avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Ungdomshem

title: Kritik mot Statens institutionsstyrelse (SiS) för dröjsmål med att anvisa plats vid särskilda ungdomshem

sammanfattning: I ett beslut i september 2014 kritiserade JO Statens institutionsstyrelse (SiS) för dröjsmål med att anvisa en akutplats vid ett särskilt ungdomshem. I början av 2015 tog JO emot nya anmälningar mot SiS som rörde frågan om platsbrist vid omedelbara omhändertaganden av ungdomar och missbrukare. JO beslutade att på nytt utreda frågan och begärde in ett yttrande från SiS. Utredningen visar att det fortfarande finns brist på platser vid de s.k. SiS-hemmen. Även om SiS har arbetat intensivt och har vidtagit flera åtgärder för att möta kommunernas ökande efterfrågan har myndigheten inte lyckats tillgodose behovet. SiS har uppgett att den främsta orsaken till den ökande efterfrågan på platser är ökningen av antalet ensamkommande barn. Vad SiS har anfört väcker bl.a. övergripande frågor om situationen för ensamkommande barn och deras omhändertagande. Dessa frågor ligger dock utanför ramen för detta ärende. JO uttalar i beslutet att det är oroande att situationen har varit ansträngd under så lång tid och att det i några fall dröjt så länge som sex dagar innan SiS kunde anvisa en plats. SiS kritiseras för dröjsmålen. JO uttalar vidare att det kan medföra allvarliga konsekvenser för de vårdbehövande om det omedelbara vårdbehovet inte tillgodoses. Det väcker frågor om vad kommunen kan göra i avvaktan på att en plats blir tillgänglig. Enligt JO får socialnämnden inte förhålla sig passiv under tiden. Nämnden bör i samråd med den enskilde försöka finna en lösning, t.ex. genom en temporär placering vid ett s.k. HVBhem. JO är medveten om att det i många fall inte går att lösa saken på det sättet, och något enkelt svar på dessa frågor finns inte. JO fortsätter att följa frågan om platssituationen vid SiS-hemmen och uppmanar SiS att senast den 15 januari 2016 skicka in en redovisning av vilka ytterligare åtgärder som vidtagits. En kopia av beslutet skickas till Socialdepartementet för kännedom.

text: Anmälningar

text: Social- och omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun, förvaltningschefen vid omsorgsförvaltningen i Avesta kommun och en socialsekreterare vid socialtjänsten i Nacka kommun framförde i anmälningar till JO klagomål mot placeringsenheten vid SiS, för dröjsmål med att anvisa plats vid särskilda

text: ungdomshem och s.k. LVM-hem. I anmälningarna anfördes i huvudsak följande:

text: Hudiksvalls kommuns anmälan den 16 januari 2015 (dnr 260-2015)

text: Den 5 januari 2015 tog social- och omsorgsförvaltningen kontakt med placeringsenheten om en akutplats vid ett särskilt ungdomshem för en flicka född 1998. Handläggaren vid SiS informerade om att det inte fanns några lediga platser och att det inte var någon mening med att skicka in en formell begäran. Den 9 januari faxade förvaltningen in en begäran om plats. Den 11 januari fanns det fortfarande inte någon ledig plats.

text: Nämnden beslutade den 8 januari 2015 att omedelbart omhänderta en man med missbruksproblematik med stöd av

text: 13 § lagen (1988:870)

text: om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. SiS meddelade att det inte fanns någon ledig plats och att 15 personer stod i kö för att få en plats.

text: Förvaltningen tog sedan kontakt med bl.a. andra tillsynsmyndigheter för att få besked om vem som ansvarar för den omhändertagna personen i avvaktan på att SiS anvisar en plats. Något klart besked i den frågan har förvaltningen inte fått.

text: Avesta kommuns anmälan den 6 februari 2015 (dnr 701-2015)

text: Den 4 februari 2015 omhändertogs en ungdom omedelbart med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Förvaltningen ansökte om plats vid ett ungdomshem den 5 februari. SiS meddelade att det inte fanns någon ledig plats och att det var kö till platserna.

text: Nacka kommuns anmälan den 9 februari 2015 (dnr 785-2015)

text: Den 4 februari 2015 ansökte kommunen om en akutplats för en pojke född 1997 som vid tillfället var placerad i ett hem för vård och boende (HVB-hem). Pojken hade varit våldsam och hotat ungdomar och personal och skulle därför omplaceras. SiS kunde inte erbjuda någon akutplats och uppgav att det fanns flera ungdomar som stod i kö för att få en plats. Vid tiden för anmälan till JO, den 9 februari, hade SiS fortfarande inte anvisat någon plats. Situationen vid HVB-hemmet var ohållbar, och pojken skulle därför skrivas ut.

text: Utredning

text: JO begärde att SiS skulle yttra sig över anmälningarna samt över vilka åtgärder som har vidtagits och ska vidtas för att komma till rätta med den ansträngda platssituationen. SiS anförde i ett gemensamt remissvar den 4 mars 2015 i huvudsak följande (omnämnda bilagor har här utelämnats):

text: Anmälda händelser

text: Hudiksvalls kommun (JO:s dnr 260-2015) – – –

text: Placeringsenhetens chef vid SiS har yttrat sig över anmälan och uppgett följande. När det gäller flickan född 1998 så inkom ansökan den 9 januari 2015. Dagen för inkommande anmälan hade placeringsenheten ingen plats att anvisa då beläggningen på de särskilda ungdomshemmen var mycket hög. Flickan anvisades en plats på Margretelund först den 12 januari 2015. Flickan anlände dagen efter. Aktuell placeringssekreterare känner inte igen beskrivningen av att kommunen uppmanats att inte faxa in en ansökan. En anmälan om behov av plats måste alltid upprättas av kommunen och skickas in till SiS placeringsenhet då denna utgör underlag för placeringsanvisningen. I det aktuella fallet anvisades plats inom tre dygn vilket enligt placeringsenhetens bedömning är så skyndsamt som omständigheterna tillät. Avseende det i anmälan beskrivna LVM-ärendet har placeringsenheten inget ytterligare att anföra. SiS har vid kontakt med Hudiksvalls kommun fått veta att någon placering aldrig blev aktuell i LVM-ärendet. Kommunen återkallade sin ansökan och ärendet avskrevs.

text: Avesta kommun (JO:s dnr 701-2015)

text: Placeringsenhetens chef vid SiS har yttrat sig över anmälan och uppgett följande. Dagen för anmälan, den 5 februari 2015, hade placeringsenheten ingen plats att anvisa då beläggningen på de särskilda ungdomshemmen var mycket hög. Avesta kommun anvisades en plats på Bärby ungdomshem först den 11 februari 2015. Den unge kom till hemmet den 13 februari 2015.1 det aktuella fallet anvisades plats inom sex dygn. Det är placeringsenhetens bedömning att man har anvisat plats så skyndsamt som det var möjligt med hänsyn till den mycket höga beläggningen och platsbristen på de särskilda ungdomshemmen.

text: Nacka kommun (JO:s dnr 785-2015)

text: Placeringsenhetens chef vid SiS har yttrat sig över anmälan och uppgett följande. Dagen för anmälan, den 4 februari 2015, hade man ingen plats att anvisa då beläggningen på de särskilda ungdomshemmen var mycket hög. Pojken anvisades en plats på Bärby ungdomshem först den 10 februari 2015. Han anlände dit dagen efter. I det aktuella fallet anvisades plats inom sex dygn. Det är placeringsenhetens bedömning att plats har anvisats så skyndsamt som det var möjligt med hänsyn till den mycket höga beläggningen och platsbristen på de särskilda ungdomshemmen.

text: SiS organisation

text: SiS bedriver individuellt anpassad tvångsvård och behandling av ungdomar med allvarliga psykosociala problem och vuxna med missbruksproblem. SiS verkställer också sluten ungdomsvård. SiS är indelat i tre verksamhetsområden: SiS ungdomsvård norr, SiS ungdomsvård söder och SiS missbruksvård. Huvudkontoret ansvarar för övergripande frågor, samordning och normering och ska utgöra ett stöd till verksamhetsområdena. Varje verksamhetsområde har ett verksamhetskontor. Verksamhetsdirektörerna, som är direkt underställda generaldirektören, leder arbetet inom verksamhetsområdet och är chef för institutionscheferna i sitt verksamhetsområde. Av SiS arbets- och delegationsordning framgår att

text: verksamhetsdirektörerna ansvarar för att behovet av platser tillgodoses inom respektive verksamhetsområde. SiS har 24 särskilda ungdomshem. Ungdomshemmen erbjuder akut-, utredningsoch behandlingsinsatser för ungdomar i åldern 12-20 år. Vården är differentierad utifrån ungdomarnas kön, ålder och problematik. Det finns till exempel särskilda akutplatser för särskilt vårdkrävande och våldsamma pojkar. SiS har också särskilda platser för pojkar och flickor med psykiatrisk och neuropsykiatrisk problematik. Andra avdelningar har ett bredare uppdrag att t.ex. akut ta emot ungdomar med skiftande behov. SiS har 11 LVM-hem. Missbruksvården är differentierad utifrån den enskildes kön, ålder och problematik. Det finns till exempel särskilda platser för särskilt vårdkrävande män respektive kvinnor med missbruk och psykiska störningar i kombination med utagerande beteende. SiS har också särskilda platser för gravida missbrukare samt institutioner som har särskild kompetens för medicinsk omvårdnad. Placeringsenheten lyder under Avdelningen för planering och ekonomi vid SiS huvudkontor och har till uppgift att på socialtjänstens begäran anvisa plats vid den institution som bäst passar den enskilde individen utifrån närhets- och differentieringsprinciperna. Enheten är tillgänglig dygnet runt. Socialtjänsten och placeringssekreteraren diskuterar lämplig placering utifrån den unges/klientens vårdbehov. Socialtjänsten kommer därefter in med skriftlig ansökan om plats på LVM-hem eller särskilt ungdomshem utifrån vilken placeringsenheten fattar beslut om anvisning av plats.

text: Anmälningar enligt lex Sarah

text: Platsbrist vid särskilda ungdomshem

text: Den 14 maj 2014 mottog SiS en rapport enligt lex Sarah angående platsbrist vid SiS särskilda ungdomshem. Av rapporten framgick att det inte fanns några tillgängliga akut- eller utredningsplatser inom SiS ungdomsvård samtidigt som det vid rapportens upprättande fanns 54 ungdomar i behov av sådana platser. Det rapporterade missförhållandet bedömdes innebära ett allvarligt hot mot enskildas liv, säkerhet eller hälsa. SiS gjorde därför en anmälan till Inspektionen för vård och omsorg, IVO, den 20 maj 2014. Den 25 juni 2014 skickade SiS en utredning till IVO med anledning av rapporten och anmälan. En kompletterande utredning skickades till IVO den 29 januari 2015 (bilaga 1).

text: Platsbrist vid LVM-hem

text: Den 17 december 2014 mottog SiS en lex Sarah-rapport angående platsbrist vid SiS LVM-hem. Av rapporten framgick att det vid rapportens upprättande inte fanns några tillgängliga platser inom SiS missbruksvård samtidigt som det fanns sex klienter i omedelbart behov av plats. Det rapporterade missförhållandet bedömdes innebära ett allvarligt hot mot enskildas liv, säkerhet eller hälsa och SiS gjorde därför en lex Sarah-anmälan till IVO den 22 december 2014. SiS skickade den 16 februari 2015 en utredning till IVO med anledning av rapporten och anmälan (bilaga 2).

text: Orsaker till den rådande platssituationen

text: En av de orsaker till platsbristen som identifierades i SiS utredning gällande ungdomsvården (bilaga 1) är att det är svårt att förutsäga kommunernas efterfrågan. Under 2014 har SiS haft en efterfrågan som saknar motstycke under de senaste tio åren. Den främsta orsaken till den ökade efterfrågan på platser vid de särskilda ungdomshemmen är ökningen av antalet ensamkommande barn. Ökningen inom denna grupp har varit svår att förutsäga. Migrationsverkets prognoser har justerats fortlöpande, och för SiS del har det varit svårt att bedöma

text: hur stor andel av de ensamkommande barnen som har behov av vård och behandling inom SiS. Antalet ensamkommande barn inom SiS har fördubblats två år i rad. Under 2012 motsvarade antalet ensamkommande barn ca 2,5 procent av de intagna ungdomarna, under 2013 ca 5 procent och under 2014 ca 10 procent (139 ungdomar). SiS verksamhet ställer mycket stora krav på personalens kompetens samt på lokalernas utformning. Utifrån så pass stora och snabba förändringar i efterfrågan som nu beskrivits är det svårt att hinna bygga ut organisationen i motsvarande takt. Kommunernas efterfrågan på platser vid SiS LVM-hem har också varierat under åren. Under den senaste tio-årsperioden har antalet intagna klienter varierat mellan ca 250–350. Under kortare perioder har en ökad efterfrågan resulterat i en ansträngd platssituation som kunnat lösas med hjälp av tillfälligt inrättade platser. På så sätt har SiS fram till i december 2014 klarat av att omedelbart kunna anvisa plats vid LVM-hemmen.

text: Vidtagna och planerade åtgärder

text: Nedan följer en beskrivning av åtgärder som vidtagits inom verksamhetsområdena ungdoms- respektive missbruksvård under 2014 och 2015. Inom ungdomsvården var en första åtgärd under 2014 att inrätta 10–15 tillfälliga platser vid befintliga institutioner. På grund av den stora efterfrågan på platser inom ungdomsvården har SiS från och med sommaren 2014 fram till årsskiftet inrättat ytterligare sammanlagt 16 platser på befintliga institutioner. Sedan årsskiftet 2014/2015 har ytterligare tre platser tillkommit. Det finns också långtgående planer att öppna ytterligare två avdelningar, minst 14 platser, under en redan befintlig institution med start före sommaren 2015. Målgruppen blir äldre pojkar. För att kunna erbjuda den typ av platser som efterfrågas har dessutom två avdelningar på två befintliga institutioner fått ändrat uppdrag. Ett ungdomshem har fått ett särskilt uppdrag att flytta ut administrationen till en annan lokal för att frigöra utrymme för ytterligare boenderum. Inom verksamhetsområde missbruksvård inrättade SiS, med anledning av den höga beläggningen, under hösten 2014 ca 25 tillfälliga platser vid befintliga institutioner. Ökningen på efterfrågan var dock av sådan omfattning att detta inte var tillräckligt och under december fattades därför beslut om att öppna tillfälliga platser i lokaler som hyrs av Kriminalvården. Dessa sex platser öppnades under julhelgen 2014. Genom att skapa nya platser på befintliga institutioner utökades antalet platser med ytterligare fyra. Under 2015 har det fattats beslut om att ställa i ordning ytterligare lokaler och rekrytera personal för att öppna ca 25 nya platser. De första av dessa nya platser (15 platser) togs i bruk den 17 februari 2015. Dessutom planeras för en ytterligare utökning av antalet platser under första halvåret 2016. Verksamhetsområdena undersöker f.n. också om det är möjligt att hyra lokaler hos andra huvudmän och att hyra tillfälliga lokaler vid befintliga institutioner, s.k. moduler. Även större till- och nybyggnationer planeras. SiS arbetar också kontinuerligt med flexibiliteten inom hela myndigheten för att kunna möta kommunernas efterfrågan på olika typer av platser. I den löpande verksamhetsplanering som verksamhetsdirektörerna ansvarar för ingår att platsantal och målgruppsanpassningar stämmer överens med rådande efterfrågan. I SiS strategiska plan anger generaldirektören riktningen för myndighetens kommande arbete. Ett av fyra strategiska områden i nuvarande plan är ”Uppdrag – Rätt rustade”. Syftet med det strategiska området är att säkra att myndigheten

text: har rätt antal och rätt typ av platser för att kunna klara myndighetens uppdrag att omedelbart kunna anvisa lämplig plats. Tidigare har tillfälliga fluktuationer i efterfrågan effektivt kunnat mötas genom att göra förändringar i den befintliga infrastrukturen. Sedan den senare delen av 2014 har myndigheten gjort bedömningen att långsiktiga lösningar måste till för att öka kapaciteten, bl.a. genom nybyggnationer. Dessa kommer att kunna tas i bruk under åren 2015–2018.

text: Bedömning

text: SiS kan konstatera att det föreligger en fortsatt ansträngd platssituation inom verksamheten, vilket gäller både de särskilda ungdomshemmen och LVMhemmen. Trots att SiS har vidtagit ett flertal åtgärder har SiS inte helt lyckats tillgodose efterfrågan på platser eftersom det fortfarande vissa dagar finns både ungdomar och klienter i omedelbart behov av vård som inte kan erbjudas plats omgående. Det finns inte någon lagstadgad bestämmelse som anger inom vilken tid SiS ska anvisa plats på ett särskilt ungdomshem. JO har dock i flera beslut prövat frågan och uttalat att det är uppenbart att det som regel krävs att en plats kan tillhandahållas mer eller mindre omedelbart (se t.ex. JO:s beslut den 6 september 2000, dnr

text: ). Vidare har JO uttalat att när någon har omhändertagits enligt

text: 13 §

text: LVM ligger det i sakens natur att en plats måste kunna tillhandahållas utan dröjsmål (JO:s beslut den 20 mars 2002, dnr

text: ). Senast i beslut den 25 september 2014 uttalade JO kritik mot SiS för dröjsmål med att anvisa plats vid särskilt ungdomshem. Då hade det dröjt två dagar innan en ungdom anvisades en plats (JO:s dnr 3359-2014). I de aktuella JO-anmälningarna har det i samtliga fall dröjt innan kommunerna har anvisats plats hos SiS. Vid två tillfällen har det gått sex dygn innan plats har kunnat erbjudas vid SiS ungdomshem. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. SiS fortsätter att intensifiera sitt arbete och vidareutveckla sina metoder för att hitta sätt att kunna möta kommunernas efterfrågan, både inom ungdoms- och missbruksvården. Detta arbete pågår på flera håll parallellt inom myndigheten och är av högsta prioritet. SiS kommer även att fortsätta att utveckla sin förmåga till flexibilitet inom verksamheten för att kunna anpassa sig till behovet av olika slags platser inom ungdoms- och missbruksvården.

text: Anmälarna fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. Social- och omsorgsförvaltningen i Hudiksvalls kommun yttrade sig.

text: Ytterligare anmälan

text: Social- och omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun framförde nya klagomål mot SiS i en anmälan som kom in till JO den 29 april 2015 (dnr 2446-2015). I anmälan anfördes i huvudsak följande:

text: Den 21 april 2015 ansökte förvaltningen om plats vid ett ungdomshem för en flicka som vårdades på ett HVB-hem. SiS meddelade att det var kö till platserna. Den 27 april 2015 hade SiS ännu inte anvisat någon plats. Den

text: 20 april 2015 omhändertogs en man med stöd av LVM. SiS anvisade en plats till mannen först efter tre dagar.

text: Bedömning

text: Inledning Jag behandlade i ett beslut den 25 september 2014, dnr 3359-2014, frågan om platsbristen vid SiS-institutionerna. I beslutet riktade jag kritik mot SiS för dröjsmål med att anvisa plats vid ett särskilt ungdomshem. Beslutet tog sikte på situationen inom SiS under våren 2014. Det framkom i utredningen att SiS sedan slutet av 2013 hade haft en ansträngd platssituation, och sedan februari 2014 hade ungdomar fått ställas i kö till akut- och utredningsplatser. SiS redogjorde i det ärendet för de åtgärder som hade vidtagits och planerades. SiS uppgav bl.a. att placeringsenheten i ett internyttrande den 18 juni 2014 angett att kön till akuta platser var undanröjd. Jag uttalade i beslutet att SiS måste arbeta kontinuerligt för att förhindra att en liknande situation uppstår igen och påpekade att jag skulle följa utvecklingen.

text: Mot den bakgrunden beslutade jag att inleda en utredning med anledning av de klagomål som kom in till JO i januari och februari 2015. Jag begärde att SiS skulle yttra sig över vissa av klagomålen. Jag begärde vidare att SiS särskilt skulle yttra sig över vilken effekt de dittills vidtagna åtgärderna hade fått samt vad myndigheten numera gör för att komma till rätta med den fortsatt ansträngda platssituationen.

text: SiS hade redan yttrat sig när det framfördes ytterligare klagomål från Socialoch omsorgsnämnden i Hudiksvalls kommun. Jag bedömer att det inte är nödvändigt att begära in ett särskilt yttrande i det ärendet.

text: Rättslig reglering Enligt LVU kan vård ges till skydd för barn och ungdomar i vissa situationer där det inte går att få samtycke till vård. Vård enligt LVU ska bl.a. beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (

text: 3 §

text: LVU). För unga som ges vård enligt

text: 3 §

text: LVU och som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det enligt

text: 12 §

text: LVU finnas särskilda ungdomshem, s.k. § 12-hem. Av paragrafens andra stycke framgår att om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett särskilt ungdomshem ska SiS anvisa plats i ett sådant hem. Socialnämnden får enligt vissa förutsättningar besluta om omedelbart omhändertagande av en person som är under 20 år (

text: 6 §

text: LVU). Även vid sådana akuta omhändertaganden kan det bli fråga om en placering på ett § 12-hem.

text: I LVM regleras förutsättningarna för att ge en missbrukare vård mot hans eller hennes vilja. Syftet med tvångsvården är att motivera missbrukaren till att frivilligt medverka till fortsatt behandling och att ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. Det framgår av

text: 22 §

text: LVM att tvångsvård ska lämnas genom

text: hem som är särskilt avsedda för sådan vård, s.k. LVM-hem. För missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas LVM-hem som är anpassade för sådan tillsyn (

text: 23 §

text: LVM). Om det har fattats ett beslut om tvångsvård eller om omedelbart omhändertagande enligt

text: 13 §

text: LVM ska SiS, på motsvarande sätt som gäller enligt LVU, efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem. SiS ska se till att anvisa plats i ett hem som är lämpligt med hänsyn till den enskildes behov.

text: Det finns inte någon bestämmelse som anger inom vilken tid SiS ska anvisa plats vid ett särskilt ungdomshem eller ett LVM-hem efter att socialnämnden har lämnat in en ansökan. När det är fråga om akuta situationer, som t.ex. kan uppstå vid omedelbara omhändertaganden, har JO när det gäller anvisande av plats vid ungdomshem tidigare uttalat att det är uppenbart att det som regel krävs att en plats kan tillhandahållas mer eller mindre omedelbart (se JO:s beslut den 6 september 2000, dnr

text: ). Samma krav bör ställas på SiS om det är fråga om en placering av en missbrukare som har blivit omedelbart omhändertagen enligt

text: 13 §

text: LVM.

text: Kommunernas ansökningar om plats SiS har i remissvaret redogjort för handläggningen av de olika ansökningarna. Hudiksvalls kommun fick vänta tre dagar på en akutplats vid ett särskilt ungdomshem. Avesta och Nacka kommuner fick vänta sex dagar på en motsvarande plats. När det gäller Hudiksvalls kommuns ansökan om en akutplats vid ett LVM-hem framkommer det att det var kö även för att få en sådan plats. Det blev i det fallet inte aktuellt med någon placering eftersom kommunen återtog sin ansökan om tvångsvård.

text: Utredningen visar att det fortfarande finns en brist på platser vid de s.k. SiShemmen. Även om SiS har arbetat intensivt och har vidtagit flera åtgärder för att möta kommunernas ökande efterfrågan har myndigheten inte lyckats tillgodose behovet. Det är oroande att situationen har varit ansträngd under så lång tid och att det i några fall dröjt så länge som sex dagar innan SiS kunde anvisa en plats. SiS kritiseras för dröjsmålen.

text: SiS har i sitt remissvar uppgett att den främsta orsaken till den ökade efterfrågan på platser vid de särskilda ungdomshemmen är ökningen av antalet ensamkommande barn. SiS anför att den ökningen har varit svår att förutsäga och att det för SiS del har varit svårt att bedöma hur stor del av de ensamkommande barnen som har behov av vård och behandling inom SiS. Vad SiS har anfört väcker bl.a. övergripande frågor om situationen för de ensamkommande barnen och deras omhändertagande. Dessa frågor ligger dock utanför ramen för detta ärende.

text: Vad kan kommunerna göra? Som jag har anfört tidigare är det SiS ansvar att tillgodose samhällets behov av låsbara vårdplatser för ungdomar och missbrukare. Det är naturligtvis helt oacceptabelt om ungdomar och andra som är i behov av omedelbar vård inte får behovet tillgodosett. Det kan medföra allvarliga konsekvenser för de vårdbehövande och väcker frågor om vad kommunen kan göra i avvaktan på att en plats blir tillgänglig. Socialnämnden får inte förhålla sig passiv med hänvisning till att det inte finns någon ledig plats vid ett särskilt ungdomshem eller ett LVM-hem. Om SiS inte omgående kan anvisa en plats bör nämnden i samråd med den enskilde och, i förekommande fall, den enskildes vårdnadshavare, försöka finna en lösning, t.ex. genom en temporär placering vid ett HVB-hem. Jag är medveten om att det i många fall inte går att lösa saken på det sättet. Lagstiftningen bygger emellertid på att det är SiS som ska tillhandahålla en plats, och socialnämndens möjlighet att lösa situationen när SiS inte kan fullgöra sin uppgift är begränsad. Varken kommunen eller ett HVB-hem har de befogenheter som SiS-institutionerna har. Något enkelt svar på frågan vad kommunen kan och ska göra finns därför inte.

text: Uppföljning SiS har uppgett att myndigheten fortsätter arbetet med att utveckla metoderna för att möta kommunernas efterfrågan, inom både ungdoms- och missbruksvården, att arbetet pågår på flera håll inom myndigheten och att det har högsta prioritet.

text: För att fortsätta att följa frågan om platssituationen vid SiS-institutionerna uppmanar jag SiS att senast den 15 januari 2016 lämna in en redovisning av vilka ytterligare åtgärder som myndigheten har vidtagit för att möta efterfrågan samt en redogörelse för hur situationen har utvecklats under året.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Omprövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Viss kritik mot Försäkringskassan för brister i myndighetens utformning och motivering av beslut om ändring och omprövning enligt 113 kap. 3 § respektive 113 kap. 7 § socialförsäkringsbalken

org: jo

sammanfattning: Försäkringskassan beslutade att fastställa AA:s sjukpenninggrundande inkomst till ett visst belopp. Efter att AA hade begärt omprövning av beslutet beslutade Försäkringskassan att i samband med omprövningen sänka den sjukpenninggrundande inkomsten med stöd av 113 kap. 3 § socialförsäkringsbalken, SFB. JO anser att omprövningsbeslutet är otydligt till sin utformning eftersom det inte framgår tillräckligt klart vilken del av beslutet som utgör ändring på Försäkringskassans eget initiativ och vilken del som utgör omprövning på begäran av AA. I beslutet framhåller JO även vikten av att en myndighets beslut innehåller en tydlig beslutsmotivering och att de föreskrifter som ett beslut grundar sig på anges i beslutet.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Försäkringskassan beslutade den 3 juli 2015 att fastställa AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning till 29 200 kronor och av annat förvärvsarbete till 192 800 kronor. Efter att AA hade begärt omprövning beslutade Försäkringskassan den 22 oktober 2015 att ändra beslutet och fastställa AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning till 29 100 kronor. Den sjukpenninggrundande inkomsten av annat förvärvsarbete fastställdes till 68 100 kronor. Förvaltningsrätten i Malmö beslutade den 14 mars 2016 att undanröja omprövningsbeslutet och återförvisa målet till Försäkringskassan för förnyad prövning av AA:s begäran om omprövning. Förvaltningsrätten ansåg att Försäkringskassan hade ändrat beslutet från den 3 juli 2015 till nackdel för AA i strid med

text: 113 kap. 8 §

text: SFB. Försäkringskassan beslutade därefter i ett nytt beslut, den 22 april 2016, att ändra AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning och fastställde den till 29 100 kronor. Den sjukpenninggrundande inkomsten av annat förvärvsarbete ändrades också och fastställdes till 53 300 kronor. Ändringarna gjordes med stöd av

text: 113 kap. 3 §

text: SFB. I beslutet tog Försäkringskassan även ställning till AA:s begäran om omprövning, men detta ledde inte till någon ändring. AA överklagade Försäkringskassans beslut från

type: stycke

text: den 22 april 2016 till Förvaltningsrätten i Malmö som meddelade dom den 21 december 2016.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot Försäkringskassan. Hon anförde bl.a. följande: AA begärde omprövning av ett beslut som rörde hennes sjukpenninggrundande inkomst. Vid omprövningen ändrade Försäkringskassan AA:s sjukpenninggrundande inkomst till nackdel för henne. Omprövningsbeslutet undanröjdes sedan av förvaltningsrätten. Trots det beslutade Försäkringskassan på nytt att ändra AA:s sjukpenninggrundande inkomst till nackdel för henne i strid med

text: 113 kap. 8 §

text: SFB. Försäkringskassans förfarande är inte lagenligt.

text: Utredning

text: JO hämtade in Försäkringskassans akt om sjukpenninggrundande inkomst. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över det som hade framförts i BB:s anmälan till JO. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan följande (bilagor här uteslutna):

text: Försäkringskassan beslutade den 3 juli 2015 att fastställa AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning från och med den 15 april 2015 till 29 200 kr och av annat förvärvsarbete från och med den 4 juni 2015 till 192 800 kr. Den 2 september 2015 begärde AA omprövning av besluten. I samband med omprövningen upptäckte Försäkringskassan felaktigheter i grundbesluten och beslutade därför att på eget initiativ ändra besluten. Det nya beslutet, som fattades den 22 oktober 2015, innebar att AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning sänktes från 29 200 kr till 29 100 kr från och med den 15 april 2015 (bilaga 1). Beslutet innebar vidare att hennes sjukpenninggrundande inkomst av annat förvärvsarbete sänktes från 192 800 kr till 68 100 kr från och med den 4 juni 2015. Beslutet motiverades med att AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning felaktigt hade avrundats från 29 180 kr till 29 200 kr i grundbesluten trots att avrundning alltid ska ske nedåt till jämnt antal hundra kronor. Trots detta angavs hennes sjukpenninggrundande inkomst av anställning i uppställningen av de olika tidsperioderna på beslutets första sida vara 29 200 kr från och med den 4 juni 2015. Beslutet att sänka AA:s inkomst av annat förvärvsarbete från 192 800 kr till 68 100 kr motiverades med att Försäkringskassan felaktigt hade inkluderat tidigare utbetald sjukpenning i grundbesluten. Av beslutsbrevet framgick att AA begärt omprövning till sin fördel av grundbesluten men något uttryckligt ställningstagande till hennes begäran fanns inte med i beslutet. AA överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Malmö. Den 14 mars 2016 beslutade förvaltningsrätten att undanröja det överklagade beslutet och visa målet åter till Försäkringskassan för förnyad prövning av AA:s begäran om omprövning (bilaga 2). Som skäl för beslutet anförde förvaltningsrätten att Försäkringskassan genom det överklagade beslutet ändrat tidigare grundbeslut från den 3 juli 2015 till nackdel för AA. Detta bedömdes vara i strid med bestämmelsen i

text: 113 kap. 8 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) som innebär att beslut inte får ändras till den enskildes nackdel när denne begärt omprövning.

text: Med anledning av förvaltningsrättens beslut fattade Försäkringskassan den 22 april 2016 två nya beslut i omprövningsärendet (bilaga 3). Båda besluten togs in i samma beslutsbrev under rubriken "Rättelse och omprövning av beslut om sjukpenninggrundande inkomst". Under rubriken "Rättelsebeslut" beslutade Försäkringskassan att på eget initiativ sänka AA:s sjukpenninggrundande inkomst av anställning från 29 200 kr till 29 100 kr från och med den 15 april 2015. Rättelsebeslutet innebar även att hennes sjukpenninggrundande inkomst av annat förvärvsarbete sänktes från 192 800 kr till 53 300 kr från och med den 4 juni 2015. Skälen för beslutet var desamma som i det överklagade beslutet, dvs. dels att det lägre beloppet felaktigt hade avrundats uppåt i stället för nedåt, dels att utbetald sjukpenning felaktigt hade lagts till grund för det högre beloppet. Under rubriken "Omprövningsbeslut" omprövade Försäkringskassan grundbesluten på AA:s begäran och fann att ingen ändring skulle ske. I skälen för beslutet anförde Försäkringskassan att grundbesluten visserligen var felaktiga eftersom avrundning av den sjukpenninggrundande inkomsten skett uppåt och sjukpenning lagts till grund för beräkningen. Försäkringskassan konstaterade dock att grundbesluten inte kunde ändras till AA:s nackdel i omprövningsbeslutet eftersom det var AA som begärt omprövning. AA har överklagat besluten till Förvaltningsrätten i Malmö.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: AA har i sin anmälan bland annat anfört att Försäkringskassan inte haft rätt att meddela ett för henne negativt beslut eftersom det var hon som initierade omprövningen av grundbesluten. Försäkringskassan ska dock under vissa förutsättningar som anges i

text: 113 kap. 3 §

text: SFB ändra ett felaktigt beslut även om felaktigheten upptäcks i samband med att den enskilde begär omprövning av ett grundbeslut till sin fördel. Däremot är Försäkringskassan givetvis även skyldig att vid omprövningen ta ställning till om beslutet kan ändras på det sätt som den enskilde har begärt. Enligt Försäkringskassans vägledning för omprövningsärenden (

text: ) ska myndigheten redovisa alla de frågor som är aktuella att avgöra i en enskilds ärende i ett och samma beslut, s.k. sammanhållna beslut. Detta gäller exempelvis om avgörandet rör ändring enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB i något avseende och en omprövning av beslutet i övrigt. Enligt vägledningen ska Försäkringskassan i den ena delen pröva den enskildes begäran om omprövning. I den andra delen, genom vilken Försäkringskassan ändrar det tidigare beslutet, ska myndigheten ange att den på eget initiativ tagit upp frågan om ändring på annat sätt än vad den enskilde begärt. Försäkringskassan konstaterar att myndigheten i beslutet den 22 oktober 2015 inte uttryckligen tog ställning till AA:s begäran om omprövning. Beslutet framstår därför endast som ett ändringsbeslut enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB. I beslutet den 22 april 2016 har Försäkringskassan dock hållit isär beslutet om ändring enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB från beslutet om omprövning enligt

text: 113 kap.

text: 7 §

text: SFB även om motiveringen av båda besluten kunde ha varit något tydligare. Försäkringskassan borde vidare i både beslutet den 22 oktober 2015 och den 22 april 2016 tydligare ha angett vilka punkter i

text: 113 kap. 3 §

text: SFB som tillämpats för att ändra grundbesluten. Försäkringskassan beklagar det inträffade och de olägenheter hanteringen medfört för AA. Med anledning av det inträffade har en genomgång hållits med handläggarna vid den aktuella omprövningsenheten om vikten av att tydligt hålla isär och motivera ett ändrings- och omprövningsbeslut som fattas med stöd av både

text: 113 kap. 3 §

text: och

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. Vidare bereds inom Försäkringskassan för närvarande en ny mall i omprövningsärenden som syftar till att tydliggöra skillnaden mellan de två olika prövningarna som varit aktuella i detta fall. Sammanfattningsvis konstaterar Försäkringskassan att myndigheten i beslutet den 22 oktober 2015 bara har prövat frågan om ändring av grundbesluten på

text: Försäkringskassans initiativ men att Försäkringskassan i beslutet den 22 april 2016 även har omprövat grundbesluten på AA:s initiativ i enlighet med myndighetens vägledning för hur s.k. sammanhållna beslut ska utformas vid både ändring enligt 113 kap. 3 § och omprövning enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. BB kommenterade Försäkringskassans remissvar. Hon anförde bl.a. följande: Hon anser inte att Försäkringskassan höll isär ändringsprövningen och omprövningen i beslutet den 22 april 2016 eftersom bedömningarna återfanns i ett och samma beslutsbrev. Det har inte skett någon förändring i lag eller praxis som gör att det nu går bra att vid omprövning ändra ett beslut till nackdel för den enskilde.

text: JO har inför beslutet tagit del av Förvaltningsrätten i Malmös dom den 21 december 2016 i mål nr 6159-16.

text: Bedömning

text: BB har framfört klagomål mot Försäkringskassans beslut från den 22 april 2016. Klagomålet rör bl.a. den bedömning som Försäkringskassan har gjort i beslutet. JO uttalar sig normalt sett inte om rena bedömningsfrågor, och jag har inte för avsikt att göra något undantag i detta ärende. Det är i stället en domstols uppgift att ta ställning till sådana frågor, och jag noterar att Försäkringskassans beslut har prövats av Förvaltningsrätten i Malmö efter överklagande dit. Jag anser dock att det finns skäl att göra vissa uttalanden om utformningen av Försäkringskassans beslut i samband med ändring och omprövning enligt 113 kap. 3 § och 113 kap. 7 § SFB.

text: En myndighets beslut ska, enligt

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som huvudregel innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Motiveringskravet syftar bl.a. till att garantera att myndigheterna prövar sina ärenden på ett sakligt och enhetligt sätt. För att motiveringen ska fylla sin funktion krävs det att den håller en viss kvalitet. JO har tidigare uttalat att det är den egentliga motiveringen som ska anges och att den föreskrift som motiveringen grundar sig på ska återges. Det ska också gå att utläsa vad som har varit avgörande i det enskilda fallet (se bl.a. JO 2013/14 s. 490, dnr

text: och JO 2015/16 s. 311, dnr

text: Enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB ska Försäkringskassan, vid vissa särskilt angivna felaktigheter, ändra ett beslut som har fattats av myndigheten och som inte har prövats av domstol. Bestämmelsen innebär att det i vissa fall finns en skyldighet för Försäkringskassan att ändra beslut som har blivit felaktiga. En ändring med stöd av den här bestämmelsen får, med vissa undantag, göras även till den enskildes nackdel.

text: I

text: 113 kap. 7 §

text: SFB finns bestämmelser om omprövning på begäran av någon enskild. Enligt den bestämmelsen ska Försäkringskassan ompröva ett beslut som har fattats av myndigheten om det skriftligen begärs av en enskild som beslutet angår och beslutet inte har meddelats enligt 3 §. Vid en omprövning

text: enligt denna bestämmelse får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel. Det följer av

text: 113 kap. 8 §

text: SFB.

text: I Försäkringskassans vägledning (

text: ) Version 13 s. 32 anges bl.a. följande:

text: Om den enskilde har begärt ändring till sin fördel av ett tidigare beslut, men Försäkringskassan bedömer att beslutet i stället ska ändras till nackdel för den enskilde, meddelas två beslut. I ett beslut avslår Försäkringskassan den enskildes begäran om önskad ändring. I det andra beslutet, genom vilket Försäkringskassan ändrar det tidigare beslutet, anges att Försäkringskassan på eget initiativ tagit upp frågan om ändring på annat sätt än vad den enskilde har begärt. Det är lämpligt att de båda besluten tas upp i samma beslutsbrev. Försäkringskassan har i sitt remissvar konstaterat att myndigheten inte uttryckligen tog ställning till AA:s begäran om omprövning i sitt beslut den 22 oktober 2015 och att beslutet därför endast framstår som ett ändringsbeslut enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB. Jag delar Försäkringskassans uppfattning att beslutet från den 22 oktober 2015 är otydligt till sin utformning. Det framgår inte tillräckligt klart vilken del av beslutet som utgör ändring på Försäkringskassans eget initiativ och vilken del som utgör omprövning på begäran av AA. Jag har inte något att invända mot att en ändringsprövning och en omprövning tas upp i samma beslutsbrev. Eftersom en ändring till den enskildes nackdel får göras endast med stöd av

text: 113 kap. 3 §

text: SFB är det emellertid särskilt viktigt att beslutets olika delar framgår på ett tydligt sätt.

text: Försäkringskassans beslut den 22 oktober 2015 har undanröjts av Förvaltningsrätten i Malmö och ersattes av ett nytt beslut den 22 april 2016. I det nya beslutet framgår med större tydlighet vad som utgör ändring med stöd av

text: 113 kap. 3 §

text: SFB och vad som utgör omprövning med stöd av

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. I likhet med vad Försäkringskassan har anfört i sitt remissvar anser jag dock att beslutet den 22 april 2016 kunde ha utformats tydligare i fråga om vilken eller vilka punkter i

text: 113 kap. 3 §

text: SFB som tillämpades för att ändra grundbeslutet. Det hade lämpligen gjorts genom en hänvisning och en kort redogörelse för den aktuella punkten i beslutsmotiveringen.

text: Av Försäkringskassans remissvar framgår att en genomgång har hållits med handläggarna vid den aktuella omprövningsenheten om vikten av att tydligt hålla isär och motivera ändrings- och omprövningsbeslut som fattas med stöd av både 113 kap. 3 § och 113 kap. 7 § SFB. Inom Försäkringskassan bereds också en ny mall i omprövningsärenden som syftar till att tydliggöra skillnaden mellan de två olika prövningarna. Jag ser positivt på att Försäkringskassan vidtar åtgärder för att förbättra beslutens utformning. Myndigheten kan dock inte undgå kritik för de brister som har kommit fram vid JO:s utredning.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Integritet
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Visitation

title: Polisen har genomfört en kroppsvisitation i strid med hänsynsprincipen

sammanfattning: En polispatrull fattade misstankar mot en man för narkotikabrott och kroppsvisiterade honom när han befann sig på ett apotek. Även andra personer befann sig på apoteket. De omständigheter som polisen lade till grund för misstanken var att de kände igen mannen från narkotikasammanhang, att de uppfattade honom som undvikande och att han hade händerna i fickorna och på uppmaning vägrade att ta ut dem ur fickorna. JO konstaterar att det utifrån de redovisade omständigheterna inte fanns fog för att anse att mannen var skäligen misstänkt för narkotikabrott. Polisen fattade därmed beslut om kroppsvisitation utan att det fanns grund för det, och Polismyndigheten kritiseras för detta. Polismyndigheten kritiseras också för att kroppsvisitationen beslutades av en polis, och inte av en undersökningsledare, trots att det inte var ett brådskande fall (fara i dröjsmål). Hänsynsprincipen innebär bl.a. att diskretion ska iakttas vid användningen av ett tvångsmedel. Enligt JO framstår det som direkt olämpligt att polisen sökte igenom mannens kläder inför andra personer på apoteket, och det var inte förenligt med hänsynsprincipen. Polismyndigheten kritiseras för hur kroppsvisitationen genomfördes och även för brister i dokumentationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 24 mars 2020 klagade AA på Polismyndigheten för att polisen hade kroppsvisiterat honom utan att det fanns grund för det. Han uppgav i huvudsak följande.

text: Den 21 februari 2020 var han på apoteket med sin tolvåriga son för att hämta ut medicin åt sin pappa. I samband med det kom två uniformsklädda poliser fram till honom, drog ut honom från kön och frågade om han hade något vasst på sig. Därefter började de kroppsvisitera honom utan att det fanns någon misstanke om brott. Ingripandet skedde inför ögonen på hans son, apotekspersonal och andra apotekskunder.

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över den rättsliga grunden för att kroppsvisitera AA och om hur åtgärden genomfördes.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO den 12 oktober 2020.

text: Polismyndigheten angav att den anmälda händelsen enligt myndighetens dokumentation måste avse ett ingripande som hade inträffat den 24 februari 2020. Ingripandet hade lett till att en förundersökning om ringa narkotikabrott inletts som kort därefter lagts ned. Den anmälda händelsen hade också lett till en anmälan om tjänstefel. En chefsåklagare beslutade dock att inte inleda förundersökning med motiveringen att uppgifterna i ärendet inte gav anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade begåtts.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för bakgrunden till händelsen.

text: Av huvudanmälan i förundersökningen om ringa narkotikabrott … framgår att polisinspektören CC, polisassistenten DD och polisaspiranten EE fick syn på AA i samband med att de genomförde en fotpatrullering i … centrum. Patrullen uppfattade att AA såg dem och att han undvek patrullen och började ta mot sina fickor. Han ansågs skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav. Beslut om kroppsvisitation fattades därför. Vid kroppsvisitationen, som utfördes på Apoteket …, hittades ingen narkotika. Av protokoll över kroppsvisitation framgår att beslut om kroppsvisitation fattades av polisassistenten DD den 24 februari 2020 kl. 13.15 och att det verkställdes vid samma tidpunkt av henne själv och polisaspiranten EE. Av protokollet framgår att AA var misstänkt för innehav av narkotika. Ändamålet med kroppsvisitationen angavs vara att utröna omständigheter som kan ha betydelse för utredning om brott.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelser från de befattningshavare som deltog i ingripandet.

text: Polisinspektören CC har i huvudsak anfört följande. Patrullen som bestod av honom själv, polisassistenten DD och polisaspiranten EE patrullerade till fots vid tillfället. Under ett samtal med en av Polismyndigheten känd person utanför Stora Coop i … fick han syn på AA, som är känd i narkotikasammanhang och annan brottslighet. Han uppfattade det som att AA såg patrullen och därför vek av in på Apoteket … Han sa till sina kollegor att gå efter AA för att kolla vad det kunde röra sig om och stannade själv kvar utanför Stora Coop och fortsatte samtala med den andra kända personen. När han avslutat samtalet med den andra personen så gick även han in på Apoteket … Han uppfattade att AA var upprörd men minns inte att han såg något barn. I anslutning till detta lämnade patrullen platsen. Eftersom en misstanke uppstått om narkotikabrott genom innehav skrevs därefter en anmälan om det. Anmälan lades ner då AA inte hade någon narkotika på sig. Polisassistenten DD har i huvudsak anfört följande. Hon tjänstgjorde den aktuella dagen med polisinspektören CC och polisaspiranten EE. I samband med att de genomförde en fotpatrull utanför Coop Forum i … fick de syn på AA som var välkänd för patrullen i bl.a. narkotikasammanhang. Hon fick ögonkontakt med AA och såg att han sett henne och hennes kollegor. Han vände sig därefter snabbt om, gick in på Apoteket … och satte sina händer i fickorna.

text: Hans uppträdande upplevdes som undvikande. Hon gick då tillsammans med polisaspiranten EE in på Apoteket … och började samtala med AA, som stod i kön till en kassa. Han blev direkt aggressiv, stressad och började ifrågasätta varför patrullen gått fram till honom. Hon bad honom ta upp händerna ur fickorna ur säkerhetssynpunkt. Därefter bad hon AA kliva några meter åt sidan för att komma en bit i från de övriga i affären. Detta vägrade AA. Han fortsatte även vara aggressiv och ifrågasättande samt uttryckte upprört att han var där med sin son och att polismännen därför skulle lämna honom ifred. Hon såg aldrig något barn i närheten. Med anledning av AA:s undvikande beteende när han såg henne och de andra polismännen i patrullen och att han direkt satte ner händerna i fickorna när han såg patrullen beslutade hon om att genomföra en kroppsvisitation på AA. Kroppsvisitationen genomfördes med stöd av

text: rättegångsbalken

text: och dokumenterades i förundersökningen om narkotikabrott genom innehav. Under visitationen sade AA att hon och polisaspiranten EE skulle sluta med det de höll på med och att han skulle anmäla dem. Hon förklarade för honom att ingreppet skulle gå väldigt smidigt om han bara slutade skrika och kränga med kroppen. Hon och hennes kollega letade igenom AA:s fickor i jackan, tröjan och byxorna. Kort därefter var de färdiga och gick ut från affären. Ingen narkotika hittades på AA och en polisanmälan med misstanke om ringa narkotikabrott genom innehav upprättades. Polisaspiranten EE har anfört att hon ingick som aspirant i patrullen. Hon har inte fattat beslut om kroppsvisitation men deltog vid genomförandet av kroppsvisitationen.

text: Efter att ha redogjort för rättsliga utgångspunkter redovisade Polismyndigheten följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att i huvudsak följande omständigheter lades till grund för bedömningen att AA ansågs vara skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav. • AA var sedan tidigare känd av polis i narkotikasammanhang. • Han försökte undkomma kontroll av patrullen genom att gå in på apoteket. • Han upplevdes som undvikande. • Han satte ned händerna i fickorna direkt när han såg patrullen samt vägrade ta dem ur sina fickor vid fråga härom.

text: Frågan om det finns anledning att skäligen misstänka någon för innehav av narkotika är visserligen en bedömningsfråga. I det nu aktuella fallet kan det dock diskuteras om ovan redovisade omständigheter, tillsammans eller enskilt, var tillräckligt konkreta för att läggas till grund för en sådan misstanke. Det gäller särskilt mot bakgrund av de JO-uttalanden som redogjorts för [i Polismyndighetens yttrande, JO:s anm.]. AA:s uppgift att han hade sin son med sig har inte bekräftats genom utredningen. En kroppsvisitation i en kassakö på ett apotek får i sig anses vara en förhållandevis integritetskränkande åtgärd. Straffvärdet för det brott som poliserna misstänkte AA för var inte särskilt högt. Det har vidare inte heller framkommit något i utredningen som tyder på att det förelåg några omständigheter som hindrade polismännen att följa och observera AA inne på Apoteket … och vänta med att genomföra kroppsvisitationen tills han kom ut från butiken eller i vart fall lämnat kassakön. Vad som nu sagts väcker även frågan om utredningen fullt ut ger stöd för slutsatsen att undersökningsledarens beslut om kroppsvisitation inte kunde avvaktas. Avslutningsvis kan konstateras att dokumentationen i ärendet är mycket knapphändig, vilket försvårar en bedömning i efterhand. Det finns därför anledning att påminna berörda befattningshavare om vikten av tydlig

text: avrapportering och noggrann dokumentation. En kopia av detta yttrande kommer därför att skickas till berörda befattningshavare.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skälig misstanke JO har vid flera tillfällen uttalat att det för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad brottsmisstanke. Att en person beter sig underligt, uppträder nervöst eller undviker kontakt med polisen anses inte i sig ge grund för misstanke om brott, än mindre misstanke om ett konkret brott av visst slag. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall, och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar. (Se t.ex. JO 2009/10 s. 72.)

text: Kroppsvisitation Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som det kan följa fängelse på får kroppsvisiteras, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. (Se

text: 28 kap. 11 § rättegångsbalken

text: , RB.)

text: Beslut om kroppsvisitation meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. En polis får självständigt besluta om ett sådant tvångsmedel om det är fara i dröjsmål, dvs. ett brådskande fall. (Se 28 kap. 4 och 13 §§ RB.) Hänsynsprincipen Vid genomförandet av ett tvångsmedel ska den s.k. hänsynsprincipen beaktas. Den innebär bl.a. att diskretion bör iakttas vid genomförandet av tvångsmedel och kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB där det anges att en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet.

text: Kravet på hänsyn kommer till uttryck även i

text: 28 kap. 13 § andra stycket

text: RB. Där anges att en kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning ska verkställas inomhus och i ett avskilt rum. Dokumentationskrav Det ska föras protokoll över en kroppsvisitation där skälen för åtgärden och vad som förekommit vid den anges (se 28 kap. 9 och 13 §§ RB). Av protokollet ska det tydligt framgå vilka brottsmisstankar som gett anledning till kroppsvisitationen och vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72). Om en polis fattat beslutet på grund av fara i dröjsmål ska

text: det också framgå av protokollet varför det var fara i dröjsmål (se

text: JO 2020/21 s. 370

text: Bedömning

text: Var AA skäligen misstänkt för narkotikabrott? Av utredningen i ärendet framgår att de inblandade poliserna kände igen AA från bl.a. narkotikasammanhang och att han efter att de hade fått ögonkontakt med honom vände om och gick in på apoteket. Härigenom uppfattade de honom som undvikande. Vidare hade han händerna i jackfickorna och vägrade på uppmaning att ta ut dem ur fickorna. Dessa omständigheter lades till grund för bedömningen att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav och därmed också för beslutet om kroppsvisitation.

text: Enligt min uppfattning fanns det utifrån de redovisade omständigheterna inte fog för att anse att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav. Polisen fattade därmed beslut om kroppsvisitation utan att det fanns grund för det. Polismyndigheten kritiseras för detta. Det var inte fara i dröjsmål Av utredningen framgår att det var polisassistenten DD som fattade beslutet om kroppsvisitation. För att en polis ska få besluta om kroppsvisitation krävs att det är fara i dröjsmål. De inblandade poliserna har i utredningen i JO:s ärende inte berört frågan om huruvida de ansåg att det var fara i dröjsmål och att de inte kunde avvakta ett beslut av t.ex. jourhavande undersökningsledare.

text: Det har inte kommit fram någon konkret omständighet som tyder på att det inte fanns utrymme att kontakta en undersökningsledare för ett beslut om kroppsvisitation. Jag kan således inte se att det var fara i dröjsmål. Polismyndigheten kritiseras för att kroppsvisitationen beslutades av en polis som inte var undersökningsledare. Genomförandet av kroppsvisitationen Kroppsvisitationen av AA genomfördes på ett apotek framför personal och andra apotekskunder. Utredningen ger dock inte underlag för slutsatsen att den också skulle ha iakttagits av AA:s son.

text: Vid kroppsvisitationen genomsöktes fickorna i AA:s jacka, tröja och byxor för att ta reda på om han innehade narkotika. Visitationen kan visserligen inte anses ha varit av en sådan mera väsentlig omfattning att den borde ha genomförts i ett avskilt rum, men med hänsyn till den misstänktes integritet bör även en sådan mindre omfattande kroppsvisitation som AA blev föremål för normalt genomföras i tillfredsställande avskildhet. Det var inte förenligt med hänsynsprincipen och framstår som direkt olämpligt att som polisen gjorde söka igenom AA:s kläder inför andra personer på apoteket.

text: Inget i utredningen talar mot att visitationen hade kunnat vänta till dess att AA hade kunnat föras till en mer diskret plats i apotekslokalen eller i närheten av

text: denna. Polismyndigheten kritiseras även för hur kroppsvisitationen genomfördes.

text: Dokumentationen Som Polismyndigheten konstaterat är dokumentationen i ärendet mycket knapphändig, särskilt när det gäller de omständigheter som låg till grund för brottsmisstanken och därmed kroppsvisitationen. Från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är det av grundläggande betydelse att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant och att samtliga grunder anges. Det är självfallet inte heller godtagbart att de omständigheter som läggs till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO har inlett en utredning. Polismyndigheten kritiseras för den bristfälliga dokumentationen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Kränkande särbehandling av en värnpliktig

text: I ett beslut den 9 maj 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: AA har framfört klagomål mot Försvarsmaktens sätt att behandla en värnpliktig. I sin anmälan har han gjort gällande att den värnpliktige utsatts för kränkande särbehandling genom att, vid en omröstning i samband med utryckningen, utses till plutonens sämste soldat, ”plutonens lök”.

text: Utredning

text: Efter remiss till Försvarsmakten har generalen BB anfört följande.

text: AA framför i sin anmälan synpunkter på att man vid en omröstning inför utryckning från värnpliktstjänstgöring utsett plutonens sämste soldat. Enligt AA har ansvariga militära chefer härigenom inte fullgjort sina åtaganden enligt Hpers 1997 samt brutit mot Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (

text: AFS 1993:17

text: ). Med anledning av JO:s remiss har Försvarsmakten begärt ett yttrande från förbandschefen, se bilaga (utesluts här; min anmärkning). En värnpliktig har efter omröstning bland de värnpliktiga utsetts till ”plutonens lök”. Av förbandschefens yttrande framgår bl.a. att avsikten med utnämningen inte var att utse den sämste soldaten. Den värnpliktige som blev utnämnd skötte sin tjänst som fordonsförare på ett i huvudsak bra sätt. Förbandschefen anser emellertid att utnämningsförfarandet är olämpligt och har vidtagit åtgärder för att förhindra ett upprepande. Förbandschefen anför också att AA:s anmälan till JO har föranletts av att bataljonschefen inte ändrat på tjänstgöringsbetyget för AA:s son. Försvarsmakten anser att ett sådant påpekande saknar relevans för att behandla den anmälan varom nu är fråga. Av förbandschefens yttrande framgår inte de närmare skälen för utnämningen. Denna kan emellertid omöjligen anses som annat än nedsättande även om avsikten varit att skämta. Vid förbandets kontakt med den värnpliktige som utnämnts har denne ”uppfattat det hela som ett skämt, men med kanske ett inslag av visst allvar, där han till viss del kunde förstå den eventuella kritik mot honom själv som kunde ligga i utnämningen. Han hade dock inte känt sig kränkt”.

text: Försvarsmakten finner att en sådan utnämning, som får anses sanktionerad av plutonsbefälen, är helt oacceptabel och inte får förekomma. Även om de värnpliktiga själva initierar och genomför en frivillig omröstning förväntas det av yrkesofficerare att de omedelbart ingriper och stoppar ett sådant förfarande, när de får kännedom om det. Skälet är att en värnpliktig mycket väl kan uppfatta det skedda som en kränk-

text: ning som han inte skall behöva utstå i samband med en plikttjänstgöring. I detta fall har emellertid förbandets befäl varit väl medvetna om förfarandet. Försvarsmakten noterar dock att förbandschefen nu vidtagit erforderliga åtgärder för att säkerställa att förfarandet inte upprepas i framtiden. I 1 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (

text: AFS 1993:17

text: ) ”Kränkande särbehandling i arbetslivet” definieras kränkande särbehandling som ”återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar som riktas mot enskilda arbetstagare”. Ifrågavarande utnämning skedde vid ett tillfälle varför den inte kan anses bryta mot föreskrifterna. I kapitel 11.6 Handbok för personaltjänst 1997 (HPers 1997) anges i Försvarsmaktens policy mot kränkande särbehandling/diskriminering bl.a. att ”alla tendenser till kränkande särbehandling skall förebyggas, uppmärksammas och åtgärdas”. Utnämningen får därför anses strida mot Försvarsmaktens policy. Försvarsmakten kommer att informera samtliga förband och skolor om detta ärende för att säkerställa att sådana utnämningar inte förekommer framdeles.

text: AA har kommenterat remissvaret.

text: Bedömning

text: I ärendet är klarlagt att en värnpliktig vid Markstridsskolan Kvarn, i samband med en omröstning inför utryckningen, utsetts till årets sämste soldat, benämnd ”plutonens lök”, och att ”utnämningen” varit sanktionerad av plutonsbefälen.

text: Jag instämmer i vad Försvarsmakten uttalat i remissvaret, med det tillägget att jag finner det häpnadsväckande att förbandets befäl inte vidtog några åtgärder för att stoppa förfarandet. Det borde framstå som uppenbart för en yrkesofficerare att en värnpliktig inte kan uppfatta en utnämning av aktuellt slag som annat än nedsättande och innebärande stark kritik mot dennes prestationer under värnpliktstiden. Denna form av utnämningar är helt oacceptabla och får inte förekomma.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland, närpolisområde Göteborg City, för långsam handläggning av kriminalärenden

text: Initiativet

text: I april 2008 genomförde jag en inspektion vid Polismyndigheten i Västra Götaland. Vid inspektionen granskades bl.a. kriminalärenden vid närpolisområde Göteborg City, utrednings- och spaningssektionen. När det gällde granskningen av ärendenas handläggningstid inriktades denna främst på ärenden där inga synbara utredningsåtgärder hade vidtagits under minst nio månaders tid.

text: Vid granskningen uppmärksammades 100 kriminalärenden vid närpolisområde Göteborg City i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. Dessa avsåg till övervägande del bedrägeriärenden, se punkten 5.2.2 i JO:s protokoll från inspektionen (dnr 2115-2008, protokollet finns tillgängligt på JO:s hemsida).

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredningen

text: Vid inspektionen inhämtades muntliga upplysningar från chefen för utredningsoch spaningssektionen, kommissarien AA, och från inspektören BB (chef för gruppen som utreder bedrägerier mot de offentliga trygghetssystemen, hans upplysningar har här utelämnats men kan tas del av i JO:s nyss nämnda protokoll, se punkten 5.2.1).

text: AA uppgav i huvudsak följande.

text: Hon har till sitt förfogande fem förundersökningsledare vid utredningssektionen och tre förundersökningsledare vid spaningsgruppen. Vidare finns det två förundersökningsledare som i huvudsak arbetar med ärendebalansen och genomför vissa utredningsåtgärder innan ärendet överlämnas till utredare eller avslutas. På utredningssektionen tjänstgör sju utredare och sex utredningsassistenter, vid spaningsgruppen finns sju spanare. Ungdomsgruppen består av en förundersökningsledare, en utredare tjänstgörande dagtid samt sex kombinerade utredare och spanare. En socialassistent, behjälplig i ungdomsärenden, finns tillgänglig vid utredningssektionen. Det är svårt att rekrytera nya utredare.

text: – Antalet öppna ärenden är för närvarande 2 700, varav 700-800 ligger i en s.k. outdelad balans. Vid utredningssektionen saknas numera resurser för att utreda bedrägeriärenden. De tidigare bedrägeriutredarna har nyligen börjat tjänstgöra vid den nystartade enheten för bedrägeribrott mot de offentliga trygghetssystemen. De två ansvariga för ärendebalansen utreder i och för sig några bedrägeriärenden i mån av tid men till de allra flesta bedrägeriärenden finns det inte någon utredare att lotta ärendena på. Antalet öppna bedrägeriärenden är för närvarande ca 300, vilket AA påtalat för myndighetsledningen. Det finns också problem med krogrelaterade våldsärenden eftersom det inte heller här för närvarande finns någon utredare att tilldela dessa ärenden. En bidragande orsak till balansläget är att de självfallet måste prioritera ärenden i vilka det finns frihetsberövade personer.

text: JO:s ärenden remitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över

text: a) orsaken till att kriminalärendena hade legat lång tid utan att några åtgärder hade vidtagits i dem, b) vilka kontroll- och bevakningsrutiner av kriminalärendena som tillämpades vid utrednings- och spaningssektionen, c) om och i så fall vilka konsekvenser som den nyinrättade bedrägerienheten (vars uppgift är att utreda brott mot de offentliga trygghetssystemen) bedöms få för hanteringen av de bedrägeriärenden som även fortsättningsvis ska handläggas vid utrednings- och spaningssektionen och d) vilka åtgärder myndigheten hade vidtagit eller skulle komma att vidta för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna och för att avarbeta ärendebalanserna samt för att allmänt förbättra arbetssituationen vid utrednings- och spaningssektionen. I maj 2008 översände polismyndigheten för kännedom rapporten ”Kontroll av balanser”, som var ett resultat av den internkontroll som länspolismästaren CC beslutat om redan i oktober 2007. Enligt uppgift i rapporten tillkom internkontrollen av utredningsbalanserna efter JO:s upprepade kritik mot myndigheten för långa handläggningstider inom utredningsverksamheten. I rapporten lämnas också förslag på åtgärder för att försöka komma till rätta med problemen med de ibland alltför långa handläggningstiderna.

text: Polismyndigheten (bitr. länspolismästaren DD) kom därefter in med ett remissvar till vilket det i denna del hade fogats ett yttrande från polis-intendenten EE (sammanställt av kommissarien FF) vid polisområde 1, numera kallat polisområde Storgöteborg. Eftersom polis-myndigheten i remissvaret till stor del refererar det som sagts i polisområdets yttrande har detta utelämnats. Det kan dock särskilt nämnas att det från polisområdets sida framhölls att den viktigaste faktorn för att komma till rätta med utrednings-situationen – att öka antalet poliser som utreder brott – förfogar polisområdet endast delvis över.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Utredningsverksamheten i myndigheten

text: Med anledning av att polismyndigheten vid ett flertal tillfällen erhållit kritik av JO för brister inom utredningsverksamheten beslutade länspolismästaren den 29 oktober 2007 om internkontroll för genomgång av balanserna, se bilaga 3. Den grupp som utsågs att genomföra internkontrollen lämnade den 13 maj 2008 en rapport ”Kontroll av balanser” som tidigare skickats till JO-ämbetet. I rapporten lämnas ett antal förslag till åtgärder och dessa har remitterats till myndighetens områden och avdelningar för eventuella synpunkter. I myndigheten har även projektet Synas och Verka bedrivits. Projektgruppen överlämnade den 29 februari 2008 sin slutrapport till länspolismästaren. Gruppen fick under projekttiden tilläggsuppdraget att även överväga utredningsverksamheten i myndigheten. Vissa delar av förslagen bedömdes vara angelägna att så fort som möjligt genomföra. I beredningen av dessa förslag har även ingått rapporten ”Kontroll av balanser”. Beredningen avser ett antal frågeställningar med särskild betydelse för förbättringar av polismyndighetens utredningsverksamhet på kort sikt. Den var färdigställd den 30 juni 2008. Polismyndigheten har således tagit JO:s kritik på allvar när det gäller de alltför långa handläggningstiderna av kriminalärendena. Myndighetens ledning har såväl före som efter Chefs-JO:s inspektion inlett arbete med att förbättra utredningsverksamheten i myndigheten. Den tjänsteföreskrift som gällt sedan den 1 augusti 2002 (TjF 403) innehåller ett avsnitt om balanser. Där föreskrivs att balanserna ska gås igenom minst en gång varje kvartal och förrättningen ska protokolleras. Protokollen ska sändas till länspolismästarens sekretariat. Tyvärr har denna redovisning inte skett och några påminnelser har heller inte skickats från sekretariatet. Sedan internkontrollen genomfördes har en förbättring skett även när det gäller genomgången av balanserna. Numera finns ett antal staber till länspolismästarens förfogande. Avsikten är att någon av dessa ska ha till uppgift att följa upp de protokoll som upprättas och skickas till länspolismästaren. Polismyndigheten har goda förhoppningar om att de åtgärder som vidtagits men även de som ska vidtas kommer att leda till att handläggningstiderna kan kortas avsevärt. I övrigt kan konstateras att utredningsresultatet under årets första fyra månader är klart bättre än motsvarande period förra året. Myndigheten har redovisat över 1 000 ärenden fler till åklagaren varav Polisområde 1 står för merparten av ökningen eller ca 800 ärenden.

text: Särskilt angående kriminalärendena i Göteborg City

text: Vid JO:s inspektion granskades 117 kriminalärenden, inklusive de 100 äldsta ärendena. Då konstaterades att det i 100 av dessa ärenden inte hade vidtagits några synbara utredningsåtgärder under minst 9 månader och att det yngsta av dessa ärenden hade inkommit före augusti 2005. Chefs-JO konstaterade vid inspektionen att det kunde befaras att det fanns yngre ärenden som inte handlagts med erforderlig skyndsamhet. JO har nu begärt upplysningar beträffande ett antal frågeställningar samt att polismyndigheten ska yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Orsaken till att inga utredningsåtgärder vidtagits Polisområdets uppfattning är att det är bristen på utredningsresurser som är orsaken till att inga utredningsresurser vidtagits. En genomlysning har nu gjorts av en grupp

text: inom närpolisområdet och resultatet visar att en större resurs behöver tillföras utredningssektionen för att ärendena ska kunna handläggas inom en rimlig tid.

text: Kontroll och bevakningsrutiner Inom närpolisområdet görs kvartalsvisa genomgångar av balanserna. Genomgången genomförs av utredningschefen tillsammans med balansansvarig personal.

text: Konsekvenser av den nyinrättade bedrägerienheten Den nyinrättade grupp som ska utreda bedrägerier mot trygghetssystemen är ingen egen enhet. Det är en områdesgemensam utredningsgrupp som av praktiska och lokalmässiga skäl organisatoriskt placerats under närpolisområde Göteborg City. Gruppen består av polisiära och civila utredare som under en gruppchef utreder polisområdets samtliga bedrägerier mot trygghetssystemen. Konsekvensen blir att närpolisområdena inte belastas med dessa utredningar, vilket även då gäller Göteborg City. I detta avseende kan inte annat än positiva effekter ses för Göteborg City.

text: Åtgärder som polisområde 1 avser att vidta En genomlysning och en annan fördelning av den totala personalresursen. En särskild balansgenomgång under hösten 2008. Ett förbättrat rekryteringsläge för samtliga utredningsenheter genom kungörelser. Polisens Nationella Utredningskoncept (PNU) ska införas för att på så sätt avsluta ärendena med en tidig lagföring. En förbättring av lednings- och styrningsinstrumenten. Frågan från JO är ställd på det sättet att det är myndighetens åtgärder som efterfrågas. Som framgår ovan pågår en beredning i myndigheten av en del förslag rörande utredningsverksamheten. Det är dock för tidigt att säga vilka förändringar som kommer att vidtas genom beslut på myndighetsnivå. Myndigheten kan dock konstatera att förändringar måste vidtas. Myndighetens ledning avser dessutom att på ett bättre sätt följa upp de förändringsarbeten som bedrivs i områden och avdelningar. Slutligen återstår myndighetens bedömning av det som kommit fram rörande utrednings- och spaningssektionen i närpolisområde Göteborg City. Myndigheten får acceptera den slutsats som polisområdesledningen kommit till, nämligen att utredningsresursen i Göteborg City varit bristfällig. I första hand har det ankommit på områdesledningen att se till att resurserna fördelats på ett för verksamheten optimalt sätt. Mot bakgrund av att de aktuella ärendena i huvudsak består av misstankar om bedrägeribrott kan myndigheten inte dra annan slutsats än att antingen utredare med fel kompetens har funnits i närpolisområdet eller att ledningen och styrningen av verksamheten varit bristfällig. Eftersom bedrägeribrott ur ett återfallsperspektiv är viktiga att utreda, borde handläggningstiderna inte ha varit så långa. De långa handläggningstider som uppvisats i närpolisområdet Göteborg City är inte acceptabla. Polismyndighetens ledning har för avsikt att noga följa upp de förändringar som planeras inom polisområdet. Om förändringarna inte får avsedd effekt måste ytterligare åtgärder vidtas.

text: Bedömning

text: Under senare år har JO i ett stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framförallt i förundersökningar om s.k. vardagsbrott. Till följd härav har JO i olika sammanhang haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i bl.a. polisens arbete som iakttagits i samband med inspektioner och

text: klagomålsärenden (se t.ex. JO 2002/03 s. 98 och 2004/05 s. 16). Så sent som den 23 juni 2008 fick jag återigen anledning att påtala detta förhållande för statsmakterna, se JO:s beslut i ärende dnr 2672-2008 om oacceptabelt långa handläggningstider hos åklagare och polis (beslutet finns tillgängligt på JO:s hemsida). I det sistnämnda beslutet anförde jag bl.a. följande.

text: Jag har under de drygt fyra år som gått sedan jag tillträdde som chefsjustitieombudsman hanterat en mängd klagomål mot polis och åklagare. Vidare har jag genomfört ett antal inspektioner vid polismyndigheter och åklagarkammare. Det som därvid framkommit har i ett stort antal ärenden föranlett mig att konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med de krav på skyndsamhet som gäller. – – – Den utdragna handläggningstiden brukar regelmässigt anges bero på bristande resurser och ett ansträngt arbetsläge hos såväl polismyndigheterna som Åklagarmyndigheten. Jag har naturligtvis inte haft anledning att betvivla att så kan vara fallet. Men mitt intryck är att även personliga tillkortakommanden, bristande kompetens och utbildning hos utredningspersonal, svårigheter att rekrytera nya medarbetare vid uppkomna vakanser, felprioriteringar och bristande ledning från chefers sida i vissa fall bidragit till oförmågan att snabbt och effektivt utreda brott. Också vid den nu aktuella inspektionen i Göteborg noterade jag att ett mycket stort antal kriminalärenden hade legat lång tid utan att några utredningsåtgärder vidtagits i dem. Jag granskade sammanlagt 117 ärenden vid utrednings- och spaningssektionen vid närpolisområde Göteborg City (tillhör polisområde Storgöteborg). Granskningen omfattade de 100 äldsta ärendena och 17 ärenden som samordnats att handläggas tillsammans med något annat ärende. Av samtliga granskade ärenden hade 100 legat under minst nio månaders tid utan att några synbara utredningsåtgärder hade vidtagits i dem. Det yngsta av de 100 äldsta ärenden som granskades hade kommit in till polismyndigheten i juli 2005. Enligt min mening kan det därför på goda grunder befaras att det finns betydligt fler ärenden vid sektionen som inte handlagts med erforderlig skyndsamhet, vilket självfallet är illavarslande. – Merparten av de uppmärksammade ärendena handlade om anmälda bedrägeribrott, och i några fall syntes brottet ha preskriberats eller snart komma att preskriberas.

text: Som förklaring till de utdragna handläggningstiderna har i huvudsak hänvisats till stor arbetsbelastning, resursbrist och till att andra ärenden har prioriterats. Jag är, som framgått, väl medveten om att polisens arbetssituation är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med hänsyn tagen till dessa omständigheter kan konstateras att handläggningen av de aktuella kriminalärendena självfallet inte uppfyller det skyndsamhetskrav som lagts fast i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: Jag anser att iakttagelserna vid inspektionen härvidlag är i hög grad oroväckande och tvingas således än en gång konstatera att polisens utredningar av de s.k. vardagsbrotten inte genomförs inom skälig tid. Jag vill här särskilt peka på att dröjsmål under förundersökningen kan bidra till brott mot de krav som ställs i artikel 6:1 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl. s. 267).

text: De upplysningar som chefen för utrednings- och spaningssektionen, AA, lämnade vid inspektionen om arbetssituationen där är inte heller särskilt upplyftande: en outdelad ärendebalans om 700-800 ärenden (varav cirka 300 bedrägeriärenden), i princip inga bedrägeriutredare eller utredare att handlägga krogrelaterade våldsbrott och svårigheter med att rekrytera nya utredare. En sådan bekymmersam arbetssituation som syntes prägla sektionen kan på längre sikt resultera i att personalen känner uppgivenhet inför uppgiften och att arbetsmoralen urholkas.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsenhet vilar på enhetens chef. Det ankommer således på denne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt. Till chefens arbetsuppgifter hör bl.a. att se till att ärendena fördelas mellan utredarna på ett lämpligt sätt, att handläggningen av ärendena fortlöper samt att ombesörja att det finns väl fungerande prioriterings- och bevakningsrutiner. Det ankommer vidare på honom eller henne att informera närmast högre chef, om han eller hon gör den bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar ansvaret för verksamheten på länspolismästaren som bl.a. ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt (se 3 kap. 5 a § polisförordningen, 1998:1558).

text: Jag kan konstatera att AA synes ha fäst ledningens uppmärksamhet på problemen vid den aktuella sektionen och att polismyndigheten också sedan en tid tillbaka på olika sätt arbetar med att försöka komma till rätta med de långa handläggningstiderna, inte bara vid närpolisområde Göteborg City utan inom hela myndigheten. Jag ser givetvis positivt på den internkontroll av balanserna som CC låtit genomföra och även på det övriga arbete som pågår för att förbättra utredningsverksamheten inom myndigheten.

text: Jag är för egen del övertygad om att det måste vidtas kraftfulla åtgärder från ledningens sida för att komma till rätta med den ansträngda arbetssituationen. Det ankommer dock inte på JO att närmare avgöra på vilket sätt en myndighet bör handla för att avhjälpa brister i dess verksamhet. Myndigheten måste givetvis själv analysera det uppkomna läget för på så sätt bilda sig en egen uppfattning vilka åtgärder som lämpligen bör vidtas. Som framgått pågår också ett sådant arbete vid polismyndigheten. Jag kan notera att polisområdet har framhållit på att den viktigaste faktorn för att komma till rätta med utredningssituationen är att öka antalet poliser som utreder brott. Polismyndigheten uttalar för sin del att man får acceptera polisområdesledningens slutsats att utredningsresursen i Göteborg City varit bristfällig, vilket möjligen kan tyda på att myndigheten inte helt instämmer i polisområdets bedömning. Med beaktande av det stora antalet bedrägeribrott nämner myndigheten också i remissvaret att utredare med fel kompetens har funnits i närpolisområdet och att ledningen och styrningen av verksamheten varit bristfällig. – Jag har inte tillräckligt underlag för att bilda mig en egen uppfattning om de bakomliggande problemen vid närpolisområdet. Min erfarenhet är dock att problem av det nu aktuella slaget vanligtvis beror på en kombination av flera olika faktorer, t.ex. bristande resurser, otillräcklig kompetens hos utredningspersonalen,

text: rekryteringssvårigheter, bristfälliga bevakningsrutiner och bristande ledning från chefers sida.

text: Jag utgår från att polismyndighetens nu pågående analys- och förändringsarbete leder till att utredningsverksamheten förbättras och att handläggningstiderna avsevärt kan kortas. Som jag flera gånger tidigare har betonat är det nämligen av grundläggande betydelse såväl för allmänhetens förtroende för polisen som för kvaliteten på brottsutredningar att anmälda brott utreds inom rimlig tid. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandens intressen ska kunna tillvaratas. När det gäller allmänhetens förtroende för polisen är det så, att många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott. Det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver (JO 2002/03 s. 98).

text: Jag vill med anledning av det förhållandet att polisen numera skapar särskilda utredningsgrupper som har till uppgift att utreda bedrägerier riktade mot de offentliga trygghetssystemen – t.ex. mot Försäkringskassan, arbetslöshetskassan och Centrala studiemedelsnämnden – nämna följande. En sådan ordning bidrar säkerligen till att korta handläggningstiderna för denna typ av brottslighet. Jag noterar också att polismyndigheten i sin verksamhetsplan för år 2008 som övergripande mål med detta arbete har att skapa en effektiv utredningsrutin och en ökad lagföring. Det sägs vidare att myndigheten under året ska bidra till att nå målet bl.a. genom att genomströmningstiden för ärendetypen inte ska överstiga 90 dagar. Jag känner till att detta polisens arbete ingår som ett led i den gemensamma strategi som Rikspolisstyrelsen, Försäkringskassan och Åklagarmyndigheten har för att bekämpa bidragsbedrägerier. Jag har naturligtvis inte någon invändning mot att dessa ärenden handläggs på ett effektivt och rättssäkert sätt. En berättigad följdfråga blir dock vilken påverkan som denna satsning får för polisens hantering av övriga bedrägeriärenden, t.ex. sådana som är riktade mot en privatperson eller ett fåmansbolag. I remissvaret har anförts att inrättandet av den särskilda utredningsgruppen inte bedöms ha annat än positiva effekter för närpolisområde Göteborg City. Mina iakttagelser vid inspektionen ger dock vid handen att det är tämligen uppenbart att satsningen i vart fall kortsiktigt fått negativa konsekvenser för handläggningen av övriga bedrägeribrott i närpolisområdet. Dessa ärenden synes allt oftare hamna i den outdelade balansen eftersom det, åtminstone vid inspektionstillfället, i princip saknades bedrägeriutredare vid utrednings- och spaningssektionen.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av de aktuella ärendena.

text: Mina iakttagelser i ärendet är av den arten att jag finner anledning att fästa Rikspolisstyrelsens uppmärksamhet på förhållandena vid Polismyndigheten i Västra Götaland genom att dit överlämna en kopia av detta beslut.

text: Ärendet avslutas.