nyckelord: Omhändertagande Samtycke

title: Kritik mot Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun för hanteringen av ett ärende enligt lagen (1998:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM

sammanfattning: Ett samtycke till vård utesluter inte automatiskt tvångsvård enligt LVM. Även när den enskilde har accepterat den nödvändiga vården måste socialnämnden göra en bedömning av om samtycket framstår som realistiskt. Vid den bedömningen bör faktorer som missbrukarens hälsotillstånd, sjukdomsinsikt och motivation till behandling beaktas, liksom resultatet av tidigare vårdinsatser. I det granskade ärendet hade en man under loppet av drygt tre månader omhändertagits omedelbart med stöd av 13 § LVM vid tre tillfällen. Omhändertagandena upphörde varje gång efter några dagar, när mannen sa att han samtyckte till frivillig vård. På grund av de uppgifter om mannen som kom fram vid nämndens sammanträde efter det tredje omhändertagandet måste det enligt JO ha varit uppenbart att det samtycke som mannen lämnade den gången inte var realistiskt. Handläggningen vid sammanträdet tyder på att nämnden antingen saknade kunskap om vad som bör krävas för att ett samtycke ska kunna ligga till grund för vård eller att nämnden inte gjorde en tillräckligt kritisk prövning av om samtycket var realistiskt. Nämnden kritiseras för hanteringen av ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde jur.kand. AA, som hade varit offentligt biträde åt BB i ett LVM-mål, klagomål mot Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun. Han anförde bl.a. följande: Nämnden har under loppet av mindre än fyra månader vid fyra tillfällen beslutat om omedelbart omhändertagande av BB med stöd av

text: 13 §

text: LVM. Besluten om omhändertagande fattades i samband med att BB avbröt frivilliga vistelser vid behandlingshem. När BB frivilligt återupptog behandlingarna tog nämnden tillbaka ansökningarna om vård enligt LVM, och det omedelbara omhändertagandet upphörde. Nämnden har använt LVM som ett påtryckningsmedel för att tvinga fram vård på frivillig grund.

text: Utredning

text: JO begärde in vissa handlingar från Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun. I samband med att förvaltningen skickade in handlingarna till JO lämnade förvaltningen på eget initiativ in en skrivelse i vilken förvaltningen

text: redogjorde för delar av handläggningen av ärendet. Av de handlingar som lämnades in framgick bl.a. följande:

text: I början av april 2013 tog BB emot frivillig vård för alkoholmissbruk. Den 4 april avbröt han behandlingen. Dagen efter, den 5 april, omhändertogs han omedelbart med stöd av

text: 13 §

text: LVM och placerades på ett annat behandlingshem. Den 8 april uppgav BB för en socialsekreterare att han samtyckte till vård och ville återvända till det första behandlingshemmet. Samma dag upphävde nämnden det omedelbara omhändertagandet. BB vistades därefter på behandlingshemmet fram till den 27 maj 2013 när han på nytt avbröt behandlingen. Senare samma dag omhändertogs BB igen. Efter att han återigen samtyckt till vård på frivillig väg upphävde nämnden den 30 maj beslutet om omhändertagande. BB vistades en tid på ett behandlingshem men skrev ut sig själv den 8 juli 2013 varefter ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande fattades den 9 juli. Förvaltningen föreslog att nämnden skulle ansöka om vård, och arbetsutskottet sammankallades. Den 15 juli skulle arbetsutskottet fatta beslut i frågan om att ansöka om vård enligt LVM för BB. Under dagen hade en socialsekreterare kontakt med en sjuksköterska och annan personal vid det behandlingshem där BB för tillfället vistades. Enligt dem saknade BB motivation till att ta emot vård. Socialsekreteraren talade också med BB. Vid det samtalet uppgav BB bl.a. att han inte ville åka till något behandlingshem. Socialsekreteraren meddelade honom att nämnden i så fall måste överväga att ansöka om vård enligt LVM. Senare samma dag, strax före arbetsutskottets sammanträde, ringde BB och uppgav att han nu samtyckte till vård. Socialsekreteraren uppgav att han skulle framföra det till utskottet för att detta skulle kunna ta ställning till om samtycket var att betrakta som tillförlitligt. Mot bakgrund av uppgifterna om att BB nu samtyckte till vård beslutade arbetsutskottet att det inte fanns skäl att ansöka om vård enligt LVM. En vecka senare, den 22 juli, avbröt BB återigen den frivilliga vården, och dagen därpå beslutade nämnden på nytt att han skulle omhändertas. Efter detta omhändertagande bedömde förvaltningen att det inte längre var möjligt att ge BB vård på frivillig väg. Förvaltningen lade därför fram ett förslag till ansökan om vård enligt LVM. Innan nämnden hann fatta beslut om sådan vård blev BB allvarligt sjuk, och behovet av LVM-vård upphörde.

text: JO begärde att Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun skulle yttra sig om vilka närmare överväganden nämnden gjorde i frågan om huruvida BB:s samtycke den 15 juli 2013 om vård på frivillig väg var ”allvarligt menat”. I sitt yttrande framförde nämnden huvudsakligen följande:

text: AA skriver i sin anmälan att vård- och omsorgsnämnden inom loppet av fyra månader vid fyra tillfällen beslutat om omedelbart omhändertagande av [BB] med stöd av LVM och att nämnden missbrukat tvångslagstiftningen för missbrukare. [– – –] Vård- och omsorgsnämnden önskar med detta yttrande bemöta AA:s anmälan på de väsentliga punkterna samt besvara JO:s fråga kring vilka överväganden nämnden gjort.

text: Avseende AA:s synpunkt att omedelbart omhändertagande fattas i samband med att [BB] avbrutit den frivilliga planering och att det starkt får ifrågasättas det frivilliga i planeringen, samt att nämnden använder omedelbara omhändertaganden som påtryckningsmedel: Omedelbara omhändertaganden har gjorts på grund av att [BB] till följd av sitt missbruk utsatt sin hälsa för allvarlig fara. Redan efter en kort tids missbruk påverkas [BB:s] hälsa dramatiskt. [BB] har återfallit i missbruk då han lämnat HVB Måviken, där han vistats på frivillig väg, och han har därefter omhändertagits. [BB] har när omhändertagandena gjorts ej varit i stånd att diskutera och planera framtida insatser. Nämnden har bedömt att rekvisiten för ett omedelbart omhändertagande varit uppfyllda. När [BB] väl tillnyktrat och återhämtat sig har ett resonemang kunnat föras med honom. Tre av dessa omedelbara omhändertaganden resulterade i att han samtyckt till föreslagna åtgärder. Bedömningen har vid dessa tillfällen gjorts att detta är den mest framkomliga vägen. Detta innebär inte att nämnden har ändrat sin bedömning avseende samtycke, utan snarare att det ej varit möjligt att diskutera denna fråga med [BB] i samband med det omedelbara ingripandet. Efter omhändertagandena den 4 april och den 28 maj lämnade [BB] samtycke till en frivillig planering som upprättats tillsammans med honom. Målet var att hitta en långsiktig lösning på ett för [BB] acceptabelt sätt. Att minimera hans alkoholkonsumtion och erbjuda honom en värdig tillvaro. Risk för återfall har inte uteslutits. [BB] har dock mellan återfallen upplevts motiverad till föreslagna planeringar. [BB] har vid det första tillfället följt planeringen i knappt två månader och vid det andra tillfället i drygt en månad. Avseende utskottets övervägande den 15/7 2013 i fråga om [BB:s] samtycke till vård på frivillig väg var allvarligt menat: I portalparagrafen i

text: socialtjänstlagen

text: står att läsa att "Socialtjänsten skall under hänsynstagande till människans ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten skall bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet." [BB] har ett långvarigt alkoholmissbruk bakom sig och nämnden har genom åren på många olika sätt försökt hjälpa [BB] från sitt missbruk genom öppenvård och slutenvård i olika former. Detta inkluderar även tvångsvård med stöd av LVM i sex månader som avslutades 2012-02-20. Inget av detta har varit framgångsrikt vad gäller målet att uppnå nykterhet för [BB]. Direkt efter avslutad vård med stöd av LVM återupptog [BB] sitt drickande. Vård enligt LVM har sedan dess funnits med i bakgrunden som ett alternativ om situationen skulle kräva det. Tvångsvård har dock inte visat sig vara framgångsrikt för [BB]. Alternativet har istället varit att hitta en långsiktig lösning och bedömningen har gjorts att detta kräver en frivillighet från [BB:s] sida. Att detta inte skulle ske under tvång utan i stället med respekt för individens självbestämmande och integritet, där målet har varit att hitta en optimal långsiktig lösning i linje med [BB:s] egen vilja där [BB] erbjuds en värdig tillvaro samtidigt som hans alkoholkonsumtion minimeras, även om en sådan lösning innebär risker för återfall. De omedelbara omhändertaganden som har gjorts har gjorts utifrån att [BB:s] hälsa allvarligt kan komma att skadas av missbruket utifrån hans medicinska status. Att underlåta att ingripa då [BB] återfallit i missbruk skulle sannolikt innebära livsfara för [BB] redan efter några dagar. Att i dialog med [BB] då han återhämtat sig, och att då lita på hans samtycke, är att med respekt för individens självbestämmande och integritet verka för en långsiktig lösning på ett mycket komplext problem. Vård- och omsorgsnämndens arbetsutskott har gjort bedömningen att det utifrån detta resonemang varit rimligt att, även efter det tredje omedelbara omhändertagandet, trots [BB:s] ambivalens i frågan, ändå lita på hans samtycke.

text: [BB] valde att avbryta den överenskomna planeringen endast några dagar efter att utskottet beslutat att inte ansöka om vård enligt LVM. Detta var givetvis inte något som utskottet förutsett då beslutet fattades. Kort efter detta hade [BB] återfallit i missbruk och ytterligare ett omedelbart omhändertagande blev nödvändigt. I detta läge var arbetsutskottet ej beredda att acceptera ett samtycke till vård, och något sådant förslag presenterades ej heller. Istället skulle utskottet föreslås att ansöka om vård enligt LVM. Detta blev dock ej aktuellt då [BB] under sin vistelse på SiS-hem drabbades av en stroke varefter han har ett omvårdnadsbehov och missbruksvård ej längre är aktuellt. AA yttrade sig över nämndens yttrande. Han anförde bl.a. följande: Det framstår som motsägelsefullt att nämnden påstår att den försökt hitta en frivillig lösning för BB samtidigt som den har tvångsomhändertagit honom vid fyra tillfällen under första hälften av 2013. Nämnden har skrivit att tre av omhändertagandena resulterade i att BB samtyckte till de föreslagna åtgärderna och att tillvägagångssättet därför bedömts som det mest framkomliga. Det är just det tillvägagångssättet som han vänder sig emot. Om det är en framkomlig väg eller inte för BB:s del är irrelevant eftersom nyttjandet av tvångsvård för att få ett samtycke saknar stöd i LVM. Eftersom det saknas stöd i LVM har tillvägagångssättet kränkt BB:s grundläggande skydd mot frihetsberövande enligt

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: och artikel 5 i europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 §

text: LVM framgår att vård inom socialtjänsten ska ges en missbrukare i samförstånd med honom eller henne enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . En missbrukare ska dock ges vård oberoende av eget samtycke under de förutsättningar som anges i LVM. Av

text: 4 §

text: LVM framgår följande:

text: Tvångsvård skall beslutas om,

text: 1. någon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk, 2. vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: eller på något annat sätt, och 3. han eller hon till följd av missbruket a. utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, b. löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller c. kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående.

text: Om någon för kortare tid ges vård med stöd av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt denna lag.

text: Tvångsvården ska syfta till att genom behövliga insatser motivera missbrukaren så att han eller hon kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk (

text: 3 §

text: LVM).

text: Socialnämnden får besluta att en missbrukare omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att missbrukaren kan ges vård med stöd av denna lag, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att missbrukaren kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat om han eller hon inte får omedelbar vård, eller på

text: grund av att det finns en överhängande risk för att missbrukaren till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får beslut om omhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat (

text: 13 §

text: LVM).

text: Bedömning

text: Ett samtycke till vård utesluter inte automatiskt tvångsvård. Även när den enskilde har accepterat den nödvändiga vården måste socialnämnden göra en bedömning av om samtycket framstår som realistiskt. Det kan ibland finnas anledning att anta att samtycket inte är allvarligt menat, t.ex. därför att missbrukaren tidigare avbrutit frivillig vård. Men även utan att frivillig vård prövats och misslyckats kan omständigheterna vara sådana att det framstår som orealistiskt att ge vård under frivilliga former (se

text: prop. 1981/82:8 s. 42

text: och s. 75 och

text: prop. 1987/88:147 s. 52

text: Vid bedömningen av om ett samtycke till vård är realistiskt och allvarligt menat bör naturligtvis faktorer som missbrukarens hälsotillstånd, sjukdomsinsikt och motivation till behandling beaktas, liksom resultatet av tidigare vårdinsatser. Det framstår dock inte som möjligt att ange några mer detaljerade riktlinjer för prövningen, utan socialnämnden måste göra en samlad bedömning av alla omständigheter i varje enskilt fall.

text: Genom utredningen har det kommit fram att BB hade ett mycket långvarigt missbruk bakom sig och att han till följd av detta utsatte sin hälsa för allvarlig fara. Han hade periodvis varit föremål för både frivillig vård och tvångsvård. Jag har valt att granska socialtjänstens vårdinsatser för BB under perioden den 5 april–23 juli 2013. Under den tiden omhändertogs BB med stöd av

text: 13 §

text: LVM vid fyra tillfällen. En kort tid efter det fjärde omhändertagandet blev han allvarligt sjuk, vilket medförde att det inte blev aktuellt att ansöka om vård enligt LVM. Perioderna för frivillig vård respektive tvångsvård framgår nedan.

text: Omhändertagande enligt Omhändertagandet hävs BB avbryter den

text: 13 §

text: LVM efter samtycke frivilliga vården

text: 4 april 8 april 27 maj 27 maj 30 maj 8 juli 9 juli 15 juli 22 juli 23 juli – –

text: Omhändertagandet den 4 april 2013 Det var känt att BB hade en långvarig missbruksproblematik som nämnden genom många olika åtgärder hade försökt hjälpa honom att komma till rätta med. Han hade under de senaste åren erbjudits öppenvård men hade även vårdats med stöd av LVM, senast i början av 2012. Nämnden har uppgett att tvångsvård inte var framgångsrikt bl.a. eftersom BB direkt efter avslutad vård återfallit i missbruk. Man hade därför försökt hitta en långsiktig lösning som byggde på frivillighet.

text: Mot bakgrund av det som nämnden uppgett och eftersom nödvändig vård så långt som möjligt ska bygga på frivillighet har jag inga synpunkter på att nämnden upphävde detta omhändertagande när BB efter några dagar samtyckte till vård. Omhändertagandet den 27 maj 2013 Det andra omhändertagandet gjordes cirka en och en halv månad senare, samma dag som BB valt att avbryta den frivilliga vården. Omhändertagandet hävdes tre dagar senare när BB på nytt samtyckte till vård.

text: För mig som utomstående granskare av händelseförloppet i efterhand kan det verka närmast självklart att BB:s samtycke den gången knappast kunde betraktas som realistiskt. Jag kan samtidigt ha förståelse för den bedömning som nämnden gjorde vid det tillfället, och jag anser mig inte ha underlag för att kritisera att även det omhändertagandet hävdes. Omhändertagandet den 9 juli 2013 Den 8 juli avbröt BB återigen den frivilliga vården, och dagen efter omhändertogs han på nytt. Den 15 juli skulle nämnden fatta beslut i frågan om nämnden skulle ansöka om vård enligt LVM för BB. Vid den tidpunkten hade BB alltså under loppet av drygt tre månader vid två tillfällen avbrutit frivillig vård. Socialtjänsten hade tidigare under dagen fått uppgifter från behandlingshemmet om att BB inte var motiverad till vård. BB hade också framfört till en socialsekreterare att han inte ville till något behandlingshem och i det sammanhanget blivit informerad om att nämnden i så fall måste överväga att ansöka om vård enligt LVM. Strax före sammanträdet meddelade BB per telefon att han samtyckte till vård. Nämnden beslutade då att inte ansöka om vård.

text: Enligt min mening måste det ha varit uppenbart för nämnden att det samtycke som BB lämnade den gången inte kunde ligga till grund för nödvändig vård. Jag kan därför inte se annat än att nämnden, med den kännedom man hade om BB sedan tidigare, borde ha ansökt om att BB skulle ges vård med stöd av LVM. Handläggningen vid nämndens sammanträde den 15 juli 2013 tyder på att nämnden antingen har saknat kunskap om vad som bör krävas för att ett samtycke ska kunna ligga till grund för vård eller att nämnden inte gjort en tillräckligt kritisk prövning av om samtycket var realistiskt. Nämndens hantering av ärendet förtjänar kritik. Övrigt Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Beslut Bistånd

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot socialförvaltningen i Gävle kommun angående handläggningen av ett ärende om bistånd i form av en s.k. träningslägenhet

org: jo

sammanfattning: Socialnämnden beviljade en man bistånd i form av boende i en s.k. träningslägenhet. Biståndsinsatsen var tidsbegränsad, och efter att den hade upphört meddelade socialförvaltningen mannen att han behövde flytta. Mannen lämnade ifrån sig lägenhetsnyckeln till socialtjänstens tjänstemän och flyttade till ett annat boende som han hade beviljats bistånd för. Mannen klagade hos JO och uppgav att ”avhysningen” från träningslägenheten inte hade gått rätt till. JO konstaterar att det är relativt vanligt att en socialnämnd beslutar om bistånd i form av olika slags vård- och stödboenden, t.ex. genom att bevilja boende i en s.k. träningslägenhet. Om en socialnämnd ingår ett avtal med en enskild person som innebär att nämnden upplåter nyttjanderätten till bostaden mot betalning kan ett hyresförhållande uppstå mellan nämnden och den enskilde. JO framhåller i beslutet vikten av att en socialnämnd som tillhandahåller en bostad på ett tydligt sätt gör skillnad på när detta enbart grundas på ett offentligrättsligt beslut om bistånd och när nämnden ingår ett hyresavtal med den enskilde. I det senare fallet kan nämligen reglerna om hyra i 12 kap. jordabalken (JB) vara tillämpliga. De reglerna innebär bl.a. att socialnämnden, som hyresvärd, inte ensidigt kan besluta om att ta ifrån den enskilde nyttjanderätten till bostaden. JO konstaterar att träningslägenheten i det aktuella ärendet hade upplåtits genom ett offentligrättsligt beslut om bistånd och inte genom ett civilrättsligt avtal. Bestämmelserna i 12 kap. JB om hyra var därför inte tillämpliga på förhållandet mellan socialnämnden och biståndstagaren. Mannens rätt att vistas i lägenheten skulle således bedömas enligt de offentligrättsliga reglerna om bistånd. JO anser mot den bakgrunden att förvaltningen i detta fall inte agerade fel i förhållande till mannen när förvaltningen inte lät honom bo kvar i lägenheten.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialförvaltningen i Gävle kommun. Han var missnöjd med att socialförvaltningen hade avhyst honom från en bostad som han hade erhållit av förvaltningen. AA anförde bl.a. följande:

type: stycke

text: Den 16 januari 2013 erhöll han en lägenhet i Gävle kommun genom socialförvaltningen. Den 13 januari 2016 blev han underrättad per telefon om

text: att han skulle avhysas från lägenheten den 15 januari 2016. Det nämnda datumet kom två tjänstemän från förvaltningens boendestöd och han fick lämna ifrån sig nycklarna till lägenheten. Detta har inte gått rätt till. Efter avhysningen placerades han på ett boende för missbrukare.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Gävle kommun skulle yttra sig över det som framfördes i anmälan.

text: I ett remissvar anförde socialnämnden bl.a. följande:

text: AA, Gävle, har till JO inkommit med klagomål över nämndens handläggning av ett ärende rörande boende. Vid genomgång av aktuella handlingar och efter samtal med boendestödjare och chef vid Stödboendeenheten framkommer följande. AA beviljas 2013-01-10 bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL i form av vistelse i en s.k. träningslägenhet. I anslutning till boendet beviljades boendestöd från Omvårdnadsförvaltningen. I september 2014 tillkom insatser i form av socialtjänstens boendestöd. AA har under hela den aktuella boendeperioden haft ett omfattande stöd och tillsyn både dag och natt. Boendestörningar i och från lägenheten inkom relativt omgående och har fortsatt inkomma under hela den tid AA bott kvar. Störningsanmärkningarna har kommunicerats med AA. Beslutet om vistelse i träningslägenhet har omprövats var 6:e månad. Den senast gjorda överenskommelsen avser tiden 1/7 till 31/12-15. Lägenheten stängdes efter krav från fastighetsägaren 2016-01-15 och är lämnad i ett skick som kräver åtgärder för återställelse till icke obetydliga kostnader. AA har nu efter biståndsbeslut sitt boende vid Stallgatan som är socialtjänstens tillsynsboende. Socialtjänst Gävle har inte egna bostäder utan har en begränsad tillgång till bostäder och detta utifrån ett bostadssocialt samarbete med olika fastighetsägare och då främst allmännyttan. När personer av olika skäl inte tillåts skriva kontrakt direkt med fastighetsägare kan socialtjänsten träda in. För de flesta är en lösning s.k. övergångskontrakt/socialt kontrakt som är en form av andrahandskontrakt som omfattas av hyreslagens regler. För de som inte alltid får tillgång till s.k. övergångskontrakt är konstruktionen med bistånd till ett träningsboende med stöd nödvändigt för vår möjlighet att hjälpa personen att åter få fäste på bostadsmarknaden. Detta utifrån de krav som fastighetsägare tydligt ställer på vissa personer som tidigare vid ett flertal tillfällen misslyckats i sina boenden. Ett av de centrala kraven på socialtjänsten är att lägenheten vid allvarliga eller upprepade störningar ska stängas inom 24 timmar. En skriftlig överenskommelse görs mellan socialtjänst och personen i fråga. I denna överenskommelse finns ett antal regler att förhålla sig till. I dessa träningsboenden erläggs ingen hyra utan en egenavgift tas ut, f.n. 80 kr/dag. AA har inget biståndsbeslut till insatsen efter 31/12-2015. För socialtjänsten är denna konstruktion, med de förbehåll som uppställts från fastighetsägaren, ett viktigt inslag för att finna boendelösningar för särskilt utsatta grupper.

text: Till remissvaret bifogades bl.a. en handling daterad den 10 januari 2013 med en vårdplan och ett förslag till beslut om bistånd i form av en träningslägenhet, två handlingar benämnda Överenskommelse under vistelse i träningslägenhet, som gällde perioderna den 1 juli 2013–30 juni 2014 och den 1 juli 2014–

text: 31 december 2015, journalanteckningar från den 7 januari 2013–15 februari 2016 och uppsägning från AB Gavlegårdarna till socialtjänsten i Gävle kommun.

text: AA yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att det inte förekom störningar samt att han inte hade fått någon erinran om störningar.

text: Omständigheterna i det aktuella ärendet

text: Från och med den 10 januari 2013 till och med den 31 december 2015 var AA beviljad bistånd enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i form av boende i en s.k. träningslägenhet i Gävle kommun. Sedan september 2014 hade han ytterligare insatser i form av boendestöd. AA hade under hela boendeperioden ett omfattande stöd med tillsyn både dag och natt. Insatsen boende i träningslägenhet omprövades var 6:e månad, och det senaste beslutet gällde perioden från och med den 1 juli 2015 till och med den 31 december 2015. Av remissvaret och journalanteckningarna framgår det att klagomål om störningar i och från lägenheten förekom under hela den period som AA bodde i lägenheten, och att AA informerades om detta. I november 2015 planerades för en flytt mot bakgrund av att flera anmälningar om störningar hade kommit in till socialförvaltningen, men i början av december 2015 utökades i stället boendestödet med bl.a. tillsyn tre gånger per natt. Det fortsatte att komma in anmälningar om störningar under januari 2016, och den 13 januari 2016 fick AA besked om att han inte kunde bo kvar i lägenheten samt att han behövde flytta den 15 januari 2016. Den 15 januari 2016 hämtade tjänstemän från socialförvaltningen AA och följde med honom till ett jourboende. AA lämnade vid samma tillfälle ifrån sig sin nyckel till lägenheten.

text: Nämnden har i enlighet med vad som angetts ovan lämnat in bl.a. två handlingar benämnda Överenskommelse under vistelse i träningslägenhet. Av den överenskommelse som gällde fram t.o.m. den 31 december 2015 framgår överst i dokumentet att det rör biståndstagaren AA. Vidare anges bl.a. följande: Socialtjänst Gävle äger hyreskontraktet till lägenheten och Hemstagården disponerar denna lägenhet som bistånd enligt 4 kapitlet

text: 1 § socialtjänstlagen

text: . Detta innebär att klienten ej har besittningsrätt. Avgift för träningslägenheten är 2 400 kr/månad (80 kr/dygn) […] Betalar man inte avgiften riskerar man att bli avhyst. Klienten förbinder sig att följa upprättad vårdplan under biståndstiden. --- Får personal kännedom och indikationer om att biståndstagaren är aktiv i missbruk stängs träningslägenheten omedelbart. --- Socialtjänst Gävles personal kommer regelbundet att träffa klienten under biståndstiden. De har befogenhet att gå in med huvudnyckel. Framkommer uppgifter om klagomål, störningar, hot och våld, kriminell aktivitet, avvikelser från upprättad genomförandeplan skall biståndet omprövas/avslutas alternativt en tillfällig stängning träningslägenheten.

text: --- Ovanstående punkter är förstådda och accepterade av undertecknad biståndstagare. I den överenskommelse som gällde för den första tidsperioden har det även angetts att klienten inte har besittningsrätt enligt hyreslagen utan endast kan vistas i träningslägenheten under biståndstiden.

text: Bedömning

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 §

text: SoL). Med begreppet ”livsföring i övrigt” avses alla de olika behov som den enskilde kan ha för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Valet av hjälpåtgärder beror på omständigheterna i varje enskilt fall. Insatsen i sig ska vara lämplig och ska utformas i samförstånd med den hjälpbehövande. Den enskilde har dock ingen ovillkorlig rätt att erhålla viss bestämd insats.

text: Det förekommer att enskilda vänder sig till socialnämnden och ber om hjälp med att skaffa en bostad. Varken i

text: socialtjänstlagen

text: eller i förarbetena till lagen finns det någon bestämmelse eller något uttalande om att socialnämndens åligganden omfattar att tillhandahålla bostad åt bostadslösa i allmänhet (jämför

text: prop. 1979/80:1 s. 200

text: och

text: samt

text: prop. 2000/01:80 s. 92

text: ). I rättspraxis har man dock ansett att en enskild person har rätt till bistånd från socialnämnden genom att den ska tillhandahålla eller ombesörja en bostad som uppfyller kraven på en skälig levnadsnivå, om den enskilde är helt bostadslös och har speciella svårigheter att på egen hand skaffa bostad (se bl.a.

text: RÅ 1990 ref. 119

text: och 2004 ref. 130).

text: Det är alltså möjligt för en socialnämnd att ge bistånd i form av en bostad. Det är dock ovanligt att nämnden ger bistånd i form av en bostad som inte innefattar eller är kombinerat med något annat stöd. Däremot förekommer det ofta att socialnämnden beviljar bistånd i form av olika vård- och stödboenden, t.ex. boende i en s.k. träningslägenhet.

text: Av 8 kap. 1 och 2 §§ SoL framgår att socialtjänsten har rätt att ta ut en avgift för vissa insatser. En biståndsinsats i form av boende kan även förenas med vissa villkor eller ordningsregler. Jag går inte närmare in på dessa frågor i detta beslut.

text: Om en socialnämnd när den tillhandahåller en bostad ingår ett avtal med den enskilde som innebär att nämnden upplåter nyttjanderätten till bostaden mot betalning uppkommer ett hyresförhållande mellan nämnden och den enskilde. Då är reglerna i

text: 12 kap.

text: jordabalken

text: (JB) om hyra tillämpliga. Detta innebär bl.a. att socialnämnden, som hyresvärd, inte ensidigt kan besluta om att ta ifrån den enskilde nyttjanderätten till bostaden. Socialnämnden ska då följa de regler som finns i

text: jordabalken

text: om t.ex. förverkande av hyresrätten. Om socialnämnden

text: anser att den enskilde har förverkat hyresrätten, kan den inte heller själv ta sig rätt genom att t.ex. byta lås till lägenheten, utan avhysning ska ske i enlighet med de bestämmelser som finns i

text: utsökningsbalken

text: . Jag kan i denna del hänvisa till flera tidigare JO-beslut, bl.a. JO 1993/94 s. 233, dnr

text: och 4003- 1990, samt JO:s beslut den 23 september 2015, dnr

text: , den 2 november 2011, dnr 4620-2010, den 26 april 2001, dnr 590-2000, och den 31 januari 2017, dnr 7023-2015. Jag vill framhålla vikten av att en socialnämnd på ett tydligt sätt gör skillnad på fall där det är fråga om ett offentligrättsligt beslut om bistånd respektive när nämnden ingår ett hyresavtal med den enskilde (som i och för sig kan vara en följd av ett beslut om bistånd). Det är givetvis viktigt att den enskilde får tydlig information från nämnden och verkligen förstår under vilka former och villkor han eller hon erhåller ett boende.

text: Såvitt framgår av remissvaret och de handlingar som jag har tagit del av har träningslägenheten upplåtits till AA genom ett offentligrättsligt beslut om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL och inte genom ett civilrättsligt avtal. Bestämmelserna i

text: 12 kap.

text: JB om hyra har därför inte varit tillämpliga på förhållandet mellan socialnämnden och AA. AA:s rätt att vistas i lägenheten ska således bedömas enligt de offentligrättsliga reglerna om bistånd.

text: Den aktuella biståndsinsatsen var tidsbegränsad och hade upphört när AA fick besked om att han behövde flytta. Enligt det som har kommit fram uppfyllde han inte heller längre de krav som hade varit förenade med biståndet. AA verkar ha lämnat ifrån sig lägenhetsnyckeln till tjänstemännen vid socialförvaltningen frivilligt. Han blev omgående beviljad bistånd för ett jourboende, och en planering påbörjades för att hitta en annan boendelösning för honom.

text: Mot bakgrund av vad som har kommit fram kan jag inte se att förvaltningen i detta fall agerade fel i förhållande till AA när förvaltningen inte lät honom bo kvar i lägenheten.

text: Vad AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslut Inhibition Överklagande

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västernorrlands län för handläggningen av ett ärende om återkallelse av tillstånd att driva handel med vapen

text: AA begärde i en anmälan, som kom in till JO den 31 augusti 2006, att JO skulle granska Polismyndighetens i Västernorrlands län handläggning av ett ärende om återkallelse av tillstånd att bedriva handel med vapen. Han uppgav sammanfattningsvis följande. Den 3 juli 2006 fick han ett beslut från polismyndigheten om återkallelse av hans tillstånd att driva vapenhandel. I beslutet angavs att verksamheten skulle vara avvecklad till den 31 augusti 2006. Han överklagade polismyndighetens beslut och begärde längre tid för avvecklingen. Polismyndigheten hade den 30 augusti 2006 ännu inte vidtagit någon åtgärd med anledning av hans överklagande.

text: Till anmälan bifogades polismyndighetens beslut den 29 juni 2006 i ärende dnr 2200V01-Av-558-00546/2006.

text: Utredning

text: Från polismyndigheten infordrades och granskades vissa handlingar i det aktuella ärendet och från Länsrätten i Västernorrlands län infordrades och granskades bl.a. domen i mål 1945-06 E. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från polisintendenten BB och assistenten CC. Följande framkom.

text: Den 29 juni 2006 beslutade polismyndigheten med stöd av

text: 6 kap. 3 § vapenlagen (1996:67)

text: att återkalla Br Wallström Sports, AA, tillstånd att bedriva handel med vapen. I beslutet angavs att avveckling av handeln skulle ha skett senast den 31 augusti 2006. Som skäl för beslutet hänvisade polismyndigheten till anmärkningar som framkommit i samband med inspektion, bl.a. att ett flertal transaktioner från privatpersoner och förvärv från vapengrossister inte införts i inköps- respektive försäljningsböcker och att skrotningsintyg utfärdats för vapen som ännu inte skrotats. Av beslutet framgick att AA hade uppgett bl.a. att han för närvarande höll på att avveckla verksamheten.

text: Genom en skrift, som kom in till polismyndigheten den 10 juli 2006, överklagade AA polismyndighetens beslut. I överklagandet anförde AA att han accepterade beslutet att upphöra med vapenhandeln, men att han ansåg att den tid myndigheten

text: angett var för kort. Han begärde att han skulle medges tid för avveckling till den 31 december 2006.

text: Polismyndigheten, genom BB, överlämnade den 28 augusti 2006 AA:s överklagande till länsrätten med ett eget yttrande i saken. Överklagandet jämte polismyndighetens yttrande kom in till länsrätten den 5 september 2006.

text: Polismyndigheten verkställde beslutet i början av september månad genom att de vapen som inte var sålda per den 31 augusti 2006 hämtades in till polisen.

text: Länsrätten biföll i en dom den 31 oktober 2006 AA:s överklagande och ändrade polismyndighetens beslut på så sätt att avveckling av handeln med vapen skulle ha skett senast den 31 december 2006. Med anledning av länsrättens dom lämnade polismyndigheten därefter tillbaka de vapen till AA, som han önskade åter.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att AA:s överklagande, som kom in till polismyndigheten den 10 juli 2006, överlämnades till länsrätten först den 28 augusti 2006 och vilka överväganden som låg bakom att polismyndighetens beslut verkställdes trots att AA överklagat beslutet.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar i vilket anfördes bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Ett ärende om återkallelse av vapenhandlartillstånd regleras genom

text: vapenlagen

text: vapenförordningen (1996:70)

text: och rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (

text: RPSFS 2002:9

text: , FAP 551-3). Utöver dessa författningar regleras också polismyndighetens handläggning av ärenden genom

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: och polismyndighetens lokala tjänsteföreskrift 502-1, handläggning av överklagat ärende. Inledningsvis konstaterar polismyndigheten att beslut om återkallelse av vapenhandlartillstånd är en ingripande åtgärd och att det är av största vikt att dessa ärenden handläggs på ett noggrant och rättssäkert sätt. Av

text: 24 § förvaltningslagen

text: följer att polismyndigheten ska pröva om ett överklagande har inkommit i rätt tid. Om så är fallet ska enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: överklagandet och övriga handlingar överlämnas till länsrätten om inte myndigheten med stöd av

text: 27 §

text: ändrar sitt beslut. Nämnda föreskrifter saknar direkt angivelse inom vilken tid överlämnandet ska ske. Med de allmänna kraven på snabbhet och enkelhet vid handläggningen, ligger det i sakens natur att det ska ske utan dröjsmål. Det inkomna överklagandet från AA har diarieförts och senare vidarebefordrats till beslutsfattare i enlighet med lokala föreskrifter. Gällande rutiner vid myndigheten är att beslutsfattare upprättar ett yttrande som bifogas vid över-lämnande till länsrätten i de fall en omprövning av beslutet inte är aktuellt. Att överklagandet från AA inte tidigare överlämnats till länsrätten är naturligtvis inte tillfredsställande. Polismyndigheten har härigenom inte mött kravet på skyndsamhet som ställs. Handläggningen är därmed behäftad med brister som är att hänföra till att det vid den aktuella tidpunkten var hög arbetsbelastning i kombination med semesterperiod och att ärendet tillfälligt kom på avvägar beroende på den mänskliga faktorn. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Polismyndigheten har rutiner och system för att förhindra att detta ska kunna hända.

text: Polismyndigheten har för avsikt att ytterligare informera om vikten av att tillämpa det system som finns för bevakning för att ytterligare motverka att liknande händelser inträffar.

text: Vidare vad gäller verkställigheten av återkallelsebeslutet och vilka överväganden som låg bakom detta.

text: Återkallelse av vapenhandlartillstånd ska endast i undantagsfall gälla omedelbart. Polismyndigheten gjorde bedömningen att det i detta fallet inte förelåg sådana särskilda skäl som avses i

text: 10 kap 2 § vapenlagen

text: och angav med anledning av detta att verksamheten skulle vara avvecklad inom ca två månader, vilket bedömdes vara skäligt med hänsyn till verksamhetens omfattning och de brister som framkommit i hur den sköttes. Polismyndighetens verkställighet av återkallelsen vidtogs efter det att ärendet överlämnats till länsrätten för överprövning. Den högre instansen som har att pröva huruvida inhibition ska meddelas har därmed haft möjlighet att vidta denna åtgärd. Inhibition meddelades dock inte. Det är polismyndighetens uppfattning att verkställigheten av återkallelsebeslutet varit korrekt och inte inneburit att Wallström lidit någon rättsförlust. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Verkställigheten av det överklagade beslutet m.m. Ett tillstånd att driva handel med skjutvapen ska enligt

text: 6 kap. 3 § vapenlagen

text: återkallas av polismyndigheten om tillståndshavaren inte längre driver yrkesmässig handel, förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Tillståndet får också återkallas om tillståndshavaren har åsidosatt en bestämmelse i

text: vapenlagen

text: eller en föreskrift eller ett villkor som meddelats med stöd av lagen. Av

text: 10 kap. 2 § vapenlagen

text: framgår att en polismyndighets beslut enligt denna lag ska gälla omedelbart, om inte annat förordnas. En polismyndighets beslut om återkallelse av handelstillstånd ska dock gälla omedelbart endast i de fall då så har förordnats i beslutet. Ett sådant förordnande får meddelas om det finns särskilda skäl.

text: Det kan nämnas att den nuvarande huvudregeln, att beslut om återkallelse av handelstillstånd gäller först sedan beslutet vunnit laga kraft, infördes genom bestämmelser i 1973 års vapenlag (

text: ). I förarbetena till denna lag framhölls att det, med hänsyn till den betydelse som ett beslut om återkallelse av tillstånd att idka handel med vapen kan ha, synes motiverat att sådant beslut av polismyndighet blir omedelbart verkställbart först efter särskilt förordnande i beslutet (

text: prop. 1973:166 s. 121

text: f.). I en utredningsrapport som propositionen hänvisade till hade, med hänvisning till den betydelse frågan om handelstillstånd kan ha för den enskilde, uttryckts att det i ärenden angående sådant tillstånd borde finnas möjlighet att få saken prövad av Kungl. Maj:t genom överklagande och att verkställighet av polismyndighetens beslut om återkallelse av sådant tillstånd i normalfallen inte borde få ske innan beslutet har vunnit laga kraft (se

text: a. prop. s. 76

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (FAP 551-3). I allmänna råd angående återkallelse av tillstånd till handel anges att det endast är i undantagsfall som handelstillstånd bör återkallas

text: med omedelbar verkan med stöd av

text: 10 kap. 2 § vapenlagen

text: . Vidare anges att det av nämnda bestämmelse följer att ett omhändertagande av vapen i samband med ett beslut om återkallelse av ett vapenhandlartillstånd ska göras endast i de fall då så har förordnats i beslutet och endast om det finns särskilda skäl.

text: Som redan konstaterats är således huvudregeln den att ett beslut av det slag som det här är fråga om inte gäller, och därmed inte heller får verkställas, innan det har vunnit laga kraft. Undantag från denna regel kan endast ske om myndigheten finner att det finns särskilda skäl för omedelbar verkställighet och meddelar ett särskilt förordnande av den innebörden.

text: I det nu aktuella fallet hade polismyndigheten gjort bedömningen att det inte förelåg sådana särskilda skäl som avses i

text: 10 kap. 2 § vapenlagen

text: , dvs. enligt myndigheten saknades skäl att förordna att beslutet skulle gälla omedelbart. Polismyndigheten angav i stället att verksamheten skulle vara avvecklad vid en tidpunkt som inföll cirka två månader senare.

text: När polismyndigheten verkställde beslutet i september 2006, sedan den av myndigheten angivna avvecklingstidpunkten hade passerats, hade det ännu inte vunnit laga kraft. Eftersom polismyndigheten inte förordnat att beslutet skulle gälla omedelbart saknades det alltså lagliga förutsättningar att då verkställa detta. Polismyndigheten handlade således fel när den redan vid denna tidpunkt lät verkställa återkallelsebeslutet.

text: Jag vill, med anledning av vad polismyndigheten anfört i sitt remissvar om att länsrätten inte meddelade inhibition i ärendet, särskilt framhålla att det saknades förutsättningar för länsrätten att meddela inhibition eftersom polismyndighetens beslut inte gällde omedelbart. När ett beslut inte blir gällande förrän det har vunnit laga kraft saknar frågan om inhibition aktualitet. Överklagandet har i detta fall suspensiv verkan (Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2:a uppl. s. 366).

text: Det kan således konstateras att utformningen av polismyndighetens beslut i denna del var felaktig. Jag hade däremot inte haft någon erinran om polismyndigheten i stället t.ex. angett att verksamheten skulle vara avvecklad inom tre månader från det att beslutet vunnit laga kraft (jfr

text: 7 kap.

text: och

text: 2 §§

text: vapenlagen

text: Följaktligen förtjänar polismyndigheten kritik för sin åtgärd att verkställa beslutet innan det hade vunnit laga kraft och även för utformningen av beslutet.

text: Handläggningen av överklagandet Vid en polismyndighets handläggning av vapenärenden är

text: förvaltningslagen

text: tillämplig. I

text: 7 § förvaltningslagen

text: föreskrivs som ett allmänt krav på handläggningen att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. När en myndighets beslut har överklagats, gäller enligt

text: 24 § förvaltningslagen

text: att den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Om skrivelsen inte avvisas ska den myndighet som har

text: meddelat det överklagade beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet (

text: 25 § förvaltningslagen

text: ). I

text: och

text: 28 §§

text: förvaltningslagen

text: finns regler om omprövning. – Frågan om inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet ska överlämna överklagandeskriften och övriga handlingar till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att ett överlämnande – när sådant ska äga rum – måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen

text: om snabb och enkel handläggning m.m. ska vara vägledande även i detta hänseende (

text: prop. 1985/86:80

text: s.77). När omprövning inte företas, bör överlämnandet normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten (JO 2003/04 s.179).

text: I det nu aktuella fallet kom skrivelsen från AA med överklagande av beslutet den 29 juni 2006 in till myndigheten den 10 juli 2006. Polismyndigheten vidtog emellertid inte någon åtgärd med anledning av överklagandet förrän den 28 augusti 2006. Överklagandet och polismyndighetens yttrande kom in till länsrätten först den 5 september 2006, dvs. vid en tidpunkt som för övrigt inföll efter den tid som myndigheten satt ut för avvecklingen av AA:s verksamhet. Jag kan således konstatera att polismyndighetens handläggning när det gäller överklagandet inte skedde i överensstämmelse med det krav på skyndsamhet som föreskrivs i

text: 7 § förvaltningslagen

text: Polismyndigheten har som skäl till dröjsmålet hänvisat till bl.a. hög arbetsbelastning och till att det var semestertider under den aktuella perioden. Även med beaktande av dessa omständigheter är jag kritisk till att det dröjde drygt en och en halv månad innan överklagandet översändes till länsrätten. Det måste naturligtvis finnas fungerande rutiner vid en myndighet för att hantera överklaganden av myndighetens beslut även under semestertider. Dröjsmålet ter sig än mer anmärkningsvärt med hänsyn till att polismyndigheten i sitt beslut hade angivit att AA:s verksamhet skulle vara avvecklad senast den 31 augusti 2006. Polismyndigheten förtjänar således kritik även i detta avseende.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Behörighet
Långsam handläggning

title: Kritik mot en länsrätt för brister i handläggningen av ett överklagande som inte skulle prövas av domstolen utan av en förvaltningsmyndighet

text: Anmälan

text: AA, BB, CC, DD och EE framförde i en anmälan till JO klagomål mot Länsrätten i Vänersborg med anledning av handläggningen av ett överklagande. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande. Kommunfullmäktige i Alingsås kommun beslutade i protokoll den 25 april 2001 att anta detaljplan för kvarteret Druvan i Alingsås. Genom en skrivelse den 11 maj 2001 till Länsrätten i Vänersborg överklagade AA, BB, CC, DD och EE beslutet. I överklagandet angavs vilket beslut som överklagades. Länsrätten begärde in yttrande i målet från Alingsås kommun. I ett beslut den 8 juni 2001 konstaterade domstolen att överklagandet enligt

text: 13 kap. 2 § plan- och bygglagen

text: (1987:10, PBL) skulle prövas av länsstyrelsen och att överklagandeskriften skulle ha getts in till kommunen. Länsrätten beslutade därför att överlämna målet till kommunen för vidare handläggning. Kommunen avvisade överklagandet som för sent inkommet. Kommunens beslut överklagades till länsstyrelsen som avslog överklagandet.

text: AA, BB, CC, DD och EE ansåg att handläggningen i länsrätten hade tagit för lång tid.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till länsrätten.

text: I yttrande anförde lagmannen FF, efter samråd med ansvarig rotelinnehavare rådmannen GG, följande. Enligt 13 kap 1 § (

text: ) plan- och bygglagen (PBL) får följande beslut enligt denna lag överklagas i den ordning som föreskrivs för laglighetsprövning enligt

text: 10 kap

text: kommunallagen (1991:900)

text: , nämligen kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan, kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt en kommunal nämnd att anta, ändra eller upphäva detaljplaner och områdesbestämmelser eller att fatta beslut om skyldighet för fastighetsägare att betala kostnader för gator och andra allmänna platser eller att fatta beslut om villkoren för sådan betalning, kommunfullmäktiges och kommunala nämnders beslut att inte anta, ändra eller upphäva en detaljplan, områdesbestämmelser eller en fastighetsplan,

text: kommunfullmäktiges och kommunala nämnders beslut om grunderna för skyldighet att betala kostnader för gator och andra allmänna platser och om generella villkor för sådan betalning, kommunfullmäktiges beslut om taxa i ärenden hos byggnadsnämnd samt kommunalförbunds och regionplaneförbunds fullmäktiges beslut om regionplan. Andra beslut rörande gatukostnader än de som anges i första stycket 4 får ej överklagas. Att tvister rörande gatukostnader prövas av fastighetsdomstol framgår av 15 kap 8 §. Av

text: 13 kap 2 §

text: PBL framgår att andra beslut enligt denna lag av kommunfullmäktige och kommunala nämnder än de som anges i 1 § får överklagas hos länsstyrelsen. Tiden för överklagande av sådana beslut regleras i

text: 13 kap 3 §

text: PBL. I

text: 10 kap 1 § kommunallagen (1991:900)

text: stadgas att varje medlem av en kommun eller ett landsting har rätt att få lagligheten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att överklaga dem hos länsrätten. Av 8 § framgår att ett överklagat beslut skall upphävas, om det inte har tillkommit i laga ordning, beslutet hänför sig till något som inte är en angelägenhet för kommunen eller landstinget, det organ som har fattat beslutet har överskridit sina befogenheter, eller beslutet strider mot lag eller annan författning. Något annat beslut får inte sättas i det överklagade beslutets ställe. Av 10 kap 3 § framgår att föreskrifterna i detta kapitel inte gäller om det i lag eller annan författning finns särskilda föreskrifter om överklagande.

text: Följande har inträffat.

text: Aktuellt mål registrerades hos länsrätten den 16 maj 2001 då överklagandet och fyra andra aktbilagor kom in från klagandena. Av överklagandet, som var ställt till länsrätten, framgick att det avsåg ett beslut av kommunfullmäktige och det hävdades bl.a. i skrivelsen att en ledamot skulle anses jävig. Registratorn vid länsrätten bedömde, efter samråd med en rådman (som inte stod på tur för lottning av målet), att målet avsåg laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: och registrerade det som ett sådant. Målet lottades därefter på rotel 8 (rådmannen GG) och överlämnades till rotelkansliet. Rutinen är där att en rotelsekreterare lämnar förslag till åtgärd, varefter en jurist (notarie eller föredragande) granskar om den föreslagna åtgärden är riktig. I tveksamma fall sker samråd med ansvarig rådman på roteln. I aktuellt fall har granskningen på roteln lett fram till en beställning riktad till Alingsås kommun att bl.a. komma in med anslagsbevis och yttrande i målet. Beställningen undertecknades av rotelsekreteraren och sändes iväg torsdagen den 17 maj 2001, dvs. dagen efter det att målet kom in till länsrätten. Beställningen bör ha kommit kommunen tillhanda senast måndagen den 21 maj. Om kommunen bedömde att överklagandet avsåg något annat än laglighetsprövning borde kommunen med tanke på besvärstiden, som enligt kommunens avvisningsbeslut gick ut den 24 maj (Kristi Himmelsfärds dag), omgående ha tagit kontakt med länsrätten. Först i början av vecka 23 (efter besvärstidens utgång) kontaktades notarien på roteln per telefon av en tjänsteman hos Alingsås kommun. Denne ifrågasatte om målet avsåg en laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: . I samråd med rådmannen på roteln kom man därvid fram till att överklagandet skulle prövas av länsstyrelsen och att kommunen därför borde göra rättidsprövning. Beslut att överlämna målet till Alingsås kommun fattades den 8 juni 2001 av rådmannen som ensamdomare.

text: Länsrättens bedömning.

text: Besvärsskriftens utformning och det förhållandet att den var direkt ställd till länsrätten medför knappast att registrators åtgärd kan klandras. Inte heller den

text: tidsmässigt fortsatta hanteringen av målet från länsrättens sida ter sig anmärkningsvärd. Så snart rotelinnehavaren fick klart för sig att målet kunde avse annat än laglighetsprövning, varigenom länsrätten i enlighet med

text: 10 kap 3 § kommunallagen

text: blev förhindrad att handlägga målet, överlämnades handlingarna till Alingsås kommun. För att i möjligaste mån undvika att något liknande upprepas har länsrätten som rutin infört att registrator i fall av tveksamhet alltid skall rådgöra med den rådman, som om ärendet blir lottat, kommer att handlägga detsamma. AA, BB, CC, DD och EE kommenterade remissyttrandet och uppgav bl.a. att de hade ansökt hos kammarrätten om återställande av försutten tid. De framförde också klagomål mot Alingsås kommun.

text: I beslut den 8 november 2002 anförde JO Berggren följande.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: skall en länsrätt eller kammarrätt om den i samband med att ett mål inleds finner att den saknar behörighet att handlägga målet, om en annan motsvarande domstol är behörig, under vissa angivna förutsättningar överlämna handlingarna i målet till den domstolen. Paragrafen reglerar endast överlämnande till en annan allmän förvaltningsdomstol. Frågan om överlämnande till en förvaltningsmyndighet är oreglerad. Ett skyndsamt ställningstagande i behörighetsfrågan är dock särskilt angeläget i ett sådant fall eftersom den som inlett målet vid rättidsprövningen inte får tillgodoräknas tiden innan överklagandet kommit in till beslutsmyndigheten eller till rätt överinstans.

text: Av det nyss sagda följer att domstolen utan dröjsmål haft att ta ställning till om den varit rätt instans att pröva det ingivna överklagandet. Av utredningen framgår att länsrätten inledningsvis gjorde bedömningen att det aktuella överklagandet avsåg laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: . Länsrätten begärde yttrande i målet från Alingsås kommun. Till stöd för att överklagandet avsåg laglighetsprövning talade visserligen de omständigheterna att överklagandet rörde ett beslut av kommunfullmäktige och att överklagandeskriften getts in direkt till länsrätten. I överklagandeskriften angavs emellertid, redan inledningsvis, att den rörde ett beslut av kommunfullmäktige att anta en detaljplan. Vid en närmare kontroll av bestämmelserna i

text: 13 kap.

text: och

text: 2 §§

text: PBL borde länsrätten redan i samband med att överklagandet kom in till domstolen ha kunnat sluta sig till att överklagandet skulle prövas av länsstyrelsen.

text: Länsrättens handläggning är mot bakgrunden av det sagda inte godtagbar och förtjänar kritik. Jag noterar att länsrätten har infört nya rutiner för att undvika att något liknande upprepas.

text: Vad AA, BB, CC, DD och EE har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten Dalarna, närpolisområde Falun, med anledning av handläggningen av en mordutredning

text: Initiativet

text: I en artikel i Expressen den 20 oktober 2003 gjordes gällande att Polismyndigheten Dalarna inte hade tid att utreda det s.k. AA-mordet som inträffade för ungefär tre år sedan. Enligt uppgifter i artikeln hade polismannen BB under det senaste året varit ansvarig för utredningen och han hann inte med att bearbeta de nya tips som kom in; utöver mordutredningen hade han 55 andra utredningar på sitt bord och tvingades därför arbeta med annat som var mer akut.

text: Mot bakgrund av de uppgifter som kom fram i tidningsartikeln beslutade dåvarande chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh att ta upp saken till utredning som ett initiativärende.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades den 21 oktober 2003 från inspektören BB, närpolisområde Falun, varvid han uppgav i huvudsak följande. Han är utredningsman vid Näpo Faluns utredningsavdelning som leds av kommissarien CC. Den aktuella förundersökningen om AA-mordet omfattar minst 30 A4-pärmar. Sedan årsskiftet 2002/03 har han ensam arbetat med mordutredningen. Han hand-lägger därutöver ett stort antal andra ärenden; för närvarande har han 49 pågående ärenden (rån, grov misshandel m.m.). Han har därför tidvis inte möjlighet att arbeta med mordutredningen. Han bedömer att han sedan årsskiftet endast har kunnat lägga ned ca två procent av sin arbetstid på mordutredningen. I utredningen finns det 30 registrerade tips och 70-80 oregistrerade tips som ännu inte har bearbetats. Han har vid flera tillfällen påtalat för CC att han inte hinner med mordutredningen men på grund av bristande resurser har han inte fått någon hjälp eller avlastning.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av förundersökningen rörande AA-mordet, varvid polismyndigheten särskilt skulle informera om de utredningsresurser som finns vid utredningsavdelningen och som ställs till förfogande för den aktuella förundersökningen.

text: I polismyndighetens remissvar anfördes följande.

text: Följande befattningshavare har lämnat redogörelse för sin och sin enhets del respektive handläggning av förundersökning rörande det s.k. ”AA-mordet”, nämligen: Kommissarie CC, chef för utredningsenheten vid närpolisområde Falun och ansvarig för den aktuella utredningen Polisintendent DD, chef för myndighetens polisoperativa samordningsenheten (POS) Inspektör EE, chef för myndighetens våldsrotel och kommissarie FF, fu-registrator i utredningen Inspektör BB, samordnare av inkomna tips i ”AA-utredningen”. Av redogörelserna framgår bl. a. följande:

text: Utredningsresurser inom Närpolisområde Falun

text: Utredningsenheten består av en chef, en biträdande chef samt 18 poliser. Av dessa arbetar 8 poliser med utredningar på heltid, 2 på deltid, 5 i jourtjänst med åligganden i länet samt 3 med speciella tjänster, som tekniker, KUT-samordnare och ungdomsutredare. Under semesterperioden juni-augusti år 2003 arbetade de som var i tjänst enbart med akuta ärenden, frihetsberövade, besöksförbud och andra högt prioriterade ärenden. Under semestertiden fanns det 5 poliser i tjänst vid varje period.

text: Utredningsresurser i ”AA-utredningen” under tiden 4 juni 2000 - februari 2001

text: Mordet på AA inträffade söndagen den 4 juni 2000 c:a kl. 02.15. Ett vittne såg början till händelsen och larmade polis efter ungefär en timme. Den första veckan arbetade samtliga utredare i närpolisområde Falun med mordet. Efter denna vecka ersattes några av poliser från andra närpolisområden i länet. En registrator från Rikskriminalpolisen (RKP) samt 2 civila assistenter kallades in. C:a 15 poliser arbetade då med mordutredningen. Med den personalstyrkan fortskred arbetet fram till andra veckan i oktober 2000 då förstärkning från Riksmordkommissionen anlände. Kontakt hade tagits i början av utredningen. Riksmordkommissionen ställde 12 personer till utredningens förfogande och polismyndigheten lika många. Sammanlagt arbetade 24 personer i 5 månader med ärendet fram till februari 2001, då Riksmordkommissionen lämnade Falun.

text: Utredningsresurser fr.o.m. februari 2001 till och med december 2001

text: Personalstyrkan minskades till 8 poliser från myndigheten och den numerären bibehölls under hela år 2001. Riksmordkommissionen förstärkte styrkan med 7 man under 14 dagar i april månad.

text: Utredningsresurser fr.o.m. 1 januari 2002

text: Polismyndigheten inrättade fr.o.m den 1 januari 2002 en Polisoperativ samordningsenhet (POS) med uppgift att arbeta med samordning och i vissa fall direkt ledning av polisoperativ verksamhet. Utredningsresursen i AA-utredningen minskades ytterligare och 4 poliser arbetade med utredningen fram till halvårsskiftet. Då bestämdes, efter en gemensam bedömning av POS och närpolisområde Falun, att understödjande utredare skulle återgå till respektive enhet och att Falun skulle hantera ärendet med den resurs enheten själv disponerade. ”Tipsinflödet” var då så lågt att det bedömdes att en polis skulle kunna hantera inflödet av uppgifter och att någon förstärkning från annan enhet inte fordrades. Ansvaret för registreringen i förundersökningsbasen (fu-registreringen) skulle dock även fortsättningsvis skötas av våldsroteln. Inspektör BB åtog sig frivilligt uppdraget att hantera inkomna tips efter sommarsemestern. Till sin hjälp de två första månaderna hade han inspektör GG från

text: Ludvika som hade arbetat med utredningen sedan augusti år 2000. Överenskommelsen med AA var att han skulle arbeta med sina lokala utredningar samt uppgifter/tips som kom in till mordutredningen. Polismyndigheten har nu inkommenderat inspektör GG att t.o.m. december månad arbeta med de tips som finns i utredningen.

text: Ärenderegistreringen

text: Ärendet har från början registrerats enligt de bestämmelser som finns om förundersökningsregistrering. Registreringen har fortsatt under hela utredningstiden. Det bestämdes att registreringen skulle fortgå oavsett hur många utredare som var engagerade i utredningen. Alla nyinkomna handlingar skulle fortlöpande registreras av kommissarie FF för att sedan föras in i nummerliggaren av inspektör EE. I nummerliggaren framgår när handlingen (uppslaget) inkommit, var handlingen finns och när den är färdigbehandlad. Dessa rutiner har fortlöpande delgetts all involverad personal. Kommissarie FF är en av två registerförare i polismyndigheten Dalarna.

text: Inkomna tips

text: 35 tips/uppslag har lagts ut på den lokale utredaren BB. Till dessa har utredningsdirektiv av olika slag meddelats. Med anledning av nu aktuellt ärende har samtliga tips och handlingar gåtts igenom av chefen för våldsroteln och kommissarie FF. Bland de handlingar som kontrollerats fanns 55 oregistrerade tips och de 35 tips som BB ursprungligen fick. Ca 20 av de 55 oregistrerade uppslagen inkom efter TV-programmet ”Förnimmelse av mord” och kom från s k ”Sierskor”. Dessa och övriga 35 uppslag har för närvarande inte bedömts kräva ytterligare utredningsresurser. Som framgår ovan arbetar inspektör GG nu med aktuella tips.

text: BB har lämnat följande redogörelse om sin arbetsuppgift i ”AA-utredningen”.

text: ”Min uppgift är att ta emot tips under kontorstid i ärendet samt följa de instruktioner som skrivits ned efter att uppslaget registrerats. Spaningsledaren CC tar del av inkomna uppslag samt gör en första bedömning ifall någon åtgärd bör ske omedelbart eller om uppgifterna i spaningsuppslaget kan bearbetas senare. När CC läst uppslaget tar jag del av materialet, läser och gör erforderliga dataslagningar på uppgifterna som förekommer i uppslaget innan det registreras. Under hösten 2002 fick jag och GG en kort information av kommissarie FF hur registreringen av spaningsuppslag fungerar. Även de tips som var oregistrerade när Expressens reporter ringde har CC tagit del av. Dessa skulle senare ha överlämnats för registrering.”

text: CC:s kommentarer med anledning av AA:s uppgifter.

text: ”I mordutredningen är det av stor vikt att inkomna uppgifter – tips snarast registreras i Fu-basen i utredningen. Detta bland annat för att inga uppgifter skall bli liggande och glömmas bort. Alla uppgifter skall också vara sökbara och kunna bedömas av registrator och chefen för förhörsgrupp. Det är av stor vikt att inkomna uppgifter registreras omedelbart. Den 6 november 2003 finns 35 uppgifter – tips gällande mordutredningen utlämnade till AA för bearbetning. AA själv har uppgivit att det finns 70-80 oregistrerade tips som inte bearbetats. Dessa tips borde vara registrerade i Fu-basen och inte ligga hos AA. Inflödet av tips hösten 2002 och fram till nu har inte varit av den omfattning att det funnits behov av att ha fler utredare inkopplade på mordutredningen än en person.

text: Min bedömning har varit att en utredare skulle kunna handlägga inkomna tips och även lokala brottsutredningar.”

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten anser att mordutredningen haft tillgång till den personalresurs som kunnat ställas till förfogande med hänsyn till övrig verksamhet. I resursen inräknas även riksmordkommissionens olika förstärkningsrörelser. Utredningsläget under senare tid har uppenbarligen varit så att CC gjort en korrekt bedömning av personalbehovet. Vad gäller BB och hans uppgift att hantera inkomna tips anser myndigheten att han haft tillräcklig information om hur registreringen skulle ske. Vad som framkommit i ärendet ger dock myndigheten anledning konstatera vissa brister fr.o.m. sommaren 2003 i rutinerna kring i första hand den sk furegistreringen. Numera är samtliga involverade överens om gällande rutiner. Även om vissa formella brister konstaterats har utredningen dock materiellt fungerat tillfredsställande. Polismyndigheten anser inte att de konstaterade bristerna i rutinerna gällande den s.k. fu-registreringen har påverkat utredningen negativt. I samband med JO:s inspektion av Polismyndigheten Dalarna den 22-24 mars 2004 inhämtades kompletterande upplysningar om handläggningen av AA-mordet efter halvårsskiftet 2002, se bifogad promemoria.

text: Bedömning

text: Av uppgifter i pressen framgick att polisen i Dalarna inte hade tid att utreda det s.k. AA-mordet som inträffade i juni 2000. Detta föranledde Claes Eklundh att ta upp ett initiativärende för att bl.a. utröna vilka utredningsresurser som polismyndigheten, närpolisområde Falun, förfogade över för mordutredningen. Det skall nämnas att utredningen rör ett s.k. spaningsmord och att CC är förundersökningsledare.

text: Den fråga som är föremål för bedömning i ärendet är om polismyndigheten har prioriterat mordutredningen på ett godtagbart sätt. Det bör alltså påpekas att det i ärendet inte har gjorts någon granskning av de olika utredningsåtgärder som under årens lopp har vidtagits i förundersökningen.

text: Grova våldsbrott såsom mord och dråp hör till den typ av brottslighet som skall ges högsta prioritet. Det är därför särskilt viktigt att polisen tilldelar sådana utredningar de resurser som erfordras för att ärendena skall kunna utredas på ett effektivt och kompetent sätt.

text: I sitt remissvar har polismyndigheten redogjort för dels de utredningsresurser som finns inom Näpo Falun, dels de resurser/utredare som sedan juni 2000 arbetat med mordutredningen. Vidare har polismyndigheten upplyst att Riksmordskommissionen under vissa perioder ställt ett flertal personer till mordutredningens förfogande. Mot bakgrund av det som kommit fram finner jag inte anledning att uttala mig om handläggningen av utredningen fram till halvårsskiftet 2002.

text: Som framgår av utredningen gjorde polismyndigheten vid denna tidpunkt den bedömningen att det därefter var tillräckligt med en utredningsman, BB, i ärendet eftersom tipsinflödet då var begränsat och de tips som kom in oftast var av den

text: karaktären att de inte krävde några mer omfattande utredningsåtgärder. Jag har inte någon anledning att ifrågasätta polismyndighetens bedömning att det då inte fanns behov av fler än en utredare.

text: Utredningen ger emellertid vid handen att det hos BB under hösten 2003 fanns ungefär mellan 90 och 100 tips som inte hade bearbetats. Vidare har det kommit fram att en del tips lämnades direkt till BB och att vissa av dem inte hade registrerats i enlighet med de instruktioner som fanns; följaktligen hade de inte heller varit föremål för bedömning av behörig undersökningsledare. Det har också upplysts att BB ingår i polisens akutgrupp och att han under hösten 2003 hade ett 40-tal ärenden att handlägga utöver AA-mordet, vilket enligt honom själv var anledningen till att han inte hann med att bearbeta de nyinkomna tipsen i mordutredningen.

text: Som framgår av de upplysningar som inhämtades i samband med JO:s inspektion fick under senare delen av år 2003 inspektörerna GG och HH, som båda tidigare hade deltagit i mordutredningen, återinträda i utredningen för att utreda de obearbetade tipsen samtidigt som BB tillfälligt fick ägna sig uteslutande åt sina övriga arbetsuppgifter. Det kan således konstateras att polismyndigheten i sitt remissvar i denna del inte har lämnat fullständiga uppgifter. Myndigheten har dock konstaterat att utredningsläget under senare tid varit sådant att CC gjort en korrekt bedömning av personalbehovet. Mot bakgrund av att denne själv uppgett att det var först efter artiklar i pressen och JO:s beslut att ta upp ett initiativärende som utredningen tillfördes ytterligare resurser, finner jag polismyndighetens uttalande något förvånande. Naturligtvis borde polismyndigheten själv tidigare ha uppmärksammat och åtgärdat de bristfälliga förhållandena.

text: Som sagts i det föregående är mord ett sådant brott som skall ges högsta utredningsprioritet. Det ankommer därför på polismyndigheten att se till att det hela tiden finns tillräckliga resurser för att löpande kunna arbeta med de uppslag och tips som kommer in. Det är självfallet inte godtagbart att ett stort antal tips ligger obearbetade under längre tider. Vidare åligger det undersökningsledaren att kontinuerligt hålla sig informerad om de tips som kommer in för att bl.a. kunna bedöma om utredningsresurserna är tillräckliga; utredningsmannen har givetvis också ett ansvar för att undersökningsledaren underrättas löpande. Därutöver bör chefen för en utredningsavdelning, som har det övergripande ansvaret för verksamheten där, se till att en mordutredare i övrigt inte tilldelas sådana andra betungande arbetsuppgifter att mordutredningen blir lidande. Det kan påpekas att i förevarande fall är CC både förundersökningsledare och chef för utredningsavdelningen.

text: I den aktuella mordutredningen förefaller kommunikationen mellan CC och BB ha varit bristfällig vilket medfört att CC inte synes ha haft en fullständig överblick av de tips som kom in i utredningen. Å andra sidan har det kommit fram att BB brustit i att vidarebefordra nyinkomna tips för registrering och vidare ställnings-taganden. CC har emellertid uppgett att det nu endast återstår några få bearbetningsbara tips samt att BB återinsattes den 1 mars 2004 som ensam utredningsman i ärendet.

text: Jag utgår från att polismyndigheten framdeles på ett bättre sätt än tidigare bevakar såväl att den ges nödvändig information om läget i mordutredningen som att tillräckliga resurser finns för att bearbeta eventuella tips och uppslag.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört. – – –

text: Promemoria om handläggningen av AA-mordet efter halvårsskiftet 2002

text: I samband med JO:s inspektion av Polismyndigheten Dalarna den 22-24 mars 2004 inhämtades kompletterade upplysningar om handläggningen av AA-mordet. Vid detta tillfälle närvarade från JO:s sida chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, byråchefen JJ samt föredragandena Rolf Andersson och LL. Kommissarien CC, som är förundersökningsledare i ärendet, upplyste i huvudsak följande.

text: Vid halvårsskiftet 2002 gick man igenom hela utredningsmaterialet i förundersökningen, och därefter gjordes bedömningen att det var tillräckligt med en utredningsman i ärendet. Inspektören BB tillsattes som utredningsman efter sommaren 2002. Han hade inte tidigare arbetat med mordutredningen. Till sin hjälp fick han under de två - tre första månaderna inspektören GG som hade varit med i utredningen sedan augusti år 2000. GG återgick därefter till sin ordinarie tjänst vid utredningsavdelningen i Ludvika. BB arbetade därefter ensam med att bearbeta de tips som kom in i utredningen. BB var även utredningsman i andra förundersökningar än AA-ärendet. Han ingick i polismyndighetens s.k. akut-grupp. Var åttonde vecka hade han jour på akutgruppen och fick då de ärenden där det förekom frihetsberövade personer. Under hösten 2003 hade BB mellan 30-40 ärenden utöver AA-ärendet; flera ärenden hade dock samma gärningsman.

text: Enligt CC bedömning hade BB inte någon orimlig arbetsbörda. De tips som kom in i AA-ärendet var oftast av den karaktären att de inte krävde några mer om-fattande utredningsåtgärder. BB diskuterade som regel någon gång varje vecka intressanta tips med CC. CC gick emellertid inte själv igenom de öppna tipsen som BB hade för utredning. CC förutsatte att tipsen registrerades genom BB:s försorg. Vid registreringen gjordes nämligen en bedömning av tipsen och om de skulle läggas ut för utredning.

text: Under hösten 2003 framkom det dock att BB hade mellan 90 och 100 tips liggande hos sig som inte hade bearbetats. Av dessa var ett 30-tal intressanta att bearbeta i utredningen. En del av tipsen hade kommit direkt till BB och hade därför inte registreras på korrekt sätt.

text: Mot bakgrund av artiklar i pressen och av att JO hade tagit upp ett initiativärende beslutades i början av november 2003 att BB tillfälligt skulle lämna mordutredningen för att han skulle få möjlighet att avarbeta sina andra utredningar som började bli gamla. Tanken var att BB inte skulle känna sig pressad av utredningsläget. I stället kom GG tillbaka till mordutredningen och även kriminal-inspektören HH som tidigare varit med i mordutredningen i flera omgångar. Deras uppgift var

text: att avarbeta de öppna tipsen i utredningen. De höll på t.o.m. januari 2004. BB återinsattes den 1 mars 2004 och avsikten är att han fort-sättningsvis skall vara utredningsman i ärendet. Det återstår endast några få bearbetningsbara tips. Rikskriminalpolisen har lovat att bistå med ett par förhör som skall genomföras på andra håll i landet.

text: MM


title: Anmälan mot en tjänsteman vid Tekniska nämnden i Arboga kommun angående efterforskning av källan till en tidningsartikel m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 20 november 2002 framförde AA kritik mot BB vid Tekniska nämnden i Arboga kommun. Han anförde bl.a. följande. Som närboende var han och några av hans grannar inbjudna till ett informationsmöte den 10 juni 2002 om etableringen av ett företag i Arboga kommun. Kommunen hade dragit igång ett planförfarande eftersom den tomt som företaget ville köpa inte omfattades av någon detaljplan. Kommunen ville först informera de närboende och sedan, dagen efter, hålla en presskonferens. Den 11 juni 2002 blev han stoppad i kommunhuset av BB som i mycket otrevlig ton frågade om det var han som skrivit en artikel i Arboga tidning. Han svarade nej och påpekade att reporterns namn stod under artikeln. BB frågade hur reportern kunde veta allt som stod i artikeln. Vid ett senare telefonsamtal upprepade BB utskällningen. BB har efterforskat källan till en tidningsartikel den 11 juni 2002.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Tekniska nämnden i Arboga kommun för utredning och yttrande. Nämnden översände som sitt yttrande en tjänsteskrivelse den 31 januari 2003 från nämndens ordförande och den tekniske chefen. I skrivelsen anfördes bl.a. följande.

text: Arboga tidning publicerade en artikel om planen i tidningen redan den 11 juni, det vill säga samma dag som presskonferensen hölls. Någon aktiv efterforskning kring på vilket sätt Arboga tidning fick sin information har inte gjorts av någon tjänsteman på förvaltningen. Någon anledning för någon av förvaltningens tjänstemän att göra sådana efterforskningar fanns heller inte eftersom en presskonferens var utlyst till påföljande dag. Förvaltningen bedömde i det läget att planen inte hade större nyhetsvärde än en normal plan och att ärendet var av rutinkaraktär. AA kommenterade remissvaret och vidhöll att BB efterforskat källan till artikeln. Till sitt yttrande fogade han bl.a. en inspelning av ett telefonsamtal den 11 juni 2002 mellan honom och BB samt en utskrift av inspelningen.

text: Med hänsyn till det material som AA lämnat in anmodades tekniska nämnden den 11 mars 2004 att, efter hörande av BB, på nytt yttra sig i ärendet. Nämnden över-

text: sände som sitt yttrande en tjänsteskrivelse den 2 april 2004 från nämndens ordförande och den tekniske chefen samt en tjänsteskrivelse den 14 april 2004 från BB.

text: I tjänsteskrivelsen den 2 april 2004 anfördes bl.a. följande.

text: Tekniska nämnden vill inledningsvis hänvisa till den skriftväxling som tidigare förekommit i ärendet. Uppenbart är att AA upplever sig som felaktigt bemött från kommunens sida vilket vi beklagar. Nämnden ser det dock som förvånande då AA i sin profession som journalist bör vara väl förtrogen med kommunens sätt att hantera frågor av detta slag. I ärendet beträffande SGS/DNA:s etablering har kommunen varit mycket lyhörd, försökt finna framkomliga vägar där alla parter skulle känna sig nöjda samt på ett aktivt sätt fördjupat den demokratiska processen i samband med ärendets prövning enligt PBL. I ärenden som direkt berör parter har kommunen som policy att först informera de berörda. Nämnden ser det som ett anständighetskrav att berörda människor först skall få information i ett ärende som berör dem innan det redovisas i media. Nämnden har dock aldrig försökt förhindra att skrivelser tillhandahålls media då dessa givetvis är offentliga. Inom kommunen granskas ständigt inkommande och utgående post samt alla kommunala handlingar av media. Nämnden ser det som en naturlig del av det öppna samhället och ser följderna av detta som en positiv del av den demokratiska debatten i Arboga. Nämnden har också, i andra ärenden, aktivt försökt att stimulera debatten inom kommunen via dessa kanaler. Nämnden vill med detta betona att de ärenden som nämnden har ansvar för på ett direkt sätt berör befolkningen varför den offentliga debatten är en väsentlig del av beslutsprocessen. – – –

text: Nämnden har också granskat ordväxlingen mellan AA och BB. Om detta skall ses som en bevisföring, för eller emot, om efterforskning av källa skett överlåter vi till Justitieombudsmannen att bedöma. Nämnden ser dock inte ordväxlingen som tydlig huruvida efterforskning skett. Oavsett Justitieombudsmannens bedömning av ärendet har nämnden bedömt frågan som viktig och har därför för avsikt att fortsätta diskussionen kring innehållet av

text: tryckfrihetsförordningens

text: 1 kap

text: 1 paragraf i syfte att tydliggöra förordningens innehåll. Nämnden bedömer den offentliga sakdebatten som viktig och vill aktivt stimulera den. Hur en aktiv debatt, med beaktande av gällande lagstiftning inom respektive sakområde, skall bedrivas bör därför omfatta samtliga chefer inom kommunen. Nämnden kommer därför att initiera en sådan diskussion/översyn inom hela kommunen.

text: I tjänsteskrivelsen den 14 april 2004 anförde BB bl.a. följande.

text: Jag har inte haft något uppsåt eller strävan efter att efterforska källa eller att kränka AA eller någon annan inblandad i planprocessen. Att AA känner sig kränkt har inte varit min eller någon annans avsikt. Jag och AA har vid flera tillfällen träffats och på tu man hand diskuterat olika alternativ för att hitta en framkomlig väg för den då aktuella planläggningen. Det bandade telefonsamtalet aktualiserades genom att det var AA som ringde upp mig och som vid senare liknande tillfällen ställde som jag tycker ledande frågor för att få mig att hamna i ett sådant läge att det kunde ses som om jag efterforskade källa.

text: AA kommenterade remissvaret och översände den i ärendet aktuella tidningsartikeln.

text: Bedömning

text: Varje medborgare är enligt

text: 2 kap. 1 § första punkten regeringsformen

text: gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att det står envar fritt att, i alla de fall då inte annat är föreskrivet i TF, meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift bl.a. till den som är att anse som upphovsman till framställning i skriften. En myndighet eller ett annat allmänt organ får enligt

text: 3 kap. 4 §

text: TF inte efterforska den som lämnat sådant meddelande, i vidare mån än som erfordras för åtal eller annat ingripande mot honom som inte står i strid med TF. För uppsåtlig efterforskning i strid mot detta förbud kan enligt 5 § dömas till böter eller fängelse i högst ett år.

text: Av inspelningen av telefonsamtalet den 11 juni 2002 mellan AA och BB framgår att BB frågat bl.a. hur det kom sig att tidningsartikeln var skriven som om författaren varit med på mötet. Jag har förståelse för att bl.a. denna fråga kan ha uppfattats av AA som ett brott mot efterforskningsförbudet. BB har emellertid uppgett att han inte haft för avsikt att efterforska källan till tidningsartikeln. Utredningen ger enligt min mening inte tillräckligt stöd för någon annan bedömning. Jag vill dock understryka betydelsen av att företrädare för myndigheter eller andra allmänna organ inte agerar på ett sådant sätt att misstanke om brott mot efterforskningsförbudet kan uppstå. BB:s agerande har mot den bakgrunden inte varit klanderfritt.

text: Anmälan föranleder i övrigt inte något uttalande av mig.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Region Västerbotten för bristfällig hantering av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar

sammanfattning: En person begärde att få ut bl.a. en röntgenbild från en enhet vid Norrlands universitetssjukhus inom Region Västerbotten. Enheten lämnade inte ut de begärda handlingarna utan meddelade att det krävdes en remiss från ansvarig läkare för att en patient ska få ut en kopia på röntgenbilder. Av utredningen framgår att det vid enheten tillämpas en rutin som innebär att de hänvisar enskilda som begär att få ut röntgenbilder till den enhet som begärt röntgenundersökningen, och som sedan i sin tur beställer en kopia av röntgenbilden. ChefsJO konstaterar att det inte finns några formkrav för hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska göras och att en begäran kan framställas till vem som helst inom en myndighet. Detta innebär att regionens rutin inte är förenlig med tryckfrihetsförordningens regler. Det kan inte heller ställas upp krav på en remiss från en läkare för att en enskild ska kunna få del av en handling. ChefsJO konstaterar att regionen i stället skyndsamt borde ha tagit ställning till om en kopia av de begärda handlingarna kunde lämnas ut till anmälaren men att någon sådan prövning överhuvudtaget inte skett. ChefsJO riktar kritik mot regionen för den bristfälliga hanteringen av anmälarens begäran om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Norrlands universitetssjukhus, NUS, inom Region Västerbotten. Han anförde i huvudsak följande. Han begärde att få del av en röntgenbild och ett röntgenutlåtande från NUS, men NUS vägrade att lämna ut handlingarna till honom. Till anmälan bifogades en skrivelse från Bild- och funktionsmedicin Västerbotten. I skrivelsen anges att det krävs en remiss från ansvarig läkare för att en patient ska få ut en kopia på röntgenbilder.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade JO muntliga uppgifter från en tjänsteman vid Bild- och funktionsmedicin Västerbotten. I samtalet framkom att verksamheten har en rutin som innebär att en patients begäran om att få del av kopior av röntgenbilder ska gå via patientansvarig läkare. Skälet till det är att röntgenbilder kan skapa oro och väcka frågor hos patienten och att det därför är

text: säkrare om en begäran går via läkare som kan förklara och svara på frågor om bilderna.

text: Anmälan remitterades till Hälso- och sjukvårdsnämnden i Region Västerbotten som anförde bl.a. följande.

text: Sammanfattning

text: Patientklagomål… inkom till Patientnämnden våren 2024 av en patient efter att upprepade gånger ha försökt få en kopia av sin röntgenbild från Bild- och funktionsmedicin Västerbotten (BFM) utan framgång. BFM hänvisade till gällande praxis, som innebär att patienten ska vända sig till den patientansvariga enheten där röntgenundersökningen beställdes ifrån. Den patientansvariga enheten kan sedan beställa utlämning av aktuell röntgenundersökning. Tyvärr användes olyckligtvis formuleringen att det behövs en skriftlig "remiss" från den patientansvariga enheten i BFM:s yttrande till Patientnämnden, i stället för att tydliggöra att det handlar om en beställning av bildutlämning. […]

text: Bakgrund till praxis

text: Praxisen har införts för ca 20 år sedan för att säkerställa en strukturerad hantering av begäran om bildutlämning från olika myndigheter (LÖF, IVO, Patientnämnden, Kommun, Försäkringskassan, Universitet) samt från andra landsting, vilket gör det möjligt att genomföra utlämningen på ett patientsäkert sätt i enlighet med gällande lagstiftning. Denna praxis omfattar även hantering av bildutlämning som begärs direkt av enskilda patienter. Genom att hänvisa patienterna till den patientansvariga läkaren säkerställs att beställningen och bildutlämningen följer rådande rutiner och att dokumentationen är korrekt, samtidigt som risken minimeras för att bilddata hamnar i orätta händer. Röntgenbilder och tillhörande utlåtanden innehåller känsliga personuppgifter, vilket enligt dataskyddsförordningen (GDPR) kräver särskild försiktighet vid utlämning.

text: Ytterligare aspekter

text: Utöver den administrativa säkerheten ger denna rutin också den patientansvariga läkaren möjlighet att diskutera röntgenbilder och deras resultat med patienten. Detta kan bidra till att förebygga onödig oro, som kan uppstå om patienten granskar bilderna och utlåtandet på egen hand utan stöd av en legitimerad läkare.

text: Historisk kontext

text: År 2008 hölls ett möte mellan Socialstyrelsen och representanter för Västerbottens läns landsting angående en anmälan från en privatpraktiserande läkare. Anmälan rörde landstingets rutiner för utlämnande av röntgenutlåtanden. Vid mötet presenterades de övergripande rutiner som planerades för utlämnande av allmänna handlingar och hantering av begäran om röntgenutlåtanden. Efter detta möte bedömde Socialstyrelsen att Västerbottens läns landsting följde gällande bestämmelser, och inga ytterligare åtgärder krävdes.

text: Hälso- och sjukvårdsnämnden bifogade den omnämnda skrivelsen från Socialstyrelsen. I den angavs bl.a. att en diskussion mellan Socialstyrelsen och företrädare för Västerbottens läns landsting (numera Region Västerbotten) resulterat i att landstinget avsåg att ”förtydliga rutinerna för utelämnandet av röntgenutlåtanden och laboratoriesvar så att patienter som vänder sig direkt till

text: Radiologi Västerbotten eller Laboratoriemedicin för att få ta del av röntgenutlåtanden och laboratoriesvar kommer att informeras om vilken klinik som sänt remiss för undersökning och att patientens begäran vidarebefordras till berörd klinik för prövning av utlämnande av handlingen.”

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). JO har i tidigare beslut påpekat att den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran (se bl.a.

text: JO 2015/16 s. 628

text: ). Myndighetens avslagsbeslut får överklagas till kammarrätt (

text: 2 kap. 19 § första stycket

text: TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL). Ett beslut ska vara motiverat och försett med anvisning om hur det kan överklagas (

text: och

text: 33 §§

text: förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA vid flera tillfällen under våren 2024 begärde att få del av bl.a. en röntgenbild från Bild- och funktionsmedicin Västerbotten inom Region Västerbotten. Av regionens remissyttrande framgår att det vid enheten tillämpas en rutin som innebär att de hänvisar enskilda som begär att få ut röntgenbilder till den enhet som begärt röntgenundersökningen, och som sedan i sin tur beställer en kopia av röntgenbilden.

text: Jag har uppfattat Region Västerbotten som att de begärda handlingarna förvarats vid Bild- och funktionsmedicin Västerbotten.

text: Som framgår av den rättsliga regleringen har enskilda rätt att ta del av en handling som förvaras av en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess. Myndigheten måste skyndsamt ta ställning till den enskildes begäran om att få en kopia av en handling. Det finns inte några formkrav för hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska göras. En begäran kan vidare framställas till vem som helst inom en myndighet (se

text: RÅ 2007 ref. 68

text: ). Detta innebär att regionens rutin om att den enskilde ska hänvisas till att ta kontakt med en annan enhet för att han eller hon ska få en prövning av sin begäran om att få del av handlingen inte är förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler. Regionen kan således inte uppställa ett krav om att den enskildes begäran om att få del av en bild måste framställas via en annan enhet som i sin tur ska göra en bildbeställning. Det kan givetvis inte heller ställas upp krav på en remiss från en läkare för att en enskild ska kunna få del av en handling.

text: Regionen borde i stället skyndsamt ha tagit ställning till om en kopia av de begärda handlingarna kunde lämnas ut till AA. Någon sådan prövning har överhuvudtaget inte skett. Region Västerbotten förtjänar kritik för sin bristfälliga hantering av AA:s begäran.

text: Jag har i ett beslut den 28 oktober 2024, dnr 1952-2024, kritiserat Region Västerbotten för bristfällig hantering av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar i ett annat fall. Utifrån vad som framkommit i dessa båda ärenden kan jag konstatera att det kan finnas skäl för regionen att göra en översyn av de rutiner som finns kring utlämnande av allmänna handlingar och att utbilda sina anställda om den rättsliga regleringen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för att en arbetssökande avaktualiserats i strid med gällande föreskrifter

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Arbetsförmedlingen, kontoret i Malmö, och en tjänsteman där. Hon anförde bl.a. att Arbetsförmedlingen hade vägrat att hjälpa henne att få ett arbete så länge som hennes boendesituation såg ut som den gjorde.

text: Utredning

text: Handlingar i Arbetsförmedlingens ärende hämtades in och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från tjänstemän vid förmedlingskontoret i Malmö. Arbetsförmedlingen anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. Arbetsförmedlingen – genom verksjuristen BB – gav in ett yttrande. JO inhämtade sedan kompletterande upplysningar från BB. Sammanfattningsvis framkom bl.a. följande.

text: Arbetsförmedlingen i Malmö avaktualiserade AA den 1 juni 2011 med motiveringen att hon var förhindrad att delta i något av Arbetsförmedlingens arbetsmarknadspolitiska program med hänsyn till hennes sociala situation. Beslutet fattades av AA:s arbetsförmedlare. Enligt arbetsförmedlaren informerades AA om att hon skulle komma att avaktualiseras. Arbetsförmedlaren minns dock inte om AA samtidigt informerades om att hon hade rätt att vara fortsatt inskriven vid Arbetsförmedlingen, med begränsad service. I vart fall dokumenterades inte att någon sådan information lämnades.

text: För det fall AA hade önskat vara forsatt inskriven vid Arbetsförmedlingen skulle hon inte ha avaktualiserats. Arbetsförmedlarens handläggning i denna del strider mot gällande föreskrifter. Arbetsförmedlaren och dennes chef har informerats därom. Arbetsförmedlingen beklagar det inträffade.

text: Rättslig reglering

text: Enligt 1 § Arbetsmarknadsstyrelsens administrativa föreskrifter (

text: AMSFS 2005:4

text: ) om handläggning av arbetsförmedlingsärenden har alla som har rätt att arbeta i

text: Sverige också rätt att skrivas in vid och få service av den offentliga arbetsförmedlingen.

text: I 27 § samma föreskrifter anges att med avaktualisering avses att en sökande registreras som inte längre arbetssökande vid arbetsförmedlingen. Av 28 § framgår att Arbetsförmedlingen ska avaktualisera en arbetssökande som anmäler att han eller hon inte längre önskar få del av Arbetsförmedlingens service. Vidare framgår att om Arbetsförmedlingen finner att det i andra fall kan finnas skäl att avaktualisera en arbetssökande ska Arbetsförmedlingen, innan en avaktualisering sker, skicka en skriftlig förfrågan till den arbetssökande för att få besked om han eller hon önskar kvarstå som aktuell arbetssökande vid Arbetsförmedlingen. Av förfrågan ska det framgå att den arbetssökande kommer att avaktualiseras om han eller hon inte meddelar sin önskan att kvarstå som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen inom viss tid.

text: Bedömning

text: För att avaktualisera en arbetssökande krävs, som framgår av redogörelsen ovan, att den arbetssökande själv har anmält att han eller hon inte längre vill ta del av Arbetsförmedlingens service eller att detta underförstått får anses vara fallet genom att den arbetssökande inte besvarat en förfrågan från Arbetsförmedlingen om vederbörande önskar kvarstå som arbetssökande. Att förutsättningarna för avaktualisering är uppfyllda ska framgå av dokumentationen i ärendet. Såvitt framkommit har AA inte, vare sig uttryckligen eller underförstått, gett uttryck för att hon inte längre ville vara inskriven vid Arbetsförmedlingen. Hon skulle därmed inte ha avaktualiserats. För att så ändå skedde ska myndigheten kritiseras.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande från min sida.