avgjordAv: Mats Melin

title: Anmälan mot Inskrivningsmyndigheten i Norrtälje med anledning av handläggningen av ett lagfartsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Hyresgästföreningen Region Stockholm, genom AA, klagomål mot Inskrivningsmyndigheten i Norrtälje.

text: Hyresgästföreningen gjorde gällande att inskrivningsmyndigheten förfarit felaktigt när den beslutade att bevilja Bostadsrättsföreningen Åby Park lagfart på fastigheterna Vallentuna Vallentuna-Åby XX i Vallentuna kommun trots att hyresgästföreningen i ett antal skrivelser till myndigheten hade påtalat att det fanns skäl att avvakta med att bifalla lagfartsansökan eftersom en ansökan om klander av föreningsstämmans beslut skulle lämnas in till tingsrätten.

text: Utredning

text: Handlingar i inskrivningsmyndighetens akt nr 03/52117 angående lagfart och akt nr 03/45526, 03/51399 och 03/51677 angående avvisning av begäran om anteckning att hinder mot lagfart förelåg infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från gruppchefen BB vid inskrivningsmyndigheten. Följande framkom.

text: Vid en extra föreningsstämma den 19 oktober 2003 beslutade Bostadsrättsföreningen Åby Park att förvärva fastigheterna Vallentuna Vallentuna-Åby XX för ombildning av hyresrätt till bostadsrätt. Bostadsrättsföreningen förvärvade därefter fastigheterna den 19 december 2003.

text: CC, boende och medlem i bostadsrättsföreningen, begärde i skrivelser som kom in till inskrivningsmyndigheten den 12 november 2003, den 18 december 2003, den 19 december 2003, den 22 december 2003, den 29 december 2003 och den 2 januari 2004, att myndigheten skulle anteckna hinder mot att bevilja bostadsrättsföreningen lagfart på fastigheterna. Till stöd för sin begäran uppgav han att röstningen vid föreningsstämman där beslut om förvärv av fastigheterna hade fattats inte hade skett på ett korrekt sätt varför förvärvet var ogiltigt. En klandertalan skulle väckas vid domstol.

text: Inskrivningsmyndigheten avvisade den 12 november 2003 CC:s samma dag gjorda begäran om anteckning och angav som skäl att stöd för att göra en anteckning om hinder mot ny lagfart saknades såvida inte underrättelse skedde från den tingsrätt vid vilken talan väckts (akt nr 03/45526). Ett likalydande beslut meddelades bl.a. den 19 december (akt nr 03/51399).

text: Bostadsrättsföreningen inkom den 23 december 2003 med en lagfartsansökan som beviljades samma inskrivningsdag. På grund av balansläget handlades emellertid ansökan rent faktiskt den 8 januari 2004.

text: På CC:s begäran om anteckning som kom in till inskrivningsmyndigheten den 2 januari 2004 (akt nr 03/52117) hade en handläggare vid myndigheten antecknat ”Har talat med DD (CC:s ombud; JO:s anm.) 2 ggr per tel. och meddelat att anteckning inte kan ske. Se avvisningsbeslut i 3 omgångar! Har 040108 talat med Hyresgästfören. och info. att lagfart beviljas och att ”TVIST” kommer att antecknas om kopia av stämningsansökan inkommer från Södra Rosl. TR.”.

text: Den 30 december 2003 gav CC in en ansökan om stämning mot bostadsrättsföreningen avseende klander av föreningsstämmans beslut att förvärva de aktuella fastigheterna till Södra Roslags tingsrätt.

text: Ärendet remitterades till Norrtälje tingsrätt som anmodades att lämna upplysningar om inskrivningsmyndighetens handläggning av lagfartsärendet, varvid det särskilt skulle anges om det med anledning av de uppgifter som hyresgästföreningen lämnade bl.a. i ansökningarna om anteckning, övervägdes att inhämta yttrande eller vidta någon annan åtgärd innan lagfart beviljades.

text: Tingsrätten kom in med ett remissvar i vilket följande anfördes.

text: Hyresgästföreningen Region Stockholm (Hyresgästföreningen) ansökte den 12 november 2003 såsom ombud för en medlem i Bostadsrättsföreningen Åby Park om anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel av att hinder förelåg för bifall till en lagfartsansökan av bostadsrättsföreningen avseende fastigheterna Vallentuna XX. IM avvisade ansökningen med hänvisning till att lagligt stöd för den begärda åtgärden saknades (

text: 19 kap 29 §

text: och

text: 12 § 3 p

text: jordabalken

text: ) (aktnr 45526/03). Motsvarande ansökningar om anteckning gjordes av Hyresgästföreningen för samma huvudmans räkning den 18, 19 och 29 december 2003. Även dessa ansökningar avvisades på nyssnämnda skäl (aktnr 51399/03). På inskrivningsdagen den 23 december 2003 – som på grund av då rådande balansläge handlades den 8 januari 2004 – beviljades bostadsrättsföreningen lagfart i enlighet med en ansökan som inkommit till IM den 23 december 2003 (aktnr 52117/03). Samtliga dessa beslut fattades av BB som är gruppchef i grupp 2, dvs. den IM-grupp som handlägger IM-ärenden hänförliga till bl.a. Vallentuna kommun. BB är jurist och har mycket lång och omfattande erfarenhet av IM-arbete. Fram till omorganisationen av IM-verksamheten i landet år 2001 tjänstgjorde han vid Södra Roslags tingsrätts IM. Beträffande lagfartsärendet har BB uppgett följande. I anledning av ansökningarna om anteckning om hinder hade han flera telefonkontakter med den tjänsteman hos Hyresgästföreningen som gett in ansökningarna och förklarade att någon anteckning inte kunde göras, innan IM fått uppgift om att talan hade väckts vid domstol angående fastighetsöverlåtelsen. När sedan bostadsrättsföreningens lagfartsansökan kommit in och denna uppfyllde de formella kraven för lagfart – samt besked om inledd rättegång fortfarande inte förelåg – beviljades ansökningen. Någon

text: kommunicering med tillämpning av

text: 19 kap 16 § jordabalken

text: föregick inte lagfartsbeslutet. BB ansåg att han vid kontakterna med Hyresgästföreningens tjänsteman hade klargjort vad som krävdes för att hindra att lagfart beviljades om de formella lagfartskraven var uppfyllda. Från Hyresgästföreningens sida begärde man inte heller att få yttra sig över en lagfartsansökan från bostadsrättsföreningen. Enligt tingsrättens bedömning kan det i detta lagfartsärende i och för sig anses ha funnits skäl att kommunicera bostadsrättsföreningens ansökan med den föreningsmedlem som ansökt om anteckning av hinder. Emellertid hade man från ombudets, Hyresgästföreningen, sida inte framställt något sådant önskemål. Med den sakkunskap som Hyresgästföreningen med fog kan antas ha i fråga om lagstiftningen och hanteringen av sådana här ärenden kan BB knappast lastas för att han beviljade den formellt sett riktiga ansökningen från bostadsrättsföreningen på det sätt som skedde. Tilläggas kan att en medlem i bostadsrättsföreningen som var missnöjd med lagfartsbeslutet hade kunnat överklaga detta. Något överklagande skedde emellertid inte. Avslutningsvis kan nämnas att antalet ärenden som handlades av IM i Norrtälje år 2003 uppgick till ca 220 000 och att grupp 2 handlade mer än 50 000 av den totala ärendemängden. Det stora ärendeantalet i förening med IM:s strävan efter korta handläggningstider medför att arbetet ofta bedrivs under stark tidspress. IM:s organisation och arbetsrutiner är dock enligt tingsrättens mening så utformade att ärendena handläggs både snabbt och rättssäkert. Hyresgästföreningen kommenterade remissvaret.

text: Därefter infordrades dagboksblad och en handling med rubriken ”Anmälan” i Södra Roslags tingsrätts mål T 4418-03. Muntliga upplysningar inhämtades också från rådmannen EE vid tingsrätten. Följande framkom.

text: Den 30 december 2003 inkom CC:s stämningsansökan som angavs gälla klander av köpstämma till tingsrätten. Han förelades den 15 januari 2004 att betala ansökningsavgift. Sedan denna erlagts utfärdade tingsrätten stämning i början av februari 2004. Stämningsansökan skickades den 5 april 2004 per telefax till inskrivningsmyndigheten. I en skrivelse benämnd anmälan underrättade EE den 15 april 2004 inskrivningsmyndigheten om den väckta talan.

text: EE upplyste att tingsrätten numera är organiserad så att målen inte längre lottades på rotlar utan på större enheter. På varje enhet tjänstgör flera domare. Hon kände inte till varför inte anmälan till inskrivningsmyndigheten skickades i samband med att talan väcktes. Hon skickade anmälan så snart hon fick kännedom om målet.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om handläggningen av inskrivningsärenden m.m. finns i

text: 19 kap.

text: jordabalken

text: (JB). Inskrivningsärenden är bl.a. ärenden om lagfart och om anteckning enligt 29 och 30 §§ i kapitlet (

text: 19 kap. 2 §

text: JB).

text: Vid prövningen av en lagfartsansökan grundas avgörandet på en i huvudsak formell granskning av de ingivna handlingarna. Inskrivningsmyndigheten får som regel utgå från de förhållanden som framgår av dessa (se

text: NJA 1982 s. 773

text: ). Även om utgångspunkten är denna, kan i vissa fall ändå en materiell prövning göras (Folke Grauers, Fastighetsköp, 17:e uppl., s. 21).

text: I

text: 19 kap. 16 §

text: JB finns bestämmelser om ett speciellt utredningsförfarande. Där föreskrivs bl.a. att om det på grund av någon särskild omständighet finns anledning

text: att anta att det förvärv som sökanden åberopar är ogiltigt eller inte kan göras gällande eller att den sökta åtgärden på annat sätt skulle kränka någon annans rätt, skall inskrivningsmyndigheten ge den vars rätt berörs tillfälle att yttra sig skriftligen. I samband med detta får även sökanden eller annan ges tillfälle att yttra sig skriftligen. Om det behövs skall inskrivningsmyndigheten hålla ett sammanträde. Om inskrivningsmyndigheten finner att det råder tvist om sökandens rätt, får myndigheten förelägga sökanden att inom viss tid väcka talan vid domstol. Följer sökanden inte föreläggandet, får inskrivningsmyndigheten avvisa ansökan.

text: Bestämmelsen tillkom för att uppnå ökade garantier för att gjorda inskrivningar står i överensstämmelse med det materiella rättsläget. Det underströks dock att det måste förekomma någon särskild omständighet för att inskrivningsmyndigheten skall ingripa. Som exempel på sådana fall där ett ingripande borde ske angavs det fallet att den handling som åberopas till stöd för ansökan företer påtagliga tecken på att vara förfalskad eller att det finns anledning att anta att en överlåtare var omyndig eller försatt i konkurs när överlåtelsen skedde (

text: prop. 1970:20

text: , del B, s. 518).

text: I Domstolsverkets handbok om inskrivning anges att förfarandet enligt

text: 19 kap. 16 §

text: JB inleds genom att inskrivningsmyndigheten bereder den vars rätt berörs tillfälle att inom viss tid yttra sig i ärendet. Samtidigt meddelas ett uppskovsbeslut enligt

text: 19 kap. 14 §

text: JB. När tiden för yttrande gått ut får inskrivningsmyndigheten ta ställning till den fortsatta handläggningen. Yttrandet kan medföra att sammanträde måste hållas. Det kan också resultera i att ärendet skjuts upp på nytt enligt

text: 19 kap. 14 §

text: JB, samtidigt som sökanden föreläggs att väcka talan i domstol.

text: I handboken anges även att inskrivningsmyndighetens prövning är av formell natur och att besluten skall grunda sig på de handlingar som getts in i respektive ärende och de uppgifter som finns tillgängliga i fastighetsregistret på den inskrivningsdagen och som berör den aktuella fastigheten i ärendet. Eventuella varningar, som görs i ett s.k. varningsbrev, om att någon försöker att söka lagfart på ett misstänkt ogiltigt förvärv är något som inskrivningsmyndigheten inte lagligen behöver bevaka innan ett lagfartsärende avgörs. Till stöd för detta hänvisas i handboken till Hovrättens för Västra Sverige beslut den 13 maj 2004 i mål Ö 2000-03.

text: Enligt

text: 19 kap. 29 § första stycket 3

text: JB skall inskrivningsmyndigheten i fastighetsregistrets inskrivningsdel bl.a. anteckna uppgift om att talan har väckts om hävning eller återgång av förvärv av fast egendom. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att anteckning skall göras när anmälan, bevis eller utdelningslängd som utvisar förhållandet har kommit in till inskrivningsmyndigheten. Domstol skall enligt tredje stycket genast till inskrivningsmyndigheten anmäla sådana förhållanden som avses i första stycket 3-5.

text: I

text: 9 kap. 19 § bostadsrättslagen (1991:614)

text: föreskrivs att en bostadsrättsförenings beslut att förvärva ett hus för ombildning av hyresrätt till bostadsrätt skall fattas på en föreningsstämma. För att beslutet skall vara giltigt krävs bl.a. att hyresgästerna i minst två tredjedelar av de uthyrda lägenheterna som omfattas av förvärvet har gått med på beslutet. Dessa hyresgäster skall vara medlemmar i bostadsrättsföreningen.

text: Enligt

text: 9 kap. 21 § samma lag

text: är ett beslut om förvärv i strid med bl.a. nyss nämnda krav ogiltigt. Detta gäller dock inte om förvärv ändå skett enligt beslutet och lagfart har meddelats.

text: När en regel med samma sakliga innehåll som

text: 9 kap. 21 § bostadsrättslagen

text: infördes år 1982 anfördes bl.a. att ogiltighetspåföljden motiveras av det inte kan anses tillräckligt med en möjlighet att klandra föreningsstämmobeslutet och att påföljden skall beaktas av inskrivningsmyndigheten när lagfart söks på föreningens förvärv (se

text: 20 kap. 6 § 9

text: JB; numera p. 10, JO:s anm.). Bestämmelsen om att lagfart läker ogiltigheten är motiverad av rättssäkerhetsskäl och tar sikte på det fallet att lagfart på grund av förbiseende meddelas trots ogiltigheten (

text: prop. 1981/82:169 s. 90

text: f.).

text: I Håkan Julius m.fl.

text: Bostadsrättslagen

text: , En kommentar, anförs också att det i och för sig inte är något som hindrar att beslut på föreningsstämman klandras på vanligt sätt (se

text: 9 kap. 14 §

text: ). Detta har dock inte ansetts tillräckligt utan de ogiltighetspåföljder som ställts upp i bestämmelsen skall beaktas av inskrivningsmyndigheten när lagfart söks på föreningens förvärv. Av

text: 20 kap. 6 § 10

text: JB framgår nämligen att en lagfartsansökan skall avslås av inskrivningsmyndigheten om det är uppenbart att förvärvet är ogiltigt (3:e uppl., 2005, s. 343).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att bostadsrättsföreningen den 23 december 2003 ansökte om lagfart på sitt förvärv och att denna beviljades samma inskrivningsdag. På grund av då rådande balansläge ägde den faktiska handläggningen emellertid rum den 8 januari 2004.

text: CC hade vid upprepade tillfällen hos inskrivningsmyndigheten ansökt om anteckning av hinder mot att bostadsrättsföreningen skulle beviljas lagfart för fastigheterna. Den första ansökan avvisades den 12 november 2003 på den grunden att det saknades lagligt stöd för att bifalla den. Därefter meddelades på samma grund ytterligare avvisningsbeslut den 19 och den 22 december 2003. På en ansökan om anteckning som inkom den 2 januari 2004 noterades att en handläggare vid inskrivningsmyndigheten hade talat med CC:s ombud vid ett par tillfällen och meddelat att anteckning inte kunde ske och även vid ett telefonsamtal den 8 januari 2004 informerat bl.a. om att anteckning kommer att ske om en kopia av stämningsansökan inkommer från tingsrätten.

text: Av

text: 19 kap. 29 §

text: JB följer att i fastighetsregistrets inskrivningsdel skall antecknas dels vissa särskilt angivna förhållanden (p. 1-9), dels annan uppgift då så föreskrivs i lag eller annan författning (p. 10). Anteckning om hinder för lagfart får följaktligen endast ske när det är uttryckligen medgivet i författning (jfr

text: NJA 1976 s. 76

text: ). I det aktuella fallet kunde anteckning ske endast om tingsrätt anmälde att sådan talan som avses i

text: 19 kap. 29 § 3

text: JB hade väckts. CC:s ansökningar kunde således, som inskrivningsmyndigheten också angett i sina beslut, inte föranleda någon anteckning. Detta fick hyresgästföreningen, som ombud för CC, besked om redan i ett beslut den 12 november 2003.

text: Trots detta besked gavs ytterligare ett flertal ansökningar in till inskrivningsmyndigheten. Hyresgästföreningen har förklarat detta med att det var okänt när ansökan om lagfart skulle inlämnas och anfört att det genom detta förfarande måste ha stått klart för inskrivningsmyndigheten att hyresgästföreningen för sin huvudmans räkning önskade kommunikation i ärendet.

text: Inskrivningsmyndighetens verksamhet är av masshanteringskaraktär och avgörandena grundas som huvudregel på en formell granskning av ärendena. Jag noterar att de omständigheter som CC i sina ansökningar till inskrivningsmyndigheten angav till stöd för sitt påstående om att föreningens beslut att förvärva fastigheterna var ogiltigt inte synes ha framgått av de handlingar som föreningen gav in i samband med sin ansökan om lagfart. Vid en formell granskning i lagfartsärendet förefaller det således inte ha funnits grund för att med tillämpning av reglerna i

text: 20 kap. 6 §

text: JB avslå ansökan.

text: Frågan är då om inskrivningsmyndigheten, i en situation som den förevarande, kan anses ha haft en längre gående skyldighet att kontrollera förvärvet. En bostadsrättsförenings beslut att förvärva en fastighet är, som tidigare redovisats, ogiltigt bl.a. om de krav som ställs upp i

text: 9 kap. 19 § bostadsrättslagen

text: inte uppfyllts och det uttalades, när regeln infördes, att ogiltighetspåföljden skall beaktas av inskrivningsmyndigheten när lagfart söks. Någon särskild regel för inskrivningsmyndighetens handläggning av förvärv av detta slag infördes emellertid inte. En bostadsrättsförenings ansökan om lagfart skall således handläggas enligt de regler som gäller för lagfartsärenden i allmänhet.

text: Det finns, som framgått, föreskrifter om ett särskilt utredningsförfarande i

text: 19 kap. 16 §

text: JB. Av bestämmelsen i paragrafens första stycke följer att inskrivningsmyndigheten självmant, ex officio, skall ge den vars rätt berörs tillfälle att yttra sig om det på grund av någon särskild omständighet finns anledning att anta bl.a. att det förvärv som sökanden åberopar är ogiltigt. Bestämmelsen har, som också tidigare nämnts, tillkommit för att uppnå ökade garantier för att gjorda inskrivningar står i överensstämmelse med det materiella rättsläget.

text: Vid flera tillfällen före inskrivningsdagen den 23 december 2003 hade CC ansökt om anteckning av att hinder förelåg mot att bevilja lagfart för det aktuella förvärvet. Ansökningarna kunde inte bifallas. Beslut i dessa ärenden synes ha fattats på inskrivningsdag som inträffade innan bostadsrättsföreningens ansökan om lagfart gavs in. Det förefaller emellertid som om den ansökan från CC som kom in den 2 januari 2004 kan ha förts till akten i lagfartsärendet (jfr

text: 19 kap. 9 § andra stycket

text: JB). Oavsett hur därmed må förhålla sig har tingsrätten uppgett att samtliga beslut, i fråga om såväl anteckning av hinder som beviljande av lagfart, fattats av en och samma befattningshavare vid inskrivningsmyndigheten. Det bör därför ha varit känt för denne att en hyresgäst gjort gällande att föreningsstämmans beslut om förvärv på visst angivet sätt stod i strid med kraven i

text: 9 kap. 19 § bostadsrättslagen

text: och därmed var ogiltigt.

text: Om inskrivningsmyndigheten, trots verksamhetens karaktär av masshantering, har kännedom om att ett enskilt förvärv påstås vara ogiltigt, måste ett sådant påstående

text: enligt min mening kunna vara att anse som en sådan särskild omständighet som avses i

text: 19 kap. 16 § första stycket

text: JB. Detta bör gälla oavsett om ogiltighetspåståendet görs i t.ex. en ansökan om anteckning eller i ett s.k. varningsbrev. Tingsrätten har också i sitt yttrande hit ansett att det kan ifrågasättas om det inte i förevarande fall fanns anledning att med tillämpning av den bestämmelsen ge CC tillfälle att yttra sig över bostadsrättsföreningens ansökan om lagfart, men också anfört bl.a. att det från ombudets sida inte framställts något sådant önskemål.

text: Det är givet att inskrivningsmyndigheten inte har att tillgripa det särskilda utredningsförfarandet vid varje påstående om ogiltighet, utan måste göra en bedömning av vad som anförs till stöd för påståendet. Om emellertid inskrivningsmyndigheten finner att vad som anförs utgör en särskild omständighet som ger anledning anta att det åberopade förvärvet är ogiltigt, skall myndigheten – oavsett om någon begärt det – ge den vars rätt berörs tillfälle att yttra sig.

text: Vid bedömningen av om det finns anledning att tillgripa det särskilda uppskovsoch utredningsförfarandet bör hänsyn enligt min uppfattning också tas till vad saken gäller och därmed till vilka rättsverkningar som ett beslut i inskrivningsärendet har. Huvudregeln är att en fråga om ett förvärv är ogiltigt eller av någon annan anledning inte kan göras gällande får prövas även om förvärvet har blivit inskrivet (

text: 19 kap. 40 § första stycket

text: JB). I lagrummets andra stycke anges att om det finns särskilda föreskrifter om att inskrivningen har rättsverkan gäller dock dessa.

text: Sådana föreskrifter finns i viss lagstiftning som på olika sätt begränsar rätten att förvärva fast egendom. Enligt

text: 9 kap. 21 § bostadsrättslagen

text: är ett beslut om förvärv som fattats i strid med

text: 9 kap. 19 § första stycket samma lag

text: inte ogiltigt om lagfart meddelats. Det rör sig således om ett sådant undantagsfall då ett av misstag meddelat beslut att bevilja lagfart ensamt medför att ett annars ogiltigt förvärv inte längre kan angripas. Det finns i den situationen anledning att särskilt noggrant pröva om ett påstående om att förvärvet är ogiltigt bör föranleda att det särskilda förfarande som finns för att säkerställa materiellt riktiga beslut kommer till användning.

text: Jag kan för min del, mot nu angiven bakgrund, inte finna annat än att inskrivningsmyndigheten borde ha gett CC tillfälle att yttra sig över bostadsrättsföreningens ansökan om lagfart i enlighet med

text: 19 kap. 16 § första stycket

text: JB. Inskrivningsmyndigheten kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet i detta avseende.

text: I Domstolsverkets handbok om inskrivning anges att eventuella varningar, som görs i ett varningsbrev, om att någon försöker att söka lagfart på ett misstänkt ogiltigt förvärv är något som inskrivningsmyndigheten inte lagligen behöver bevaka innan ett lagfartsärende avgörs. Vad som förekommit i detta ärende visar enligt min mening att det kan finnas anledning att nyansera den ståndpunkten något. Jag lämnar därför en kopia av detta beslut till Domstolsverket för kännedom.

text: Det finns skäl att avslutningsvis något beröra Södra Roslags tingsrätts handläggning i saken. I 19 kap. 29 § första och tredje styckena JB föreskrivs bl.a. att

text: domstol genast till inskrivningsmyndigheten skall anmäla om talan om hävning eller återgång av förvärv av fast egendom har väckts.

text: Den 30 december 2003 inkom till Södra Roslags tingsrätt CC:s stämningsansökan mot bostadsrättsföreningen i vilken han anförde klander mot föreningsstämmans beslut att förvärva de aktuella fastigheterna. Av dagboksbladet framgår att tingsrätten den 15 januari 2004 förelade käranden att betala ansökningsavgift och att tingsrätten i februari utfärdade stämning. Först i april samma år underrättades inskrivningsmyndigheten om den väckta talan. Anledningen till dröjsmålet har inte kunnat klarläggas och ytterligare utredningsåtgärder i detta avseende har inte framstått som meningsfulla.

text: Jag vill emellertid påpeka att det självfallet är viktigt att domstolen ser till att det finns rutiner för att underrättelse sker på sätt som föreskrivs i bestämmelsen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Beslut
Funktionsnedsättning
Negativ rättskraft
Omprövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om förutsättningarna för att tidsbegränsa beslut om insatser enligt LSS

org: jo

text: Vid en inspektion av Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun den 13–17 november 2000 (JO:s dnr 3923-2000) uppmärksammades att beslut om insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) regelmässigt var tidsbegränsade. I protokollet från inspektionen anförde JO bl.a. följande.

type: stycke

text: De granskade besluten om insatser enligt LSS var nästan undantagslöst utformade med en begränsning i tiden med angivande av första och sista dag för den beviljade insatsen. En sådan ordning förutsätter självfallet, om insatsen skall fortsätta, att ett nytt beslut om detta meddelas innan den tidigare perioden har löpt ut. Besluten i de granskade ärendena hade också ”omprövats” eller ”nyprövats” inom den angivna tidsramen. Vid granskningen uppmärksammades dock följande undantag. Sökanden hade i ett ärende (AA, född 1993) erhållit insats i form av avlösarservice under perioden den 1 januari 1997–den 31 december 1997. Beslut om avlösarservice för år 1998 meddelades emellertid först den 14 december 1998 och kom följaktligen att gälla endast 16 dagar. Beslut om fortsatt avlösarservice för åren 1999 och 2000 meddelades den 23 augusti 1999 respektive den 22 februari 2000. Den enskilde erhöll således inte besked om sin rätt till fortsatt insats förrän långt efter det att tidigare bifallsbeslut, enligt beslutens ordalydelse, hade upphört att gälla.

text: Att beslut om insatser enligt LSS regelmässigt utformas så att insatserna tidsbegränsas väckte enligt JO vissa principiella frågor, och JO beslutade därför att utreda saken inom ramen för ett särskilt ärende.

text: Farsta stadsdelsnämnd anmodades att inkomma med utredning och yttrande angående tidsbegränsade bifallsbeslut om insatser enligt LSS.

text: Nämnden överlämnade ett yttrande från stadsdelsförvaltningen som sitt eget remissvar. I yttrandet anfördes följande.

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: JO har anmodat Farsta stadsdelsnämnd om yttrande med anledning av granskning av beslut om insatser enligt LSS. De granskade besluten var nästan undantagslöst utformade med en begränsning i tiden. Farsta stadsdelsförvaltning anser att den tillämpning och de handläggningsrutiner som grundas på kraven som ställs i LSS och

text: förvaltningslagen

text: gäller när

text: stadsdelsförvaltningen fattar beslut. Ingen åtskillnad i handläggning görs utifrån om det är en ansökan från en person som tidigare inte varit aktuell eller om det är fråga om att fatta beslut inom en tidsram för ett tidigare besluts giltighetstid. Tidsramen för beslutets giltighetstid är i normalfallet ett år. Men det kan även förekomma kortare och längre tider i det individuella fallet. Tidsbegränsningen syftar till att säkra den enskildes behov av insatser för att uppnå goda levnadsvillkor.

text: Ärendets beredning

text: Ärendet har beretts inom handikappomsorgen efter inhämtande av synpunkter från stadsledningskontorets juridiska avdelning.

text: Bakgrund

text: JO har anmodat Farsta stadsdelsnämnd om yttrande med anledning av granskning av beslut om insatser enligt LSS. De granskade besluten var nästan undantagslöst utformade med en begränsning i tiden. Att detta gjorts regelmässigt har föranlett JO att utreda saken i ett särskilt ärende (JO:s dnr 4207-2000). En sådan ordning, påpekar JO, förutsätter, om insatsen ska fortsätta, att ett nytt beslut om detta meddelas innan den tidigare perioden har löpt ut. Vid granskningen framkom att besluten hade omprövats inom den angivna tidsramen. Men i ett undantag hade beskedet om rätt till fortsatt insats lämnats långt efter det att det tidigare beslutet upphört att gälla. Insatsen hade dock inte avbrutits.

text: Stadsdelsförvaltningens synpunkter

text: Inledningsvis anser förvaltningen att vad som framkommit vid JO:s granskning angående tidsbegränsade beslut som inte nyprövats inom den angivna tidsramen inte är acceptabelt. Insatser har vidtagits och pågår för att informera och utbilda de anställda i Farsta stadsdelsförvaltning med anledning av dessa brister i handläggning som framkommit vid JO:s granskning. Personalomsättningen har under det senaste året varit hög.

text: Tidsbegränsningen i beslut

text: Riktlinjer i staden För det första ska konstateras att staden inte utfärdat någon riktlinje eller annan anvisning som generellt gäller tidsbegränsning av LSS-beslut. I staden pågår emellertid för närvarande ett arbete med nya riktlinjer för arbetet med funktionshindrade där rekommendation om tidsbegränsning utifrån vad som är lämpligt med hänsyn till aktuell insats diskuteras. Stadens biståndsbeslut innehåller normalt omprövningsklausul.

text: Stadsdelsförvaltningens tillämpning Farsta stadsdelsförvaltning tidsbegränsar sina beslut som gäller LSS-insatser. Tiden som gäller för besluten anges i beslutet och är normalt ett år. I varje enskilt fall görs en bedömning om beslutet ska tidsbegränsas till ett år eller om beslutet ska gälla en annan tidsperiod. Den kan då vara både kortare eller längre. I vissa fall t ex för beslut som avser daglig verksamhet och kontaktperson är beslutens giltighetstid oftast längre. Men just beträffande insatser som avlastning, kontaktperson eller ledsagning kan behoven växla på ett sådant sätt att tidsbegränsning av beslutet är att föredra. Endast i undantagsfall är beslutstiden kortare än ett år. I fråga om beslut om särskilda boendeformer finns ingen generell tid. Med hänsyn till kontinuiteten och tryggheten för den enskilde ifråga om det egna boendet måste beslutet gälla under en längre tidsperiod d v s i flera år. Stadsledningskontorets juridiska avdelning rekommenderar att biståndsbesluten har omprövningsförbehåll, att de tidsbegränsas och att tiden för besluten bestäms med hänsyn till biståndets art. Lämpligheten av tidsbegränsning för särskilda boendeformer har diskuterats i staden. För särskilda boendeformer har juridiska avdelningen som huvudregel rekommenderat tidsbegränsade beslut men med längre

text: beslutstider. Det har därvid betonats att den enskildes behov av kontinuitet och trygghet skall tillgodoses genom bl a information om ändamål med tidsbegränsning och om den grundläggande kvarboendeprincipen som gäller i stadens äldreomsorg. Tidsbegränsning ska inte ske när situationen är sådan att tidsbegränsning överhuvudtaget inte är lämplig. I det nu pågående arbetet med riktlinjer som nämnts inledningsvis kommer denna fråga med utgångspunkt från JO:s tidigare yttrande i denna fråga ytterligare att övervägas.

text: Bakgrunden till tidsbestämningen

text: Det finns flera skäl till den angivna tidsbestämningen av besluten. Först kan nämnas att före det att Regeringsrätten meddelade dom,

text: RÅ 2000 ref. 16

text: , angående ändring av gynnande beslut var praxis mycket oklar om man överhuvudtaget kunde ändra ett gynnande beslut. Frågan har ju också varit föremål för JO:s prövning. Stadsdelen har mot bakgrund av detta tidsbegränsat beslut för att kunna ändra sina beslut när förhållandena för den enskilde förändrats. Det har då varit fråga om att ändra ett beslut både till nackdel och till fördel för den enskilde. Inte oväsentligt i detta sammanhang är även att kommunen beaktar likställigheten mellan kommunmedlemmarna vad gäller hur resurserna ska fördelas. En motsatt tillämpning, d v s att gynnande beslut inte skall tidsbegränsas innebär att det inte blir möjligt att göra en ny bedömning av biståndsbehov i alla de situationer som det kan vara påkallat. Det finns oklarheter och olika tolkningar om möjligheterna att med stöd av omprövningsförbehåll ändra innehållet i ett beslut. Detta gör att det finns en oklarhet om huruvida ett beslut kan ändras med stöd av omprövningsförbehåll när ändring är påkallat. T ex kan det finnas situationer när den enskilde inte utnyttjar biståndet och det blir orimligt att kommunen skall låta resurser stå till förfogande utan att det för den sakens skull står klart att ett omprövningsförbehåll är tillämpligt. Ett annat skäl för en tidsbegränsning av beslut är kravet på att beslut kontinuerligt ska följas upp och utvärderas. Genom att tidsbestämma beslutet tvingas beslutsfattaren innan beslutet upphör att göra en bedömning huruvida den enskildes behov tillgodosetts. Många gånger kan det också bli fråga om en utredning utifrån att den enskildes förhållanden förändrats. Det kan vara fråga om ändrade familjeförhållanden, ändrade hälsoförhållanden etc. som inte kommit stadsdelsförvaltningen till känna. Förändringen kan ju innebära att den enskildes behov av insatser har ökat men också minskat. På detta sätt anser också stadsdelsförvaltningen att kvaliteten i insatserna kommer att dokumenteras till fördel för såväl den enskilde som stadsdelen. Arbetssättet innebär också att stadsdelen uppfyller sina skyldigheter enligt

text: 15 §

text: LSS. Ett skäl som särskilt framförts för en tidsbestämning av beslut om särskilda boendeformer är att det kan uppstå situationer där förutsättningarna för ett helt boendes framtid omöjliggörs genom en boendes agerande. En sådan situation kan vara svår att lösa enbart med stöd av hyreslagen eller omprövningsförbehåll. Det kan handla om mycket komplicerade situationer där en specifik boendeform inte varit rätt insats och där det blir nödvändigt att erbjuda en annan boendeform p.g.a. att boendet för samtliga boende annars inte kan drivas vidare. Kravet på uppföljning och rutiner för att kvalitetskraven ska uppfyllas kan naturligtvis upprätthållas på annat sätt än genom att tidsbegränsa beslut. Men stadsdelen anser att genom att så tydligt koppla kravet på uppföljning till beslutet tvingas beslutsfattarna att göra den nödvändiga kontrollen av att beslutade insatser verkligen genomförs på det sätt som varit avsikten. I den meningen är det fråga om en form av arbetsplanering för handläggarna. JO har i ett utlåtande (991207 dnr 3730-1999) med hänvisning till

text: SOSFS 1995:2

text: istället för tidsbegränsning av beslut hänvisat till möjligheterna att i ett beslut om insatser ta in ett förbehåll om framtida omprövning. Stadsdelen är inte av annan uppfattning än Socialstyrelsen i den meningen att det krävs starka skäl för att ändra en pågående insats. I det avseendet anser stadsdelen inte att det är någon skillnad avseende vilka krav på utredning som ska vara uppfyllda om det är fråga om en nyprövning utifrån att beslutet gått ut eller omprövning av ett tidigare beslut. Konsekvensen av den ena eller andra formen vid beslutsfattandet blir densamma. Att

text: göra olika bedömningar av enskildas stödbehov utifrån om det är fråga om omprövning eller nyprövning kan inte stadsdelsförvaltningen anse riktigt. För ett sådant ställningstagande talar även vad Regeringsrätten uttalat i ovan nämnda referat angående vilka omständigheter som kan beaktas vid en omprövning. Det kan ur ett praktiskt synsätt också ifrågasättas om det överhuvudtaget är möjligt. Mot ett sådant synsätt talar kravet på likställighet i kommunen men framförallt att det inte är möjligt att anlägga ett sådant bedömningssätt när det är fråga om enskildas behov av stöd som är det väsentliga. Till grund för beslutsfattandet ligger ju alltid en individuell bedömning med utgångspunkt i att kravet på goda levnadsvillkor i

text: 7 §

text: LSS ska uppfyllas. Utifrån detta synsätt blir frågan om tidsbegränsning av beslut eller förbehåll om omprövning närmast ett ställningstagande till en arbetsmetod eller en annan. Förvaltningen hävdar att arbetsmetodens tidsbegränsning av beslut kopplat till kravet på uppföljning är tydligare för såväl enskilda som stadsdelen. Inte heller anser stadsdelsförvaltningen att den enskildes behov av trygghet åsidosätts eftersom det självklart alltid ska finnas en kontakt mellan förvaltning och den enskilde angående beslutets utformning och insatsens innehåll. Det kan dock också för den enskilde vara en fördel att denna kontakt vid vissa tidpunkter formaliseras genom ansökan och utredning. För att detta inte skall inverka på den enskildes trygghet är det nödvändigt med information om lagens och även de kommunala riktlinjernas betydelse för kontinuitet i bedömningen. Tidsbegränsningen och den enskildes behov av trygghet utvecklas närmare nedan. Det ovan beskrivna arbetssättet är en del av det uppföljnings- och kvalitetssäkringsarbete som stadsdelsförvaltningen bedriver. Som exempel kan nämnas att stadsdelsförvaltningen för närvarande arbetar utifrån de omfattande riktlinjerna som gäller hela staden för kvalitetssäkring av alla verksamheter.

text: Innebörden av tidsbestämningen

text: Beslutet gäller under den tid som anges i beslutet. När den gått ut upphör beslutet att gälla. Någon annan innebörd finns inte. Avsikten är dock inte att detta ska ske tidigare än en uppföljning och ett nytt beslut fattats. Kontinuiteten i en insats för en funktionshindrad måste tillgodoses. I datasystemet för handläggning säkras uppföljningstiden genom att den förs in när beslutet fattas. Därefter kontrolleras tiderna för uppföljning en gång i månaden. Efter uppföljning av det gällande beslutet fattas alltså ett nytt beslut varvid naturligtvis tillämpliga handläggningsregler i

text: förvaltningslagen

text: följs. Är det inte fråga om ändrade förhållanden kan en enkel ansökan göras av den enskilde. Oftast sker detta samtidigt som uppföljning görs vid hembesök. Inte sällan är det fråga om att enbart konstatera att förhållandena är desamma som tidigare och att något nytt inte inträffat och den enda ändringen i förhållande till det äldre beslutet blir att tiden i det nya beslutet förlängs.

text: Tidsbegränsning i förhållande till den enskildes behov av trygghet

text: Som angivits ovan anser stadsdelsförvaltningen att den enskildes behov av trygghet tillgodoses genom kravet på uppföljning. Det innebär att stadsdelsförvaltningen anser att behovet av trygghet inte enbart är kopplat till tidsbegränsning av beslut utan måste ses i ett vidare perspektiv. Genom uppföljningen får beslutsfattaren rent faktiskt möjlighet att försäkra sig om att den enskilde verkligen får de goda levnadsvillkor som insatserna i LSS ska tillförsäkra denne. Stadsdelsförvaltningen anser inte att det är nackdel för den enskilde att tidsbegränsa beslut under förutsättning att handläggningen sker på sätt som angivits ovan. Inte heller anser stadsdelsförvaltningen att kravet på att insatserna enligt

text: 7 §

text: LSS ska vara varaktiga motverkas enbart med hänvisning till att beslutet tidsbegränsas. Tvärtom anser stadsdelförvaltningen att genom att tydligt för den enskilde ange tiden för beslutets giltighet finns en naturlig tid för ett nytt ställningstagande. Vissa funktionshindrade har stort behov av detta eftersom förhållande förändras över tid medan andras är mindre. Som angetts ovan finns det inte något som hindrar att man i vissa fall fattar beslut med längre tidsperioder än ett år efter en individuell bedömning. Till stadsdelsförvaltningen har det inte framkommit några klagomål i detta hänseende från funktionshindrade eller deras legala företrädare.

text: Stadsdelsförvaltningens intention med tidsbegränsningen av besluten har aldrig varit att åstadkomma en möjlighet att snabbt kunna dra in insatser för enskilda. Istället bör stadens policy och arbete med funktionshindrade lyftas fram som motvikt till ett sådant synsätt. Generellt för staden gäller att bedömning och handläggning i LSSärenden ska ske på ett för den enskilde så tryggt sätt som möjligt. Detta åstadkoms bl.a. genom ett omfattande arbete, där många stadsdelars handläggare är delaktiga, för att utarbeta nya och mer preciserade riktlinjer för stadens arbete med funktionshindrade där LSS är tilllämplig. Stadsdelsförvaltningen anser att man vid behandling av tidsbestämda beslut för funktionshindrade också måste beakta att lagstiftaren möjliggjort tidsbegränsade beslut för rätten till assistansersättning för funktionshindrade. Beslut om assistansersättning beviljas enligt

text: 6 §

text: LASS för högst sex månader. Motsvarande skäl för tidsbegränsning finns även för många av de insatser som ges med stöd av LSS.

text: Tidsbegränsning och

text: 8 §

text: LSS

text: Mot bakgrund av vad stadsdelsförvaltningen anfört om rutinerna för handläggningen av tidsbegränsade beslut uppfylls kraven som ställs i

text: 8 §

text: LSS. En annan handläggning än den som

text: 8 §

text: LSS ger uttryck för kan aldrig accepteras och det är handläggarna väl medvetna om.

text: Tidsbegränsat beslut som går den enskilde emot

text: Vill den enskilde att beslut ska ges för en längre tid än den tid som biståndsbedömaren föreslår ska om den kortare tiden vidhålls beslutet betraktas som ett delvis avslag. Som angivits ovan följer stadsdelsförvaltningen

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser när ett nytt beslut fattas. Det innebär att rättstryggheten för den enskilde tillgodoses vad gäller rätten att ta del av uppgifter, motivering av beslut, underrättelse om beslut och överklagandehänvisning. JO inhämtade att det i Stockholms kommuns riktlinjer avseende handikappomsorg inte finns någon rekommendation om tidsbegränsning av beslut enligt LSS. JO tog även del av kommunens riktlinjer angående handläggning och dokumentation inom socialtjänsten. I dessa anförs bl.a. följande. Alla beslut enligt SoL (

text: socialtjänstlagen

text: , JO:s anm.) och LSS skall tidsbegränsas. Undantag kan dock förekomma för t.ex. beslut som gäller eget boende i särskilda boendeformer.

text: I ett beslut den 23 oktober 2002 anförde JO André följande.

text: Enligt förvaltningsrättslig praxis är möjligheten att ompröva ett förvaltningsbeslut till den enskildes nackdel starkt begränsad. Ändring eller återkallelse, av annan anledning än rena förbiseendefel, anses kunna ske om beslutet har försetts med återkallelseförbehåll, av tvingande säkerhetsskäl eller om beslutet har blivit oriktigt på grund av att den enskilde har vilselett myndigheten. I det rättsfall som har nämnts i remissvaret (

text: RÅ 2000 ref. 16

text: ) fann Regeringsrätten att ett beslut om fortlöpande bistånd enligt 6 § i den dåvarande

text: socialtjänstlagen

text: (numera

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , 2001:453, SoL) skulle kunna omprövas i större omfattning än vad som annars gäller. Regeringsrätten anförde att när ett beslut avsåg ett fortlöpande bistånd utan någon angiven tidsbegränsning kunde skälen för omprövning vara så starka – exempelvis om biståndsbehovet väsentligt hade förändrats – att ett absolut förbud mot omprövning inte borde uppställas. Det kunde dock, enligt Regeringsrätten, inte komma i fråga att låta ändringar av andra förhållanden än sådana som hade kunnat beaktas vid det ursprungliga ställningstagandet få föranleda en omprövning.

text: I och med Regeringsrättens uttalanden – som rimligen bör kunna tillämpas även avseende beslut om insatser enligt LSS – har klargjorts att det inte föreligger något absolut förbud mot omprövning till nackdel för den enskilde såvitt avser beslut om en insats enligt LSS som löper utan tidsbegränsning. Frågan om när skälen för en omprövning är tillräckligt starka får avgöras i rättstillämpningen.

text: I remissvaret har som bakgrund till tidsbegränsningen av beslut anförts att det i tiden före det ovan nämnda rättsfallet var oklart om det över huvud taget var möjligt att ändra gynnande beslut. Därför har besluten, enligt stadsdelsnämnden, tidsbegränsats för att möjliggöra en ändring av ett beslut när förhållandena för den enskilde har förändrats.

text: Andra skäl för tidsbestämningen är, enligt nämnden, likställigheten mellan kommunmedlemmarna och kravet på att beslut kontinuerligt skall följas upp och utvärderas.

text: För egen del vill jag anföra följande.

text: LSS är en rättighetslag för personer med omfattande och varaktiga funktionshinder. Verksamhet enligt lagen skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Den skall präglas av kontinuitet och respekt för den enskildes självbestämmande. Målet med verksamheten skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Enligt

text: 7 §

text: LSS skall den enskilde genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade. Insatserna skall anpassas till mottagarens individuella behov samt utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv.

text: Med hänsyn till den enskildes behov av trygghet och av en så normal livssituation som möjligt ifrågasätter jag en ordning där beslut om insatser enligt LSS alltid tidsbegränsas. Jag har förståelse för att nämnden anser det lämpligt att tidsbegränsa ett beslut när det gäller sådana insatser där det kan förutses att den enskildes behov av insatsen varierar över tiden, t.ex. insatser i form av ledsagarservice, biträde av en kontaktperson eller avlösarservice. I andra fall kan det vara mindre befogat med en tidsbegränsning. Som ett sådant exempel kan nämnas ett beslut om särskilt anpassad bostad för en vuxen funktionshindrad person, för vilken det inte kan förutses någon förändring av behovet inom överskådlig tid.

text: Av remissvaret framgår att nämnden gör en individuell bedömning i varje fall om hur lång tidsperiod som kan vara lämplig. Vad gäller särskilda boendeformer kan det, enligt nämnden, vara fråga om ett tidsbegränsat beslut som gäller under flera år, medan det i andra fall kan vara fråga om kortare tidsperioder. Enligt min mening bör det i varje enskilt fall även övervägas om det är nödvändigt med en tidsbegränsning. Jag kan konstatera att det i Stockholms kommuns riktlinjer angående handläggning och dokumentation inom socialtjänsten anges att undantag från tidsbegränsning av beslut enligt SoL och LSS kan förekomma för t.ex. beslut som gäller eget boende i särskilda boendeformer.

text: Som jag har nämnt inledningsvis uppmärksammades vid inspektionen ett ärende där den enskilde vid upprepade tillfällen inte hade erhållit besked om sin rätt till fortsatt avlösarservice förrän långt efter att tidigare tidsbegränsade beslut hade upphört att gälla. Om en tidsbegränsad insats skall fortgå är det givetvis, som jag framhöll i protokollet från inspektionen, viktigt att ett nytt beslut fattas innan den tidigare perioden löpt ut. Ett nytt beslut bör föregås av en uppföljning av insatsen och skall fattas i god tid innan det tidigare beslutet har upphört att gälla. Som stadsdelsnämnden har anfört i remissvaret är vad som framkom vid inspektionen i detta hänseende inte acceptabelt.

text: I sammanhanget vill jag tillägga följande om den formella handläggningen.

text: Enligt

text: 8 §

text: LSS skall insatser enligt lagen ges den enskilde endast om han begär det. Vid tidsbegränsade beslut krävs därför en ansökan från den enskilde innan ett nytt beslut kan fattas.

text: Det finns också anledning att erinra om att ett tidsbegränsat beslut delvis går den enskilde emot om ansökan avser en insats som skall gälla tills vidare eller under en längre tid än den som har beslutats. I sådant fall gäller

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser om bl.a. kommunikation, motivering av beslut, underrättelse om beslut och upplysningar om hur man överklagar ett beslut. Vidare är det viktigt att ett beslut är tydligt. Av beslutet skall det framgå vad den enskilde har ansökt om och vad han eller hon har beviljats. Det skall även framgå om beslutet helt eller delvis har gått sökanden emot eller om hjälpen har utgått på annat sätt än vad som har angetts i ansökan.

type: avgorande


title: En kommun som yttrade sig över en ansökan enligt ordningslagen om tillstånd för ianspråktagande av offentlig plats borde inte ha villkorat sitt medgivande till ansökan med att markägarens tillstånd behövdes

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i en anmälan till JO klagomål mot Tekniska beställarnämnden i Uppsala kommun och Polismyndigheten i Uppsala län, tillståndsenheten. Deras anmälan mot kommunen rörde att kommunen i ett yttrande till polismyndigheten över en ansökan om tillstånd för ianspråktagande av offentlig plats hade angett som villkor att tillstånd från berörd markägare erfordrades. AA och BB ifrågasatte om villkoret hade laga stöd.

text: Klagomålen mot polismyndigheten gällde att myndigheten i det tillståndsbevis som senare meddelades, och som även avsåg allmän sammankomst, hade uppställt villkor om att tillstånd från berörd markägare erfordrades. Anmälan i denna del har utretts av chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh (JO:s ärende dnr 3891-2001).

text: Till anmälan fogades kopior av kommunens yttrande och polismyndighetens tillståndsbevis. Av handlingarna framgick bl.a. följande. I en skrivelse den 12 mars 2001 yttrade sig kommunens tekniska kontor till polismyndigheten över en ansökan från Attac-Uppsala om tillstånd att nyttja offentlig plats, Celsiustorget och Forumtorget i Uppsala. Kommunen tillstyrkte ansökan men föreskrev som villkor bl.a. att tillstånd från berörd markägare erfordrades. I polismyndighetens tillståndsbevis, som avsåg ”allmän sammankomst, ianspråktagande av offentlig plats samt tillstånd jml 10 § lokala ordningsföreskrifter” angavs under rubriken ”Särskilda villkor” bl.a. att tillstånd från berörd markägare erfordrades för nyttjandet av platsen.

text: Utredning

text: Efter remiss yttrade Tekniska beställarnämnden i Uppsala kommun (majoriteten) bl.a. följande (bilagorna uteslutna).

text: Sammanfattning

text: Forumtorget och Celsiustorget är offentliga platser. Torgen ägs inte av kommunen men marken står under dess förvaltning. Som förvaltare av marken yttrar sig tekniska beställarnämnden till polisen och anser att tillstånd även skall inhämtas från markägaren. Enligt

text: ordningslagen

text: 3 kap. 15 §

text: får kommunen i yttranden om ianspråktagande av offentlig plats ange villkor för markupplåtelser.

text: Ärendet

text: Föreningen Attac-Uppsala har hos polismyndigheten ansökt om tillstånd för begagnande av offentlig plats enligt

text: ordningslagen

text: . Ansökan avser gatuteater, kör, talare, bokbord och flygbladsutdelning på Forumtorget och Celsiustorget. Polisen har remitterat ansökan för yttrande till tekniska beställarnämnden som tillstyrkt ansökan men ställt som villkor att även tillstånd från markägaren erfordras. – – – Som framgår av bifogad karta 1 är såväl Forumtorget som Celsiustorget del av den centrala gågatan i Uppsala. Forumtorget ägs av Fastighets AB Stadsgården och Celsiustorget av Arostornet S:t Per AB. Enligt detaljplan utgör de båda torgen kvartersmark men med begränsningen att marken inte får bebyggas utan skall vara tillgänglig för allmän gångtrafik (bifogad karta 2 och 3). Någon klar gräns, staket, markering i beläggningen eller annat, finns inte mellan torgen och gågatan. Kommunen svarar enligt avtal med fastighetsägarna för underhåll och tillsyn av torgen – vinterväghållning, städning, reparationer av markbeläggningen och underhåll av den av kommunen ägda staty/fontän som finns uppställd på Celsiustorget. De båda torgen liksom gågatan är vintertid uppvärmda. Under torgen finns ett markvärmenät som ägs av kommunen. Kostnaderna för uppvärmning och renhållning betalas av respektive fastighetsägare. Mellan kommunen och de två fastighetsägarna finns alltså ett samarbete beträffande torgens skötsel. Kommunen har därför ett naturligt behov att bevaka att markägarintresset inte träds förnär när platserna används. Kommunen har ett starkt intresse av att de båda torgen också fortsättningsvis förblir allmänt tillgängliga. Det är mot denna bakgrund som kommunen ansett att det som villkor för ianspråktagandet funnits skäl att begära tillstånd från respektive markägare. Det är vår uppfattning att villkoret, mot bakgrund av ägandeförhållandena, ryms inom ramen för vad som kan krävas med stöd av

text: 3 kap. 15 § ordningslagen (1993:1617)

text: . Kommunen får med stöd av denna bestämmelse ange de villkor som behövs för att tillgodose de intressen som kommunen har att bevaka i fråga om skötseln av den offentliga platsen, markanvändning, stadsbild, miljö och trafik.

text: BB kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 11 april 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Beträffande AA:s och BB:s i anmälan framförda klagomål mot Polismyndigheten i Uppsala län (JO:s ärende dnr 3891-2001) har chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh i ett beslut denna dag uttalat följande.

text: Enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 och 4

text: regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad mötesfrihet och demonstrationsfrihet. Dessa friheter får i viss utsträckning begränsas genom lag (

text: 2 kap. 12 §

text: RF). Av

text: 2 kap. 14 § första stycket

text: RF framgår att mötesfriheten och demonstrationsfriheten får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Med allmän sammankomst enligt

text: ordningslagen (1993:1617)

text: avses bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet samt andra

text: sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas (

text: 2 kap. 1 § första stycket ordningslagen

text: ). Allmänna sammankomster får inte utan tillstånd anordnas på offentliga platser (

text: 2 kap. 4 § ordningslagen

text: ). Polismyndigheten prövar frågor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster (

text: 2 kap. 8 § ordningslagen

text: ). Tillstånd till en allmän sammankomst får enligt

text: 2 kap. 10 § första stycket ordningslagen

text: vägras endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till trafiken eller för att motverka epidemi. Polismyndigheten får meddela de villkor som behövs för att upprätthålla ordning och säkerhet vid sammankomsten (

text: 2 kap. 16 § andra stycket ordningslagen

text: ). Polismyndigheternas prövning av tillståndsansökningar såvitt avser allmänna sammankomster skall således grunda sig endast på ordnings- och säkerhetssynpunkter i enlighet med vad som framgår av såväl

text: regeringsformen

text: som

text: ordningslagen

text: Ordningslagen

text: trädde ikraft den 1 april 1994 och ersatte allmänna

text: ordningsstadgan (1956:617)

text: och lagen (

text: ) om allmänna sammankomster. Av beslut från JO avseende tillstånd till allmänna sammankomster före

text: ordningslagens

text: ikraftträdande framgår bl.a. följande. Polismyndigheten äger inte rätt att till grund för sitt beslut lägga andra synpunkter än dem ifrågavarande lagstiftning avsett att reglera. Polismyndigheten kan inte vägra att meddela tillstånd under påstående att markägaren inte lämnat sitt samtycke till aktiviteten ifråga eftersom det inte ligger inom polismyndighetens kompetensområde att pröva det rättmätiga i markägarens vägran i detta hänseende. Av samma skäl är det även felaktigt att såsom ett villkor för ett tillstånd uppställa krav på markägarens medgivande. Det är emellertid lämpligt att i tillståndet inta en erinran om det ytterligare medgivande som kan erfordras från markägarens sida eller från den myndighet som disponerar marken (se JO 1974 s. 100 och 1975 s. 82 II). Dessa uttalanden har giltighet också i fråga om tillämpningen av bestämmelserna om allmänna sammankomster i

text: ordningslagen

text: . Det kan således konstateras att polismyndigheten inte hade rättsligt stöd för att ställa upp krav på tillstånd från berörd markägare som ett villkor för tillståndet till de allmänna sammankomsterna. I den mån ett uttalande om krav på tillstånd från markägaren anses påkallat bör detta i stället utformas som en upplysning till sökanden. I förevarande fall avsåg tillståndsbeviset, förutom allmän sammankomst, även ianspråktagande av offentlig plats samt tillstånd enligt

text: 10 §

text: lokala ordningsföreskrifter (gatuteater, kör, talare, bokbord, flygbladsutdelning samt högtalarutsändning). Av utredningen framgår att polismyndigheten hade inhämtat yttrande från kommunen i frågan om tillstånd att nyttja den offentliga platsen. Enligt

text: 3 kap. 1 § ordningslagen

text: får en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av polismyndigheten användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock inte, om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inskränka på någon annans tillstånd. Av

text: 3 kap. 2 § ordningslagen

text: följer att polismyndigheten skall inhämta yttrande från kommunen innan tillstånd ges för att ta i anspråk en offentlig plats. Undantag härifrån görs bl.a. när det är fråga om mark som inte förvaltas av kommunen. Det framstår enligt min mening som mest naturligt att betrakta de i tillståndet angivna aktiviteterna (gatuteater, kör, talare, bokbord, flygbladsutdelning samt högtalarutsändning) som inslag i den allmänna sammankomsten (jfr JO 1975 s. 82 I). Frågor om tillstånd till allmän sammankomst regleras uttömmande i

text: 2 kap.

text: ordningslagen

text: . Det fanns därför inte någon anledning för polismyndigheten att besluta särskilt i frågan om ianspråktagande av offentlig plats. Det saknades därmed också skäl för myndigheten att inhämta yttrande i denna fråga från kommunen.

text: Beträffande handläggningen hos kommunen vill jag säga följande.

text: Den i ärendet aktuella marken ägs av två bolag och förvaltas av kommunen.

text: När polismyndigheten inhämtar yttrande från kommunen över en ansökan om tillstånd att ta i anspråk en offentlig plats har kommunen en vetorätt enligt

text: ordningslagen

text: . Av

text: 3 kap. 2 § första stycket

text: i lagen framgår sålunda att om kommunen avstyrker ansökan, får tillstånd inte meddelas. Om kommunen för tillstyrkan uppställer villkor enligt

text: 15 §

text: , får tillstånd meddelas endast om det förenas med dessa villkor.

text: Enligt

text: 3 kap. 15 § ordningslagen

text: får kommunen, när den yttrar sig över en ansökan om tillstånd att ta i anspråk en offentlig plats, ange villkor som behövs för att tillgodose de intressen som kommunen har att bevaka i fråga om skötseln av den offentliga platsen, markanvändning, stadsbild, miljö och trafik. I motiven till bestämmelsen anfördes bl.a. följande (

text: prop. 1992/93:210 s. 110

text: ). Kommunerna bör för det första kunna ställa upp sådana villkor som behövs för att kommunen skall kunna fullgöra sina uppgifter som ägare eller förvaltare av marken, t.ex. villkor som syftar till att underlätta renhållning, snöröjning, ledningsdragning och gatuarbeten samt villkor om belastning av marken. Kommunerna bör vidare kunna ställa upp de villkor som behövs för att tillgodose de intressen som kommunerna har att bevaka i fråga om markanvändningen, stadsbilden och trafiken. Utanför kommunens befogenheter bör däremot falla villkor om skadestånd eller andra ekonomiska förpliktelser, t.ex. skyldighet för sökanden att betala skatter eller andra allmänna avgifter. Kommunen bör inte heller kunna ställa upp villkor om skyldighet att betala avgift för nyttjandet av marken.

text: I nämnda proposition berördes också frågan om hänsynstagandet till markägarens intressen. I en bakgrundsbeskrivning anfördes att polismyndighetens tillstånd kunde förenas med de villkor för platsens användande som myndigheten eller kommunen ansett påkallade samt att tillståndet också kunde innehålla en erinran om att medgivande av markägaren kunde behövas om denne är någon annan än kommunen (s. 107). Föredragande departementschefen uttalade vidare att det i den föreslagna lagen tydligare än vad som tidigare gällde borde framgå att det förutom polismyndighetens tillstånd krävs medgivande från fastighetsägaren för markens nyttjande. Departementschefen förordade därför att det i den nya

text: ordningslagen

text: uttryckligen skulle anges att det utöver polismyndighetens tillstånd kunde krävas ett medgivande från fastighetsägaren eller någon annan som hade rätt att disponera marken (s. 108). I

text: 3 kap. 16 § första stycket ordningslagen

text: föreskrivs att polismyndighetens beslut i fråga om mark som inte står under kommunens förvaltning också skall innehålla en erinran om att medgivande av markägare eller nyttjanderättshavare kan behövas.

text: Av vad som nyss sagts framgår enligt min mening att frågan om markägarens tillstånd för ianspråktagande av dennes mark inte utgör ett sådant intresse som kommunen har att bevaka enligt

text: 3 kap. 15 § ordningslagen

text: (se också JO 1974 s. 100 och

text: SOU 1985:24 s. 99

text: f. och 116 f.). Kommunen borde därför inte ha villkorat sitt medgivande med att markägarens tillstånd behövdes.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Disciplinansvar
Hämtning
Omhändertagande

title: Disciplinansvar för en domare som utan laga grund beslutat om hämtning av ett vittne; även uttalanden rörande rätten till reseersättning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Norrköpings tingsrätt med anledning av att han blev hämtad av polis till en huvudförhandling för att höras som vittne.

text: Han anförde bl.a. följande. Inför förhandlingen hade han varit i kontakt med tingsrätten angående förskott på ersättning för bilresa eftersom han hade svårt att gå och fick då besked att han inte kunde få någon kontantersättning. Vidare upplystes han om att det kunde bli fråga om polishämtning för det fall att han inte kom till förhandlingen. Han har inte tidigare uteblivit från något vittnesförhör och har aldrig sagt att han inte skulle komma till förhandlingen. Hans avsikt var att köra bil till tingsrätten, och han hade lånat pengar till bensin inför resan. På morgonen den dag han skulle åka kom två poliser till hans bostad för att hämta honom till förhandlingen. Detta skedde inför hans fru och två barn som skrämdes av situationen.

text: Av anmälan framgick att AA är bosatt i Stockholmsområdet.

text: Utredning

text: Dagboksbladet i tingsrättens mål B 350-02, utdrag ur protokoll från huvudförhandlingen i målet, beslut den 6 oktober 2004 att vittnet AA skulle hämtas till huvudförhandlingen samt förordnande den 8 oktober 2004 om utsträckt tid för hämtning infordrades och granskades.

text: Ärendet remitterades därefter till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden som föranledde beslutet att hämta vittnet AA.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) gav in ett yttrande till vilket var fogat gemensamma upplysningar från f.d. lagmannen CC och tf. rådmannen DD.

text: Av upplysningarna från tingsrätten och av de handlingar som fordrats in framgick bl.a. följande.

text: Under hösten 2004 hölls vid Norrköpings tingsrätt huvudförhandling i ett omfattande mål om skattebrott, mål B 350-02. Målet handlades gemensamt med ett annat brottmål. Rätten bestod av CC som ordförande och referent samt DD och fyra nämndemän. I målet var 26 personer åtalade. Ett stort antal vittnen, bland dem AA, skulle höras under den elva veckor långa huvudförhandlingen. Enligt en kallelse som skickades till AA den 12 maj 2004 skulle denne höras vid huvudförhandlingen den 12 oktober 2004. Efter en skriftlig påminnelse delgavs AA kallelsen. Den 6 oktober 2004 beslutade tingsrätten (DD) att AA, som inte tidigare uteblivit från förhandling i målet, skulle hämtas till huvudförhandlingen.

text: CC och DD upplyste vidare bl.a. följande.

text: AA har enligt vad som antecknats på dagboksbladet vid upprepade tillfällen varit i kontakt med tjänstemän vid tingsrätten. Han har bl a underrättats om att enligt praxis betalas inte förskott i kontanter utan genom biljett. Rätten har till grund för sin bedömning lagt vad som antecknats på dagboksbladet. Av anteckningarna framgick att AA uttryckt att han ville bli hämtad av polis och att han förväntade sig att polis skulle komma och hämta honom till förhandlingen samt att han i annat fall inte skulle komma att inställa sig vid rätten. Vid underhandskontakt med åklagaren framkom också att AA varit motsträvig under utredningen och inte velat medverka samt att han inställt sig till förhör först efter hot om hämtning. Tingsrätten beslutade med detta underlag och efter ytterligare hörande med åklagarna den 6 oktober 2004, varvid även utredningsmannen EE yttrade sig, om hämtning av AA. Tingsrättens bedömning var att vad AA uttalat enligt vad som antecknats om att han ”ville bli hämtad av polis och att han väntar sig att polisen kommer och hämtar honom till förhandlingen för annars kommer han inte att komma” var så allvarligt menat att omständigheterna var att jämställa med vad som gäller enligt

text: 36 kap 20 § rättegångsbalken

text: . Vid genomgång av möjligheterna att hämta AA till senare rättegångsdag fann tingsrätten att det på grund av omständigheterna kring målet skulle medföra alltför stora svårigheter för de övriga som var berörda av vittnesmålet för att hämtning till ett senare rättegångstillfälle skulle vara rimligt. Vakthavande befäl vid Söderorts polismästardistrikt som hade att verkställa hämtningsbeslutet anmälde den 8 oktober 2004 att ett omhändertagande upp till sex timmar tidigare än vad som var nödvändigt för att AA skulle kunna inställas till sammanträdet var otillräckligt och hemställde att rätten skulle besluta om utsträckt tid med arton timmar. Det som därvid anfördes var att det bedömdes att AA avsåg att hålla sig undan. Eftersom det var uppehåll i huvudförhandlingen den 8 oktober 2004 var rätten inte samlad. Tf. rådmannen DD, som vid tillfället befann sig i tjänst vid Norrköpings tingsrätt, fattade beslut om utsträckt tid vid hämtning med tolv timmar. Bedömningen var att de särskilda olägenheter som det kunde antas medföra om AA inte var närvarande var så pass betydande utifrån målets omfattning och förhandlingens gång att förutsättningar förelåg för beslut om utsträckt tid men med högst tolv timmar. Vid huvudförhandlingen framkom och antecknades i protokollet att polismyndigheten uppgett till åklagaren att AA inställt sig till förhandlingen med egen bil och att polisen hade färdats i en efterföljande bil. AA uttryckte missnöje med hämtningen. Efter huvudförhandlingen har AA vid samtal till rätten framfört missnöje med hämtningen och att hans barn drabbats genom att polis inställt sig för att verkställa hämtning. Tingsrätten har genom DD framfört sitt beklagande av att barnen kommit att närvara vid verkställande av rättens beslut och vad de därvid utsatts för. AA har underrättats om sin rätt att framföra klagomål mot beslutet i anmälan till JO.

text: BB uppgav bl.a. följande.

text: I

text: 36 kap 20 § rättegångsbalken

text: (RB) regleras förutsättningarna för ett beslut om hämtning av ett vittne. Till skillnad mot vad som gäller en tilltalad (se

text: 45 kap 15 § andra stycket

text: RB), synes hämtning inte kunna ske förrän det konstaterats att vittnet uteblivit. I sådant fall kan dock hämtning ske omedelbart. Tingsrättens beslut i förväg om hämtning av AA har således varit felaktigt. Som CC och DD anfört i sin promemoria, har det mot bakgrund av målets omfång varit ytterst angeläget att huvudförhandlingen kunde genomföras som planerat. AA:s uttalanden vid kontakter med tingsrätten, i förening med hans agerande under förundersökningen, synes ha varit av sådan karaktär att det fanns goda skäl att anta att han inte hade för avsikt att inställa sig vid den tidpunkt som han kallats till. Jag kan därför hysa viss förståelse för att tingsrätten – möjligen under tidspress – kom att fatta detta beslut. De lege ferenda kan det också ifrågasättas om inte

text: 36 kap 20 §

text: RB borde få en lydelse som bättre överensstämmer med regleringen i

text: 45 kap 15 §

text: RB och därmed medge att i undantagsfall beslut om hämtning av ett vittne kan fattas före förhandlingen. I ett beslut den 4 maj 2005 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 36 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att den som skall höras som vittne skall vid vite kallas att infinna sig vid förhandling inför rätten. Om ett vittne som har kallats i enlighet med den bestämmelsen uteblir skall rätten enligt

text: 36 kap. 20 §

text: RB förelägga nytt vite, om målet utsätts till senare dag, eller förordna att han skall hämtas till rätten antingen omedelbart eller till den senare dagen.

text: I

text: 9 kap. 10 § första stycket

text: RB föreskrivs att en person som skall hämtas till ett sammanträde inte får omhändertas tidigare än vad som är nödvändigt för att denne skall kunna inställas omedelbart till sammanträdet. Under vissa i bestämmelsens andra stycke angivna förutsättningar får tiden förlängas. Rätten kan besluta att omhändertagandet får ske högst 18 timmar tidigare än vad som följer av första stycket. Den som har omhändertagits är enligt tredje stycket skyldig att i avvaktan på inställelsen stanna kvar på polisstation eller annan plats som bestäms av polismyndigheten.

text: AA var kallad att höras som vittne vid en huvudförhandling i ett brottmål den 12 oktober 2004. DD beslutade den 6 oktober 2004 att AA skulle hämtas till huvudförhandlingen. Som skäl för hämtningsbeslutet angavs följande. ”Tingsrätten finner att det, med hänsyn till vad åklagaren anfört om AA:s tidigare motvilja att medverka och inställa sig till förhör samt framför allt av vad AA själv har uppgivit, föreligger anledning att anta att AA inte kommer att iaktta föreläggandet att inställa sig till förhandlingen. Han skall därför hämtas.” I ett beslut den 8 oktober 2004 förordnade DD om ”utsträckt tid med tolv timmar utöver vad som följer av 9 kap. 10 § 1 st rb”.

text: En förutsättning för att ett beslut om hämtning av ett vittne till en huvudförhandling skall få meddelas är, som framgår av

text: 36 kap. 20 §

text: RB, att vittnet har uteblivit från förhandling i målet. När DD fattade sitt beslut hade AA inte uteblivit från någon förhandling i målet. Det saknades således lagliga

text: förutsättningar för hämtningsbeslutet och därmed självfallet även för beslutet om omhändertagande i förtid.

text: En åtgärd att med bistånd av polis hämta en person till en förhandling är en inskränkning i dennes grundläggande fri- och rättigheter. Av

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: regeringsformen

text: och

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: följer att ett beslut om en sådan inskränkning måste ha stöd i lag. En bestämmelse i lag som medger inskränkningar i den grundlagsfästa rätten till personlig frihet skall tolkas enligt sin ordalydelse. Det är därför inte möjligt att, som DD uppger sig ha gjort, jämställa vissa omständigheter som kan tyda på att en person eventuellt inte kommer att inställa sig till en förhandling med den i

text: 36 kap. 20 §

text: RB entydigt givna förutsättningen att personen i fråga tidigare uteblivit. Oavsett vilken bedömning som före förhandlingen görs beträffande risken för att vittnet inte kommer att inställa sig vid den tidpunkt som han kallats till och vilken olägenhet utevaron skulle medföra saknas således stöd i lag för att förordna om hämtning i den situationen. Det är av grundläggande vikt för den enskildes rättssäkerhet att användningen av tvångsåtgärder sker på ett korrekt sätt.

text: Genom DD:s beslut om hämtning jämte beslutet om omhändertagande i förtid gavs polismyndigheten befogenhet att hämta AA i dennes bostad i Stockholmsområdet för att föra honom till Norrköpings tingsrätt och under en förhållandevis lång tid hålla honom omhändertagen.

text: Polisen kom inte att utnyttja möjligheten att omhänderta AA i enlighet med förordnandet den 8 oktober 2004 utan hämtade honom i bostaden på morgonen samma dag som vittnesförhöret skulle äga rum. Vidare tilläts AA att köra sin egen bil mellan Stockholm och Norrköping medan polisen färdades i en efterföljande bil. Med hänsyn främst till dessa omständigheter har jag inte funnit anledning att aktualisera frågan om straffbart tjänstefel för DD:s del.

text: Detta hindrar emellertid inte att det finns skäl att se allvarligt på att DD, som framgått ovan, utan lagstöd fattade beslutet om hämtning och dessutom förordnade om omhändertagande i förtid. Utredningen tyder inte på att hämtningsbeslutet fattades under tidspress. Om inte tidigare så inför beslutet om omhändertagande i förtid, som fattades två dagar efter hämtningsbeslutet, hade DD rimligtvis fått tillfälle till eftertanke.

text: Omständigheterna i fallet är därför sådana att vad som förekommit bör föranleda disciplinpåföljd för tjänsteförseelse enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning. Jag beslutar därför att överlämna ärendet till Statens ansvarsnämnd för prövning av denna fråga.

text: Statens ansvarsnämnds prövning

text: I ett beslut den 28 oktober 2005 ålade Statens ansvarsnämnd DD disciplinpåföljd i form av varning. Som motivering anförde ansvarsnämnden bl.a. följande.

text: Det är ostridigt så att beslutet om hämtning av AA till huvudförhandlingen den 12 oktober 2004 har saknat laglig grund. Ett sådant beslut kan endast fattas om vittnet rent faktiskt inte har inställt sig i enlighet med en kallelse. Även beslutet om förtida omhändertagande har saknat laglig grund.

text: Som även DD har gett uttryck för har det, för frågan om han skall anses ansvarig för beslutet om hämtning, ingen betydelse om han har fattat beslutet ensam eller har fattat det som en av flera lagfarna ledamöter vilka deltagit i beslutet. Att han är ansvarig för beslutet om förtida omhändertagande har inte satts i fråga. Det som nu sagts innebär att det är utrett att DD genom att delta i eller fatta de aktuella besluten har åsidosatt vad som har ålegat honom i tjänsten. Det får anses ha skett av oaktsamhet. Frågan är därmed om felen bör föranleda en disciplinpåföljd.

text: Disciplinpåföljd kan, enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning, åläggas en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen och felet inte är ringa.

text: JO har i sitt beslut om att anmäla DD till ansvarsnämnden anfört att det är av grundläggande vikt för den enskildes rättssäkerhet att användningen av tvångsåtgärder – som den nu aktuella – sker på ett korrekt sätt, men att det främst mot bakgrund av att AA inte kom att omhändertas i förtid samt att han fick färdas i sin egen bil till Norrköping, inte har funnits anledning att inleda förundersökning om tjänstefel.

text: De omständigheter som DD har framfört som förmildrande är, som ansvarsnämnden har uppfattat det, att han förlitade sig på ordförandens vana och erfarenhet och därför inte kontrollerade om lagliga förutsättningar för beslutet om hämtning fanns samt att det senare beslutet fattades under tidspress.

text: Det är, som JO har påpekat, av särskild vikt att beslut om tvångsåtgärder som inskränker en enskilds rörelsefrihet överensstämmer med lag. Ansvarsnämnden kan mot denna bakgrund inte finna att de omständigheter DD har framfört är sådana att de bör medföra att de fel som förekommit skall anses ringa.

text: DD bör därför tilldelas en disciplinpåföljd. En strängare påföljd än en varning är dock inte påkallad.

text: JO:s vidare prövning

text: I ett beslut den 20 februari 2006 anförde chefsJO Melin följande.

text: I anmälan angav AA också att han inför förhandlingen hade varit i kontakt med tingsrätten och då, eftersom han hade svårt att gå, begärt förskott på ersättning för bilresa till tingsrätten. Han hade fått besked om att han inte kunde få någon kontantersättning i förskott.

text: I det yttrande som inkom från tingsrätten berörde lagmannen BB särskilt frågan om utbetalning av reseersättning för resa med egen bil och uppgav i denna del följande.

text: Av

text: 11 § förordningen (1982:805)

text: om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. jämförd med

text: 6 § i samma förordning

text: framgår att AA varit berättigad till förskott på ersättning för resa till Norrköping. Enligt 5 § KK (

text: ) om utbetalning av vissa ersättningar i mål eller ärende vid domstol, m.m. kan förskott för reseersättning utgå kontant eller i form av färdbiljett. Då en person begär förskott på reseersättning tillämpar tingsrätten bestämmelsen närmast regelmässigt på det sättet att denna person erhåller en färdbiljett. Förutom serviceaspekten, varvid således tingsrätten ombesörjer efterforskning av lämpligt färdmedel och bokning av biljett, grundas denna tillämpning möjligen även på ett antagande om att personen ifråga saknar tillgång till bil. Såvitt framgår av handlingarna i målet, synes AA ha avböjt att erhålla en tågbiljett. Trots mycket goda och snabba tågförbindelser mellan Stockholm och Norrköping, kan han naturligtvis haft skäl för att välja att åka bil. I

text: 3 §

text: i den nyss nämnda förordningen anges inga särskilda inskränkningar vad gäller ersättning för bilresa. Det bör tolkas som att ett vittne har valfrihet att själv välja mellan de ersättningsgilla färdmedlen om det valda färdmedlet inte är klart dyrare. Exempelvis skulle en bilresa från övre Norrland till Norrköping förmodligen vara betydligt dyrare med bil än med tåg. Detta resonemang skulle i sin tur leda till att vittnet även har valfrihet att välja form för utgivande av förskott. Om denna min uppfattning delas av Riksdagens ombudsmän, avser jag att internt inom tingsrätten erinra berörda befattningshavare om detta.

text: Bedömning

text: Med anledning av vad BB anfört vill jag redogöra för min uppfattning i frågan om sättet för utbetalning av ersättning för resa med egen bil.

text: Av

text: 36 kap. 24 §

text: RB framgår att ett vittne som har kallats att inställa sig vid rätten har rätt till ersättning. Vem som skall utge ersättning till vittnet beror på vem som har åberopat förhöret med denne. För bl.a. vittnen som åberopats av åklagaren att höras i ansvarsfrågan skall ersättning utgå av allmänna medel. Av tredje stycket i nyss nämnda bestämmelse följer att rätten när ersättning skall utgå av allmänna medel fastställer denna i enlighet med bestämmelserna i förordningen (

text: ) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. I

text: 36 kap. 25 §

text: RB föreskrivs att den som har kallats till vittne har rätt att i förskott erhålla ersättning för kostnader till resa och uppehälle. Närmare bestämmelser om förskott finns bl.a. i nämnda förordning.

text: Av 1 § jämförd med 6 § förordningen om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. framgår att ersättning till ett vittne kan avse bl.a. nödvändiga kostnader för resa. I 3 § i förordningen anges för vilka färdmedel som ersättning utgår samt hur ersättning för respektive färdmedel skall beräknas. Beträffande färd med flyg och taxi ställs särskilda villkor för att sådana resor skall ersättas. För att ersättning skall kunna utgå för resa med andra färdmedel, t.ex. egen bil, föreskrivs inte några särskilda villkor. Av

text: 11 § nämnda förordning

text: följer att bestämmelserna om ersättning tillämpas också i fråga om förskott. Förskott får dock endast avse reseersättning och traktamente och får begränsas till att gälla för tiden före inställelsen.

text: I

text: 5 § kungörelsen (1973:261)

text: om utbetalning av vissa ersättningar i mål eller ärende vid domstol, m.m. föreskrivs att förskott på ersättning skall utbetalas kontant. Förskott på reseersättning får dock utges i form av färdbiljett.

text: Av bestämmelserna följer således att i fall där ersättning skall utgå av allmänna medel kan den som har kallats att vittna välja att färdas med egen bil till domstolen. Det finns ingen möjlighet att vägra en person ersättning för resa med egen bil, även om t.ex. tåg skulle vara ett billigare alternativ. För resekostnaden, i vart fall såvitt gäller resa till domstolen, har vittnet rätt att erhålla förskott. Någon praktisk möjlighet att betala förskott i form av en färdbiljett till den som väljer att färdas med egen bil finns inte. En kontantutbetalning måste därför ske. En annan sak är att om det utbetalda förskottet inte används på avsett sätt kan beloppet enligt 9 § i ovan nämnda kungörelse krävas tillbaka.

text: Jag kan således konstatera att tingsrätten handlade AA:s begäran om förskott felaktigt. Jag noterar att lagmannen uppgett att han avser att informera berörd personal vid tingsrätten.

text: Då Statens ansvarsnämnds beslut har vunnit laga kraft avslutar jag ärendet med dessa uttalanden.