title: Justitiekanslerns remissyttrande till Socialdepartementet avseende SOU 2012:33, Ds 2012:20 och Ds 2012:21

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig över rubricerade slutbetänkande och promemorior och får med anledning härav anföra följande.

text: SOU 2012:33

text: Utredningen föreslår ett radikalt förändrat vård- och omsorgssystem. Förslagen, som innebär en omfattande omvandling av den statliga myndighetsstrukturen inom vård- och omsorgssektorn, syftar till att förenkla för patienter, brukare, anhöriga, professioner, verksamhetschefer, entreprenörer och huvudmän. Samtidigt anges att förslagen i sig inte kommer att lösa sektorns problem, men att de torde medföra att vården och omsorgen kan möta en statlig verksamhet som är mer sammanhållen, tydlig och enklare att samarbeta med (se s. 26).

text: Det är angeläget att kartlägga och åtgärda eventuella brister med den nuvarande myndighetsstrukturen och ordningen för vård- och omsorgssystemet. Det är emellertid svårt att överblicka de fulla konsekvenserna av utredningens omfattande förslag liksom att förutsäga om de reformåtgärder som föreslås kommer att få avsedd effekt om de genomförs. Vidare är det, som utredningen själv anger, tveksamt om de problem som utredningen har identifierat löses genom de föreslagna åtgärderna.

text: Frågor rörande vård- och omsorgssystemets organisation och utformning tillhör inte kärnområdet för Justitiekanslerns verksamhet eller tillsyn. Utredningens bedömningar och förslag om en helt ny myndighetsstruktur föranleder därför inte några kommentarer från min sida. Jag kan dock rent allmänt ansluta mig till utredningens beskrivning av fyra områden där staten har en särskilt viktig uppgift att fylla.

text: Mot bakgrund av den koncentration av personuppgiftsansvaret som en föreslagen ny myndighetsstruktur med endast fyra centrala myndigheter skulle medföra vill jag emellertid framhålla vikten av att förslagens konsekvenser för den personliga integriteten noggrant analyseras och beaktas i det fortsatta arbetet (jfr avsnitt 8.6.5).

text: Ds 2012:20

text: I promemorian förslås att en ny tillsyns- och tillståndsmyndighet för vård och omsorg ska inrättas. Den nya myndigheten är tänkt att ta över Socialstyrelsens tillsyns- och tillståndsverksamhet enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, och

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: samt därtill motta rapporter, utöva tillsyn och pröva frågor enligt dessa och ytterligare lagar. De föreslagna författningsändringarna föreslås träda i kraft redan den 1 juni 2013.

text: Promemorians förslag inbegriper långtgående reformåtgärder med direkta och indirekta konsekvenser för såväl myndigheter och andra aktörer inom vård- och omsorgsområdet som ett stort antal enskilda medborgare. Inte desto mindre kom Socialdepartementets remiss in till Justitiekanslern den 15 juni och remisstiden gick ut den 21 augusti 2012. Den begränsade remisstiden under sommarmånaderna har försvårat granskningen av förslagen. Remissens utformning har inte heller inbjudit till en fullständig och fri diskussion om förslagen utan ger, tillsammans med vetskapen om att en myndighetschef redan finns på plats, ett tydligt besked om att promemorians förslag till organisationsförändring kommer att genomföras oavsett eventuella synpunkter från remissinstanserna. Jag beklagar att man valt denna ordning.

text: Även om det således synes stå klart att den föreslagna nya myndigheten kommer att inrättas inom en nära framtid och syftet med remissen i första hand är att remissinstanserna ska kommentera lämnade författningsförslag vill jag ändå här redovisa några allmänna synpunkter och överväganden.

text: En förändring och omorganisering av en myndighetsstruktur måste för att bli framgångsrik, såvitt nu är av intresse, grundas på en noggrann och välgrundad probleminventering liksom en vederhäftig behovs- och konsekvensanalys.

text: Promemorians analys och slutsatser bygger i allt väsentligt på Statskontorets utvärdering av tillsynsreformen där slutsatsen är att det med den nuvarande ordningen förekommer en rad brister i den statliga tillsynen över socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Statskontorets analys och kritik mot Socialstyrelsen framstår emellertid enligt min mening som delvis orimlig och missvisande.

text: Riksdagen beslutade i maj 2009 att länsstyrelsernas tillsyn och tillståndsgivning enligt SoL och LSS skulle föras över till Socialstyrelsen och samordnas med Socialstyrelsens tillsyn över hälso- och sjukvården. Socialstyrelsen fick också tillsynsansvar över Statens institutionsstyrelses, SIS, institutioner. Reformen trädde i kraft den 1 januari 2010. Sedan den 1 januari 2011 har Socialstyrelsen även övertagit Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds, HSAN, tidigare uppdrag att efter anmälan pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. Dessutom har tillståndsplikt för verksamhet med personlig assistans enligt LSS införts som en ny uppgift för Socialstyrelsen från och med den 1 januari 2011.

text: Socialstyrelsen har således på kort tid, sedan den 1 januari 2010, tillförts flera omfattande nya tillsyns- och tillståndsgivningsuppgifter avseende socialtjänst och hälso- och sjukvård.

text: Det är uppenbart att uppbyggnaden av en volymmässigt omfattande, effektiv och i alla avseenden väl fungerande tillsyn, oavsett om det sker inom ramen för en befintlig myndighetsorganisation eller i en helt ny organisation, är både tids- och resurskrävande. Det är idag inte mer än 2,5 år sedan Socialstyrelsen tog över uppdragen från länsstyrelserna och SIS och 1,5 år sedan man övertog ansvaret från HSAN. I den nu remitterade promemorian, som avlämnades i juni 2012, konstateras också (se s. 153) att det ännu är för tidigt att avgöra om tillsynsreformens mål har uppnåtts i alla delar.

text: Det är mot den här bakgrunden inte rimligt att på det sätt som sker i promemorian dra slutsatser om den genomförda tillsynsreformen utifrån Statskontorets utvärdering, som till stor del bygger på data från åren 2010 och 2011. I den massmediala rapporteringen har också bl.a. ifrågasatts om Statskontorets redovisning av Socialstyrelsens ärendebalanser är relevant för bedömningen av den nuvarande organisationen (se t.ex. Läkartidningen nr 32-33/2012 s. 1390 ff, ”Socialstyrelsen och klagomålen Städat i högarna”).

text: Att ärendebalanserna temporärt ökar vid en verksamhetsövergång är ofta ofrånkomligt och torde generellt sett snarare vara regel än undantag, oavsett verksamhetens art. Att ärendebalanserna i detta fall under en period ökade kraftigt (se s. 154 f) förklaras givetvis av att Socialstyrelsen fick överta omfattande tillsynsuppgifter. Även om detta framgår vid en närmare läsning av texten framstår det som missvisande att i tabellform på det sätt som sker på s. 155 i promemorian redovisa ”antalet öppna ärenden inom Socialstyrelsens tillsynsavdelning”. Kritiken angående bristande system för styrning och uppföljning kan vara riktig men utgör inte i sig något argument för en ytterligare organisationsförändring. Sådana problem är inget som automatiskt åtgärdas genom en ytterligare verksamhetsövergång. Att redan år 2013 genomföra en ny organisationsförändring på det sätt som föreslås i promemorian kan förväntas bli resurskrävande och innebära betydande effektivitetsförluster, i vart fall under en övergångsperiod. De betydande kostnader och övriga insatser som lagts ner hos Socialstyrelsen torde också till stor del gå förlorade. I promemorian redovisas inte några konkreta åtgärdsförslag för att säkerställa minsta möjliga negativa inverkan för verksamheten av den nu föreslagna organisationsförändringen. Jag tillåter mig även att i brist på något underlag som ger stöd för slutsatsen, känna tveksamhet inför promemorians och Statskontorets bedömning (se s. 181 f) att en renodlad inspektionsmyndighet med undantag för vissa ”initiala uppstartskostnader” inte ”nämnvärt skulle öka kostnaderna”.

text: Det är svårt att förstå varför det inte är möjligt att komma till rätta med de reella brister och problemområden som Statskontoret har identifierat inom ramen för en tillsynsorganisation inom Socialstyrelsen. De skäl som anges för att inrätta en helt ny myndighet på området framstår inte som helt övertygande och det kan som redan framhållits sättas i fråga att inrättandet av den nya myndigheten i sig skulle lösa de problem som Statskontoret påvisat. På det föreliggande materialet är det svårt att dela Statskontorets bedömning att det skulle vara alltför svårt för Socialstyrelsen att inom ramen för sitt samlade uppdrag genomföra av Statskontoret identifierade nödvändiga åtgärder för att utveckla tillsynen enligt tillsynsreformens intentioner (jfr avsnitt 4.4.3).

text: Jag finner inte heller de skäl som i promemorian läggs fram som argument för att införa en renodlad inspektionsmyndighet helt övertygande. Är verkligen organisationsformen avgörande för att regering och riksdag ska kunna styra på det sätt som är avsett och varför skulle en särskild myndighet självklart ge större genomsynlighet? I ljuset av bl.a. dessa frågor framstår det som en brist att promemorians konsekvensanalys som omfattar endast drygt två sidor inte innehåller någon djupare utredning.

text: Det nu framlagda förslaget ligger emellertid väl i linje med de senaste årens utveckling på tillsynsområdet som bl.a. har beskrivits av Statskontoret. (Se bl.a. rapporten Fristående utvärderingsmyndigheter – en förvaltningspolitisk trend?) För egen del känner jag en viss oro inför denna utveckling.

text: Som argument för att särskilja tillsyn från normering anförs bl.a. att en sådan lösning ger större tydlighet och oberoende och därmed legitimitet åt tillsynsarbetet (se s. 169 ff.). Man kan emellertid mot detta tvärtom hävda att man därigenom begränsar möjligheten att arbeta med olika styrmedel och att ett särskiljande försvårar ett effektivt kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan tillsyns- och normeringsverksamheten. Om förslaget med en ny fristående tillsynsmyndighet genomförs finns det därför särskild anledning att framhålla vikten av en tydlig ansvarsfördelning samt ett nära och välfungerande samarbete för informationsutbyte mellan den föreslagna tillsynsmyndigheten och den normerande myndigheten på området.

text: Vad beträffar frågan om ledningsformen för den nya tillsynsmyndigheten är förslaget att den organiseras som en enrådighetsmyndighet med ett insynsråd. Promemorian redovisar inte några överväganden beträffande valet av denna ledningsform (jfr s. 180 och 2 § myndighetsförordningen [2007:515]). Enligt förslaget kommer den nya myndigheten att få ett omfattande ansvarsområde och den kommer att hantera känsliga ärenden av stor vikt för de berörda. Det är därför särskilt viktigt att verksamheten organiseras på ett sådant sätt att medborgarna tillförsäkras en så god insyn som möjligt.

text: Avslutningsvis konstaterar jag följande.

text: Det är viktigt att utan dröjsmål komma till rätta med de ofullkomligheter som kan finnas inom den nuvarande tillsyns- och tillståndsverksamheten hos Socialstyrelsen. De synpunkter jag lämnat i det föregående riktar sig främst mot vad jag uppfattar som brister i beslutsunderlaget inför en ny stor omorganisation av tillsynsverksamheten för hälso- och sjukvård och socialtjänst. Mot bakgrund av de synpunkter som har framförts ovan finner jag varken skäl att avstyrka eller att tillstyrka promemorians förslag. Det är självfallet mycket viktigt att följa upp och noggrant utvärdera effekterna av de reformåtgärder som kommer att vidtas.

text: Ds 2012:21

text: Med utgångspunkt i de intressen som Justitiekanslern främst har att beakta har jag inte några synpunkter på de förslag och bedömningar som promemorian innehåller.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadestånd med anledning av efterforskning av påstådd uppgiftslämnare

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner AW ersättning med 15 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att betala ut ersättningen till henne.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Under 2008 – 2009 utredde Skatteverket vissa omständigheter hänförliga till K.K. som sedan ett antal år bedrev byggverksamhet i Dalarna. AW var ansvarig skatterevisor i utredningen. Utredningen resulterade i omprövningsbeslut avseende K.K:s taxering för taxeringsåren 2005, 2007 och 2008 den 11 december 2009 och för taxeringsåret 2009 den 12 december 2009.

text: I Dalarnas Tidningars nätupplaga publicerades den 28 december 2009 en artikel med rubriken ”Virkesskoj och skattefiffel för miljoner”. I artikeln angavs bl.a. följande: ”Tidningen har tidigare berättat att om en 43-årig skojare som gjorde virkesaffärer i Mora utan att betala. Nu kräver även Skatteverket 43-åringen på flera miljoner…Skatteverket finner nu att 43-åringen, som är skriven utomlands, ska skatta i Sverige. Han har flera personnummer vilket han har förklarat med att han bott både i Sverige, Finland och Estland…43-åringen har en svensk adress i Sälen och han har sysslat med byggverksamhet gällande fritids- och bostadshus i Malung och Mora. Mannen har bland annat sålt fjällstugor.”

text: I ett e-brev till Skatteverket den 2 januari 2010 anförde K.K. att han hade ”fått upp ögonen” för en tidningsartikel som publicerats i Dalarnas Tidning som innehöll information som inte ens han själv kände till. Enligt hans mening kunde informationen endast komma från personer som var väl insatta i hans ärende och han angav särskilt att han trodde att det var AW som hade lämnat ut informationen bl.a. eftersom hon befann sig i Mora då artikeln publicerades. Han angav vidare att han ”Ansöker om att Skatteverket undersöker hur…hemlig info ang min process med skatteverket har läckt ut till allmänheten”. Han angav avslutningsvis att han påkallade att AW skulle avstängas från sin tjänst och från hans ärende tills vidare i avvaktan på utredning.

text: AW, som fick kännedom om e-brevet, upplevde K.K:s kännedom om var hon befunnit sig vid en viss tidpunkt som ett förtäckt hot och gjorde med anledning härav den 2 januari 2010 en internanmälan om hot mot tjänsteman.

text: K.K:s anmälan överlämnades till Skatteverkets internutredningsfunktion (IUF) den 28 januari 2010 och IUF påbörjade en internutredning. Den 4 maj 2010 höll interutredaren A.B. ett samtal med AW. Den 17 maj 2010 upprättades en slutrapport i ärendet som rubricerades ”Brott mot sekretessreglerna”. I rapporten angavs avslutningsvis följande.

text: 3 Slutsats

text: AW har varit ansvarig revisor i revisionen för såväl [K.K:s] enskilda firma som för [aktiebolaget C.C.]. De belopp som ligger till grund för taxeringarna är skönsmässigt uppskattade. Underlaget har utgjorts av uppgifter från lantmäteriet och mäklare. AW har uppgett att hon inte känner någon journalist. I utredningen har dessutom framkommit att de uppgifter som är publicerade i tidningarna har kunnat inhämtas ur offentliga register. I utredningen har inte framkommit något som skulle tyda på att AW brutit mot några sekretessregler. IUF lämnar därför ärendet utan vidare åtgärder.

text: När AW fick del av slutrapporten reagerade hon över att utredningen hade avsett brott mot sekretessregler och inte, som hon hade uppfattat det, varit föranledd av den anmälan om hot som hon själv hade gjort. AW kände en stark stress av interutredningen och med anledning av det bristande stöd från arbetsgivare som hon upplevde.

text: Under våren och hösten 2011 hölls en rad möten mellan företrädare från Skatteverket och AW:s fackförbund Saco. Från Saco framfördes att Skatteverkets interutredning hade orsakat AW fysiskt och psykiskt lidande och Saco påkallade arbetsbefrielse med full lön för henne. Saco riktade kritik mot att Skatteverket genom internutredningen hade sökt klarlägga arten och omfattningen av AW:s eventuella kontakter med massmedia. Saco angav att agerandet var brottsligt och borde föranleda skadeståndsskyldighet samt att AW övervägde att anmäla saken till Justitiekanslern. Internutredaren A.B. tillbakavisade kritiken i ett skriftligt svar den 12 augusti 2011 där han angav bl.a. att IUF aldrig efterforskat om AW haft kontakt med massmedia eftersom han varit väl medveten om meddelarfriheten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen (TF) och att AW spontant hade lämnat uppgiften att hon inte kände någon journalist. Den 19 oktober 2011 meddelade Skatteverket Saco att man ansåg att det inte fanns grund för att bevilja AW arbetsbefrielse. Vidare angavs att om AW var intresserad av en ny placering, arbetsgivare var villig att undersöka den möjligheten.

text: I januari 2012 begärde AW hos Justitiekanslern skadestånd av staten.

text: Anspråket m.m.

text: AW har yrkat ett ”allmänt” skadestånd av staten med 1 232 000 kr. Hon har som grund för anspråket anfört att Skatteverkets internutredning har innefattat en överträdelse av efterforskningsförbudet enligt

text: 3 kap. 4 §

text: TF och att hon därmed är berättigad till kränkningsersättning enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med 2 kap. 3 § skadeståndslagen (

text: ). Hon har också tillagt att den omständigheten att förhör har hållits med henne av internutredaren utan att hon underrättades om vad utredningen avsåg och utan att hon fick möjlighet att biträdas av juridiskt ombud har innefattat en kränkning hennes minimirättigheter vid anklagelser om brott enligt artikel

text: och

text: i Europakonventionen.

text: AW har till utveckling av anspråket anfört bl.a. följande. Hon underrättades inte om vad samtalet med internutredare skulle avse. Själv utgick hon ifrån att det var föranlett av den hotbild hon upplevde och hade anmält. Att det i själva verket var fråga om att utreda K.K:s anmälan om sekretessbrott genom utlämnade av uppgifter till media fick hon fullt ut klart för sig först under hösten 2010 då hon fick tillfälle att diskutera igenom slutrapporten med arbetsgivaren. Hon upplevde situationen som mycket stressfull. Därtill har arbetsgivaren underlåtit att utreda hotbilden mot henne vilket ytterligare har påverkat hennes hälsa negativt. Sammantaget har detta lett till att hon nu måste medicinera för blodtryckssjukdom livet ut. Detta har förorsakats av arbetsrelaterad stress huvudsakligen hänförlig till internutredningen. Det yrkade beloppet motsvarar hennes månadslön om 38 500 kr multiplicerad med 32 månader, dvs. den tid som förflutit sedan januari 2010 då hon fick del av K.K:s anmälan.

text: Skatteverket har yttrat sig över anspråket och med hänvisning till att det inte har förekommit någon otillåten efterforskning ansett att det ska avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF och

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i de grundlagsskyddade medierna om inte något annat är föreskrivet i TF eller YGL (meddelarfrihet).

text: Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar också när ett uppgiftslämnande innefattar brott mot sekretessregler. Regeln är emellertid inte utan undantag. Enligt

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: TF respektive

text: 5 kap. 3 § första stycket 3

text: YGL kan den som lämnar ett meddelade och därigenom gör sig skyldig till ett uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag, fällas till ansvar för brott mot tystnadsplikt (se 20 kap. 3 § brottsbalken). Den särskilda lag som avses är offentlighets- och sekretesslagen (

text: ) [OSL]. På skatterättens område gäller sådan s.k. kvalificerad sekretess bl.a. för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i verksamhet som avser bestämmande av skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för bestämmande av skatt (

text: 27 kap. 1 §

text: jämförd med

text: 27 kap. 10 §

text: OSL). Kvalificerad sekretess gäller också för uppgifter en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i bl.a. särskilt ärende om skatterevision eller annan skattekontroll (

text: 27 kap. 2 § första stycket

text: jämförd med

text: 27 kap. 10 §

text: OSL).

text: Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen. En meddelare har rätt att vara anonym. Reg-lerna om meddelarfrihet kompletteras därför av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som har lämnat ett meddelande enligt bestämmelserna i TF och YGL i vidare mån än som erfordras för åtal eller annat ingripande mot honom eller henne som inte står i strid med TF respektive YGL (

text: 3 kap. 4 §

text: TF och

text: 2 kap. 4 §

text: YGL). Efterforskning i strid med dessa regler är straffbar i enlighet med vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF och 2 kap. 5 § andra stycket YGL.

text: Enligt

text: 9 kap. 2 § första stycket

text: TF är Justitiekanslern ensam åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. Någon annan än Justitiekanslern får inte inleda förundersökning rörande tryckfrihetsbrott eller besluta om tvångsmedel. Av bestämmelsens tredje stycke framgår att Justitiekanslern är ensam åklagare även i andra tryckfrihetsmål än mål om tryckfrihetsbrott liksom i mål som annars avser brott mot någon bestämmelse i TF. Detta innebär att Justitiekanslern är ensam behörig åklagare när det gäller brott mot tystnadsplikt enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF. Detsamma gäller för brott mot efterforskningsförbudet enligt

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF. Enligt

text: 7 kap. 1 §

text: YGL gäller bestämmelserna i 9 kap. 1 – 4 TF om tillsyn och åtal också avseende överträdelser av YGL.

text: Det sagda innebär att efterforskning endast är tillåten i den begränsade utsträckning som anges i TF och YGL och att det endast är Justitiekanslern som är behörig att föranstalta om efterforskning för det fall sådan är tillåten.

text: Som har framhållits bl.a. i

text: prop. 1975/76:204 s. 145

text: och

text: innebär detta dock inte att den berörda myndigheten eller polis och åklagare är förhindrade att vidta vissa utredningsåtgärder till dess att det blir klart att ärendet ska handläggas av Justitiekanslern.

text: Efterforskningsförbudet hindrar inte heller en myndighet från att vidta åtgärder till förhindrande att sekretesskyddade uppgifter kommer ut i massmedia, t.ex. i form av översyn av handläggningsrutiner och säkerhetssystem. Det gäller även om åtgärderna vidtas med anledning av att det har förekommit ”läckor”. Gränsen mellan att i syfte att säkerställa sekretesskyddet utröna hur uppgifter kommit ut och efterforskning av en eventuell källa får dock inte överträdas. En myndighet måste respektera källskyddet och alltid hålla armslängds avstånd till direkta efterforskningsåtgärder. (Se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2012, s. 163.)

text: En tjänstemans åsidosättande av Justitiekanslerns behörighet som ensam åklagare på tryck- och yttrandefrihetens område kan, om handlingen eller underlåtenheten inte omfattas av något av TF:s eller YGL:s direkta straffstadganden, innefatta tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: Beslut om inledande av förundersökning fattas av polismyndighet eller åklagare och förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 och 3 §§ rättegångsbalken). Den som skäligen kan misstänkas för brottet ska, då han hörs, underrättas om misstanken och då också erhålla underrättelse om att den som är misstänkt för brott är berättigad att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare samt att under vissa förutsättningar offentlig försvarare kan förordnas (

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: och 12 § förundersökningskungörelsen [1947:984]). Bland annat dessa bestämmelser säkerställer att den brottsanklagades rätt till försvar enligt artikel 6 i Europakonventionen upprätthålls.

text: Enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (handläggningsförordningen) handlägger Justitiekanslern anspråk på ersättning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om anspråket grundas på ett påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut. Enligt 10 § handläggningsförordningen får Justitiekanslern även ta över handläggningen av ärenden som det enligt förordningen ankommer på annan myndighet att handlägga. Handläggningsförordningen är inte tillämplig på anspråk på ersättning som grundas på ett påstående om att staten inte har fullgjort sina förpliktelser enligt ett avtal eller ett statligt anställningsförhållande (

text: 1 §

text: Överväganden

text: Internutredningen föranleddes av en anmälan där det gjordes gällande att AW hade lämnat ut sekretessbelagda uppgifter för offentliggörande i Dalarnas Tidningars nätupplaga, dvs. i ett medium som omfattas av grundlagsskydd (se

text: 1 kap. 9 § första stycket

text: YGL). Internutredningen har enligt vad som angivits bl.a. i slutrapporten avsett ”Brott mot sekretessreglerna”. Anmälan och därmed internutredningen har således uppenbarligen avsett uppgifter som, för det fall de härrörde från någon anställd hos Skatteverket, hade lämnats i en meddelarfrihetssituation.

text: I en sådan situation gäller ett principiellt förbud för en myndighet eller annat allmänt organ att efterforska vem som har lämnat uppgifterna till media.

text: För det fall ett åsidosättande av tystnadsplikt därigenom hade förekommit var det därmed endast Justitiekanslern som skulle ha varit behörig att fatta beslut om att inleda förundersökning och verkställa brottsutredningen med anledning av denna brottsmisstanke. Det är endast inom ramen för en sådan brottsutredning som efterforskning av vem som lämnat uppgifterna för publicering är tillåten.

text: Det nu sagda hindrar inte myndigheten att vidta de åtgärder som kan vara nödvändiga för att bedöma om de uppgifter som anmälan avser omfattats av sekretess, i syfte att avgöra om anmälan avser en brottsmisstanke som ska överlämnas till polis eller i ett fall som det aktuella till Justitiekanslern för utredning. Det ligger emellertid i sakens natur att utredningen av sekretessfrågan som sådan inte kan ske genom att den i anmälan utpekade personen hörs. Syftet att utröna om uppgifterna omfattas av sekretess kan vid en direktkontakt med den som ska ha lämnat ut uppgifterna till media i praktiken inte skiljas från ett efterforskande av vem som har lämnat uppgifterna.

text: Justitiekanslern bedömer mot denna bakgrund att det samtal som hölls med AW den 4 maj 2010 – oavsett om någon direkt fråga om hennes kontakter med media ställdes eller inte – innefattade ett åsidosättande av förbudet mot efterforskning, vilket också inneburit att föreskrifterna i 23 kap. 18 § rättegångsbalken och 12 § förundersökningskungörelsen därmed inte heller iakttagits.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Enligt praxis kan vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser ersättning för ideell skada även utgå utan särskilt stöd i lag om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: AW är mot den nu angivna bakgrunden berättigad till ersättning för den kränkning som de vidtagna åtgärderna har medfört för henne. Vid en samlad bedömning bestämmer Justitiekanslern ersättningen till skäliga 15 000 kr.

text: AW:s skadeståndsyrkande synes därtill avse ersättning för personskada. Utredningen ger emellertid inte stöd för att den konstaterade överträdelsen har varit den direkta orsaken till det sjukdomstillstånd som AW har beskrivit. Någon ersättning för personskada kan därför inte utgå.

text: Om och i den utsträckning AW vill göra gällande en rätt till ersättning med anledning av anställningsförhållandet får hon, själv eller med bistånd av en facklig organisation, vända sig till sin arbetsgivare för att tillvarata sin rätt inom ramen för det arbetsrättsliga regelverket.

text: Justitiekanslern har mot bakgrund av den tid som förflutit och med hänsyn till att utredningen inte ger stöd för att några mer omfattande åtgärder för efterforskning har vidtagits inte funnit skäl att inleda förundersökning med anledning av den konstaterade överträdelsen. Justitiekanslern förutsätter att Skatteverket vidtar de åtgärder som krävs för att de särskilda begränsningar som måste gälla för interna utredningar av anmälningar som avser förhållanden som kan innefatta meddelarfrihetssituationer fortsättningsvis uppmärksammas.

type: avgorande


title: Fråga om staten är skadeståndsskyldig med anledning av hur ett universitet har genomfört en examination

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår SZ:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Trafikflyghögskolan vid Lunds universitet (TFHS) bedriver grundutbildning för trafikflygare. Utbildningen, som omfattar 80 poäng, innehåller både praktiska och teoretiska moment. För utbildningen finns en utbildningsplan jämte kursplaner för varje kurs.

text: SZ genomgick nämnda utbildning under tiden den 24 februari 2003 – 15 oktober 2004. Han examinerades med betyget godkänd i alla kurser. Därutöver godkändes han av Luftfartsinspektionen för PPL (Private Pilot License) den 25 juni 2003 och för CPL/ME/IR (Commercial Pilot License Multi Engine Instrument Rating) den 8 september 2004.

text: Efter att SZ hade genomgått trafikflygarutbildningen utfärdade Lunds universitet (universitetet) ett utbildningsbevis den 15 oktober 2004, vilket överlämnades till SZ på examensdagen. Samma dag fick han ett muntligt ”slututlåtande” från sin lärare som gick ut på att läraren ansåg att SZ inte var lämplig som befälhavare. En tid senare, och efter det att SZ hade anmält universitetet till Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), fick han ett skriftligt slututlåtande i vilket det angavs att han hade förutsättningar att kunna bli befälhavare.

text: Anspråket

text: SZ har begärt skadestånd av staten för förmögenhetsskada med, som det får förstås, det belopp som Justitiekanslern finner skäligt.

text: Högskoleverket och universitetet har yttrat sig över anspråket. Universitetet har avstyrkt anspråket, medan Högskoleverket har anfört att staten borde utge ersättning till SZ.

text: Utredningen

text: SZ har anfört bl.a. följande.

text: ”Våren 2003 påbörjade jag en 19 månader lång trafikflygarutbildning på TFHS i Ljungbyhed. Som första invandrare på denna skola blev jag utsatt för diskriminering av lärare som ansåg att jag inte hade något där att göra. Jag valde att inte anmäla detta under skoltiden då jag kände att det skulle bli för jobbigt att tackla i samband med krävande studier. Så jag fortsatte min studiegång och blev godkänd i alla delmoment utan några större anmärkningar.

text: I oktober 2004 skulle jag äntligen få min efterlängtade examen, men en timme innan den så blir jag informerad att jag inte kommer att få en fullständig examen, trots att jag klarat av alla prov som både skolan och luftfartsmyndigheterna kräver att man ska göra. När jag begär en motivering så är det ingen som kan förklara detta för mig. Då bestämde jag mig för att anmäla hela incidenten till DO.

text: DO begär då ett yttrande av TFHS. I detta yttrande hävdar TFHS att det som skett inte alls har varit diskriminering utan att det är produkten av att en klasskamrat till mig spridit lögner om mig sista veckan på skolan vilket påverkat min examen. Utan att ens konfrontera mig med det som sagts om mig så bestämmer sig ledningen på skolan att inte ge mig en fullständig examen.

text: Efter många turer så bestämde sig DO för att lägga ner fallet mot TFHS då det skulle vara väldigt svårt att bevisa att det skett någon diskriminering. I stället så hänvisas fallet till Högskoleverket som bestämmer sig för att göra en utredning. I denna utredning så kommer man fram till att det som skett inte är förenligt med högskolelagstiftningen.

text: Jag har ringt runt lite till olika flygbolag för att se vilken chans man har för att få en anställning utan en fullständig examen och de svar jag fått är att det praktiskt taget är omöjligt. Under denna tid så tog jag studielån och medel för att klara mig och nu har jag massa lån men en utbildning jag inte kan använda mig utav. Och inte heller räcker studiemedel fullt ut för min nya utbildning. Jag har förlorat en massa pengar, energi och tid.”

text: Högskoleverket har anfört bl.a. följande.

text: ”Omständigheter som grundar skadeståndsanspråket

text: SZ gjorde den 27 oktober 2004 en anmälan till DO och uppgav i huvudsak följande om händelsen på examensdagen.

text: Så kom examensdagen, den 15 oktober 2004, då vi blev kallade till vår respektive lärare för att gå igenom det betygsomdöme som skolans kollegium, de lärare och andra personer som varit inblandade i vår utbildning, hade sammanställt. Läraren läste upp mitt betygsomdöme vilket börjar väldigt positivt och styrker det faktum att jag klarat alla krav som ställts och vissa utöver förväntningarna. Det är mer eller mindre väldigt likt de omdömen som många andra i klassen fått, men så har man på min lagt till några meningar på slutet. Där har man skrivit att skolan inte anser mig lämplig som pilot på grund av min attityd. Detta gjorde mig väldigt ledsen och jag tog upp en diskussion med läraren. Jag frågade vad de grundat detta på och ville ha en motivering. Då fick jag vaga svar som att det är en känsla, mitt sätt att bete mig i korridoren och min klädstil. Jag och läraren hade en lång diskussion och det jag kom fram till var mer eller mindre att de inte hade någon motivering till det som skrivits. Läraren var också snabb med att påpeka att utan detta omdöme så är det väldigt svårt att få arbete som pilot då de flesta arbetsgivarna kräver det och även att skolan inte kommer att ställa upp med någon bra referens vilket också är något som krävs. När jag frågade varför man inte tagit upp detta med mig under de 19 månaderna som jag gått på utbildningen så gav han mig inget svar. Efter examinationsceremonin så kom min klassföreståndare fram till mig och sade att detta inte kändes rätt och att de eventuellt ska ändra på mitt betygsomdöme. Så jag har ännu inte fått mitt betygsomdöme, jag fick ta min examen utan det.

text: I sin anmälan till DO ifrågasatte SZ också om den typen av omdömen skall förekomma i ett betyg från en högskola. Den 18 november 2004 kompletterade SZ sin anmälan till DO och uppgav att han den 15 november 2004 från TFHS fått ett omdöme, daterat den 15 oktober 2004, där man tagit bort det negativa i det ursprungliga omdömet och endast behållit det positiva.

text: I ett yttrande den 9 juni 2005 till DO anförde Högskoleverket att ett system där man först examinerar och godkänner en student för att därefter i ett slututlåtande uttala sig om studentens lämplighet för framtida yrke inte ger studenten den rättssäkerhet som högskolelagstiftningen eftersträvar och att ett sådant tillvägagångssätt inte är förenligt med högskolelagstiftningen. Vidare anförde Högskoleverket att ett slututlåtande där lämplighet för yrket ifrågasätts i klartext eller "mellan raderna" kan ha liknande rättsverkningar för den enskilde studenten som ett underkännande. TFHS kunde därför inte anses ha haft rätt att utan stöd i högskolelagstiftningen utfärda sådana slututlåtanden.

text: DO meddelade den 13 september 2005 SZ att ombudsmannen inte kunde göra något mer i hans ärende. DO uppgav vidare att myndigheten delade Högskoleverkets uppfattning att ett system där man först examinerar och godkänner en student för att därefter i ett slututlåtande uttala sig om studentens lämplighet för yrket är alltför rättosäkert för den enskilde.

text: Tillämpliga bestämmelser i högskolelagstiftningen

text: Av

text: 6 kap. 7 § högskoleförordningen (1993:100)

text: framgår att i kursplanen skall bl.a. anges de krav på särskilda förkunskaper och andra villkor som gäller för att bli antagen till kursen, formerna för att bedöma studenternas prestationer, de betygsgrader som skall användas samt övriga föreskrifter som behövs. Sedan den 1 januari 2005 skall i kursplanen även anges om antalet tillfällen för prov eller praktik- eller motsvarande utbildningsperioder för att bli godkänd är begränsat. Enligt 9 § samma kapitel skall i utbildningsplanen anges bl.a. de kurser som utbildningen omfattar.

text: Av bestämmelserna om betyg i

text: 6 kap.

text: 11 §§

text: högskoleförordningen

text: framgår bl.a. följande. Om inte annat är föreskrivet i kursplanen skall betyg sättas på en genomgången kurs. Betyget skall bestämmas av en av högskolan särskilt utsedd lärare (examinator). Som betyg skall användas något av uttrycken underkänd, godkänd eller väl godkänd, om inte högskolan föreskriver ett annat betygssystem.

text: I bestämmelserna om examens- och kursbevis i 15-16 §§ samma kapitel anges bl.a. följande. Student som uppfyller fordringarna för examen skall på begäran få examensbevis av högskolan. Student som har godkänts i kurs skall på begäran få kursbevis av högskolan.

text: Avslag på en students begäran att få examensbevis eller utbildningsbevis kan, enligt

text: 12 kap. 2 § 9 högskoleförordningen

text: , överklagas till Överklagandenämnden för högskolan.

text: Av bilaga 2 till

text: högskoleförordningen

text: , examensordningen, framgår att mål för högskoleexamen är de allmänna målen i

text: 1 kap. 9 § högskolelagen (1992:1434)

text: samt de mål som respektive högskola bestämmer.

text: Universitetets lokala regler m.m.

text: I Högskoleverkets ärende, som innehåller yttrande till DO, finns följande handlingar: utbildningsplan för programmet trafikflygarutbildning 2000-09-20, kursplaner för de kurser som utbildningen omfattar, Lunds universitets föreskrifter 1999-03-31 rörande beslutsbefogenheter m.m. avseende verksamheten vid TFHS, universitetets lokala föreskrifter rörande examina, betyg, utbildnings- och kursplaner samt universitetets riktlinjer för relationen mellan institutioner och studenter.

text: Av Lunds universitets föreskrifter 1999-03-31 framgår att TFHS har ställning som universitetsinstitution. Enligt utbildningsplanen omfattar programmet för trafikflygutbildning 80 poäng och avslutas med högskoleexamen. Av utbildningsplanen framgår vidare att i utbildningen ingår vissa teoretiska och vissa praktiska kurser och moment och att det i regel är nödvändigt att tidigare moment under utbildningen är avklarade med godkänt resultat för tillträde till fortsatt utbildning. För tillträde till vissa moment krävs dessutom – enligt utbildningsplanen – att studenten godkänts på Luftfartsinspektionens certiferingsprov. Detta regleras närmare i kursplanerna för respektive kurs. I samtliga kursplaner anges att betyg sätts på genomgången kurs och att som betyg används något av uttrycken godkänd eller underkänd. I kursplanen för enskilt arbete finns även betyget väl godkänd. I kursplanerna regleras också studentens rätt till omprov och antal examinationstillfällen.

text: Högskoleverkets bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Av bl.a. förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: prop. 1975:5 s. 335

text: f.) framgår att med myndighetsutövning skall förstås beslut eller åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter över medborgarna. Dessa kan bestå även i beviljande av förmåner.

text: Högskolans beslut i samband med examination enligt bestämmelserna i

text: högskoleförordningen

text: utgör utan tvekan myndighetsutövning. För bedömning av frågan om TFHS:s slututlåtanden utgör myndighetsutövning har följande omständigheter framkommit av utredningen i ärendet.

text: Slututlåtandena innehåller omdömen om studenters lämplighet för framtida yrke som pilot och utfärdas av TFHS till samtliga studenter i samband med att de avslutat sina studier med godkänt resultat. Utlåtandena uppfattas av studenterna som en del av ett examensbevis och av TFHS som ett sorts arbetsintyg från lärosätet. De potentiella arbetsgivarna efterfrågar dessa intyg. Ett uteblivet intyg eller ett dåligt intyg kan göra det omöjligt eller mycket svårt för studenten att få ett arbete som pilot. Utlåtandena har således ett mycket nära samband med och liknande rättsverkningar som examinators betygssättning och högskolans utfärdande av examensbevis, dvs. högskolans beslut och förfarande i samband med examination. Utfärdandet av utlåtandena måste därför anses utgöra myndighetsutövning.

text: Beträffande frågan om utfärdande av slututlåtandena också innebär fel eller försummelse vid myndighetsutövning kan anföras följande.

text: Högskolorna har att bedöma studenternas prestationer under utbildningen och examinera studenterna i enlighet med reglerna i

text: högskoleförordningen

text: . Reglerna syftar till att ge studenterna en godtagbar grad av rättssäkerhet i dessa för studenterna mycket viktiga frågor. I en utbildning, som den nu aktuella, skall lärosätets bedömning även omfatta lämplighet för framtida yrke. Lämplighetsbedömningen skall dock ske enligt de i förordningen och lärosätets kursplaner föreskrivna formerna. Det förutsätts att godkända prov och examensbevis visar att studenten bedömts lämplig för kommande yrkesverksamhet.

text: Genom att TFHS använder sig av slututlåtandena för att göra bedömningar av studenters lämplighet för kommande yrke, fråntas examinationen den betydelse den skall ha enligt högskoleförfattningarna. Utlåtandena har, som redan tidigare påpekats, således allvarliga rättsverkningar men utfärdas utan rättsligt stöd och utan att uppfylla några krav på rättssäkerhet. Högskoleverket anser därför att utfärdande av slututlåtandena i sig utgör fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: I SZ:s fall har han blivit godkänd i utbildningens alla delar, fått ett utbildningsbevis av TFHS och ansetts behörig att utfå ett examensbevis av Lunds universitet samt söka arbete som trafikpilot. På examensdagen läste en lärare vid TFHS upp högskolans slututlåtande för honom med bedömningen att han inte ansågs lämplig som pilot. Bedömningen grundades på bl.a. nytillkomna uppgifter om honom från en av hans studiekamrater. Efter det att SZ förklarat att han kände sig diskriminerad och gjort en anmälan till DO utfärdade TFHS ett nytt, mera neutralt, utlåtande om hans lämplighet för yrket.

text: Högskolans godkännande av en students studieresultat är ett gynnande förvaltningsbeslut. Normalt kan inte ett sådant beslut ändras till den enskildes nackdel. Enligt praxis finns det bara några få undantagsfall från denna huvudregel och ett är bl.a. tvingande säkerhetsskäl (jmf Alf Bohlin och Wiweka Warnling-Nerep "Förvaltningsrättens grunder" 2004, s. 175 f.). Ett godkännande eller ett examensbevis skulle således under åberopande av ett sådant skäl kunna återkallas.

text: TFHS:s förfarande gentemot SZ har liknande rättsverkningar som ett återkallande av ett godkännande, men har inte följt några förvaltningsrättsliga principer eller praxis. TFHS:s förfarande gentemot SZ utgör därför även av denna anledning fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Vad gäller frågan om SZ har vållats ren förmögenhetsskada genom TFHS:s förfarande kan anföras följande.

text: Som ovan har anförts bör godkända prov och ett examensbevis från trafikflygarutbildning kunna användas som bevis för att studenten bedömts lämplig av högskolan för det yrke han är utbildad för. TFHS:s förfarande i samband med SZ:s examination har orsakat att han inte kunnat använda sig av sin godkända utbildning på ett sådant sätt som han skulle ha kunnat göra om TFHS inte hade utfärdat sina utlåtanden.

text: Detta talar för att staten borde utge ersättning till SZ.”

text: Universitetet har anfört bl.a. följande.

text: ”Bakgrund

text: Vid examination på de olika kursmomenten prövas studenternas praktiska och teoretiska kunskaper. Då många flygbolag även efterfrågar en bedömning av sökandes personliga egenskaper, exempelvis deras lämplighet som befälhavare, ger TFHS även ett skriftligt slututlåtande till samtliga studenter i samband med att de avslutar sina studier med godkänt resultat. På examensdagen den 15 oktober fick SZ muntligt besked om sitt slututlåtande av sin flyglärare. Flygläraren angav att eftersom SZ vid flertal tillfällen brustit i sina förberedelser, skulle man inte rekommendera honom som befälhavare i slututlåtandet. Då SZ reagerade mycket starkt mot detta, beslöt TFHS att ändra slututlåtandet på så sätt att man rekommenderade honom även som befälhavare. Det slututlåtande som TFHS således gav SZ och som skickades till honom i november är inte på något sätt till SZ:s nackdel.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Som Högskoleverket anger i sitt yttrande finns regler om examens- och kursbevis i

text: högskoleförordningen

text: . Lokala regler för examination vid TFHS framgår av i ärendet ingiven utbildningsplan jämte kursplaner. Dessa regelverk har följts vid examination av SZ, vilken har rätt att på begäran få ut sin examen.

text: Aktuellt skadeståndsanspråk avser om SZ kan anses ha lidit skada av det slututlåtande som utfärdats av TFHS. Då detta slututlåtande inte kan anses utgöra examens- eller kursbevis är nämnda regelverk inte tillämpligt på den aktuella frågan. Slututlåtandet utgör ett intyg om personliga egenskaper, att jämställa med ett arbetsgivarintyg, referenser etc., som inte är reglerat i lag, föreskrifter eller lokala föreskrifter vid Lunds universitet.

text: Bedömning av om skadeståndsskyldighet föreligger

text: Fel eller försummelse vid myndighetsutövning

text: Den första frågan är om utfärdande av aktuellt slututlåtande är att anse som fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Vid examination i trafikflygarutbildningen bedöms studenternas praktiska och teoretiska kunskaper. På begäran av studentkåren började TFHS 2001 utfärda skriftliga slututlåtanden där man gör en allmän bedömning av studenternas personlighet och lämplighet som chef/ledare. Omdömena ses som en service till studenterna, vilka kan likställas med arbetsgivarintyg eller referenser som oftast efterfrågas av arbetsgivaren vid ett anställningsförfarande. Omdömet utgör inget krav för att få anställning som trafikflygare. Vissa flygbolag begär att slututlåtandet skall bifogas ansökningshandlingarna, medan andra inte begär in det. I de fall slutomdömena skall bifogas kan detta givetvis få betydelse vid urvalsprocessen mellan sökanden med likvärdiga meriter. Vilket omdöme som anses vara till sökandens fördel är beroende på vilken profil som flygbolaget söker. Varje flygbolag har sin profil och bedömer de sökandes lämplighet efter kunskap och intervju. Det är vidare inte alla flygbolag som kräver att få se något omdöme.

text: I det slututlåtande som först utfärdades för SZ och som delgavs honom muntligen på examensdagen angavs att man för närvarande inte ansåg honom lämplig som befälhavare. Nyutexaminerad student söker inte till anställning som kapten utan som styrman. Då man som styrman inte är befälhavare eller chef, hade den bedömningen sannolikt inte påverkat SZ:s möjligheter att få arbete som trafikflygare. SZ reagerade dock mycket starkt på denna bedömning och tolkade det som att han blev utsatt för etnisk diskriminering.

text: Då slututlåtandena anses som en extra service åt studenterna som skall underlätta deras möjligheter att få arbete, valde TFHS att justera SZ:s slututlåtande efter att ha pratat med honom. I det slutliga omdömet angav man att han har förutsättningar för att bli befälhavare. Det slututlåtande som SZ erhöll kan inte tolkas till hans nackdel eller på något annat sätt minska hans möjligheter att få arbete som trafikflygare.

text: SZ har examinerats från trafikflygutbildningen vid TFHS med betyget godkänd i alla kurser. Examination har skett helt i enlighet med

text: högskoleförordningen

text: och lokala föreskrifter. Det slututlåtande som utfärdats är att likställa med ett arbetsgivarintyg, referens eller dylikt och kan inte anses vara någon ny examination. Vidare finns det inget i nämnda omdöme som är till SZ:s nackdel och som skulle kunna ses som ett återkallande av hans godkända examensresultat. TFHS har således inte begått något fel eller försummelse.

text: Med myndighetsutövning avses beslut eller åtgärd som ytterst är ett uttryck för samhällets makt att bestämma över medborgarnas rättigheter och skyldigheter eller annars bevilja förmåner som bara en myndighet kan ge.

text: Utfärdade slututlåtanden beaktas inte vid utfärdande av examen och kan inte likställas med examination vid TFHS. Omdömena är en service som ges åt studenterna på begäran av studentkåren. Dessa skall likställas med arbetsgivarintyg och referenser som kan åberopas jämte betyg och examina i en anställningsprocess.

text: De är inte nödvändiga för anställning som trafikflygare. Utfärdande av SZ:s slututlåtande kan inte ses som ett uttryck för samhällets maktbefogenheter och kan inte heller på något annat sätt anses utgöra myndighetsutövning.

text: Det är således universitetets uppfattning att skadeståndskyldighet inte föreligger, då något fel eller försummelse vid myndighetsutövning inte begåtts.

text: Skada

text: Även om TFHS begått fel eller försummelse vid myndighetsutövning, krävs för skadeståndsskyldighet att SZ visat att det finns ett adekvat orsakssamband mellan sådant fel eller försummelse och uppkommen skada. SZ anger att han frågat flera flygbolag vilka möjligheter han har att få anställning utan fullständig examen. Genom att han har blivit godkänd i samtliga kurser har han en fullständig examen, vilket också var kravet för att Luftfartsstyrelsen skulle utfärda hans trafikflygarcertifikat. Han är således fullt behörig att söka arbete som trafikflygare. För de flygbolag som så efterfrågar, kan han vidare visa upp ett slututlåtande som enbart kan bedömas som positivt.

text: Såvitt TFHS känner till har inte SZ sökt någon anställning som trafikflygare, varför det är omöjligt att ta ställning till hans möjligheter att få arbete och således även hans eventuella skada. Även om SZ söker arbete och kan visa att han inte får någon anställning, är det högst osannolikt att det beror på det slututlåtande som utfärdats. Det kan lika gärna bero på den lågkonjunktur som föreligger i branschen för närvarande. Dessvärre är det många av SZ:s studiekamrater som inte fått något arbete som trafikflygare.

text: Lunds universitet anser således inte att SZ har visat någon skada då han, dels inte visat att han inte kan få anställning som trafikflygare, dels inte visat att det skulle bero på det slututlåtande som utfärdats.

text: Lunds universitet kan inte vitsorda något belopp.”

text: SZ har beretts tillfälle att yttra sig över vad Högskoleverket och universitetet har anfört. Han har dock inte hört av sig inom den föreskrivna tiden.

text: SZ, Högskoleverket och universitetet har gett in handlingar i ärendet, bl.a. kursplaner, ett utbildningsbevis och ett slututlåtande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Beträffande i ärendet tillämpliga bestämmelser rörande examination och övriga högskoleanknutna regler hänvisas till den redogörelse som Högskoleverket har lämnat i denna del. Det bör dock tilläggas att vissa förändringar i

text: 6 kap.

text: högskoleförordningen

text: trädde i kraft den 1 januari 2007. Förändringarna innebar bl.a. att bestämmelserna om kursplan, utbildningsplan, examination och betyg numera återfinns i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: högskoleförordningen

text: . Av övergångsbestämmelserna framgår att förordningen gäller i dess tidigare lydelse beträffande de frågor som är av intresse i detta ärende.

text: Som Högskoleverket har angett skall staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: En förutsättning för statens skadeståndsansvar är alltså att en skada har vållats vid myndighetsutövning. Begreppet myndighetsutövning avser beslut och åtgärder från det allmännas sida som är ett uttryck för samhällets rätt att utöva makt mot medborgarna. Karaktäristiskt är att den enskilde står i ett beroendeförhållande till myndigheten, som bestämmer över hans eller hennes rättigheter och skyldigheter på ett sådant sätt som inte förekommer i privaträttsliga sammanhang.

text: Att skada skall ha vållats vid myndighetsutövning betyder att den endast behöver stå i ett visst närmare samband med myndighetsutövningen. Även en skada som uppstår i samband med en myndighets faktiska handlande i en verksamhet som inte är att bedöma som myndighetsutövning – men som har ett nära tidsmässigt eller funktionellt samband med myndighetsutövningen – kan anses vållad vid myndighetsutövning. Exempel på sådant handlande är olika förberedande åtgärder inför ett beslut (se Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: – En kommentar, andra upplagan, s. 90 f. och prop. 1997/ 98:105 s. 30 f.).

text: För att skadestånd skall utgå krävs – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och skadan.

text: Det ankommer på den skadelidande att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda (se Bengtsson och Strömbäck, a.a. s. 41).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vissa utgångspunkter för Justitiekanslerns prövning

text: Som SZ får förstås gör han gällande att staten är skadeståndsskyldig gentemot honom på grund av det sätt som universitetet genomförde examinationen av den trafikflygarutbildning som han genomgick. Han har härvid särskilt framhållit att utfärdandet av slututlåtandet inte skedde på ett korrekt sätt.

text: Vid prövningen av om staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot SZ har Justitiekanslern att ta ställning till följande frågor.

text: 1. Är slututlåtandet att anse som en del av examinationen?

text: 2. Är slututlåtandet att anse som ett upphävande av tidigare satta betyg?

text: 3. Agerade universitetet vid myndighetsutövning när man utfärdande slututlåtandet?

text: 4. Har universitetet gjort sig skyldigt till fel eller försummelse genom att utfärda ett slututlåtande?

text: 5. Har universitetet gjort sig skyldigt till fel eller försummelse genom det sätt på vilket slututlåtandet utfärdades i detta fall?

text: 6. Är det visat att sökanden har lidit någon ersättningsgill skada?

text: Är slututlåtandet att anse som en del av examinationen?

text: Av utredningen framgår att studenterna får betygen godkänd eller underkänd på de flesta kurser som ingår i trafikflygarutbildningen, att de får ett utbildningsbevis efter genomförd utbildning och att de på särskild begäran även kan få ett examensbevis. Det är vidare utrett att universitetet därutöver utfärdar slututlåtanden efter genomförd utbildning och att detta inte uttryckligen framgår av utbildningsplanen eller någon kursplan.

text: Det får anses ostridigt att förekomsten av slututlåtanden är allmänt känd bland de relativt få presumtiva arbetsgivarna och att det inte är ovanligt att utlåtandet efterfrågas av flygbolagen i samband med ett anställningsförfarande.

text: Slututlåtandet är skrivet som ett vitsord över studentens sätt att genomföra utbildningen och innehåller en bedömning av hans eller hennes förmåga att arbeta som befälhavare. Även om slututlåtandet i princip utfärdas på frivillig basis får det, främst med hänsyn till att arbetsgivarna efterfrågar det, i praktiken ses som en institutionaliserad del av bedömningen av studentens prestationer under utbildningen.

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att universitetets utfärdande av slututlåtanden enligt min mening utgör en del av examinationen i trafikflygarprogrammet.

text: Det bör i detta sammanhang framhållas att ett vitsord som en lärare skriver på en students begäran, t.ex. vid en ansökan till ett universitet i utlandet, normalt inte skall anses som en del av examinationen. Ett sådant vitsord skrivs oftast endast till ett fåtal studenter och efter en särskild begäran i det enskilda fallet. Vitsordet kan då inte anses ha något samband med examinationen.

text: Är slututlåtandet att anse som ett upphävande av tidigare satta betyg?

text: Det är utrett att SZ vid tidpunkten för utfärdandet av slututlåtandet hade fått godkända betyg på samtliga kurser i trafikflygarutbildningen, att han hade fått ett s.k. utbildningsbevis och att han var berättigad att få ett examensbevis.

text: Slututlåtandet har ett sådant innehåll att det utgör en bedömning av studentens prestationer och därför skall anges i kursplanen (se 6 kap. 15 § första stycket 9 i nu gällande högskoleförordning och 6 kap. 7 § första stycket 7 i den lydelse som är aktuell i detta ärende). Frågan uppkommer då om slututlåtandet även skall anses som ett upphävande av tidigare satta betyg.

text: I slututlåtandet finns en hänvisning till att SZ har fullföljt alla kurser på trafikflygarprogrammet med godkända resultat. Detta kan dock rimligtvis inte uppfattas som en ny betygsättning för de kurser som han hade genomgått, utan endast som en hänvisning till de betyg som han tidigare hade fått under utbildningen.

text: Det bör tilläggas att varken det ursprungliga slututlåtandet eller den reviderade versionen av utlåtandet hade ett sådant innehåll att SZ kan anses ha blivit underkänd i examinationen. Den omständigheten att han enligt det muntliga slututlåtandet inte ansågs lämplig som befälhavare kan, med hänsyn till vad som i övrigt har framkommit i ärendet, inte uppfattas på det sättet. Som universitetet har anfört syftar utbildningen till att ge studenterna behörighet att arbeta både som befälhavare och styrman.

text: På grund av det anförda kan utfärdandet av SZ:s slututlåtande inte ses som ett upphävande av de tidigare utfärdade betygen för de kurser som han hade genomgått.

text: Agerade universitetet vid myndighetsutövning när man utfärdande slututlåtandet?

text: När skolplikt föreligger har skolverksamheten, bortsett från den rena undervisningen, ofta en påtaglig karaktär av myndighetsutövning. Vad sedan avser det frivilliga utbildningsväsendet, som det är fråga om här, hindrar frivilligheten i och för sig inte att myndighetsutövning mot studenter förekommer. Däremot anses utrymmet för vad som skall anses utgöra myndighetsutövning vara mer begränsat än vad som gäller vid skolplikt. Examination anses emellertid utgöra myndighetsutövning (se Bengtsson, Skadeståndsansvar vid myndighetsutövning I, s. 170, och bl.a. Justitiekanslerns beslut den 21 februari 2007 i ärendet med dnr

text: Som tidigare har nämnts skall utfärdandet av slututlåtandet anses som en del av examinationen i trafikflygarutbildningen. Universitetet har därmed agerat vid myndighetsutövning när man utfärdade slututlåtandet.

text: Har universitetet gjort sig skyldigt till fel eller försummelse genom att utfärda ett slututlåtande?

text: Som tidigare har konstaterats framgår av

text: högskoleförordningen

text: att kursplanen skall innehålla formerna för att bedöma studenternas prestationer. Av utredningen framgår att det inte har angetts i utbildnings- eller kursplanerna att ett slututlåtande utfärdas efter genomförd utbildning.

text: Det är ur rättssäkerhetssynpunkt viktigt att studenterna redan i samband med antagningen till en utbildning får rätt information om hur examinationen går till. Det synes inte ha förekommit någon information om slututlåtandena och dessas betydelse, i varje fall inte någon tydlig sådan. Det innebär att det har funnits en oklarhet beträffande examinationen och att denna har tillförts ett moment som inte har stöd i

text: högskoleförordningen

text: eller kursplanen. Trots det är jag tveksam till Högskoleverkets bedömning att detta innebär fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Att märka därvid är att slututlåtandena synes ha tillkommit på studenternas begäran, att de visserligen har institutionaliserats men i princip ändå utfärdas bara till dem som begär det, att deras utformning är delvis löslig och tydligen i viss mån kan bli föremål för diskussion och att de efterfrågas av arbetsgivarna. Till det kommer att arbetsgivarnas önskemål om en särskild bedömning av de examinerades lämplighet i olika hänseenden knappast skulle kunna avvisas om de framfördes senare och utan direkt koppling till examinationen.

text: Bedömningen i denna del är osäker. Som framgått lutar jag dock närmast åt att det här inte handlar om något skadeståndsgrundande fel.

text: Har universitetet gjort sig skyldigt till fel eller försummelse genom det sätt på vilket slututlåtandet utfärdades i detta fall?

text: Med hänsyn till vad som har framkommit om omständigheterna kring utfärdandet av SZ:s slututlåtande uppkommer även frågan om universitetet gjorde sig skyldigt till fel eller försummelse genom det sätt på vilket utlåtandet utfärdades i detta fall.

text: Av utredningen framgår att SZ:s lärare lämnade ett muntligt slututlåtande till honom som bl.a. synes ha baserats på uppgifter som en annan student hade lämnat om honom.

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får – om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild – ett ärende inte avgöras utan att parten har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften.

text: Kommunikationsprincipen, som kommer till uttryck i

text: 17 § förvaltningslagen

text: , utgör en av de viktigaste garantierna för materiellt riktiga avgöranden och för en förvaltning som allmänheten kan känna förtroende för (jfr Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: – med kommentarer, s. 173).

text: Utfärdandet av slututlåtandet har, som tidigare konstaterats, avsett myndighetsutövning mot en enskild. Det får anses utrett att det utlåtande som SZ delgavs muntligen var avsett som ett slutligt utlåtande som senare skulle bekräftas skriftligen. Att vid sådant förhållande inte ge SZ tillfälle att bemöta de uppgifter som hade lämnats om honom av en annan student, och som tydligen hade beaktats vid upprättandet av slututlåtandet, strider mot nämnda bestämmelse i

text: förvaltningslagen

text: SZ borde ha fått bemöta de uppgifter om honom som låg till grund för innehållet i slututlåtandet. På grund härav, och genom vad som i övrigt har framkommit om det sätt på vilket slututlåtandet delgavs SZ, får universitetet i detta avseende anses ha gjort sig skyldigt till ett skadeståndsgrundande fel. Den omständigheten att universitetet sedermera ändrade slututlåtandet föranleder inte någon annan bedömning.

text: Är det visat att sökanden har lidit någon ersättningsgill skada?

text: Staten har således i och för sig gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Frågan uppkommer då om SZ har vållats någon ersättningsgill skada till följd av felet. I denna del gör jag följande överväganden.

text: SZ har att styrka att han har lidit en skada och att det föreligger ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och den uppkomna skadan.

text: Som SZ får förstås gör han gällande att han har lidit en förmögenhetsskada genom att han inte fick någon anställning som pilot efter utbildningen.

text: Jag har inte låtit utreda om SZ har sökt någon anställning som pilot och om han i sådant fall nu arbetar som trafikflygare. Oavsett hur det ligger till med den saken har det inte framkommit något i ärendet som styrker att han har lidit någon skada till följd av de fel som universitetet har gjort sig skyldigt till i samband med utfärdandet av slututlåtandet. Vid denna bedömning har jag beaktat att det justerade skriftliga slututlåtandet hade ett positivare innehåll än det som muntligen presenterades för SZ, att justeringen av slututlåtandet skedde relativt snabbt, att han fick betyget godkänd i samtliga kurser som ingick i utbildningen och att det kan finnas alternativa förklaringar till att han eventuellt inte har fått något arbete som pilot.

text: På grund av det anförda skall anspråket avslås.

text: Tillsyn

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga förvaltningen är inte avsedd att ersätta den tillsynsverksamhet som förekommer hos ordinarie tillsynsmyndigheter på ett visst område. När det gäller universitet och högskolor ankommer det i första hand på Högskoleverket att se till att uppgifterna fullgörs på ett ändamålsenligt och riktigt sätt.

text: Jag noterar att Högskoleverket är kritiskt mot det sätt på vilket examinationen har skett i detta fall. Jag finner inte själv anledning att – utöver den kritik som ligger i den bedömning som jag har gjort i ärendet – vidta någon ytterligare åtgärd inom ramen min tillsynsverksamhet.


title: Remissyttrande över betänkandet Nya påföljder (SOU 2012:34)

text: Inledande synpunkter

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Konkret innebär detta att granskningen har fokuserat framförallt på övergripande och strukturella frågor om rättssäkerhet och rättslikhet etc., medan den lagtekniska utformningen av förslagen inte har analyserats i detalj.

text: Utdömandet av straffrättsliga sanktioner utgör samhällets yttersta maktmedel mot enskilda och innefattar ett lagreglerat undantag från bl.a. den rätt till frihet och det skydd för egendom som föreskrivs i regeringsformen och Europakonventionen. Det säger sig självt att det är av utomordentligt stor vikt att det straffrättsliga påföljdssystemet är utformat på ett sätt som så långt det är möjligt garanterar värden som rättssäkerhet, likabehandling, förutsebarhet och proportionalitet. Dagens påföljdssystem kan dock inte i alla avseenden anses leva upp till de högt ställda krav som man, i en rättsstat, bör kunna ställa i dessa avseenden.

text: Som utredningen framhåller på flera ställen i betänkandet framstår det nu gällande påföljdssystemet som komplext och svåröverskådligt. Vidare bidrar de begränsade möjligheterna att straffmäta villkorlig dom, skyddstillsyn och ungdomsvård till att den påföljd som döms ut inte alltid upplevs som proportionell samt till att rättstillämpningen många gånger kan framstå som inkonsekvent och godtycklig. Nuvarande system medför att det i många fall är svårt eller omöjligt att upprätthålla de grundläggande principerna om att lika fall ska behandlas lika och att ett allvarligt brott ska mötas med en mer ingripande reaktion än ett lindrigt. En starkt bidragande orsak till påföljdssystemets komplexitet och svåröverskådlighet samt till dess inneboende risker för inkonsekvens torde vara den utbredda användningen av det i sig otydliga artbrottsbegreppet som självständigt argument för fängelse. Även relationen mellan penningböter och dagsböter är sådan att det i dagens system kan sägas vara inbyggt svårförklarliga inkonsekvenser.

text: Justitiekanslern instämmer alltså i den kritik mot det nu gällande påföljdssystemet som utredningen har fört fram i kapitel 6 i betänkandet samt i de överväganden och slutsatser beträffande de allmänna utgångspunkterna för en reform som redovisats i kapitel 7. Utredningens förslag samt den analys och de överväganden som ligger till grund för dessa framstår genomgående som mycket väl genomarbetade. De föreslagna reformerna är ägnade att avhjälpa eller reducera de ovan berörda strukturella brister som finns i det nuvarande påföljdssystemet. Utan att ta ställning till om det skulle kunna finnas andra sätt än den föreslagna ordningen med villkorligt fängelse i stället för nuvarande frivårdspåföljder att komma tillrätta med dessa brister kan Justitiekanslern därför – från sin utgångspunkt – i allt väsentligt ställa sig bakom utredningens förslag. När det gäller vissa detaljer i de framlagda förslagen finns det dock utrymme för tveksamhet. I det följande kommer Justitiekanslern att ta upp vissa frågor som kan behöva analyseras närmare eller som det annars har bedömts som angeläget att lyfta fram särskilt.

text: Närmare om utredningens förslag i vissa avseenden

text: Villkorligt fängelse (kap. 8)

text: I kapitel 8.3 redovisar utredningen de övergripande skälen för sitt förslag att ersätta dagens frivårdspåföljder, villkorlig dom och skyddstillsyn, med villkorligt fängelse. Även om det – som utredningen framhåller – kan anföras vissa argument mot den föreslagna reformen så instämmer Justitiekanslern i slutsatsen att fördelarna överväger. Särskilt möjligheten att på ett tydligt och öppet sätt straffmäta även de icke frihetsberövande påföljderna (villkorligt fängelse med olika tilläggssanktioner) framstår som en klar förbättring jämfört med dagens system. En sådan möjlighet ger i sig utrymme att på ett tydligt och pedagogiskt sätt förmedla det mått av klander som påföljden avser att ge uttryck för. Genom att – på sätt utredningen har föreslagit – förena det villkorliga fängelsestraffet med en tilläggssanktion som står i proportion till det utmätta straffets längd ges det också, jämfört med dagens system, en möjlighet att anpassa påföljdens ingripandegrad till brottslighetens allvar. På så sätt finns det möjlighet att, åtminstone delvis, komma tillrätta med några av de större olägenheterna i dagens system, nämligen att det vid andra påföljder än böter och fängelse inte finns något självklart samband mellan brottslighetens allvar och påföljdens ingripandegrad samt de tröskeleffekter som detta ger upphov till.

text: Som kommer att beröras mer nedan är det enligt Justitiekanslerns bedömning också av central betydelse att utredningens förslag om villkorligt fängelse på ett naturligt sätt kan medföra att artbrottsbegreppet utmönstras ur svensk straffrätt.

text: Ett argument som förts fram mot villkorligt fängelse går ut på att en sådan påföljd skulle brista i trovärdighet om misskötsamhet eller återfall i brott under prövotiden inte leder till att straffet måste verkställas i anstalt. Detta argument utgör dock närmast ett cirkelresonemang eftersom villkorligt fängelse, till skillnad från villkorlig dom, förutsätts innebära just att straffet ovillkorligen måste avtjänas i anstalt vid misskötsamhet eller återfall. Enligt Justitiekanslerns bedömning finns det emellertid inte något skäl att fylla påföljden villkorligt fängelse med något annat innehåll än det som följer av den lagstiftning genom vilken den införs. Med det av utredningen föreslagna innehållet torde påföljden ha goda förutsättningar att både råda bot på en rad av de brister som finns i dagens system och att ta tillvara flera av de fördelar i fråga om tolerans, humanitet och individuell anpassning som trots allt kan tillskrivas påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn.

text: Utrikes boende som begår brott i Sverige (kap. 9.5.12)

text: På s. 246 f. tar utredningen upp ett problem som finns redan idag och som kan komma att accentueras om den föreslagna reformen genomförs. Det handlar om den situationen att det inte, med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller p.g.a. återfall, finns skäl för ett ovillkorligt fängelsestraff, men att den dömde ska utvisas på grund av brottet och att han eller hon därför i praktiken kan sakna möjlighet att verkställa en tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff. Att ett genomförande av det rambeslut som berörs i betänkandet kan komma att medföra ökade möjligheter att verkställa olika tilläggssanktioner inom ramen för ett europeiskt samarbete löser inte problemet när det gäller personer som ska utvisas till länder utanför EU. Med hänsyn härtill och då det inte framstår som tillfredställande att beträffande en viss kategori av människor bestämma påföljden till ovillkorligt fängelse trots att varken straffvärde- eller återfallsskäl talar för det bör denna fråga övervägas ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Skillnaden mellan ny och nyupptäckt brottslighet (kap. 10.7.2.2 och 19.6.5)

text: Vad utredningen föreslår i detta avsnitt är enligt Justitiekanslerns bedömning en angelägen reform som är ägnad att befrämja enhetlighet och konsekvens i påföljdssystemet. Oavsett om utredningens förslag i övriga delar genomförs eller inte så finns det därför anledning att införa en ordning där det – på sätt utredningen föreslår – görs skillnad mellan återfall i egentlig mening och sådana situationer där en ny lagföring avser s.k. nyupptäckt brottslighet. På motsvarande sätt tillstyrker Justitiekanslern det förslag som redovisas i kap. 19.6.5 och som går ut på att tillämpningsområdet för nuvarande

text: 34 kap. 3 § brottsbalken

text: inskränks till att enbart avse nyupptäckt brottslighet.

text: Avräkning för vad den dömde undergått till följd av det villkorliga fängelsestraffet

text: På s. 332 f. och i författningskommentaren till

text: 34 kap. 10 § brottsbalken

text: behandlar utredningen bl.a. frågan om hur förfluten prövotid ska beaktas i fall då rätten beslutar att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Utredningens slutsats är att sådan prövotid som regel endast bör tillmätas en begränsad betydelse. Enligt Justitiekanslerns bedömning kan det dock sättas ifråga om prövotiden som sådan alls ska ha någon betydelse i detta sammanhang. Prövotiden ger inte i sig något reellt innehåll åt det villkorliga fängelsestraffet och skyldigheten att avhålla sig från att begå brott särskiljer inte den som står under prövotid enligt en dom på villkorligt fängelse från någon annan. Det bör därför övervägas om inte utrymmet för avräkning ska inskränkas till fall där den dömde har verkställt någon del av tilläggssanktionen.

text: Helghemarrest – Kontroll av efterlevnaden av förbudet (kap. 11.6.8.5)

text: Justitiekanslern har inte i och för sig något att invända mot att s.k. helghemarrest införs som förstärkningsinslag. Det framstår dock inte som godtagbart att det av skäl som är helt och hållet hänförliga till begränsningar i den befintliga tekniken för att övervaka efterlevnaden av en sådan tilläggssanktion ska vara möjligt att tvinga den dömde att bära fotboja även under dagar då det inte finns något övervakningsbehov. Att bära fotboja torde i många sammanhang vara socialt stigmatiserande och det kan därför ifrågasättas om de rent praktiska och ekonomiska skäl för att tvinga den dömde att bära fotboja under hela den tid som övervaknings- och kontrollsanktionen pågår verkligen överväger det integritetsintrång som ett sådant tvång innebär.

text: Vem ska besluta om förstärkningsinslag vid övervaknings- och kontrollsanktion (kap. 11.6.8.7)

text: Enligt utredningens förslag ska det ankomma på Kriminalvården att besluta om vilket förstärkande inslag en övervaknings- och kontrollsanktion ska innefatta och hur det ska utformas i det enskilda fallet. Enligt Justitiekanslerns bedömning är de skäl som anförs för förslaget i denna del inte övertygande. Den typ av förstärkningsinslag som det här är fråga om torde i de fall där en övervaknings- och kontrollsanktion döms ut utgöra en väsentlig del av påföljden. Rättssäkerhets- och rättslikhetsskäl talar därför för att det bör ankomma på den domstol som beslutar om påföljden att också besluta om en så väsentlig del i påföljdens faktiska innehåll som det är fråga om när det gäller de nu berörda förstärkningsinslagen. Om beslutsfattandet i de nu berörda fallen delegeras till Kriminalvården finns det en betydande risk för att det uppstår olikheter i rättstillämpningen, vilket i förlängningen kan leda till den typ av inkonsekvens, svåröverblickbarhet och proportionalitets- problem som delvis präglar dagens påföljdssystem. Justitiekanslern avstyrker därför utredningens förslag i denna del och förordar i stället att arten och omfattningen av förstärkningsinslagen så ska beslutas av domstolen inom ramen för påföljdsbestämningen där. Den exakta utformningen i det enskilda fallet måste givetvis däremot beslutas av Kriminalvården. Den närmare gränsdragningen bör övervägas ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Omhändertagande inför beslut om åtgärder med anledning av bristande verkställighet (kap. 12.8.5)

text: I avsnitt 12.8.5.2 föreslår utredningen att Kriminalvården i vissa fall ska få fatta beslut om omedelbart omhändertagande av den dömde. Justitiekanslern har inte något att erinra mot att Kriminalvården ges en sådan beslutsbefogenhet. Med hänsyn till Europakonventionens krav på snabb domstolsprövning av frihetsberövanden framstår dock den föreslagna ordningen med en överprövning av övervakningsnämnd som tveksam. Enligt Justitiekanslerns bedömning bör ett sådant omhändertagandebeslut överprövas direkt av förvaltningsdomstol.

text: Byte av tilläggssanktion (kap. 12.8.6.7)

text: Enligt utredningens förslag ska beslut om byte av tilläggssanktion meddelas av övervakningsnämnd. Även om praktiska skäl kan anföras för att verkställighetsinnehållet vid behov ska kunna ändras utan medverkan från domstolen så kan det enligt Justitiekanslerns bedömning anföras principiella skäl mot en ordning som innebär att det faktiska innehållet i en dom ska kunna ändras av en myndighet på lägre nivå. Det bör därför övervägas om det inte – på samma sätt som när det gäller beslut om verkställighet i anstalt – ska ankomma på tingsrätt att besluta om byte av tilläggssanktion, medan det skulle kunna anförtros åt Kriminalvården att föra talan om ett sådant byte.

text: Rätt för Kriminalvården att överklaga övervakningsnämndens beslut (kap. 12.8.8)

text: Som utredningen framhåller är en möjlighet för Kriminalvården att överklaga övervakningsnämndens beslut i anledning av bristande verkställighet ägnad att bidra till en enhetlig praxis och därmed ökad rättslikhet. Justitiekanslern tillstyrker därför utredningens förslag och bedömer det som angeläget att det genomförs även om det inte skulle bli aktuellt att genomföra de övriga förslag som utredningen lämnat.

text: Brottslighetens art (kap. 15)

text: Utredningen anför övertygande argument för att avskaffa brottets art som kriterium för påföljdsvalet. Liksom utredningen bedömer Justitiekanslern att artbrottsbegreppet har varit en starkt bidragande orsak till den splittring, inkonsekvens och svåröverblickbarhet som det nuvarande påföljdssystemet visar prov på. Justitiekanslern tillstyrker alltså utredningens förslag i denna del.

text: Ett dagsbotsstraff bör alltid överstiga vad som idag kan dömas ut genom ett penningbotstraff (kap. 16.2.5)

text: Som framhållits av utredningen och som antytts inledningsvis i detta yttrande består en av de inkonsekvenser som präglar dagens system i att det på de lägsta straffvärdenivåerna är förhållandevis vanligt att en lindrigare förseelse i realiteten bestraffas hårdare än ett allvarligare brott. En sådan ordning är naturligtvis ägnad att allvarligt rubba förtroendet för rättsväsendet i allmänhet och påföljdssystemet i synnerhet. Det är därför angeläget att en reform av påföljdssystemet bidrar till en ökad konsekvens och proportionalitet även när det gäller bötesstraffen. Utredningens förslag – att införa en grundnivå för dagsbotsstraffet – framstår i detta sammanhang som en mycket bra lösning. Justitiekanslern tillstyrker därför förslaget i denna del. Om det skulle anses att nivån på det lägsta dagsbotsstraffet blir alltför hög om förslaget genomförs så bör det övervägas att – hellre än att låta dagens ordning bestå – sänka grundbeloppet för dagsböter och den maximala nivån för penningböter.

text: Fastställande av inkomst vid dagsbotsberäkning (kap. 16.3)

text: För att, så långt det är möjligt, säkerställa att lika fall behandlas lika och att proportionaliteten i straffrättskipningen upprätthålls i praktiken är det viktigt att inte bara straffmätningen utan även bestämmandet av dagsbotens storlek sker på ett enhetligt och trovärdigt sätt. Utredningens förslag i denna del är ägnade att öka såväl trovärdighet som enhetlighet i rättstillämpningen och de bör därför genomföras även om förslagen i övrigt inte skulle leda till lagstiftning.

text: Sanktionskumulation – en särskild grund för strafflindring (kap. 17.5.3)

text: S.k. sanktionskumulation kan beaktas som strafflindringsgrund enligt

text: 29 kap. 5 § brottsbalken

text: redan enligt dess nu gällande lydelse. Genom utredningens förslag kommer dock denna strafflindringsgrund att lyftas fram särskilt, vilket – med hänsyn inte minst till pågående debatt om förhållandet mellan straffrättsliga förfaranden och olika typer av administrativa sanktionsavgifter – får anses vara ett angeläget förtydligande. Förslaget bör genomföras oavsett om övriga reformförslag genomförs eller inte.

text: Påföljdssystemet för unga lagöverträdare (Del III)

text: På motsvarande sätt som när det gäller påföljder för vuxna präglas det befintliga påföljdssystemet för unga lagöverträdare i viss utsträckning av inkonsekvens och brist på enhetlighet och proportionalitet. Delvis hänger detta samman med att påföljder för unga i högre utsträckning än för vuxna är (och bör vara) anpassade efter den dömdes behov av stöd och behandling. Även med en sådan mer behandlingsinriktad utgångspunkt är det dock, för att upprätthålla trovärdighet, proportionalitet och enhetlighet i systemet, av central betydelse att det i varje enskilt fall finns en möjlighet att bestämma en påföljd som någorlunda väl svarar mot allvaret i det brott som har begåtts. Som utredningen framhåller finns det, i dagens system, brister i det avseendet.

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att dagens ordning bör kompletteras med nya inslag som gör att påföljdssystemet för unga lagöverträdare blir mer heltäckande och möjliggör en påföljdsbestämning som svarar bättre på de allmänna kraven på likabehandling och proportionalitet. Justitiekanslern har inte några bärande invändningar mot de förslag som utredningen lägger fram för att uppnå angivet syfte och bedömer att det bör vara möjligt att genomföra dessa förslag även om de reformer som föreslagits när det gäller vuxna lagöverträdare och ifråga om att avskaffa artbrottsbegreppet inte skulle leda till lagstiftning.