nyckelord: Omprövning Överklagande

title: Anmälan mot Samhällsbyggnadsnämnden i Simrishamns kommun angående handläggningen av ett överklagande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som var daterad den 7 april 2007 och som kom in till JO den 3 maj 2007, klagade AA på Samhällsbyggnadsnämnden i Simrishamns kommun. Han begärde att JO skulle granska handläggningen av ett överklagande och en begäran om återbetalning av ansökningsavgiften för ett tillstånd för en enskild avloppsanläggning. Av anmälan och bifogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: Den 28 januari 2007 skrev han till Myndighetsnämnden i Simrishamns kommun och begärde inlösen av ett onyttigt enskilt avlopp på fastigheten H 46:1 med 4260 kr. Beloppet motsvarade avgiften för tillståndet till enskilt avlopp enligt en faktura från miljö- och hälsoskyddskontoret. Han hänvisade till att det kommunala VAnätet enligt uppgift skulle byggas ut och att han ville ansluta sin fastighet till det. Den 5 februari 2007, § 19, fattade samhällsbyggnadsnämnden ett beslut om återbetalning av ansökningsavgifter avseende tillstånd för enskilda avloppsanläggningar på den grunden att anläggningarna hade blivit onyttiga. Beslutet gällde 12 fastighetsägare i Borrby Tuvor. AA:s ärende behandlades dock inte. I en skrivelse, som kom in till nämnden den 19 februari 2007 och som var ställd till Länsstyrelsen i Skåne län genom samhällsbyggnadsnämnden, överklagade AA beslutet. Han ansåg bl.a. att beslutet hade fattats på felaktiga grunder och att det stred mot

text: regeringsformen

text: . Även om hans fastighet inte låg i området Borrby Tuvor ansåg han att hans ärende kunde jämställas med de som omfattades av beslutet. Han angav att överklagandet överlämnades till länsstyrelsen för prövning av lagligheten av beslutet och för bedömning om omprövning av beslutet med tillräckligt underlag samt att inlösen skulle ske enligt § 40 lag om allmänna vattentjänster. Den 12 mars 2007, § 57, meddelade samhällsbyggnadsnämnden ett beslut med följande innehåll.

text: Begäran om inlösen av enskild avloppsanläggning, H 46:1

text: Ärendebeskrivning AA har i skrivelse inkommen den 19 februari 2007 överklagat samhällsbyggnadsnämndens beslut den 5 februari 2007, § 19, avseende kompensation för tillståndsgivningsavgift inom ”Borrby Tuvor”.

text: Fråga om inlösen av en så kallad ”onyttig anläggning” blir aktuell först när det föreligger ett fastställt verksamhetsområde för allmän va-anläggning och kommunen meddelar förbindelsepunkt samt debiterar fastigheten gällande anläggningsavgift. Den enskilda anläggningen blir således först ”onyttig” när faktisk anslutning har skett till den allmänna va-anläggningen. I området där aktuell fastighet är belägen har inte ens projekteringen eller utbyggnadsplaneringen påbörjats och härför finns inget fastställt verksamhetsområde för allmän va-anläggning. Beslutsunderlag AA:s skrivelse till myndighetsnämnden inkommen 2007-01-30. Samhällsbyggnadsnämndens beslut 2007-02-05, § 19. Miljö- och hälsoskyddskontorets skrivelse 2007- 02-06. Miljö- och hälsoskyddskontorets (myndighetsnämnden) ”utdrag ur diarium” 2007-02-09. AA:s skrivelse inkommen 2007-02-19. Tekniska förvaltningens skrivelse 2007-02-22. SAMHÄLLSBYGGNADSNÄMNDENS BESLUT Ingen återbetalning skall ske. Frågan om inlösen eller återbetalning avvaktas till när va-utbyggnaden är genomförd och verksamhetsområdet är fastställt. AA ifrågasatte om hans överklagande hade skickats till länsstyrelsen eller till länsrätten eftersom han inte hade fått någon bekräftelse att så skett.

text: AA:s skrivelse den 7 april 2007 till JO var också ställd till Länsrätten i Skåne län och hade rubriken Överklagande av Samhällsbyggnadsnämnden i Simrishamns kommun beslut av 2007-03-12 § 57 samt anmälan till JO ang. ärendebehandling. I skrivelsen överklagade AA det rubricerade beslutet i ”den delen som rör ett inte behandlat överklagande” med yrkande i första hand att länsrätten skulle ändra beslut med återbetalning av ansökningsavgift till att gälla att betalning avser inlösen av onyttig anläggning i enlighet med lagen om allmänna vattentjänster. Han överklagade också samhällsbyggnadsnämndens beslut att ”Ingen återbetalning skall ske” och yrkade att ansökningsavgiften skulle återbetalas till honom.

text: Utredning

text: Från samhällsbyggnadsförvaltningen rekvirerades handlingarna rörande nämndens beslut den 5 februari 2007, § 19, (dnr 2007/52) och handlingarna i ärendet angående ansökan om enskilt avlopp (dnr 2006-000061).

text: Från Länsrätten i Skåne län inhämtades att AA:s skrivelse daterad den 7 april 2007 handlades i mål nr 4088-07 E.

text: Samhällsbyggnadsnämnden i Simrishamns kommun anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av AA:s skrivelse till Myndighetsnämnden i Simrishamns kommun den 28 januari 2007 med begäran om inlösen av onyttigt enskilt avlopp (dnr 2006-000061/63219) och hans skrivelse, ställd till Länsstyrelsen i Skåne län, inkommen till samhällsbyggnadsförvaltningen i Simrishamns kommun den 19 februari 2007 (dnr 2007.201).

text: Nämndens remissyttrande hade i huvudsak följande innehåll. – – –

text: AA tillskrev Simrishamns kommun, myndighetsnämnden, den 28 januari 2007 med en begäran att få inlösen av onyttigt enskilt avlopp gällande sin fastighet H 46:1. Den 6 februari överlämnades denna skrivelse till samhällsbyggnadsnämnden. Samhällsbyggnadsnämnden är den nämnd som har ansvaret för va-verksamheten. Vad AA betraktar som onyttigt enskilt avlopp är den ansökningsavgift på 4 260 kronor för tillstånd att inrätta en anläggning för enskilt avlopp som han år 2006 betalade till miljö- och hälsoskyddsnämnden. Fastigheten H 46:1 ligger utanför kommunens verksamhetsområde för vatten och avlopp. Samhällsbyggnadsnämnden beslöt den 5 februari 2007 § 19 att ersätta tolv fastighetsägare i ett redan utbyggt område i Borrby Tuvor för den merkostnad de fått till följd av kommunens ändrade planeringsförutsättningar. I beslutet anges att det är unikt för detta specifika område. Det rör sig här varken om en inlösen av onyttig anläggning som skulle belasta va-kollektivet eller om en återbetalning av avgift som i så fall skulle ha beslutats av myndighetsnämnden. Den 19 februari inkom AA med ett överklagande till Länsstyrelsen Skåne län, genom samhällsbyggnadsnämnden. Han anser att hans ärende skulle ha behandlats samtidigt som de tolv fastighetsägarna i Borrby Tuvor. Som ovan nämnts kom skrivelsen nämnden tillhanda först dagen efter dess sammanträde den 5 februari. Handlingar/skrivelser bör vara inkomna senast två veckor innan ett nämndssammanträde för att kunna beredas och skickas ut till nämndsledamöterna i god tid innan nämndsammanträdet. AA:s skrivelser behandlades av samhällsbyggnadsnämnden den 12 mars 2007. Samhällsbyggnadsnämnden beslutade följande: Ingen återbetalning skall ske. Frågan om inlösen eller återbetalning avvaktas till när va-utbyggnaden är genomförd och verksamhetsområdet är fastställt. Den 16 april inkom AA med ett nytt överklagande, denna gång till Länsrätten i Skåne Län. Överklagan inkom således till Länsrätten efter det att beslutet vunnit laga kraft. AA vill jämföra sig med fastighetsägarna i Borrby Tuvor. Detta är ett område där kommunen redan under 2006 byggt ut va-ledningar (LTA-system) och de berörda fastighetsägarna är redan anslutna till det kommunala va-systemet. Området där fastigheten H 46:1 är belägen planeras för en utbyggnad av kommunalt vatten och avlopp tidigast om två år. Det är i dag inte självklart att området kommer att byggas ut med kommunalt vatten och avlopp. Detaljprojekteringen kan visa att utbyggnadskostnaden blir för hög. Det är således inte givet att AA:s avgift kommer att bli onyttig såsom han hävdar. Mot den bakgrunden anser samhällsbyggnadsnämnden AA:s skrivelse är ett helt separat ärende från Borrby Tuvor och ska behandlas separat. Samhällsbyggnadsnämnden har beslutat att frågan om inlösen eller återbetalning skall avvakta tills va-utbyggnaden är genomförd och verksamhetsområdet är fastställt. Under december 2006 beslutade kommunfullmäktige att vid årsskiftet genomföra en omorganisation där de tre tidigare förvaltningarna stadsarkitektkontoret, miljöoch hälsoskyddskontoret och tekniska förvaltningen bildar en gemensam samhällsbyggnadsförvaltning. Nämndstrukturen ändrades samtidigt. Byggnadsnämnden, miljö- och hälsoskyddsnämnden och tekniska nämnden ersattes med två nya nämnder: myndighetsnämnden och samhällsbyggnadsnämnden där myndighetsnämnden främst hanterar de myndighetsfrågor som tidigare låg på miljö- och hälsoskyddsnämnden och byggnadsnämnden medan samhällsbyggnadsnämnden hanterar de frågor som tekniska nämnden tidigare hanterade samt planfrågorna som tidigare låg på byggnadsnämnden. Under januari och februari 2007 arbetade personalen intensivt med att slå ihop de tre olika nämndernas diarier till två samtidigt som förvaltningen skulle få nya rutiner för ärendehanteringen. I den nya förvaltningen möts två olika förvaltningskulturer. Miljö- och hälsoskyddskontorets myndighetskultur vars överklaganden ofta sker till länsstyrelsen och tekniska förvaltningens va-verksamhet vars tvister som regel han-

text: teras av Statens va-nämnd. Det har rått en viss osäkerhet inom förvaltningen om hanteringen av AA:s ärende bl.a. till följd av den nya gemensamma organisationsstrukturen samt att det tidigare hanterats av miljö- och hälsoskyddsnämnden och att AA initialt tillskrev myndighetsnämnden. AA skickade sin första överklagan till Länsstyrelsen Skåne län genom samhällsbyggnadsnämnden. Förvaltningen gjorde bedömningen att hans överklagan först skulle prövas av samhällsbyggnadsnämnden innan den skickades vidare eftersom den var ställd genom nämnden. I och med att hans skrivelse behandlades som ett nytt ärende av nämnden redan den 12 mars, då samtliga handlingar fanns att tillgå, gjorde förvaltningen bedömningen att nämnden tagit hänsyn till vad han framfört i sin överklagan varför överklagan inte behövdes skickas vidare. Den 7 april 2007 överklagar AA nämndens beslut från den 12 mars 2007 till Länsrätten i Skåne län vilket torde ha varit rätt instans även för den första överklagan från den 14 februari. Det är möjligt att samhällsbyggnadsförvaltningen gjorde en felbedömning genom att inte skicka AA:s första överklagande vidare till länsrätten oberoende av att hans ärende togs upp vid nämndens möte den 12 mars 2007. AA hänvisar i sin överklagan till lagen om allmänna vattentjänster. Statens vanämnd prövar mål och frågor som regleras i denna lagstiftning. Eventuellt skulle AA:s överklagan ha prövats av Statens va-nämnd istället för länsrätten. AA kommenterade yttrandet.

text: Den 29 oktober 2007 meddelade Länsrätten i Skåne län beslut angående AA:s överklagande av kommunens beslut den 12 mars 2007 (mål nr 4088-07 E). Länsrätten uttalade att då Statens va-nämnd var korrekt forum för prövning av målet i sak hade länsrätten inte möjlighet att pröva målet enligt reglerna om laglighetsprövning. I beslutet skrev länsrätten av målet från vidare handläggning och överlämnade handlingarna till Statens va-nämnd.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA i en skrivelse den 28 januari 2007 begärde inlösen av onyttigt enskilt avlopp och att han i den skrivelse, som kom in till samhällsbyggnadsnämnden den 19 februari 2007, överklagade nämndens beslut den 5 februari 2007 och bl.a. begärde prövning av lagligheten av beslutet. Den sistnämnda skrivelsen var betecknad som ett överklagande och ställd till länsstyrelsen genom nämnden.

text: I nämndens beslut den 5 februari 2007 behandlades inte AA:s ärende. Hans ärende togs upp till beslut den 12 mars 2007, efter att han hade kommit in med ett överklagande av beslutet den 5 februari 2007.

text: Enligt remissyttrandet bedömde samhällsbyggnadsnämnden, med hänvisning till att skrivelsen var ställd genom nämnden, att överklagandet först skulle prövas av nämnden. Nämnden har vidare uppgett att det inte ansågs nödvändigt att vidaresända överklagandet eftersom nämnden i beslutet den 12 mars 2007 hade tagit hänsyn till vad AA hade framfört i överklagandet.

text: Enligt

text: 28 § förvaltningslagen (1986:223)

text: förfaller ett överklagande av en myndighets beslut om myndigheten själv ändrar beslutet så som klaganden begär. I så fall tillämpas inte bestämmelserna i 24 och 25 §§ om rättidsprövning och skyldighet för beslutsmyndigheten att överlämna överklagandeskrivelsen till den myndighet som skall pröva överklagandet.

text: Nämndens beslut den 12 mars 2007 innebar inte fullt bifall till AA:s överklagande. Samhällsbyggnadsnämnden borde därför, med beaktande av det allmänna kravet på skyndsamhet i

text: 7 § förvaltningslagen

text: , ha rättidsprövat överklagandet och överlämnat det till den myndighet som skall pröva överklagandet.

text: Nämnden har i remissvaret uttryckt tvekan i frågan om vilken instans som var korrekt forum för AA:s överklagande av beslutet den 5 februari 2007. Mot bakgrund av att JO:s granskning inte är avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning uttalar jag mig inte närmare i den delen. Eftersom AA emellertid hade ställt sin skrivelse till länsstyrelsen borde nämnden enligt min mening också ha överlämnat överklagandet dit samt därefter, som också skedde, prövat AA:s ärende om inlösen.

text: Vad som har kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Kommunicering
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Försäkringskassan angående bristande beslutsunderlag i ett ärende om arbetsskadelivränta

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA, som ombud för BB, klagomål mot Försäkringskassans handläggning av ett arbetsskadeärende. Hon anförde att när Försäkringskassans socialförsäkringsnämnd den 6 november 2007 beslutade att avslå BB:s ansökan om livränta ingick inte ett för henne positivt yttrande från en försäkringsläkare i kassans utredning. Socialförsäkringsnämnden fick därför inte möjlighet att beakta underlag i ärendet som talade till hennes fördel.

type: stycke

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades yttra sig över det som anförts i anmälan till JO.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören CC, följande.

text: Utredning

text: AA uppger att Försäkringskassan inför beslut om livränta i social-försäkringsnämnd den 6 november 2007 undanhållit ett för hennes klient BB fördelaktigt yttrande från försäkringsläkare. Det aktuella yttrandet avgavs den 21 februari 2007 av försäkringsläkare DD. Handläggaren har i förfrågan till försäkringsläkaren inte explicit angett vilka arbetsförhållanden som rådde mellan år 1992 - 2005, utan försäkringsläkaren har inhämtat uppgifter om arbetsförhållanden ur föredragningspromemoria 2005-03-09 gällande sjukersättning. Försäkringsläkare DD har i sitt yttrande angett att det efter år 1992 förelegat en varierande sysselsättningsgrad och också varierande svårighetsgrad på arbetsuppgifter: ”BB har haft arbetsförmåga i olika sysselsättningar upp till 4-6 timmar från 1992 och fram till den hela sjukersättningen beviljades och så sent som i början på 2000talet arbetade hon 4 timmar/dag.” Den handläggare som övertog ärendet i september 2007 bedömde försäkringsläkare DD slutsatser som grundade på ett missförstånd avseende sak-omständigheter i ärendet eftersom BB från och med 1992 huvudsakligen var arbetslös fram till och med november 2000 och därefter innehade en lönebidrags-anställning om 4 timmar/dag med utfyllnad av a-kassa upp till heltid. Eftersom innehållet i yttrandet

text: bedömdes som oriktigt rekvirerades ytterligare medicinskt underlag samt gjordes en förnyad bedömning av försäkringsläkare. Då tidigare konsulterad försäkringsläkare ej längre arbetade åt Försäkringskassan lämnades ärendet för bedömning till försäkringsläkare EE. Hon avgav sitt yttrande och bedömning den 15 oktober 2007 vilket även utgjorde besluts-underlag vid socialförsäkringsnämndens sammanträde den 6 november 2007.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av utredningen framgår att orsaken till varför försäkringsläkaren DD yttrande inte fanns med i underlaget inför beslut i socialförsäkringsnämnden var att det av handläggaren bedömdes vara grundat på ett missförstånd avseende sakomständigheterna i ärendet och därför saknade relevans. Oavsett innehållet i yttrandet borde det dock ha funnits med i beslutsunderlaget. Inför beslut måste socialförsäkringsnämnden ha tillgång till allt utredningsmaterial som är av betydelse i ärendet och följaktligen ges tillfälle att bedöma om visst material är av betydelse eller inte. Handläggningen i ärendet var därför felaktig. I och med utgången av år 2007 upphörde socialförsäkringsnämnderna. Ärenden om livränta enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring beslutas numera av tjänstemän hos Försäkringskassan. Beslut fattas av en särskilt utsedd beslutsfattare efter föredragning. Såväl föredraganden som beslutsfattaren har tillgång till akten i ett ärende. Det förekommer alltså inte längre att den som är beslutsfattare inte har tillgång till hela underlaget i ett ärende. Försäkringskassan beklagar att försäkringsläkarens yttrande från februari 2007 inte kompletterades förrän i oktober 2007 och att handläggningen dragit ut på tiden i detta ärende.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt Försäkringskassans remissvar var anledningen till att försäkringsläkare DD yttrande inte bifogades utredningen om BB:s rätt till arbetsskadelivränta att handläggaren ansåg att DD slutsatser grundades på ett missförstånd om sakomständigheterna i ärendet, och att yttrandet därför saknade relevans. Då DD hade slutat sin anställning hos kassan inhämtades ett nytt yttrande från en annan försäkringsläkare.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att det är viktigt att de uppgifter som försäkringsläkaren (numera den försäkringsmedicinske rådgivaren) får ta del av inför sin bedömning är fullständiga och korrekta.

text: Jag har tidigare påtalat (se t.ex. mitt beslut den 8 november 2007, dnr 775-2007) att ett beslut ska grundas på det utredningsmaterial och de omständigheter som har förekommit i ärendet och att det inte ankommer på den enskilde tjänstemannen hos Försäkringskassan att sortera bort utredningsmaterial som inte talar för hans eller hennes enskilda uppfattning om ärendet. Om utredningen innehåller motstridiga uppgifter, t.ex. försäkringsläkaryttranden med olika slutsatser, är det naturligtvis viktigt att detta läggs fram för beslutsfattaren, i detta fall socialförsäkringsnämnden.

text: Jag instämmer i Försäkringskassans uppfattning att försäkringsläkare DD yttrande borde ha bifogats utredningen när den lämnades till socialförsäkrings-nämnden.

text: Yttrandet borde också ha bifogats den utredning som kommunicerades med BB före beslutet om livränta. Jag konstaterar även att handläggningstiden i BB:s ärende har varit alldeles för lång. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av BB:s arbetsskadeärende. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Anstalt Sekretess

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Umeå, för hanteringen av en handling med uppgift om att en viss intagen har "skyddad id"

sammanfattning: Anmälaren har en s.k. sekretessmarkering. Enligt anmälaren har handlingar med hans namn och uppgiften om att han har ”skyddad id” hanterats på ett sådant sätt att intagna kunnat ta del av dem. När det gäller anstalten Borås har det inte gått att klarlägga vilken typ av handling det rört sig om. JO konstaterar i beslutet att det inte finns anledning att kritisera anstalten Borås. Däremot kritiseras anstalten Umeå för att en närvarolista som använts vid medicinutdelning har hanterats på ett sådant sätt att det funnits risk för att andra intagna kunde se uppgiften att anmälaren har ”skyddad id”. JO uttalar i beslutet att Kriminalvården i valet mellan att skriva ut ”skyddad id” eller inte måste göra en avvägning mellan olika intressen. Det ena är myndighetens behov av att i olika sammanhang använda noteringen som en varningssignal till den egna personalen. Det andra är den intagnes intresse av att uppgiften om att han eller hon har skyddad identitet inte riskerar att röjas. Om Kriminalvården väljer att skriva ut noteringen ”skyddad id” i en handling måste den – enligt JO – hanteras på ett sätt som gör att uppgiften om att den intagne har skyddad identitet inte röjs.

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Umeå, för hanteringen av en handling med uppgift om att en viss intagen har ”skyddad id”

text: Anmälningar

text: I två anmälningar som kom in till JO den 3 april 2014 klagade AA på hur anstalterna Umeå och Borås hanterat hans personuppgifter. Han anförde i huvudsak följande:

text: Han lever sedan ett par år tillbaka med en s.k. sekretessmarkering. Handlingar med uppgifter om hans personnummer och noteringen ”skyddad id” har vid två tillfällen lämnats framme så att andra intagna har kunnat ta del av dem.

text: Anstalten Borås Den 6 september 2013 upptäckte han att någon i anstalten Borås personal lämnat ett beslut som gällde honom obevakat på vårdarnas kontor. I beslutet fanns hans namn och intill stod det ”(skyddad id)”. Kontorsrummet har stora fönster vilket gör att alla intagna kan se in. Anstaltspersonalens agerande ledde till att han utsattes för hot och utpressning av en medintagen. Han placerades också i avskildhet den 8–19 september 2013 i avvaktan på förflyttning till en annan anstalt. Han har även tvingats att byta efternamn.

text: Anstalten Umeå Den 11 november 2013 upptäckte han att någon i anstalten Umeås personal hade lämnat en medicinpärm helt öppen i matsalen så att de intagna kunde se hans personnummer. Bredvid hans namn och personnummer stod det ”(skyddad id)”. Anstaltspersonalens agerande ledde till att han utsattes för hot av en medintagen. Han placerades också i avskildhet den 11–14 november 2013 i väntan på förflyttning till en annan anstalt.

text: Utredning

text: Vid ett telefonsamtal med AA hämtade JO in kompletterande upplysningar. Vid samtalet framkom bl.a. följande:

text: Det är hans adress som är skyddsvärd. Hans namn är inte en känslig uppgift. Han har nyligen lämnat in ett ersättningsanspråk till anstalten Borås med anledning av att han tvingades byta efternamn. Han är kritisk till att anstalterna skriver ”skyddad id” i sina handlingar eftersom andra intagna då uppmärksammas på att han har skyddade personuppgifter.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört i sina anmälningar. I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen BB, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Väst, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Borås. Yttrande har även inhämtats från region Nord, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Umeå. Vidare har uppgifter inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system för anstalt (KLAS-A) och kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA ankom till anstalten Borås den 19 juli 2013. Den 8 september beslutade anstalten Borås att AA på egen begäran skulle placeras i avskildhet enligt

text: 6 kap. 4 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: (FäL). AA förflyttades till anstalten Umeå den 19 september. Den 11 november beslutade anstalten Umeå att AA skulle placeras i avskildhet enligt 6 kap. 7 § första stycket 2 FäL efter att han utsatts för hot om våld från medintagna på avdelningen. Den 13 november beslutade anstalten att AA inte längre skulle vara placerad i avskildhet med anledning av att han fått ny anstaltsplacering, varefter han förflyttades samma dag. I detta fall är det uppgiften om AA:s adress som är skyddsvärd. I KLAS-A och i KVR framgår det att AA har ”skyddad identitet”. Uppgifter om AA:s adress är inte tillgängliga i KLAS-A eller KVR utan en särskild behörighet, vilken endast innehas av ett fåtal personer på Kriminalvårdens huvudkontor. Någon uppgift om klientens adress framgår inte av beslut som skrivs ut från KLAS-A eller KVR. När ett beslut skrivs ut framgår inte heller att klienten har skyddade identitetsuppgifter. Anstalten Borås har uppgett att det är oklart om det var ett beslut eller någon annan typ av handling som legat synlig på kontoret. AA har aldrig hemlighållit sitt namn för övriga intagna på anstalten. Det finns inget i utredningen som pekar på ett samband mellan hanteringen av handlingen och de hot och den utpressning som AA påstår att han utsatts för på anstalten Borås. AA har begärt ersättning för ansökningsavgiften för en ny identitetshandling. Anstalten Borås är av uppfattningen att den skyddsvärda uppgiften, klientens adress, inte hanterats på ett felaktigt sätt. Något beslut i ersättningsärendet har emellertid inte fattats.

text: På anstalten Umeå hade man tidigare en lista för att föra närvarokontrollen vid lunch och middag som skrevs ut från KLAS-A. Listan hette ”närvarolista”. På denna lista följde notering om ”skyddad identitet” med. Först stod namnet och därefter ”skyddad identitet”. Två kriminalvårdare ansvarar för att lämna ut medicinen vid måltider och sitter med listan i matsalen. Enligt uppgift från regionens sjukvårdssamordnare tillhandahålls läkemedel regelmässigt vid måltider, vanligtvis tre gånger om dagen samt till natten. En identitetskontroll ska ske för att säkerställa att rätt medicin överlämnas till rätt klient och vid rätt tillfälle. Identitetskontrollen är kopplad mellan namn och personnummer på den intagne och namn och personnummer på ApoDos (medicin förpackad i dospåsar, JO:s anm.) eller dosett. Det går inte att utesluta att det funnits viss risk för att intagna kunnat se namn och noteringen om skyddad identitet. Listan lämnades däremot aldrig obevakad. Anstalten Umeå har sedan en tid bytt till en annan lista, beläggningslistan. Av den framgår inte om en intagen har skyddad identitet.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , (OSL) framgår bl.a. att sekretess gäller inom Kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd. Enligt

text: 21 kap. 3 § första stycket

text: OSL gäller sekretess för uppgift om en enskilds bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysning om var den enskilde bor stadigvarande eller tillfälligt, den enskildes telefonnummer, epostadress eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med denne samt för motsvarande uppgifter om den enskildes anhöriga, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs. Av Skatteverkets vägledning för hantering av sekretessmarkerade personuppgifter i offentlig förvaltning, publicerad i november 2004, framgår att ”Uppgifterna som registreras i folkbokföringen är som huvudregel offentliga. I vissa fall kan det dock skada en person att uppgifter om denne lämnas ut. Det kan t.ex. gälla någon som är hotad eller förföljd. Skatteverket kan då föra in en markering för särskild sekretessprövning, en s.k. sekretessmarkering, i folkbokföringsdatabasen för den personen. Den legala innebörden av sekretessmarkeringen är att uppgifter om personen enligt folkbokföringens bedömning inte bör lämnas ut utan en särskild sekretessprövning. Det är med andra ord ingen absolut sekretess.(---) Mottagande myndighet väljer själv hur den ska hantera sekretessmarkerade personuppgifter i sina system. (---) En sekretessmarkering innebär inte någon absolut sekretess för skyddade uppgifter. Vid en begäran om utlämnande av personuppgifter ska varje myndighet själv göra en sekretessbedömning.”

text: Av 6 kap. 4 § första stycket (FäL, JO:s anm.) framgår att en intagen får, om det är lämpligt, medges att på egen begäran hållas avskild från andra intagna. Av 6 kap. 7 § första stycket 2 FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns risk för den intagnes säkerhet till liv och hälsa. Ett beslut om avskildhet ska omprövas så ofta det finns anledning till det.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Personuppgifter, oavsett om de är s.k. skyddade personuppgifter eller inte, ska alltid hanteras med försiktighet. Vid Kriminalvården gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden bl.a. om det kan antas att den enskilde lider men

text: eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld om uppgiften röjs. Kriminalvården har, vilket påtalats i tidigare yttrande (se JO:s dnr 5590-2013), emellertid mycket begränsade möjligheter att sekretessbelägga uppgifter om enskildas personliga förhållanden som förekommer i beslut (

text: 35 kap. 15 § andra stycket

text: OSL). Även om man skulle kunna överväga att endast skriva ut personnummer, vilket kräver en ombyggnad av KLAS-A och KVR, kvarstår detta faktum. Ett eventuellt utlämnande av en personuppgift ska alltid föregås av en sekretessprövning. Kriminalvårdens kännedom om att en person har en sekretessmarkering i folkbokföringen är en indikation på att särskild försiktighet bör iakttas vid hantering av en sådan uppgift. Notering om ”skyddad ID” fungerar som en varningssignal till användaren om att det finns sekretessmarkerade uppgifter om klienten och därmed även som ett skydd för klienten att sekretessmarkerade personuppgifter behandlas med särskild försiktighet. I förevarande ärende är det uppgiften om AA:s adress som sekretessmarkerats och därmed ansetts vara särskilt skyddsvärd. Kriminalvårdens hantering av den sekretessmarkerade uppgiften, i förevarande ärende klientens adress, innebär att det i fältet för klientens adress istället har registrerats ”skyddad identitet”. Uppgift om klientens adress visas således i varken KLAS-A eller i KVR. Någon risk för att uppgiften om adressen skulle kunna finnas med på någon utskrift från systemen har därmed heller inte funnits. Kriminalvården anser därför inte att det förelegat någon risk för att den skyddsvärda uppgiften, via beslut eller andra handlingar, skulle kunna röjas. Det är givetvis beklagligt att handlingar innehållande notering om ”skyddad ID” förvarats på ett sådant sätt att det funnits risk för att medintagna skulle kunna se uppgiften. Anstalten Umeå har även vidtagit åtgärder för att ytterligare begränsa risken för att medintagna ska kunna se notering om ”skyddad ID” genom att byta till en annan lista för närvarokontroll av vilken det inte framgår någon notering. Eftersom den skyddsvärda uppgiften, klientens adress, inte röjts, anser Kriminalvården emellertid inte att personuppgifterna hanterats i strid med bestämmelserna i OSL.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Allmänna utgångspunkter Som Kriminalvården anfört ska personuppgifter alltid hanteras med försiktighet, oavsett om de är s.k. skyddade personuppgifter eller inte.

text: Kriminalvården har anfört att noteringen ”skyddad id” fungerar som en varningssignal till den egna personalen om att det finns sekretessmarkerade uppgifter om den intagne. Noteringen fungerar därmed också, enligt Kriminalvården, som ett skydd för den intagne i och med att hans eller hennes personuppgifter behandlas med särskild försiktighet. AA har dock uttryckt sitt missnöje med att Kriminalvården i sina handlingar anger att en intagen har ”skyddad id” eftersom andra intagna då uppmärksammas på att den intagne har skyddade personuppgifter. Det är inte otänkbart att vissa intagna använder den informationen för att utpressa eller på annat sätt skada den intagne som har skyddade personuppgifter.

text: I ett beslut den 19 december 2005 uttalade dåvarande justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt kritik mot att en anstalt röjt uppgiften att en viss intagen hade skyddad identitet för andra intagna (dnr 2103-2005). Uppgiften om att den intagne hade skyddad identitet framgick av en lista med namnen på de intagna. Alla intagna hade möjlighet att se uppgifterna i listan i och med att den användes för kvittens vid utdelning av telefonkort. Den intagne i nyss nämnda ärende vände sig därefter till Justitiekanslern med ett ersättningsanspråk som grundades på samma omständigheter som JO-anmälan. I sitt yttrande till Justitiekanslern i det ärendet (dnr

text: ) konstaterade Kriminalvården att sekretess gällde för uppgiften att den intagne hade skyddad identitet. Vidare konstaterades att den tjänsteman som skrev ut listan gjorde sig skyldig till brott mot tystnadsplikten. I valet mellan att skriva ut ”skyddad id” eller inte måste Kriminalvården, enligt min mening, göra en avvägning mellan olika intressen. Det ena är myndighetens behov av att i olika sammanhang använda noteringen som en varningssignal till den egna personalen. Det andra är den intagnes intresse av att uppgiften om att han eller hon har skyddad identitet inte riskerar att röjas. Om Kriminalvården väljer att skriva ut noteringen ”skyddad id” i en handling måste den hanteras på ett sätt som gör att uppgiften om att en intagen har skyddad identitet inte röjs. Anstalten Borås – handling med personuppgifter synlig på kontoret När det gäller anstalten Borås konstaterar jag att det inte har gått att klarlägga vilken typ av handling det var som låg framme på vårdarnas kontor. Enligt Kriminalvården framgår dock inte uppgifter om en intagens adress av utskrifter av beslut från de klientadministrativa systemen KLAS-A eller KVR. När ett beslut skrivs ut framgår inte heller att den intagne har skyddade identitetsuppgifter. Enligt Kriminalvården finns det inget i utredningen som pekar på ett samband mellan hanteringen av handlingen och de hot eller den utpressning som AA påstår att han utsatts för. Anstalten Borås är av uppfattningen att den skyddsvärda uppgiften, dvs. AA:s adress, inte har hanterats på ett felaktigt sätt.

text: Min slutsats blir att av det som framkommit genom utredningen finns det ingen anledning för mig att rikta någon kritik mot anstalten. Jag vill dock i detta sammanhang påminna om att handlingar med personuppgifter alltid ska hanteras med försiktighet. Det gäller som jag framhållit tidigare även en uppgift om att en intagen har ”skyddad id”.

text: Anstalten Umeå – närvarolista med uppgift om ”skyddad id” synlig i matsalen När det gäller hur anstalten Umeå hanterat AA:s personuppgifter i samband med medicinutdelning framgår följande. Vid den tidpunkt som är aktuell i ärendet använde anstaltspersonalen en lista som kallades ”Närvarolista” för att kontrollera de intagnas identitet vid medicinutdelningen. I den listan fanns uppgift om de intagnas namn och – i förekommande fall – en notering om att den intagne har ”skyddad id”. Enligt Kriminalvården lämnades listan aldrig obevakad men det går

text: inte att utesluta att andra intagna kan ha sett namnen och noteringen ”skyddad id”. Anstalten Umeå har sedan en tid bytt till en annan lista, kallad ”Beläggningslistan”. Av den listan framgår det inte att en intagen har skyddad identitet.

text: Av det som framkommit genom utredningen finns det ingenting som tyder på att anstalten hanterat AA:s adressuppgifter på ett sådant sätt att det funnits risk för att uppgifterna skulle kunna röjas. AA har dock uttryckt sitt missnöje med att anstalten i sina handlingar anger att en intagen har ”skyddad id” eftersom andra intagna då uppmärksammas på att den intagne har skyddade personuppgifter. Som jag anfört ovan under rubriken Allmänna utgångspunkter måste en handling med noteringen ”skyddad id” hanteras på ett sätt som gör att uppgiften om att en viss intagen har skyddad identitet inte röjs. Jag är kritisk till att anstalten Umeå hanterat en närvarolista med uppgift om att AA har skyddad identitet på ett sådant sätt att det funnits risk för att andra intagna kunde se uppgiften.

text: Som jag anfört ovan måste det göras en avvägning mellan Kriminalvårdens behov av att i olika sammanhang ange ”skyddad identitet” som en varningssignal för personalen och risken för att uppgiften röjs. När det gäller listor för medicinutdelning verkar det rimligt att den intresseavvägningen resulterar i att man inte tar med uppgiften om skyddad identitet. Jag ser positivt på att anstalten Umeå bytt till en annan lista. Jag vill också förtydliga att jag har förståelse för att resultatet av intresseavvägningen i andra fall kan bli att anmärkningen ”skyddad id” ska finnas med. Valet att skriva ut noteringen om ”skyddad id” i en handling måste då med nödvändighet påverka hur handlingen hanteras. Övrigt Det har tidigare kommit fram uppgifter om att Kriminalvården anser att de nuvarande sekretessreglerna i

text: inte ger myndigheten tillräckliga möjligheter att skydda enskildas personliga förhållanden. Av den anledningen finner jag skäl att skicka över en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten för långsam och passiv handläggning av en förundersökning om förmögenhetsbrott

sammanfattning: I en förundersökning om förmögenhetsbrott vidtog Polismyndigheten under nästan fyra års tid i princip inte någon utredningsåtgärd alls. I beslutet konstaterar JO att en sådan passivitet naturligtvis är helt oacceptabel och i strid med rättegångsbalkens skyndsamhetskrav. JO tar upp frågan om den passiva handläggningen också skulle kunna innebära en kränkning av Europakonventionens egendomsskydd, men konstaterar att det inte finns tillräckligt underlag i ärendet för att göra uttalanden om det. JO har vid upprepade tillfällen riktat kritik mot Polismyndigheten för de långa handläggningstider som på många håll förekommer inom utredningsverksamheten, särskilt när det gäller förundersökningar om bedrägerier och andra typer av förmögenhetsbrott. Den passiva handläggningen av den aktuella förundersökningen är därmed inte en isolerad händelse. Bilden som framträder av Polismyndighetens utredningsverksamhet är mycket bekymmersam och ger intrycket att vissa typer av förmögenhetsbrott i praktiken inte längre utreds av myndigheten. Enligt JO är det mycket angeläget att Polismyndigheten snarast kommer till rätta med ärendebalanserna. Sammantaget är JO mycket kritisk till hur Polismyndigheten har hanterat den aktuella förundersökningen. Polismyndigheten får därför allvarlig kritik av JO. Det finns enligt JO anledning att uppmärksamma regeringen på de förhållanden som kommit fram. Beslutet skickas därför till Regeringskansliet för kännedom. Det skickas även till riksdagen för kännedom.

text: Bakgrund och anmälan

text: Vid Polismyndigheten handläggs sedan augusti 2018 en förundersökning om förskingring, sedan en boutredningsman polisanmält en person för att ha utnyttjat sin roll som god man och fört över stora belopp till sitt eget konto.

text: I en anmälan som kom in till JO i juni 2021 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten för långsam handläggning av förundersökningen (dnr 5154-2021). Av handlingar som JO hämtade in från Polismyndigheten framgick att det i princip inte hade vidtagits någon utredningsåtgärd i förundersökningen på nästan tre år och att det berodde på resursbrist hos

text: sektionen för utredning av bedrägeribrott vid polisregion Stockholm, där förundersökningen handlades.

text: Jag fattade beslut i ärendet den 3 september 2021. I beslutet redogjorde jag för att Polismyndighetens internrevision nyligen hade gjort en uppföljande granskning av polisregionernas handläggning av bedrägeriärenden och konstaterat bl.a. att ärendeinflödet är så stort att Polismyndigheten inte kommer att kunna avsätta tillräckliga resurser för att hantera ärendena i enlighet med det rättsliga uppdraget.

text: I internrevisionens rapport lämnades vissa rekommendationer om vad som bör göras för att det stora inflödet av ärenden ska kunna hanteras på ett sätt som svarar mot polisens brottsutredande uppdrag och de krav på rättssäkerhet som följer av

text: rättegångsbalken

text: . Av en bilaga till rapporten framgick att rikspolischefen beslutat att Nationella operativa avdelningen (Noa) senast den 1 december 2021 skulle ta fram en handlingsplan för det fortsatta arbetet med att hantera det stora inflödet av bedrägerianmälningar.

text: Mot den beskrivna bakgrunden bedömde jag att det inte fanns tillräcklig anledning för mig att ytterligare utreda AA:s anmälan. Jag erinrade dock Polismyndigheten om

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelse om att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: I en anmälan till JO den 4 januari 2022 förde AA återigen fram klagomål mot Polismyndigheten för handläggningen av förundersökningen. JO hämtade på nytt in handlingar från Polismyndigheten och begärde även muntliga upplysningar från myndigheten. Det kom då fram att Polismyndigheten inte hade vidtagit några utredningsåtgärder i förundersökningen sedan mitt beslut i september 2021.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över handläggningen av förundersökningen. Yttrandet skulle avse bl.a. hur myndighetens handläggning förhåller sig till egendomsskyddet i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen och rätten till ett effektivt rättsmedel i konventionens artikel 13.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 28 oktober 2022 efter att berörda befattningshavare hade beretts tillfälle att lämna upplysningar.

text: Av yttrandet och handlingarna framgår bl.a. följande.

text: Den 6 augusti 2018 polisanmälde en boutredningsman, som företrädare för ett dödsbo, dödsboets gode man för förskingring. Anmälan avsåg att den gode mannen hade utnyttjat sin roll som ställföreträdare för en senare avliden person och fört över pengar till sitt konto både före och efter personens död. De anmälda transaktionerna gällde sammantaget ett belopp om drygt 2,3 miljoner

text: kronor, varav knappt hälften sedermera återbetalades från den gode mannen till dödsboet. Kopior av bl.a. kontoutdrag lämnades in till Polismyndigheten i samband med att polisanmälan upprättades. Förundersökning inleddes samma dag av en polisiär undersökningsledare.

text: Den 17 juni 2020 lades ärendet över på en åklagare, som därmed blev undersökningsledare. Någon vecka senare lämnade åklagaren direktiv till Polismyndigheten om att begära in uppgifter om godmanskapet för att se under vilken tidsperiod som den utpekade personen hade varit god man. Under sommaren 2020 försökte en handläggare vid Polismyndigheten att få in dessa uppgifter från Överförmyndarnämnden, men utan resultat.

text: Från och med hösten 2020 har Åklagarmyndigheten kontinuerligt skickat påminnelser till Polismyndigheten och önskat besked om när utredningsåtgärder kan vidtas. Det generella svaret från Polismyndighetens sida har varit att det saknas resurser för att handlägga ärendet och att handläggningen kommer att påbörjas när ärenden med högre prioritet har avslutats.

text: I oktober 2021 gav åklagaren direktiv om att göra ytterligare försök att få in uppgifter om godmanskapet. Sådana utredningsåtgärder vidtogs under sommaren 2022. Det som kom fram visade att någon bankfullmakt eller något godmansförordnande aldrig funnits.

text: Ärendet har över tid handlagts av olika handläggare vid polisregion Stockholm. En av dessa började vid bedrägerisektionen i augusti 2021 och fick då ansvar för mellan 1 700 och 1 800 ärenden samt därutöver ett delat bevakningsansvar för ytterligare ca 1 500 ärenden. Handläggarens främsta prioritet var förundersökningar med pågående tvångsmedel i form av beslag och penningbeslag.

text: I maj 2022 inledde polisregion Stockholm en ny insats för ärenden där det fanns många påminnelser från Åklagarmyndigheten i kombination med en nära förestående preskription. Det aktuella ärendet ingick i insatsen men utreddes inte eftersom det hela tiden fanns ärenden med högre prioritet.

text: Den nuvarande handläggaren har uppgett att han under oktober 2022 vidtagit ett antal utredningsåtgärder. Handläggaren har även redogjort för dessa åtgärder.

text: I bilagor till Polismyndighetens yttrande har Noa och polisregion Stockholm redogjort för bl.a. arbetet med bedrägeriärenden.

text: Av uppgifterna från Noa framgår bl.a. följande. Chefen för Noa har sedan den 1 april 2020 processansvaret för bl.a. bedrägeribrott. Nationellt bedrägericentrum (NBC) vid Noa har fått i uppdrag att ta fram den handlingsplan som rikspolischefen beslutade om under 2021. En formell och beslutad handlingsplan har ännu inte tagits fram. NBC har under 2021 omorganiserats och rekrytering av medarbetare har pågått under 2021 och 2022. Det har inneburit att NBC tvingats göra kraftiga prioriteringar mellan en mängd

text: olika arbetsuppgifter. NBC har dock vidtagit ett antal åtgärder med anledning av rikspolischefens beslut, men det är ännu för tidigt att uttala sig om resultatet av dessa. Handlingsplanen beräknas vara färdigställd under hösten 2022.

text: Av uppgifterna från polisregion Stockholm framgår bl.a. följande. Sedan våren

text: 2022 har revisioner inletts som rör ärendebalansen. En dialog pågår med Åklagarmyndigheten för hantering av de ärenden som riskerar preskription. En första intern uppföljning av aktiviteter och effekter har genomförts. Det är dock ännu för tidigt för att kunna bedöma hur stor effekt den inledda insatsen kommer att få.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Utredningen har inte bedrivits tillräckligt skyndsamt

text: Utredningen visar att det inte har vidtagits några åtgärder i den nu aktuella brottsutredningen sedan anmälan gjordes i augusti 2018 fram till våren 2022, med undantag av sommaren 2020 då försök gjordes att få in uppgifter om ställföreträdarskapet. Det står således klart att utredningen inte har bedrivits enligt lagstadgade krav på skyndsamhet (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB,

text: rättegångsbalken

text: ; JO:s anm.). Att åtgärder inte har vidtagits i utredningen förefaller huvudsakligen vara ett resultat av belastningen och situationen i polisregion Stockholm som under den aktuella tidsperioden har varit hårt drabbad av dödligt våld, skjutningar, sprängningar och stort inflöde av ärenden som härrör från den organiserade brottsligheten. Polisregionen tvingas dagligen göra hårda prioriteringar av tillgängliga resurser. Även de enskilda handläggarnas höga arbetsbelastning och resursbristen vid den aktuella enheten är en del av problemet. Den uppkomna situationen är naturligtvis inget som handläggarna i de enskilda ärendena ska eller kan lastas för.

text: Hur förhåller sig handläggningen till i remissen angivna bestämmelser i Europakonventionen?

text: Artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen innebär bl.a. ett skydd mot egendomsberövande och att staten har en skyldighet att utreda och vid behov åtala brott mot egendom. En kränkning av artikeln kan exempelvis uppkomma om myndigheter inte effektivt söker utreda hur en person gått miste om sin egendom […]. Konventionen gäller som lag i Sverige och enligt artikel 13 har den som på rimliga grunder påstår sig ha utsatts för ett konventionsbrott rätt till ett rättsmedel för att få sitt påstående prövat och för att, om det finns skäl därtill, erhålla rättelse eller gottgörelse [i] någon form. Med beaktande av den långa handläggningstiden i det nu aktuella ärendet gör Polismyndigheten bedömningen att myndighetens hantering av ärendet kan ha inneburit ett ingrepp i det skydd mot kränkningar av egendomsberövande som artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen garanterar. Det bör dock framhållas att det slutliga ställningstagandet i denna fråga inte kan ske inom ramen för detta remissvar.

text: Avslutande synpunkter

text: För att komma till rätta med bristerna har i bilagorna redogjorts för ett antal åtgärder som Polismyndigheten har vidtagit och kommer att vidta för att komma till rätta med problemet. Förhoppningen är att utredningstiderna genom åtgärderna ska stabiliseras på en nivå som uppfyller gällande skyndsamhetskrav.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att Polismyndighetens handläggningstid har blivit utdragen, vilket givetvis är beklagligt. I kompletterande upplysningar som lämnades till JO i december 2022 har Polismyndigheten uppgett att handlingsplanen nu är framtagen och färdigberedd hos NBC och kommer att beredas vidare inom myndigheten.

text: Vidare framgår av upplysningar från en handläggare vid Polismyndigheten till JO i februari 2023 att den aktuella förundersökningen nu har redovisats till åklagare.

text: Bedömning

text: Handläggningen har varit passiv och tagit oacceptabelt lång tid En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (se

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska bl.a. se till att utredningen bedrivs effektivt. (Se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen.)

text: När förundersökningen leds av en åklagare styr han eller hon arbetet genom direktiv till Polismyndigheten (jfr

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Polismyndigheten ska se till att de utredningsdirektiv som åklagaren ger leder till adekvata åtgärder (se t.ex. JO 2012/13 s. 94, dnr

text: I den aktuella förundersökningen har det, trots direktiv och påminnelser från åklagare, under nästan fyra års tid i princip inte vidtagits någon utredningsåtgärd alls. En sådan passivitet är naturligtvis helt oacceptabel och i strid med

text: rättegångsbalkens

text: skyndsamhetskrav. Ansvaret för detta ligger hos Polismyndigheten.

text: Har Europakonventionens egendomsskydd kränkts? Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen, som gäller som lag i Sverige, ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Av artikel 13 i konventionen framgår att var och en, vars fri- och rättigheter enligt konventionen kränkts, ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet.

text: Genom artikel 1 i tilläggsprotokollet anses staten ha en positiv förpliktelse att se till att äganderätten skyddas mot kränkningar utförda av andra privata rättssubjekt. Detta sker framför allt genom att lagen skyddar mot tillgrepp av egendom och ger möjlighet att återfå egendom som frånhänts ägaren olovligen. I statens skyldigheter ingår att sörja för att det finns lämpliga rättsmedel mot ingrepp i äganderätten och att utreda och vid behov åtala brott mot egendom. Hänsyn ska också tas till möjligheterna för den enskilde att väcka en skadeståndstalan.

text: Skyldigheten är dock begränsad till vad som framstår som rimligt med hänsyn till omständigheterna, och brott mot artikeln föreligger endast vid mer flagranta

text: och allvarliga brister i en brottsutredning. Vid bedömningen av om en kränkning föreligger har det betydelse om bristerna medfört att utsikterna till framgång i ett skadeståndsmål begränsats. (Se t.ex. Europadomstolens domar Blumberga v. Latvia, no. 70930/01, §§ 67 och 68, 14 October 2008, och Abukauskai v. Lithuania, no. 72065/17, § 61, 25 February 2020, samt Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 578.)

text: Egendomsskyddet omfattar alltså en förpliktelse för staten att utreda ingrepp i äganderätten utförda av privata rättssubjekt. Att i princip helt underlåta att vidta utredningsåtgärder i en förundersökning om allvarliga förmögenhetsbrott kan medföra en kränkning av egendomsskyddet, vilket Polismyndigheten också har varit inne på i sitt remissvar.

text: Som jag konstaterat har Polismyndighetens handläggning stått i strid med

text: rättegångsbalkens

text: skyndsamhetskrav. Frågan om huruvida handläggningen också har inneburit en konventionskränkning kräver överväganden som inte låter sig fullt ut göras på det underlag som finns i ärendet. Jag har därför inte ett tillräckligt underlag för att göra några uttalanden i den frågan. Mot den bakgrunden har jag inte anledning att gå in på frågan om rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13.

text: Kritik och avslutande synpunkter Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för hur den aktuella förundersökningen har hanterats.

text: Den passiva handläggningen är emellertid dessvärre inte en isolerad händelse utan tvärtom något som jag återkommande ser exempel på i min tillsyn över Polismyndigheten. JO har också vid upprepade tillfällen riktat kritik mot Polismyndigheten för de långa handläggningstider som på många håll förekommer inom utredningsverksamheten, särskilt när det gäller förundersökningar om bedrägerier och andra typer av förmögenhetsbrott (se t.ex. JO 2010/11 s. 146, dnr

text: , samt JO:s beslut den 15 augusti 2014, dnr

text: , och den 16 mars 2022, dnr 883-2021 och 2116-2021).

text: Riksrevisionen har nyligen i en granskningsrapport konstaterat att Polismyndigheten inte hanterar mängdbrotten, bl.a. bedrägerier, på ett effektivt sätt och bedömt läget som allvarligt (se RiR 2023:2). Även den inledningsvis nämnda rapporten från Polismyndighetens internrevision visar att myndigheten har svårt att hantera bedrägeriärenden enligt

text: rättegångsbalkens

text: krav.

text: Den bild som sålunda framträder av Polismyndighetens utredningsverksamhet är mycket bekymmersam och ger intrycket att vissa typer av förmögenhetsbrott i praktiken inte längre utreds av myndigheten. Det riskerar att allvarligt skada allmänhetens förtroende för Polismyndigheten och kan i förlängningen leda till att den som blir utsatt för brott upplever att man inte kan räkna med någon hjälp från de brottsutredande myndigheternas sida. Detta är naturligtvis djupt problematiskt.

text: Avslutningsvis vill jag säga att jag ställer mig mycket frågande till att arbetet med att ta fram den handlingsplan som rikspolischefen beslutat om inte getts högre prioritet inom Polismyndigheten. Det är mycket angeläget att myndigheten snarast kommer till rätta med ärendebalanserna.

text: Det finns anledning att uppmärksamma regeringen på de förhållanden som kommit fram. Jag skickar därför en kopia av beslutet till Regeringskansliet för kännedom. Det finns också skäl att skicka en kopia av beslutet till riksdagen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Om intagnas möjlighet att inneha och använda sig av frimärken som skickats till dem. Även kritik mot Kriminalvården, anstalten Hall, för att den rutin som man bl.a. har informerat om gett klart intryck av att sådana aldrig fick innehas

sammanfattning: Under 2024 tog JO emot ett flertal klagomål om att anstalten Hall hade infört ett förbud mot innehav av frimärken som skickats in via post. Inom ramen för klagomålshanteringen inhämtades bl.a. den skriftliga information som hade förmedlats till de intagna gällande detta. Saken har därefter granskats i det här ärendet. I beslutet kritiserar JO anstalten Hall för den information som förmedlades till de intagna i frågan. Hon redogör även för vad som krävs för att det ska vara meningsfullt att tala om en individuell prövning av en innehavsfråga. Mot bakgrund av det som kommit fram hos JO understryker hon att det är angeläget att anstalten snarast möjligt ser över sina rutiner om hur intagna ska få använda frimärken.

text: Bakgrund

text: Under 2024 tog JO emot ett flertal anmälningar från intagna i anstalten Hall, som klagade på att anstalten hade infört ett förbud mot innehav av frimärken som skickats in via post. I ett ärende hämtade JO:s medarbetare in muntliga upplysningar och informerades om att anstalten hade ändrat sina rutiner kring förråd och innehav. Frimärken som påträffas vid postgranskningen befordrades inte längre till intagna utan lades direkt i förrådet. Den intagne fick information om det och om antalet frimärken genom en notering på kuvertet. Intagna hade inte heller möjlighet att använda frimärkena.

text: Anstaltens skriftliga rutin begärdes in, men JO:s medarbetare fick upplysning om att det inte fanns någon sådan. En skrivelse från en kriminalvårdsinspektör hade dock kommunicerats med intagna och personal genom anslag och i direkt dialog. Den skrivelsen hade, i relevanta delar, följande lydelse:

text: Förändringar i förrådsrutiner och innehav för intagna

text: Information om ändring kring centralförrådsrutiner och innehav för intagna. Från och med måndagen 29:e juli (v.31) kommer följande ändringar i centralförrådet träda i kraft: […]

text: 2. Artiklar som tillhandahålls av anstalten eller som går att köpa i kiosken ska inte längre vara tillåtet att ta in via postpaket. Som exempel kommer frimärken inte vara godkänt att få in via postpaket då frimärken kan inhandlas i kiosken.

text: Mot denna bakgrund beslutade jag att inom ramen för ett särskilt ärende utreda frågan om anstaltens rutiner när det gäller frimärken som skickas in till intagna via post. I samband med det skrevs klagomålsärendena av. Initiativet har handlagts i detta ärende.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över det som kommit fram om den beskrivna rutinen. I yttrandet skulle myndigheten redogöra för de överväganden som motiverat anstalten att införa rutinen och för sin bedömning av hur den förhåller sig till JO:s tidigare uttalanden om att det inte är tillåtet att Kriminalvårdens verksamhetsställen har ett generellt förbud mot innehav av frimärken som är inköpta någon annanstans än inom myndighetens kioskverksamhet (se mitt beslut den 16 januari 2024, dnr 9146-2022, jfr JO:s beslut den 25 september 2015, dnr

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har hämtats in från region Stockholm som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Hall. Därigenom har följande framkommit. Anstalten har noterat ett stadigt ökat inflöde av frimärken sedan Kriminalvården föreskrivit att intagna inte får ta emot och inneha utifrån kommande pengar. Frimärken har, utöver sitt avsedda användningsområde, använts som betalmedel i anstalten. Det har förekommit att frimärken använts för att reglera spelskulder och att intagna utövat påtryckningar mot andra intagnas närstående för att förmå dem att skicka frimärken till anstalten. Alternativa betalningsmedel i anstalten är en olägenhet, eftersom de kan användas i handels-, hot- och utpressningssyfte. Ytterst rör det sig om en ordnings- och säkerhetsrisk. De intagna tjänar mellan 382 och 510 kr i veckan och frimärken kan inhandlas i kiosken. Frågan om innehav utgår alltid från en individuell prövning i det enskilda fallet. Beslut att inte medge innehav motiveras enligt

text: 5 kap.

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, och inte utifrån någon rutin. Det bedöms inte vara möjligt att låta personal frankera intagnas försändelser med de intagnas omhändertagna frimärken, eftersom anstalten i så fall inte skulle kunna säkerställa att frimärkena förvaras på ett betryggande sätt från det att de hämtas från förrådet till dess att de kan användas för frankering. De omhändertagna frimärkena skulle behöva förvaras på vanliga kontors- eller vaktrum, vilket inte bedöms vara en godtagbar lösning mot bakgrund av myndighetens förvaringsansvar. Eftersom anstaltens förråd är beläget en bit ifrån anstaltsbyggnaden, skulle frankering och övrig hantering av frimärkena behöva skötas av personal som inte arbetar med förvaring av värdesaker eller förrådsrutiner för att det skulle vara logistiskt genomförbart.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Av

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: framgår att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: framgår bl.a. att informationsfriheten och rätten till förtrolig kommunikation får begränsas genom lag. Av 1 kap. 6 § FäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt 5 kap. 1 § FäL får en intagen ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten eller antas motverka den behandling han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna utföras på ett ändamålsenligt sätt. Av 5 kap. 2 § FäL framgår bl.a. att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha ska omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Av 7 kap. 7 § FäL framgår att i andra fall än som avses i 6 § får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något liknande förfarande. Enligt 7 kap. 8 § FäL ska en försändelse som har granskats, om inte särskilda skäl talar emot det, lämnas ut till den intagne så snart som möjligt och senast när han eller hon inte längre ska vara frihetsberövad. Enligt

text: 16 § första stycket fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska Kriminalvården, om inte något annat är föreskrivet, se till att tillhörigheter som omhändertagits förvaras på ett betryggande sätt. Av allmänna råd till 5 kap. 1 § andra stycket FäL i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, framgår bl.a. följande. Bedömningen av vilka personliga tillhörigheter som kan anses vara motiverade för att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt och därmed kan tillåtas bör ta sin utgångspunkt i att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas och att verkställigheten särskilt ska inriktas på åtgärder som förebygger återfall i brott. Mottagande och innehav av tillhörigheter som kan äventyra ordningen eller säkerheten, t.ex. tillhörigheter som genom sin mängd försvårar visitation eller vållar sanitär olägenhet eller som kan antas motverka den behandling som den intagne genomgår är aldrig motiverat. De allmänna råden innehåller en uppräkning av tillhörigheter som typiskt sett är motiverade att inneha. Det anges vidare att även andra personliga tillhörigheter än de uppräknade kan vara motiverade om innehavet bedöms särskilt angeläget för den intagne. Av allmänna råd till 5 kap. 2 § FäL i FARK Fängelse framgår bl.a. följande. Ett omhändertagande enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: av andra tillhörigheter än pass och pengar innebär inte någon annan inskränkning i den intagnes rätt att disponera tillhörigheterna utöver att han eller hon inte får inneha dem. Omhändertagande av personliga tillhörigheter kan ske t.ex. vid kontroll av bostadsrum, kroppsvisitation eller granskning av försändelser. Skriftliga

text: handlingar, t.ex. brev, böcker, tidskrifter eller tidningar, får dock inte omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: vid granskning, dvs. innan befordran. I Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter - Fängelse (

text: ), avsnitt 5.1.2, anges följande. Om en tillhörighet kommer direkt med posten till verksamhetsstället, och upptäcks vid postgranskning, görs i vanlig ordning en prövning dels av om tillstånd meddelats om innehavet och dels av om tillhörigheten i och för sig är sådan att den får tas emot och innehas. Får den intagne ta emot tillhörigheten, t.ex. därför att han eller hon behöver den vid permission eller liknande, men inte inneha den, ska den omhändertas eller på annat sätt förvaras utanför bostadsrummet (se avsnitt 7.3). I samma handbok, avsnitt 5.7, anges följande. En anstalt kan inte genom generella förbud, i lokala rutiner eller liknande, ange vad som är otillåtet att inneha utöver vad som framgår av författningstexten. En anstalt kan dock, som en ren informationsåtgärd, ange vad en intagen normalt kan få inneha eller inte i form av ett standardiserat förhandsbesked, se bilaga 1 och 2. Anstalten måste försäkra sig om att den intagne förstår skillnaden mellan sådana förhandsbesked och ett omprövningsbart beslut. Anstalten måste även upplysa den intagne om vad denne har att iaktta för att få ett formellt beslut i saken.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det tillvägagångssätt som anstalten Hall har redogjort för vid JO:s utredning av ett klagomålsärende ger intryck av att det skulle finnas ett generellt förbud för intagna att inneha frimärken som är inköpta utanför Kriminalvårdens kioskverksamhet. Det som har framkommit är inte förenligt med regleringen på området, JO:s tidigare uttalanden eller myndighetens handbok om personliga tillhörigheter. Anstalten Hall har dock under myndighetens utredning med anledning av JO:s nu aktuella remiss tillbakavisat att det skulle finnas ett sådant generellt förbud. Som framgår av utredningen motiverar anstalten Hall beslut att neka innehav av frimärken som skickats till intagna via post utifrån regelverket om personliga tillhörigheter i 5 kap. FäL. Beslut meddelas efter en individuell prövning i varje enskilt fall. Vid den prövningen bedöms om innehavet är motiverat för att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Såväl den intagnes möjlighet till kontakt med omvärlden genom försändelser som myndighetens uppgift att upprätthålla ordningen och säkerheten beaktas. Kriminalvården bedömer att de skäl som anstalten har motiverat sådana beslut med är välavvägda. Det kan framhållas att Kriminalvårdens beslut att neka innehav av utifrån kommande frimärken inte har ändrats efter överklagande till allmän förvaltningsdomstol, som bedömt att innehavet inte varit att betrakta som särskilt angeläget mot bakgrund av att frimärken funnits att köpa i anstaltens kiosk (se t.ex. Förvaltningsrätten i Stockholms dom den 28 november 2024 i mål 21935-24). Mot den bakgrunden ser Kriminalvården inte något hinder mot att neka innehav av frimärken som skickats till intagna via post, under förutsättning att det har föregåtts av en individuell prövning enligt den tillämpliga regleringen. Däremot bör anstalten Hall se över vilken information som kommuniceras till intagna i fråga om innehav av frimärken som är inköpta utanför Kriminalvårdens kioskverksamhet. Eftersom det i dagsläget inte bedöms vara möjligt att låta intagna använda sina omhändertagna frimärken för att frankera försändelser, bör anstalten Hall även se över om det kan vidtas några åtgärder för att åstadkomma en ändring i det avseendet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har utförligt beskrivit de rättsliga utgångspunkter som är relevanta i ärendet. Jag hänvisar därför dit. Därutöver kan nämnas att jag nyligen har uttalat mig om Kriminalvårdens förutsättningar att låta bli att befordra innehållet i försändelser till intagna i anstalter och häkten genom s.k. kvarhållande respektive omhändertagande. I beslutet kom jag till slutsatsen att tillhörigheter i försändelser som inte har samband med den grundlagsskyddade informationsfriheten bör kunna omhändertas redan innan befordran. Brev och andra meddelanden som omfattas av grundlagsskyddet kan däremot endast hållas kvar eller befordras, och först därefter omhändertas. Olika förfaringssätt kan därmed aktualiseras om en försändelse innehåller både ett skriftligt meddelande och en tillhörighet av det förstnämnda slaget. (Se mitt beslut den 23 april 2026, dnr 1899-2025.)

text: Som myndigheten har framfört ger det tillvägagångssätt som anstalten Hall redogjort för vid JO:s inledande utredning intrycket att det skulle finnas ett generellt förbud för intagna att inneha frimärken som är inköpta utanför Kriminalvårdens kioskverksamhet. Ett sådant förbud är inte tillåtet. Anstalten Hall har visserligen nekat till att det är fråga om ett generellt förbud, och har framhållit att beslut meddelas efter individuell prövning i varje enskilt fall. Särskilt mot bakgrund av formuleringarna i den citerade skrivelsen har jag synnerligen svårt att uppfatta att saken verkligen kan ha förhållit sig på det sättet. Under alla förhållanden instämmer jag i Kriminalvårdens bedömning att anstalten bör se över vilken information som förmedlas till intagna om saken. Detta ska hittills ha skett bl.a. genom att den aktuella skrivelsen har anslagits. Som framgått kan emellertid formuleringarna knappast förstås på något annat sätt än att det rört sig om ett generellt förbud. Anstalten förtjänar kritik för det.

text: Med anledning av vad Kriminalvården har anfört om att en individuell prövning görs i varje enskilt fall ser jag det också som angeläget att påtala följande. För att det ska vara meningsfullt att tala om en individuell prövning av en innehavsfråga krävs det givetvis att myndigheten beaktar de behov som en specifik intagen har av att inneha en viss tillhörighet, och väger dessa emot de skäl som talar emot att just han eller hon ska tillåtas inneha densamma. Det ska sägas att jag bara har tagit del av ett av Kriminalvårdens beslut i frågan, vilket rörde ett avslag. Jag känner inte heller till om det har funnits intagna som tillåtits inneha frimärken som skickats in via post och noterar att myndigheten inte ens gjort gällande att bifall till sådana innehav har förekommit. Därmed saknar jag kännedom om hur anstalten kan ha motiverat ställningstaganden i andra fall. Hur som helst är det enligt min mening närmast otänkbart att det inte skulle finnas någon intagen vars behov av att inneha inskickade frimärken väger tyngre än den risk för ordningen och säkerheten som just dennes innehav innebär.

text: Självfallet ifrågasätter jag inte att en obegränsad tillgång till frimärken inne i en anstalt kan orsaka ordnings- och säkerhetsrisker där, inte minst numera när

text: många intagna delar cell. Intagnas tillgång till frimärken är emellertid ytterst en fråga om deras möjlighet att stå i kontakt med omvärlden. Sådana kontakter är en grundläggande del av en human kriminalvård och av central betydelse för intagna då de kan motverka negativa följder av frihetsberövandet (jfr

text: 1 kap. 5 § fängelselagen

text: [2010:610], FäL).

text: Som jag ser det bör därför tillgång till frimärken normalt vara motiverat med hänsyn till att verkställigheten ska kunna utföras på ett ändamålsenligt sätt (jfr 5 kap. 1 § FäL). Om risken med intagnas innehav av frimärken ligger i att de används som betalningsmedel på ett sätt som påverkar ordningen eller säkerheten i anstalten ställer jag mig frågan om problemet snarast ligger i hur många frimärken som en intagen tillåts inneha vid varje givet tillfälle, alldeles oavsett om den intagne själv har köpt eller fått dem genom t.ex. en anhörig. Hur anstalten hanterar eventuella risker bör rimligen också ha betydelse. Ett alternativ skulle kunna vara att låta intagna använda frimärkena under kriminalvårdares överinseende, utan att för den delen få inneha dessa i bostadsrummen. Jag noterar att Kriminalvården har framfört att anstalten Hall bör se över om det kan vidtas några åtgärder för att åstadkomma en sådan ändring. Det är angeläget att så sker snarast möjligt.

text: Trots att myndighetens yttrande upprättades för snart ett år sedan tycks någon förändring dessvärre ännu inte ha skett i anstalten Hall. Alldeles nyligen har jag tagit del av aktuella uppgifter om hur hanteringen av frimärken går till där (se t.ex. dnr 6982-2026). Av handlingar som en intagen har gett in till JO tillsammans med en anmälan framgår att han i april 2026 begärt upp frimärken från förrådet och att hemställan besvarats med följande besked: ”Frimärken får du köpa i kiosken, enbart de som är godkända.” Det här stärker den uppfattning som jag har och redan redogjort för, att det mesta tyder på att anstalten Hall tillämpar ett generellt förbud mot såväl innehav som bruk av intagnas frimärkstillhörigheter. Det är som sagt angeläget att anstalten ser över sina rutiner.

text: Även om frimärken går att köpa inom Kriminalvårdens kioskverksamhet är det viktigt att komma ihåg att intagna har en mycket begränsad tillgång till pengar att handla för. Ett frimärke kostar minst 22 kr medan normalinkomsten för en intagen i anstalt är 17 kr per timme. Som framgår av bl.a. myndighetens årsredovisning för 2025 råder det därtill en generell brist på sysselsättning och den som inte kan anvisas detta får bara 8 kr och 50 öre per timme. Sedan 2020 får intagna i princip inte heller ta emot andra pengar än sådana som betalas ut av Kriminalvården. Redan 2021 underströk jag att den ordningen medfört en tydlig och negativ förändring för många intagna, framför allt när det gäller det ekonomiska utrymmet för vissa inköp och utgifter (se mitt beslut den 23 september 2021, dnr 2585-2020). Med beaktande av även dessa förhållanden menar jag att en restriktiv hållning till intagnas möjlighet att inneha frimärken är mycket bekymmersam, i synnerhet om det inte finns andra sätt för dem att faktiskt kunna använda frimärkena.

text: I sammanhanget vill jag slutligen uppmärksamma att det är ett relativt vanligt förekommande klagomål hos JO att intagna nekas att ringa till myndigheter och advokater eller andra juridiska ombud som bistår dem i rättliga angelägenheter. I stället hänvisas de till att kontakta berörda via post. Det finns därför en tydlig risk att det blir ännu svårare för intagna att upprätthålla sådana kontakter för det fall Kriminalvårdens verksamhetsställen begränsar möjligheten att inneha och använda sig av frimärken som inte inköpts i myndighetens kioskverksamhet på det sätt som anstalten Hall har gjort. Jag ser också med oro på att en sådan ordning kan försvåra för intagna som vill vända sig till exempelvis JO. Det kan dessutom nämnas att JO under senare tid har tagit emot anmälningar mot ett flertal andra verksamhetsställen som har infört motsvarande förbud som anstalten Hall.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Reb Kerstinsdotter har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Umgänge

title: Social- och omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun får kritik för brister i utformningen av ett beslut om s.k. umgängesbegränsning

sammanfattning: En pojke vårdades med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Social- och omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun beslutade att begränsa umgänget mellan pojken och hans föräldrar. Socialnämnden får, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur barnets umgänge ska utövas med vårdnadshavarna, s.k. umgängesbegränsning (14 § LVU). JO konstaterar att nämnden verkar vara av uppfattningen att den i ett beslut om umgängesbegränsning inte behöver ange hur umgänget begränsas, utan kan ta ställning till den saken löpande. Så förhåller det sig inte. Det ska framgå av beslutet på vilket sätt umgänget har begränsats och om beslutet ska gälla tillsvidare eller om det är tidsbegränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. Det ska också framgå av beslutet hur det överklagas. Av det aktuella beslutet framgår inte hur umgänget mellan pojken och föräldrarna skulle utövas eller under vilken tid beslutet gällde. Beslutet saknade också motivering och innehöll inte någon överklagandehänvisning eller uppgift om att det fanns en bilaga med en sådan hänvisning. JO kritiserar nämnden för dessa formella brister.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Social- och omsorgsförvaltningen i Hudiksvalls kommun. Hon var bl.a. missnöjd med handläggningen av frågor som gällde umgänge mellan henne och sonen BB som vårdades med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: Utredning

text: JO tog del av vissa handlingar i BB:s ärende, bl.a. ett beslut daterat den 3 april

text: 2019 om en s.k. umgängesbegränsning med stöd av

text: 14 §

text: LVU. Därefter begärde JO att Social- och omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun skulle yttra sig över utformningen av det nämnda beslutet, dels på vilket sätt umgänget reglerades, dels om det skulle ha lämnats en motivering i själva beslutet.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: BB har varit aktuell på socialtjänsten i Hudiksvall sedan 2012-01-03 och placerades i familjehem 2013-03-11. Det har tidigare förelegat beslut gällande umgängesreglering enligt

text: 14 §

text: LVU i [– – –] Under år 2018 fram tills dess att ordförandebeslut om en ny umgängesreglering fattades 2019-04-03 hade BB regelbundna umgängen med sina föräldrar. Föräldrarna samarbetade med socialtjänsten kring planeringen av umgängen samt accepterade även umgängesplaner som gjorts gällande BB. Ansvarig handläggare hade strax innan beslutet om umgängesregleringen fattades av ordförande i nämnden lämnat ett förslag på utökning av umgänge, utifrån föräldrarnas önskemål, detta trots att det fanns oro kring deras status. Föräldrarna var trots detta inte nöjda med planeringen och krävde ytterligare utökning. – – – Socialnämnden har försökt att möta både BB:s och även föräldrarnas önskemål kring umgänge. BB har uttryckt att han helst vill ha umgänge med föräldrarna tillsammans och inte under veckodagar då han är orolig över att inte komma till skolan om han är hos sina föräldrar. – – – Detta i kombination med att mamma och pappa kräver mer umgänge än vad som anses som lämpligt för BB:s bästa fattades beslutet om umgängesreglering. Föräldrarna har sedan beslutet fattades av ordförande samt i social- och omsorgsnämnden 2019-04-25 erbjudits flertalet tider för att samtala kring umgängen med BB samt att kommunicera motiveringen kring umgängesregleringen men de har då uteblivit. Umgängesregleringen som beslutats om gäller både telefonkontakt samt fysiska umgängen mellan BB och hans föräldrar. Regleringen är inte en total begränsning utan socialnämnden bedömer att det finns fog att styra kontakten mellan BB och hans föräldrar utifrån vad som bedöms bäst och tryggast för BB. Socialnämnden kvarstår i sin bedömning att en umgängesreglering är nödvändig i dagsläget då det inte går att hitta överenskommelser med föräldrarna som bedöms som de bästa för BB.

text: Till remissvaret fogade nämnden bl.a. ett beslut från social- och omsorgsnämnden den 25 april 2019 om umgängesbegränsning mellan BB och hans föräldrar.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta kommer nämnden överens med föräldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas.

text: Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse kan socialnämnden behöva fatta beslut om att begränsa umgänget, s.k. umgängesbegränsning. Enligt

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU får socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur den unges umgänge ska utövas med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal. Ett beslut om umgängesbegränsning kan överklagas till förvaltningsrätten (

text: 41 § första stycket 3

text: LVU).

text: Enligt

text: 11 kap. 8 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, ska socialnämnden i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild tillämpa bestämmelserna i

text: 33 §§

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL. Det ska för varje skriftligt beslut finnas en handling som bl.a. visar dagen för beslutet och vad beslutet innehåller (

text: 31 §

text: FL). Det innebär att beslutets innebörd ska framgå av dokumentationen (

text: prop. 2016/17:180 s. 319

text: ). Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt (

text: 32 §

text: FL). En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Kravet på att en motivering ska vara klargörande innebär att en part ska ges en möjlighet att förstå hur myndigheten har resonerat i det enskilda fallet (

text: a. prop. s. 320

text: En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt (

text: 33 §

text: FL). Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon underrättas om hur det går till.

text: Bedömning

text: Nämndens ordförande fattade den 3 april 2019 ett beslut om att begränsa umgänget mellan BB och hans föräldrar. Beslutet hade följande lydelse:

text: Beslut

text: att enligt 14 § 2 st p 1 LVU begränsa umgänget mellan BB och hans föräldrar AA och CC. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att det inte var fråga om en total begränsning av umgänget, utan att nämnden bedömde att det fanns fog för att styra kontakten mellan BB och föräldrarna utifrån vad som bedömdes bäst och tryggast för honom.

text: Ett beslut om umgängesbegränsning ska vara tydligt. Det ska framgå av beslutet hur umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller om det är tidsbegränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. Ett beslut får inte utformas på ett sådant sätt att det inte går att utläsa av beslutet vad nämnden har kommit fram till (se JO 2018/19 s. 529, dnr

text: Nämnden tycks anse att den i ett beslut om umgängesbegränsning inte behöver ange hur umgänget har begränsats utan kan ta ställning till det fortlöpande. Så förhåller det sig emellertid inte. Det ska framgå av beslutet hur barnets umgänge ska utövas med föräldrarna. Skulle en situation uppstå där nämnden anser att ett beslutat umgänge inte längre är lämpligt får nämnden fatta ett nytt beslut om begränsning av umgänget och utforma umgänget på annat sätt.

text: Av nämndens beslut om umgänget mellan BB och hans föräldrar framgår det inte hur umgänget skulle utövas eller under vilken tid beslutet gällde. Jag vill påpeka att om beslutet hade överklagats till förvaltningsrätten hade domstolen

text: knappast kunna pröva saken därför att beslutet var så otydligt. Utformningen av beslutet är bristfällig.

text: Ett beslut om umgängesbegränsning ska också innehålla en motivering. Någon sådan finns inte i det aktuella beslutet. Beslutet har tagits in i en utredning som en socialsekreterare vid förvaltningen har gjort. Den utredningen innehåller bl.a. ett avsnitt med en bedömning rörande umgänget. Om ordföranden delade bedömningen och grundade sitt ställningstagande på den borde detta ha framgått av beslutet. Den totala avsaknaden av motivering i beslutet är inte tillfredsställande.

text: Jag noterar också att beslutet inte innehöll någon överklagandehänvisning eller uppgift om att det fanns en bilaga med en sådan hänvisning. Även detta är en formell brist.

text: Nämnden förtjänar kritik för de brister jag påpekat.

text: Till remissvaret fogade nämnden bl.a. ett senare beslut om umgängesbegränsning som är daterat den 25 april 2019. Det beslutet hade följande lydelse:

text: Social- och omsorgsnämnden beslutar

text: Att enligt

text: 14 § 2 st 1 p

text: LVU begränsa umgänget mellan BB och hans mamma AA och pappa CC, både vad gäller umgänge och telefonkontakt. Jag har inte funnit skäl att begära nämndens yttrande även över utformningen av detta beslut men kan konstatera att det är lika bristfälligt som beslutet den 3 april 2019.

text: Det som kommit fram i ärendet ger intryck av att nämnden saknar grundläggande kunskaper om bestämmelserna i LVU och i

text: förvaltningslagen

text: om hur beslut ska utformas. När det gäller beslut som fattas med stöd av en tvångslagstiftning måste det ställas särskilt höga krav på den formella handläggningen. Jag utgår från att nämnden vidtar åtgärder för att säkerställa att beslut om umgängesbegränsning i fortsättningen utformas korrekt.

text: Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.