title: Remissyttrande över ungdomsbrottsutredningens betänkande Ingripanden mot unga lagöverträdare (SOU 2004:122)

text: Justitiekanslerns granskning av de förslag som läggs fram i betänkandet har i allt väsentligt skett med utgångspunkt från de intressen som Justitiekanslern främst har att beakta. En del av de frågeställningar som berörs i betänkandet faller inte direkt inom det område som Justitiekanslern normalt skall bevaka.

text: Justitiekanslern anser att utredningen på ett bra sätt har gått genom och tagit sig an de otillräckligheter och brister som finns i det nuvarande påföljdssystemet för unga lagöverträdare.

text: Endast när det gäller domstolens möjlighet att besluta om straffvarning (avsnitt 7.5.4 i betänkandet) och den föreslagna utformningen av eftervård i samband med en dom på sluten ungdomsvård (avsnitt 14.4.3) har Justitiekanslern några mer betydande invändningar. I övriga delar instämmer Justitiekanslern i huvudsak i utredningens bedömningar.

text: Nedan redovisas under särskilda rubriker, som följer uppställningen i betänkandet, de synpunkter som Justitiekanslern har funnit skäl att redovisa särskilt.

text: 6. Handläggningen inom rättsväsendet av brott begångna av barn och ungdomar

text: Skyndsamhetskravet i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: om unga lagöverträdare (LUL)

text: Justitiekanslern har inga synpunkter på att tillämpningsområdet för 4 § LUL utvidgas så att fler brottstyper omfattas av skyndsamhetskravet. Justitiekanslern vill emellertid påpeka följande.

text: I 4 § LUL stadgas att förundersökningar mot unga under 18 år beträffande brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Utredningen anför på s. 242 att många unga gör sig skyldiga till snatteri, olovlig körning och skadegörelse, vilka brott, sägs det, inte uppfyller kriterierna i 4 § LUL för att handläggas skyndsamt. Bl.a. därför föreslår utredningen att skyndsamhetskravet skall utvidgas till att omfatta alla brott med fängelse i straffskalan. Justitiekanslern kan dock konstatera att det för olovlig körning är föreskrivet endast böter medan det för skadegörelse är föreskrivet böter eller fängelse i högst ett år. Olovlig körning torde alltså inte heller om utredningens förslag genomförs omfattas av skyndsamhetskravet medan skadegörelse gör det redan i dag.

text: Användning av tvångsmedel på brottsmisstänkta under 15 år

text: Justitiekanslern anser, liksom utredningen, att det inte bör kunna komma i fråga att tvångsvis drogtesta barn under 15 år och att det är synnerligen olämpligt att överlåta den typen av tvångsåtgärder till t.ex. socialtjänst- eller skolpersonal.

text: Det finns uppenbarligen ett stort behov av att i utredningssyfte kunna fotografera och ta fingeravtryck av misstänkta under 15 år. Ett sådant förfarande kan visserligen anses innebära en ganska påtaglig integritetskränkning. Men behovet av dessa åtgärder får ändå anses väga tyngre än integritetsaspekterna. Därför tillstyrker Justitiekanslern förslaget.

text: 7. Åtalsunderlåtelse – Straffvarning

text: Förslaget om att ersätta begreppet åtalsunderlåtelse med straffvarning

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att begreppet åtalsunderlåtelse kan ge intryck av att samhället inte har reagerat på brottet och att det av pedagogiska skäl och i tydliggörande syfte finns skäl att ersätta benämningen med något annat. Begreppet straffvarning, som utredningen föreslår, framstår i sig som ändamålsenligt.

text: Om ändringen genomförs kommer det att finnas två olika benämningar för den situation som innebär att åklagaren beslutar att underlåta åtal. För personer över 18 år kommer det att kallas åtalsunderlåtelse och för personer under 18 år straffvarning. En sådan skillnad framstår som rimlig med hänsyn till att ordet ”varning” i princip lämpar sig bäst för den som är oerfaren. Och det är inga problem över huvud taget så länge förutsättningarna för åtgärden i de båda fallen skiljer sig åt. Så är delvis fallet här, eftersom rekvisiten i

text: 20 kap. 7 a § rättegångsbalken

text: (RB) inte är desamma som i 17 § LUL. Enligt den föreslagna 18 § LUL skall dock straffvarning för personer under 18 år kunna beslutas även med stöd av de skäl som anges i

text: 20 kap. 7 §

text: RB. I betänkandet sägs uttryckligen att åtalsunderlåtelse med direkt tillämpning av

text: 20 kap. 7 §

text: RB i fortsättningen skall begränsas till att avse sådana personer som har begått brott efter att de har fyllt 18 år. Det sagda kan ibland ge effekter som framstår som egendomliga. Det innebär ju nämligen att åklagaren i en situation där en 17-åring och en 18-åring har gjort sig skyldiga till brott och förutsättningarna i

text: 20 kap. 7 §

text: RB (men inte i 17 § LUL) är för handen får besluta om åtalsunderlåtelse för 18-åringen och straffvarning för 17-åringen, utan att detta innebär någon annan skillnad i sak än att 17-åringen måste inställa sig till ett personligt sammanträffande med åklagaren. En sådan skillnad kan framstå som sakligt omotiverad i det enskilda fallet och kan även motverka föresatsen att göra påföljdssystemet tydligt och begripligt för unga lagöverträdare. Den sortens effekter är dock ofrånkomliga ibland när det finns ett särskilt påföljdssystem för personer under en viss ålder och Justitiekanslern anser att det i detta fall kan accepteras.

text: Möjligen bör det övervägas att ersätta begreppet åtalsunderlåtelse med straffvarning även för personer över 18 år. Justitiekanslern är dock medveten om att det inte har ingått i utredningens uppdrag att göra sådana överväganden.

text: Om förslaget genomförs bör det i den föreslagna

text: 20 kap. 7 §

text: RB för tydlighetens skull tas in en hänvisning till bestämmelserna i 16-22 §§ LUL.

text: Formerna för åtalsunderlåtelse

text: Enligt utredningens förslag skall den unges personliga närvaro vid sammanträdet hos åklagaren utgöra ett villkor för att straffvarning skall kunna meddelas. Endast om det föreligger synnerliga skäl skall straffvarning få meddelas utan att den unge har kallats att inställa sig personligen hos åklagaren. Förslaget innebär naturligtvis en ökad arbetsbelastning för åklagarnas del. Justitiekanslern anser emellertid, liksom utredningen, att det finns ett stort värde i att den unge i så gott som alla fall där en åtalsunderlåtelse (straffvarning) är aktuell får klart för sig att samhället ser allvarligt på det faktum att han eller hon har begått ett brott. Det är därför rimligt att införa en sådan ordning trots att det kan bli betungande för åklagarna.

text: Det får anses godtagbart att tidsfristen enligt 4 § LUL förlängs i dessa fall.

text: Domstolens möjlighet att besluta om straffvarning

text: Justitiekanslern instämmer delvis i det som utredningen har anfört som skäl för sitt förslag i denna del (s. 272 f.). Det finns emellertid flera skäl som också talar emot förslaget.

text: Utredningen har alltså föreslagit att det som i dag kallas åtalsunderlåtelse i stället skall kallas straffvarning om den berörda personen är under 18 år. Det framgår att innebörden av förfarandet – i enlighet med vad som i dag gäller för åtalsunderlåtelse – är att åklagaren i vissa fall får underlåta åtal (se t.ex. den föreslagna lagtexten i 16 § LUL). Mot bakgrund av detta framstår det till en början som inkonsekvent att domstolen skall kunna fatta ett sådant beslut efter att åklagaren faktiskt har väckt åtal. Det visar sig också att en sådan ordning medför åtskilliga svårigheter.

text: Den av domstolen utfärdade straffvarningen kommer att ha en delvis annan innebörd än åklagarens. En åtalsunderlåtelse kan enligt nu gällande bestämmelser återkallas. Detta föreslås gälla även straffvarningar för ungdomar under 18 år, som utfärdas av åklagaren. En domstols dom varigenom den unge meddelas straffvarning vinner dock, som utredningen också konstaterar (s. 679), laga kraft och kan därmed inte återkallas. Det är enligt Justitiekanslerns uppfattning inte lämpligt att låta begreppet straffvarning omfatta två så skilda företeelser.

text: Av betänkandet framgår att straffvarningen inte är att anse som en påföljd i

text: brottsbalkens

text: (BrB) mening. Enligt förslaget skall det alltså införas en ny rättsfigur i systemet som innebär att en domstol i en dom konstaterar att en person har gjort sig skyldig till ett brott men för detta brott varken dömer till en påföljd eller meddelar påföljdseftergift. Justitiekanslern anser att så inte bör ske utan att frågan utreds mer ingående. Man kan också fundera över hur vissa bestämmelser i BrB respektive RB är tänkta att tillämpas i förhållande till en sådan straffvarning. Detta gäller t.ex.

text: – bestämmelserna om bortfallande av påföljd i

text: 35 kap.

text: BrB där det sägs attpåföljd inte får ådömas sedan viss tid har gått från det att den häktade har fått del av åtal för brottet respektive från den dag då brottet begicks,

text: – bestämmelsen om rättegångskostnad i högre rätt (

text: 31 kap. 10 §

text: RB), där det bl.a. stadgas att högre rätts dom skall anses som fällande bara om den tilltalade döms till påföljd som är att anse som svårare än den vartill lägre rätt dömt eller, om han har frikänts av lägre rätt, befinns ha begått brottet eller den av honom fullföljda talan inte föranleder någon ändring i högre rätts dom,

text: – bestämmelsen om prövningstillstånd i hovrätt (

text: 49 kap. 13 §

text: RB) som utgår från att den tilltalade har dömts till en påföljd eller frikänts från ansvar för brott (jfr

text: NJA 1995 s. 351

text: II, där Högsta domstolen fann att påföljdseftergift inte kan jämställas med vare sig ett frikännande eller en bötesdom och att det därför inte kan krävas prövningstillstånd i ett sådant fall),

text: – bestämmelsen i

text: 51 kap. 13 §

text: RB där det stadgas bl.a. att hovrätten får avgöra ett mål utan huvudförhandling om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller ådöma honom påföljd (uttrycket ”finns anledning att” passar dåligt in på den föreslagna straffvarningen, som ju inte kan föranleda någon påföljd).

text: Till saken hör också att ”straffvarning” påminner – både språkligt och i sak – om villkorlig dom. Även detta kan vara ett skäl att inte införa denna rättsfigur i domstolarnas åtgärdsarsenal.

text: Justitiekanslern avstyrker att förslaget i denna del genomförs utan ytterligare överväganden.

text: Registreringstiden i belastningsregistret

text: Justitiekanslern delar utredningens åsikt att de negativa effekter som en registrering i belastningsregistret får för en ung person som försöker sköta sig talar för att den nuvarande registreringstiden på tio år förkortas.

text: Utredningens förslag innebär att registreringstiden för straffvarningar (d.v.s. för unga som inte har fyllt arton år) skall förkortas till tre år medan den för åtalsunderlåtelser (d.v.s. för personer som har fyllt arton år) även fortsättningsvis skall vara tio år. Enligt Justitiekanslerns uppfattning är detta en alltför stor skillnad mellan de båda kategorierna. I ett fall där en sjuttonåring och en artonåring har begått ett brott tillsammans och sjuttonåringen får en straffvarning medan artonåringen får åtalsunderlåtelse är det svårt att motivera varför artonåringen skall behöva vara registrerad i tio år medan registreringen för sjuttonåringen faller bort redan efter tre.

text: 8. Överlämnande till vård inom socialtjänsten – Socialtjänstpåföljd

text: I den föreslagna lagtexten sägs att socialtjänstpåföljd får väljas som påföljd om den unge har behov av vård eller annan åtgärd (…) för att inte göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. I betänkandet anförs (s. 672) att detta förutsätter en kvalificerad behovs- och riskbedömning beträffande den unge. Där sägs också att denna bedömning i första hand skall göras av socialtjänsten, men att det åligger rätten att göra en självständig prövning i frågan. Det anges dock inte hur denna bedömning skall göras. I vilka fall kan man utgå från att en ung person kommer att fortsätta med brottslig verksamhet om han eller hon inte får någon sådan vård? Det är vanskligt att göra en sådan bedömning när det gäller förstagångsförbrytare, som dessa unga personer ofta är. Risken är att socialtjänstpåföljden, om den utformas på detta sätt, i praktiken kommer att bli aktuell bara för sådana unga som tidigare har gjort sig skyldiga till brott. De unga som i och för sig kan antas vara i behov av någon form av vård eller andra åtgärder, men som inte uppvisar någon påtaglig risk för fortsatt brottslig verksamhet, kommer att vara hänvisade till andra påföljdsalternativ. Detta synes också ha varit utredningens mening. Justitiekanslern ifrågasätter dock om detta är en lämplig ordning med hänsyn till att det i många fall kan finnas behov av att någon har tillsyn eller uppsikt över den unge även om risken för fortsatt brottslighet i det enskilda fallet inte är omedelbar.

text: Justitiekanslern ifrågasätter också om den beteckning som utredningen föreslår för denna påföljd är den bästa tänkbara. Att den nuvarande beteckningen byts ut är bra, men uttrycket ”socialtjänstpåföljd” är nog inte helt lyckat. Det tar sin utgångspunkt i den institution som skall handha påföljden vilket framstår som bakvänt (jfr möjliga begrepp som ”kriminalvårdsanstaltpåföljd” och ”skyddskonsulentpåföljd”). Härtill kommer att påföljden ungdomstjänst sannolikt i många kommuner kommer att handhas av socialtjänsten och i den meningen blir ett slags ”socialtjänstpåföljd”. Även av pedagogiska skäl kan det därför vara bättre att välja en beteckning som exempelvis ”socialtillsyn” eller ”öppen ungdomsvård”.

text: 10. Ungdomstjänst

text: Allmänt

text: Justitiekanslern delar utredningens uppfattning att det, särskilt om den ändringen införs att socialtjänstpåföljden skall kunna komma i fråga bara i de fall där det finns en uttalad risk för återfall i brottslighet, finns ett behov av ytterligare påföljdsalternativ för unga lagöverträdare. Utredningens förslag att ungdomstjänst skall kunna komma i fråga som en självständig påföljd för denna åldersgrupp framstår som ändamålsenligt. En invändning skulle kunna vara att det kan te sig ologiskt att införa ungdomstjänst som en självständig påföljd när samhällstjänst inte är det. Bortsett från detta och de invändningar som redovisas nedan instämmer Justitiekanslern i utredningens överväganden i dessa delar.

text: Antalet timmar ungdomstjänst

text: Ungdomstjänsten är tänkt att användas som en påföljd för unga lagöverträdare när brottslighetens straffvärde inte nödvändiggör en längre frihetsberövande påföljd. Ungdomstjänst skall kunna väljas i stället för såväl ett bötesstraff som ett kortare frihetsberövande straff. Vidare skall unga utan ett klart uttalat vårdbehov kunna dömas till ungdomstjänst i stället för att överlämnas till vård inom socialtjänsten. Ungdomstjänst är alltså tänkt att kunna användas som ersättning för ett antal olika påföljder av varierande svårhetsgrad. Utredningen har emellertid inte i betänkandet redovisat hur domstolen skall resonera när den fastställer antalet timmar ungdomstjänst. Hur många timmars ungdomstjänst bör exempelvis 80 dagsböter motsvara? Det är naturligtvis viktigt ur rättslikhetssynpunkt att sådana frågor klargörs när en ny självständig påföljd införs.

text: Återfall i brott

text: Utredningen anför att övervägande skäl talar för att ungdomstjänst som självständig påföljd bör behandlas som böter vad gäller hanteringen vid återfall i brott och att ungdomstjänst således inte bör omfattas av regeln i

text: 34 kap. 1 §

text: BrB. Utredningen redovisar dock inte vilka skäl man syftar på.

text: En anledning till att bestämmelserna i

text: 34 kap.

text: BrB om konkurrenssituationer vid återfall i brott infördes var att det ansågs önskvärt att undvika att skilda reaktionsformer samtidigt tillämpas mot samma person (se t.ex.

text: Brottsbalken

text: En kommentar, Berg m.fl., s. 34:6). När det gäller bötesstraff gör sig detta argument naturligt nog inte gällande med någon styrka. Vad gäller påföljden överlämnande till särskild vård, som inte heller omnämns i bestämmelsen, har det inte ansetts föreligga något praktiskt behov av att kunna undanröja den tidigare påföljden (a. arbete s. 34.5).

text: Ungdomstjänst omfattas i dag inte av

text: 34 kap.

text: BrB, eftersom den är utformad som en föreskrift när påföljden bestäms till överlämnande till vård inom socialtjänsten, som ju i sig inte omfattas av 34 kap.

text: Frågan är om det finns skäl att göra andra överväganden om ungdomstjänst skall bli en självständig påföljd, skild från överlämnandepåföljden.

text: Det finns skäl att tro att ungdomstjänst som självständig påföljd kommer att innefatta ett större antal timmar än vad som normalt är fallet vid en kombinationspåföljd. Nackdelarna med en samtidig verkställighet blir därmed större. Till detta kommer att ungdomstjänstpåföljden har mer gemensamt med de i 34 kap. upptagna påföljderna än med böter och överlämnande till särskild vård.

text: Justitiekanslern anser med hänsyn till vad som nu har sagts att starka skäl talar för att ungdomstjänst som självständig påföljd i detta hänseende bör behandlas på samma sätt som fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn och sluten ungdomsvård och alltså omfattas av regeln i

text: 34 kap. 1 §

text: BrB. Frågan bör i varje fall övervägas närmare innan förslaget genomförs.

text: 12. Den s.k. ryggsäcken – olika former för stöd och kontroll

text: Det kan diskuteras om det är helt lyckat att använda uttrycket ”mentor” som beteckning på den person som skall ge stöd och vägledning åt den unge. Uttrycket används i dag mestadels för erfarna personer som vägleder en yngre person – adepten – i dennes personliga eller professionella utveckling. Det har såtillvida en tydligt positiv klang och avser en relation som helt och hållet bygger på frivillighet och ömsesidigt förtroende. Även om den ”mentor” som här är aktuell skall kunna utses bara under förutsättning att den unge är med på det, handlar det ofta inte om frivillighet i egentlig mening. Inte sällan blir nog personen i praktiken en övervakare eller en kontaktperson. Att man då använder ett uttryck med en tydligt positiv klang från andra sammanhang kan visserligen till en början skänka status åt rollen och kanske kännas bra för den unge. Men på längre sikt tar verkligheten ut sin rätt. Och i stället för att begreppet sätter sin färg på verkligheten blir det tvärtom, något som för övrigt kan påverka uttryckets klang även utanför

text: socialtjänstlagens

text: område. Det kan kanske te sig sniket att värna om ett ords positiva klang i ett så allvarligt och viktigt sammanhang som detta, men Justitiekanslern vill ifrågasätta om det inte vore bättre att använda det i

text: socialtjänstlagen

text: välkända uttrycket ”kontaktperson” även för den vägledare som avses här. Från lagteknisk synpunkt torde för övrigt denna person mycket väl kunna rymmas, efter en mindre omskrivning, i

text: tredje stycket

text: i

text: 3 kap. 6 § socialtjänstlagen

text: 14. Sluten ungdomsvård

text: Möjligheten att verkställa sluten ungdomsvård som häktad

text: Som utredningen har redovisat var ett av skälen för att införa sluten ungdomsvård att den unge skulle kunna bli föremål för adekvat vård. Detta är naturligtvis ett argument som med styrka talar för att samtidig verkställighet av en dom på sluten ungdomsvård och häktning i ett annat mål inte skall kunna komma i fråga. Gällande rätt medger dock samtidig verkställighet i de fall då verkställigheten av en dom på sluten ungdomsvård har hunnit påbörjas när häktning sker. Justitiekanslern delar utredningens uppfattning att denna skillnad framstår som omotiverad. En sådan ordning kan också te sig svårförståelig för den unge, liksom den omständigheten att påföljderna fängelse och sluten ungdomsvård i detta hänseende inte behandlas på samma sätt. En ung person som är häktad skulle till och med kunna uppfatta det som en nackdel att han eller hon i ett nytt mål döms till sluten ungdomsvård i stället för till fängelse.

text: Justitiekanslern anser på grund av det anförda liksom utredningen att övervägande skäl talar för att en sådan möjlighet som utredningen har föreslagit införs.

text: Insatser i samband med utslussning och efter institutionsvistelse

text: Justitiekanslern delar till att börja med utredningens åsikt att det inte bör införas några nya påföljdskombinationer i form av antingen sluten ungdomsvård och skyddstillsyn eller sluten ungdomsvård och socialtjänstpåföljd. Påföljdssystemet är redan i dag – särskilt vad gäller unga lagöverträdare – komplext och svårbegripligt och skulle bli än mer oöverskådligt och svårtillämpat om dessa nya påföljdsalternativ infördes.

text: Utredningens förslag om att eftervården skall utgöra en del i verkställigheten vill Justitiekanslern kommentera på följande sätt.

text: Justitiekanslern delar utredningens uppfattning att eftervården är viktig och att det är eftersträvansvärt att komma till rätta med de brister som råder i detta hänseende i dag.

text: Utredningens förslag innebär att domstolen inte skall göra någon annan prövning än den som görs i dag. I stället skall eftervården utgöra en del av verkställigheten. En eftervård om sex månader skall alltid ingå i verkställigheten om den tid som den dömde har att verkställa, efter det att hänsyn har tagits till bestämmelserna om tillgodoräknande av frihetsberövande och sammanläggning med annan dom, uppgår till minst fyra månader. I ett sådant fall skall institutionstiden minskas med två månader. Tiderna har räknats fram från utgångspunkten att sex månaders eftervård har bedömts vara lika ingripande för den unge som två månaders institutionsvård. Enligt förslaget skall det finnas vissa undantag från regeln om eftervård, bl.a. om Statens institutionsstyrelse, SiS, bedömer att den unge inte har förmåga eller vilja att hantera den relativa frihet som eftervården trots allt innebär. Om det på goda grunder kan antas att den unge utanför institutionen omedelbart kommer att återfalla i brottslighet eller i missbruk skall det vara möjligt att hålla honom eller henne kvar på institutionen och skjuta upp eftervården. Möjligheten för SiS att senarelägga eftervården bör enligt utredningen omfatta även situationer då den unge i slutskedet av institutionsvistelsen avviker, missbrukar droger eller på annat sätt grovt missköter sig (betänkandet s. 525).

text: Den föreslagna ordningen inrymmer flera problem. Ett sådant problem gäller tröskeleffekterna. Om en ung person döms till tre månaders sluten ungdomsvård kommer det inte att ingå någon eftervård alls i verkställigheten. Den som döms till fyra månaders sluten ungdomsvård kommer å sin sida att få verkställa två månader av straffet på en institution och sex månader i form av eftervård. Man kan fråga sig om det råder balans mellan dessa två situationer, där skillnaden mellan de båda straff som domstolen har dömt ut bara är en månad. I det senare fallet uppkommer också en obalans mellan institutionstiden och eftervården, vilket i viss mån får anses otillfredsställande. Man kan därtill fråga sig hur skillnaden kan komma att påverka domstolens överväganden vid straffmätningen.

text: Det kan också konstateras att förslaget innebär att den påföljd som domstolen dömer ut inte är den påföljd som kommer att verkställas i praktiken. En sådan ordning har flera nackdelar. Svårigheten för den dömde att förstå domens innebörd är en sådan. Detta argument gör sig naturligtvis särskilt gällande när det är fråga om unga lagöverträdare. Det finns också en risk att den föreslagna ordningen kan komma att leda till att lika fall inte bedöms lika såvitt gäller påföljden. Eftervården skall ju i samtliga fall omfatta sex månader varvid två månaders institutionstid skall avräknas. Innehållet i eftervården kan dock komma att variera mycket från fall till fall. Bl.a. anför utredningen (s. 523, jfr 25 § i den föreslagna lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård) att om det i ett enskilt fall skulle visa sig att den unge inte har något påtagligt behov av vård eller behandling bör insatserna kunna anpassas till detta förhållande. I ett fall där det finns behov av kraftiga eftervårdsinsatser kan det mycket väl vara så att eftervården motsvarar två månaders institutionstid. I ett annat fall där behovet av eftervård är mycket begränsat kanske eftervården i praktiken inte motsvarar mer än ett par veckors institutionstid. I båda fallen kommer dock två månader att räknas av från det straff som domstolen har dömts ut. Det är tveksamt om detta uppfyller kravet på att lika fall skall behandlas lika.

text: Justitiekanslern anser att en lämpligare ordning är att eftervården ingår i det straff som domstolen har dömt ut och att de problem som uppenbarligen finns när det gäller utslussning och eftervård får lösas genom andra åtgärder. Om den föreslagna ordningen genomförs bör det i vart fall för tydlighetens skull i domen anges att det finns bestämmelser som reglerar hur domen skall verkställas och vad detta normalt innebär.

text: 16. Häktning och annan övervakning av unga som misstänks för brott

text: Utredningen har föreslagit att domstolen i vissa fall skall kunna förordna att en dom på sluten ungdomsvård skall gå i omedelbar verkställighet utan hinder av att domen inte har vunnit laga kraft. Detta skall vara möjligt i de fall då det kan vara motiverat med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden. Den föreslagna bestämmelsen syftar till att motverka att en ung person i ett enskilt fall far särskilt illa på häktet.

text: Som utredningen har anfört talar starka rättssäkerhetsskäl för att en dom i princip inte skall kunna gå i verkställighet i påföljdsdelen innan den vinner laga kraft i den delen.

text: Enligt

text: 19 § lagen (1946:804)

text: om införande av nya

text: rättegångsbalken

text: gäller att om en person har dömts till straff eller annan påföljd för brott genom en dom som får verkställas trots att den inte har vunnit laga kraft och för sådan verkställighet är intagen i kriminalvårdsanstalt eller i särskilt ungdomshem, skall han vid fullföljd av talan i målet anses som häktad för brottet. Denna bestämmelse jämförd med

text: 51 kap. 8 §

text: RB innebär också att högre rätt får möjlighet att meddela inhibition av ett förordnande om omedelbar verkställighet, varvid den dömde omedelbart skall friges (se

text: Brottsbalken

text: En kommentar, Berg m.fl. s. 28:15). Högre rätt har alltså möjlighet att genast pröva frågan om omedelbar verkställighet.

text: Den dömde skulle alltså, om förslaget genomförs, ha möjlighet att få den omedelbara verkställigheten prövad av högre rätt liksom han i dag har möjlighet att få ett beslut om att han skall kvarbli i häkte i avvaktan på att domen vinner laga kraft prövat av högre rätt. De rättssäkerhetsargument som kan anföras när det gäller omedelbar verkställighet gör sig därmed inte lika starkt gällande.

text: Justitiekanslern har på grund av vad som nu har sagts inga principiella invändningar från rättsäkerhetssynpunkt mot förslaget i denna del.

text: Justitiekanslern vill dock redovisa några andra skäl som kan tala mot en sådan ordning.

text: En förutsättning för att det skall vara möjligt för tingsrätten att förordna om omedelbar verkställighet av domen på sluten ungdomsvård är att det står klart att ungdomshemmet kan anordna betryggande övervakning. Detta lär sällan vara möjligt i de fall då det föreligger risk för att den unge skall undanröja bevis eller på något annat sätt försvåra sakens utredning. I övriga fall torde det vara svårt för tingsrätten att vid domstillfället göra en välgrundad bedömning i detta hänseende.

text: En konsekvens av den föreslagna ordningen kan vidare bli att den som tvingas börja verkställa domen trots att han eller hon har överklagat den är dåligt motiverad för att ta emot vårdinsatser. Även om tingsrättsdomen skulle stå sig kan detta innebära en dålig start för den vård som den dömde skall ges.

text: Justitiekanslern vill också tillägga följande. Antag att tingsrätten dömer en ung person till sluten ungdomsvård och förordnar att domen skall vara omedelbart verkställbar och att den unge överklagar domen och begär att hovrätten skall inhibera den omedelbara verkställigheten. Vid sin prövning av om domen skall vara omedelbart verkställbar skall hovrätten rimligen beakta de personliga förhållandena samt möjligheten till övervakning. Om hovrätten skulle komma fram till att domen inte skall vara omedelbart verkställbar måste hovrätten rimligen ha att ta ställning till om den unge i stället skall vara häktad eller försättas på fri fot. I den föreslagna

text: 52 kap. 7 §

text: RB sägs dock bara att hovrätten får ändra tingsrätten beslut i fråga om häktning (…) eller omedelbar verkställighet av dom på sluten ungdomsvård. Möjligen bör där införas ett tillägg av innebörd att hovrätten, om den finner skäl för det, i en situation som den nu beskrivna får häkta den unge. Utredningen har inte kommenterat detta närmare och frågan kan behöva belysas ytterligare.


publisher: Justitiekanslern

title: Överklagande av Länsstyrelsen i Hallands läns beslut om tillstånd till allmän kameraövervakning av skolgård

org: jk

text: Justitiekanslern yrkar i första hand att länsrätten, med ändring av länsstyrelsens beslut, skall avslå Falkenbergs kommuns ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning av fasader till skolbyggnader med intilliggande områden och annat skolgårdsområde vid Tångaskolan i Falkenberg.

type: stycke

text: Justitiekanslern yrkar i andra hand att länsrätten skall begränsa tillståndet till kameraövervakning på så sätt att övervakning endast får ske under vardagar mellan kl. 20.00 och 06.00 och helgdagar mellan kl. 17.00 och 07.00.

text: Grunderna för yrkandet

type: rubrik

text: Närmare om ärendet

text: Det överklagade beslutet innebär att Falkenbergs kommun har fått tillstånd att använda en kamera som skall placeras i kamerastativ och, som Justitiekanslern har uppfattat det, flyttas mellan sex olika platser inomhus i Tångaskolan. De områden som skall övervakas är belägna utomhus och har i beslutet definierats som "fasader till skolbyggnader med intilliggande områden samt också annat skolgårdsområde". Rätten att spela in bilder med kameran är begränsad på så sätt att inspelning får ske på vardagar mellan kl. 20.00 och 06.00 och helgdagar mellan kl. 17.00 och 07.00. Ändamålet med övervakningen är enligt tillståndet att "verka brottsförebyggande och förhindra skadegörelse".

text: Krävs det tillstånd för att bedriva övervakning vid skolan?

text: Inledning

text: Justitiekanslern vill först beröra den viktiga frågan om skolgårdar i allmänhet och i det här specifika fallet utgör plats dit allmänheten har tillträde. Enligt

text: 5 § lagen (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning krävs - bortsett från de fall då endast anmälan behövs - tillstånd för att en övervakningskamera skall få vara uppsatt så att den kan riktas mot en sådan plats. En förutsättning för att den aktuella kameran skall vara tillståndspliktig är alltså att den kan riktas mot en sådan plats.

text: Justitiekanslern har i sin tillämpning av lagen tidigare intagit den ståndpunkten att skolgårdar i princip inte utgör en plats dit allmänheten har tillträde. Det finns dock skäl som talar mot en sådan tolkning och Justitiekanslern har uppmärksammat att länsstyrelsernas praxis inte är enhetlig. En majoritet av länsstyrelserna tycks anse att skolgårdar normalt är platser för vilka det krävs tillstånd till allmän kameraövervakning. Något domstolsavgörande som uttryckligen tar upp frågan finns inte såvitt här är känt. Rättsläget får sägas vara oklart. Detta är en viktig anledning till att Justitiekanslern överklagar länsstyrelsens beslut i detta ärende.

text: Utgör skolgårdar en " plats dit allmänheten har tillträde"?

text: Begreppet plats dit allmänheten har tillträde användes även i den tidigare gällande lagen (

text: ) om övervakningskameror m.m. Begreppet är avsett att ha samma innebörd i den nuvarande lagen (se prop. 1997-98:64 s. 54). Med uttrycket avses i princip alla platser där människor kan tänkas uppehålla sig och som inte är enskilda. Det tillståndspliktiga området omfattar inte bara platser som allmänheten brukar frekventera utan även områden som allmänheten över huvud taget har tillträde till (se prop. 1989-90:119 s. 17). Exempel på platser dit allmänheten normalt har tillträde är bl.a. utrymmen i affärer, varuhus, banker m.fl., såvida fråga inte är om utrymmen för personal, lagring av varor, kontor, underhåll, drift m.m. Gemensamma utrymmen i flerfamiljshus är exempel på en plats dit allmänheten inte har tillträde (a. prop. s. 44). Enligt förarbetena kan viss ledning hämtas från begreppet allmän plats som förekommer på olika lagstiftningsområden.

text: Visst stöd för uppfattningen att skolgårdar i princip inte utgör en plats dit allmänheten har tillträde finns i

text: 1 § första stycket lagen (1988:254)

text: om förbud mot att i vissa fall inneha knivar och andra farliga föremål (

text: knivlagen

text: ) och förarbetena till denna bestämmelse. Enligt bestämmelsen får bl.a. knivar inte innehas på allmän plats, inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs, eller i fordon på allmän plats. Enligt förarbetena (prop. 1989-90:129 s. 10 f.) till bestämmelsen utgör en skolbyggnad inte en allmän plats. Beträffande skolgårdar uttalades att utomstående kan bereda sig tillträde dit men att det i praktiken sker i så begränsad utsträckning att det framstår som tveksamt om skolgårdar kan anses utgöra allmän plats. Det fanns därför anledning att i lagen uttryckligen ange att förbudet även avsåg skolområden där grundskole- och gymnasieundervisning bedrivs.

text: Mot den angivna tolkningen kan anföras att skolgårdar ofta i praktiken torde vara öppna för andra än lärare och elever som deltar i undervisningen. Exempelvis är det troligt att barn i olika åldrar ofta utnyttjar skolgårdarnas "lek- och spelrutor" även under annan tid än skoltid. Skollokaler torde också i många fall under kvällar och helger användas till annat än skolverksamhet, t.ex. vid olika former av föreningsaktiviteter och som röstlokaler vid allmänna val. Vid sådana arrangemang är det troligt att deltagare uppehåller sig på eller passerar över skolgården. Det kan också diskuteras om begreppet allmän plats, som används i bl.a.

text: knivlagen

text: är tänkt att ha en något snävare innebörd än plats dit allmänheten har tillträde (se prop. 1989-90:119 s. 17) och om det därför inte är möjligt att dra någon direkt slutsats utifrån förarbetena till

text: knivlagen

text: I det aktuella fallet har Justitiekanslern vid ett telefonsamtal med kontaktmannen på Tångaskolan (ST) fått veta att det finns ett staket runt skolan men att det inte finns något hinder mot att andra än elever och lärare tar sig in på gården. Enligt skolan förekommer det också att barn leker på skolgården även efter skoltid.

text: Slutsats

text: Enligt Justitiekanslerns mening bör bedömningen av om en skolgård är en plats dit allmänheten har tillträde göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. I det aktuella fallet lutar Justitiekanslern närmast åt att de områden som skall övervakas utgör plats dit allmänheten har tillträde och att tillstånd för allmän kameraövervakning därför krävs. Justitiekanslern delar alltså så långt den bedömning som länsstyrelsen har gjort i den delen. Rättsläget får dock som nämnts anses oklart och det är av vikt för rättstillämpningen att länsrätten i detta fall uttryckligen uttalar sin mening i den aktuella frågan.

text: Tillståndsprövningen

text: För det fall länsrätten kommer fram till att det aktuella området utgör en plats dit allmänheten har tillträde skall en tillståndsprövning göras. Justitiekanslern vill i den delen anföra följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 6 § lagen (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning skall tillstånd till allmän kameraövervakning meddelas om intresset av sådan övervakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Vid bedömningen av intresset av allmän kameraövervakning skall särskilt beaktas om övervakningen behövs för att förebygga brott eller förhindra olyckor eller för därmed jämförliga ändamål. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli övervakad skall särskilt beaktas hur övervakningen skall utföras och vilket område som skall övervakas.

text: I förarbetena till lagen (prop. 1997-98:64 s. 28 f.) anges bl.a. att frågan om tillstånd till allmän kameraövervakning numera skall avgöras med tillämpning av en allmän bestämmelse där övervakningsintresset får vägas mot integritetsintresset. För att tillstånd skall meddelas skall sökanden visa att övervakningsintresset väger över integritetsintresset. Vidare anges att lagstiftningen i viss utsträckning innebär en mindre restriktiv linje vid tillståndsprövningen än som följer av den praxis som utarbetats enligt lagen (

text: ) om övervakningskameror m.m. Intresset av att förebygga brott, förhindra olyckor eller därmed jämförliga ändamål bör, anförs det, vid avvägningen mellan övervakningsintresset och integritetsintresset spela en mer framträdande roll än tidigare.

text: Frågan om övervakning över huvud taget bör tillåtas

text: I det här fallet är det olika delar av en skolas fasad och skolgård som skall övervakas. Av de bilder som finns i utredningen i länsstyrelsens ärende framgår det att bl.a. olika "rutor" för bollspel samt basketkorgar omfattas av det område som skall övervakas. Tillståndet är inte begränsat i tiden, vilket innebär att övervakning i princip får pågå dygnet runt, således även när skolbarnen har rast. Inspelning får dock endast ske under kvällstid.

text: Området som omfattas av övervakningen är ett område där framför allt barn och ungdomar torde uppehålla sig under raster och på kvällstid. Vid telefonsamtal med skolan har det framkommit att skolan inte har för avsikt att bedriva övervakning dagtid (se nedan). Justitiekanslern går därför inte närmare in på frågan om övervakning av barn och andra under skoltid. Det bör dock nämnas att det enligt Justitiekanslerns mening normalt inte kan anses acceptabelt att kameraövervaka skolbarn under deras raster. Det är därför av stor vikt att ett eventuellt tillstånd inte utformas så att det formellt tillåter övervakning dagtid (se nedan).

text: De aktiviteter som kan tänkas äga rum på det aktuella området såväl under dagtid som under kvällstid är främst lekar och andra fritidsaktiviteter. I övrigt kan det tänkas att exempelvis föräldrar som skall på föräldramöten på skolan passerar det övervakade området. De personer som kan bli föremål för den aktuella övervakningen får enligt Justitiekanslerns mening anses ha ett tydligt intresse av att inte bli övervakade.

text: Av länsstyrelsens akt framgår att kommunen i sin ansökan om tillstånd angett att ändamålet med övervakningen är att komma till rätta med skadegörelse, vandalisering och inbrott. Skolan har vid telefonsamtal med Justitiekanslern uppgett att den har haft problem med skadegörelse och stölder. Det finns dock inga uppgifter i länsstyrelsens akt som visar i vilken omfattning skadegörelse eller liknande brottslighet har förekommit eller om skolan har vidtagit några andra åtgärder för att komma till rätta med eventuella problem.

text: Mot bakgrund av de nämnda bristerna i utredningen menar Justitiekanslern att det inte är visat att det föreligger ett behov av allmän kameraövervakning av det aktuella området som väger tyngre än integritetsintresset. Kommunens ansökan bör därför avslås.

text: Det bör avslutningsvis framhållas att saken hade varit annorlunda om övervakningen endast hade avsett området närmast skolans fasader. Justitiekanslern skulle för sin del inte se anledning att motsätta sig en sådan mer inskränkt övervakning och då under de tider som anges i tillståndet (se även nedan). Det kan nämnas att allmän kameraövervakning av skolfasader - särskilt av fasader som vetter mot närliggande gator - är relativt vanligt förekommande och att Justitiekanslern normalt inte ser anledning att överklaga sådana tillståndsbeslut.Frågan om begränsning av tillståndet

text: För det fall länsrätten finner att övervakning i och för sig skall tillåtas vill Justitiekanslern anföra följande. Länsstyrelsens beslut anger inte att tillståndet är begränsat i tiden förutom vad gäller rätten att spela in bilder. Justitiekanslern har, som har framgått ovan, haft telefonkontakt med Tångaskolan. Därvid har det framkommit att den aktuella övervakningen i praktiken endast avses pågå under de tider som inspelning har tillåtits och att skolan inte har något intresse av att bedriva övervakning på dagtid. Mot denna bakgrund bör tillståndet i varje fall inskränkas på det sätt som framgår av det i andra hand framställda yrkandet.

type: avgorande


title: Betänkandet Avskaffande av filmcensuren – men förstärkt skydd för barn och unga mot skadlig mediepåverkan

text: (Departementets dnr Ku 2009/1208/MFI)

text: Förhandsgranskning av film avsedd att visas för vuxna

text: En grundläggande princip i den yttrandefrihetsrättsliga regleringen är förbudet i

text: 1 kap. 3 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) mot censur och hindrande åtgärder av yttranden som sker genom medier som omfattas av grundlagen. I ett öppet samhälle är denna princip självklar och utgör den kanske viktigaste enskilda faktorn för att medierna ska kunna stå fria från det allmänna. Undantag från denna princip bör tillåtas endast om mycket starka motstående skäl talar för det. Som utredaren framhåller måste också en inskränkning i de grundläggande fri- och rättigheterna vara proportionerlig i förhållande till det mål som den avser att uppnå.

text: Det undantag från förbudet mot censur och förhandsgranskning som anges i

text: 1 kap. 3 § andra stycket

text: YGL och som tillåter granskning i förhand av rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar som ska visas offentligt har tillkommit för att hindra skadeverkningar eller andra oönskade effekter av skildringar av rörliga bilder. Utredarens genomgång av Biografbyråns verksamhet under senare år tyder på att behovet av en sådan granskning av s.k. vuxenfilm i vart fall inte längre är motiverad. Även om det i viss mån framstår som oklart vilka mekanismer som har lett till att antalet ingripanden har varit i det närmaste obefintligt de senaste 15 åren är det enligt min mening inte tillfredsställande att upprätthålla en ordning som tillåter inskränkningar i yttrandefriheten utan att det finns något dokumenterat behov. Den tekniska utvecklingen och exemplen från våra grannländer ger dessutom vid handen att filmcensuren inte längre bör upprätthållas.

text: Jag tillstyrker mot denna bakgrund förslaget att avskaffa kravet på förhandsvisning av filmer som ska visas offentligt för vuxna.

text: Avskaffandet av förhandsgranskningen av vuxenfilm väcker frågan om inte bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 § andra stycket

text: YGL borde ändras. Grundlagsbestämmelsen ger lagstiftaren möjlighet att inskränka förbudet mot censur och förhandsgranskning på ett sätt som det inte längre synes finnas behov av. Man kan då tänka sig att bestämmelsen i stället medger enbart inskränkningar till skydd för barn och ungdom. Jag noterar att frågan inte har berörts närmare av utredaren eftersom det inte har ingått i hennes uppdrag att utreda grundlagsregleringen.

text: Justitiekanslerns framställning till Justitiedepartementet

text: I en framställning den 6 mars 2007 till Justitiedepartementet framförde jag en begäran om översyn av straffstadgandet rörande olovlig våldsskildring i

text: 16 kap. 10 b § brottsbalken

text: (BrB) och

text: 5 kap. 1 §

text: YGL, särskilt med hänsyn till hur straffstadgandet förhåller sig till bestämmelsen i 4 § filmgranskningslagen om förutsättningarna för Statens biografbyrå att ingripa mot sådana våldsskildringar som bedöms vara förråande.

text: Utredningen har helt riktigt kommit fram till att de problem som jag där påtalade inte längre kommer att aktualiseras om förslaget att avskaffa förhandsgranskningen av vuxenfilm kommer att genomföras. Man kan däremot anta att utrymmet för en tillämpning av straffstadgandet avseende olaga våldsskildring kan ges ett ökat utrymme. Detta sammanhänger med det faktum att sådant våld som i och för sig torde ha uppfyllt rekvisiten för olaga våldsskildring enligt

text: 16 kap. 10 b §

text: BrB har godkänts för offentlig visning, eftersom rekvisitet förråande enligt 4 § filmgranskningslagen inte har ansetts uppfyllt och att iakttagandet av en viss åldersgräns i stället har ansetts tillräckligt i Biografbyråns praxis. Det kan naturligtvis diskuteras om det är en önskvärd effekt av avskaffandet av förhandsgranskningen att den efterhandskontroll som utförs inom ramen för straffstadgandets ordalydelse kan ge upphov till en strängare syn på vad som är tillåtet att skildra. Justitiekanslern anser sig inte ha anledning att ta ställning till frågan hur långt det straffbara området bör sträcka sig men vill framhålla det angelägna i att man är medveten om den skärpning i synen på våldsskildringar som kan bli fallet.

text: En möjlighet att undgå den nämnda effekten kan vara att införa ytterligare något rekvisit i straffstadgandet, t.ex. ”förråande”. En annan möjlighet kan vara att upphäva andra meningen i

text: 16 kap. 10 b § första stycket

text: BrB och sålunda nöja sig med att kriminalisera olaga våldsskildring av sexuell art.

text: Jag vill tillägga att jag delar utredarens ståndpunkt att någon ny myndighet inte bör utöva tillsyn över efterlevnaden av straffbestämmelsen om olaga våldsskildring i

text: 16 kap. 10 b §

text: BrB när det gäller rörliga bilder. Det finns enligt min mening inte skäl för att vid sidan av området för Justitiekanslerns åklagarkompetens respektive polisens ordinarie uppgifter tillskapa en särskild ordning för tillsynen som avviker från den som gäller för andra yttrandefrihetsbrott.

text: Åldersklassificering av filmer avsedda att visas för barn

text: Utredaren gör bedömningen att förhandsgranskningen för åldersklassificering av filmer som ska visas offentligt för barn ska vara kvar. Frågan om denna inskränkning av barns informationsfrihet bör upprätthållas görs inte till föremål för någon närmare analys av utredaren. Jag noterar dock att det inte tycks ha ingått i utredarens uppdrag att överväga ett avskaffande av åldersklassificeringen. Jag anser mig därför inte ha anledning att ha någon synpunkt på utredarens ståndpunkt i denna fråga.

text: Betträffande kriterierna för åldersklassificeringen föreslår utredaren att bedömningen ska ske med utgångspunkt från om en film kan vara till skada för välbefinnandet för barn i den aktuella åldersgruppen. Enligt nu gällande reglering gäller kriteriet ”psykisk skada” som grund vid prövningen för om en film ska godkännas för barn under 15 år. Det kan enligt min uppfattning hävdas att ett kriterium som utgår från barns ”välbefinnande” är för öppet och obestämbart och därför lämnar ett för stort inskränkande utrymme för klassificeringen. Möjligen är det finska kriteriet ”skadligt för barns utveckling” eller uttrycket ”skadlig påverkan” mera adekvat. Samtidigt ansluter det föreslagna begreppet väl till FN:s barnkonvention och inrymmer fler aspekter från barnens skyddssynpunkt än det nu gällande kriteriet ”psykisk skada”. Jag vill också, i enlighet med vad utredaren framhåller, betona vikten av att det kriterium som väljs är förenligt med de riktlinjer som uttrycks i barnkonventionen.

text: Sett mot bakgrund av det nu anförda anser jag mig inte ha anledning att motsätta mig utredarens förslag i denna del, men anser det likväl vara av värde att frågan belyses i det fortsatta beredningsarbetet.


title: Ersättning för lidande har ej jämkats trots att en person i domstol tillerkänts kränkningsersättning för falsk tillvitelse

text: Ersättning skall utgå till PH med 9 000 kr för lidande.

text: Anspråk m.m.

text: PH var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 18 - 25 juli 2002 på grund av misstanke om bl.a. grovt narkotikabrott. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: PH har begärt ersättning för lidande i enlighet med Justitiekanslerns praxis.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning av staten bl.a. om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. PH är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Västmanlands tingsrätt den 25 november 2002 (mål B 1021-02) dömde TJ och LW för falsk tillvitelse bestående i att de sanningslöst tillvitat PH brottslig gärning vilket fick till följd att PH berövades friheten. Genom domen tillerkändes PH skadestånd med 10 000 kr jämte ränta av TJ och LW för sitt psykiska lidande. Skadeståndet avsåg enligt vad som angavs i domskälen dels det lidande frihetsberövandet medfört, dels den kränkning som det inneburit att tillvitas ett allvarligt brott. Tingsrättens dom har vunnit laga kraft.

text: Mot bakgrund av att PH redan tillerkänts skadestånd av TJ och LW för att de falskeligen tillvitat honom brottslig gärning vilket lett till det aktuella frihetsberövandet, kan det sättas i fråga om inte PH helt eller delvis redan kompenserats för sitt lidande.

text: Vid bedömningen av samma frågeställning i tidigare ärenden har Justitiekanslern i sin praxis ansett att utgångspunkten bör vara att den ersättning för lidande som staten utger enligt bestämmelserna i frihetsberövandelagen är avsedd att utgöra en kompensation för det intrång i den enskildes personliga integritet som staten förorsakar genom ett "oriktigt" frihetsberövande. I det ställningstagandet har då också vägts in att det ofta inte är klarlagt om, eller i vilken omfattning, domstolen har ansett att en utdömd kränkningsersättning utgör kompensation för frihetsberövandet.

text: I det nu aktuella fallet har emellertid domstolen i sina skäl uttryckligen angett att skadeståndet har beräknats med beaktande av det lidande som frihetsberövandet har medfört och härutöver den kränkning det har inneburit att tillvitas ett allvarligt brott.

text: Eftersom det därmed står klart att PH till viss del kompenserats också för själva frihetsberövandet är frågan om det skadestånd som staten eljest skulle vara skyldig att utge till PH under sådana omständigheter kan sättas ned eller falla bort. En kvarstående svårighet är emellertid att det inte framgår av domen hur stor del av skadeståndet som hänför sig till kränkningen och vilken del som ansetts utgöra kompensation för frihetsberövandet.

text: I ett sådant läge anser Justitiekanslern att det får anses bäst förenligt med de principer som ligger bakom frihetsberövandelagens ersättningsregler att staten nu utger ojämkat skadestånd till PH. Enligt här tillämpad praxis utgår ersättning för åtta dagars frihetsberövande med 9 000 kr. Enligt reglerna i 10 § frihetsberövandelagen inträder staten i motsvarande mån i hans rätt till skadestånd av TJ och LW. Det får därefter bli en verkställighetsfråga att avgöra i vad mån och i vilken utsträckning denna regressfordran kan samordnas med den exekutionstitel som innefattas i Västmanlands tingsrätts dom gentemot dem.

text: Slutsatsen av det anförda blir alltså sammanfattningsvis att staten nu skall utge ersättning till PH med 9 000 kr.


title: Skadeståndsanspråk mot staten i anledning av import av animaliska biprodukter och beslut av Jordbruksverket

text: Justitiekanslern avslår DAB:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: DAB är ett företag som bedriver importverksamhet av animaliska biprodukter till bl.a. Sverige från land utanför den Europeiska unionen (EU). Den 3 april 2014 anlände en sändning klövmjöl till gränskontrollstationen i Göteborgs hamn. Klövmjölet importerades av DAB och skulle, när det hade passerat gränskontrollen, skickas till köparen EAB.

text: Med klövmjölet fanns ett hälsointyg och en veterinärhandling upprättade i enlighet med de bestämmelser som finns i Kommissionens förordning

text: (EU) 142/2011

text: Vid gränskontrollen togs prov på klövmjölet för att påvisa eventuell förekomst av Enterobacteriaceae (mag- och tarmbakterier), salmonella och Bacillus antracis (mjältbrand). Proven skickades till Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA) för analys. Den 9 april 2014 informerade SVA Jordbruksverket om att en första preliminär analys visade att det fanns en låggradig misstanke om att klövmjölet innehöll mjältbrand.

text: När provresultatet från SVA nådde Jordbruksverket hade sändningen lämnat gränskontrollstationen för vidare transport till EAB. Jordburksverket kontaktade företrädare för DAB och EAB och informerade om provresultaten samt att klövmjölet skulle sättas i restriktion i väntan på ett slutligt analysresultat från SVA.

text: Den 16 april 2014 fick Jordbruksverket det slutliga svaret på analysen av klövmjölet. Denna visade inte på någon förekomst av mjältbrand. I sändningen fanns dock för höga halter av salmonella. Jordbruksverket informerade DAB den 11 och 17 april 2014 om hur klövmjölet skulle kunna tas tillvara.

text: Den 9 juni 2014 beslutade Jordbruksverket att klövmjölet, som fortfarande förvarades hos EAB, omedelbart skulle destrueras i en för ändamålet godkänd och registrerad förbränningsanläggning.

text: Regleringen kring handel med animaliska biprodukter

text: Det finns en gemensam lagstiftning inom EU som reglerar villkoren för bl.a. import och hantering av animaliska biprodukter inom unionen.

text: I Europaparlamentets och Rådets förordning

text: (EG) 1069/2009

text: [2] finns vissa bestämmelser kring hanteringen av animaliska biprodukter inom EU i syfte att skydda människors och djurs hälsa i samband med sådan hantering.

text: I Kommissionens förordning

text: (EU) 142/2011

text: , som genomför Europaparlamentets och Rådets förordning

text: (EG) 1069/2009

text: , finns mer detaljerade bestämmelser kring hantering av animaliska biprodukter i EU. I

text: artikel 21 i förordningen

text: föreskrivs att den driftsansvarige (den som har kontroll över produkten) ska tillse att produkten uppfyller de krav som finns i bilaga X till förordningen. Dessa krav måste vara uppfyllda för att produkten ska få släppas fri i EU.

text: Av bilaga X, kapitel I och II framgår att produkten bl.a. måste uppfylla följande krav.

text: Kravet på trycksterilisering innebär att produkten ska ha upphettats på ett sådant sätt att alla bakterier i bakteriesläktet Bacillus (inkluderar Bacillus antracis) förstörs.

text: Av

text: artikel 31 i förordningen

text: framgår att sändningar av animaliska biprodukter för import in i EU ska åtföljas av ett hälsointyg och en veterinärhandling enligt de förlagor som finns i bilaga XV till förordningen. I hälsointyget ska importören av produkten försäkra att produkten överensstämmer med de krav som ställs i bilaga X, bl.a. vad avser gränsvärden för salmonella och Enterobacteriaceae och bearbetning genom upphettning.

text: Av bilaga XIV, kapitel 1, avsnitt 2 framgår att den behöriga myndigheten ska vidta vissa kontroller innan sändningen får övergå i fri omsättning inom unionen. Således ska myndigheten enligt detta regelverk utföra kontroller för att tillse att produkten uppfyller kraven i bilaga X. I punkten 1 föreskrivs följande:

text: Följande krav ska gälla för import av bearbetat animaliskt protein:

text: I bilaga XIV, kapitel 1, avsnitt 2, punkten 4 regleras vad som gäller om en sändning som importerats till unionen ger ett positivt resultat för salmonella eller Enterobacteriaceae. Sändningen måste då antingen återsändas till det territorium den kom från eller bearbetas på nytt i en bearbetningsanläggning för att avlägsna de funna bakterierna. Om inget av dessa alternativ är möjliga, måste produkten destrueras.

text: I Rådets direktiv

text: [3] finns bestämmelser kring vilka kontroller som medlemsstaterna ska göra på gods som kommer från tredje land för att säkerställa att skyddslagstiftningen kring livsmedel samt djurhälsa och djurskydd upprätthålls. Av

text: artikel 1

text: framgår att produkter från tredje land ska genomgå fysisk kontroll enligt bilaga III.

text: I bilaga III föreskrivs bl.a. följande.

text: Syftet med den fysiska kontrollen av animaliska produkter är att säkerställa att produkterna fortfarande är i det skick som överensstämmer med det ändamål som anges i veterinärintyget eller veterinärdokumentationen. Det är således nödvändigt att kontrollera de ursprungsgarantier som har intygats av tredje land samt försäkra sig om att den efterföljande transporten inte har påverkat de förutsättningar som ursprungligen garanterades.

text: Under punkten f) i den bilagan föreskrivs följande:

text: f) Om resultaten från laboratorietester genom stickprov inte är tillgängliga omedelbart och om ingen omedelbar fara föreligger för människors och djurs hälsa kan sändningarna frisläppas.

text: Om laboratorietesterna utförs på grund av en misstanke om oegentligheter eller om de föregående testerna gett positivt resultat skall sändningarna dock inte frisläppas förrän resultaten har visat sig vara negativa.

text: En närmare reglering kring hur provtagningen ska gå till finns i Statens jordbruksverks föreskrifter om veterinära kontroller av produkter som förs in från tredje land till EU, Norge och, vad avser fiskeprodukter, Island (

text: SJVFS 1999:135

text: ), vilka genomför Rådets direktiv

text: , samt i Jordbruksverkets meddelande den 7 februari 2014 om bakteriologisk provtagning av animaliska biprodukter och därav framställda produkter (dnr 5.4.17-1404/14). I det senare meddelandet förskrivs under punkten A att det vid en ordinarie stickprovskontroll ska tas prover för salmonellaanalys och enterobacteriaceae-analys. Meddelandet ersattes den 29 april 2014 av ett nytt meddelande. Av detta framgår att den ordinarie stickprovskontrollen avseende klövmjöl även skulle innefatta en bacillus-analys.

text: Anspråket

text: DAB har hos Jordbruksverket begärt ersättning med ett obestämt belopp samt till stöd för anspråket anfört i huvudsak följande.

text: De produkter som DAB importerade till Sverige var aldrig föremål för några anmärkningar från Jordbruksverkets sida. Det bestrids att provtagningen den 3 april 2014 var en rutinmässig stickprovskontroll. Kontrollen måste ha föranletts av en misstanke från Jordbruksverkets sida om att något inte stod rätt till med klövmjölet. Jordbruksverkets tester avsåg salmonella, Enterobacteriaceae och mjältbrand. De enda rutinmässiga stickprovskontroller som skulle ske är de som avser salmonella och Enterobacteriaceae (jfr Kommissionens förordning

text: (EU) 142/2011

text: , bilaga XIV, kapitel 1, avsnitt 2). Kontrollen efter mjältbrand måste därför ha föranletts av en misstanke från Jordbruksverkets sida.

text: Eftersom kontrollen utförts på grund av en misstanke om oegentligheter har verket inte haft rätt att frisläppa sändningen innan testresultaten var klara (jfr Rådets direktiv

text: , bilaga III, punkten f, andra stycket).

text: Om det varit fråga om en rutinmässig stickprovskontroll, hade Jordbruksverket efter en sådan kontroll rätt att frisläppa sändningen innan analysresultaten var klara endast om det inte förelåg någon omedelbar fara för människors och djurs hälsa (jfr Rådets direktiv

text: , bilaga III, punkten f, första stycket). Jordbruksverket gjorde en felbedömning. Utredningen visade tydligt att klövmjölet var farligt för människors och djurs hälsa. De preliminära provresultaten indikerade att sändningen innehöll mjältbrand och när de slutliga resultaten var klara stod det klart att sändningen innehöll salmonella. Att klövmjölet var farligt för djur och människor illusterades även av att Jordbruksverket begärde att DAB förstörde hela partiet. Till detta kommer att det i Sverige saknades anläggningar för att hantera salmonellasmittat gods och att EAB saknade tillstånd att hantera smittat gods.

text: Genom att frisläppa klövmjölet gjorde Jordbruksverket sig skyldigt till fel och försummelse, vilket gett upphov till en skadeståndsskyldighet mot DAB. Jordbruksverkets fel att frisläppa sändningen innan svaret på proverna var tillgängliga orsakade DAB skada. Både EAB och speditionsföretaget som transporterade klövmjölet har riktat krav på DAB för saneringskostnader. Utöver detta har Jordbruksverket uppmanat DAB att destruera klövmjölet. Om Jordbruksverket hade följt gällande reglering hade DAB kunnat returnera partiet till Indien och ställa in leveransen till EAB. Jordbruksverket har således brustit i sin myndighetsutövning, varför verket är ersättningsskyldig för den skada som drabbat DAB.

text: Jordbruksverket kontaktade, av för DAB okänd anledning, såväl EAB som DAB och påstod felaktigt att sändningen innehöll mjältbrand och att den som kom i kontakt med sändningen omedelbart skulle uppsöka sjukvård. I anslutning till detta har den felaktiga nyheten spridits till media. Jordbruksverkets felaktiga informationsgivning innefattade fel och försummelse vid myndighetsutövning. Jordbruksverkets handlande ledde till att marknaden för DABs produkter helt upphörde, vilket ledde till stor skada för DAB.

text: DAB tillbakavisar påståendet om att företrädare för företaget hade kunskap om att klövmjölet inte uppfyllde kraven i hälsointyget.

text: DAB uppskattar att de totala skadorna uppgår till ca 10 miljoner kr.

text: Utredningen

text: Jordbruksverket har överlämnat anspråket till Justitiekanslern för bedömning. Jordbruksverket har i två yttranden hit motsatt sig DABs anspråk med i huvudsak följande motivering.

text: Det kom totalt in fyra sändningar klövmjöl från Indien till Sverige, vilka samtliga importerades av DAB. På tre av de fyra sändningarna genomfördes slumpmässiga provtagningar. Samtliga sändningar frisläpptes innan de slutliga provresultaten var klara.

text: Provtagningen den 3 april 2014 var en rutinmässig stickprovskontroll. Den föranleddes inte av någon misstanke om oegentligheter.

text: Enligt Jordbruksverkets provtagningsrutin till den veterinära gränskontrollen (se Bakteriologisk provtagning av animaliska biprodukter och därav framställda produkter den 7 februari 2014) ska provtagning ske för salmonella och Enterobacteriaceae. Det är upp till veterinären vid gränskontrollstationen att bestämma om andra provanalyser ska göras. Från och med den 29 april 2014, ska klövmjöl dessutom provtas vad avser Bacillus i den ordinarie stickprovskontrollen.

text: Det är förenligt med gällande EU-rättslig reglering att utföra provtagning för salmonella, Enterobacteriaceae och Bacillus. Provtagningen utförs för att kontrollera att uppgifterna i hälsointyget stämmer. I hälsointyger ska bl.a. uppgifter om förekomsten av salmonella och Enterobacteriaceae anges. Utöver detta garanterar importören att godset har upphettats på visst sätt. Provtagningen för Bacillus (inkluderar Bacillus antracis, dvs. mjältbrand) används som en indikator på om materialet har upphettats korrekt.

text: Någon misstanke om att det skulle föreligga någon omedelbar fara för människors och djurs hälsa fanns inte vid provtagningstillfället. Inte heller fanns det några misstankar om oegentligheter. Några hinder mot att frisläppa sändningen fanns därför inte (jfr Rådets direktiv

text: , bilaga III, punkten f).

text: Av ett e-brev mellan företrädare för DAB och den indiska exportören, som Jordbruksverket fått del av, framgår att företrädare för DAB hade vetskap om att klövmjölet inte hade värmebehandlats vid 80 grader. DAB hade alltså kunskap om att klövmjölet inte uppfyllde kraven i hälsointyget vad avsåg upphettning.

text: DAB Trading har fått del av och yttrat sig över Jordbruksverkets två yttranden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: och EU-rätten

text: DAB gör gällande att Jordbruksverket har övertätt EU-rättslig lagstiftning vid kontrollen av och frisläppandet av klövmjölet och därigenom gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid myndighetutövning så att ett skadeståndsansvar för staten har uppkommit.

text: Det är oklart om DAB grundar sin talan på det EU-rättsliga skadeståndsinstitutet eller den svenska

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Justitiekanslern prövar därför anspråket utifrån båda dessa skadeståndsinstitut.

text: Statens ansvar vid en överträdelse av EU-rätten

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens fasta praxis kan ska-deståndsskyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande materiella villkor är uppfyllda.

text: Det finns ingen anledning att ifrågasätta Jordbruksverkets uppgift om att kontrollen av klövmjölet den 3 april 2014 var en rutinmässig stickprovskontroll som inte hade föranletts av någon misstanke om oegentligheter. Frågan är då om den EU-rättsliga regleringen har gett Jordbruksverket rätt att utföra en stickprovskontroll för att kontrollera om sändningen uppfyllde kraven vad avsåg salmonella, Enterobacteriaceae och Bacillus antracis (mjältbrand).

text: Av Kommissonens förordning

text: (EU) 142/2011

text: framgår att DAB i egenskap av importör av produkten ska garantera att produkten uppfyller de krav som finns upptagna i bilaga X till förordningen. Detta görs genom att ett hälsointyg fylls i som åtföljer försändelsen.

text: I det hälsointyg som åtföljde sändningen garanterade DAB bl.a. att klövmjölet uppfyllde gällande gränsvärden avseende salmonella och Enterobacteriaceae samt att det var upphettat på föreskrivet sätt. Jordbruksverket har förklarat att upphettningen är viktigt för att garantera att produkten inte innehåller någon av bakterierna i bakteriesläktet Bacillus där bl.a. mjältbrand ingår. Vid en korrekt upphettning enligt de krav som ställs förstörs dessa bakterier.

text: Enligt Rådets direktiv

text: har medlemsstaten rätt att kontrollera att de animaliska biprodukter som importeras uppfyller de krav som anges i hälsointyget. Direktivet har genomförts genom Statens jordbruksverkes föreskrifter

text: SJVFS 1999:135

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning visar utredningen inte annat än att Jordbruksverket hade rätt att göra en stickprovskontroll på sändningen av klövmjöl för att kontrollera att föreskrivna gränsvärden för salmonella och Enterobacteriaceae inte hade överskridits. Detsamma gäller Jordbruksverkets kontroll avseende mjältbrand. Denna kontroll hade Jordbruksverket rätt att utföra för att kontrollera att klövmjölet hade upphettats på det sätt som garanterades i hälsointyget. Ett analysresultat som utvisade en förekomst av mjältbrand hade medfört bedömningen att DAB inte hade utfört en korrekt upphettning av godset.

text: Slutsatsen blir att DAB inte har visat att den kontroll som Jordbruksverket företog var av en annan karaktär än en rutinmässig stickprovskontroll. Det har därför inte funnits något direkt förbud för Jordbruksverket att frisläppa godset i enlighet med Rådets direktiv

text: (se bilaga III punkten f andra stycket). Jordbruksverket hade då rätt att frisläppa godset under förutsättning att någon omedelbar fara för människors och djurs hälsa förelåg (Rådets direktiv

text: bilaga III punkten f första stycket).

text: Utredningen visar att Jordbruksverket vid tidpunkten för frisläppandet inte hade någon vetskap om att klövmjölet inte var korrekt upphettat eller innehöll salmonella. Inte heller i övrigt visar utredningen att Jordbruksverket hade kunskap om att det innebar någon omedelbar fara för människors och djurs hälsa att frisläppa sändningen. Först efter det att provresultaten var klara fanns sådana indikationer. Det finns då inte heller underlag för bedömningen att Jordbruksverket brutit mot direktivets bestämmelser när klövmjölet frisläpptes innan provresultaten var klara.

text: Det ska tilläggas att direktivets bestämmelser måste anses innebär att Jordbruksverket ska göra en riskbedömning utifrån tillgänglig information och därefter avgöra om en sändning kan frisläppas eller inte innan provresultaten är klara. I en sådan situation krävs det för att ett skadeståndsansvar ska uppkomma att myndigheten gör sig skyldig till en uppenbar felbedömning (en klar överträdelse). Utredningen ger inte stöd för slutsatsen att det varit fråga om någon sådan klar överträdelse av regelverket.

text: Det bör även poängteras att de unionsrättsliga regler som DAB anser att Jordbruksverket har överträtt inte kan anses skapa rättigheter för en importör som DAB. Reglernas syfte är att skydda människors och djurs hälsa vid import och hantering av animaliska biprodukter. Det är alltså inte under några förhållanden fråga om en överträdelse av en unionsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för en importör som DAB.

text: Även om det skulle vara så att Jordbruksverket skulle anses ha tillämpat sekundärrättsliga regler felaktigt har Jordbruksverket möjlighet att enligt fördraget om EU:s funktionssätt och EU-domstolens praxis göra en bedömning med innebörden att klövmjölet hindras i den fria rörligheten därför att det var nödvändigt i förhållande till ändamålet, dvs. skydda djurs och människors hälsa. Detta skulle medföra samma resultat, alltså att även om Jordbruksverket skulle anses ha kunnat vidta åtgärder på ett mindre ingripande sätt, så kan en sådan eventuell överträdelse av EU-rätten inte anses klar.

text: Inte heller i övrigt har DAB visat att Jordbruksverket i handläggningen av ärendet har överträtt någon EU-rättslig regel på ett sådant sätt att ett skadeståndsansvar för staten kan ha uppkommit.

text: Statens ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet har gjort en felaktig bedömning eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Justitiekanslern har redan konstaterat att utredningen inte ger stöd för slutsatsen att Jordbruksverket handlade i strid mot gällande regelverk när verket frisläppte sändningen med klövmjöl innan de slutliga provresultaten var klara.

text: Frågan är då om Jordbruksverket har gjort sig skyldig till en sådan felbedömning att ett skadeståndsansvar kan ha uppkommit. Jordbruksverkets beslut att frisläpa klövmjölet är en typisk sådan fråga där det funnits ett stort bedömningsutrymme för Jordbruksverket. I en sådan situation krävs det att myndigheten har gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning för att ett skadeståndsansvar för staten ska uppkomma. Som ovan konstaterats hade Jordbruksverket, när beslutet om att frisläppa sändningen fattades, inte någon information om att klövmjölet inte uppfyllde föreskrivna krav. Inte heller i övrigt ger utredningen stöd för slutsatsen att Jordbruksverket gjort sig skyldig till någon uppenbart oriktig bedömning när beslutet om att frisläppa sändningen fattades. Att det senare visade sig att klövmjölet innehöll salmonella ändrar inte denna bedömning. Något skadeståndsansvar för staten på denna grund har därför inte uppkommit.

text: DAB har även gjort gällande att Jordbruksverket gjorde sig skyldig till fel och försummelse vid myndighetsutövning genom de kontakter som togs i anslutning till de första preliminära provresultaten samt genom den spridning i media som nyheten om provresultaten fick.

text: Den lagstiftning som reglerar importen av animaliska biprodukter till EU har till syfte att skydda människors och djurs hälsa. Det har inte framkommit annat än att de skyddsåtgärder som Jordbruksverket företog i samband med de preliminära provresultaten – som indikerade förekomst av mjältbrand – har varit ägnade att skydda människors och djurs hälsa. Det är oklart hur uppgifterna om den eventuella förekomsten av mjältbrand har spritts till allmänheten. Det finns dock ingen anledning att anta att det begåtts något handläggningsfel hos Jordbruksverket i anledning av denna informationsspridning. DAB har således inte heller i denna del visat att Jordbruksverket har begått någon sådant fel eller sådan försummelse som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: Slutsats

text: Justitiekanslern har vid genomgång av ärendet inte funnit att Jordbruksverket har gjort sig skyldig till något sådant fel eller sådan försummelse eller överträdelse av EU-rätten som kan grunda ett skadeståndsansvar för staten enligt skadestångslagen eller det EU-rättsliga skadeståndsinstitutet. DABs anspråk ska därför avslås.

text: [1] Kommissionens förordning

text: (EU) nr 142/2011

text: av den 25 februari 2011 om genomförande av Europaparlamentets och rådet förordning

text: (EG) nr 1069/2009

text: om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter och därav framställda produkter som inte är avsedda att användas som livsmedel och om genomförande av

text: rådets direktiv 97/78/EG

text: vad gäller vissa prover och produkter som enligt det direktivet är undantagna från veterinärkontroller vid gränsen.

text: [2] Europaparlamentets och Rådets förordning

text: (EG) nr 1069/2009

text: av den 21 oktober 2009 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter och därav framställda produkter som inte är avsedda att användas som livsmedel och om upphävande av förordning

text: (EG) nr 1774/2002

text: [3] Rådets direktiv

text: av den 18 december 1997 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen.


title: Initiativärende med anledning av en Länsstyrelses agerande inom ramen för myndighetens tillsynsansvar över strandskyddet enligt miljöbalken

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Länsstyrelsen Gotlands län med anledning av länsstyrelsens bristande uppföljning av hur Gotlands kommun, efter delegation, kommit att tolka och tillämpa av länsstyrelsen fattade beslut som innebar att vissa områden inom Naturreservat Gotlandskusten inte skulle omfattas av strandskydd enligt

text: miljöbalken

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En byggnad uppfördes 2010 på en fastighet på Fårö. Länsstyrelsen Gotlands län gjorde ett tillsynsbesök på fastigheten och uppmärksammade då att en byggnad hade uppförts där. Med anledning härav skickade länsstyrelsen i december 2010 en underrättelse till fastighetsägarna. Dessa bereddes tillfälle att inkomma med en förklaring av vilken det skulle framgå när i tiden samt vilka åtgärder som hade skett utan dispens/tillstånd på fastigheten. Under rubriken ”Länsstyrelsen bedömning” angav länsstyrelsen att fastigheten var belägen inom strandskydd, naturreservatet Gotlandskusten, och inom ett område som hade utpekats vara av riksintresse för friluftslivet. Länsstyrelsen upplyste om att dispens krävs för den aktuella byggnaden och att det enligt länsstyrelsens kännedom inte fanns något beslut om dispens. Vidare upplystes fastighetsägarna om att den som har uppfört något utan tillstånd i efterhand kan inkomma med en ansökan och att om en ansökan inte inkommer eller dispens inte meddelas länsstyrelsen kan komma att meddela ett föreläggande om att anläggningen ska flyttas eller tas bort.

text: I februari 2011 beslutade länsstyrelsen att avskriva ärendet. Som skäl för beslutet angavs bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen kan efter mötet [möte med representanter för Gotlands kommun den 19 januari 2011; JK:s anmärkning] konstatera att byggnadsnämnden regelmässigt beviljat bygglov för byggnader inom avstyckningsplaner utan beaktande av strandskyddet. Länsstyrelsens beslut från 1993 (dnr: 231-1591-93) och 1999 (dnr: 231-1310-99) har av stadsarkitektkontoret, Gotlands kommun, tolkats som om strandskyddet skulle ha upphävts inom område som omfattas av avstyckningsplan. I sitt beslut 1993 skriver Länsstyrelsen att för "mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplan" skall strandskydd inte gälla. I beslutet från 1999 skriver Länsstyrelsen "Mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplanelagt område". I övergångsbestämmelserna i plan- och

text: bygglagens (1987:10)

text: 17 kapitel

text: 4 §

text: anges att avstyckningsplaner skall likställas med antagna detaljplaner vid införandet av plan- och

text: bygglagen

text: Länsstyrelsen anser att skrivningen i Länsstyrelsens beslut "mark avsedd för bebyggelse och anläggningar" begränsar undantaget att inte generellt gälla för hela området i en detaljplan, ett område som ej är avsett att bebyggas utan skall utgöra t.ex. parkmark inom en detaljplan kan inte anses omfattas av undantaget. Avstyckningsplanerna gav ingen absolut byggrätt utan avsåg att tillse att det kom till stånd en ändamålsenlig fastighetsindelning, dock många gånger med tanke på framtida byggnation, men någon prövning av lämpligheten att uppföra byggnader på de aktuella platserna ägde inte rum. Länsstyrelsen har dock inte kunnat utröna de bakomliggande motiven till den aktuella skrivningen av undantagen.

text: Angående lantmäteriets handläggning som ni kommenterar så har Länsstyrelsen kunnat konstatera att remissförfarandet inte alltid fungerat längre tillbaka. Vi har eftersökt om vi haft något ärende angående avstyckning av den aktuella fastigheten för yttrande och kan inte finna något sådant. Även om strandskydd gäller för ett område kan avstyckning ibland godkännas för befintlig bebyggelse eller då en dispens kan påräknas för t.ex. en ersättningsbyggnad. Baserat på tidigare erfarenheter har lantmäteriet och Länsstyrelsen idag utarbetat bra rutiner för detta remissförfarande. Anmärkningsvärt är att lantmäteriet har registrerat strandskydd på den aktuella fastigheten. Även om en sådan registrering inte är rättsligt bindande är det en indikation som bör föranleda frågor till ansvarig myndighet.

text: Då ni ansökte om bygglov hade Byggnadsnämnden, Gotlands kommun, dispensfrågorna för strandskydd på delegation för det aktuella området. Byggnadsnämnden meddelade att strandskyddsdispens ej krävdes och därmed lämnades ett bygglov utan villkor eller upplysning om att strandskyddsdispens kunde krävas. Genom att byggnadsnämnden var behörig myndighet att pröva strandskyddsfrågan får det anses att er undersökningsplikt var uppfylld.

text: Med hänsyn till vad som framkommit vid möte med er och i er förklaring samt vid möte med samhällsbyggnadsförvaltningen kan länsstyrelsen konstatera att det utvecklats en praxis vid byggnadsnämnden att tolka länsstyrelsen beslut från 1993 och 1999 som att strandskydd inte skall gälla inom avstyckningsplan oavsett länsstyrelsens intention med besluten. Länsstyrelsen har som tillsynsmyndighet inte tidigare reagerat mot detta förfarande. Sammanfattningsvis anser länsstyrelsen med hänsyn till detta att ärendet skall avskrivas.

text: Fastighetsägarna begärde skadestånd av staten under åberopande bl.a. av att de hade kränkts av länsstyrelsen då de felaktigt hade anklagats för att i strid med gällande strandskydd ha byggt ett hus på fastigheten.

text: Justitiekanslern beslutade den 8 juni 2012 att avslå ersättningsanspråket (ärende med dnr 3610-2011-40) eftersom länsstyrelsen inte hade gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens (1972:207)

text: mening vid handläggningen av det aktuella ärendet.

text: Justitiekanslern fann emellertid att vad som framkommit om kommunens tillämpning av de aktuella bestämmelserna om strandskydd väckte frågor kring länsstyrelsens tillsynsansvar. Med anledning härav öppnade Justitiekanslern ett initiativärende (detta ärende) och begärde in ett yttrande från Länsstyrelsen i Gotlands län.

text: I Länsstyrelsens i Gotlands län yttrande har följande anförts.

text: Miljöbalken

text: Enligt

text: miljöbalken

text: är Länsstyrelsen tillsynsmyndighet för frågor rörande den operativa tillsynen av strandskyddet (

text: 26 kap 3 § miljöbalken

text: ) i de områden där Länsstyrelsen ansvarar för dispensgivningen. I tillsynsverksamheten innefattas att vidta förelägganden i fall då dispenspliktiga åtgärder utförts inom strandskyddat område utan giltig dispens. Strandskyddsdispenser inom Naturreservat Gotlandskusten handläggs av Länsstyrelsen. Större delen av stranden angränsande till Östersjön på Gotland omfattas av Naturreservat Gotlandskusten. Region Gotland/Gotlands kommun har därmed dispensprövningen för strandskyddet vid alla insjöar och vattendrag samt på ett fåtal sträckor längs Östersjökusten. Kommunala dispenser skall tillställas Länsstyrelsen för möjlighet till överprövning (

text: 19 kap 3 b § miljöbalken

text: ) och Länsstyrelsens dispenser sänds till Naturvårdsverket för kännedom och med möjlighet till överprövning.

text: Tillsynsarbetet

text: Strandskyddet prövas utifrån 7 kapitlet

text: miljöbalken

text: och syftar till att säkerställa allmänhetens tillgång till strandskyddsområdet och att skydda djur- och växtliv inom samma område.

text: Angående tillsynen av strandskyddet sker det dels genom att Länsstyrelsen får in Byggnadsnämndens strandskyddsdispenser för inlandsvatten, vattendrag och några få kuststräckor vid Östersjökusten granskning och möjlighet till överprövning. Dels sker tillsynen baserat på anmälningar om misstänkt olovligt utförda byggnationer inom strandskyddsområdet och dels genom att egna handläggare i samband med andra förrättningar anträffar byggnationer som saknar strandskyddsdispens.

text: Får Länsstyrelsen kännedom om att en dispenspliktig åtgärd olovligen genomförts inom strandskyddsområdet inleder Länsstyrelsen ett tillsynsärende där åtgärden dokumenteras genom platsbesök. En begäran om förklaring skickas ut till den som misstänks ha utfört åtgärden. Misstänker Länsstyrelsen att ett brott mot

text: miljöbalken

text: kan ha begåtts skickar Länsstyrelsen in en åtalsanmälan. Efter att en förklaring inkommit fattar länsstyrelsen beslut om lämplig åtgärd. Det kan röra sig om föreläggande att ta bort det olovliga och återställa markområdet. I vissa fall lämnar den som utfört åtgärden in en ansökan om strandskyddsdispens i efterhand och ansökan prövas då mot gällande regelverk i 7 kapitlet

text: miljöbalken

text: . Bifalles ansökan får byggnaden, anläggningen m.m. stå kvar och avslås den förelägger Länsstyrelsen att den tas bort. Föreläggande att ta bort byggnader, anläggningar och annat som saknar dispens kan förenas med vite vilket tillämpats i vissa fall.

text: Det aktuella ärendet

text: När Naturreservat Gotlandskusten fastställdes (1993-04-26, dnr: 231-1591-93) fattades även beslut om utökat strandskydd samt beslut om specifika områden där strandskydd ej skulle gälla. Beslutet angav att strandskydd ej skulle gälla inom ”Mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplan”. Beslutet kom att omprövas 1999-06-30 (dnr: 231-1310-99) och även i detta beslut angavs samma undantag från strandskydd ”Mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplanerat område”.

text: För avstyckningsplaner gäller, om inget särskilt är föreskrivet, att strandskyddet omfattar dessa (

text: MÖD 2006:67

text: ). Länsstyrelsen Gotlands län har dock genom sina beslut 1993 och 1999 satt denna grundläggande regel ur spel. Enligt övergångsbestämmelserna vid införande av plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, angavs att bland annat äldre avstyckningsplaner skulle likställas med detaljplaner. Länsstyrelsens skrivning innebär därför att avstyckningsplaner i den mån de omfattar mark avsedd för bebyggelse eller anläggningar inte omfattas av strandskydd.

text: I samband med den skrivelse länsstyrelsen tillställde Byggnadsnämnden i Region Gotland 2010-06-15 (dnr: 511-1233-10) utgick Länsstyrelsen från den grundläggande regel om strandskyddets omfattning avseende avstyckningsplaner som prövats i

text: MÖD 2006:67

text: . Handläggande jurist som deltog i framtagandet av skrivelsen hade då inte kännedom om att Länsstyrelsen genom beslut 1993 och 1999 gjort ett generellt undantag från strandskyddet. Länsstyrelsen har efter ärendet på Fårö försökt utröna om beslutande tjänstemän 1993 och 1999 varit medvetna om att avstyckningsplaner var att likställa med detaljplaner enligt övergångsbestämmelserna i ÄPBL och vilken komplikation det skulle kunna medföra i och med besluten 1993 och 1999. Dock har inte något svar på denna fråga kunnat ges.

text: I samband med ärendet på Fårö uppdagades det att såväl Gotlands kommun som lantmäterimyndigheten under ett flertal år tolkat Länsstyrelsens beslut som att avstyckningsplaner ej omfattades av strandskydd. I Fåröärendet upptäckte Länsstyrelsen att det inom den äldre avstyckningsplan som omfattar området finns ett område som särskilt markerat som mark som inte får bebyggas, ”allmän plats”. Därmed måste övrig mark motsatsvis anses vara avsedd för bebyggelse och vid en läsning av Länsstyrelsens undantag från 1999 är det otvetydigt att strandskyddet måste anses vara upphävt i den del som inte är ”allmän plats” inom avstyckningsplanen.

text: Ur ett tillsynsperspektiv har det varit svårt att per automatik upptäcka de fall där Byggnadsnämnden givit bygglov inom avstyckningsplaner. Då Byggnadsnämnden bedömt att Länsstyrelsen upphävt strandskyddet inom avstyckningsplanerna har besluten ej tillställts Länsstyrelsen för överprövning.

text: Länsstyrelsen har i samband med Fåröärendet konstaterat att dess beslut från 1993 och 1999 vid en objektiv tolkning ger vid handen att strandskydd är upphävt inom avstyckningsplaner (med undantag för mark som inte är avsedd för bebyggelse eller anläggningar inom dessa avstyckningsplaner). Länsstyrelsen övervägde att låta ärendet prövas av överinstans men när det konstaterats att ett område inom avstyckningsplanen innehöll ett byggförbud bedömdes möjligheten till framgång i överinstans som mycket liten.

text: Länsstyrelsens åtgärder med anledning av ärendet

text: Länsstyrelsen har påbörjat ett revideringsarbete avseende 1999 års beslut med inriktningen att det generella upphävandet av strandskyddet inom mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplanerat område skall upphävas och en tydligare formulering skall antas som innebär att endast detaljplaner som fastställts mellan 1 juli 1975 och fram till

text: miljöbalkens

text: införande skall vara undantagna från strandskyddet. Strandskyddet återinförs därmed inom avstyckningsplanerna i enlighet med Mark och miljööverdomstolens tolkning av rättsläget i

text: MÖD 2006:67

text: . Ändringen beräknas genomföras under 2012.

text: Till sitt yttrande har länsstyrelsen fogat ett beslut av länsstyrelsen den 30 juni 1999 vari anges bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen beslutar att mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplanelagt område ska vara undantagna från strandskyddsbestämmelserna i

text: 7 kap. 13 § miljöbalken

text: [ nuvarande

text: 7 kap. 15 § miljöbalken

text: , Justitiekanslerns anm. ]. Mark avsedd för bebyggelse och anläggningar inom detaljplanelagt område undantogs i Länsstyrelsens beslut både 1976 och 1993. Sådana områden är i regel inte av intresse för friluftslivet och är av ringa betydelse för att bevara goda livsvillkor på land och i vatten för djur- och växtlivet.

text: Enligt uppgift från Länsstyrelsen Gotlands län den 18 juni 2013 pågick alltjämt revideringsarbetet avseende 1999 års beslut. Arbetet beräknades vara färdigt under år 2014. Med anledning av dessa uppgifter beslutade Justitiekanslern att begära in ett kompletterande yttrande från länsstyrelsen i vilket särskilt efterfrågades svar på bl.a. frågan vilka överväganden och/eller åtgärder som länsstyrelsen hade vidtagit, utöver arbetet med att revidera 1999 års beslut, gällande tillsynen över strandskyddet inom naturreservatet med anledning av vad som hade framkommit beträffande kommunens tillämpning av strandskyddsbestämmelserna.

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande anfört bl.a. följande. När byggnadsnämnden meddelar bygg- och marklov skrivs det i beslutet att strandskyddsdispens kan behövas. Länsstyrelsen har också tagit fram en informationsbroschyr om strandskyddsbestämmelserna som byggnadsnämnden delar ut till berörda. Av uppgifter inhämtade från samhällsbyggnadsförvaltningen vid Region Gotland har det givits 207 bygglov, inklusive tillfälliga bygglov, inom naturreservat Gotlandskusten under perioden 2007 - 2013. En brist i länsstyrelsens tillsynsarbete har varit att länsstyrelsen inte har begärt in kopia på samtliga bygg- och marklov inom det område som omfattas av naturreservat Gotlandskusten. Därmed har det inte varit möjligt att på ett effektivt sätt följa upp om fastighetsägare, som har fått bygg- eller marklov, har ansökt om strandskyddsdispens. Länsstyrelsen har sedan början av februari 2014 ändrat dessa rutiner och ska nu få in kopior på bygg- och marklov som ges inom strandskyddat område som omfattas av naturreservat Gotlandskusten. Utifrån dessa uppgifter kan den planerade tillsynen effektiviseras.

text: Till sitt yttrande har länsstyrelsen fogat bl.a. ett utdrag ur diariet med uppgift om tillsynsärenden gällande strandskydd perioden maj 2011 – december 2013.

text: Justitiekanslern har tagit del av Länsstyrelsen Gotlands läns tillsynsplaner avseende tillsynen enligt

text: miljöbalken

text: för år 2004, 2007 och 2009 – 2011, utdrag ur länsstyrelsen årsredovisningar för år 2007 och 2009 – 2012 samt ett dokument benämnt Behovsutredning miljöbalkstillsyn 2013.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I ärendet aktualiseras frågan hur Länsstyrelsen i Gotlands län har utövat sitt tillsynsansvar beträffande efterlevnaden av

text: miljöbalkens

text: regler om strandskyddet inom Naturreservat Gotlandskusten efter det att myndigheten hade beslutat att vissa områden inom naturreservatet inte skulle omfattas av strandskydd.

text: Aktuella rättsregler m.m.

text: Länsstyrelsen eller kommunen får förklara ett mark- eller vattenområde som naturreservat i syfte att bevara biologisk mångfald, vårda och bevara värdefulla naturmiljöer eller tillgodose behov av områden för friluftslivet. Detsamma gäller ett område som behövs för att skydda, återställa eller nyskapa värdefulla naturmiljöer eller livsmiljöer för skyddsvärda arter(

text: 7 kap. 4 § miljöbalken

text: ). Möjligheten för en länsstyrelse att förklara ett område som naturreservat fanns även före

text: miljöbalkens

text: ikraftträdande i den numera upphävda

text: naturvårdslagen (1964:822)

text: Naturreservat Gotlandskusten förklarades som naturreservat genom beslut av Länsstyrelsen Gotlands län den 26 april 1993.

text: I

text: 7 kap.

text: 17 §§

text: miljöbalken

text: finns regler om vad strandskyddet innebär. (Före den 1 juli 2009 hade kapitlet en annan paragrafindelning men innehållet i nu aktuella bestämmelser är i allt väsentligt detsamma.) Strandskydd gäller vid havet och vid insjöar och vattendrag. Strandskyddet syftar till att långsiktigt trygga förutsättningarna för allemansrättslig tillgång till strandområden, och bevara goda livsvillkor för djur- och växtlivet på land och i vatten. Strandskyddet omfattar land- och vattenområdet intill 100 meter från strandlinjen vid normalt medelvattenstånd (strandskyddsområde) och kan genom beslut av en länsstyrelse utvidgas till högst 300 meter från strandlinjen under vissa förutsättningar. Inom ett strandskyddsområde får, med vissa undantag, exempelvis inte nya byggnader uppföras eller åtgärder vidtas som väsentligt förändrar livsvillkoren för djur- eller växtarter (7 kap. 15 §).

text: Länsstyrelsen får i det enskilda fallet ge dispens från förbuden i 7 kap. 15 §, om det finns särskilda skäl och dispensen avser bl.a. ett område som skyddas enligt andra bestämmelser i 7 kapitlet än bestämmelserna om miljöskyddsområde eller vattenskyddsområde och skyddet har beslutats av någon annan än en kommun (7 kap. 18 a §). En kommun får i det enskilda fallet ge dispens från förbuden i 15 §, om det finns särskilda skäl och dispensen avser något annat än det som omfattas av länsstyrelsens dispensgivning (7 kap. 18 b §).

text: I

text: 26 kap.

text: miljöbalken

text: anges de grundläggande reglerna om tillsyn. Enligt

text: 26 kap. 1 § miljöbalken

text: ska tillsynen säkerställa syftet med balken och föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Tillsynsmyndigheten ska för detta ändamål på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. I fråga om miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Tillsynsmyndigheten ska dessutom, genom rådgivning, information och liknande verksamhet, skapa förutsättningar för att balkens ändamål ska kunna tillgodoses. Tillsynen utövas av Naturvårdsverket, Havs- och vattenmyndigheten, generalläkaren, länsstyrelsen, andra statliga myndigheter och kommunerna (tillsynsmyndigheter) i enlighet med vad regeringen bestämmer.

text: En tillsynsmyndighet får i det enskilda fallet besluta om de förelägganden och förbud som behövs för att

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska följas (

text: 26 kap. 9 §

text: Miljötillsynsförordningen (2011:13)

text: reglerar idag tillsynen enligt

text: miljöbalken

text: . Före 1 mars 2011 fanns bestämmelserna om sådan tillsyn i förordning (

text: ) om tillsyn enligt

text: miljöbalken

text: . Såvitt nu är i fråga är bestämmelserna i förordningarna i princip överensstämmande.

text: Enligt

text: 2 kap. 7 § miljötillsynsförordningen

text: har länsstyrelsen ansvaret för den operativa tillsynen över strandskyddet i sådana områden eller i fråga om sådana anläggningar, vägar och järnvägar som omfattas av länsstyrelsens dispensprövning enligt 7 kap. 18 a§

text: miljöbalken

text: . Ett sådant område som avses med bestämmelsen är t.ex. naturreservat. Med operativ tillsyn avses enligt förordningen tillsyn som utövas direkt gentemot den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtar eller har vidtagit en åtgärd (se

text: 1 kap. 3 §

text: Före den 1 juli 2009 hade en länsstyrelse möjlighet att delegera sin rätt att besluta om strandskyddsdispenser till en kommun. Av handlingarna i ärendet framgår att Gotlands kommun, i varje fall vid tidpunkten för prövningen av ovannämnda fastighetsägares bygglovsansökan 2008, hade möjlighet att efter delegation av länsstyrelsen besluta i ärenden om strandskyddsdispens. Att kommunen sannolikt har haft en sådan beslutanderätt även långt före år 2008 framgår av länsstyrelsens yttrande till Justitiekanslern samt länsstyrelsens beslut den 26 april 1993.

text: I nuvarande regelverk saknas regler som ålägger en länsstyrelse att ha tillsyn över kommunala nämnders handläggning av strandskyddsärenden. I systemet är dock inbyggt en mekanism som i vissa fall möjliggör för länsstyrelsen att kontrollera kommunala nämnders beslut om strandskyddsdipens. Enligt

text: 19 kap. 3 a § miljöbalken

text: ska nämligen kommunen, om den ger dispens från bestämmelserna i 7 kap. 15 §, sända beslutet till länsstyrelsen. I 19 kap. 3 b § anges att länsstyrelsen ska pröva en kommuns beslut att ge dispens enligt bestämmelserna i 7 kap. 15 § om det finns skäl att anta att 1. det inte finns förutsättningar för dispens, eller 2. en brist i ärendets handläggning kan ha haft betydelse för utgången i ärendet. Om det inte finns förutsättningar för dispens ska länsstyrelsen upphäva dispensbeslutet.

text: Mark- och miljööverdomstolen har i avgörandet

text: MÖD 2006:67

text: prövat frågan om strandskydd ska anses gälla även inom ett område som omfattas av gällande avstyckningsplan. Efter att ha redogjort för tillämpliga rättsregler samt aktuella uttalanden i lagens förarbeten konstaterade domstolen att det inte finns några bestämmelser som uttryckligen undantar områden som ingår i avstyckningsplan från strandskydd. Det förhållandet att avstyckningsplanen i det i målet aktuella ärendet fortfarande var gällande och i plan- och

text: bygglagens

text: mening var likställd med stads- och byggnadsplaner fastställda före år 1978 medförde dock att förekomsten av avstyckningsplanen var en sådan omständighet som skulle beaktas när dispensfrågan prövades.

text: Mina överväganden

text: Utredningen visar att Gotlands kommun före 1 juli 2009 sannolikt har haft rätt att efter delegation från länsstyrelsen besluta om dispens från reglerna om strandskydd. Samtidigt har länsstyrelsen även tidigare, liksom idag, haft ansvaret för tillsynen över att strandskyddsreglerna efterlevdes bl.a. inom det område som utgör Naturreservat Gotlandskusten. Länsstyrelsen har vid två tillfällen, 1993 och 1999, fattat beslut om att vissa områden inom naturreservatet ska vara undantagna från strandskyddsbestämmelserna. Besluten är avfattade på ett sådant sätt att de med beaktande av bl.a. existensen av äldre avstyckningplaner får anses ha öppnat för olika tolkningar, vilket också visas av Gotlands kommuns agerande i bygglovsärenden med anknytning till naturreservatet.

text: Såvitt framkommit i ärendet har länsstyrelsen inte på något sätt följt upp Gotlands kommuns tillämpning av 1993 och 1999 års beslut. Detta har medfört att den felaktiga tolkning av besluten och av gällande regler som kommunen lagt till grund för sina ställningstaganden och den information som lämnats till enskilda kommit att fortsätta tillämpas även efter det att rättsläget klarlagts genom

text: MÖD 2006:67

text: . Länsstyrelsen borde inom ramen för sitt tillsynsansvar kontinuerligt ha kontrollerat hur strandskyddsreglerna tillämpades av Gotlands kommun under den tid kommunen efter delegation beslutade i frågor om strandskyddsdipens. Länsstyrelsens passivitet kan med fog antas ha fått till följd att myndigheten i princip saknat förutsättningar att bevaka att de syften som bär upp reglerna om strandskydd, dvs. att långsiktigt trygga förutsättningarna för allemansrättslig tillgång till strandområden samt bevara goda levnadsvillkor för djur- och växtlivet på land och i vatten, beaktades i samband med kommunens handläggning. Detta är naturligtvis högst otillfredsställande. Länsstyrelsen förtjänar allvarlig kritik för att ha brustit i sitt tillsynsansvar.

text: Av länsstyrelsens kompletterande yttrande framgår att man sedan februari 2014 begär att Gotlands kommun tillställer länsstyrelsen en kopia av alla beslut om meddelade bygg- och marklov inom naturreservat Gotlandskusten. Denna nya rutin möjliggör en förbättrad kontroll av att reglerna om strandskyddsdispens följs av kommunen. Detta är naturligtvis positivt men åtgärder för att kunna kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalkens

text: regler om strandskyddet inom Naturreservat Gotlandskusten borde uppenbarligen ha införts långt tidigare. En uppföljning och vidare kontroll av kommunens tillämpning av länsstyrelsens beslut var särskilt motiverad när Miljööverdomstolen meddelat sitt beslut i

text: MÖD 2006:67

text: . Länsstyrelsen har även uppgett att det pågår arbete med att ”rätta till” 1999 års beslut, vilket är positivt. Jag är dock kritisk till att denna insats, som borde ha påbörjats direkt efter länsstyrelsens tillsynsärende på Fårö i februari 2011, dragit ut på tiden. Jag förutsätter att länsstyrelsen ser till att prioritera detta arbete.

text: Ärendet avslutas med dessa uttalanden.