title: Felaktiga uppgifter i ett brev från Pensionsmyndigheten har ansetts inte föranleda rätt till ersättning enligt 5 a § andra stycket jämförd med 48 § personuppgiftslagen

text: Justitiekanslern avslår BN:s anspråk.

text: Ärendet

text: BN har hos Pensionsmyndigheten begärt skadestånd av staten med 10 471 kronor.

text: Pensionsmyndigheten har därefter överlämnat anspråket hit för prövning och samtidigt anfört följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassan, tidigare handläggande myndighet, beviljade BN hel ålderspension från och med december 2007. I beslut daterat den 27 november 2007 meddelades BN att tilläggspensionen beräknats som om han var ogift. Av beslutet framgick även information om att tilläggspensionen beräknas olika beroende på om pensionstagaren är gift eller ogift samt att en pensionstagare som sammanbor med någon han eller hon tidigare varit gift med eller har eller har haft barn med likställs [med] gift pensionsberättigad.

text: I samband med att BN den 22 april 2010 ansökte om finsk pension framkom att han sammanbor med en kvinna som han har barn med. Den felaktigt registrerade uppgiften att BN ska uppbära tilläggspension som ogift korrigerades omedelbart. Handläggningen av ett ärende om återkrav påbörjades i anledning av detta.

text: Den 25 november 2010 underrättades BN om att Pensionsmyndigheten hade för avsikt att fatta beslut om att han skulle återbetala ett belopp om 10 471 kronor avseende för mycket utbetald tilläggspension under perioden december 2007 – maj 2010 med anledning av att han varit registrerad som ogift, men i pensionshänseende ska räknas som gift då han är sammanboende med en kvinna som han har barn med. I skrivelsen finns ett stycke där det anges att han är sammanboende med en felaktigt namngiven kvinna som han har barn med och en felaktigt angiven tidsperiod under vilken pension utbetalats med för högt belopp. Att felaktiga uppgifter på detta sätt lämnats i skrivelsen beror på att handläggaren rådfrågat en kollega och fått ett exempel på en formulering ur ett annat ärende som av misstag infogats i skrivelsen. Samma dag som skrivelsen skickades till BN upptäckte handläggaren misstaget och skickade följande dag, den 26 november 2010, ett nytt brev till honom där det felaktiga textstycket var borttaget. Handläggaren har uppgett att hon har lagt en post-it lapp med en ursäkt i brevet daterat den 26 november 2010. BN har den 29 november 2010 ringt handläggaren och fått en förklaring till misstaget samt en ursäkt av handläggaren.

text: I ett yttrande daterat den 5 december 2010 med anledning av brevet anger BN bland annat angående den felaktiga namnuppgiften att han och hans sambo blivit bestörta och förväntat sig en korrigering av namnen samt en ursäkt där det klart framgår att fel har begåtts. Angående omständigheten att han har fått pensionsbelopp utbetalt såsom ogift uppger BN att han i november 2007 besökt Försäkringskassan på Klara Vattugränd i Stockholm för att få hjälp med att fylla i ansökan, varvid handläggaren ställt bland annat frågan om han var gift. BN uppger att han besvarat frågan med att han inte är gift och att ytterligare information om hans familjeförhållanden inte efterfrågats. BN uppger att han känner sig oerhört kränkt och ser fram emot att Pensionsmyndigheten ger en ersättning för allt myndigheten åsamkat honom.

text: Pensionsmyndigheten beslutade den 22 december 2010 att BN ska betala tillbaka 10 471 kronor som han fått för mycket i tilläggspension för tiden december 2007 – maj 2010. Av beslutsbrevet framgår bland annat att Pensionsmyndigheten ber om ursäkt för det besvär som den felaktiga texten åsamkat honom och att felaktigheten består i felaktigt namn, månad och år. Vid omprövning den 16 februari 2011 fann Pensionsmyndigheten inte anledning att ändra beslutet.

text: I brev den 29 december 2010 har BN begärt att Pensionsmyndigheten ska skriva av återkravet om 10 471 kronor. Enligt uppgift från BN yrkar han skadestånd med 10 471 kronor, motsvarande det belopp som myndigheten fattat beslut om att han ska återbetala.

text: Pensionsmyndighetens bedömning

text: Pensionsmyndigheten beklagar de besvär som de felaktiga uppgifterna har orsakat BN och hans familj samt att han inte varit nöjd med hanteringen av ärendet.

text: Pensionsmyndigheten är medveten om riskerna med att en handläggare använder sig av metoden att "klippa och klistra" från ett dokument till ett annat. För att förhindra att den här typen av fel ska uppstå bör handläggarna i stället skriva texter manuellt.

text: Handläggningen av ärendet i övrigt har följt de rutiner och den praxis som finns inom myndigheten.

text: Yrkande om ersättning

text: BN har begärt skadestånd, motsvarande återkravsbeloppet på

text: 10 471 kronor, för den kränkning Pensionsmyndigheten åsamkat honom och hans familj genom att i kommuniceringsskrivelsen om återkrav påstå att han sammanbor med en felaktigt namngiven kvinna och att de har barn tillsammans. BN har inte uppgivit att han lidit någon ekonomisk skada till följd av det inträffade.

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: (1998:204, PUL) ska en personuppgifts-ansvarig ersätta den registrerade for skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Av

text: 9 §

text: PUL framgår bland annat att de personuppgifter som behandlas ska vara riktiga och behandlas på ett korrekt sätt.

text: Felaktig registrering av socialförsäkringscivilstånd

text: Uppgiften att BN är ogift är i och för sig korrekt, men i pensionshänseende felaktig. Ovetskapen om att BN vid tidpunkten för ansökan om allmän ålderspension i november 2007 sammanbodde med en kvinna som han har barn med innebar att han i Pensionsmyndighetens datasystem registrerades som ogift trots att han som sammanboende med någon han har barn med borde ha registrerats som likställd med gift pensionstagare. Pensionsmyndigheten får uppgifter om bland annat civilstånd från Skatteverket. En uppgift om sammanboende får Pensionsmyndigheten enbart om den som ansöker om pension på ansökningsblanketten för allmän ålderspension kryssar för att han eller hon sammanbor med någon han eller hon tidigare varit gift med eller har eller har haft barn med. I samband med att BN ansökte om finsk pension meddelade han Pensionsmyndigheten om att han sammanbor med en kvinna som han har barn med. Registreringen av hans socialförsäkringscivilstånd korrigerades omedelbart därefter.

text: Den felaktiga registreringen av socialförsäkringscivilstånd har inneburit en behandling av personuppgift i strid med PUL. I detta ärende har BN lämnat en ofullständig personuppgift till Pensionsmyndigheten. Även om BN har fått hjälp med att fylla i ansökan är han ansvarig för att uppgifterna är riktiga och fullständiga. Att han ålagts att återbetala ett belopp som felaktigt utbetalats till honom har utgjort en negativ konsekvens av den felaktiga registreringen. Eftersom BN själv lämnat en ofullständig personuppgift till Pensionsmyndigheten kan dock behandlingen av denna uppgift inte anses innebära någon sådan kränkning av den personliga integriteten som bör föranleda ersättning.

text: Felaktig namnuppgift om sammanboende

text: Hanteringen av den felaktiga uppgiften i brevet om återkrav har inneburit en behandling av personuppgifter enligt PUL. BN:s anspråk grundar sig på omständigheter som kan hänföras till

text: 48 §

text: PUL enligt vilken den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Pensionsmyndigheten anser att BN:s personliga integritet har kränkts som en följd av den oriktiga uppgiften i den till honom utsända skrivelsen. BN är därför enligt Pensionsmyndighetens mening berättigad till ersättning med ett belopp som myndigheten överlåter åt Justitiekanslern att avgöra.

text: BN har fått del av Pensionsmyndighetens yttrande och därefter inkommit med kompletterande skrifter hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: BN har inte angett någon rättslig grund för sitt anspråk. Med hänsyn till vad han har anfört ligger det dock närmast till hands att pröva anspråket enligt bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen

text: (1998:204, PUL).

text: Av

text: 5 §

text: PUL framgår att lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad. Lagen omfattar till exempel behandling i dator av personuppgifter i löpande text och måste således anses vara tillämplig här.

text: Pensionsmyndigheten har till stöd för sitt ställningstagande i yttrandet hit hänvisat till

text: 9 §

text: PUL angående grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Frågan är dock om

text: 9 §

text: PUL är tillämplig beträffande de felaktiga uppgifterna i brevet om återkrav till BN.

text: Enligt

text: 5 a §

text: PUL behöver ett antal uppräknade bestämmelser, bl.a.

text: 9 §

text: PUL, inte tillämpas när det rör sig om behandling av personuppgifter som inte ingår i eller är avsedda att ingå i en samling av personuppgifter som har strukturerats för att påtagligt underlätta sökning efter eller sammanställning av personuppgifter. Avgränsningen av det undantagna området har alltså knutits till materialets struktur. Det är strukturen på det material där personuppgifterna ingår som avgör om bestämmelsen är tillämplig eller inte (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: – En kommentar, tredje upplagan, s. 111).

text: Innebörden av

text: 5 a §

text: PUL är att för att lagen i dess helhet ska vara tillämplig det måste vara fråga om behandling av uppgifter i ett reguljärt personregister eller motsvarande system. I det undantagna området ingår helt klart produktion av löpande text i ordbehandlingsprogram (se Öman och Lindblom, s. 112).

text: Vid upprättandet av brevet om återkrav till BN infördes ett felaktigt textavsnitt gällande en annan person. Detta skedde genom att det avsnittet kopierades från ett annat brev. Det kan därvid inte anses ha varit fråga om behandling av personuppgifter som ingick i ett personregister eller motsvarande system. Detta innebär att

text: 5 a §

text: PUL är tillämplig på behandlingen av de aktuella uppgifterna, vilket medför att

text: 9 §

text: PUL inte aktualiseras vid prövningen här.

text: Frågan är i stället om de felaktiga uppgifterna i brevet innebär att Pensions-myndigheten har behandlat BN:s personuppgifter på ett sådant sätt som enligt

text: 5 a § andra stycket

text: PUL har inneburit en kränkning av hans personliga integritet. Han kan i så fall vara berättigad till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL. I lagkommentaren till

text: 5 a §

text: PUL anges att det oftast får anses innebära en kränkning av den personliga integriteten om den personuppgiftsansvarige medvetet behandlar personuppgifter som är klart felaktiga. Att den ansvarige fortsätter att behandla felaktiga uppgifter trots att den registrerade har begärt rättelse får alltså i regel betraktas som en kränkning av den personliga integriteten (se Öman och Lindblom, s. 127 f).

text: Det har inte framkommit att Pensionsmyndigheten vid upprättandet av brevet till BN medvetet har behandlat hans personuppgifter felaktigt eller fortsatt att behandla felaktiga uppgifter trots att han begärt rättelse. Tvärtom har felet omedelbart rättats och en ursäkt tillställts BN. Det kan därför inte anses ha förekommit någon sådan kränkning av BN:s personliga integritet som avses i

text: 5 a § andra stycket

text: PUL.

text: På grund av det anförda saknas det enligt Justitiekanslerns uppfattning förutsättningar för att tillerkänna BN ersättning för kränkning enligt PUL med anledning av att Pensionsmyndigheten angav felaktiga uppgifter i brevet till honom.

text: Justitiekanslern instämmer i övrigt i Pensionsmyndighetens bedömning.

text: På grund av det anförda ska BN:s anspråk på skadestånd avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Klagomål och skadeståndsanspråk mot en polismyndighet med anledning av att ett utländskt körkort förstörts efter det att beslag av körkortet hävts

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner AA skadestånd med 10 000 kr. Justitiekanslern uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att beloppet utbetalas till AA.

type: stycke

text: AA skall vidare erhålla ersättning för sina ombuds- och översättningskostnader i ärendet här med 2 000 kr. Utbetalningen av detta belopp ombesörjs av Justitiekanslern.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Klagomålen och ersättningsanspråket

text: AA har i en skrivelse hit anfört klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län för att hans kubanska körkort, som varit beslagtaget, efter hävandet av beslaget förstörts av polismyndigheten. Han har också begärt skadestånd men, som det får förstås, inte närmare preciserat med vilket belopp han yrkar skadestånd eller vad skadan avser. Han har därutöver begärt ersättning för juridiskt biträde och översättningskostnader i ärendet här med 2 000 kr.

text: Rikspolisstyrelsen och Polismyndigheten i Stockholms län har yttrat sig i ärendet. Yttrandena fogas till detta beslut som bilagorna 1 och 2 (här uteslutna).

text: Bakgrund

text: AA har av Invandrarverket genom beslut den 11 maj 1995 nekats asyl här i landet. Utlänningsnämnden har genom beslut den 17 juni 1996 avslagit ett överklagande av beslutet och förbjudit AA att under en tid av två år från nämndens beslut återvända till Sverige utan tillstånd av Invandrarverket. Beslutet har inte gått att verkställa eftersom det råder ett s.k. verkställighetshinder. Utlänningsnämnden har numera, enligt vad Justitiekanslern inhämtat, genom beslut den 2 april 1998 beviljat AA permanent uppehållstillstånd i Sverige och han är folkbokförd här i landet sedan den 18 juni 1998.

text: Vid en poliskontroll av fordon den 15 oktober 1996 uppvisade AA ett kubanskt körkort, nr 1. Polismännen misstänkte att körkortet var falskt. Körkortet togs i beslag och AA greps som misstänkt för grov olovlig körning och brukande av falsk urkund. Ärendet överlämnades till Åklagarmyndigheten i Stockholm, där en kammaråklagare den 7 november 1996 beslutade att åtal inte skulle väckas mot AA. Beslaget av körkortet hävdes och det förordnades att körkortet skulle återlämnas till AA.

text: Åklagarmyndighetens underrättelse om att åtal inte skulle väckas expedierades till AA under en av AA uppgiven adress i Norsborg. Brevet eftersändes emellertid av posten till en annan adress i Sollentuna. Eftersom AA inte gick att nå under denna andra adress kom brevet i retur till åklagarmyndigheten den 13 november 1996.

text: Den 17 januari 1997 beslutade inspektören BB, Polismyndigheten i Stockholms län, Södertälje polismästardistrikt, att körkortet skulle förstöras. BB gjorde då den bedömningen att AA inte gick att nå under någon adress här i riket. Registerkontroll hade vid tillfället gjorts i det s.k. SPAR-registret.

text: Gällande regler

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (SkL) ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning för vars fullgörande staten svarar. En förutsättning för att skadeståndsskyldighet över huvud taget skall uppkomma för staten är således att fel eller försummelse förekommit.

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål tas i beslag bl.a. om det skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning. Föremål som tagits i beslag skall vårdas väl. Vidare skall hållas noggrann tillsyn över föremålet så att det inte blir utbytt eller förändrat eller missbrukas på annat sätt (10 § tredje stycket). Om det inte längre finns skäl för beslaget skall det hävas (8 §). Egendomen skall därvid i princip återställas till den person hos vilken beslaget skett.

text: Några bestämmelser i lag som reglerar hur man skall förfara med egendom när beslaget hävs och den som beslaget vidtogs hos inte avhämtar egendomen finns inte. Däremot har Rikspolisstyrelsen utfärdat föreskrifter beträffande förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (FAP 102-2). Någon föreskrift som ger polismyndigheten rätt att förstöra egendomen finns inte angiven i dessa föreskrifter.

text: I ett beslut (JO 1993/94 s. 124) har JO pekat på de praktiska problem som uppkommer för polismyndigheterna när egendom som varit beslagtagen inte avhämtas eller ingen gör anspråk på. JO hemställde därför hos regeringen om en översyn av det aktuella regelsystemet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I ärendet är ostridigt att polismyndigheten förstört ett kubanskt körkort som tidigare beslagtagits hos AA. Något stöd i lag för att förstöra egendom som varit beslagtagen finns inte. Härtill kommer att det förstörda utgjorts av ett utländskt körkort. Förstörande av urkunder kan i vissa situationer utgöra ett brott jämlikt

text: 14 kap. 4 § brottsbalken

text: . Som anförts ovan föreligger emellertid brister i bestämmelserna rörande vad som skall ske med beslagtaget gods som inte någon gör anspråk på. Trots detta anser jag emellertid att ett förfarande av det slag som inträffat i det nu aktuella ärendet inte får förekomma. En enkel kontroll via Invandrarverket hade kunnat ge upplysning om var AA kunnat nås, och för det fall han inte kunnat återfinnas hade körkortet kunnat arkiveras i akten. Jag stannar vid den uttalade kritiken mot polismyndigheten för det inträffade och går inte vidare i den saken.

text: När det gäller framfört skadeståndsanspråk kan konstateras att polismyndigheten utan rättslig grund har förstört en urkund i form av ett utländskt körkort. Härigenom har polismyndigheten förfarit på ett sådant sätt att skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten.

text: Jag finner inte anledning att ifrågasätta att AA har åsamkats skada med anledning av polismyndighetens agerande. AA har uppgett att han, eftersom han var flykting inte kunde återvända till Kuba och erhålla ett nytt körkort. Eftersom han inte heller erhållit asyl här i landet saknade han vidare möjlighet att erhålla ett svenskt körkort innan han i april 1998 fick permanent uppehållstillstånd och blev folkbokförd här. Jag finner skäligt att utge ersättning till honom motsvarande kostnaden för erhållandet av ett svenskt körkort. Denna kostnad kan skäligen uppskattas till 10 000 kr.

text: Jag uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att 10 000 kr utbetalas till AA.

text: Jag finner vidare att han skall ersättas för sina utlägg för juridiskt biträde och översättningskostnader här med yrkat belopp om 2 000 kr. Utbetalningen av detta belopp skall ombesörjas av Justitiekanslern.

text: Avslutningsvis vill jag anföra följande.

text: JO uttalade i ett beslut år 1992 (JO 1993/94 s.124) att det föreligger ett behov av att i lag reglera frågan om hur man skall förfara med gods som varit i beslag men sedan inte avhämtas. JO hemställde därför hos regeringen om en översyn av det aktuella regelsystemet. Även mitt beslut aktualiserar de problem som polismyndigheterna ställs inför och visar på att reglerna behöver ses över. En kopia av detta beslut bör därför tillställas Regeringskansliet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Remissyttrande Betänkandet Bättre skydd mot diskriminering

text: Utgångspunkter för Justitiekanslerns yttrande

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta. Med dessa utgångspunkter har Justitiekanslern, utöver vad som framgår nedan, inte några synpunkter på förslagen.

text: Bevisbörderegler

text: I betänkandet föreslås en språklig justering av bevisbörderegeln i

text: diskrimineringslagen

text: så att det tydligare framgår att det är fråga om en presumtionsregel. Som en följd av detta föreslås motsvarande ändring i

text: föräldraledighetslagen

text: skollagen

text: och lagen (

text: ) om särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. Någon ändring i hur regeln ska tillämpas är enligt utredningen inte avsedd. Justitiekanslern har inte någon erinran mot de ändringar som föreslås i denna del.

text: Skollagsreglerad verksamhet

text: I betänkandet föreslås att de regler i

text: diskrimineringslagen

text: som rör skollagsreglerad verksamhet ska föras över till

text: skollagen

text: för att där samordnas med reglerna om kränkande behandling.

text: Utredningen har gjort en djup och bred analys av de för- och nackdelar som en överflyttning av reglerna skulle medföra. Justitiekanslern har i allt väsentligt ingen erinran mot utredningens överväganden i denna del men konstaterar att den av utredningen föreslagna ordningen kräver en välfungerande samverkan mellan skolmyndigheterna och Diskrimineringsombudsmannen.

text: Genom samordningen utsträcks rätten till diskrimineringsersättning till att omfatta även annan kränkande behandling enligt

text: skollagen

text: . Vidare ska diskriminering i skollagsreglerad verksamhet behandlas på samma sätt som annan kränkande behandling i preskriptionshänseende. Att tillerkänna någon diskrimineringsersättning för behandling som enligt den juridiska definitionen inte är diskriminering inger enligt Justitiekanslern betänkligheter. Det finns en risk att diskrimineringsbegreppet därigenom kan komma att urholkas. Diskrimineringsersättning har vidare ett preventivt syfte vilket kan antas medföra att ersättningsnivåerna för kränkande behandling som inte har diskriminerande inslag kommer att bli högre i skollagsreglerad verksamhet än i andra fall, vilket framstår som inkonsekvent. Att diskriminering i skollagsreglerad verksamhet enligt förslaget nu kommer att omfattas av en tioårig preskriptionstid innebär också att dessa fall behandlas annorlunda än motsvarande diskriminering i annan verksamhet och medför – för äldre barn – att en händelse tillåts stå öppen under en längre tid än vad som nu är fallet.

text: Justitiekanslern ställer sig tveksam till förslaget i dessa delar.

text: Förslag till en ny förordning om statsbidrag för verksamhet som förebygger och motverkar diskriminering

text: I den nya förordningen införs det ett antal förändringar som syftar till att modernisera regleringen. Det föreslås bl.a. att stödet ska benämnas statsbidrag. Vidare föreslås det bestämmelser som innehåller vissa villkor för när statsbidrag ska kunna beviljas samt en upplysningsbestämmelse som hänvisar till

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse om att överprövning ska ske hos allmän förvaltningsdomstol.

text: Justitiekanslern ställer sig positiv till de moderniseringar som föreslås i betänkandet och till att överklagandeförbudet tas bort.

text: Förslag om att det ska inrättas en diskrimineringsnämnd

text: Enligt förslaget ska en domstolsliknande nämnd inrättas som ska tillhandahålla ett enkelt, billigt och snabbt förfarande för prövning av anmälningar om diskriminering. Utredningen presenterar endast riktlinjer för hur arbetet och nämnden ska organiseras. Det föreslås bl.a. att den nya nämnden inrättas som ett särskilt beslutsorgan inom den nya myndigheten Diskrimineringsnämnden. Utredningen anför att det krävs ytterligare överväganden för att förslaget ska kunna genomföras. Enligt Justitiekanslerns mening bör det därvid göras en noggrann analys av de för- och nackdelar som inrättande av en ny myndighet skulle innebära jämfört med andra alternativa lösningar för att säkerställa ett mer effektivt arbete mot diskriminering.


title: Ifrågasatt tryckfrihetsbrott samt fråga om meddelarfrihet - uppgifter som har lämnats till en tidning av polismyndighetens informationsdirektör

text: Förundersökning ska inte inledas.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 20 februari 2008 blev fem pojkar i åldern 12 – 13 år föremål för ett polisingripande i Malmö. Den 12 april 2008 gjorde fadern till ett av barnen tillsammans med ett vittne till händelsen en polisanmälan med anledning av ingripandet. Anmälan avsåg själva ingripandet, hur ärendet hade handlagts och följts upp i kontakten med familjerna och sociala myndigheter samt att felaktiga uppgifter skulle ha publicerats i pressen avseende barnen. I anmälan riktas framför allt kritik mot ingripandet då det involverade ett flertal poliser, inklusive en hundpatrull, och ska ha gått till så att barnen tvingades att stå mot en vägg med händerna över huvudet utomhus i kallt väder under cirka 45 minuter utan att de fick veta varför ingripandet skedde.

text: Chefsåklagaren JL vid Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, Malmö, konstaterade i ett beslut den 22 april 2008 att anmälan såvitt den avsåg ingripandet och ärendets handläggning redan var föremål för förundersökning och överlämnade, i den del anmälan avsåg uttalanden i medierna, ärendet till Justitiekanslern för bedömning.

text: Anmälan avseende uttalanden i medierna

text: I anmälan görs gällande att barnen har utsatts för ärekränkning och förtal genom att Sydsvenskan har delgetts felaktig information angående ingripandet. I anmälan anges att LF (Länspolismästarens stab, Polismyndigheten i Skåne) den 5 mars 2008 i ett svar på en insändare i Sydsvenskan har angett att de fem unga pojkar som hade blivit föremål för polisingripandet var misstänkta för att ha rånat andra ungdomar och hade gjort sig skyldiga till övergrepp i rättssak. I insändarsvaret beskrev LF utförligt vilka två rån det gällde och sa att ett av rånoffren följde med i en polisbil och kunde peka ut ungdomarna. Barnen har härigenom offentligt utpekats som misstänkta för rån och övergrepp i rättssak. Andra företrädare för polisen har i artiklar den 30 mars respektive 4 april 2008 i samma tidning lämnat uppgifter som visar att LF:s påståenden var felaktiga. Barnen liksom deras föräldrar chockades och utsattes för stress samt psykiskt lidande av att i tidningen läsa om brottsmisstankar som de inte hade blivit delgivna.

text: Insändarsvaret publicerat den 5 mars 2008

text: Justitiekanslern har tagit del av insändarsvaret. Insändaren är undertecknad på det sätt som anges i anmälan. I insändarsvaret anges bl.a.: ”I just det här fallet rörde det sig om ungdomar som misstänks för att ha rånat andra ungdomar. […] Vid det ena rånet uttalades hot om allvarliga repressalier om händelsen anmäldes till polisen. […] Att prata om skandal och godtycklighet när vi ingriper mot personer som misstänks både för rån och övergrepp i rättssak känns inte relevant.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Anmälan avser ansvar för förtal i form av publicering av uppgifter i en tidning där uppgifterna har lämnats till tidningen av Malmöpolisens informationsdirektör LF. Såvitt gäller själva publiceringen i tidningen rör det sig därmed om ansvar för ett tryckfrihetsbrott för vilket tidningens ansvarige utgivare primärt svarar (

text: 8 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: ). Justitiekanslern uppfattar att anmälan också gäller frågan om LF kan hållas ansvarig för förtal enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser genom att han har lämnat ifrågavarande uppgifter till tidningen.

text: Ansvar för publiceringen i tidningen (tryckfrihetsbrott)

text: Av

text: 7 kap. 4 § 14 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att förtal som begås genom en tryckt skrift utgör ett tryckfrihetsbrott. Enligt

text: 9 kap. 1 §

text: TF ska Justitiekanslern vaka över att de gränser för tryckfriheten som anges i TF inte överskrids. Beträffande tryckfrihetsbrott som faller under allmänt åtal är Justitiekanslern ensam behörig åklagare (

text: 9 kap. 2 § första stycket

text: TF).

text: Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för brottet (enskilt åtal). Om brottet riktar sig mot någon som är under 18 år eller om målsäganden har angett brottet till åtal, får dock förtalsbrott åtalas av åklagare om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Av förarbetena till den aktuella bestämmelsen i

text: brottsbalken

text: framgår att allmänt åtal är avsett att förekomma endast i undantagsfall. Som huvudregel gäller att den enskilde själv förutsätts beivra brottet genom enskilt åtal.

text: Justitiekanslern anser att det i ärendet inte har kommit fram några sådana särskilda skäl som motiverar ett ingripande genom allmänt åtal. Förundersökning ska därför inte inledas avseende tryckfrihetsbrott.

text: Ansvar för att ha lämnat uppgifterna till tidningen

text: När det gäller uppgifter som lämnas till en tidning för publicering har TF:s bestämmelser om meddelarfrihet betydelse för om handlandet är straffbart eller inte. Eftersom Justitiekanslern vakar över tryck- och yttrandefrihetens gränser bör det i första hand ankomma på Justitiekanslern i ett ärende som det aktuella att bedöma om uppgifterna har lämnats inom ramen för den berörde tjänstemannens meddelarfrihet.

text: Av bestämmelserna i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF om meddelarfrihet följer att det i princip står var och en fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckta skrifter till författare eller andra som är upphovsmän till framställningar i skriften, till skriftens utgivare eller, om det finns en särskild redaktion, till denna eller till ett företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter.

text: Meddelarfriheten syftar till att säkerställa att sådant som enligt offentlighetsprincipen ska vara tillgängligt för envar inte undanhålls utan kan publiceras. Meddelarfriheten gäller därför anställda hos myndigheter men inte myndigheten som sådan.

text: En polisman har alltså normalt meddelarfrihet vid kontakter med medierna. När det tydligt framgår att en tjänsteman vid polismyndigheten uttalar sig på myndighetens vägnar faller uppgiftslämnandet emellertid utanför det område som täcks av meddelarfriheten. I detta fall rör det sig om en person som i sin befattning som informationsdirektör har det övergripande ansvaret för polismyndighetens kontakter med medierna. För att en person med sådan tjänsteställning ska kunna åberopa meddelarfrihet bör det krävas att det av omständigheterna framgår att uttalandet inte görs för myndighetens räkning. I detta fall är det tydligt att LF har uppträtt i sin roll som informationsdirektör och i insändarsvaret har uttalat sig för polismyndighetens räkning. Enligt Justitiekanslerns bedömning har LF därmed inte lämnat de aktuella uppgifterna inom ramen för sin meddelarfrihet.

text: LF:s agerande, dvs. att lämna ifrågavarande uppgifter till tidningen, kan alltså inte i sig utgöra ett tryckfrihetsbrott. Detta agerande omfattas därmed inte av Justitiekanslerns exklusiva behörighet som åklagare enligt

text: 9 kap. 2 § första stycket

text: TF. I detta fall är det inte heller fråga om något sådant annat tryckfrihetsmål som enligt

text: 9 kap. 2 § tredje stycket

text: TF Justitiekanslern är ensam åklagare i.

text: Enligt

text: 5 § lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn får Justitiekanslern dock som särskild åklagare väcka åtal mot befattningshavare som har begått brottslig gärning genom att åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget. Justitiekanslern har i ett beslut den 29 september 2001 (dnr

text: ) ansett att denna bestämmelse innefattar befogenhet för Justitiekanslern att ta ställning till om rättsliga åtgärder skulle vidtas mot en person vilken, på liknande sätt som har skett i detta fall, såsom företrädare för en myndighet hade gjort uttalanden i radio där en skyldighet att uttala sig inte förelåg och där det därför kunde ifrågasättas om det rörde sig om en tjänsteåtgärd. Som skäl härför angavs att det fick anses ligga i sakens natur att den som uttalar sig på en myndighets vägnar inte bara har att respektera de särskilda regler som gäller för tjänsten utan också de straffrättsliga ramar som allmänt gäller i sådana situationer. Skäl för att bedöma Justitiekanslerns befogenhet på annat sätt i detta fall föreligger inte. Denna behörighet är inte exklusiv och den hindrar alltså inte att frågan om åtal i en sådan situation prövas av allmän åklagare. Det framstår dock som mest ändamålsenligt att Justitiekanslern tar ställning till om rättsliga åtgärder ska vidtas mot LF.

text: I frågan om allmänt åtal mot LF avseende det påstådda förtalsbrottet gör Justitiekanslern samma bedömning som i fråga om det påstådda tryckfrihetsbrottet, se ovan. Det kan inte anses av särskilda skäl påkallat från allmän synpunkt att det väcks allmänt åtal mot LF. Inte heller i denna del ska anmälan således föranleda någon åtgärd.

text: Ärendet är härmed avslutat.


title: Ett anspråk på ersättning av staten med anledning av en uppgift i utsöknings- och indrivningsdatabasen har avslagits trots att en kammarrätt har beslutat att uppgiften skall rättas, blockeras eller utplånas

text: Justitiekanslern avslår TS:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Med anledning av en av TS inlämnad preliminär självdeklaration beslutade dåvarande Skattemyndigheten i Malmö (SKM) den 17 december 2001 att debitera TS särskild A-skatt (SA-skatt) för inkomståret 2002 med 44 988 kr. Skatten skulle betalas med 3 749 kr i envar av månaderna februari 2002 – januari 2003.

text: Det första delbeloppet debiterades på TS:s skattekonto den 12 februari 2002. TS betalade beloppet samma dag. Motsvarande skedde i mars månad.

text: I april 2002 inkom ingen betalning från TS. Därför kom det kontoutdrag som SKM tog ut vid avstämningen den 6 maj 2002 att innehålla en betalningsuppmaning. I denna uppmanades TS att senast den 27 maj 2002 betala det utgående underskottet för perioden 2002-04-07 – 2002-05-04, totalt 3 765 kr. I uppmaningen angavs att TS måste betala såväl det krävda beloppet som de ytterligare belopp som förföll till betalning under maj månad samt att SKM vid utebliven betalning skulle överlämna ärendet till kronofogdemyndigheten.

text: Den 6 maj 2002 betalade TS 3 749 kr. Detta motsvarade den månadens debitering av SA-skatt. Fortfarande stod dock ett belopp om 3 765 kr obetalt.

text: I enlighet med den tidigare betalningsuppmaningen överlämnade SKM den 1 juni 2002 skulden om 3 765 kr till Kronofogdemyndigheten i Malmö (KFM) för indrivning. I utsöknings- och indrivningsdatabasen åsattes detta utsökningsmål beteckningen skuld nr 4. TS debiterades också en utsökningsavgift om 500 kr samt ränta.

text: I juni 2002 betalade TS totalt 11 231 kr till SKM. Efter avräkning mot den i skattekontot för juni debiterade SA-skatten och det till KFM överlämnade beloppet kvarstod den 6 juli 2002 ett underskott om 26 kr på skattekontot.

text: TS:s inbetalning registrerades i utsöknings- och indrivningsdatabasen den 8 juli 2002. Sedan TS gjort ytterligare en inbetalning avseende ränta var utsökningsmålet betecknat som nr 4 fullbetalt förutom ansökningsavgiften om 500 kr.

text: Den 26 augusti 2002 gav TS in en ansökan till KFM om utplåning av uppgifterna om ”skuld nr 4”. KFM avslog TS:s begäran genom ett beslut den 30 oktober 2002. Som skäl för beslutet anförde KFM bl.a. att det av den betalningsuppmaning som SKM hade tillställt TS i maj 2002 framgick att även övriga belopp som förföll till betalning under maj månad skulle betalas, att detta var att anse som en giltig betalningsuppmaning och att registreringen därför inte var felaktig.

text: TS överklagade KFM:s beslut till Länsrätten i Skåne län. Länsrätten, som meddelade dom i målet den 22 april 2003, fann att den i betalningsuppmaningen använda formuleringen att ”även övriga belopp som förfaller till betalning skall betalas” inte var tillräckligt preciserad för att uppfylla kravet i

text: 3 § indrivningsförordningen (1997:750)

text: på att fordringens belopp skall anges och att det inte heller framgick att TS på något annat sätt hade blivit uppmanad att betala beloppet innan det lämnades för indrivning. Länsrätten ansåg att det därmed inte hade förelegat förutsättningar för SKM att lämna skulden om 3 765 kr till KFM för indrivning. Den aktuella registreringen i utsöknings- och indrivningsdatabasen var därför, enligt länsrätten, felaktig och skulle rättas, blockeras eller utplånas. Länsrätten visade målet åter till KFM för åtgärdande.

text: KFM överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i Göteborg. Kammarrätten meddelade dom i målet den 23 mars 2004. Kammarrätten instämde i länsrättens bedömning och ändrade därför inte den överklagade domen. Kammarrättens dom vann laga kraft.

text: Skatteverket avslog genom ett beslut den 23 april 2004 en begäran från TS om ersättning med 15 000 kr för det lidande som han sade sig ha vållats genom att KFM i ett yttrande till länsrätten hade framfört att han hade varit företagare i många år.

text: Anspråket

text: TS har begärt skadestånd av staten med 25 kr per dag som den enligt honom felaktiga betalningsanmärkningen har varit registrerad i utsöknings- och indrivningsdatabasen.

text: TS har också begärt ersättning med 15 000 kr för den kränkning som han anser sig ha blivit utsatt för genom att KFM medvetet farit med osanningar i olika domstolar. Justitiekanslern har gjort bedömningen att detta anspråk avser något annat än det som Skatteverket tog ställning till genom sitt beslut den 23 april 2004.

text: TS har slutligen framfört klagomål mot KFM:s handläggning av ärendet i olika avseenden.

text: Skatteverkets yttrande

text: Skatteverket har i ett yttrande avstyrkt ersättning samt anfört bl.a. att de registrerade uppgifterna är riktiga, adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet, varför skadestånd med stöd av

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: inte kan utgå.

text: TS har beretts tillfälle att yttra sig över vad Skatteverket har anfört, men har inte kommit in med något yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: stadgas att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet tillämpas

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL) och lagen (

text: ) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet. Dessa bestämmelser har alltså företräde framför

text: skadeståndslagens

text: I 1 kap. 3 § första stycket 3 lagen om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet anges att när personuppgifter behandlas enligt den lagen gäller PUL:s bestämmelser om grundläggande krav på behandling i 9 § med vissa undantag som inte är aktuella här.

text: Enligt 9 § första stycket g) och h) PUL skall den personuppgiftsansvarige se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella samt att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen.

text: Enligt

text: 48 §

text: PUL skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Med skada avses såväl personskada och sakskada som ren förmögenhetsskada.

text: Anspråket på ersättning för uppgiften om skulden i utsöknings- och indrivningsdatabasen

text: TS har, som det får förstås, som grund för sitt anspråk i denna del åberopat att utsöknings- och indrivningsdatabasen har innehållit en felaktig uppgift om honom. Därmed skall anspråket i första hand prövas enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: Den första frågan som inställer sig är om registreringen av uppgiften om skuld nr 4 i utsöknings- och indrivningsdatabasen skedde i strid med PUL. Så är fallet bl.a. om uppgiften var att anse som oriktig. Detta leder in på frågan vad som är att anse som en oriktig uppgift i PUL:s mening.

text: Länsrätten och kammarrätten fann att det inte hade förelegat förutsättningar för skattemyndigheten att lämna 3 765 kr till kronofogdemyndigheten för indrivning och att den i målet aktuella registreringen i utsöknings- och indrivningsdatabasen därmed var felaktig varför den skulle rättas, blockeras eller utplånas. Den fråga som var uppe till prövning i förvaltningsdomstolarna var emellertid inte densamma som den som är aktuell i skadeståndsrättsligt hänseende. Att en förvaltningsdomstol har gjort bedömningen att en uppgift skall rättas, blockeras eller utplånas innebär inte automatiskt att skadeståndsskyldighet föreligger.

text: I kommentaren till PUL (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, andra upplagan s. 99 f.) anges bl.a. följande i frågan om en uppgift skall anses oriktig i PUL:s mening. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade uppgiften skall spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna (oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena). (…) Registerförfattningsutredningen uttryckte det så att man bör ha som utgångspunkt att en uppgift, trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande, inte är oriktig i den bemärkelsen att den skall rättas, om uppgiften korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessutom behövs i verksamheten (…), och regeringen framhöll i samma lagstiftningsärende att bedömningen av om en uppgift skall anses vara oriktig eller inte, dvs. om uppgiften skall rättas, måste göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen (…). Regeringen har också ansett att det inte är fråga om en felaktig uppgift i lagens mening om en skattemyndighet t.ex. har registrerat en person som misstänkt för ett visst brott, men misstanken under ett senare skede av utredningsarbetet inte längre visar sig hållbar (…).

text: Justitiekanslern har utifrån dessa uttalanden tolkat den aktuella bestämmelsen så att det i princip inte föreligger något registerfel om en registrering är korrekt gjord utifrån det material som ligger till grund för den. Sådana registreringar som är ett resultat av att en tjänsteman har gjort en felaktig rättslig bedömning är normalt inte att anse som felaktiga i PUL:s mening.

text: Enligt

text: 12 § indrivningsförordningen

text: skall en ansökan om indrivning registreras i utsöknings- och indrivningsdatabasen. I detta fall återgav registret den överlämnade skulden korrekt. Den omständigheten att SKM enligt domstolarna hade gjort en felaktig bedömning av om betalningsuppmaningen var tillräckligt preciserad för att uppfylla kravet i

text: 3 § indrivningsförordningen

text: kan inte innebära att registreringen av utslaget gjordes i strid med PUL.

text: Något skadestånd med stöd av

text: 48 §

text: PUL kan således inte utgå.

text: Som har nämnts ovan kan ersättning för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser bara om det har förekommit ett typiskt sett integritetskränkande brott. Något sådant brott har inte visats föreligga i detta fall. Någon ersättning för ideell skada kan därför inte heller utgå enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Det saknas därmed anledning att gå in på frågan om SKM:s handläggning i något hänseende kan anses innefatta fel eller försummelse.

text: Anspråket i denna del skall sammanfattningsvis avslås.

text: Anspråket på ersättning för att KFM har ”farit med osanning” i olika domstolar

text: Detta anspråk skall prövas enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Inte heller i detta avseende har det, såvitt framgått, förekommit något sådant typiskt sett integritetskränkande brott som är en förutsättning för ersättning för lidande. Anspråket skall alltså avslås även i denna del.

text: Justitiekanslern finner inte heller i övrigt skäl att vidta någon åtgärd med anledning av de klagomål som TS har framfört mot KFM:s handläggning av ärendet.


title: Betänkandet kvalificerad välfärdsbrottslighet (SOU 2017:37)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta. Med beaktande av dessa utgångspunkter vill Justitiekanslern anföra följande.

text: Justitiekanslern ser positivt på att det har skett en samlad kartläggning och analys av den organiserade och systematiska ekonomiska brottsligheten mot välfärden. Mot bakgrund av den bild som framkommit genom betänkandet är det angeläget att åtgärder vidtas.

text: De förslag till lagstiftning som lämnats är enligt Justitiekanslerns bedömning i allt väsentligt väl underbyggda och bör bidra till en korrekt användning av offentliga medel och till att effektivt förebygga och beivra aktuell brottslighet. Detta utan att ge avkall på rimliga integritets- och rättssäkerhetskrav.

text: I betänkandet har föreslagits att vissa frågor ska utredas i särskild ordning. Enligt Justitiekanslern är det av vikt att de föreslagna utredningarna kommer till stånd.


title: Ersättning för ett oriktigt frihetsberövande i samband med ett polisingripande

text: Ersättning skall utgå till LD, ET, JD, MD, DD och JD för lidande med 1 200 kr till var och en.

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten i Östergötlands län stoppade den 19 augusti 2000 den bil som familjen D färdades i på E4 strax norr om Ödeshög. Anledningen var att en polisman i en passerande bil tyckt sig känna igen föraren som en person som var efterspanad för ett allvarligt brott. Polisen anmodade föraren att komma ut ur bilen med händerna synliga. Samtliga sex personer i bilen steg ut och polisen uppmanade dem att lägga sig ned på marken. De fyra manspersonerna handfängslades medan kvinnan och barnet fick sätta sig i en polisbil. Efter hand som personerna blev identifierade fick de lämna marken. Misstanken att någon av dem var den efterspanade visade sig felaktig. Det tog ca 30 minuter innan samtliga personer hade fått lämna marken och handfängslen hade avlägsnats.

text: Anspråk m.m.

text: Familjen D har begärt ersättning för psykiskt lidande med sammanlagt 100 000 kr. De har som grund för sitt anspråk anfört att polisen handlade felaktigt i samband med att man stoppade den bil som de färdades i den 19 augusti 2000.

text: Rikspolisstyrelsen (RPS) har tillsammans med ett eget yttrande överlämnat anspråket till Justitiekanslern för prövning och anfört bl.a. följande. Ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: förutsätter att det kan anses utrett att den myndighet anspråket riktas mot har gjort fel eller varit försumlig. RPS kan på de uppgifter som framkommit i ärendet inte finna det utrett att polisen handlat fel eller varit försumlig vid det aktuella ingripandet. Styrelsen avstyrker därför bifall till ersättningsyrkandet i denna del. - RPS finner att det i detta fall får anses finnas förutsättningar att tillerkänna LD, ET, JD, MD, JD och DD ersättning med stöd av

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra åtgärder. Med hänsyn till att det i detta fall har varit fråga om ett kortvarigt frihetsberövande, högst 30 minuter, tillstyrker styrelsen att de nämnda personerna tillerkänns ersättning med 1 200 kr vardera i enlighet med Justitiekanslerns riktlinjer för bestämmande av ersättning för lidande vid frihetsinskränkning.

text: Familjen D har beretts tillfälle att komma in med synpunkter på Rikspolisstyrelsens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: följer att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas om inte annat särskilt föreskrivs. Enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har den som varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: Jag ansluter mig till den bedömning som RPS har redovisat i sitt yttrande. De åtgärder som vidtogs får anses ha varit i och för sig motiverade med hänsyn till den misstanke som fanns. Med hänsyn till att utpekandet var oriktigt får det dock anses ha varit fråga om ett oriktigt frihetsberövande i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Medlemmarna av familjen D är därför berättigade till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för dem.

text: Med hänsyn till den praxis som finns kan det inte komma i fråga att utge ett belopp av den storlek som yrkats (totalt 100 000 kr). Det kan nämnas att ersättningen för en månads frihetsberövande enligt denna praxis uppgår till 20 000 kr. Jag anser det med beaktande av det anförda skäligt att tillerkänna sökandena ersättning för lidande med det av RPS tillstyrkta beloppet om 1 200 kr vardera.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av ett beslut om husrannsakan

text: Justitiekanslern avslår UM:s skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för att ett beslut om husrannsakan har fattats utan att det har funnits tillräckliga skäl för åtgärden.

text: Med anledning av det som redovisats i ärendet kommer Justitiekanslern att inleda ett särskilt tillsynsärende.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Strax före kl.11 den 24 december 2010 kallades polis till behandlingshemmet Skarpnäcksgården i Skarpnäck med anledning av att en man hade blivit knivhuggen. Vittnen pekade ut en annan boende på hemmet, AH, som skyldig till brottet. Polisen beslutade samma dag att inleda en förundersökning beträffande försök till mord. Vidare beslutades att s.k. personell husrannsakan skulle genomföras på bl.a. en viss c/o adress i Stockholm i syfte att eftersöka AH.

text: Husrannsakan verkställdes omkring kl. 12.35 samma dag. I den aktuella lägenheten bodde UM och hon var närvarande när husrannsakan genomfördes. AH anträffades inte i lägenheten.

text: Dagen efter händelsen, den 25 december 2010, gjorde UM en polisanmälan angående misstänkt tjänstefel. Den 27 december beslutade en chefsåklagare att inte inleda någon förundersökning med motiveringen att den anmälda gärningen var att bedöma som ett ringa fall och att den därför inte var brottslig. Ärendet föranledde inte heller någon åtgärd från polismyndighetens sida i arbetsrättsligt hänseende.

text: Anspråket

text: UM har hos polismyndigheten i Stockholms län begärt skadestånd av staten med 200 000 kr för personskada i form av psykiskt lidande samt för ideell skada. Till stöd för sitt anspråk har hon anfört bl.a. följande. Hon har bott i den aktuella lägenheten sedan 1999. Det förelåg inte synnerliga skäl för att utföra en husrannsakan i hennes bostad. När polisen ringde på dörren öppnade hon inte eftersom titthålet hölls för. Efter en stund bankade någon på dörren och sa att det var från polisen. Hon öppnade och möttes av fyra svartklädda män, varav en riktade en pistol mot henne. Hon tvingades lämna lägenheten iklädd endast en morgonrock under tiden den genomsöktes. En av poliserna visade sin legitimation, men först sedan hon begärt det. Hon reagerade mycket starkt på det inträffade.

text: Utredningen

text: Rikspolisstyrelsen har tillsammans med ett eget yttrande och ett yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län överlämnat anspråket till Justitiekanslern.

text: Rikspolisstyrelsen har avstyrkt att ersättning ska utgå och har anfört bl.a. följande.

text: Mot bakgrund av det som framkommit i ärendet anser Rikspolisstyrelsen att det kan ifrågasättas om förutsättningar för husrannsakan förelegat. Samtidigt bör i situationer som kräver skyndsamma ingripanden visst utrymme finnas för felbedömningar. Åklagaren synes också ha kommit fram till att fel begåtts i samband med husrannsakan men att dessa fel bedömts som ringa. Av denna anledning har åklagaren beslutat att förundersökning avseende tjänstefel inte ska inledas.

text: För att skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: ska utgå krävs, förutom att staten har gjort sig skyldig till en skadeståndsgrundande handling eller underlåtenhet, att sökanden har lidit en ersättningsgill skada samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och skadan. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser är det den som påstår en skada som har bevisbördan för riktigheten av sitt påstående.

text: Rikspolisstyrelsen anser att fel och försummelse föreligger eftersom polismyndigheten utfört husrannsakan trots att förutsättningar för detta inte förelegat. Eftersom UM inte styrkt sin skada ska ersättning för personskada inte utges. Då polismyndighetens agerande inte inneburit att något brott begåtts ska ersättning för kränkning inte heller utgå.

text: Mot bakgrund av det anförda avstyrker Rikspolisstyrelsen att ersättning utgår.

text: Polismyndigheten i Stockholms län har i ett yttrande daterat 2011-11-02 anfört bl.a. följande.

text: Enligt folkbokföringsregistret är AH utvandrad alternativt överförd till obefintlighetsregistret sedan 2003. Han har dock en s.k. c/o Poste Restante adress vid Klarabergsviadukten. I polisens övriga system finns uppgifter om adress till AH, däribland [ den aktuella adressen – JK:s anm. ].

text: Yttre befäl på plats beslutade i samband med händelsen att s.k. personell husrannsakan skulle genomföras på två adresser, varav en av dem var [ den aktuella adressen – JK:s anm. ].

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sak-skada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: men bara när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis under vissa begränsade omständigheter vara ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär emellertid att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt ansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Frågan om oaktsamhet förekommit måste bedömas utifrån hur myndigheten i fråga borde ha handlat med hänsyn till de kunskaper, den noggrannhet och det omdöme som man från allmänhetens synpunkt får kräva vid myndighetsutövning i den speciella situationen. Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen (se bl.a.

text: NJA 1994 s. 194

text: , 1994 s. 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: och det särskilda yttrandet i

text: NJA 2013 s. 842

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ). I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska detta i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventions konform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: Av

text: 28 kap. 2 § rättegångsbalken

text: framgår att för eftersökande av den som ska gripas, anhållas eller häktas, hämtas till förhör eller till inställelse vid rätten eller underkastas kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får husrannsakan företas hos honom, eller hos någon annan om det finns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehåller sig där.

text: Enligt

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: får husrannsakan beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (den s.k. proportionalitetsprincipen).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsfrågan

text: Av utredningen framgår att aktuell husrannsakan genomfördes hos annan än den som var skäligen misstänkt för brott. För att husrannsakan skulle få genomföras krävdes därför att det fanns synnerlig anledning anta att den eftersökte uppehöll sig där. Rekvisitet ”synnerlig anledning att anta” ger uttryck för ett högt ställt beviskrav. Av förarbetsuttalanden och doktrin framgår att begreppet synnerlig anledning bör tolkas som att det ska finnas någon faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att den eftersökte finns hos den där husrannsakan företas. (Se

text: prop. 1997/98:181 s. 19

text: f., Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje uppl., s. 613 samt bl.a. JO 1985/86 s. 123, JO 1988/89 s. 68 och JO 2001/02 s.113.)

text: Av utredningen framgår att det hos polisen fanns en uppgift om att AH hade en s.k. c/o-adress som avsåg den lägenhet där UM bodde. Den finns ingen utredning huruvida polisen när beslutet fattades hade någon information om hur gammal adressuppgiften var. Eftersom UM hade bott i lägenheten sedan 1999 och namnet som angavs i c/o-adressen avsåg en annan person än UM, en person som sedan mer än tio år var avliden, bör adressuppgiften emellertid ha varit minst tio år gammal. Det får anses uppenbart att det därmed saknades förutsättningar att besluta om husrannsakan på den aktuella adressen.

text: Beslutet om husrannsakan får anses ha varit så felaktigt att det grundar skadeståndsskyldighet för staten. Frågan är då om UM har lidit någon ersättningsgill skada till följd av händelsen.

text: UM har yrkat ersättning för personskada och för kränkning.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: omfattar skadestånd till den som har tillfogats personskada ersättning för bland annat fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk). För att psykiska besvär ska anses som en personskada krävs att en medicinskt påvisbar effekt föreligger.

text: I denna del har UM åberopat ett intyg från sin dåvarande arbetsgivare. Av intyget framgår att UM var uppriven och kände sig otrygg då hon återkom till sin arbetsplats efter den aktuella händelsen men att det inte fanns något behov av sjukskrivning.

text: Det är högst förståeligt att UM är upprörd med anledning av det inträffade. Utredningen visar dock inte att hon på grund av det inträffade har drabbats av en personskada i form av psykiskt lidande. Hennes anspråk på ersättning för personskada kan därför inte lagligen bifallas.

text: Som framgått ovan kan ersättning för kränkning enligt

text: skadeståndslagen

text: utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Den åklagare som beslutade att inte inleda en förundersökning rörande tjänstefel gjorde bedömningen att gärningen var att betrakta som ringa tjänstefel och att den därmed inte var straffbar. Ersättning för kränkning kan då inte utgå. Även om man skulle göra bedömningen att beslutet om husrannsakan utgör ett straffbart tjänstefel är emellertid detta med hänsyn till omständigheterna i ärendet inte tillräckligt för att ersättning för ideell skada ska kunna medges enligt

text: skadeståndslagen

text: . Beslutet har inte heller innefattat något åsidosättande av Europakonventionens bestämmelser. UM:s begäran om skadestånd kan därför inte bifallas.

text: Tillsyn

text: En husrannsakan innebär ett allvarligt intrång i den enskildes integritet. Det är därför särskilt viktigt att förutsättningarna för åtgärden analyseras noga innan ett sådant beslut fattas. Detta gäller även när det som i detta fall är fråga om ett skyndsamt ingripande till följd av misstanke om ett mycket allvarligt brott. Polisen förtjänar kritik för att ha brustit i detta hänseende.

text: Beträffande det sätt på vilket husrannsakan genomfördes finns det, på grund av att åklagaren den 27 december 2010 beslutade att inte inleda förundersökning och då anmälan inte heller föranledde någon åtgärd från polismyndighetens sida i arbetsrättsligt hänseende, endast UM:s egna uppgifter. Jag anser mig därför inte ha tillräckligt underlag för att utdela någon kritik mot de poliser som genomförde själva husrannsakan.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i de uttalanden som har gjorts ovan. Jag finner emellertid skäl att med anledning av det som framkommit i ärendet inleda ett särskilt tillsynsärende för att närmare utreda bl.a. vilka register eller system som polisen använde för adressökning i detta fall och vilka bestämmelser och rutiner som finns när det gäller gallring och uppdatering av uppgifter i dessa.