisas utan behandling i sak (se Trygve Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar [2010-05-31, Zeteo], kommentaren till

text: 23 §

text: Av sökandens skrivelse framgick tydligt att han var missnöjd med Trafikverkets beslut och verket borde därför ha överlämnat skrivelsen till förvaltningsrätten. Trafikverket förtjänar kritik för dess underlåtenhet att överlämna sökandens överklagande till förvaltningsrätten.