text: I försäkringsvillkor anges att annan person än försäkringstagaren omfattas av försäkringen om personen i fråga är folkbokförd på samma adress och bosatt i samma bostad som försäkringstagaren. Fråga om en 14-årig flicka som var folkbokförd hos modern kunde anses ha varit bosatt där också under den tid hon hade vistats hos fadern. Avgörande 1995-01-03; 94-1534

text: A:s 14-åriga dotter blev utsatt för grova sexuella övergrepp av sin far under det att hon vistades hos fadern. A hade ensam vårdnaden om flickan som också var folkbokförd på A:s adress. Flickan hade vistats hos fadern i drygt fyra månader när övergreppen uppdagades.

text: Händelsen föranledde att flickan fick svåra psykiska problem och blev inlagd på sjukhus för psykiatrisk vård. A fick först sjukskriva sig och sedan under långa perioder ta tjänstledigt för att kunna vara till hands för sitt barn.

text: Flickans tillstånd orsakade stora kostnader för A. Förutom kostnader för sjukvård, resor och dubbelt boende under tiden som flickan vistades på sjukhus, var flickan mycket destruktiv under den tid hon vistades hemma; hon slog sönder elektriska apparater, porslin och inredning.

text: A yrkade att försäkringsbolaget skulle ersätta både henne och hennes dotter ur hemförsäkringen för de kostnader och det lidande de utsatts för på grund av faderns övergrepp.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet med motiveringen att flickan inte omfattades av A: hemförsäkring eftersom hon, vid tidpunkten för övergreppen, var bosatt hos fadern. Enligt försäkringsvillkoren omfattas andra personer än försäkringstagaren enbart om de är folkbokförda på den adress och bosatta i den bostad försäkringen gäller. Skadorna på A:s hem omfattades inte heller av försäkringen eftersom villkoren enbart medger ersättning för skadegörelse vållad av någon som olovligen vistats i hemmet.

text: Mot detta invände A att situationen för frånskilda föräldrar blir ohållbar om försäkringen upphör att gälla för barnet när det vistas hos den förälder där de inte är folkbokförda, särskilt eftersom inte heller den förälderns försäkring kan bli gällande.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt försäkringsvillkoren omfattas en annan person än försäkringstagaren av försäkringen om personen i fråga är folkbokförd på samma adress och bosatt i samma bostad som försäkringstagaren. Det är ostridigt att A:s dotter har varit folkbokförd hos sin mor. Tvisten gäller huruvida flickan också har varit bosatt hos sin mor.

text: I

text: folkbokföringslagen (1991:481)

text: , som bl.a. reglerar frågan var en person i Sverige skall vara folkbokförd, finns en koppling mellan folkbokföring och bosättning. En person skall således, enligt

text: 6 §

text: , folkbokföras på den fastighet och i den territoriella församling där han är att anse som bosatt. Huvudregeln är, enligt

text: 7 §

text: , att en person anses vara bosatt på den fastighet där han regelmässigt tillbringar eller, när byte av bostad har skett, kan anses komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila. Den som därigenom kan anses vara bosatt på fler än en fastighet anses vara bosatt på den fastighet där han sammanlever med sin familj eller med hänsyn till övriga

text: omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist. I 8 § anges slutligen att, om en person under en påbörjad bestämd tid av högst sex månader regelmässigt tillbringar sin dygnsvila på en annan fastighet än den där han har sitt egentliga hemvist, detta inte anses leda till ändrad bosättning.

text: Den omständigheten att de aktuella försäkringsvillkoren skiljer på folkbokföringsadress och bosättningsadress tyder på att man har avsett att ge bosättningsbegreppet en annan innebörd än i

text: folkbokföringslagen

text: . Av villkoren framgår emellertid inte närmare vilken denna innebörd är. Det är därför naturligt att tolka villkoren i ljuset av

text: folkbokföringslagen

text: . Flera omständigheter talar då för att flickan under sin vistelse hos fadern fortfarande måste anses ha varit bosatt hos modern. En är förhållandet att hon var folkbokförd hos modern. En annan är att modern hade vårdnanden om henne, vilket talar för att vistelsen hos fadern var endast tillfällig. En tredje omständighet är att flickans vistelse hos fadern inte var så långvarig att hon därför kan anses ha bytt bosättningsort. Slutsatsen av det som har anförts nu blir således att dottern omfattas av A:s hemförsäkring. Av utredningen framgår att ersättning ur överfallsskyddet bör utgå.

text: Ersättning utgår däremot inte, enligt villkoren, för stöld av egendom som tillgripits av en person som lovligen vistats i bostaden eller för egendom som vid uppsåtlig skadegörelse skadats inifrån. Nämnden lämnar därför A:s yrkande utan bifall i denna delen.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Något generellt krav på att försäkringstagaren, för att få ut ersättning, skall kunna förete kvitton och andra liknande handlingar har inte ansetts kunna upprätthållas. Avgörande: 1994-10-13; 94-1642

type: rubrik

text: E och hans familj drabbades av en flygförsening i USA. På grund av förseningen fick E extra kostnader för kost och logi. Den aktuella försäkringen hade tecknats E ovetande i samband med att han betalade resan med sitt kontokort. E förstod först efter hemkomsten att han och familjen varit försäkrade. E hade därför inte sparat kvitton till styrkande av sina utlägg i anledning av förseningen.

type: stycke

text: E yrkade ersättning ur försäkringen för utläggen.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, anförde att någon ersättning inte kunde utges eftersom E inte kunnat styrka sin utlägg med kvitton eller liknande handlingar.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att parterna är överens om att ett försäkringsfall har förelegat, samt att E har haft kostnader till följd av förseningen.

text: Bolaget har, som ett villkor för att utge ersättning för skadan, begärt att E skall förete kvitton eller andra handlingar till styrkande av sina utlägg i anledning av förseningen. Enligt nämndens uppfattning kan något generellt krav på att försäkringstagaren, för att få ut ersättning, skall kunna förete kvitton och andra liknande handlingar, inte upprätthållas. På grund härav, och då bolaget har medgivit att ett försäkringsfall har förelegat, finner nämnden att skadan bör regleras med utgångspunkt i en skälighetsbedömning av samtliga omständigheter i ärendet. E:s talan skall således bifallas.

type: avgorande


text: Under december 1993 och januari 1994 var det ett flertal strömavbrott hos J i Gällivare. I slutet av december 1993 inträffade ett strömavbrott som varade i 16 timmar. Det var 30 grader kallt ute. Strömavbrottet innebar stora påfrestningar för J som bor ensam i ett eluppvärmt hus, är 83 år gammal och sjuklig.

text: J yrkade skadestånd med 2 000 kr för det lidande hon har fått utstå i samband med strömavbrottet och 500 kr för förstörda matvaror. Grunden för yrkandet var att bolaget orsakat skadan genom att inte hålla elledningarna i skick.

text: Elleverantören (bolaget) bestred yrkandet. Driftsituationen vintern 93/94 var exceptionellt svår. Den 16 december 1993 inleddes en störningsperiod inom detaljdistributionen som inte upplevts på åtminstone 40 år i Norrbotten. Värst drabbades Överkalix, Gällivare och Pajala kommuner inom bolagets leveransområde, men samtliga övriga kommuner i Norrbotten drabbades i större eller mindre omfattning. Störningarna orsakades av att stora mängder blötsnö (på vissa ställen upp emot 1 meter inom något dygn) lade sig på träden som i sin tur böjde sig mot ledningarna. Till detta kom snö- och islast på ledningarna som medförde att dessa töjdes och i vissa fall gick av. Skogsgatans bredd invid lågspänningsledningar är ca 2 m vilket visar att dessa ledningar alltid är mycket sårbara för trädfall. Bolaget har satt in mycket stora resurser för att snabbt åtgärda uppkomna fel på ledningsnätet. De olägenheter som ändå uppkommit har icke orsakats genom vårdslöshet från bolagets sida.

text: Felanmälan vad gäller det aktuella strömavbrottet inkom till driftledningen i Pajala först den 27 december 1993 kl 09.00. Felet var åtgärdat kl 12.35. Fel i lågspänningsnätet indikeras inte i driftövervakningssystemen utan kunden måste själv anmäla avbrott.

text: Bolaget utför underhåll och besiktning av ledningsnätet efter fastlagda planer. Det innebär bl.a. att högspänningsledningar besiktas varje år och lågspänningsledningar vart 8:e år. Efter genomförd besiktning vidtas erforderliga åtgärder. Berört område besiktades med avseende på högspänningsnätet 1993 och lågspänningsnätet 1989 och erforderliga åtgärder vidtogs därefter. Dessa besiktningsintervall med åtföljande underhåll medför normalt en fullt tillfredsställande kvalitet på leveransen av el. Arbetet med att höja driftsäkerheten pågår fortlöpande. Detta har också medfört att leveranssäkerheten förbättrats stadigt under åren även om ett år med exceptionellt svåra driftförhållanden alltid kommer att medföra oönskade avbrott i elleveransen.

text: Bolagets kunder får allmänna leveransbestämmelser för kraftleverans (EL AB-L-86) tillsammans med leveransavtalet när ett nytt abonnemang öppnas.

text: Nämndens bedömnig:

text: Det framgår av utredningen att J har åsamkats skador under vintern 1993/94 på grund av avbrott i eltillförseln. Bolaget har i ärendet hävdat att det är bolagets rutin att kunderna, då dessa öppnar ett nytt abonnemang, erhåller formuläret Allmänna bestämmelser för kraftleverans vid lågspänning (EL AB-L-86). J har inte erinrat mot denna uppgift. Vid dessa förhållanden utgår

text: nämnden från att ifrågavarande villkor ingår i avtalet mellan bolaget och J.

text: Enligt punkt 19 i EL AB-L-86 gäller följande. Abonnenten har rätt till ersättning för direkt skada på egendom till följd av sådan inskränkning eller störning i leveransen som går utöver vad som är rimligt med hänsyn till leveransens karaktär. Ersättning lämnas dock ej om leverantören visar att han inte vållat skadan genom vårdslöshet.

text: Nämnden anser att i ärendet inte är utrett att den ifrågavarande störningen i leveransen har gått utöver vad som är rimligt med hänsyn till leveransens karaktär. Nämnden fäster också avseende vid att felanmälan har gjorts först dagen efter strömavbrottet och att felet då har avhjälpts inom 3-4 timmar.

text: Vid angivna förhållanden finner nämnden att konsumentens yrkande inte bör bifallas.


title: När en bank medger uppskov med betalningen av en kredit blir det enligt nämnden fråga om ett nytt kreditavtal och krediten är därför till ingen del förfallen till betalning. Bank har ansetts vara ersättningsskyldig för felaktig uppgift om en sådan kredit (21 § kreditupplysningslagen /1973:1173/).

text: 21 § kreditupplysningslagen

text: /1973:1173/). Avgörande 1995-01-03; 94-2162

text: K, som den 5 september 1992 skulle börja infria sina åtaganden i anledning av en kredit, meddelade i augusti samma år banken att hon saknade ekonomiska möjligheter därtill. Banken medgav henne uppskov med betalningen på obestämd tid. I april 1994 uppdagades att banken hade registrerat krediten som misskött. Registreringen ledde till omfattande obehag och problem för K i hennes privata och professionella liv.

text: K yrkade att banken som kompensation skulle avskriva samtliga hennes skulder eller minst 100 000 kr.

text: Banken bestred yrkandet och anförde att banken enligt sitt avtal med Upplysningscentralen var skyldig att rapportera krediten som misskött.

text: Nämndens bedömning:

text: K kontaktade i slutet av augusti månad 1992 banken och meddelade banken att hon till följd av sin ekonomiska situation saknade betalningsmöjligheter. Banken medgav då K såväl ränte- som amorteringsfrihet fram till sommaren/hösten 1993. Enligt nämndens uppfattning har härigenom ett nytt kreditavtal ingåtts mellan parterna. Då krediten därefter av banken överfördes från ordinarie reskontra till nödlidande krediter, och uppgift härom lämnades till Upplysningscentralen, var den, enligt det sålunda ingångna avtalet, till ingen del förfallen till betalning. Vid sådant förhållande förelåg ingen skyldighet att rapportera krediten såsom misskött till Upplysningscentralen. Banken har således, enligt nämndens mening, lämnat en felaktig uppgift till Upplysningscentralen. På grund av bestämmelsen i

text: 21 § kreditupplysningslagen (1973:1173)

text: är banken ersättningsskyldig härför. Med hänsyn till att den felaktiga uppgiften endast varit tillgänglig för en frågande som varit bank, finner nämnden att ersättningen bör bestämmas till skäliga 5 000 kr.


title: Fråga om preskriptionstid enligt 28 § trafikskadelagen skall räknas från skadetillfället eller då skadeeffekten visar sig.

text: Fråga om preskriptionstid enligt

text: 28 § trafikskadelagen

text: skall räknas från skadetillfället eller då skadeeffekten visar sig. Avgörande: 1994-10-18; 94-2202

text: S var med om en trafikolycka i januari 1989 och var sjukskriven två dagar direkt efter olyckan. Han besökte inte läkare vid det tillfället och gjorde inte heller någon personskadeanmälan till försäkringsbolaget. Därefter hade han till och från lite känning av nacken. Först i oktober 1992 blev han sjukskriven för nackbesvär. Så snart han fått en definitiv bedömning av orsaken till besvären - orsaken bedömdes kunna härledas till trafikolyckan - underrättade han i september 1993 försäkringsbolaget om att han ådragit sig en personskada (pisksnärtskada).

text: Försäkringsbolaget ansåg att preskription förelåg eftersom S inte hade anmält personskada till bolaget inom tre år från olyckstillfället som enligt bolaget var den dag S fått kännedom om skadan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I detta fall har nämnden inte att ta ställning till eventuellt orsakssamband mellan trafikolyckan och S nuvarande besvär. Vad gäller preskriptionstiden vid personskador kan det - som i detta fall - förekomma att själva den ersättningsgrundande skadeeffekten visar sig först långt efter den i och för sig skadeutlösande händelsen. Fordringen kan i sådana fall uppenbarligen inte göras gällande förrän skadeffekten visat sig (jfr Nilsson/Strömbäck, Konsumentförsäkringslagen, s. 180). Nämnden delar således inte bolagets uppfattning att anmälan om inträffad personskada inlämnats efter det att preskription inträtt. S talan bör sålunda bifallas på så sätt att bolaget rekommenderas att frånfalla sin invändning om preskription och att pröva skadeanmälan i sak.


title: När en bilfirma underlåtit att upplysa kunden om hur resultatet av en viss åtgärd på en bil skulle bli, och nämnden funnit att denna underlåtenhet har inverkat på avtalet, har tjänsten ansetts som felaktig och berättigat kunden att häva avtalet. Dessutom fråga om att återställa bilen i ursprungligt skick. (11 § och 21 § andra stycket konsumenttjänstlagen)

text: 11 §

text: och

text: 21 § andra stycket

text: konsumenttjänstlagen

text: ) Avgörande 1994-10-14; 94-2453

text: L lät i december 1991 en bilfirma montera skärmbreddare på sin bil. Efter en tid började montaget att spricka och L reklamerade. Efter bilfirmans åtgärder var montaget i nyskick.

text: Efter en tid började det på nytt att spricka och L reklamerade, men denna gång målades sprickorna över för hand. När L frågade varför bilfirman hade gjort så fick han till svar att det ändå alltid skulle uppstå nya sprickor.

text: L ansåg att han borde ha blivit upplyst om risken för sprickbildningar innan han lät bilfirman montera skärmbreddarna.

text: L yrkade hävning av skärmbreddarna och att bilfirman skulle återställa bilen till ursprungligt skick utan kostnad för honom.

text: Bilfirman bestred med motiveringen att rörelser och spänningar i karossen under körning samt att kaross och skärmbreddarna var av olika material (plåt och plast) innebar att sprickbildningarna borde anses som helt normala.

text: Nämndens bedömning:

text: Av fakturan avseende skärmbreddarna och monteringen av dessa framgår att kostnaden fördelar sig lika för den del som avser skärmbreddarna och för den som avser monteringen. Avtalet är således ett s.k. blandat avtal som innehåller både en köp- och en tjänstedel. Ett blandat avtal kan i vissa fall ses som två avtal, medan det i andra fall ligger närmare till hands att uppfatta avtalet antingen som ett köpeavtal eller som ett tjänsteavtal.

text: I det här fallet anser nämnden att man bör se avtalet som ett avtal om tjänst, då det är själva monteringen som kräver fackkunskap.

text: Monteringen av skärmbreddare på en bil medför inga andra förbättringar än kosmetiska. Åtgärden syftar således till att förbättra bilens utseende. Nämnden finner inte att resultatet av den tjänst som bilfirman utförde innebär någon försköning av L:s bil, snarare tvärtom.

text: Av utredningen anser nämnden det framgå att bilfirman innan monteringen utfördes var medveten om att sprickbildningar kunde uppstå i skarvarna; bilfirman har även ansett dessa "helt normala". Ändå underlät bilfirman att upplysa L om detta. Nämnden finner det antagligt att denna underlåtenhet har inverkat på avtalet. Tjänsten är därmed att anse som felaktig enligt

text: 11 § konsumenttjänstlagen

text: . Då syftet med tjänsten måste anses vara i huvudsak förfelat och bilfirman insett eller i vart fall bort inse detta är L berättigad att häva avtalet enligt

text: 21 § andra stycket konsumenttjänstlagen

text: och återfå det belopp han erlagt för

text: tjänsten.

text: L har även yrkat att bilen ska återställas i ursprungligt skick på bilfirmans bekostnad. Nämnden uppfattar detta såsom ett yrkande om skadestånd. I detta fall anser nämnden att bilfirman ska ersätta L för de kostnader som kan uppstå för att få bilen återställd i det skick den var innan skärmbreddarna monterades. L kan visserligen då anses få en standardförbättrad bil, en som är bättre än den han skulle ha haft om skärmbreddarna aldrig hade monterats, men det värdet kan kvittas mot den ränta som L bör vara berättigad till och det besvär han fick på grund av sprickbildningarna i fogarna.


title: Fråga om bevisbörda och vad som krävs för att standardvillkor skall anses ha blivit en del av enskilt reseavtal; tillika fråga om skadestånd vid inställd resa p.g.a. för få deltagare (8 och 14 §§ paketreselagen).

text: och

text: 14 §§

text: paketreselagen

text: ). Avgörande 1994-10-10; 94-2509

text: A och hans medresenär hade bokat en paketresa till Kalifornien med avresa i maj 1994. Resans pris var 15 380 kr per person. Resan fanns beskriven i researrangören F:s broschyr för vår/sommar/höst 1994. Researrangören T med vilken A träffat avtal meddelade den 21 april att resan var inställd på grund av för litet antal deltagare. I den broschyr som A hade beställt resan ur fanns ingen uppgift om att det fordrades ett visst antal deltagare för att resan skulle bli av. A yrkade skadestånd med 15 000 kr. Skadeståndet innefattade utlägg för kläder, resväska, köp av Eurocard och barnpassning. A hade också ordnat ersättare på sitt arbete.

text: Researrangören T invände att i Priser & Fakta 2 angavs hur många resenärer som fordrades för att resan skulle bli av. Researrangören avvisade A:s skadeståndsanspråk.

text: Nämnden anförde:

text: Enligt

text: 12 § första stycket lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) får resenären frånträda avtalet bl.a. om researrangören förklarar att han inte kommer kommer att fullgöra vad han åtagit sig och avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för resenären. I ett sådant fall har enligt

text: 14 § första stycket paketreselagen

text: resenären rätt till skadestånd, om det är skäligt; denna rätt föreligger dock enligt paragrafens andra stycke inte under förutsättning bl.a. att arrangören visar att färre personer än ett i avtalet angivet minimiantal anmält sig till resan.

text: Fråga är huruvida det mellan researrangören, å ena sidan, och A och hans medresenär, å andra sidan, träffade avtalet skall anses innehålla uppgift om ett sådant minimiantal som avses i

text: 14 § första stycket paketreselagen

text: ; om så är fallet är A inte berättigad till skadestånd.

text: I ärendet är följande att anse som utrett. A beställde den 22 januari 1994 den ifrågavarande resan. Han betalade anmälningsavgift den 29 januari och slutlikvid den 13 april samma år. A:s beställning skedde på grundval av researrangören F:s katalog avseende vår, sommar och höst 1994 samt "Prislista 1", avseende samma tidsperioder. I prislistan anges att den gäller för bokningar som görs före den 31 januari 1994 eller till dess nya priser meddelas. Varken i katalogens beskrivning av resmålet eller i prislistan finns angivet något sådant minimiantal som avses i

text: 14 § första stycket paketreselagen

text: . I prislistan återfinns under punkten 5.4 i "F:s resevillkor" inte annat än ett återgivande av texten i

text: 14 § paketreselagen

text: . - Den 21 april 1994 erhöll A ett brev från researrangören T. Bolaget meddelade här att resan inte kunde genomföras; detta eftersom intresset för resan inte resulterat i tillräckligt många deltagare.

text: A har anfört följande. I samband med bokningen läste han igenom de resevillkor som då gällde. Inte i någon av de handlingar han erhållit är något minimiantal angivet. Sedan han väl har bokat en resa är det arrangörens skyldighet att meddela honom eventuella ändringar i resevillkoren. Så har inte skett.

text: T (bolaget) har anfört följande. Den ifrågavarande resan är ett arrangemang av bolaget och för resan gäller de villkor som upptas i bolagets broschyr och prislista. A:s resa beskrivs i Priser och Fakta 2, som fanns i bolagets butiker i mitten av januari 1994, alltså före den 29 januari då avtalet mellan parterna ingicks. I Priser och Fakta 2 anges det minimiantal som krävs för att resan skall genomföras.

text: Bolaget har i ärendet ingivit en fotokopia av resevillkor vilka uppgivits vara hämtade ur Priser och Fakta 2; i punkten 5.4 i villkoren anges minimiantalet anmälda deltagare för rundresor till 24 och för s.k. strövtågsresor till 18.

text: Enligt

text: 8 § andra stycket paketreselagen

text: skall resenären, innan avtal träffas, få del av avtalsvillkor och information som anges i paragrafens första stycke; han skall få ett eget exemplar av den skriftliga handlingen.

text: Nämnden gör följande bedömning.

text: Det torde vara tillfyllest att researrangören i reseavtalet beställningsbekräftelsen, deltagarbeviset eller motsvarande handling hänvisar till de uppgifter och villkor som finns intagna i resekatalogen eller annan handling som resenären har fått del av tidigare. Arrangören måste dock därvid vara på det klara med att resenären verkligen har erhållit den aktuella katalogen eller handlingen. I annat fall får arrangören på lämpligt sätt se till att relevanta uppgifter i denna fogas till avtalet.

text: Arrangören har alltså bevisbördan för att standardvillkoren har blivit en del av det enskilda avtalet. För att klara detta kan det vara en god ordning att resenären vid beställningen av resan tillfrågas om han/hon har erhållit en resekatalog samt - om svaret är jakande - göra en notering om detta på beställningshandlingen. - Det skall anmärkas att frågan om bevisbördan knappast aktualiseras annat än när resenären invänder att han/hon inte har fått del av det aktuella villkoret.

text: A har i ärendet hävdat att han vid beställningen av resan inte haft tillgång till någon handling med uppgift om minimiantalet resenärer för genomförande av resan. Bolaget har mot detta A:s påstående inte visat att A vid bokningen fått del av en prislista där detta antal var angivet eller att han på annat sätt fått upplysning därom. Det kan därvid inte anses utrett att den ifrågavarande uppgiften blivit en del av avtalet mellan parterna.

text: Vid angivna förhållanden finner nämnden, med stöd av

text: 14 § första stycket paketreselagen

text: , att bolaget till A och hans medresenär bör utge skadestånd med skäliga ansedda 1 000 kr i ett för allt.

text: En ledamot var skiljaktig och lämnade yrkandet utan bifall.


text: Ett kabel-TV-bolags åligganden har inte ansetts omfatta mer än att till ansluten abonnents antennuttag leverera signaler för det avtalade programutbudet. Avtalsvillkor som ger bolaget rätt att med minst tre månaders avisering genomföra ändringar i de olika programpaketen har inte ansetts oskäligt. Avgörande 1994-09-07; 94-2514

text: L abonnerade sedan flera år på det s.k. basutbudet i ett kabel-TV-bolags kabelteveutsändningar. Ett av programmen som ingick i abonnemanget var Super Channel. Under våren 1994 flyttade kabelbolaget detta program till en annan kanal än den det sänts på tidigare. Detta innebar att L inte längre kunde få in programmet på den TV-mottagare han hade. För att kunna få in programmet skulle han behöva koppla till en converter som kostade 365 kr. L yrkade att kabelbolaget skulle åläggas att ordna så att han utan kostnad kunde fortsätta att se programmet eftersom det ingick i det avtalade abonnemanget.

text: Kabelbolaget invände att omläggningen berodde på tekniska orsaker. Äldre TV-mottagare var förberedda för kabeltevesändningar på frekvenser upp till 300 Mhz. Under de första åren med kabelteve var antalet kanaler färre än tjugo och man sände då inom detta frekvensområde. Antalet TV-kanaler har efterhand ökat och bolaget måste nu använda också frekvensområdet 300-400 Mhz för sin programdistributionen. Man har då valt att i första hand placera de program som har högst tittarfrekvens inom frekvensområdet upp till 300 Mhz. Super Channel har ett betydligt lägre antal tittare än andra kanaler och har därför placerats i det högre frekvensområdet. Med den tekniska utveckling som ständigt pågår inom teveområdet är det inte möjligt för bolaget att för all framtid hålla fast vid den teknik som gällde för äldre generationer TV- och videoapparater. Den som har en äldre TV-mottagare kan få tillgång till det högre frekvensområdet genom att koppla till en converter. L:s TV-mottagare är åtta år gammal. Det kan inte anses skäligt att bolaget måste förändra frekvensområdet vid sändning av TV-kanaler på grund av att att vissa äldre mottagare inte kan ta emot sändningarna utan converter. Bolaget ansåg inte heller att avtalet gav bolaget skyldighet att tillhandahålla convertrar utan kostnad för abonnenterna. Bolaget ser till att alla kanaler inom basutbudet levereras till L:s antennuttag. Det måste sedan vara upp till abonnenten att svara för att hans TV-mottagare har tillräcklig kapacitet för att ta emot sändningarna.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt nämndens mening kan bolagets åligganden enligt det mellan parterna träffade avtalet inte anses omfatta mer än att till ansluten abonnents antennuttag leverera signaler för det avtalade programutbudet. Det måste sedan åligga abonnenten att svara för att hans teveutrustning klarar att ta emot levererade signaler. Avtalet ger också bolaget rätt att med minst tre månaders avisering genomföra ändringar i de olika programpaketen. Ett sådant villkor kan normalt inte anses oskäligt.

text: L:S yrkande lämnades därför utan bifall.


text: Felsökning på hydroforanläggning. Ett anlitat företag har ansetts ha rätt att debitera all arbetstid även i det fall resultat uteblir, under förutsättning att arbetet i sig har utförts på ett fackmässigt sätt och arbetsinsatserna har gjorts i rätt ordning. Avgörande 1994-10-31; 94-2724

text: Omkring den 1 mars 1994 anlitade E en rörfirma därför att hon fått stopp på sitt vatten. En rörmokare ryckte ut och startade hydroforen, som hade stannat. Den stannade emellertid omedelbart igen. Han tittade i brunnen utan att finna felet. Han rådde henne att gräva upp vattenledningen och kontrollera skarvarna. Hon har därefter fått en räkning på 2 044 kr.

text: Hon har sedermera själv hittat felet, som bestod i att injektorn (insuget) låg i slammet på brunnens botten. Pumpen kan inte suga upp vatten när denna ligger på botten. Slangarna i brunnen har kapats av en bit och injektorn höjts från botten. Uppgrävning av vattenledningen har skett på rörmokarens rekommendation, men det var inte något fel på några några skarvar. Grävningen kostade henne 2 000 kr till ingen nytta.

text: Hon yrkade hävning av tjänsten, eftersom denna inte medförde någon nytta för henne.

text: Bolaget bestred yrkandet. Man vidhöll kravet på ersättning för de två första servicebesöken av tre utförda på den grunden att utförd service varit fackmässig.

text: Vid den första utryckningen fungerade anläggningen efter en tidsåtgång för en montör på 2.5 tim. Tre dagar senare påkallades service igen därför att anläggningen stannat på grund av ett strömavbrott. Servicemannen misstänkte fel på pumpens sugledning. Vattennivån i brunnen var emellertid så hög vid detta tillfälle att det omöjliggjorde service. Överenskommelse gjordes då med kunden om att köra igång pumpen igen och att vid ett senare tillfälle länspumpa brunnen så att service kunde göras. Samtidigt upplyste montören om att det fanns risk för att pumpen skulle stanna igen eftersom det då inte gick att åtgärda felet. Tidsåtgången var vid detta tillfälle 4 timmar. Ungefär en vecka senare meddelade kunden att pumpen stannat igen. Överenskommelse gjordes då om att man skulle hyra en länspump och länsa pumpen för att kunna utföra service på pumpens ejektor. Två montörer ryckte ut, länsade brunnen, gick ner i den och lossade ejektorn. Denna skruvades isär men något fel konstaterades inte. Kostnaden för detta besök har inte debiterats kunden.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har tidigare konstaterat att det beträffande vissa typer av tjänster inom VVS-sektorn (t.ex. rensning av avlopp och upptining av frusna vattenledningar) kan vara omöjligt att i förväg förutse vilka insatser som visar sig nödvändiga och vilken arbetstid som krävs. Enligt praxis har ett anlitat företag rätt att debitera all arbetstid även i det fall resultat uteblir, under förutsättning att arbetet i sig har utförts på ett fackmässigt sätt och arbetsinsatserna har gjorts i rätt ordning. Det är således fullt möjligt att ett arbete kan anses fackmässigt utfört, trots att arbetet har avbrutits utan positivt resultat. Annorlunda är det dock i det fall avtalet mellan parterna innehåller ett bestämt åtagande från näringsidkarens sida att åstadkomma ett visst kvalificerat

text: resultat, t.ex. att en trasig apparat åter skall fungera (jfr

text: prop. 1984/85:110

text: , Konsumenttjänstlag, s. 46 ff).

text: Nämnden finner i förevarande ärende inte annat framgå än att de åtgärder som vidtagits i och för sig varit fackmässiga. Det är inte utrett att rörfirman har åtagit sig att få den ifrågavarande hydroforen att fungera. Bolaget får därför anses ha rätt till ersättning för nedlagt arbete. Nämnden anser att begärt pris för tjänsten är skäligt. Anmälarens yrkande kan därför inte bifallas.


text: När resebyrå inte förmått visa motsatsen har man utgått från att resenärens uppgift om att en anslutningsresa ingick i ett reseavtal var riktig (8 § lagen om paketresor). Avgörande 1994-10-06; 94-2747

text: En skolklass på 31 personer bokade en resa till Bornholm. Resan skulle företas under tiden den 3 - 6 juni 1994 och kosta 1 150 kr per person, inklusive anslutning med buss från Karlshamn till Ystad. Det var mycket viktigt att anslutningen ingick i priset eftersom man då skulle veta den totala kostnaden för resan.

text: Den 28 mars betalade G 3 200 kr i anmälningsavgift för gruppen. Han fick ingen skriftlig bekräftelse på vad som ingick i avtalet. Den 6 april meddelade resebyrån att priset för anslutningsresan skulle bli 225 kr per person. Resebyrån ville inte längre stå för den prisuppgift som hade lämnats. Gruppen avbokade därför resan och krävde att depositionsavgiften skulle återbetalas, vilket resebyrån vägrade. G yrkade återbetalning av depositionsavgiften. Resebyrån bestred yrkandet. I det offererade priset ingick transfer på Bornholm men inte transport från avreseorten till färjan. När avbeställningen gjordes var hela deponeringssumman förverkad.

text: Nämnden anförde:

text: Enligt

text: 8 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor skall arrangören se till att reseavtalet innehåller uttryckliga villkor om priset för resan och kostnader som kan tillkomma. Alla avtalsvillkor skall framgå av en skriftlig handling. Om arrangören bryter mot dessa bestämmelser och det senare uppstår tvist om reseavtalets innehåll, får arrangören anses ha bevisbördan när det gäller att avgöra vad som ingick och inte ingick i avtalet. I 9 § lagen anges att om en återförsäljare är part i avtalet ansvarar han gentemot resenären på samma sätt som arrangören.

text: G har hävdat att det i reseavtalet ingick anslutningsresa med buss från Karlshamn till Ystad. Någon bokningsbekräftelse har inte ställts ut. Eftersom resebyrån sålunda har underlåtit att följa

text: paketreselagens

text: bestämmelser, åligger det företaget att visa att resenärerna inte hade bokat något anslutningsresa. Detta har företaget inte kunnat göra. Nämnden utgår då från att Gs uppgift är riktig och att anslutningsresa således ingick i avtalet. Eftersom avbokning har skett på grund av att resebyrån och researrangören inte ville fullfölja avtalet, skall Gs yrkande bifallas.


text: Det förhållandet att försäkring erbjuds med förändrade villkor ifråga om självrisk, vare sig detta meddelats från bolagets sida eller begärts av försäkringstagaren, har inte ansetts kunna medföra att en ny karenstid börjar löpa. Avgörande 1994-12-05; 94-2797

text: M hade tecknat en hundförsäkring på ett år med 30 dagars karenstid och 600 kr i självrisk. I slutet av försäkringsperioden erhöll M en avi från försäkringsbolaget där hon upplystes om att försäkringen förnyades om den aviserade premien erlades. Avin informerade dessutom om att självrisken höjts till 800 kr. M accepterade inte en högre självrisk och ringde bolaget. De kom överens om att sänka självrisken till 500 kr mot en högre premie. Strax därefter insjuknade M:s hund och hon tog den till en veterinär. När hon vände sig till försäkringsbolaget för att få ersättning för veterinärvårdskostnaderna blev hon nekad detta eftersom hunden insjuknat inom karenstiden.

text: M ansåg det inte vara skäligt att en ny karenstid började löpa var gång försäkringen förnyades och yrkade ersättning för veterinärvårdskostnaderna.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet anförde att den nya försäkringsperioden löpte med en ny karenstid och att en förnyad försäkring är att jämställa med en helt ny försäkring i alla avseenden.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt gällande försäkringsvillkor förnyas försäkringen om försäkringstagaren betalar den premie som bolaget, genom utsänd avi, underrättat honom om. Det förhållandet att försäkringen erbjuds med förändrade villkor ifråga om självrisk, vare sig detta meddelats från bolagets sida eller begärts av försäkringstagaren, bör ej medföra att en ny karenstid börjar löpa.

text: Nämnden rekommenderade försäkringsbolaget att ersätta M för veterinärvårdskostnaderna.


title: När resebyrå mot resenärens bestridande inte kunnat visa att några särskilda muntliga villkor avtalats kan ett avbeställnings skydd inte ges annat innehåll än att det utgör ett obegränsat skydd vid avbeställning av resa.

text: När resebyrå mot resenärens bestridande inte kunnat visa att några särskilda muntliga villkor avtalats kan ett avbeställningsskydd inte ges annat innehåll än att det utgör ett obegränsat skydd vid avbeställning av resa. Avgörande: 1994-09-12; 94-2973

text: M-B och hennes make bokade flygresa till New York med avbeställningsskydd. Resan, som skulle företas under tiden den 9 juni - 9 juli 1994, kostade 6 155 kr per person. En handpenning på 3 000 kr erlades. M-B fick vid bokningen ingen information om vad avbeställningsskyddet innebar i detalj. Några dagar senare bokade de genom resebyrån också några hotellnätter.

text: Resan avbokades per telefon den 20 maj efterom M-B hade värk i ett ben. Trots läkarintyg innehöll resebyrån 1 530 kr av handpenningen. M-B yrkade återbetalning med 1 230 kr.

text: Resebyrån bestred yrkandet och anförde att muntlig information alltid ges om vad avbeställningsskyddet innebär. Vid avbokning av flygbiljetter tas alltid ut en avgift om 10% av resans pris.

text: Nämnden anförde:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att den resa som M-B och hennes make har köpt inte är en paketresa eftersom de har köpt flygresa och hotellinkvartering vid två olika tillfällen.

text: Tvisten mellan parterna handlar om vilka villkor som gällt för det avbeställningsskydd som M-B och hennes make köpt när hon bokat flygresan. Parterna är överens om att några skriftliga villkor inte funnits. Resebyrån har inte mot M-B:s bestridande kunnat visa att några särskilda muntliga villkor avtalats. Vid sådant förhållande kan avtalet om avbeställningsskydd inte ges annat innehåll än att det utgör ett obegränsat skydd vid avbeställning, vilket innebär att M-B och hennes make har rätt att återfå allt som de erlagt för resan, dock självfallet inte priset för avbeställningsskyddet.

text: Resebyrån har innehållit 1 530 kr av den handpenning som erlagts för resan. Av den skriftliga bevisningen i ärendet framgår att avbeställningsskyddet kostade sammanlagt 300 kr. M-B och hennes make är därför berättigade att av resebyrån få återbetalat 1 230 kr av det innehållna beloppet. Hennes yrkande skall således bifallas.


title: Fråga om flygbolags ansvar enligt 9 kap. 20 § luftfartslagen (1957:297) för skador till följd av dröjsmål vid lufttransport av passagerare.

text: Fråga om flygbolags ansvar enligt

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen (1957:297)

text: för skador till följd av dröjsmål vid lufttransport av passagerare. Avgörande 1995-02-14; 94-3089

text: P skulle resa med flyg från Jönköping till Arlanda med bolag A och från Arlanda vidare till Visby med bolag B. Turen från Jönköping till Arlanda blev inställd och flygbolaget A ordnade transport till Arlanda med buss. Till följd av detta missade P planet till Visby och blev tvungen resa med ett plan som avgick fem timmar senare. På grund av förseningen fick han extra kostnader för mat och taxi. Han yrkade 488 kr i skadestånd och 1 029 kr i prisavdrag, sammanlagt 1 517 kr.

text: Flygbolaget A bestred yrkandet och anförde att turen hade ställts in på grund av ett tekniskt fel. De ansåg att de hade uppfyllt sin del av kontraktet i och med att de transporterat berörda passagerare med buss. Trots en direkt uppmaning från nämnden preciserade bolaget aldrig vilket tekniskt fel som hade drabbat planet.

text: Nämndens bedömning:

text: Det har företetts en flygbiljett på vilken P angetts som passagerare och A som fraktförare. Biljetten avser såvitt nu är i fråga en lufttransport från Jönköping till Stockholm Arlanda med avgång den 24 april 1994 kl. 11.15. Det är ostridigt att den turen ställdes in och att passagerarna i stället transporterades till Arlanda med buss och att P till följd härav inte kom med en av honom bokad flygtur från Arlanda till Visby med avgång samma dag kl. 13.00 utan fick ta ett senare flyg till Visby med avgång från Arlanda kl. 18.05.

text: Enligt

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen (1957:297)

text: ansvarar fraktföraren för skador till följd av dröjsmål vid lufttransporter av passagerare, resgods och gods, om han inte visar att han, hans anställda och de som han har anlitat har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna eller att det har varit omöjligt för dem att vidta åtgärderna. Av 23 § framgår att avtalsvillkor som inskränker fraktförarens ansvar är ogiltiga.

text: A har visserligen anordnat en busstransport ägnad att minska skadorna till följd av det dröjsmål den inställda flygturen lett till. A har emellertid inte anfört någonting som visar att företaget vidtagit tillräckliga åtgärder för att undvika orsaken till dröjsmålet eller att det inte varit möjligt att vidta några åtgärder. Att utan närmare precisering hänvisa till att ett tekniskt fel förelegat räcker inte för att företaget skall anses ha fullgjort sin bevisskyldighet enligt

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen

text: . Enligt nämndens mening är bolaget således i princip skadeståndsskyldigt.

text: Frågan är nu i vad mån P orsakats skada av ekonomiskt slag. Hela det belopp han erlagt för den inställda flygturen kan knappast vara ersättningsgillt, eftersom han i den delen har kompenserats med en bussrea. Han bör vara berättigad till viss ersättning för utgifter för mat; hans hemkomst förefaller ju ha blivit försenad med ca fem timmar. De är oklart i vilken utsträckning taxikostnaden är en merkostnad till följd av förseningen. Nämnden anser att den skada som P orsakats får uppskattas till ett skäligt belopp, som kan bestämmas till 1 000 kr.

text: Mot beslutet reserverade sig en av nämndledamöterna enligt följande:

text: Transportören bör inte bli ansvarig för skador på grund av dröjsmål om orsaken till dröjsmålet är ett tekniskt fel som inte hade kunnat upptäckas tidigare genom en försvarlig eftersyn av planet. Mot bakgrund av de regler och rutiner som gäller för flygtrafik i Sverige torde man kunna utgå från att det tekniska fel som orsakade dröjsmålet inte var ett sådant fel som hade kunnat upptäckas vid en rutinkontroll. Flygbolaget har således, genom att hänvisa till ett tekniskt fel, fullgjort sin bevisbörda. A är därmed inte ansvarigt för de skador som uppkommit på grund av dröjsmålet och yrkandet avslås.


text: Försäkringsbolag, som inte förmått visa att en till en gruppförsäkring ansluten person A före avtalstidens början fått information om att hon inte hade rätt till anslutning till försäkringen, har genom att börja mottaga A:s premiebetalningar ansetts ha godtagit anslutningen och därför skyldigt att utge förtidskapital till A. Avgörande 1994-11-14; 94-3201

text: Som medlem i fackföreningen C hade A i mars 1988 anslutits till en gruppförsäkring hos bolaget och A hade därefter erlagt permieinbetalningar. Vid anslutningstillfället hade A uppburit halvt sjukbidrag. Efter att ha erhållit helt sjukbidrag, ansökte A om förtidskapital.

text: Bolaget bestred bifall till yrkandet med hänvisning till att A överhuvudtaget inte hade rätt till anslutning till försäkringen.

text: Nämndens bedömning:

text: Försäkringsbolaget har till stöd för sin inställning i ärendet åberopat att A fått del av information varav framgått att hon inte ägde rätt till anslutning till försäkringen. Enligt bolaget fick hon denna information genom dels en cirkulärskrivelse, dels en försäkringsfolder, dels en avanmälningsblankett. A har bestritt att hon fått någon sådan information.

text: Av den åberopade cirkulärskrivelsen framgår inte att den som uppbär halvt sjukbidrag inte har rätt till anslutning till försäkringen. Tvärtom ger skrivelsen ett intryck av att hälsotillståndet saknar betydelse för frågan om rätt till anslutning. Under alla omständigheter ger inte cirkulärskrivelsen ett sådant tydligt besked om att A inte omfattas av anslutningsrätt som fordras i ett konsumentförhållande.

text: I den åberopade försäkringsfoldern anges under rubriken "Du har tre månaders försäkring utan premie" att "alla aktiva medlemmar i C (utom de som uppbär sjukbidrag och sjukpension) får tre månaders gratis gruppförsäkringspaket". Som framgår av texten gäller det anförda således bara frågan huruvida man får tre månaders försäkring gratis eller ej. Det är möjligt att den som formulerat texten tänkt sig att den skulle betyda något annat men det framgår i så fall inte av texten och inte heller av det som i övrigt anförs i foldern. Inte heller av foldern framgår således att den som uppbär halvt sjukbidrag inte skulle ha rätt till anslutning till försäkringen.

text: Av den åberopade avanmälningsblanketten framgår under rubriken "Förskydd" att den som uppbär sjukbidrag eller förtidspension inte äger rätt till anslutning och därför måste göra avanmälan. Rubriken är vilseledande. Vidare är det enligt nämndens uppfattning inte godtagbart att ett sådant viktigt villkor endast delges konsumenten på avanmälningsblanketten. Den blanketten är ju avsedd att användas endast av dem som - efter att ha läst cirkulärskrivelsen och foldern - inte vill ha försäkringen. För dem som efter att ha läst cirkulärskrivelsen och foldern önskar ha försäkringen finns ju ingen anledning att ens titta på avanmälningsblanketten. Att A, som ju önskat ha försäkringen, inte tittat på avanmälningsblanketten är därför enligt nämndens mening fullt godtagbart.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden att försäkringsbolaget inte förmått visa att A före avtalstidens början fått information om att hon inte hade rätt till anslutning till försäkringen och

text: att bolaget därför genom att börja mottaga hennes premiebetalningar får anses ha godtagit hennes anslutning. Bolaget är därför enligt nämndens mening skyldigt att utge förtidskapital till A.

text: Nämnden har genom sitt avgörande endast tagit ställning till frågan om försäkringsbolagets skyldigheter gentemot A; däremot har nämnden inte prövat frågan om ansvarets slutliga fördelning mellan försäkringsbolaget och C.


title: Fråga om säljare utan stöd i garantivillkor har rätt att ta separat betalt för att fullgöra det utredningsansvar som åligger honom enligt lag (21 § konsumentköplagen)

text: 21 § konsumentköplagen

text: ) Avgörande 1994-10-19; 94-3259

text: I december 1993 köpte F en kamera. I april 1994, efter tre filmer, började kameran krångla. Den lämnades in till säljaren varvid garanti åberopades. Säljaren lämnade kameran till en serviceverkstad, som fann att det var djurhår och sand som hade orsakat felet. Säljaren gjorde därför gällande att felet inte omfattades av garantin. Enligt säljaren skulle reparations-kostnaden komma att uppgå till ca 1 000 kr. Om F önskade att få tillbaka kameran i oreparerat skick skulle det kosta 500 kr.

text: F yrkade garantireparation. Hon ifrågasatte kamerans känslighet för småpartiklar. Djurhår kunde vara troligt, eftersom familjen hade hund, men hon ifrågasatte sand. Kameran hade förvarats i fodral när den inte användes. Om det var på det sättet att kameran inte var lämplig för hundägare och mycket känslig för sand borde säljaren ha upplyst henne om det vid köpet.

text: Säljaren bestred yrkandet och invände att det på lämnat kostnadsförslag till kunden angetts i klartext att felet inte omfattades av garantin samt att hon godkänt skrotning av kameran.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden fann det visat att det var fråga om ett fel hos kameran som säljaren inte kunde hållas ansvarig för. Nämnden ifrågasatte därför inte säljarens bedömning att felet inte omfattades av garantin. Konsumentens yrkande kunde därför inte bifallas.

text: Nämnden tog i sammanhanget också upp säljarens förfarande att kräva betalning för att lämna besked att ett fel inte omfattas av den garanti som lämnats för varan och anförde därvid följande.

text: Generellt gäller att en säljare har möjlighet att närmare bestämma omfattningen av ett garantiåtagande eller förena detta med villkor. Med de begränsningar som kan ligga i själva garanti-utfästelsen innebär en sådan utfästelse enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: att säljaren svarar för en fullgod funktion under garantitiden. Enligt angivet lagrum gäller dock inte åtagandet om säljaren kan göra sannolikt att felfunktionen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande på köparens sida. I detta fall har garantiansvar avböjts därför att felet har sin grund i ett förhållande på köparens sida. Men enligt vad nyss anförts ligger utredningsansvaret för att så är fallet på säljaren - denne skulle göra sannolikt att felet inte omfattas av garantin.

text: Säljaren kan inte utan stöd i garantivillkoren - och det framgår inte av utredningen i detta ärende att sådant stöd finns - anses berättigad att ta separat betalt för att fullgöra det utrednings-ansvar som enligt lag åligger honom. Nämnden vill påpeka att detta utredningsansvar inte kan jämföras med en förberedande undersökning för att utreda omfattningen eller kostnaderna för en ifrågasatt reparation som inte omfattas av garantin. I ett sådant fall har näringsidkaren ingen skyldighet att ta på sig uppdraget. Tid och arbete som då läggs ned skall ersättas i den omfattning som är sedvana i branschen, jfr

text: 37 § konsumenttjänstlagen

text: Nämnden ifrågasatte också starkt säljarens agerande att avstå från begärd ersättning mot ett medgivande att få kassera kameran. Enligt nämnden åligger det säljaren att när man avböjer garantirepartion villkorslöst återlämna kameran i samma skick som man tog emot den.


text: Den omständigheten att annan resenär begärt rättslig prövning av sitt ärende utgör inte något skäl som i sig ger konsument rätt att skjuta upp sin reklamation (19 § lagen /1992:1672/ om paketresor). Avgörande 1995-01-09; 94-3277

text: K hade köpt en språkkurs med inkvartering av arrangören S. Den skulle äga rum den 31 augusti - 17 december 1993. I juli 1993 fick K meddelande om att S skulle ta ut ett valutatillägg på 2 125 kr. K betalade tillägget. En annan kursdeltagare gjorde anmälan till Allmänna reklamationsnämnden som i beslut den 22 februari 1994 meddelade att valutatillägget skulle återbetalas i enlighet med bestämmelserna i

text: paketreselagen

text: . K avvaktade detta beslut och reklamerade skriftligen till S den 20 maj 1994. K yrkade återbetalning av valutatillägget 2 125 kr.

text: Arrangören bestred yrkande i första hand för att reklamationen hade kommit för sent och i andra hand för att arrangemanget inte kunde betraktas som en paketresa. Arrangören invände att de fritidsaktiviteter som ingick i priset inte utgjorde en väsentlig del av arrangemanget.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att priset för arrangemanget inkluderar kurs, inkvartering och fritidsaktiviter. Nämnden finner att arrangemanget måste betecknas som en paketresa eftersom det förutom inkvartering även ingår fritidsaktiviteter och dessa utgör en väsentlig del av arrangemanget. Ärendet skall således bedömas enligt lagen (

text: ) om paketresor.

text: K har yrkat återbetalning av valutatillägget 2 125 kr. S har invänt att reklamationen har skett för sent.

text: Som närmare framgår av 19 § lagen om paketresor får resenären inte åberopa fel om han inte inom skälig tid efter det att han märkt felet underrättar arrangören eller återförsäljaren om felet. Av förarbetena till lagen (se

text: prop. 1992/93:95 s 95

text: ) framgår att vad som är "skälig tid" torde få avgöras från fall till fall. Det kan bero bl.a. på vilken typ av fel det rör sig om och hur svårt eller lätt det är för resenären att komma i kontakt med arrangören eller återförsäljaren. Vidare kan det få betydelse om resenären haft skäl att anta att den som skulle fullgöra prestationen på platsen skulle åtgärda felet. Av nämnda förarbeten framgår också att man i övrigt torde kunna hämta ledning för tillämpningen i förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: . I dessa förarbeten (se

text: prop. 1989/90:89 s. 112

text: f och

text: prop. 1984/85:110 s. 216

text: f) framgår att begreppet "inom skälig tid" i praktiken ger konsumenten ett ganska långt utrymme i tiden för reklamation. Bl.a. anges i förarbetena att konsumenten skall ha tid för att överväga om felet är av sådant slag att han kan åberopa det mot näringsid-karen och för att konsumenten skall kunna rådgöra med en konsumentvägledare eller någon annan som kan ge de upplysningar som konsumenten behöver för att kunna avgöra om konsumenten har anledning att påtala felet hos näringsidkaren. I förarbetena anges således att näringsidkaren i praktiken bör få godta att en relativt lång tid har förflutit innan köparen reklamerar mot ett köp eller en tjänst.

text: Även om således researrangören är skyldig att godta att en relativt lång tid förflyter innan resenären reklamerar, kan det inte godtas att resenären utan skäl förhåller sig helt passiv under så

text: pass lång tid som förflutit i det nu aktuella ärendet innan reklamation görs. Den omständigheten att annan resenär begärt rättslig prövning av sitt ärende utgör inte något skäl som i sig ger K rätt att skjuta upp sin reklamation. Med hänsyn härtill finner nämnden att K har dröjt för länge med att göra sin reklamation till S. Skäl att bifalla K:s yrkande föreligger därför ej.


text: S.k. falskt annuitetslån. Kreditfordring har ansetts betalad vid utgången av den i skuldebrevet angivna kredittiden, under förutsättning att de månatliga återbetalningsbeloppen har erlagts i enlighet med avtalet. Avgörande 1994-12-14; 94-3298

text: En kredittagare yrkade att en bank skulle rekommenderas att anse en kreditfordring betalad vid utgången av den i skuldebrevet angivna kredittiden, sex år, efter en månatlig återbetalning med det i skuldebrevet angivna beloppet 1 210 kr. Bakgrunden var den att banken hade krävt fortsatt betalning efter den angivna tidens utgång.

text: Banken bestred yrkandet under hänvisning till att den i skuldebrevet angivna räntan är rörlig och kan ändras under kredittiden. Bankens ståndpunkt var, som nämnden uppfattade det hela, att möjligheten att ändra räntan ger banken rätt att förlänga kredittiden när räntan höjs. Banken medgav i och för sig att detta inte framgår av det aktuella skuldebrevet.

text: Nämndens bedömning:

text: I skuldebrevet har kredittiden alltså angetts vara sex år. Enligt den förtryckta texten gäller den angivna kredittiden, om lånet inte sägs upp enligt en i förevarande fall inte aktuell avtalsklausul. Utgångspunkten bör därför vara att det är fråga om en på förhand bestämd kreddittid.

text: Bilden grumlas emellertid av det förhållandet att den ränta som har angetts i skuldebrevet kan ändras, bl.a. vid ändring i det allmänna ränteläget, utan att det anges vilken av parterna som skall bära risken av en höjning av räntan eller vem skall tillgodogöra sig vinsten av en räntesänkning. Skulle det som banken hävdar vara kredittagaren, inställer sig frågan hur en höjning eller sänkning av ränteläget påverkar kreditavtalet. Enligt skuldebrevet ingår ju räntan i det på förhand bestämda månatliga återbetalningsbeloppet, vilket snarare tyder på att det är det månatliga beloppet som skall höjas än att kredittiden skall förlängas, om nu avtalet alls innebär att kredittagaren står risken.

text: Det har inte kommit fram någonting som tyder på att parterna har träffat något sidoavtal om saken eller att banken muntligen eller på annat sätt vid avtalets ingående har klargjort sin ståndpunkt att en räntehöjning skulle leda till en förlängning av den i skuldebrevet angivna kredittiden. Inte heller finns det någonting som pekar på att kredittagaren av någon annan anledning skulle ha varit införstådd med detta.

text: Vad nu har sagts leder närmast till att kreditfordringen bör anses vara betalad efter utgången av den i skuldebrevet angivna tiden. I varje fall framgår det inte på ett klart och begripligt sätt att banken skulle kunna förlänga kredittiden.

text: Enligt artikel 5 i EG-direktivet om oskäliga avtalsvillkor föreskrivs att den för konsumenten mest gynnsamma tolkningen skall gälla vid tveksamhet om ett avtalsvillkors innebörd (

text: ). En oklar avtalsbestämmelse skall redan enligt en i svensk rätt vedertagen princip tolkas till nackdel för den som har formulerat eller tillhandahållit bestämmelsen, i detta fall banken. - Det kan i sammanhanget nämnas att regeringen med anledning av EG-

text: direktivet i

text: prop. 1994/95:17

text: föreslagit en uttrycklig lagregel av följande innehåll: "Om innebörden av ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling är oklar, skall vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument villkoret tolkas till konsumentens förmån."

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden att kreditfordringen skall anses betalad vid utgången av den i skuldebrevet angivna kredittiden, under förutsättning att de månatliga återbetalningsbeloppen har erlagts i enlighet med avtalet. ---- Två ledamöter reserverade sig mot beslutet och fann inte skäl att bifalla anmälarens talan.


title: Förhållandet mellan lagen (1992:1672) om paketresor och sjölagen (1891:35 s.1) vid inställd kryssningsresa.

text: Förhållandet mellan lagen (

text: ) om paketresor och

text: sjölagen (1891:35 s.1)

text: vid inställd kryssningsresa. Avgörande 1995-02-28; 94-3300

text: M och hennes väninna skulle i februari 1994 delta i en tredagars kryssning Karlskrona - Gdynia. Priset var 275 kr per person. M fick på omvägar höra att båten på premiärdagen den 11 februari hade blivit stoppad av Sjöfartsverket. Hon kontaktade rederiet och fick besked om att båten skulle gå.

text: M och hennes väninna åkte bil till Karlskrona. Vid ankomsten till terminalen meddelades att incheckningen var flyttad från kl 16.00 till kl 18.00. Senare meddelades att resan var inställd. De blev tillsagda att ställa sig i en kö för att få pengar tillbaka för kryssningen. När de kom fram visade det sig att de skulle skicka biljetterna till rederiet. Innan bilresan hem åt de på restaurang. M yrkade skadestånd med 282 kr för matutlägg, 410 kr i milersättning och 500 kr per person för inställd kryssning. Sammanlagt yrkades 1 692 kr.

text: Rederiet bestred yrkandet och anförde att bolagets ansvar var begränsat till det belopp resenärerna hade erlagt för själva biljetten. Båten hade under leveransresan från Spanien drabbats av en storm i Biscayabukten, vilket gav upphov till skador och inre läckage av såväl vatten som olja. Stormskadorna åtgärdades i erforderlig utsträckning och enligt rederiet var fartyget sjövärdigt. Trots detta belade Sjöfartsinspektionen fartyget med nyttjandeförbud. Rederiet ansåg att force majeure förelåg som befriade rederiet från skadeståndsskyldighet.

text: Nämnden begärde in yttrande från Sjöfartsinspektionen. Av yttrandet framgick bl.a. att en inspektör följt med fartyget från Helsingborg till Karlskrona och därvid konstaterat tjugoen brister i fartygets säkerhet. Av dessa var sex brister av så allvarlig art att de lades till grund för ett förbud att använda fartyget i passagerartrafik. Verket ansåg att de omständigheter som låg till grund för att fartyget inte kunde påbörja passagerartrafiken såsom planerat var bristande underhåll av fartyget och alternativt att de åtgärder som vidtogs för att sätta fartyget i stånd för trafik efter uppläggningen inte var tillräckliga.

text: Nämndens bedömning:

text: Den kryssningsresa som rederiet har tillhandahållit är att betrakta som en paketresa i lagens mening. Ärendet skall därför bedömas enligt lagen om paketresor (

text: ). Därvid skall dock även innehållet i den lagens

text: 18 §

text: beaktas.

text: Sedan arrangören meddelat att arrangemanget inte kunde genomföras (jfr 12 § i lagen) har resenären avbokat resan (jfr 13 § i lagen). I sådana fall är resenären enligt 14 § i lagen berättigad till skadestånd, om det är skäligt. Rätt till skadestånd på grund av att arrangören ställt in resan föreligger dock inte, om arrangören visar - såvitt nu är i fråga - att resan inte kunde genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Beror det på någon som arrangören har anlitat att resan har ställts in, är arrangören fri från skade-ståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resan har ställts in på grund av att fartyget inte kunde påbörja passagerartrafiken vilket berodde på bristande underhåll av fartyget. Rederiet har över huvudtaget inte anfört någon omständighet som visar att bolaget skulle vara fritt från skadeståndsansvar. Därvid är att beakta att rederiet för att undgå skadeståndsansvar enligt

text: paketreselagen

text: måste visa att hindret för att genomföra resan legat utanför bolagets kontroll.

text: Nämnden finner således att rederiet inte har lyckats visa att bolaget är fritt från skadeståndsskyldighet enligt paketrese-lagen.

text: En fråga som emellertid förtjänar särskild uppmärksamhet i detta sammanhang är bestämmelsen i

text: 18 § paketreselagen

text: . Enligt denna bestämmelse skall skador som omfattas av bestämmelserna i

text: sjölagen (1891:35 s. 1)

text: ersättas enligt den lagen i stället för enligt

text: paketreselagen

text: . Arrangören är dock alltid skyldig att ersätta resenären för vad denne har rätt att fordra enligt

text: sjölagen

text: Förhållandet mellan

text: paketreselagen

text: och

text: sjölagen

text: är komplicerat. Det förenklas inte av att innebörden av bestämmelserna i såväl

text: paketreselagen

text: (särskilt innebörden av ordet "omfattas") som

text: sjölagen

text: är oklar.

text: I förevarande fall rör det sig om en sjöresa med tillhörande arrangemang som av arrangören ställts in. Det kan därmed tyckas att bestämmelserna i

text: och

text: 189 §§

text: sjölagen

text: (som endast såvitt nu är i fråga - talar om skador på grund av att passagerare "försenas") inte skulle vara tillämpliga. Av

text: sjölagens

text: förarbeten framgår inget som skulle kunna antyda att med försening jämväl skulle avses helt inställd resa. I doktrinen finns emellertid uttalanden i den riktningen (se t.ex. Kurt Grönfors,

text: Sjölagens

text: bestämmelser om passagerarbefordran, 1987, s. 83 f). Det får således inte anses uteslutet att i

text: sjölagens

text: förseningsbegrepp även intolka helt utebliven transportprestation. Detta skulle även stämma överens med det synsätt som tillämpas inom andra kommersiella avtalssammanhang.

text: Därmed återstår att pröva om skadan som drabbat M är sådan som "omfattas" (jfr lagtexten i

text: 18 § paketreselagen

text: ) av

text: sjölagen

text: , i detta fall

text: 188 § sjölagen

text: . Enligt lagtexten i

text: sjölagen

text: reglerar

text: 188 §

text: "skada på grund av att passagerare försenas". Lagtexten och förarbetena till denna ger inte vid handen att man vid den lagens tillkomst tänkt på annan situation än den rena transportsituationen. Vid

text: paketreselagens

text: tillkomst har man däremot övervägt förhållandet mellan de båda lagarna. Som framgår av förarbetena till

text: paketreselagen

text: (jfr

text: prop. 1992/93:95 s. 94

text: ) reglerar

text: sjölagen

text: inte alla skador som kan tänkas uppkomma vid paketresor som innefattar sjötransport. Ett av de exempel som förarbetena innehåller - att en representant för arrangören av försummelse orsakat att resenärens bagage destineras till fel ort - visar att lagstiftaren i själva verket tänkt sig en mycket snäv tillämpning av

text: sjölagen

text: och att det finns ett betydande utrymme att tillämpa

text: paketreselagen

text: i stället för

text: sjölagen

text: i fall där researrangemanget innefattar sjötransport.

text: I förevarande fall har skadan bestått i att M har förorsakats extra kostnader för bilresa och för mat till följd av att arrangören ställt in researrangemanget av skäl som redan redovisats. Nämnden finner att detta skadefall mot bakgrund av vad som ovan redovisats om förarbetena till

text: paketreselagen

text: bör bedömas som ett sådant skadefall som inte omfattas av

text: sjölagens

text: bestämmelser. Till följd härav skall

text: paketreselagen

text: tillämpas på skadefallet.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden därför att M är berättigad till ersättning för de extra kostnader som hon haft för bilresan samt för mat. Vad gäller matkostnaden skall hon dock bara erhålla ersättning för den merkostnad som uppkommit. Nämnden bedömer denna merkostnad utgöra 200 kr.

text: Vad slutligen gäller Ms yrkande om ersättning för sveda och värk finner nämnden att detta är en icke ekonomisk skada. Sådan skada ersätts enligt svensk rätt endast i samband med personskada. Ms yrkande i den delen kan därför inte bifallas.


text: Fråga om researrangör kan hållas ansvarig för flygbolags kontraktsbrott. Flygbolagets löfte om en "tilläggsprestation" har inte ansetts kunna utgöra del av det mellan researrangören och resenären träffade reseavtalet. Avgörande 1994-12-08; 94-3517

text: J, hans sambo och fyraårige son reste i april 1994 till Dominikanska Republiken. Priset för resan var totalt 26 580 kr. Förutom vissa klagomål som gällde ditresan och vistelsen på resmålet, anmärkte J på vissa förhållanden under hemresan. J yrkade prisavdrag med 50% av resans pris.

text: Resebyrån, som hade betalat 1 000 kr för vissa olägenheter bl.a. i samband med transfer och en utreseavgift, bestred Js yrkande.

text: Nämndens bedömning:

text: J har i ärendet uppgivit bl.a. följande. Vid incheckningen i samband med återresan till Sverige blev han och hans medresenärer lovade platser för icke rökare. Då de kom ombord på planet upptäckte de att de hade erhållit platser för rökare. De försökte få rättelse, men personalen på planet gick dem inte till mötes trots att det fanns lediga platser i business class. Det inträffade vållade svåra olägenheter för Js sambo och hans fyraårige son.

text: Researrangören har anfört att J inte nämnt något om rökfria platser vid bokningen av resan men inte invänt mot riktigheten av Js nyss refererade uppgifter. Vid detta förhållande utgår nämnden från att det förhåller sig som J uppgivit.

text: Med dessa utgångspunkter har flygbolaget gjort sig skyldig till kontraktsbrott. Fråga är emellertid i ärendet huruvida researrangören kan hållas ansvarig för detta.

text: Det är en grundläggande princip i relationen researrangör - resenär att det är arrangören som har det primära ansvaret gentemot resenären för de prestationer som innehålles i reseavtalet; detta även i vad avser prestationer som tillhanda-hålls av arrangörens underentreprenörer, t.ex. ett transport-företag. Om en flygresa som ingår i resepaketet avviker från vad resenären har rätt att vänta sig, kan resenären alltid rikta anspråk mot arrangören. (Därmed inte sagt att resenären inte också kan vända sig gentemot flygbolaget. Se för det sagda det nordiska betänkandet NEK 1985:4 s. 108 ff och propositionen till lagen, 1992:1672, om paketresor,

text: prop. 1992/93:95 s. 28

text: I ifrågavarande fall är det emellertid fråga om ett av flygbolaget utlovat löfte om en "tilläggsprestation" som inte kan anses utgöra del av det mellan researrangören och J träffade reseavtalet.

text: Vid detta förhållande är enligt nämndens mening researrangören inte ansvarig för det inträffade. Js yrkande i denna del av ärendet skall således lämnas utan bifall.

text: Beträffande övriga klagomål finner nämnden att J bör åtnöjas med det prisavdrag som han redan har erhållit.


text: Bilder i resekatalog har ansetts utgöra ett led i marknadsföringen av ett hotell och researrangören ansvarar för att bilderna är korrekta. Avgörande 1994-12-12; 94-3593

text: Makarna S bokade en resa till Kreta. De valde med omsorg i katalogen och fastnade för ett hotell som hade trevlig färgsättning på inredningen. Den lägenhet som visats på bild i katalogen var emellertid inte från det hotell makarna S hade bokat. Vidare anmärkte de på hotellstandarden och den störande omgivningen med bl.a. stenkross och hotellbyggen.

text: Makarna S yrkade prisavdrag med 800 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet och anförde bl.a.: Makarna S:s resa var årets första till resmålet. Katalogens exteriörbild av hotellet och faktatext var korrekta. Dessvärre var interiörbilden fel och visade rummet på ett annat hotell. Detta upptäcktes vid första ankomst till resmålet och de första gästerna kunde därför inte informeras.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av de de allmänna råd som Konsumentverket utgett framgår bl. a att bild eller skiss av rum eller lägenhet bör vara representativ för de rum eller lägenheter som erbjuds (Konsumentverkets föreskrifter och allmänna råd vid paketresor /

text: KOVFS 1993:3

text: Av utredningen framgår att bilden på hotellrummet i Ving ABs katalog utvisade ett annat hotellrum än rummen på det aktuella hotellet. Fotografi av hotellets rum i hotellets egen broschyr visar att det föreligger en väsentlig standardskillnad mellan det rum som visats i katalogen och det aktuella hotellets rum. Katalogens bild ger ett mer positivt intryck än hotellets broschyr. Enligt nämndens mening är inte det hotellrum som presenterats med bild i katalogen representativt för hotellets rum. Bilder i katalogen utgör ett led i marknadsföringen av ett hotell och researrangören har ansvaret för att bilderna är korrekta. Resenärerna har med hänvisning till ovan anförda rätt till ett prisavdrag om 500 kr per person.

text: Vad gäller den omständigheten att det varit kallt och lågsäsong på resmålet anförs följande. Researrangören har i sin katalog uppgifter om dag- och nattemperatur på resmålet samt information om att restauranger och aktiviteter kan ha stängt under lågsäsong. På grund härav kan ersättning inte utgå i denna del. Nämnden anser det heller inte visat att omgivningen varit så störande att det berättigar till ett prisavdrag. Yrkandet kan i denna del inte bifallas.


text: Fråga om debitering av barnomsorgsavgift är en sådan tvist mellan konsument och näringsidkare som nämnden kan pröva; tillika fråga om det varit oskäligt att debitera full avgift även för inskolningstiden. Avgörande 1994-12-22; 94-3695

text: Makarna T yrkade att få månadsavgiften för den månad de skolade in sin son på kommunens daghem nedsatt med 546 kr. Grunden var att de ansåg sig ha fått betala avgift för tid de inte fått rätt att utnyttja. Under inskolningsperioden bestämde nämligen personalen på daghemmet hur lång tid barnet fick vara där. I deras fall rörde det sig under den första veckan om två timmar per dag. Även under den andra veckan var tiden begränsad. Trots detta hade de fått betala full avgift som om de utnyttjat platsen i 40 timmar. De var medvetna om att de måste betala full avgift om de själva valt att inte utnyttja platsen full tid. I detta fall hade de dock inte haft något val.

text: Kommunen ifrågasatte om debitering av barnomsorgsavgift var en sådan tvist mellan konsument och näringsidkare som nämnden kunde pröva. I sak menade kommunen att barnomsorgsavgiften grundade sig på den taxa som kommunfullmäktige fastställt. Av taxan framgick att en fast månadsavgift utgick för varje månad, utom för juli månad. Några avdrag för ev frånvaro görs inte. Några speciella regler för inskolningstiden finns inte. Avsikten med denna tid är att familjen skall få en mjukstart på daghemmet. Ett inskolningsschema görs upp i samråd med personalen. Enligt önskemål från familjen gjordes ett schema upp där barnet fick fler timmar än normalt på daghemmet vid inskolning. Antalet timmar motsvarade dock inte en heltidsomsorg. Yrkandet bestreds.

text: Nämndens bedömning:

text: Kommunen har i sitt svar till nämnden ifrågasatt om tvisten faller inom nämndens kompetensområde. Kommunens invändning torde grunda sig dels på det förhållandet att kommunernas uppgifter rörande barnomsorg främst bestäms av offentligrättsliga regler och politiska beslut, dels att kommunen inte i detta fall kan betraktas som näringsidkare i den mening som finns i den konsumenträttsliga lagstiftningen.

text: Det är givetvis riktigt att t.ex. frågor om storleken på de avgifter en kommun kan ta ut, vilken kvalitet omsorgen skall ha och personaltätheten är av politisk natur. Sådana frågor är nämnden inte behörig att pröva. Inom de ramar som bestäms av de politiska besluten ingås emellertid i varje enskilt fall ett civilrättsligt avtal med vissa rättigheter och förpliktelser för parterna. Detta individuella avtal anser sig nämnden oförhindrad att pröva.

text: Begreppet näringsidkare har diskuterats i propositionen 1989/90:89 om ny konsumentköplag, s. 60. Där sägs att termen näringsidkare skall fattas i vidsträckt mening. Det omfattar varje fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig. Det krävs inte att verksamheten drivs i vinstsyfte. Detta inebär bl.a. att bestämmelsen är tillämplig på statliga och kommunala organ när dessa driver verksamhet av ekonomisk natur. Verksamheten behöver alltså inte drivas i privaträttslig form. Enligt nämndens mening är angivna kriterier uppfyllda i detta fall, varför kommunen ska betraktas som näringsidkare.

text: Nämnden anser sig således behörig att pröva tvisten.

text: Vad gäller tvisten i sak menar nämnden att det i det individuella avtalet, även om detta inte uttryckligen sagts ut, som en förutsättning för erhållande av platsen ingått att barnet under en period skulle skolas in, varvid platsen tidsmässigt inte skulle kunna utnyttjas fullt ut. Någon möjlighet för daghemmet att under resterande tid ta in något annat barn torde f.ö. inte ha funnits. Det kan vid sådant förhållande inte anses oskäligt att full avgift har debiteras även för inskolningstiden.

text: Makarna T:s yrkande lämnades därför utan bifall.


text: Avbeställningsskydd. Resenärer (två systrar, 17 och 18 år) har ansetts ha rätt att få resans pris återbetalat sedan deras far före avresan hade framställt ett allvarligt hot mot dem; tillämpning av de allmänna villkoren för paketresor. Avgörande 1995-01-09; 94-3784

text: M:s två döttrar, 17 och 18 år, hade bokat varsin resa till Tunisien. Resans pris var 2 500 kr per person och döttrarna hade avbeställningsskydd. Före avresan kom det ett oväntat telefonsamtal från döttrarnas far som är bosatt i Tunisien. Han hotade med att de skulle bli fråntagna sina svenska pass om de kom till Tunisien. M vågade därför inte låta döttrarna åka. M ansåg att hon inte hade kunnat förutse eller råda över denna händelse. M hänvisade till punkten 3.2.2 i de allmänna villkoren för paketresor. M yrkade att hela resans pris skulle återbetalas.

text: Researrangören bestred yrkandet. Punkten 3.2.2 var enligt researrangören inte tillämplig. Researrangören invände att resenärernas far var tunisier och att föräldrarna var skilda. Halva resans pris återbetalades enligt avbeställningsreglerna i de allmänna villkoren för paketresor.

text: Nämnden bedömning:

text: Om resenären träffar avtal om avbeställningsskydd är de allmänna resevillkoren för paketresor punkten 3.2, 3.2.1 och 3.2.2 tillämpliga. Enligt 3.2 och 3.2.1 har resenären i vissa speciella fall, bl.a. sjukdom, rätt att avbeställa resan utan annan kostnad än en expeditionsavgift som får uppgå till 5 % av resans pris, dock högst 200 kr. Vad resenären betalat för avbeställnings-skyddet skall inte återbetalas.

text: Om en annan händelse drabbar resenären efter det att avtalet blivit bindande och om händelsen är av så ingripande karaktär för resenären att det inte är rimligt att kräva att resenären skall genomföra resan, har resenären enligt 3.2.2 rätt att avboka till samma kostnad som enligt 3.2. Resenären skall inte ha kunnat råda över händelsen och vare sig känt till eller bort känna till denna då resan beställdes.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resenärernas far före avresan har framställt ett allvarligt hot mot resenärerna. Enligt nämndens mening är detta en sådan händelse som avses i villkoret 3.2.2. M:s yrkande skall således bifallas. Researrangören är således skyldig att återbetala resans pris till M. Det belopp som skall återbetalas skall dock minskas med expeditionsavgiften. Vad M betalat för avbeställningsskyddet skall inte återbetalas.


text: Ett väggspegelset som på grund av sin tyngd inte kunde monteras på en gipsvägg har ansetts felaktig. Felet ansågs vara av sådan väsentlig betydelse för köparen att denne fick rätt att häva köpet. Avgörande 1995-01-11; 94-3834

text: A beställde ett spegelset för 5 800 kr som han hade sett i en katalog hos säljaren. Redan vid beställningen meddelade säljaren att företaget ville montera setet, annars skulle företaget inte ta ansvar för det. Det lilla bordet som ingick i setet kunde emellertid inte monteras på väggen eftersom det var mycket tungt och väggen var av gipsplattor. Företaget vägrade honom rättelse. Vid beställningen hade han inte fått någon information om att bordet skulle väga så mycket att det inte kunde monteras i en vanlig lägenhet från 60-talet. A yrkade att få häva köpet och få tillbaka monteringskostnaden.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde: Redan vid beställningen hade köparen informerats om att det var ett ganska tungt spegelset eftersom det var av kristall. Två dagar efter leveransen åtog sig företaget att montera setet; väggen visade sig då vara av gipsskivor och sålunda för svag för spegelbordet.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden kan konstatera att ifrågavarande spegelset, inkluderande såväl spegeln som bordet, är avsett att monteras på en vägg. Spegelsetet synes dock vara av speciell beskaffenhet eftersom det uppenbarligen inte går att montera på väggar av gipsskivor, vilka vanligen förekommer i moderna bostäder. Nämnden konstaterar vidare att A endast hade sett spegelsetet i en katalog innan han beställde det och han var sannolikt inte medveten om att setet genom sin beskaffenhet ställde särskilda krav på väggmaterial för att kunna monteras.

text: Mot bakgrund av det anförda finner nämnden att spegelsetet inte kan användas för sitt ändamål och varan får därmed anses felaktig. Felet är av väsentlig betydelse för A och han bör således ha rätt att häva köpet. Han bör även få tillbaka erlagd monteringskostnad på 300 kr.


text: Att någon först fått en reservplats men sedan kommit in på en högskoleutbildning har inte ansetts vara en sådan händelse som ger resenär rätt till att avbeställa en bokad resa till annan kostnad än vad som gäller enligt de allmänna villkoren för paketresor punkten 3.1. Avgörande 1995-01-09; 94-4283

text: H:s dotter hade sökt till högskolan. Under juli månad fick hon besked från Verket för Högskoleservice att hon hade fått en reservplats vid Lunds Universitet. Möjligheten att få en fast plats verkade obefintlig eftersom kvoten för hennes antagningsgrupp var 12 platser och dottern hade reservplats nr 14. Hon bokade därför en reseledarutbildning hos researrangören den 26 juli 1994. Utbildningen skulle äga rum mellan den 28 oktober till den 22 december 1994. Hon betalade vid bokningen anmälningsavgift inklusive avbeställningsskydd med sammanlagt 1 400 kr. Under augusti utökades antagningsgruppen till 20 platser och ett stort antal avstod sina platser. H:s dotter kunde därför börja studera. H ansåg att detta var en sådan händelse som hans dotter inte på något vis hade kunnat råda över eller känna till när hon bokade resan. Resan avbokades i augusti och researrangören debiterade då en expeditionsavgift enligt resevillkoren 3.1.1, alltså 5 % av resans pris, vilket innebar 667 kr. H ansåg att hans dotter endast skulle behöva betala en expeditionsavgift på 200 kr samt kostnaden för avbeställningsskydd 95 kr enligt resevillkoren 3.2.2. H yrkade återbetalning av mellanskillnaden 372 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet och hävdade att punkten 3.2.2 inte var tillämplig vid den inträffade händelsen.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att H:s dotter hade sökt till högskolan. Dottern fick först en reservplats men kom sedan in på en utbildning. Enligt nämndens mening är detta inte en sådan händelse som avses i villkoret. Resenären har själv sökt till högskolan och har - oavsett hur stor chans som förelåg för antagning - bort räkna med att antagning kunde komma att ske. H:s yrkande skall således inte bifallas.


title: När färgen på ett plåttak börjat flagna redan efter fem år har konsumenten med tillämpning av konsumenttjänstlagen (1985:716) ansetts ha rätt att få felet avhjälpt; också fråga om reklamationsfrister och s.k. nyttoavdrag.

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: ansetts ha rätt att få felet avhjälpt; också fråga om reklamationsfrister och s.k. nyttoavdrag. Avgörande 1995-04-18; 94-4296

text: På sommaren 1989 gav J företaget i uppdrag att leverera och montera ett nytt tak på sitt hus med tio års garanti både på materialet och arbetet. I början av mars 1994 upptäckte J att den svarta takplåten började tappa färg i stora flagor. Antalet avflagnade ställen ökade hela tiden. De var fördelade över husets långsida (baksida). Efter diverse kontakter erbjöd företaget honom ny plåt till hela taket.

text: J yrkade i nämnden omleverans och ersättning för arbetskostnad.

text: Företaget bestred yrkandet om ersättning för arbetskostnad men uppgav att erbjudandet om nytt material kvarstod. Företaget uppgav bl.a. att ingen giltig garantisedel existerade och även om skadan skulle ha fallit under garantiåtagandet hade ersättning för arbetskostnaden inte omfattats av garantiåtagandet.

text: Nämndens bedömning:

text: Takplåten har sålts och monterats av ett och samma företag. Med hänsyn till omständigheterna i detta fall finner nämnden att

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: skall tillämpas på rättsförhållandet mellan J och företaget.

text: Enligt

text: 17 § konsumenttjänstlagen

text: skall en konsument som vill åberopa att en tjänst är felaktig underrätta näringsidkaren om detta inom skälig tid efter det att han märkt eller bort märka felet (reklamation). Reklamation får dock inte ske senare än två år eller, i fråga om arbete på mark eller på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatten eller på andra fasta saker, tio år efter det att uppdraget avslutades, såvida inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse. I förevarande fall gäller den senast angivna tioårsregeln.

text: J har hävdat att företaget lämnat tio års garanti på materialet och arbetet. Nämnden finner dock inte att J, mot företagets bestridande, förmått visa att en sådan garanti har lämnats.

text: Enligt

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: skall näringsidkaren utföra tjänsten fackmässigt och med tillbörlig omsorg ta tillvara konsumentens intressen. För att företaget skall kunna läggas ett felansvar till last åligger det J att visa att tjänsten inte har utförts på ett fackmässigt sätt. Om inte annat får anses avtalat, ingår det enligt den nyss nämnda bestämmelsen i tjänsten att näringsidkaren skall tillhandahålla behövligt material. I förevarande fall har parterna avtalat att materialet skulle ingå i tjänsten.

text: Det material som näringsidkaren tillhandahåller skall svara mot vad konsumenten äger förvänta sig på grund av kravet på fackmässighet och omsorg (

text: prop. 1984/85:110 s. 347

text: f och 371). Nämnden anser att J har haft anledning att räkna med att tjänsten skulle utföras på ett sådant sätt att färgen på plåttaket skulle hålla i minst tio år. Eftersom färgen obestridligen redan efter ca fem år har börjat flagna kan tjänsten inte anses ha utförts på ett fackmässigt sätt, utan är att anse som

text: felaktig. Vid sådant förhållande har J rätt att få felet avhjälpt.

text: Nämnden finner således att företaget är skyldigt att avhjälpa felet genom fackmässig ommålning av takplåten. Kan företaget inte göra detta bör företaget i stället tillhandahålla och montera ett nytt tak. I den mån ett nytt tak monteras finner nämnden det dock skäligt att J betalar för den nytta som han har haft av taket. Denna kan anses svara mot halva materialkostnaden och halva arbetskostnaden för ett nytt tak.


text: Sedan blåsor uppkommit i fasadfärgen redan efter fyra år efter målning ansågs tjänsten inte ha utförts på ett fackmässigt sätt varför konsumenten hade rätt att få felet avhjälpt; också fråga om reklamationsfrister och s.k. nyttoavdrag. Avgörande 1995-04-18; 94-4362

text: På sommaren 1988 inhämtade S:s make en offert från företaget avseende bl.a. målning av hus. Företaget fick därefter i uppdrag att utföra en fasadrenovering. Under sommaren 1992 uppptäckte S flera underliga blåsor i fasadfärgen och hon reklamerade hos företaget. Företaget frånsade sig ansvar under åberopande av att det var färgtillverkaren som hade garantiansvaret för sina färger och inte företaget.

text: S yrkade i nämnden att felet skulle avhjälpas utan kostnad för henne.

text: Företaget invände att företaget inte kunde lastas för fel på underlaget och att felet inte var synligt när företaget lämnade anbudet.

text: Nämndens bedömning:

text: Färgen har sålts och strukits på av ett och samma företag. Med hänsyn till omständigheterna i detta fall finner nämnden att

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: skall tillämpas på rättsförhållandet mellan S och företaget.

text: Enligt

text: 17 § konsumenttjänstlagen

text: Det framgår av den ingivna garantin att färgtillverkaren, om en reklamation anses berättigad, kan ersätta kunden med ny färg. Ersättning för felaktigt utfört arbete kan däremot inte utgå på grund av garantin.

text: Enligt

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: skall näringidkaren utföra tjänsten fackmässigt och med tillbörlig omsorg ta tillvara konsumentens intressen. För att företaget skall kunna läggas ett felansvar till last åligger det S att visa att tjänsten inte har utförts på ett fackmässigt sätt. Om inte annat får anses avtalat, ingår det enligt den nyss nämnda bestämmelsen i tjänsten att näringsidkaren skall tillhandahålla behövligt material. I förevarande fall har parterna avtalat att materialet skulle ingå i tjänsten.

text: prop. 1984/85:110 s. 347

text: f och 371). Av den ingivna annonsen framgår att företaget har uppgett sig vara fasadexpert. Företaget borde därför ha haft de bästa förutsättningarna att välja den färg som bäst passar till det aktuella underlaget. Nämnden anser att S har haft anledning att räkna med att tjänsten skulle utföras på ett sådant sätt att ommålningen av husfasaden skulle hålla i minst tio år. Eftersom blåsor

text: obestridligen har uppkommit i färgen redan efter ca fyra år kan tjänsten inte anses ha utförts på ett fackmässigt sätt, utan är att anse som felaktig. Vid sådant förhållande har S rätt få felet avhjälpt.

text: Nämnden finner således att företaget är skyldigt att avhjälpa felet genom att ombesörja att husfasaden blir ommålad på ett fackmässigt sätt. Nämnden finner det dock skäligt att S betalar för den nytta som hon har haft av den utförda tjänsten. Denna kan anses svara mot halva materialkostnaden och halva arbetskostnaden för ommålningen.


text: Fråga om mäklares ansvar för uppgift om lägenhets bostadsyta. Avgörande 1995-02-23; 94-4399

text: F köpte år 1990 en andelslägenhet i centrala Stockholm, vars bostadsyta av mäklaren hade angivits till 63 kvm. Då F fyra år senare skulle sälja lägenheten, uppdagades att den verkliga bostadsytan var endast 55 kvm. Under åberopande att det ålegat mäklaren att kontrollera att uppgiften om bostadsytan stämde och att mäklaren genom sin underlåtenhet härvidlag handlat försumligt, menade F att han sålunda fått betala ett för högt pris för lägenheten och begärde att mäklarens försäkringsbolag skulle ersätta hans skada ur mäklarens ansvarsförsäkring.

text: F yrkade att försäkringsbolaget skulle utge ersättning till honom med 145 673 kr.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att det saknats uppgift om lägenhetens bostadsyta hos bostadsföreningen, att mäklaren erhållit uppgiften om bostadsytan från säljaren och inte haft skäl att ifrågasätta densamma samt att mäklaren upplyst F om att uppgiften var ungefärlig.

text: Nämndens bedömning:

text: I den skriftliga beskrivningen av andelslägenheten, som har upprättats av mäklaren, har bostadsytan angetts till ca 63 kvm. Det är ostridigt att mäklaren har fått den uppgiften från säljaren. Såvitt framkommit har mäklaren inte på något sätt kontrollerat uppgiften. Han har sålunda varken kontrollmätt lägenheten själv eller gjort någon kontrollmätning på en ritning över lägenheten. Inte heller synes mäklaren ha försökt att kontrollera ytuppgiften hos bostadsföreningens styrelse; där fanns bl.a. en ritning över fastigheten på vilken det finns en anteckning att den aktuella lägenhetens yta var 57 kvm. - Det bör också anmärkas att det inte synes ha förekommit några diskussioner om ytan mellan parterna i samband med köpet.

text: Vid en efter köpet gjord uppmätning har det visat sig att bostadsytan rätteligen är 55 kvm, dvs. 12.7 % mindre än vad som uppgetts. En differens på 8 kvm kan i ett fall som detta inte anses rymmas inom ca-begreppet. Frågan är alltså om mäklaren genom att ange fel bostadsyta till köparen har varit vårdslös på ett sådant sätt att skadeståndsskyldighet har uppstått.

text: Uppgifterna om försäljningsobjektets storlek är rent generellt av grundläggande betydelse för den som funderar på ett köp av bostad. När det gäller lägenheter har bostadsytan dessutom stor betydelse vid bedömningen av det begärda priset. Spekulanten har rätt att utgå från att uppgifterna i fastighetsmäklares skriftliga objektsbeskrivningar är kontrollerade och riktiga. Om det föreligger osäkerhet i något avseende åligger det mäklaren att klart och tydligt ange detta.

text: En mäklare får följaktligen anses skyldig att på något lämpligt sätt kontrollera uppgifter från säljaren rörande bostadsytan (jfr t.ex. Sveriges Aktiva Fastighetsmäklares Riksförbunds etiska regler från 1977 samt 1993-06-24 prel. antagna riktlinjer för fastighetsmäklartjänster, utarbetade av Konsumentverket i samråd med fastighetsmäklarnas branschförbund; se också rättsfallet

text: NJA 1991 s. 725

text: ). Sådan kontroll kan ske exempelvis genom kontrollmätning eller hos bostadsrättsföreningens styrelse.

text: Oavsett vilken kontrollåtgärd som mäklaren hade vidtagit i detta fall, bör han vid en kontroll ha fått en tydlig indikation på att säljarens uppgift var felaktig. Genom att inte kontrollera uppgiften och inte heller tydligt reservera sig vid köpetillfället har mäklaren alltså varit oaktsam. Denna oaktsamhet är av det slaget att skadeståndsskyldighet har uppstått. På grund av den meddelade ansvarsförsäkringen har försäkringsbolaget att betala skadeståndet.

text: Nämnden är emellertid inte beredd att godta den beräkning av skadan som F har gjort. Nämnden finner sig därför föranlåten att bestämma skadeståndet, i ett för allt, efter en skälighetsbedömning. Enligt nämndens mening är F skäligen gottgjord med en ersättning uppgående till 100 000 kr.

text: När det gäller den fordrade ersättningen för en kredituppläggningskostnad finner nämnden att F får anses ha godtagit den kostnaden i samband med att han avtalade om krediten. Hans yrkande i den delen skall därför lämnas utan bifall.

text: De två representanterna för näringsidkarsidan var skiljaktiga och anförde följande.

text: Enligt vår mening föreligger ingen allmän skyldighet för mäklare att vid utförande av sitt uppdrag kontrollera en av säljaren lämnad uppgift om lägenhetens yta. Sådan skyldighet för mäklaren får dock anses föreligga om särskilda omständigheter påkallar det, t.ex. om uppgiften framstår som osäker (

text: NJA 1991 s. 725

text: ). I förevarande fall har det inte ens gjorts gällande att någon sådan omständighet förelåg som borde föranlett mäklaren att misstro säljarens uppgift. Vid sådant förhållande anser vi det inte är visat att mäklaren varit försumlig vid utförande av sitt uppdrag, varför vi lämnar F anmälan utan bifall. Överröstade i fråga om skadeståndsskyldighet anser vi att skadeståndet skäligen kan bestämmas till 75 000 kr.


text: När plagg säljs med valmöjlighet att kombinera olika storlekar har det ansetts åligga säljaren att upplysa köparen om risken för att färgskillnad kan uppkomma vid tvätt av plaggen. Avgörande 1995-02-20; 94-4474

text: G köpte våren 1994 en sidendress för 2 290 kr och som var skötselmärkt handtvätt och kemtvätt P. Plaggen hade inte tvättats tidigare och vid inlämningen till tvätteriet överlät G till tvätteriet att bedöma hur dressen skulle tvättas. Efter tvättningen har det uppkommit färgskillnad mellan plaggen.

text: G yrkade ersättning med 2 290 kr och återbetalning av tvättkostnaden, 150 kr.

text: Tvätteriet anförde i sitt svar till nämnden att dressen hade tvättats enligt skötselmärkningen. Färgförändringen var att hänföra till bristande infärgning hos tyget.

text: Säljaren, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden att företaget under flera säsonger hade sålt sidenkollektioner men inte tidigare haft detta problem; företaget ansåg att dressen hade blivit felbehandlad hos tvätteriet.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat blusen och shortsen och konstaterat den påtalade färgskillnaden mellan plaggen. Nämnden har också noterat att plaggen är av olika storlek, 38 och 40. Enligt nämndens bedömning beror färgförändringen inte på någon felaktig eller ovarsam behandling hos tvätteriet utan torde ha sin grund i tillverkningen. Materialet till blusen är sannolikt taget av en annan infärgning än materialet till shortsen.

text: Vid sådant förhållande och då dessa plagg säljs med valmöjlighet att kombinera olika storlekar anser nämnden att det åligger säljaren att upplysa köparen om risken för att färgskillnad kan uppkomma vid tvätt av plaggen. Eftersom så inte har skett i detta fall bör G ha rätt att häva köpet mot att hon lämnar dressen till säljaren.

text: Eftersom dressen var i behov av tvättning kan G's yrkande om ersättning för tvättkostnaden inte bifallas.


title: När skada drabbat ett av flera föremål som ingår i en enhetlig och till sitt antal given serie har skadan, eftersom återan skaffning inte varit möjlig, ansetts ha påverkat också de oskadade föremålens restvärde. Nämnden ansåg därför att ersättning bör utgå för samtliga de föremål som ingått i serien.

text: När skada drabbat ett av flera föremål som ingår i en enhetlig och till sitt antal given serie har skadan, eftersom återanskaffning inte varit möjlig, ansetts ha påverkat också de oskadade föremålens restvärde. Nämnden ansåg därför att ersättning bör utgå för samtliga de föremål som ingått i serien. Avgörande 1995-02-09; 94-4555

text: En bil var utrustad med fyra fälgar av märket Fittipaldi. Ett däck och en fälg skadades av ett vasst föremål. Eftersom fälgar av det aktuella slaget inte längre tillverkades bytte bilägaren för enhetlighetens skull ut alla fyra fälgarna och yrkade ersättning för hela den kostnaden.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och hänvisade till försäkringsvillkoren som angav att ersättning lämnas med högst det belopp som motsvarar skadan. Vidare åberopade bolaget att på samma sätt som eventuell värdeminskning efter reparation p g a skada inte ersätts, inte heller värdeminskning p g a att identisk fälg inte kunnat återanskaffas ersätts.

text: Nämndens bedömning:

text: När skada drabbat något eller några av flera föremål som ingår i en enhetlig och till sitt antal given serie, bör skadan i de fall återanskaffning inte är möjlig som regel anses ha påverkat de oskadade föremålens restvärde i sådan avsevärd mån att ersättning bör utgå för samtliga de föremål som ingår i serien.

text: I förevarande fall bör därför ersättning lämnas för ytterligare tre fälgar, varvid dock Severinsson bör vara skyldig att utge de tre fälgar som inte blivit skadade.


title: Säljarens produktansvar enligt 31 § konsumentköplagen (1990:932).

text: Säljarens produktansvar enligt

text: 31 § konsumentköplagen (1990:932)

text: . Avgörande 1995-04-12; 94-4754

text: I augusti 1994 köpte D bl.a. en liter oljefärg av bolaget. De inhandlade varorna levererades i en plastkasse som han ställde i sin bils bagageutrymme. När han efter fem minuter kom hem upptäckte han att drygt en halv liter färg hade läckt ut i bilens bagageutrymme. För att minimera skadans omfattning tömde han omedelbart bagageutrymmet och tog även ut den totalförstörda bagagerumsmattan. Därefter sanerade han bilen och de saker som hade legat i bagageutrymmet, varvid det par byxor som han hade på sig blev förstörda.

text: D yrkade skadestånd med 1 200 kr för bagagerumsmattan, 500 kr för övriga skador på bagageutrymmet och 500 kr för byxorna.

text: Bolaget invände att D hade fått färgburkar som varit korrekt tillslutna och täta.

text: Nämndens bedömning:

text: D har gjort gällande att skador har uppstått på hans egendom genom att locket till en oljefärgburk gått upp av sig självt. Bolaget har endast uppgivit att färgburken varit korrekt tillsluten och tät.

text: Det har inte kommit fram någonting som tyder på att D har öppnat burken eller annars handskats med denna på ett ovarsamt sätt. På grund härav finner nämnden det mera sannolikt att skadorna orsakats av burkens konstruktion eller därför att burken varit otillfredsställande försluten än av någon annan omständighet. Bolaget bör därför utge ersättning med 1 200 kr för bagagerumsmattan och 500 kr för övriga skador på bagageutrymmet.

text: Vad däremot gäller de förstörda byxorna anser nämnden att skadan inte är att hänföra till någon av de nyss angivna omständigheterna utan till ett förhållande på D:s sida. Rätt till ersättning i den delen föreligger därför inte.