avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Förundersökning Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Initiativärende beträffande den s.k. razzian mot Internetsajten The Pirate Bay

text: Initiativet

text: The Pirate Bay är en svensk webbsida för s.k. fildelning som ger möjlighet att ladda ned bl.a. film och musik från andra användare utan kostnad. Den 31 maj 2006 rapporterade medierna om att polisen hade genomfört en razzia mot The Pirate Bay i bl.a. det s.k. webbhotellet PRQ:s lokaler. De efterföljande dagarna fick händelsen ett relativt stort utrymme i massmedierna, vilket i sin tur sannolikt bidrog till att JO mottog ett mycket stort antal klagomål mot bl.a. polis och åklagare.

text: Debatten om tillslaget och den kritik som framfördes i anmälningarna hit rörde en rad olika aspekter. Det gjordes gällande bl.a. att tillslaget syftat till att stänga ned The Pirate Bay efter påtryckningar från USA och att företrädare för det svenska Justitiedepartementet skulle ha blandat sig i polisens och åklagarens arbete. Vidare kom ett flertal privatpersoner och företag, mot vilka inga brottsmisstankar riktats, att drabbas vid tillslaget eftersom även deras servrar togs i beslag. Tvångsmedelsbeslutens lagenlighet ifrågasattes och det framfördes misstankar om att företrädare för Antipiratbyrån, som bildats av svenska branschorganisationer för producenter och distributörer av bio- och videofilm och datorspel, medverkat.

text: Mot denna bakgrund beslutade jag den 2 juni 2006 att i ett initiativärende utreda den aktuella händelsen.

text: Utredningen

text: Åklagarmyndighetens, internationella åklagarkammaren i Stockholm, akt i ärendet granskades. Vidare genomgicks handlingar från Justitiedepartementet beträffande fildelning och angränsande frågor, och på plats i departementet granskades den epostkorrespondens som förekommit i aktuella hänseenden. Därutöver infordrades handlingar från Polismyndigheten i Stockholms län, Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt samt från Åklagarmyndigheten, Utvecklingscentrum i Stockholm och Umeå. Muntliga upplysningar inhämtades från överåklagaren AA, kammaråklagaren BB (förundersökningsledare i utredningen beträffande The Pirate Bay) och kriminalinspektören CC (polisens ”projektledare” i ärendet).

text: Av det som kommit fram vid min granskning finns det skäl att här särskilt nämna följande.

text: Det kan till en början konstateras att det inom Justitiedepartementet fortlöpande pågår verksamhet på det immaterialrättsliga området med bl.a. sedvanligt lagstiftningsarbete. En del av detta arbete har koppling till frågor om piratkopiering. I mars 2005 gav exempelvis departementet i uppdrag till Åklagarmyndigheten att tillsammans med Ekobrottsmyndigheten och Rikspolisstyrelsen göra en översyn av den brottsbekämpande verksamheten på immaterialrättens område, däribland piratkopiering på Internet. I en rapport i augusti 2005 redovisades uppdraget till departementet. I mars 2006 lämnade departementet ett nytt uppdrag till Rikspolisstyrelsen och Åklagarmyndigheten att tillsammans vidta åtgärder för en effektivare bekämpning av immaterialrättsliga brott, särskilt när det gäller immaterialrättsintrång som utförs med användning av Internet. Uppdraget redovisades i juni 2006. Med hänsyn till de särskilda kompetenskrav som erfordras för att utreda immaterialrättsliga brott föreslogs bl.a. en ökad specialisering av polis och åklagare och att utredningarna framdeles koncentreras till vissa åklagarkammare och polismyndigheter.

text: Det finns också skäl att nämna att Motion Picture Association (MPA), som är en branschorganisation för filmbolag i USA, genom en svensk advokat i juli 2005 kontaktade Justitiedepartementet för få till stånd ett möte för att diskutera Sveriges hållning till fildelning och otillåten nedladdning av filmer. Det uppgavs att filmbolagen oroades över det förhållandet att fildelning av filmer världen över i stor utsträckning sker via Sverige. Mötet med företrädare för Justitiedepartementet ägde rum i oktober 2005. MPA har också till departementet under hösten 2005 sänt promemorior som innehållit beskrivningar av de polisanmälningar avseende fildelningssajter som MPA gjort och som redovisat omständigheter och juridiska resonemang kring The Pirate Bay. I mars 2006 fick dåvarande statssekreteraren DD ett brev direkt från en av cheferna för MPA i USA. I brevet påtalades bl.a. att tidigare gjorda polisanmälningar mot The Pirate Bay inte hade lett till något resultat och DD ombads därför att använda sitt inflytande för att få berörda myndigheter att agera i saken. DD besvarade brevet i april 2006 och uppgav då först bl.a. att ”law enforcement of intellectual property rights is a high Swedish priority” varvid han hänvisade till de nyss nämnda uppdragen till Åklagarmyndigheten m.fl. Sedan framhöll han särskilt att ”(a)ccording to the Swedish constitution, it is not possible for the Government or the Ministry to intervene in a specific case. I can however assure you that I follow closely the actions taken by the police and the prosecutors in respect of copyrights infringements on the Internet and I will not, if necessary, hesitate to initiate further measures to improve their effectiveness”.

text: Även företrädare för den amerikanska ambassaden kontaktade under hösten 2005 Justitiedepartementet. MPA hade nämligen också påtalat för ambassaden att Sverige blivit ett centrum för olaglig fildelning av bl.a. film. Ambassaden önskade därför information om vad Sverige gjorde på området för att komma till rätta med

text: dessa problem. Med anledning av denna propå upprättades inom departementet en promemoria om genomförda, beslutade, planerade och pågående åtgärder med koppling till upphovsrätt/piratkopiering och ett möte hölls i saken.

text: Vidare reste i april 2006 en svensk delegation med företrädare för Justitiedepartementet och polis- och åklagarväsendena till Washington D.C., USA. Syftet med resan var att utbyta erfarenheter, knyta kontakter och få kunskap om hur USA arbetar med IT-relaterade immaterialrättsintrång som exempelvis olovlig fildelning. Under resan träffade delegationen – i vilken bl.a. BB ingick – företrädare för amerikanska myndigheter och organisationer.

text: Under perioden februari–maj 2006 gjordes anmälningar mot The Pirate Bay beträffande brott mot

text: upphovsrättslagen

text: . En sådan gjordes av MPA och andra gjordes av bl.a. Antipiratbyrån och av International Federation of the Phonographic Industry (IFPI Svenska Gruppen), som är en organisation för skivbolag. Det gjordes gällande att The Pirate Bays verksamhet strider mot svensk lagstiftning. – I april beslutade BB vid den internationella åklagarkammaren i Stockholm att inleda förundersökning om brott mot

text: upphovsrättslagen

text: , och i slutet av maj beslutade han om husrannsakan på ett flertal platser. Samtidigt beslutades att tre personer skulle hämtas till förhör och delges misstanke om brott. Husrannsakningarna verkställdes den 31 maj och samma dag hölls också vissa förhör. Händelsen kom i medierna att kallas för razzian mot The Pirate Bay. Vid tillslaget togs ett mycket stort antal föremål i beslag, bl.a. inte mindre än sammanlagt 186 servrar. Den 1 juni lämnade BB utredningsdirektiv till polisen. I dessa angav han att utredningens första prioritering var att försöka minimera skadeverkningarna för tredje man och att polisen därför först och främst måste försöka sålla bort de datorer som inte innehöll någon information av betydelse för utredningen. I direktiven namngavs vissa företag som bedömdes ha särskilda skäl för förtur. Enligt uppgift hävde BB mellan den 2 juni och 8 juni 2006 beslagen avseende de datorer som inte var intressanta för utredningen.

text: Förundersökningen pågår fortfarande.

text: Några företag vars utrustning togs i beslag vid razzian begärde rättens prövning av beslagen. Stockholms tingsrätt beslutade i dessa fall att beslagen skulle bestå.

text: Efter razzian anmälde flera personer polis och åklagare för tjänstefel bestående bl.a. i att servrar som inte berördes av brottsmisstankarna togs i beslag. Dessa anmälningar har prövats av AA vid Åklagarmyndigheten, Utvecklingscentrum Umeå. Den 11 december 2006 beslutade han att inte inleda förundersökning om tjänstefel.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 11 kap. 7 § regeringsformen

text: får ingen myndighet, ej heller riksdagen eller kommuns beslutande organ, bestämma hur en förvaltningsmyndighet i särskilt fall

text: skall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rör tillämpning av lag.

text: Förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning får tas i beslag (

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB). Om ett beslag har verkställts utan rättens förordnande, får den som drabbats av beslaget begära rättens prövning av beslaget (

text: 27 kap. 6 § första stycket

text: RB).

text: Om det förekommer anledning att ett brott har förövats som kan följas av fängelse, får i hus, rum eller slutet förvaringsställe en s.k. reell husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastade beslag. Hos någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan emellertid företas endast om brottet har förövats hos honom eller den misstänkte har gripits där eller det annars förekommer synnerlig anledning att man genom husrannsakan skall anträffa ett föremål som är underkastat beslag eller vinna annan utredning om brottet (

text: 28 kap. 1 §

text: RB).

text: Beslag och husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (27 kap. 1 § tredje stycket och 28 kap. 3 a § RB).

text: Straffskalan för brott mot

text: upphovsrättslagen

text: är böter eller fängelse i högst två år (

text: 53 § upphovsrättslagen

text: , 1960:729).

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem. Detta innebär bl.a. att det ligger utanför mitt uppdrag att ha synpunkter i fråga om lagligheten av den verksamhet som bedrivs på webbsidan The Pirate Bay och om den rättsliga problematiken kring fildelning. Min utredning har därför i stället i huvudsak kommit att rikta in sig på dels påståendet att tjänstemän i Justitiedepartementet skulle ha utövat påtryckningar på polis och åklagare i den aktuella brottsutredningen, dels det förhållandet att det vid husrannsakningarna kom att beslagtas egendom som tillhörde enskilda eller företag mot vilka inga brottsmisstankar hade riktats.

text: Har polis och åklagare utsatts för påtryckningar i brottsutredningen beträffande The Pirate Bay? I den allmänna debatten i medierna efter razzian mot The Pirate Bay framfördes inte sällan misstanken att det egentliga syftet med beslagen skulle ha varit att, efter påtryckningar från amerikanskt håll via Justitiedepartementet, stänga webbsidan.

text: Exempelvis förekom en uppgift om att polis och åklagare skulle ha ”beordrats” att agera. Det kan i sammanhanget nämnas att dåvarande justitieministern EE anmäldes till riksdagens konstitutionsutskott på grund av misstanke om ministerstyre. Det finns därför skäl att betona att statsråd inte omfattas av JO:s tillsyn och att endast svenska myndigheters handlande kan bli föremål för granskning.

text: Vid min granskning har ett tämligen omfattande material från Justitiedepartementet genomgåtts, bl.a. handlingar om fildelning (rörande The Pirate Bay m.m.) och den svenska delegationens resa till Washington samt även den e-postkorrespondens som förevarit i nu aktuella hänseenden.

text: Den bild som framträder är att främst amerikanska branschorganisationer visat ett betydande intresse av att försöka förmå statsmakterna i Sverige att uppmärksamma frågan om olaglig fildelning och andra angränsande immaterialrättsliga problem. Som exempel kan nämnas att MPA, genom vad som får betecknas som lobbyverksamhet, dels försökt påverka Justitiedepartementet att mera allmänt prioritera dessa frågor, dels genom det tidigare nämnda brevet i mars 2006 försökt förmå DD att påverka polis och åklagares handläggning av gjorda anmälningar mot The Pirate Bay.

text: Lobbyverksamhet måste numera betraktas som en även i vårt land accepterad del av den politiska beslutsprocessen i vid mening. Lobbning syftar till att påverka beslutsfattare och opinionsbildare för att på så sätt medverka till att beslut fattas som är förenliga med exempelvis en viss branschs eller en viss organisations intressen. Det torde också vara allmänt bekant att sådan verksamhet är vanligt förekommande i USA.

text: En skillnad mellan förhållandena i Sverige och dem i flertalet andra länder, av betydelse för bl.a. lobbyverksamheten, är svenska förvaltningsmyndigheters självständighet när det gäller beslut i enskilda ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rör tillämpning av lag. Regeringen, ett statsråd eller en företrädare för Regeringskansliet kan således inte bestämma vilket beslut som polis eller åklagare har att fatta med anledning av en brottsanmälan eller vilka beslut som bör fattas inom ramen för en förundersökning. Jag noterar att DD också framhöll detta i sitt brevsvar till MPA.

text: En annan sak är att regeringen givetvis genom generella föreskrifter kan ge direktiv till förvaltningsmyndigheter, även inom området för myndighetsutövning. Genom bl.a. förslag till lagändringar, ökade anslag eller uttalanden i regleringsbrev kan regeringen styra verksamheten vid de brottsutredande myndigheterna, t.ex. i riktning mot att särskilt prioritera viss brottslighet. – Jag anser vidare att principen om förvaltningsmyndigheternas självständighet inte hindrar att t.ex. polis eller åklagare på begäran lämnar allmän information om en viss brottsutredning till företrädare för ett departement.

text: Jag har inte kunnat finna något stöd i de genomgångna handlingarna för påståendet att tjänstemän i Justitiedepartementet skulle ha försökt påverka polis och åklagares handläggning av brottsutredningen beträffande The Pirate Bay. Naturligtvis kan påtryckningar också ske muntligen. BB och CC har emellertid till JO uppgett att de under handläggningen av ärendet inte från Regeringskansliet eller från någon annan myndighet utsatts för några påtryckningar, eller fått ta emot synpunkter eller önskemål om handläggningen av ärendet. Jag har ingen anledning att betvivla riktigheten av dessa uppgifter. Min slutsats är således att det saknas fog för misstanke om att tjänstemän i Justitiedepartementet skulle ha försökt påverka polis och åklagare i brottsutredningen beträffande The Pirate Bay.

text: Fanns det skäl att ta egendom i beslag i den omfattning som skedde? Jag vill först nämna att BBs beslut att inleda förundersökning och att föranstalta om husrannsakan inte föranleder något uttalande från min sida. Det bör framhållas att dessa beslut grundar sig på bedömningar av om t.ex. misstankegraden har nått upp till en viss erforderlig nivå. Frågorna är således av den arten att de ger visst utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar. – Det kan också redan här nämnas att CC uppgett sig inte känna till att någon utomstående person varit närvarande vid verkställandet av husrannsakningarna. Jag utgår därför från att så inte varit fallet.

text: Vid razzian mot The Pirate Bay genomfördes husrannsakan på ett flertal platser och omfattande beslag gjordes. Det har, som nämnts, uppgetts att bl.a. 186 servrar togs i beslag. Företag och privatpersoner som saknade koppling till eller samröre med The Pirate Bay berövades under viss tid datorstödet för sin verksamhet. Händelsen ledde därför bl.a. till ett flertal polisanmälningar mot polis och åklagare om tjänstefel. I december 2006 beslutade AA att förundersökning om tjänstefel inte skulle inledas. Som skäl för beslutet angavs följande.

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: regleras bl.a. beslag. Enligt 1 § första stycket får egendom som skäligen kan antas äga betydelse för utredningen tas i beslag. Beslag får enligt tredje stycket endast beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Utredningen gäller misstankar om brott mot

text: upphovsrättslagen

text: bestående av fildelning, dvs. hemladdning av upphovsrättsligt skyddade alster, utan medgivande av upphovsrättsinnehavaren. Enligt utredningen är omfattningen av den aktuella fildelningen synnerligen omfattande. Enligt uppgift från målsäganden har hemsidan besökts av ungefär en miljon användare per dag. Verksamheten har pågått i mer än två år och har förorsakat upphovsmännen omfattande ekonomisk skada. Intrången gäller såväl musik som film. Beslagen har varit motiverade med tanke på brottslighetens art och omfattning. Proportionalitetsprincipen utgör därvidlag inget hinder såvitt gäller de misstänkta och deras servrar. Emellertid har även ett stort antal servrar som inte berörs av utredningen tagits i beslag. Andra, ägare eller nyttjare av servrar, kan i varierande grad ha drabbats av skada eller men. Av handlingar i ärendet framgår att åklagaren fått förfrågningar av personer, utanför de misstänktas krets, som drabbats av beslagen. I svar har åklaga ren uttalat att det inte fanns något som hindrade att han tog servrar i beslag, även om ägaren inte var misstänkt för brott, så länge det fanns anledning att anta att servrarna kunde

text: innehålla information av betydelse för utredningen. Justitiekanslern har i ett beslut den 22 januari 2001, dnr

text: , uttalat att särskild försiktighet bör iakttas vid beslag av datorer eftersom sådana beslag kan anses vara av särskilt ingripande natur. JK har uttalat att det alltid bör övervägas om syftet med beslaget kan tillgodoses på annat sätt än att utrustningen tas om hand och avlägsnas från platsen. Alternativt kan innehållet på hårddisken på plats kopieras i sin helhet. Ett stort antal servrar har tagits i beslag efter husrannsakan. Det hade enligt min mening varit svårt, om ens möjligt, att utföra spegelkopiering på flera olika platser av ett så stort antal servrar. Detta hade troligtvis lett till ytterligare men eller skada för ägare och användare av de servrar som inte berördes av brottsmisstanke. Jag anser att åklagaren har gjort en rimlig bedömning utifrån vad han kände till vid beslutet av beslag. De beslagtagna servrarna ägde betydelse för utredningen. Åklagare och polis letade enbart efter filer som är relevanta i fildelningssammanhang. De har försökt minimera de skador och men beslagen orsakat, genom att skyndsamt häva de beslag som inte erfordrats för utredningen. Anmälningsuppgifterna ger inte anledning till antagande att åklagare eller polis har gjort sig skyldiga till tjänstefel eller annat brott som hör under all mänt åtal. Det saknas därför förutsättningar att inleda förundersökning. Jag har inte någon annan uppfattning i fråga om den straffrättsliga bedömningen av händelsen. Det finns däremot skäl att ytterligare något diskutera omfattningen av beslaget och det förhållandet att personer och företag som inte berördes av någon brottsmisstanke i stor utsträckning kom att drabbas av tillslaget.

text: När polis och åklagare i en brottsutredning överväger att vidta tvångsåtgärder måste – vid avvägningen mellan kravet på att det påstådda brottet skall utredas och den enskildes rätt till integritet och rättssäkerhet – hänsyn tas till vissa allmänna principer, t.ex. legalitets-, behovs- och proportionalitetsprinciperna (se närmare om dessa allmänna principer i t.ex. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel s. 18 f.).

text: När det gäller husrannsakan och beslag kommer proportionalitetsprincipen till direkt uttryck i bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: 28 kap. 3 a §

text: och

text: 27 kap. 1 §

text: RB). I bestämmelserna föreskrivs att tvångsåtgärderna endast får beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.

text: Eftersom husrannsakan genomfördes i bl.a. ett webbhotells lokaler hade polis och åklagare att räkna med att exempelvis servrar tillhöriga tredje man fanns i lokalerna. CC har också till JO upplyst att det inför tillslaget diskuterades hur man på plats skulle göra för att kunna skilja ut de servrar som kunde hänföra sig till The Pirate Bay. Enligt honom var det dock svårt att i förväg få fram sådana uppgifter utan att röja att en husrannsakan skulle komma att äga rum. Han har också upplyst att i någon av de lokaler där husrannsakan skedde fick polisen hjälp på plats av en tekniker som kunde peka ut vilka servrar som hade anknytning till The Pirate Bay medan det på andra ställen kunde konstateras att servrarna inte var uppmärkta och att någon samarbetsvillig person inte fanns tillgänglig.

text: Som framgått har Justitiekanslern (JK) uttalat sig i ett ärende rörande beslag av datorutrustning. Enligt JK får beslag, som innebär att datorstödet för en viss

text: verksamhet inte fungerar, anses vara av särskilt ingripande natur och speciellt i de fall då egendomen tillhör andra än den misstänkte. Särskild försiktighet är därför påkallad vid beslag av datorutrustning och det bör alltid övervägas om syftet med beslaget kan tillgodogöras på något annat sätt än genom att utrustningen tas om hand och avlägsnas från platsen (JK:s beslut den 22 januari 2001, dnr

text: ). Jag instämmer i dessa uttalanden.

text: För egen del vill jag särskilt understryka vikten av att polis och åklagare noga vinnlägger sig om att på plats så långt möjligt försöka identifiera de servrar som kan antas innehålla material av betydelse för utredningen om det eller de brott som förundersökningen avser. Man bör ha i åtanke att beslag av t.ex. ett företags centrala datorutrustning kan få betydande negativa konsekvenser för företaget. Å andra sidan är det i vissa situationer i det närmaste ofrånkomligt att utomstående på olika sätt kan komma att drabbas under en brottsutredning, även om målsättningen för de brottsutredande myndigheterna givetvis alltid måste vara att i största möjliga mån undvika detta.

text: Förundersökningsledaren har alltså den grannlaga uppgiften att överväga om skälen för tvångsåtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. I ett fall som det förevarande, då det inte framstod som möjligt att på plats avgöra vilka servrar som skäligen kunde antas ha betydelse för brottsutredningen, hade denne således att ställa sig frågan om utredningen av den misstänkta brottsligheten var av sådan vikt att det var acceptabelt att låta beslagta också sådan egendom som kunde sakna varje intresse för brottsutredningen och vars tillfälliga omhändertagande kunde medföra skada för tredje man.

text: Det hade gjorts gällande att verksamheten på The Pirate Bays webbsida – som pågått under flera års tid – förorsakat ett antal upphovsmän stor skada. Den ännu pågående förundersökningen är omfattande och de anmälda brotten kan sägas avse betydande ekonomiska värden. Mot denna bakgrund finner jag inte tillräckliga skäl att ifrågasätta att egendom togs i beslag i den omfattning som skedde.

text: Det regelverk som omgärdar tvångsmedlet beslag innefattar också en möjlighet för den som drabbas att begära rättens prövning av beslaget. Domstolen har då att pröva om det finns skäl för fortsatt beslag (

text: 27 kap. 6 § första stycket

text: RB). Som framgått skedde också en sådan prövning i något fall.

text: En delvis annan fråga är om det, för att minimera skadan för de företag och enskilda som inte berördes av brottsutredningen, kunde ha varit möjligt att undersöka servrarna på plats i stället för att föra dem till polishuset för närmare undersökning. Enligt CC var detta inte möjligt eftersom servrarna var tekniskt komplicerade. En undersökning på plats hade också ha tagit betydligt längre tid att genomföra. Vidare skulle det, enligt CC, i sådant fall också ha funnits risk för att utomstående kunde ta sig in via Internet och radera filer på servrarna.

text: Jag noterar att även vid en undersökning på plats hade det givetvis varit möjligt att koppla bort servrarna från Internet och någon utomstående hade därefter knappast kunnat påverka deras innehåll. Hur lång tid som behövts för en undersökning av servrarna i bl.a. webbhotellets lokaler måste rimligen åtminstone delvis bero på vilka tekniska och personella resurser som polisen disponerade. Jag har emellertid inte anledning att ifrågasätta uppgiften att en undersökning på plats i det aktuella fallet skulle ha tagit längre tid i anspråk, och finner därför inte skäl att kritisera polis och åklagare för att servrarna fraktades bort för vidare utredning.

text: Det är emellertid givet att ett beslags varaktighet också har betydelse vid bedömningen av om tvångsåtgärden är förenlig med proportionalitetsprincipen. Såvitt kommit fram i ärendet hävde BB mellan den 2 juni och 8 juni 2006 beslagen av de föremål som inte hade något med fildelningen att göra. Även om min granskning visar att BB och polisen haft ambitionen att så snabbt som möjligt sålla bort de för utredningen ointressanta servrarna, anser jag att det, trots allt, kan ifrågasättas om inte denna inledande sållning kunnat ske snabbare än som blev fallet. Det är givet att varje dag som beslagen bestod kunde innebära ett stort avbräck för de utomstående som drabbats av åtgärden. Jag finner dock inte tillräckliga skäl att utreda saken vidare.

text: Avslutande synpunkter Jag har, som framgått, inte funnit anledning att kritisera de befattningshavare som varit föremål för min granskning i detta ärende rörande razzian mot The Pirate Bay.

text: Ärendet visar emellertid på vissa av de svårigheter och problem av såväl rättslig som praktisk natur som är förbundna med utredning av påstådd brottslighet i ITmiljö.

text: Reglerna om beslag tar, enligt

text: 27 kap. 1 §

text: RB, sikte på fysiska föremål (första stycket). Numera finns också en särskild regel som klargör att vad som sägs om föremål också gäller skriftlig handling (andra stycket). Denna regel tillkom eftersom det vid beslag av handlingar normalt inte är handlingen som sådan, utan den information handlingen innehåller, som är av intresse för brottsutredningen. Någon reglering som särskilt tar sikte på information i elektronisk form finns dock inte. Situationen kan beskrivas på det sätt som görs i departementspromemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ): ”Eftersom beslagsreglerna utgår från traditionella informationsbärare, samtidigt som information i allt större utsträckning datorbehandlas och lagras i elektronisk form, har det uppstått en klyfta mellan regelsystemet och verkligheten” (s. 283).

text: Ett antal rättsliga frågor behandlas i den nämnda promemorian, som i huvudsak föranletts av frågan om svenskt tillträde till Europarådets konvention om ITrelaterad brottslighet. I promemorian lämnas vissa förslag för att anpassa reglerna om husrannsakan och beslag till modern teknik och föreslås en ny regel om husrannsakan i IT-miljö. Förslagen är föremål för beredning i Justitiedepartementet.

text: Vid undersökning av datorer kan olika tekniker användas, t.ex. spegelkopiering eller vanlig kopiering (se Gunnel Lindberg, a.a. s. 421 f.). Förfaringssättet att kopiera beslagtaget material, inte endast innehållet i datorer, har diskuterats i olika utredningar om tvångsmedel. I ett beslut den 17 maj 2001 uttalade JK att Justitiedepartementet på nytt borde överväga frågan att lagreglera möjligheterna till kopiering av beslagtaget material (dnr

text: ). I den nyss nämnda departementspromemorian diskuterades saken (se a.a. s. 307 f.). Det konstaterades emellertid att det inte inom ramen för det arbetet lämpade sig att lägga fram regler för kopiering av beslag men att det fanns goda skäl att överväga frågan i annat sammanhang. Jag finner skäl att återigen väcka Justitiedepartementets uppmärksamhet på frågan genom att för kännedom överlämna en kopia av detta beslut dit.

text: När det så gäller den mera praktiska eller tekniska sidan av saken, inger det naturligtvis betydande farhågor att en utredning av påstådd brottslighet i IT-miljö kan, som i fallet The Pirate Bay, drabba även ett stort antal enskilda och företag mot vilka någon brottsmisstanke inte riktats och att gjorda beslag i sådana fall kunnat bestå i upp till en veckas tid. En sådan effekt kan vara en följd av brister i tekniskt kunnande och/eller utrustning eller ha sin grund i otillräckliga personella resurser hos polisen. Det är därför angeläget att polisen vid ingripanden av detta slag avsätter sådana resurser att skador för tredje man undviks, eller i vart fall minimeras.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Grundläggande fri- och rättigheter
Muntlig handläggning/ förhandling
Rätten till domstolsprövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en chefsrådman vid Helsingborgs tingsrätt för att inte ha hållit sammanträde i ett ärende om kontaktförbud

org: jo

sammanfattning: Åklagaren avslog två personers ansökningar om kontaktförbud. De överklagade besluten och begärde att tingsrätten skulle hålla sammanträde. Tingsrätten avslog dock överklagandena på handlingarna. JO konstaterar att det enligt lagen om kontaktförbud finns en ovillkorlig rätt till sammanträde i tingsrätten om en part begär det. Den ansvarige chefsrådmannen kritiseras för att lagen inte följdes. Mot bakgrund av de frågor som ärendet väcker finner JO anledning att skicka en kopia av beslutet till regeringen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA, genom ombudet BB, klagomål mot Helsingborgs tingsrätt med anledning av handläggningen av ett ärende om kontaktförbud. Hon klagade bl.a. på att tingsrätten inte hade hållit ett sammanträde i ärendet trots att hon begärt detta.

type: stycke

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis del av bl.a. åklagarens beslut att inte meddela kontaktförbud, tingsrättens dagboksblad och beslut i ärende nr Ä 1550-21. Av handlingarna framgick i huvudsak följande.

text: AA och en annan person ansökte hos Åklagarmyndigheten om att kontaktförbud skulle meddelas mot nio personer. Den 11 februari 2021 avslog åklagaren deras ansökningar. Som skäl för respektive beslut angav hon följande (motparternas namn är utelämnade):

text: [NN] har inte tidigare lagförts för brott. De uppgifter som lämnats är inte tillräckliga för ett kontaktförbud. AA har, trots uppmaningar via e-post och via sitt ombud, heller inte medverkat till att kompletterande uppgifter skulle kunna tillföras ärendet. Förutsättningar för kontaktförbud är mot denna bakgrund inte uppfyllda.

text: AA och den medsökande överklagade besluten och yrkade att tingsrätten skulle meddela kontaktförbud mot var och en av de nio personerna. De begärde också att tingsrätten skulle hålla sammanträde och förklarade att de avsåg att då lägga fram muntlig och skriftlig bevisning. Vid tingsrätten registrerades nio ärenden som handlades gemensamt.

text: Den 31 mars 2021 avslog tingsrätten (chefsrådmannen CC med nämnd) överklagandena. I skälen för beslutet angavs att tingsrättens samlade bedömning var att det inte fanns anledning att tillåta sökandena att åberopa omfattande kompletterande utredning först i tingsrätten och att det inte fanns anledning att hålla sammanträde i ärendet eller göra ändring i åklagarens beslut.

text: JO uppmanade därefter Helsingborgs tingsrätt att lämna upplysningar om vilka överväganden tingsrätten hade gjort i fråga om behovet av att hålla sammanträde i ärendet och hur dessa överväganden förhöll sig till

text: 19 § lagen (1988:688)

text: om kontaktförbud.

text: Tingsrätten lämnade genom lagmannen DD följande remissvar (bilagor här utelämnade):

text: Ärenden om kontaktförbud regleras i lagen (

text: ) om kontaktförbud. I 14−

text: 22 §§

text: finns särskilda bestämmelser som gäller för rättens prövning. Av

text: 21 § första stycket

text: framgår att övriga regler för handläggningen regleras i lagen (

text: ) om domstolsärenden. Enligt

text: 19 § första stycket

text: lagen om kontaktförbud ska sammanträde inför rätten alltid hållas om någon part begär det. Rätten till sammanträde framstår som ovillkorlig. Bakgrunden till regleringen torde vara att kontaktförbud är en ingripande åtgärd och att ett förbud normalt inte bör meddelas utan att den som åläggs förbudet har beretts tillfälle att framföra sina synpunkter. Rätten till sammanträde framgår också av tingsrättens egna särskilda handläggningsrutiner när det gäller ärenden om kontaktförbud. Enligt dessa rutiner ska sammanträde alltid hållas om någon part begär det. Några undantag från detta anges inte i rutinerna. Jag kan av CC:s yttrande konstatera att han är väl förtrogen med de regler som gäller för sammanträde i nu aktuella fall. Han har i beslutet den 31 mars 2021 redogjort för skälen för sitt och nämndens ställningstagande att inte hålla sammanträde. Tingsrätten har i beslutet den 31 mars 2021 behandlat framför allt tre frågor – fråga om utredningen i tingsrätten, fråga om sammanträde och en materiell prövning av saken. De båda förstnämnda frågorna är ett slag av frågor som vanligtvis bereds innan ärendet tas till slutligt avgörande. En part som åberopar t.ex. förhör med sig själv eller annan person bör ju i god tid före ett avgörande underrättas om att något sammanträde inte kommer att hållas, för att parten ska få möjlighet att föra sin talan på annat sätt. Tingsrätten har vidare inte i själva beslutet, utan endast i skälen, tagit ställning till frågan om sammanträde och ytterligare utredning i tingsrätten. Detta borde ha hanterats bättre. Tingsrätten har i beslutet begränsat sin prövning till den utredning som fanns vid tiden för åklagarens beslut den 11 februari 2021. Detta torde i praktiken vara att likställa med ett beslut om avvisning av bevisning som åberopades först i tingsrätten. Förutsättningarna för detta regleras i

text: 35 kap. 7 § rättegångsbalken

text: 23 § första stycket

text: lagen om domstolsärenden). Det framgår dock inte uttryckligen av tingsrättens beslut att frågan hanterats på detta sätt, vilket det borde ha gjort. Det är inte ovanligt i ärenden av aktuellt slag att ny utredning

text: tillkommer i tingsrätten, och det kan röra sig om såväl muntlig som skriftlig bevisning. Det är i sig inget som medför att sammanträde inte ska hållas, kanske snarare tvärtom för att domstolen med frågor och påpekanden ska kunna avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Enligt 19 § första stycket lagen om kontaktförbud ska sammanträde inför rätten alltid hållas om någon part begär det. Enligt min uppfattning borde tingsrätten därför ha hållit sammanträde när AA begärde detta. Jag kan så här i efterhand bara beklaga att så inte skedde. Tingsrättens handläggningsrutiner för när sammanträde ska hållas är klara och entydiga. De är också kända i domstolen. Jag ser därför inget skäl att förändra tingsrättens rutiner kring detta.

text: Chefsrådmannen CC lämnade följande underyttrande:

text: AA har i två omgångar överklagat ett antal avslagsbeslut avseende kontaktförbud. Jag har fattat tingsrättens slutliga beslut i båda omgångarna. Den första omgången av överklaganden (tingsrättens ärenden Ä 1550-21, Ä 1736-21, Ä 1737-21, Ä 1738-21, Ä 1739-21, Ä 1740-21, Ä 1741-21, Ä 1742-21 och Ä 1743-21) inkom den 3 mars 2021 och avsåg begäran om kontaktförbud mot nio personer. I handläggningen av de ärendena begärde AA att tingsrätten skulle hålla sammanträde. I slutliga beslut den 31 mars 2021 avslogs överklagandena. Också begäran om sammanträde avslogs. Skälen, såväl materiellt som processuellt, anges i protokollet daterat den 31 mars 2021. Tingsrätten hade efter beslutet viss skriftväxling med BB. Beslutet överklagades dock inte. Den andra omgången av överklaganden inkom den 23 april 2021. Denna gång avsåg AA:s begäran 28 personer. Överklagandet hanterades i ett ärende, Ä 2732-21, även om det alltså fanns en lång rad motparter. I slutligt beslut den 29 april 2021 fastställde tingsrätten åklagarens beslut. I ärendet hade AA inte begärt att sammanträde skulle hållas. Skälen till tingsrättens ställningstagande i frågan om behovet av sammanträde framgår av tingsrättens beslut den 31 mars 2021. Jag är väl medveten om att 19 § lagen om kontaktförbud inte innehåller några uttryckliga undantag eller ”ventiler”. En strikt tillämpning av lagens bokstav hade dock medfört att tingsrätten skulle behövt kalla en lång rad motparter till sammanträdet, trots att dessa inte ens hörts under handläggningen hos åklagaren. En sådan handläggning hade riskerat att bli farsartad. Det finns också en uppenbar risk att en sådan tillämpning skulle innebära att tingsrätten aktivt medverkade till att trakassera personer beträffande vilka det var tämligen uppenbart att några kontaktförbud aldrig skulle komma att meddelas. Det måste rimligen, i den praktiska handläggningen av ärenden av förevarande slag med den aktuella partsställningen, finnas ett visst – om än litet – utrymme att undvika att hålla sammanträde vid tingsrätten, trots att part begär det.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Tingsrätten har i sitt remissvar lämnat en redogörelse för relevanta rättsliga bestämmelser och jag hänvisar till den. Som framgått har jag avgränsat min utredning till frågan om sammanträde borde ha hållits i ärendet, varför jag inte kommer att gå in på de övriga delar som tingsrätten har berört.

text: Av utredningen framgår att AA och hennes medpart överklagade åklagarens beslut att avslå deras ansökningar om kontaktförbud. De hade inte hörts under åklagarens handläggning men begärde att vid ett sammanträde i tingsrätten

text: muntligen få lägga fram sina berättelser och annan ny omfattande bevisning. Tingsrätten höll dock inget sammanträde utan avslog överklagandena på handlingarna.

text: I skälen för beslutet angav tingsrätten bl.a. att det skulle strida mot instansordningens princip att låta den grundläggande utredningen i ärendet läggas fram först i tingsrätten och att tingsrätten därför – utan att hålla sammanträde – begränsade sin prövning till frågan om åklagarens beslut var riktiga utifrån den utredning som fanns då. Tingsrätten bedömde att åklagarens beslut framstod som välgrundade och att det inte fanns anledning att ändra dem.

text: Lika med tingsrätten konstaterar jag att det framgår direkt av lagtexten i 19 § lagen om kontaktförbud att ett sammanträde alltid ska hållas inför rätten om någon part begär det. Bestämmelsen gäller för handläggningen i tingsrätten (se

text: NJA 2005 s. 697

text: ). Till skillnad från vad som gäller vid handläggningen av ärenden i allmänhet finns det inte några undantagsregler när domstolen, trots en parts begäran, kan avstå från att hålla ett sammanträde och följaktligen även avslå en begäran om en sådan handläggningsform (jfr 14 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Regleringen innebär alltså att en part i ett ärende om kontaktförbud har en ovillkorlig rätt till sammanträde inför tingsrätten, om ett sådant begärs, även om talan är uppenbart ogrundad eller om det enligt domstolen skulle framstå som helt obehövligt.

text: När den ursprungliga lagen om besöksförbud infördes motiverades den ovillkorliga rätten till sammanträde främst med att ett sådant förbud är en ingripande åtgärd som inte bör meddelas utan att den som åläggs det har fått tillfälle att framföra sina synpunkter. I förarbetena uttalades också att det för att domstolen ska få ett fullgott underlag för sin bedömning är värdefullt om parterna, i den mån de vill, muntligen får lägga fram sina synpunkter på ett eventuellt förbud. (Se

text: prop. 1987/88:137 s. 31

text: .) Det är således inte endast den som ett förbud riktas mot som kan ha ett intresse av att få lägga fram sin sak muntligt utan samma rättighet har den som ansökt om, som det numera heter, kontaktförbud.

text: När AA och hennes medpart begärde att muntligen få lägga fram sin sak skulle tingsrätten ha hållit ett sammanträde innan ärendet avgjordes. CC ska kritiseras för detta.

text: Av Högsta domstolens avgörande

text: NJA 2020 s. 1061

text: framgår att en prövning av ett beslut om kontaktförbud måste anses angå den berördes civila rättigheter och skyldigheter i den betydelse som avses i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: , under förutsättning att det är frågan om en reell och seriös tvist. Det är enligt min mening självklart att den enskilde då ska ha rätt till domstolsprövning. Däremot väcker det här ärendet frågan om den rätten ska innefatta en ovillkorlig rätt till sammanträde i tingsrätten samt om den skillnad i detta avseende som finns mellan lagen om kontaktförbud och lagen om domstolsärenden är sakligt

text: motiverad. Jag finner därför anledning att översända en kopia av mitt beslut till regeringen för kännedom. Det som i övrigt förekommit ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Omhändertagande Verkställighet

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, om häktets agerande med anledning av att tingsrätten i en dom hävt häktningen avseende en intagen och utformat ett förordnande om omedelbart omhändertagande av honom på ett felaktigt sätt

sammanfattning: I en dom beslutade tingsrätten att häva häktningen avseende en person som var intagen i häktet Sollentuna. Tingsrätten förordnade vidare att den dömde skulle vara omhändertagen med stöd av 28 kap. 6 b § brottsbalken till dess att han överförts till viss frivårdsmyndighet i stället för, rätteligen, till vårdgivaren. Häktet beslutade att inte överlämna den dömde till frivården, utan upprättade kontakt med vårdgivaren, som hämtade den dömde dagen därpå. Mot bakgrund av vad som framkommit om omständigheterna finner chefsJO inte anledning att kritisera häktet. I en anmälan, som kom in till JO den 12 januari 2012, klagade AA på att han på grund av häktets agerande varit frihetsberövad längre än nödvändigt. Han anförde i huvudsak följande.

text: Han frihetsberövades den 25 oktober 2011. Fredagen den 2 december 2011 dömdes han av Solna tingsrätt till skyddstillsyn med kontraktsvård (vistelse i familjehem). På huvudförhandlingens sista dag – fredagen den 2 december – lovade hans handläggare från frivården Sollentuna att hon skulle se till att han kom till familjehemmet. Efter slutpläderingarna hade rätten ett annat åtagande och han fick återvända till häktet i avvaktan på tingsrättens dom. Samma dag hävde tingsrätten häktningen och beslutade att han skulle vara omhändertagen till dess att han överförts till frivården Sollentuna. Dagen därpå – lördagen den 3 december 2011 – fick han veta att fax från domstolen kommit till frivården Sollentuna klockan 16.00 på fredagen. Frivårdshandläggaren hade därefter talat med personal på häktet i omgångar, men dessa hade vägrat att släppa ut honom till frivården. Planeringen för resan till familjehemmet föll i och med detta och han blev kvar i häktet till klockan 15.00 på lördagen, då han släpptes ut till vårdgivaren Skyddsvärnet. Istället för att åka bil till familjehemmet fick han åka kommunalt, utan jacka.

text: Till sin anmälan bifogade AA kopia av ett domsbevis i Solna tingsrätts mål B 8228-11. Av domsbeviset – som är daterat den 2 december 2011 – framgår bl.a. att påföljden för AA bestämts till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan. Som särskild föreskrift anges bl.a. att AA ska följa den behandlingsplan som har

text: bifogats domen, domsbilaga 3. Under rubriken ”Häktning” anges följande. Häktningsbeslutet hävs. AA ska omedelbart omhändertas med stöd av

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: till dess att han överförts till frivården Sollentuna. Omhändertagandet får inte pågå längre än en vecka.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Kriminalvården, frivården Sollentuna och häktet Sollentuna. Vid samtal med kriminalvårdschefen BB, häktet Sollentuna, framkom i huvudsak följande.

text: Efter kontorstid fredagen den 2 december 2011 blev hon uppringd av kriminalvårdsinspektören CC, som tjänstgjorde som kriminalvårdschef i beredskap den aktuella kvällen. CC berättade att en frivårdsinspektör påstridigt hävdade att hon skulle ta med sig en intagen från häktet. BB förhörde sig om omständigheterna och fick klart för sig att häktet inte hade fått något domsbevis eller annan information från domstolen med innebörd att den intagne inte längre skulle vara kvar i häktet. Eftersom det var efter kontorstid kunde häktet inte kontakta Solna tingsrätt för att utreda frågan. BB meddelade att den intagne inte kunde släppas till frivårdsinspektören under dessa förhållanden. Under fredagskvällen ringde CC till det familjehem som den intagne enligt uppgift skulle överföras till. Familjehemmet kände inte till att den intagne skulle komma dit under fredagskvällen. Under lördagen löstes problemet så att vårdgivaren hämtade den intagne från häktet. Hennes uppfattning är att häktet verkställt domstolens beslut så snart häktet haft tillräckligt underlag för det och kunnat etablera kontakt med vårdgivaren.

text: Från Solna tingsrätt inhämtades och granskades handlingar avseende mål B 8228-11. Av en utskrift av dagboksbladet framgår att domstolen den 2 december

text: 2011 faxat domsbevis till frivården och häktet Sollentuna. Vidare framgår att domstolen kontrollringt häktet för att bekräfta mottagandet.

text: Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad som anförts i AA:s anmälan. Kriminalvården anmodades även att bemöta den uppgift om expediering av domsbevis och kontroll av mottagandet som framgår av Solna tingsrätts dagboksblad i mål B 8228-11.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, genom generaldirektören DD, följande.

text: Bakgrund

text: Av anmälan framgår att AA anser att han suttit olaga frihetsberövad i nästan ett dygn. Enligt anmälan lovade handläggaren på frivården Sollentuna på rättegångens sista dag (den 2 december), på fråga både från åklagarens och AA:s advokat, att hon skulle se till att AA kom till familjehemmet efter rättegången om han dömdes till kontraktsvård. Efter pläderingarna hade rätten ett annat åtagande och därför beslutades att häktningen skulle hävas men att AA skulle vara fortsatt omhändertagen i avvaktan på beslut/dom. Han kördes tillbaka till häktet Sollentuna och frivårdshandläggaren åkte tillbaka till frivården, som är belägen i samma byggnad som häktet, för att invänta fax från domstolen. AA har i efterhand fått veta att fax från domstolen till frivården kom kl. 16.00 och att hans frivårdshandläggare talade med personalen på häktet i omgångar, men de vägrade att släppa honom till frivården. Detta trots att det tydligt och klart framgick att det var just frivården som han skulle överföras till. All planering med skjuts och

text: annat praktiskt föll. Han blev kvar på häktet till dagen efter, dvs. lördagen den 3 december kl. 15.00 då han släpptes ut till vårdgivaren (Skyddsvärnet) som överlämnade honom till frivården för resa till familjehemmet.

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter angående sakförhållandena har inhämtats från region Stockholm. Av utredningen har bl.a. följande framkommit. Av dom meddelad av Solna tingsrätt den 2 december 2011, mål nr B 8228-11, framgår att AA varit frihetsberövad såsom häktad eftersom det förelegat risk för fortsatt brottslighet. Denna risk bedömdes fortfarande föreligga, men med hänsyn till den påföljd AA dömts till skulle han i stället omhändertas med stöd av

text: 28 kap. 6 b §

text: BrB (

text: brottsbalken

text: , JO:s anm.). Påföljden bestämdes till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan, att häktningsbeslutet hävdes samt att AA omedelbart skulle omhändertas med stöd av

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: till dess han överförts till frivården Sollentuna. Omhändertagandet fick inte pågå längre än en vecka. Frivårdsinspektören EE hade upprättat AA:s behandlingsplan. Hon var även närvarande vid huvudförhandlingen. Enligt egen uppgift så lovade hon rätten att om AA dömdes till kontraktsvård skulle hon överlämna honom till familjehemmet. EE hade inte förankrat sin avsikt att åka ensam med AA till familjehemmet hos ansvarig kriminalvårdsinspektör. Under hela vistelsen i häktet var det förstärkt bevakning vid öppning till AA. Kl. 16.08 den 2 december 2011 inkom fax från Solna tingsrätt till frivården Sollentuna med domsbevis med uppgifter som ovan. Häktet hade också fått domsbeviset faxat till sig. Kriminalvårdschef BB:s avsikt (se JO:s aktbilaga 4 [tjänsteanteckning från samtalet med BB, JO:s anm.]) var att förklara att det av domsbeviset inte framgick att den intagne inte skulle vara kvar på häktet. Enligt domsbeviset skulle nämligen den dömde vara omhändertagen enligt

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: , dvs. till dess han överförts till det behandlingshem eller den vårdgivare som anges i behandlingsplanen. Häktet hade i det läget inte tillgång till någon behandlingsplan för AA och hade således inte kännedom om vilket behandlings- eller familjehem den dömde skulle överföras till. Eftersom det var efter kontorstid kunde häktet inte heller få klarhet från Solna tingsrätt om vad de avsåg med formuleringen om att den intagne skulle vara omhändertagen ”till dess att han överförts till frivården Sollentuna”.

text: Efter kontakt med regionjurist beslutade häktet att inte lämna ut AA till frivården, utan försökte istället få fram behandlingsplanen för att kunna kontakta vårdgivaren. Häktet meddelade EE att häktet skulle kontakta familjehemmet och höra om de kunde hämta AA under helgen alternativt att AA skulle transportanmälas till måndagen. Först senare på kvällen den 2 december 2011, ca kl. 19.30, erhöll det vakthavande befälet behandlingsplanen. Han kontaktade då Skyddsvärnet, FF, som skulle ta sig an ärendet samma kväll eller dagen därpå. FF uppgav att hon inte kände till att AA skulle dömas den aktuella dagen men sa att man kände AA sedan tidigare och att allt var planerat. Häktet lämnade ut AA till FF på lördagen.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: får i fall som avses i 6 a § rätten förordna att den dömde, om han är häktad i målet, i stället skall omhändertas till dess han överförts till det behandlingshem eller den vårdgivare som anges i behandlingsplanen. Omhändertagandet får inte pågå längre än en vecka. Av förarbetena till

text: brottsbalken

text: prop. 1991/92:109

text: ) framgår att möjligheten att besluta om omhändertagande är begränsad till de fall där den dömde är häktad och den planerade vården förutsätter ett boende hos vårdgivaren, t.ex. i ett behandlingshem

text: eller ett familjehem. Strävan bör alltid vara att den kontraktsvårdsdömde ska kunna tas emot av vårdgivaren direkt efter domen. Omhändertagande bör ske endast i undantagsfall när det av trängande skäl inte är möjligt att omedelbart ta emot den dömde och det dessutom finns en påtaglig risk att den dömde inte kommer att inställa sig om han inte blir omhändertagen. Huvudregeln ska vara att även häktade förs direkt från förhandlingen till vårdgivaren när dom avkunnas omedelbart i anslutning till huvudförhandlingen. Beslutet om omhändertagande upphör automatiskt när den dömde tas emot av vårdgivaren. I beslutet om omhändertagande bör domstolen därför anmärka att omhändertagandet upphör när vårdgivaren tar emot den dömde samt ange det definitiva slutdatumet för omhändertagandet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Bestämmelsen i 28 kap. 6 b§

text: brottsbalken

text: avser omhändertagande till dess överföring skett till det behandlingshem eller den vårdgivare som anges i behandlingsplanen. I förarbetena anges att domstolen i beslutet om omhändertagande bör anmärka att omhändertagandet upphör när vårdgivaren tar emot den dömde samt ange det definitiva slutdatumet för omhändertagandet. Tingsrätten förordnade dock i sin dom att AA med stöd av denna bestämmelse skulle omhändertas till dess han överförts till frivården Sollentuna, något som bestämmelsen enligt Kriminalvårdens bedömning inte lämnar utrymme för. Oavsett om frivårdsinspektören på fråga hade åtagit sig att skjutsa AA till familjehemmet, borde således tingsrätten inte ha förordnat på angivet sätt. Genom förordnandet försattes såväl frivårdsinspektören som häktet i en besvärlig situation. Kriminalvården anser att det mot denna bakgrund inte finns anledning att kritisera häktet för att man inte överlämnade den dömde till frivården, utan avvaktade till dess man hade tillgång till behandlingsplanen och kunde kontakta vårdgivaren. - - -

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för innehållet i

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: Av utredningen framgår att häktet Sollentuna inte överlämnade AA till frivården, såsom tingsrätten förordnat. I stället vidtog häktet åtgärder för att få tillgång till behandlingsplanen, kontaktade vårdgivaren och överlämnade AA till vårdgivaren dagen därpå.

text: En av Kriminalvårdens centrala uppgifter är att verkställa domstolars beslut och domar. Utgångspunkten för ett häkte måste således vara att en domstols domslut ska följas, utan att lagligheten i domslutet prövas av häktet. Det kan konstateras att förordnandet om omedelbart omhändertagande av AA inte stod i överensstämmelse med bestämmelsen i

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: . Domstolens sätt att utforma förordnandet om omhändertagande av AA gjorde det mycket svårt för häktet att verkställa detsamma. Exempelvis uppstod rimligtvis frågan om till vem vid frivården som AA skulle överlämnas. Av utredningen framgår att frivårdsinspektören EE inte hos ansvarig kriminalvårdsinspektör hade förankrat sin avsikt att åka ensam med AA till familjehemmet. Mot bakgrund av vad som framkommit om omständigheterna vid det aktuella tillfället – bland annat att situationen uppstått

text: efter kontorstid – finner jag inte anledning att rikta någon kritik mot häktet för underlåtenheten att verkställa domslutet enligt dess bokstav.

text: Med anledning av vad som framkommit vid utredningen av detta ärende beslutade justitieombudsmannen Lars Lindström den 11 juni 2012 att i ett särskilt initiativärende ta upp Solna tingsrätts utformning av domslutet i den aktuella brottmålsdomen m.m. till granskning (dnr 3281-2012). Beslut i det ärendet har meddelats denna dag.

text: Ärendet avslutas.