title: Ett uttalande av en rektor om att det var olagligt att dela ut flygblad på en skola har ansetts stå i strid med det i 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen uppställda förbudet mot spridningshinder

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, som företrädare för Revolutionär Kommunistisk Ungdom Kristianstad (RKU), klagomål mot rektorn för Nosabyskolan i Kristianstads kommun angående hindrande av elevs spridning av flygblad, m.m. Han anförde huvudsakligen följande.

text: I slutet av juni månad (såvitt framgår av andra ingivna handlingar skall det rätteligen vara april månad; JO:s anm.) 2002 delade en elev, BB , på Nosabyskolan ut flygblad som uppmanade till bojkott av israeliska varor. Flygbladen var från början tryckta av RKU och Kommunistiska Partiet KPML (r), men BB var partipolitiskt obunden. Vid en morgonsamling tog rektorn upp flygbladet och kallade det för ”propaganda vars språkbruk liknar de högerextremas”. Rektorn sade också att flygbladet ”hörde hemma i papperskorgen” och uppgav att det var ”olagligt att dela ut sådant på skolan”. BB och flera invandrade elever kände sig kränkta varför BB kontaktade RKU.

text: AA tog i anmälan även upp en annan händelse. Han anförde i den delen bl.a. följande. Tisdagen den 21 maj 2002 gjorde RKU en aktion på Nosabyskolan. När eleverna anlände till skolan stod RKU utanför huvudentrén och delade ut flygbladen (se ovan) med en artikel från tidningen Proletären tryckt på baksidan. Rektorn kom ut för att hindra utdelningen. RKU tolkade rektorns agerande som ett brott mot grundlagen.

text: Till anmälan var fogat bl.a. en kopia av det aktuella flygbladet med en odaterad artikel ur tidningen Proletären på baksidan samt en artikel ur Kristianstadsbladet som angavs vara publicerad den 8 maj 2002. I sistnämnda artikel anförs bl.a. att ”rektorn på Nosabyskolan i Kristianstad har stoppat en elevs spridning av flygblad om bojkottning av Israel” och att eleven BB ”sedan någon vecka spritt och klistrat upp flygblad om bojkott av Israel på Nosabyskolan”.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Barn- och utbildningsnämnden i Kristianstads kommun för utredning och yttrande. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett av förvaltningschefen CC upprättat yttrande. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Rektorn har i samtal med förvaltningschefen förklarat att han har reagerat på formen av spridande av information, dvs. flygblad, samt reagerat på det språkbruk som förekommer i flygbladets text. Avsikten har dessutom varit enligt rektorn att i skolans planering skapa utrymme för en saklig och allsidigt belyst diskussion kring budskapet i flygbladet där båda sidor (i det här fallet den israeliska och den palestinska) kan komma till tals jämbördigt. Rektorn föreslår bl.a. en paneldebatt inför eleverna. Barn- och utbildningsnämnden finner det svårt att i sitt yttrande till JO bortse ifrån risken att rektorn genom sitt agerande har reagerat på flygbladet och dess innehåll på ett sådant sätt som kan innebära ett antastande av tryckfriheten och ett försök till att hindra spridande av tryckt material. Likväl har rektorns ambition varit att ta ansvar för den uppkomna situationen, och försöka integrera frågan i skolans arbete och i de värderingar som där råder. Rektorn menar att hans handlande har haft sin utgångspunkt i att skapa ordning och ge de bästa förutsättningar för frågans allsidiga belysning i skolans olika pedagogiska sammanhang. AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Rektorns påstådda tanke att bjuda in båda sidor i Israel–Palestina-konflikten hade i slutet av oktober 2002 ännu inte förverkligats. AA ifrågasatte om nämndens uttalande om ordning och säkerhet innebar att eleverna skall skyddas från tankar som inte godkändes av respektive rektor och hur detta överensstämde med yttrandefriheten.

text: I beslut den 25 februari 2004 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 p. regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som RF garanterar innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning.

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Av den bestämmelsen framgår att myndighet, eller annat allmänt organ, inte på grund av skrifts innehåll får hindra dess spridning bland allmänheten genom åtgärd som saknar stöd i TF. Spridning av tryckt skrift inom en skola, liksom uppsättning av t.ex. en affisch på en anslagstavla där, anses enligt praxis utgöra spridning bland allmänheten. Begränsningar i denna spridningsrätt får således inte utan stöd i TF ställas upp på grund av skriftens innehåll. Däremot är det, likaledes enligt praxis, tillåtet med sådana ingripanden mot spridning som dikteras av ordningsskäl.

text: Ledningen för en skola får alltså hindra att tryckta skrifter sprids eller anslås där, men bara om det sker av ordningsskäl.

text: Såvitt framgår av ingivna handlingar är ifrågavarande flygblad en sådan tryckt skrift som omfattas av bestämmelserna i TF.

text: I anmälan tas två olika händelser upp. Den första händelsen gäller att rektorn vid en morgonsamling tagit upp frågan om ett flygblad som delades ut av en elev vid skolan. Rektorn uppges ha uttalat att det rört sig om ”propaganda vars språkbruk liknar de högerextremas” och att det var olagligt att dela ut flygbladet på skolan. Han uppges också ha uppmanat eleverna att kasta flygbladet i papperskorgen. Den andra händelsen gäller att medlemmar i RKU kommit till skolans huvudentré och delat ut flygblad varvid rektorn kommit ut och stoppat utdelningen.

text: Det förefaller ostridigt att de ovan beskrivna händelserna har ägt rum. Jag utgår således från AA:s beskrivning av det inträffade.

text: Jag tar först ställning till rektorns agerande beträffande det flygblad som eleven BB delade ut på skolan. Av utredningen framgår inte närmare under vilken period som BB delade ut flygbladet och inte heller vilken dag som rektorn tog upp aktuell fråga vid en morgonsamling. Mot bakgrund av uppgifterna i de tidningsartiklar som fogats till anmälan anser jag mig dock kunna utgå från att ifrågavarande morgonsamling ägde rum under den period som flygbladet delades ut.

text: Den fråga som jag har att pröva är om rektorn genom sina åtgärder har agerat i strid med det i

text: 1 kap. 2 § andra stycket

text: TF uppställda förbudet mot spridningshinder. Av detta grundlagsstadgande följer att t.ex. en rektor inte har befogenhet att på grund av ett flygblads innehåll hindra dess spridning. Det förhållandet att skolan inte är att anse som allmän plats saknar i detta hänseende betydelse.

text: Som framgår av det ovan anförda förbjuder inte bestämmelsen hindrande åtgärder om dessa enbart dikteras av ordningshänsyn. Det skall dock framhållas att ett beslut om inskränkning i spridningsrätten strikt måste baseras på bedömningen att skriftens spridning inte kan förenas med ordningens upprätthållande.

text: Av intresse i sammanhanget är att hänsyn till ordningen ansetts väga något tyngre när det är fråga om en spridning av skrifter inom ett av myndighet disponerat område till vilket allmänheten inte har tillträde. Vad gäller spridning inom en skola uttalade sålunda Justitiekanslern (JK) i ett beslut den 27 november 1967 att det bl.a. med hänsyn till skolans arbetsformer och dess fostrande uppgift kan göras gällande att begreppet ordning har ett något vidare innehåll inom skolor för barn och ungdom än i allmänhet och att inom sådana skolors område spridningsförbud således kan vara tillåtna i större utsträckning än som vanligen är fallet. I ett i ämbetsberättelsen 1970 s. 294 refererat beslut kom JO till en liknande slutsats i ett fall som gällde spridning av tryckta affischer genom uppsättning på skolans anslagstavlor. JO anförde bl.a. följande (se även JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 346). Jag delar JK:s uppfattning att spridning av tryckt skrift inom en skola är att anse som spridning bland allmänheten och att spridningsförbud regelmässigt får meddelas endast på grund av hänsyn till ordningen. Jag instämmer också i att begreppet ordning inom en skola knappast kan undgå att ta intryck av de betingelser, under vilka skolan verkar, och alltså kan antas ha en något vidare innebörd än det har t.ex. när det är fråga om en allmän plats. Såsom JK också framhållit är det emellertid väsentligt att hålla i minnet det syfte som ligger bakom förbudet mot spridningshinder i 1:2 TF. Detta syfte är i enlighet med 1:1 TF att säkerställa ett fritt

text: meningsutbyte och en allsidig upplysning. Det kan därför under inga andra förhållanden och på inga andra vägar än dem TF anger komma i fråga att hindra spridning av tryckt skrift, om syftet med hindrandet är att inskränka ett meningsutbyte eller en allsidig upplysning. Ordningsskäl, praktiska skäl och liknande skäl får inte användas som svepskäl till kringgående av förbudet mot spridningshinder. Det anförda innebär således att en hänvisning till ordningsskäl är godtagbart, men att en sådan genomförd begränsning av spridningsrätten blir förenlig med TF:s förbud mot spridningshinder endast om det sker enligt kriterier som inte har något som helst, vare sig indirekt eller direkt, samband med det tryckta materialets innehåll.

text: Av remissvaret framgår att rektorn har förklarat sitt agerande med att han har reagerat på formen av spridande av information, dvs. flygblad, samt på ”språkbruket” i flygbladets text. Barn- och utbildningsnämnden har i remissvaret anfört att den finner det svårt att bortse från risken att rektorn genom sitt agerande har reagerat på flygbladet och dess innehåll på ett sådant sätt som kan innebära ett antastande av tryckfriheten och ett försök till att hindra spridande av tryckt material.

text: De uppgifter som lämnats i remissvaret visar att innehållet i det aktuella flygbladet har haft betydelse för de åtgärder som rektorn vidtagit i saken. Det förhållandet att rektorn uppges ha menat att hans handlande har haft sin utgångspunkt i att ”skapa ordning” och ”ge de bästa förutsättningar för frågans allsidiga belysning i skolans olika pedagogiska sammanhang” ändrar inte den bedömningen.

text: Rektorn har vid morgonsamlingen bl.a. uttalat att det var olagligt att dela ut flygbladet på skolan. Även om rektorn inte har hotat med någon påföljd måste ingripandet bedömas som ett hinder för flygbladets spridning bland allmänheten.

text: Sammanfattningsvis finner jag således att rektorns agerande vid det första här aktuella tillfället stått i strid med det i

text: 1 kap. 2 §

text: TF uppställda förbudet mot spridningshinder. –––––––––––-

text: Den andra delen av anmälan gäller en händelse där medlemmar i RKU kom till Nosabyskolan och delade ut flygblad utanför skolans huvudentré. Rektorn kom ut och stoppade utdelningen. Jag utgår i det följande från att ifrågavarande händelse ägde rum inom skolans område.

text: Tillämpningsområdet för stadgandet om bl.a. yttrandefrihet i

text: 2 kap. 1 §

text: RF är inte obegränsat. Yttrandefriheten enligt RF innefattar ingen rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en viss institution eller sluten miljö, t.ex. en skola, för att där sprida ett budskap.

text: På motsvarande sätt förhåller det sig med den i TF garanterade rätten att sprida tryckta skrifter.

text: JO har i ett tidigare beslut (JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 394) uttalat bl.a. följande.

text: En skola är inte en plats dit allmänheten har fritt tillträde. Militieombudsmannen, MO, har uttalat sig om utomståendes rätt att få tillträde för att sprida tryckta skrifter inom ett område eller en anläggning vartill allmänheten inte äger tillträde. En person, som icke av annan anledning äger erhålla tillträde till sådant område eller sådan anläggning, kan uppenbarligen icke påfordra att få dit inkomma för att bliva i tillfälle att där sprida tryckta skrifter. Vägran av tillträde för sådant ändamål torde – även om motiveringen för vägran icke är hänsyn till ordningen eller annat liknande skäl – icke vara att anse som ett i

text: tryckfrihetsförordningens

text: mening förbjudet hinder för spridning av tryckt skrift. Någon skyldighet torde icke föreligga för vederbörande myndighet att för ifrågavarande ändamål bevilja särskilda förmåner i fråga om tillträdesrätt. Därest tillträde medges, får emellertid icke uppställas något villkor härför, som innebär att viss eller vissa skrifter på grund av sitt innehåll bliva uteslutna från distribuering. (MO 1950 s. 276, ssk s. 297 f.) Jag delar denna uppfattning, och anser alltså att det ligger i skolledningens hand att avgöra om en begäran att få tillträde till en skola för att där sprida tryckta skrifter skall bifallas. Vid sitt ställningstagande har skolledningen rätt att ta hänsyn till även annat än rena ordningsskäl. Den övergripande bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF, måste emellertid ändå beaktas: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen skall i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. – – –

text: Jag har nyss konstaterat att en skolas ledning även av andra skäl än ordningsskäl kan avslå en utomståendes begäran att vistas inom skolans område. Härav följer att skolledningen även har befogenhet att på samma grunder avvisa en utomstående som utan medgivande tagit sig in på skolområdet. Det förhållandet att den utomståendes syfte är att inom skolans område sprida tryckta skrifter och att syftet rent faktiskt inte kan fullföljas om han avvisas saknar i och för sig betydelse härvidlag. Att skolledningen eller skolans representanter hindrar sådan olovande verksamhet kan vidare inte anses vara oförenligt med den ovan återgivna tryckfrihetsrättsliga princip som ger skolledningen möjlighet att av ordningsskäl ingripa mot spridning av tryckt skrift inom en skola.

text: När det gäller den aktuella händelsen kan det konstateras att medlemmarna i RKU kom till Nosabyskolan för att sprida flygblad. Såvitt framkommit hade de inte i förväg tagit kontakt med skolledningen för att efterhöra vilken inställning den hade till deras önskan om att få komma in på skolans område för detta ändamål. Jag finner, med hänvisning till vad som anförts i ovan refererade beslut, inte skäl att rikta kritik mot att rektorn i förevarande situation stoppade RKU:s utdelning av flygblad.

text: Med de delvis kritiska uttalanden som har gjorts avslutas ärendet.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord: Bemötande Omhändertagande Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Uppsala län för att en person som omhändertagits för berusning inte kom under läkarvård utan i stället sattes in i arresten

org: jo

sammanfattning: En person som misstänktes för rattfylleri medtogs till polisstationen för provtagning. Under färden dit uppgav han bl.a. att han hade intagit sömntabletter och flera liter vin. Han uttryckte livsleda och att han bara ville dö. Inne på polisstationen ökade efter ett tag mannens berusningsgrad på kort tid mycket hastigt och han blev helt utslagen. Polisen beslutade då att omhänderta mannen på grund av berusning och placerade honom i arresten. Efter ett antal timmar fick han dock föras till sjukhus med ambulans på grund av låg medvetandegrad. Mot bakgrund av den information som fanns tillgänglig vid tillfället anser jag att polisen omedelbart borde ha sett till att mannen kom under läkarvård i stället för att endast placera honom i arresten. Jag är således kritisk till polismyndighetens handlande.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndighetens i Uppsala län handlande i samband med att BB omhändertogs på grund av berusning i februari 2010.

type: stycke

text: AA uppgav i huvudsak följande. BB misstänktes för rattfylleri och i samband med att han fördes till polisstationen för provtagning uppgav han för polismännen att han just hade tagit en överdos tabletter, Propovan, tillsammans med mycket vin. I samband med provtagningen på polisstationen blev BB snabbt mycket berusad och slutligen ”ej kontaktbar”. Polisen beslutade då att omhänderta honom enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m., LOB. Sex timmar senare hittades BB medvetslös i cellen och transporterades med ambulans till sjukhus. – AA ifrågasatte varför polisen, mot bakgrund av de uppgifter som BB lämnat, inte körde honom till sjukhus då det fanns klara indikationer på att han hade råkat ut för en förgiftning. Vidare undrade AA varför polisen underlät att delge BB ett körkortsingripande.

text: I en kompletterande anmälan klagade AA bl.a. på att polisen, i samband med att BB senare överfördes till sjukhus, inte informerade sjukhuspersonalen om intaget av tabletter och alkohol. Han ifrågasatte också vissa tidsangivelser i polisens rapporter.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende T949-10 och protokoll över omhändertagandet begärdes in. Vidare inhämtades tillsynsblankett och avvisiteringsprotokoll från Kriminalvården, häktet Uppsala.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande. Natten till den 14 februari 2010 fick polisen tips om att en man ”körde på fyllan” i en viss bil. Mannen skulle ha varit på fest under kvällen och druckit alkohol. Polis åkte hem till mannen, BB, och strax före kl. 03.00 beslutades att han skulle medtas till polisstationen för provtagning misstänkt för rattfylleri. BB hade först motsatt sig att följa med men gick motvilligt med på det. Under transporten uppgav BB att han druckit flera liter vin och tagit sömntabletter. I samband med detta uttalade han livsleda och förklarade att han låg i skilsmässa och mådde väldigt dåligt på grund av detta och att han bara ville dö. Han infördes till stationen kl. 03.25. Framme på polisstationen var BB medgörlig och bad om ursäkt för sitt tidigare beteende. Efter urinprovet blev BB mer och mer onykter och trött, händelseförloppet gick väldigt fort. Efter det första blodprovet somnade BB på en brits. Ytterligare prov togs på BB och han fick väckas inför provtagningarna. Beslut fattades om att omhänderta BB enligt LOB kl. 03.45 eftersom han inte ansågs kunna ta hand om sig själv och utgjorde en fara för sig själv. I beslutet antecknades bl.a. följande. ”I samband med provtagning blir BB plötsligt mycket kraftigt berusad. Först hörde man inte vad han sa samt att han inte kunde gå utan stöd. Sedan somnade han. Han uppgav innan han somnade att han druckit flera liter vin samt tagit sömntabletter när han kom hem.” BB placerades i arresten och överfördes till häktet kl. 04.55. På häktets tillsynsblankett antecknades att BB ”kom i rullstol, ramlade av & drogs in i cell”. Tillsyn skedde var femtonde minut. Kl. 10.10 upphörde omhändertagandet i samband med att BB transporterades med ambulans till sjukhuset på grund av låg medvetandegrad.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över omhändertagandet av BB. Polismyndigheten anmodades redogöra för vilka överväganden som föregick beslutet att omhänderta och sätta in BB i arrest med beaktande av det som kom fram vid ingripandet. Gjordes det t.ex. några överväganden i frågan att i stället köra BB till en sjukvårdsinrättning och – om så var fallet – anledningen till att så inte skedde.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med remissvar av vilket framgick bl.a. följande.

text: Redogörelse för berörd befattningshavares synpunkter

text: Berörd befattningshavare utgörs av den som under natten tjänstgjorde som vakthavande befäl vid Polismyndigheten i Uppsala län. Eftersom det fanns en misstanke om rattfylleribrott så skulle provtagningar göras. Innan sjuksköterska anlände till polishuset så kontrollerade berörd befattningshavare BB och konstaterade att denne var påverkad, men bedömde att det inte skulle vara några problem att genomföra blodprovstagning. En sjuksköterska genomförde dessa blodprov med ca en timmes mellanrum. Då BB var kraftigt berusad efter att blodprov nr 2 tagits, ca 04.48, beslutade aktuell befattningshavare att BB skulle omhändertas enligt LOB. Befattningshavaren gjorde en bedömning av om BB skulle låsas in i arrest eller om denne skulle få någon annan form av vård. Enligt

text: befattningshavarens bedömning förelåg inte något hinder att låsa i BB i en tillnyktringscell med kontinuerlig tillsyn av välutbildade arrestvakter. Detta beslut hade givetvis kunnat omprövas om exempelvis arrestvakterna sett förändringar i den omhändertagnes tillstånd. Det är enligt befattningshavaren inte ovanligt att personer som är omhändertagna enligt LOB är så pass berusade att de får föras till arrestavdelningen i rullstol. När befattningshavaren avslutade sitt arbetspass vid 07.00 hade denne inte hört något ifrån arrestvakterna angående BB varför befattningshavaren utgick ifrån att BB:s tillstånd inte hade förändrats. Befattningshavaren vill också tillägga att denne inte tvekar att ta frihetsberövade till vård om så erfordras.

text: Berörd befattningshavare dag 2, gällande tilläggsanmälan

text: Vad gäller den information som delgavs ambulanspersonalen kan berörd befattningshavare inte minnas vad som sades. Denne tillägger dock att om alkoholkonsumtion i kombination med tablettintag förelegat har det sannolikt meddelats ambulanspersonalen, då detta är en standardfråga då de hämtar en person i arresten. Berörd befattningshavare har varit medveten om att beslutet om att omhänderta BB:s körkort inte delgavs honom. Det har dock varit befattningshavarens avsikt att tillse att en patrull skickades till sjukhuset i detta syfte. Det är däremot svårt för befattningshavaren att komma ihåg anledningen till att denna åtgärd inte genomfördes. – – –

text: Polismyndigheten i Uppsala läns bedömning

text: I aktuellt ärende hävdade BB att hans alkoholpåverkan orsakats av s.k. eftersupning och att han tagit sömnmedlet Propavan. Det är långt ifrån ovanligt att personer misstänkta för rattfylleri lämnar denna förklaring. Det är vidare långt ifrån ovanligt att narkomaner och alkoholpåverkade har tagit, alternativt hävdar att de tagit, en kombination av narkotika och alkohol. Det ankommer då på vakthavande befäl att bedöma tillståndet för personen i fråga och avgöra om vederbörande skall sättas in i arrest eller transporteras till sjukvårdsinrättning. I aktuellt fall gjorde vakthavande befäl bedömningen att BB var kraftigt berusad men inte i så dåligt skick att han behövde föras till sjukhus. Vid tidpunkten för blodprov nummer två sov BB men kunde väckas och var således inte medvetslös. Han transporterades därefter i rullstol till arrestavdelningen. Det kan tilläggas att det inte är ovanligt att personer som är omhändertagna enligt LOB transporteras på detta sätt. Det är heller inte ovanligt att dessa personer kastar upp under sin vistelse i arrestcell. De kontrolleras dock noggrant av arrestvakter och läggs i framstupa sidoläge. Om en omhändertagen persons tillstånd försämras under omhändertagandet ankommer det på tillsynspersonalen att meddela vakthavande befäl därom, vilken därefter kan ompröva sitt beslut. I detta fall fick vakthavande befäl ingen sådan information och utgick därför ifrån att BB:s tillstånd var oförändrat. Polismyndigheten anser därför inte att vakthavande befäl kan anses ha agerat felaktigt i detta ärende. Vilken information som lämnats till ambulanspersonalen går inte att utreda, men Polismyndigheten ser ingen anledning att misstänka att vakthavande befäl i detta skede, medvetet skulle ha undanhållit information för ambulanspersonalen. Polismyndigheten bedömer det vidare som styrkt att BB avtransporteras med ambulans omkring klockan 10.10, då detta finns dokumenterat dels i protokollet över beslut/ingripande över tvångsåtgärder enligt LOB och dels i händelserapport upprättad av Länskommunikationscentralen. Att BB inte delgivits att dennes körkort omhändertagits är enligt polismyndigheten beklagligt. Det framgår dock av dokumentationen i ärendet att det varit vakthavande befäls avsikt att sända en polispatrull till sjukhuset för att där delge honom omhändertagandet av körkortet. Varför så aldrig skedde är dock oklart.

text: Sammanfattningsvis anser Polismyndigheten att det är djupt beklagligt att BB:s tillstånd försämrades under dennes vistelse vid arrestavdelningen, vilket ledde till att denne fick föras till sjukhus. Polismyndigheten anser dock inte att BB:s tillstånd orsakades av något fel som begåtts av någon anställd vid Polismyndigheten. AA yttrade sig över polismyndighetens remissvar.

text: Bedömning

text: Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polisman (

text: 1 § första stycket

text: LOB). Om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, ska han så snart det kan ske undersökas av en läkare (

text: 3 §

text: LOB). En omhändertagen person som inte bereds vård på sjukhus eller någon annan vårdinrättning och inte heller tas om hand på något annat sätt eller annars kan friges får hållas kvar. Den omhändertagne får därvid tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet (

text: 4 §

text: LOB).

text: I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer föreskrivs att polisen, när en berusad person omhändertas av en polis, ska bedöma om den omhändertagne, på grund av en skada eller av någon annan orsak, behöver omedelbar läkarvård (3 kap. 1 § i FAP 023-1). Läkarundersökning ska enligt 3 kap. 2 § ske, om tillståndet kan misstänkas vara förorsakat av sjukdom, den omhändertagne har en inte obetydlig kroppsskada eller kan befaras ha fått inre skador eller skallskador, eller berusningen eller omtöckningen närmar sig eller medför medvetslöshet, påverkar andningen eller medför motorisk oro, rastlöshet eller svettning eller är förenad med anmärkningsvärda eller svårförståeliga psykiska symtom.

text: Av utredningen framgår att BB under cirka en timmes tid förefaller att ha varit i någorlunda gott skick. Han talade med polismännen i bostaden, under färden till polishuset och till en början även i polishuset. Sedan stegrades hans berusningsgrad mycket hastigt på kort tid och han blev helt utslagen. Polisen beslutade därefter att omhänderta BB enligt LOB och placerade honom i arresten. Sex timmar efter omhändertagandet fick BB föras till sjukhus med ambulans på grund av låg medvetandegrad. – AA har ifrågasatt polisens handlande och ansett att polisen borde ha sett till att BB kom under läkarvård.

text: Jag vill först framhålla att det är utomordentligt vanskligt att i efterhand avgöra, om ett omhändertagande enligt LOB var korrekt eller inte. Det är givetvis mycket svårt för den som inte själv befunnit sig på plats att efteråt bedöma förutsättningarna för ett omhändertagande och vilka åtgärder som borde ha vidtagits. Viss försiktighet måste därför iakttagas vid en sådan prövning.

text: Jag har i och för sig inte någon anledning att ifrågasätta polisens bedömning att förutsättningarna för ett omhändertagande av BB enligt LOB var uppfyllda. Det har bl.a. kommit fram att BB vid tidpunkten för beslutet var kraftigt berusad. Polismyndigheten har också i sitt yttrande framhållit att det inte är ovanligt att berusade personer uppträder på det sätt som BB gjorde vid tillfället, t.ex. hävdar att de intagit både narkotika och alkohol.

text: I det nu aktuella fallet berättade emellertid BB för polismännen, under den tid då han var vaken och förmögen att tala, allmänt om sin livssituation och sin dödslängtan. Han uppgav då också att han hade intagit både sömntabletter och en icke oansenlig mängd vin. Dessa uppgifter – i kombination med att BB:s berusningsgrad på kort tid synes ha ökat mycket hastigt och att han föreföll att ha blivit i det närmaste helt utslagen – borde enligt min uppfattning ha medfört, att polisen omedelbart såg till att hans tillstånd blev föremål för läkares bedömning. Jag anser att polisen vid sin bedömning av behovet av medicinska åtgärder i fall som detta måste iaktta en viss säkerhetsmarginal för att minimera risken för att den omhändertagnes liv eller hälsa äventyras. Jag är således kritisk till polismyndighetens handlande i det nu aktuella fallet.

text: Slutligen noterar jag att polismyndigheten har beklagat att delgivningen av det omhändertagna körkortet inte gick rätt till. Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord: Likabehandlingsprincipen Tillsyn

title: Initiativärende mot Miljö- och byggnadsnämnden i Ystads kommun angående ett policybeslut av nämnden

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Miljö- och byggnadsnämnden i Ystads kommun den 23-25 april 2002 (JO:s ärende dnr 1267-2002) antecknades i protokollet under punkten

text: 3.6 bl.a. följande.

text: 3.6 Ett policybeslut av nämnden Miljö- och byggnadsnämnden behandlade vid sammanträde den 26 oktober 2000 frågan om prioritering av bristfälliga enskilda avlopp i samband med avloppsinventering. Av protokollet framgick bl.a. följande. I Ystads kommun finns ett stort antal avlopp som kräver åtgärder. För att nämnden skall ha en rimlig chans att ställa krav på samtliga och på bästa sätt få en totalt sett minskad miljöbelastning från de enskilda avloppen i kommunen måste de med störst utsläpp prioriteras högst. Efter drygt fyra års inventeringsarbete har antalet ansökningar om dispens och uppskov med åtgärder ökat. Frågan om uppskov/dispens finns inte upptagen i nämndens policy, eftersom det i

text: miljöbalken

text: inte finns något sådant utrymme. Möjligen skulle ålderspensionärer som har avlopp där miljöbelastningen bedöms vara relativt liten och som ansöker om uppskov/dispens kunna hamna längst ned på prioriteringslistan, vilket skulle innebära att det dröjer många år innan det blir aktuellt med krav på åtgärder av de lägst prioriterade avloppen. Nämnden beslutade vid sammanträdet följande.  krav på åtgärd av bristfälliga enskilda avlopp skall meddelas i enlighet med en prioriteringslista efter utsläppens omfattning och miljöpåverkan,  ålderspensionärer som ansöker om uppskov eller dispens med åtgärd av sina bristfälliga enskilda avlopp får lägst prioritet i de fall utsläppen är relativt små och därmed endast ger upphov till en låg miljöbelastning,  uppskovs- eller dispensansökningar av ekonomiska eller andra skäl beaktas inte. Vid granskningen uppmärksammades flera ärenden (dnr 2001.0152, 2001.0157) där ansökningar från ålderspensionärer om dispens för åtgärd av bristfälliga avlopp resulterat i beslut att inte kräva någon åtgärd förrän högre prioriterade ärenden är avslutade. I besluten hänvisades till nämndens policybeslut. Sökandena informerades också om att detta i praktiken innebar att de hade en ”frist” på något eller några år.

text: Efter att inspektionen hade avslutats anmodades nämnden att göra en utredning och yttra sig beträffande lagligheten av nämndens policybeslut.

text: Utredning

text: Nämnden anförde följande.

text: Bakgrund

text: Den som blir lågprioriterad enligt policyn, vilket är möjligt för pensionär eller icke pensionär, hamnar i en egen grupp av lågprioriterade avlopp (=lägst prioriterade) med någon form av längre gående rening. I denna lägst prioriterade grupp finns alla avlopp med mindre omfattande miljöbelastning där huvudkravet är att det inte är fråga om direktutsläpp. Avsikten är att samtliga icke direktutsläpp (dvs. lågprioriterade avlopp) kommer att få krav på åtgärder i ett samlat grepp från miljö- och byggnadsnämndens sida, när alla direktutsläpp är åtgärdade. Alla avlopp som är förbjudna (enligt 12 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd är avlopp utan längre gående rening än slamavskiljning förbjudna om det inte är uppenbart att utsläppet kan ske utan risk för olägenheter för människors hälsa eller miljön) är högt prioriterade eftersom vi där kräver snara åtgärder. Att den primära orsaken till att den aktuella policyn antogs var just att likställighetsprincipen i

text: kommunallagen

text: skulle kunna uppfyllas. Tidigare fanns nämligen en generell dispensmöjlighet vid 65 års ålder liksom övriga kommuner i området tillämpat. Dessa dispenser håller på att ses över. Den rådande resursbristen krävde någon form av prioritering varför avloppens miljöpåverkan istället skulle vara styrande, vilket var grundtanken med policyn. Den vanligaste sortens dispensansökningar var av typen åldersdispens, vilket gjorde det praktiskt att nämna ålderspensionärer som en enskild grupp i policyn.

text: Slutsats

text: Att policyn kan tolkas så som JO har gjort, nämligen att endast ålderspensionärer placeras i en särskild allra lägst prioriterad grupp och därmed skulle behandlas särskilt är kanske möjligt men alltså felaktigt. Avsikten är och har alltså varit annorlunda, dvs. att man lätt skulle kunna avvisa dispensansökningar med hänvisning till att man i stället, som övriga, blir lågprioriterad under förutsättning att avloppet inte är direkt förbjudet. Sedan policyn antogs har därför ingen grupp av människor särskilt gynnats eller missgynnats. Miljö- och byggnadsnämnden vill också nämna att policyn håller på att skrivas om för att fler feltolkningar inte skall kunna göras i framtiden.

text: Bedömning

text: Enligt vad som framkommit har det i ärendet aktuella policybeslutet den 26 oktober 2000 sin grund i att miljö- och hälsoskyddsnämnden gjort en prioritering beträffande befintliga avlopp inom kommunen utifrån den miljöbelastning som de medför. Nämnden antog vissa riktlinjer för prioriteringen. I policyn sägs särskilt att ålderspensionärer som ansöker om uppskov eller dispens med åtgärd av sina bristfälliga avlopp får lägst prioritet i de fall utsläppen är relativt små och därmed endast ger upphov till en låg miljöbelastning. Någon annan grupp av enskilda nämns inte i policybeslutet. Jag fann med hänsyn till detta anledning att utreda frågan om lagligheten av policyn. Enligt likställighetsprincipen skall nämligen kommuner behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat (

text: 2 kap. 2 § kommunallagen

text: , 1991:900).

text: Som även nämnden har påtalat i ärendet kan policyn i den nu aktuella delen tolkas som att endast ålderspensionärer placeras i en särskild allra lägst prioriterad grupp. Riktlinjer med en sådan innebörd framstår som mycket tveksamma med hänsyn till likställighetsprincipen. Det förefaller högst sannolikt att det finns andra enskilda än

text: ålderspensionärer som har avlopp med relativt små utsläpp som endast ger upphov till en låg miljöbelastning, och som därför borde behandlas enligt samma principer som angetts beträffande ålderspensionärer.

text: Nämnden har emellertid i remissyttrandet framfört att policyn inte skall tolkas på det nyss angivna sättet. Enligt nämnden kan även andra enskilda än ålderspensionärer tillhöra den lägst prioriterade gruppen. Jag anser dock att policyn har fått en mindre lämplig utformning genom vad som angetts särskilt angående ålderspensionärer och jag noterar att nämnden har framfört att policyn skulle skrivas om.

text: Avslutningsvis vill jag erinra om att miljö- och byggnadsnämnden som tillsynsmyndighet inom kommunen skall anmäla överträdelser av bestämmelser i

text: miljöbalken

text: eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till polis- eller åklagarmyndigheten, om det finns misstanke om brott (

text: 26 kap. 2 § första stycket miljöbalken

text: Med dessa uttalanden avslutar jag initiativärendet.


title: Initiativärende mot Miljö- och byggnadsnämnden i Ystads kommun angående dröjsmål med att överlämna ett överklagande till överinstansen m.m.

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Miljö- och byggnadsnämnden i Ystads kommun den 23 - 25 april 2002 (JO:s ärende dnr 1267-2002) antecknades i protokollet under punkten

text: 3.3.3 bl.a. följande.

text: Miljö- och byggnadsnämnden beslutade den 7 mars 2000 att en skytteförening skulle betala en fast årlig avgift (dnr 2000.0315). Föreningen överklagade beslutet och nämnden beslutade den 27 april 2000 att vidhålla sitt beslut och överlämna överklagandet till länsstyrelsen. Dokumentationen i akten är bristfällig, men enligt handläggaren tog en företrädare för föreningen troligen kontakt med länsstyrelsen, som i sin tur kontaktade handläggaren vid miljö- och byggnadsnämnden den 11 januari 2001. Handläggaren talade samma dag med företrädaren för föreningen och upplyste denne om att överklagandet inte skickats vidare till länsstyrelsen. Företrädaren förklarade då att han återkallade överklagandet. I beslut samma dag avskrev handläggaren ärendet från vidare handläggning med anledning av återkallelsen.

text: Efter att inspektionen hade avslutats beslutade jag att inhämta utredning och yttrande från nämnden angående handläggningen av överklagandet.

text: Utredning

text: Nämnden anförde följande.

text: Miljö- och byggnadsnämnden beklagar att överklagandet inte översändes skyndsamt till länsstyrelsen. En förklaring till att ärendet blev liggande kvar hos nämnden är att det fanns oklarheter om vem på förvaltningen som var ansvarig för expedieringen av nämndens ärenden. Detta problem har sedermera rättats till genom att förvaltningens gemensamma administration expedierar samtliga nämndärenden. Avskrivningen av ärendet var felaktig. Rutinerna inom miljöavdelningen har nu setts över för att förhindra en upprepning. Personalen har fått information om att det är endast överinstansen som kan återkalla ett överklagande. Under hösten 2002 planerar miljöavdelningen att tillsammans med kommunjuristen gå igenom JO:s protokoll för att säkerställa att korrekt handläggning görs i framtiden.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att en skrivelse med överklagande skall ges in till den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet. Enligt

text: 24 § samma lag

text: ankommer det på den myndigheten att pröva om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, skall myndigheten avvisa den, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. Om skrivelsen inte avvisas skall myndigheten, enligt

text: 25 § nämnda lag

text: , överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet.

text: I

text: 27 § samma lag

text: finns bestämmelser om omprövning av beslut. I lagrummet föreskrivs att en myndighet skall ändra ett beslut som den meddelat som första instans, om den finner att beslutet är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning och om ändringen kan ske snabbt och enkelt utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Om beslutsmyndigheten, sedan ett överklagande kommit in, finner att det överklagade beslutet inte snabbt och enkelt kan ändras så som klaganden begärt, skall myndigheten, som ovan framgått, göra en rättidsprövning och, om skrivelsen kommit in i rätt tid överlämna skrivelsen med överklagandet och övriga handlingar till överinstansen. Frågan inom vilken tidsfrist ett sådant överlämnande skall ske är inte reglerad i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att ett överlämnande måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen

text: om snabb och enkel handläggning skall vara vägledande även i detta hänseende. JO har i anslutning till denna bestämmelse i flera beslut uttalat att myndigheterna skall överlämna en överklagandeskrift och övriga handlingar i ärendet till överinstansen utan dröjsmål och att handläggningstiden i normalfallet inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314). I vissa fall kan det till och med krävas snabbare handläggning.

text: I det nu aktuella ärendet har nämnden, efter närmare nio månader, uppmärksammats på att skrivelsen med överklagande aldrig har överlämnats till överinstansen. Ett sådant dröjsmål är självfallet helt oacceptabelt.

text: Efter det att klaganden förstått att skrivelsen med överklagande inte överlämnats till överinstansen återkallades överklagandet. Nämnden avskrev då ärendet från vidare handläggning. Genom beslutet den 7 mars 2000 hade emellertid nämnden skilt sig från ärendet. Därefter kan myndigheten endast göra en rättidsprövning av ett överklagande av beslutet (

text: 24 § förvaltningslagen

text: ), rätta en uppenbar oriktighet i beslutet (26 § ) eller ompröva ärendet under vissa förutsättningar (27 §). All annan handläggning ankommer på överinstansen. Det har således varit fel av nämnden att avskriva ärendet.

text: Handläggningen av överklagandet har innehållit allvarliga felaktigheter. Jag förutsätter att de åtgärder som nämnden enligt remissvaret avsåg att vidta för att säkerställa en korrekt handläggning numera ägt rum. Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslut
Dom/domskäl
Interimistiskt beslut

title: Kritik mot en rådman vid Blekinge tingsrätt för handläggningen av en fråga om kvarsittanderätt

sammanfattning: I ett interimistiskt beslut tillerkändes käranden rätten att bo kvar i makarnas gemensamma bostad (s.k. kvarsittanderätt). I JO:s beslut kritiseras rådmannen för att varken ha omprövat det interimistiska beslutet eller tagit ställning till huvudyrkandet om kvarsittanderätt när hon sedermera dömde till äktenskapsskillnad mellan parterna.

text: Bakgrund och initiativ

text: Vid utredningen av JO:s ärende med dnr 887-2019 uppmärksammades Blekinge tingsrätts handläggning av en fråga om kvarsittanderätt i tvistemålet T 2509-17. Jag beslutade den 25 mars 2019 att utreda tingsrättens handläggning av frågan i ett särskilt ärende.

text: JO tog del av handlingar från tingsrättens tvistemål och hämtade även in muntliga upplysningar från tingsrätten. Av handlingarna framkom bl.a. följande:

text: Målet inleddes den 17 oktober 2017 genom en ansökan om äktenskapsskillnad. Den 3 november 2017 gav käranden in en skrivelse med bl.a. följande yrkanden:

text: AA yrkar i första hand att tingsrätten förordnar att vårdnaden om BB tillerkänns AA ensam. I andra hand yrkas att BB:s stadigvarande boende ska vara hos AA. Yrkandena framställs jämväl interimistiskt. AA yrkar vidare enligt

text: 14 kap. 7 §

text: ÄktB [

text: äktenskapsbalken

text: , JO:s anm.] att hon ska ha kvarsittningensrätt till makarnas gemensamma bostad på adress […]. Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse den 21 december 2017 och meddelade ett beslut den 29 december 2017. Genom beslutet biföll rådmannen CC kärandens interimistiska yrkande om kvarsittanderätt till parternas gemensamma bostad.

text: Den 25 maj 2018 meddelade CC en deldom på äktenskapsskillnad mellan parterna. I domen tog hon inte upp frågan om kvarsittanderätten. Den 24

text: september 2018 meddelade en annan rådman en dom i målet och förordnade bl.a. att tingsrättens interimistiska beslut av den 29 december 2017 inte längre skulle gälla.

text: JO tog också del av ett protokoll från Hovrätten över Skåne och Blekinge daterat den 24 januari 2018 i mål Ö 278-18. Av det framgick att DD hade överklagat tingsrättens beslut den 29 december 2017 men att hovrätten inte hade meddelat prövningstillstånd.

text: Utredning

text: I en remiss den 25 mars 2019 uppmanade JO tingsrätten att lämna upplysningar om handläggningen av frågan om kvarsittanderätt i tvistemålet. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bl.a. bestämmelserna i

text: 14 kap.

text: och

text: 13 §§

text: äktenskapsbalken

text: Tingsrätten (lagmannen EE) gav in ett remissvar den 6 maj 2019. Till remissvaret fogades ett yttrande från rådmannen CC (se nedan).

text: EE uppgav följande:

text: Jag hänvisar till rådmannen CC:s redogörelse av det inträffade och kan bara beklaga att tingsrätten brustit i där redovisat hänseende, dvs. att i deldomen på äktenskapsskillnad redovisa sitt ställningstagande såvitt avser frågan om kvarsittningsrätt.

text: Av CC:s yttrande framgick bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: Målet inleddes genom ansökan om äktenskapsskillnad den 17 oktober 2017. Den 3 november 2017 inkom yrkande om kvarsittanderätt för käranden och yrkande om förordnande av bodelningsförrättare, yrkandena framställdes jämväl interimistiskt. Svaromål inkom den 3 december 2017 vari yrkandena bestreds, jämväl interimistiskt. Muntlig förberedelse hölls i målet den 21 december 2017 varvid yrkandet om bodelningsförrättare återkallades. Tingsrätten biföll interimistiskt, genom beslut den 29 december 2017, kärandens yrkande om kvarsittanderätt. Tingsrättens beslut överklagades till hovrätten som inte meddelade prövningstillstånd den 24 januari 2018. Ny ansökan om bodelningsförrättare inkom till tingsrätten den 29 mars 2018. Vårdnads-, boendeoch umgängesutredning inkom i målet den 2 maj 2018 och i anledning därav förelades parterna att yttra sig över målets fortsatta handläggning. Parternas yttrande inkom den 17 respektive den 24 maj 2018. Den 17 maj 2018 inkom även en gemensam ansökan om fullföljd av äktenskapsskillnad från parterna. I anledning av fullföljden beslutades deldom på äktenskapsskillnad den 25 maj 2018. Frågan om kvarsittanderätt noterades inte i deldomen. Huvudförhandling ägde rum den 27 augusti 2018 och dom beträffande vårdnad, boende och umgänge med barn meddelades den 24 september samma år.

text: Upplysningar och yttrande

text: Jag vill inledningsvis anföra att jag är väl medveten om de regler som gäller för beslut om kvarsittanderätt enligt

text: äktenskapsbalken

text: . Om domstolen har meddelat ett interimistiskt beslut om rätten att sitta kvar i bostaden skall domstolen på nytt pröva beslutet när den dömer till äktenskapsskillnad. Vad domstolen då skall ta ställning till är endast i vad mån beslutet även fortsättningsvis skall gälla till dess att bodelning har skett eller domen på äktenskapsskillnad har vunnit laga kraft. I

text: detta mål fick jag genom vårdnadsutredningen information om att kvarsittandebeslutet verkställts genom kronofogdens försorg i slutet av januari månad 2018. När yttrandena över utredningen och målets fortsatta handläggning inkom från ombuden i slutet av maj berördes inte frågan om kvarsittanderätten särskilt av någon part. I samband med att vårdnadsutredningen inkom och parterna yttrat sig gjorde jag en omprövning av beslutet om kvarsittande och ansåg därvid att ingenting framkommit som föranledde att det interimistiska kvarsittandebeslutet skulle ändras. Frågan om kvarsittanderätt har sålunda tagits upp till behandling av mig den 24 maj 2018 när sista yttrandet inkom. Av förbiseende har jag inte noterat min omprövning i deldomen dagen därpå vilket jag borde ha gjort. Sedan januari månad 2019 har tingsrätten övergått till ett digitaliserat arbetssätt för målhantering. Jag har därför numera som rutin i de mål där jag beslutar om kvarsittanderätt att lägga till en bevakning/påminnelse om att notera omprövningen av beslutet i domen på äktenskapsskillnad. Avslutningsvis vill jag framföra att jag givetvis beklagar de olägenheter som parterna eventuellt må ha orsakats genom handläggningen i målet.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 14 kap. 5 § första stycket äktenskapsbalken

text: får domstolen i ett mål om äktenskapsskillnad bestämma vem av makarna som ska ha rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad till dess att bodelning sker (s.k. kvarsittanderätt). Enligt

text: 14 kap. 7 § första stycket 1 äktenskapsbalken

text: får domstolen ta ställning till kvarsittanderätten för tiden fram till dess att frågan har avgjorts genom en dom som har vunnit laga kraft, dock längst till dess att bodelning har skett (ett s.k. interimistiskt beslut). Ett sådant beslut får enligt bestämmelsens tredje stycke verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft.

text: När ett mål om äktenskapsskillnad och kvarsittanderätt, där det finns ett interimistiskt beslut, avgörs ska rätten enligt

text: 14 kap. 13 § äktenskapsbalken

text: ompröva sitt interimistiska beslut om kvarsittanderätt. Ofta finns det anledning att låta beslutet bestå; det blir då gällande fram till dess att domen har vunnit laga kraft.

text: Rätten ska naturligtvis också i domen ta ställning till huvudyrkandet om kvarsittanderätt. Efter det att domen har vunnit laga kraft kan det interimistiska beslutet inte verkställas.

text: Bedömning

text: I målet om äktenskapsskillnad yrkade käranden i skrivelsen den 3 november 2017 ”i enlighet med

text: 14 kap. 7 §

text: ÄktB att hon ska ha kvarsittningensrätt till makarnas gemensamma bostad”. CC tolkade detta yrkande, såvitt framgår av remissvaret, som ett yrkande om kvarsittanderätt för käranden (

text: 14 kap. 5 § äktenskapsbalken

text: ) som också framställdes interimistiskt (

text: Den 29 december 2017 beslutade CC att käranden skulle ha rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad ”för tiden intill dess lagakraftägande dom eller beslut beträffande äktenskapsskillnaden föreligger, talan om äktenskapsskillnad förfaller eller något annat beslutas, dock längst till dess bodelning har skett”.

text: Hon fattade alltså ett interimistiskt beslut om kvarsittanderätten med stöd av

text: När CC den 25 maj 2018 dömde till äktenskapsskillnad mellan makarna borde hon enligt

text: 14 kap. 13 § äktenskapsbalken

text: i sin deldom ha omprövat beslutet från den 29 december 2017. Hon borde också i domen ha prövat huvudyrkandet om kvarsittanderätten, dvs. vem av parterna som skulle ha rätt att bo kvar i den gemensamma bostaden för tiden efter att domen på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft till dess att bodelning skett. Hon har i deldomen den 25 maj 2018 varken omprövat det interimistiska beslutet eller tagit ställning till huvudyrkandet och ska kritiseras för detta.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en kammarrätt som i ett mål där prövningstillstånd krävdes beslutat att undanröja den överklagade domen och återförvisa målet till länsrätten utan att prövningstillstånd meddelades och i en sammansättning bestående av två ledamöter

text: Initiativet

text: I ett ärende hos JO (dnr 1480-2002) inhämtades Kammarrättens i Jönköping beslut den 8 april 2002 i mål nr 946-2002, angående prövningstillstånd i mål om verkställighet utanför anstalt enligt

text: 33 a § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt. Genom beslutet undanröjde kammarrätten den överklagade domen och visade målet åter till länsrätten för ny handläggning. Kammarrättens beslut fattades utan att prövningstillstånd meddelades i målet och i en sammansättning bestående av två ledamöter.

text: Jag beslutade att inleda ett initiativärende mot kammarrätten och anmodade domstolen att yttra sig beträffande handläggningen av frågan om prövningstillstånd och sammansättningen i rätten vid det nyss nämnda beslutet.

text: Utredning

text: Kammarrättslagmannen AA och kammarrättsrådet BB yttrade följande.

text: Som upptagits i den till remissen fogade promemorian avgjordes ifrågavarande mål i kammarrätten, mål nr 946-2002, utan att prövningstillstånd meddelades och i en sammansättning bestående av två ledamöter. – Den bestämmelse om kammarrättens domförhet som vi bedömt vara tillämplig,

text: 12 § femte stycket lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar (LAFD), fick sin aktuella lydelse genom lagen (

text: ) om ändring i LAFD. I

text: prop. 1997/98:101, s. 90

text: och

text: , avsnittet rörande rättens sammansättning vid prövning av processuella frågor i mål där prövningstillstånd krävs, redogörs för de praktiska och processekonomiska överväganden som föranlett ändringen. Bl.a. uttalas ”Det handlar i första hand om frågor som rätten prövar innan dispensprövningen sker, t.ex. frågor om avvisning”. Ändringen skulle medföra att olika processuella frågor i mål som omfattas av krav på prövningstillstånd fick en enhetlig behandling fram till dess att frågan om prövningstillstånd avgjorts. Regelns konstruktion jämte ovannämnda uttalanden, vilka inte mötte gensaga vid riksdagsbehandlingen, jfr

text: bet. 1997/98:JuU17

text: och

text: rskr. 1997/98:226

text: , synes enligt vår mening medge en ordning innebärande att kammarrätten utan att meddela prövningstillstånd kunde fatta det aktuella beslutet i den mindre sammansättningen.

text: Kammarrättspresidenten CC yttrade följande.

text: Prövningstillstånd

text: För de mål där det är särskilt föreskrivet krävs prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av ett beslut som länsrätten meddelat i målet. Detsamma gäller länsrätts beslut i en fråga som har direkt samband med ett sådant mål. För den i ärendet aktuella måltypen är prövningstillstånd särskilt föreskrivet. Det krävs således även prövningstillstånd för att kammarrätten skall kunna ta upp ett yrkande om återförvisning till länsrätten p.g.a. att domstolen avslagit en begäran om muntlig förhandling.

text: Domförhet

text: Enligt huvudregeln i första stycket 12 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar är kammarrätten domför med tre lagfarna ledamöter. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd är kammarrätten dock – enligt femte stycket – domför med två ledamöter, om de är ense om slutet. Detsamma gäller vid behandling av andra frågor i mål där prövningstillstånd krävs för prövning av överklagande, om frågorna behandlas före eller i samband med frågan om prövningstillstånd. Vidare är kammarrätten domför i den mindre sammansättningen vid behandling av en fråga om avvisning av ett överklagande p.g.a. att det kommit in för sent, om ledamöterna är ense om slutet. Enligt sjätte stycket är kammarrätten domför med en lagfaren domare vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse. Av förarbetena till 12 § ovan nämnda lag (

text: prop. 1997/98:101, s. 90

text: f) framgår att syftet med införandet av bestämmelsen i femte stycket var att processuella frågor, som uppkommer i mål där prövningstillstånd krävs, av praktiska och processekonomiska skäl i vissa fall skulle kunna hanteras i samma sammansättning som frågan om prövningstillstånd. Frågor om avvisning nämns som exempel på situationer där den mindre sammansättningen kunde vara tillämplig. Det framgår vidare att de föreslagna ändringarna ”medför att frågor i mål som omfattas av krav på prövningstillstånd får en enhetlig behandling fram till dess att frågan om prövningstillstånd har avgjorts”.

text: Lagstiftaren har valt att precisera två beslutssituationer där kammarrätten i en sammansättning med två ledamöter kan skilja målet ifrån sig, dvs. vid nekande av prövningstillstånd och vid avvisning p.g.a. för sent inkommet överklagande. Även beslut om avskrivning efter återkallelse har särreglerats. Lagtextens utformning torde således, även med beaktande av formuleringen i förarbetena, inte ge utrymme för kammarrätten att i situationer därutöver skilja ett mål ifrån sig i den mindre sammansättningen.

text: Slutsats

text: Kammarrätten hade bort meddela prövningstillstånd innan beslutet om undanröjande och återförvisning fattades. Sistnämnda beslut skulle vidare ha fattats i enlighet med huvudregeln om domförhet. Någon rättsförlust för den enskilde parten har dock inte uppkommit eftersom kammarrätten medgav dennes yrkande.

text: Bedömning

text: Av

text: 34 a § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: framgår att för de mål det är särskilt föreskrivet krävs prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av ett beslut som länsrätten har meddelat i målet. Detsamma gäller länsrätts beslut i en fråga som har ett direkt samband med ett sådant mål. I tredje stycket samma paragraf föreskrivs att om prövningstillstånd inte meddelas,

text: står länsrättens beslut fast. Vilka mål som omfattas av kravet på prövningstillstånd framgår av den materiella lagstiftningen för varje måltyp.

text: Enligt

text: 12 § femte stycket lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar är kammarrätten vid behandling av frågor om prövningstillstånd domför med två ledamöter, om de är ense om slutet. Detsamma gäller vid behandling av andra frågor i mål där prövningstillstånd krävs för prövning av överklagande, om frågorna behandlas före eller i samband med frågan om prövningstillstånd. Av första stycket samma paragraf framgår att kammarrätten annars normalt är domför med tre ledamöter.

text: Bestämmelserna i

text: och 12 § femte stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar fick sina nuvarande lydelser genom lagändringar som trädde i kraft den 1 oktober 1998 (

text: prop. 1997/98:101

text: , 1997/98:JuU17). Avsikten med ändringarna var att klargöra omfattningen av kravet på prövningstillstånd i kammarrätt samt att frågor i mål som omfattas av dispenskravet skall få en enhetlig behandling fram till dess att dispensfrågan har avgjorts (prop. s. 76 och 91). Beträffande sammansättningen i mål där prövningstillstånd krävs uttalade regeringen bl.a. att kammarrättens domförhet med två ledamöter skulle utvidgas till att även avse olika processuella frågor som behandlas före eller i anslutning till frågan om prövningstillstånd. Det handlade i första hand om frågor som rätten prövar innan dispensprövningen sker, t.ex. frågor om avvisning (prop. s. 90 och 91).

text: I det aktuella målet hos kammarrätten gällde krav på prövningstillstånd. Genom sitt beslut i målet den 8 april 2002 undanröjde kammarrätten länsrättens dom och återförvisade målet till länsrätten. Eftersom kammarrätten vid sådant förhållande har prövat överklagandet skulle domstolen dessförinnan ha meddelat prövningstillstånd i målet. Kammarrättens prövning skedde i en sammansättning med två ledamöter. Som nyss har nämnts kan kammarrätten i denna sammansättning pröva, förutom frågor om prövningstillstånd, olika processuella frågor som behandlas före eller i samband med dispensfrågan. Som exempel på en sådan fråga angavs i motiven frågor om avvisning. Detta uttalande syftar uppenbarligen på t.ex. sådana nya yrkanden i sak som väcks i kammarrätt och som på grund av instansordningsprincipen inte kan tas upp till prövning (prop. s. 78). Det finns inte något uttalande i motiven som ger stöd för att ett beslut om undanröjande och återförvisning skall kunna fattas i den mindre sammansättningen. Eftersom ett sådant beslut utgör utfallet av kammarrättens prövning av överklagandet är det enligt min mening självklart att beslutet skulle ha fattats i den sammansättning som föreskrivs i huvudregeln om kammarrättens domförhet.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutar jag initiativärendet.


nyckelord: Barn/ungdom Bemötande Dokumentation Sjukvård

title: Sjukvårdsbehov för ett spädbarn som varit hos sin mor i en kriminalvårdsanstalt har i flera avseenden hanterats på ett felaktigt sätt

sammanfattning: Ett spädbarn som vistades hos sin mor i en kriminalvårdsanstalt blev vid två olika tidpunkter sjukt och modern ville då söka akut sjukvård för barnet. Anstaltens personal kontaktade vid båda tillfällena extern sjukvårdsrådgivning utan att modern deltog i samtalen. Vid en av händelserna genomförde en kriminalvårdare också en undersökning av barnet för att kunna lämna uppgifter som efterfrågats av sjukvården. Undersökningen var av sådant slag att den utgjorde en kroppsbesiktning. ChefsJO konstaterar i beslutet att kravet på att barnets bästa ska beaktas och vara ett tungt vägande intresse i allt som rör barnet är tillämpligt även för barn som är hos en förälder i anstalt. Detsamma gäller vårdnadshavarens övergripande ansvar för barnets personliga förhållanden. En följd av detta är att det inte är godtagbart att en anstalt åsidosätter förälderns roll och ansvar i fråga om barnets behov. Vidare uttalar chefsJO att det visserligen måste finnas ett visst utrymme att neka en förälder som vill lämna anstalten med sitt barn för att uppsöka akut sjukvård att göra detta, om sjukvårdsrådgivning eller motsvarande har konsulterats och bedömningen har gjorts att sådan vård inte är nödvändig. I dessa situationer måste dock föräldern själv få genomföra samtalen med sjukvården. Det kan däremot vara nödvändigt att Kriminalvårdens personal närvarar för att få underlag för beslut om vistelse utanför anstalten ska tillåtas eller inte. Anstalten kritiseras för att sådana kontakter togs vid båda de aktuella tillfällena utan att barnets mor deltog. Dessutom får anstalten kritik för att en kriminalvårdare genomförde en kroppsbesiktning av barnet utan stöd i lag. Om en undersökning behövde göras för att kunna lämna upplysningar till sjukvården borde modern ha fått genomföra den och lämna de uppgifter som efterfrågades.

text: Anmälningarna

text: I två anmälningar till JO klagade AA på Kriminalvården, anstalten Sagsjön. Klagomålen rörde hur anstalten vid två tillfällen hade agerat i samband med att det spädbarn som hon hade med sig i anstalten var i behov av sjukvård. Hon anförde bl.a. följande.

text: Under sommaren 2024 blev hennes son akut förstoppad. Han skrek av smärta och fick bl.a. ett sår vid ändtarmen. Hon begärde att få åka in till sjukhus med honom. Det vakthavande befälet krävde dock att en kriminalvårdare skulle titta

text: i barnets rumpa för att se om det fanns något sår, vilket AA gick med på eftersom hon inte förstod bättre. Därefter fick hon åka till sjukhuset med sonen.

text: Den 18 februari 2025 hade hennes son varit sjuk ett par dagar med feber. Under dagen uttryckte hon oro till ett vakthavande befäl om att inte få åka in till sjukhuset om barnet blev sämre. Det vakthavande befälet uppgav att han skulle informera nattpersonalen om att de skulle få åka till akuten om pojken inte blev bättre. Det var ett råd som hon även hade fått i kontakt med en sjuksköterska på BVC. På natten försämrades sonens tillstånd och hon bad att få åka till sjukhuset. Efter över en och en halv timme återkom personalen och sade att de av extern sjukvårdspersonal hade blivit tillsagda att hon skulle ge pojken vätska. AA informerade anstaltspersonalen om att han hade hög feber och andra allvarliga symptom. Trots detta fick de inte åka in förrän dagen efter. Det visade sig då att sonen hade öroninflammation med spruckna trumhinnor.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar från anstalten Sagsjön. Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig över AA:s anmälningar och besvara vissa frågor.

text: I sitt yttrande anförde myndigheten, genom chefen för sektionen för verksjuridik - verkställighet, straffrätt m.m., i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från Kriminalvårdens region Väst, som har inhämtat information från inblandad personal och vakthavande befäls logg. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen framgår i huvudsak följande. Den första händelsen (den 8 juni 2024) Den aktuella dagen tog AA kontakt med anstaltspersonalen och berättade att hennes medföljande barn hade förstoppning och blödde. Det vakthavande befäl som då var i tjänst tog med anledning av informationen kontakt med barnakuten på Östra sjukhuset. En där anställd sjuksköterska efterfrågade en kontroll av om det fanns sår/skador i barnets rumpa och uppgav att personalen skulle tillkalla bedömningsbil om det blev värre för att få en bedömning av nästa steg. En kriminalvårdare genomförde därför en okulär besiktning av barnets rumpa utan att se något sår. Det vakthavande befälet ringde därefter till sjukvårdspersonalen vid häktet Göteborg, vars sjuksköterska ordnade det läkemedel som barnet behövde. Efter ytterligare ett samtal med extern vårdpersonal, även då från barnakuten vid Östra sjukhuset, framkom att de ville undersöka barnet. AA och barnet åkte därför med personal till sjukhuset för undersökning och behandling. Den andra händelsen (den 18–19 februari 2025) Under dagen den 18 februari talade AA med personal om att hennes barn hade haft feber och att hon var orolig för det. Det vakthavande befäl som tjänstgjorde under natten till den 19 februari fick från AA till sig att det vakthavande befälet som tjänstgjort under dagen hade uppgett att de, om hon via stentofonen påkallade personalens uppmärksamhet angående sonen, skulle åka till sjukhus med honom. Under kvällen eller natten till den 19 februari meddelade AA även personalen att hon under dagen hade haft kontakt med en BVC-sköterska och att hon då fått till sig att hon skulle åka till Östra sjukhusets barnmottagning om

text: barnet blev sämre. Med anledning av AA:s kontakt tog det vakthavande befälet kontakt med bedömningsambulansen för att få klarhet i om barnet borde transporteras till barnmottagningen. Personal i bedömningsambulansen delgavs den information som det vakthavande befälet hade fått till sig från AA. Bedömningsambulansen bedömde att det inte var nödvändigt att åka till sjukhuset på natten utan att de kunde avvakta till morgondagen och rekommenderade barnet vätska. Detta kommunicerades till AA med en uppmaning om att hon åter skulle kontakta personalen via stentofonen vid försämring. AA kallade inte på personalen någon mer gång. Dagen efter uppsökte AA och barnet BVC, och därefter barnakuten på Östra sjukhuset, med anledning av att sonen hade haft feber ett par dagar. På sjukhuset blev barnet undersökt och ordinerades läkemedel.

text: Rättslig reglering

text: Barnrätt, föräldraansvar och hälso- och sjukvård Av

text: 1 § 1 lagen (2018:1197)

text: om Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter följer att artiklarna 1–42 i Förenta nationernas konvention den 20 november 1989 om barnets rättigheter ska i originaltexternas lydelse gälla som svensk lag. – – –

text: Av

text: artikel 3.1 barnkonventionen

text: följer att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Av artikel 3.2. barnkonventionen följer att konventionsstaterna åtar sig att tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer dess föräldrar, vårdnadshavare eller andra personer som har juridiskt ansvar för barnet, och ska för detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder och administrativa åtgärder. – – –

text: Av

text: artikel 18.1 barnkonventionen

text: följer att konventionsstaterna ska göra sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Föräldrar eller, i förekommande fall, vårdnadshavare har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Dessa ska låta sig vägledas av vad som bedöms vara barnets bästa. Av

text: artikel 18.2 barnkonventionen

text: följer att för att garantera och främja de rättigheter som anges i denna konvention ska konventionsstaterna ge lämpligt stöd till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och säkerställa utvecklingen av institutioner, inrättningar och tjänster för omvårdnad av barn. Av

text: artikel 24.1 barnkonventionen

text: följer att konventionsstaterna erkänner barnets rätt till bästa möjliga hälsa och tillgång till hälso- och sjukvård och rehabilitering. Konventionsstaterna ska sträva efter att säkerställa att inget barn berövas sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. Av

text: artikel 24.2 barnkonventionen

text: följer att konventionsstaterna ska sträva efter att till fullo förverkliga denna rätt och ska särskilt vidta lämpliga åtgärder för att bl.a. minska spädbarns- och barnadödligheten och säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig hälso- och sjukvård med tonvikt på utveckling av primärvården. Av

text: 6 kap. 1 § föräldrabalken

text: följer att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling.

text: Av

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: följer bl.a. att den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov enligt 1 § blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. Av

text: 2 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: följer att en intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa. Av författningskommentaren till

text: 2 kap. 5 § fängelselagen

text: prop. 2009/10:135 s. 127

text: ) framgår bl.a. att med spädbarn avses i bestämmelsen ett litet barn under de allra första levnadsåren. En intagen som ges tillstånd att ha sitt spädbarn hos sig i anstalt måste få tillgång till nödvändig utrustning och ges möjlighet till sysselsättning som möjliggör vård av barnet. Av artikel 36 i Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec(2006)2 avseende de europeiska fängelsereglerna följer bl.a. att småbarn får vistas i fängelse tillsammans med en förälder endast när det bedöms vara bäst för de berörda barnen. De får inte behandlas som intagna. Av 1 kap. 2 a § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, framgår följande. I frågor som berör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Bedömningar som rör barnets bästa ska ta sin utgångspunkt i det enskilda barnets situation. Överväganden avseende barnets bästa ska dokumenteras. I motiveringen till beslut ska det redogöras på vilket sätt barnets bästa har vägts in i den bedömning som ligger till grund för beslutet. Av de allmänna råden till

text: 2 kap. 5 § fängelselagen

text: i FARK fängelse följer bl.a. att med spädbarn avses ett barn under de allra första levnadsåren. Av

text: 1 kap. 7 §

text: FARK Fängelse [rätteligen

text: 2 kap. 7 §

text: , JO:s anm.] följer att en intagen som medges tillstånd att ha sitt spädbarn hos sig ska förses med nödvändig utrustning och ges sådana bostads- och sysselsättningsförhållanden som möjliggör vård av barnet.

text: Intern styrning Av avsnitt 3.3 i Kriminalvårdens handbok om medföljande barn och gravida intagna i häkte och anstalt (

text: ) framgår bl.a. följande. Föräldern har ansvar för att skydda och ta hand om sitt barn i samma omfattning som i frihet. Föräldrars och vårdnadshavares ansvar regleras närmare i

text: föräldrabalken

text: . Med hänsyn till frihetsberövandets begränsningar och att Kriminalvården ansvarar för omvårdnadsmiljön är det av stor vikt att löpande följa upp att föräldern fullföljer sitt ansvar samt värdera hur yttre och inre miljöförutsättningar, övriga klienter etc. påverkar barnet och förälderns förmåga att ge en betryggande omvårdnad. Av avsnitt 5.1 i nyss nämnda handbok följer vidare att barn som medföljer i anstalt eller häkte ska kunna upprätthålla kontakt med barnavårdscentralen (BVC) och kunna tillgodogöras samma service som övriga barn. Anstalten eller häktet ska i samråd med aktuell BVC upprätta en plan för kontakt under verkställighetstiden. I avsnitt 6 i handboken finns en lista över vad ett verksamhetsställe ska tillhandahålla. Av avsnitt 2.1 i Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal (

text: ) framgår bl.a. följande om kriminalvårdspersonalens ansvarsområde. Den hjälp en människa behöver då hen till följd av sjukdom eller ohälsa, eller vid undersökning och behandling, inte själv klarar av sina dagliga aktiviteter kallas allmän omvårdnad eller omsorg. Sådan omvårdnad och omsorg ska ges av kriminalvårdare och kan avse till exempel klienternas personliga hygien, toalettbesök, att smörja in mjukgörande hudkräm på områden som inte kan kommas åt eller med nagelklippning och liknande som inte kräver sjukvårdsexpertis.

text: I avsnitt 2.2 i anvisningen anges bl.a. följande om sjukvårdspersonalens ansvarsområde. Till skillnad från allmän omvårdnad, som kriminalvårdspersonalen ansvarar för, är specifik omvårdnad relaterad till och kräver kunskap inte bara om människans normala funktioner utan också om den aktuella sjukdomen och dess behandling. För att kunna bedöma den enskilda situationen krävs relevanta kunskaper från olika områden. Specifik omvårdnad kräver särskild kompetens och är sjuksköterskans ansvarsområde. Vidare anges i avsnitt 4.5 i anvisningen bl.a. följande om åtgärder när Kriminalvårdens sjukvårdspersonal inte är på plats vid akuta tillstånd avseende klienter. Vid akuta tillstånd larmas ambulans omgående på 112 enligt lokala rutiner. SOS Alarm måste få möjlighet att, vid behov, prata med personal som befinner sig i klientens närhet för att kunna besvara larmoperatörens frågor. Vid mindre akuta tillstånd ska vakthavande befäl kontakta sjukvårdsupplysningen för råd om vidare handläggning. Det är önskvärt att personal med kännedom om klientens hälsotillstånd om möjligt befinner sig vid klienten under tiden som samtalet sker och möjliggör för sjukvårdsupplysningen att prata med klienten direkt.

text: Dokumentation och personuppgiftsbehandling Bestämmelser om Kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom Kriminalvårdens verksamhet finns i bl.a. lagen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område med tillhörande förordning. Enligt

text: 2 kap. 1 § 1

text: lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område får personuppgifter behandlas om det är nödvändigt för att en myndighet som nämns i

text: 1 kap. 1 §

text: ska kunna verkställa häktning eller straffrättsliga påföljder. Av

text: och

text: 8 §§

text: förordningen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område framgår vilka uppgifter som får behandlas om personer som är dömda till fängelse. Av

text: 2 § 4 samma förordning

text: följer att uppgift om närståendes namn, adress, telefonnummer och relation till den registrerade får behandlas, om det är nödvändigt för att utföra en uppgift som anges i

text: 2 kap. 1 §

text: lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Av

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: följer att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Av allmänna råd till

text: 5 § fängelseförordningen

text: i FARK Fängelse följer att begreppet journal omfattar både pappershandlingar och digitala handlingar. – – –

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Stämmer det att en kriminalvårdare gjorde en undersökning av barnet i samband med den händelse som ska ha inträffat under sommaren 2024? Vilket rättsligt stöd fanns i så fall för en sådan åtgärd? Det stämmer att det gjordes en okulär undersökning av barnet vid händelsen den 8 juni 2024. Undersökningen genomfördes av kriminalvårdspersonal för att få information som efterfrågades av extern sjukvårdspersonal. En sådan åtgärd kan dock inte anses falla inom ramen för allmän omvårdnad eller omsorg. Eftersom åtgärden inte genomfördes av sjukvårdspersonal inom ramen för en medicinsk undersökning, bedöms det ha saknats stöd för kriminalvårdspersonalen att utföra åtgärden. I stället borde AA ha låtits ha kontakt med sjuksköterskan vid Östra sjukhuset så att hon själv hade kunnat kontrollera förekomsten av sår eller skada på sin son.

text: Har Kriminalvården dokumenterat de aktuella händelserna på ett godtagbart sätt? Genom den dokumentation som har kunnat återfinnas i vakthavande befäls logg ges en bild av situationerna som beskrivs i anmälningarna och åtgärderna som har vidtagits. Kriminalvården bedömer därför att händelserna har dokumenterats på ett godtagbart sätt. Däremot borde kommunikationen med den intagna om händelserna i fråga ha varit tydligare. Det kan samtidigt konstateras att det inte finns någon särskilt reglerad dokumentationsplikt avseende intagnas medföljande barn. Vad som ska föras in i en intagens journal är inte heller närmare specificerat i lag, förordning eller förarbeten. Därtill har Kriminalvården en begränsad möjlighet att behandla uppgifter om närstående till personer som är dömda till fängelse. Kriminalvården bedömer dock att information av nu aktuellt slag bör dokumenteras på något sätt. Uppgifter om ett medföljande barn skulle undantagsvis, och i den mån uppgifterna kan anses påverka en intagens verkställighet, kunna dokumenteras genom en daganteckning i den intagnas journal. Även då behöver bl.a. uppgifternas känslighet beaktas vid utformningen av dokumentationen.

text: Hur ser myndigheten på förhållandet mellan föräldraansvaret och verksamhets ställets ansvar när det gäller tillgången till akut sjukvård för medföljande barn? Under vilka omständigheter kan en förälder som vill söka sådan sjukvård för sitt barn nekas detta? En intagen med ett medföljande barn har samma ansvar för sitt barn i anstalt som i frihet, och ansvarar därmed för att uppmärksamma barnets behov av sjukvård. Därför bör verksamhetsstället se till att en intagen förälder i så stor utsträckning som möjligt får ha direkt kontakt med sjukvårdspersonal om sitt barns hälsotillstånd. Samtidigt behöver verksamhetsstället få kännedom om barnets behov av sjukvård, och sjukvårdspersonalens bedömning därav, innan barnets intagna förälder tillåts vistas utanför anstalt (jfr

text: 10 kap.

text: 2 §§

text: fängelselagen

text: och avsnitt 5.1 i Kriminalvårdens handbok om medföljande barn och gravida intagna i häkte och anstalt). En slutsats av det ovanstående är att en intagen förälders önskemål att söka akut sjukvård för sitt medföljande barn inte med lätthet kan avvisas. Om en intagen förälder framför ett behov av akut sjukvård för sitt medföljande barn, bör den intagna ges möjlighet att kontakta en sjukvårdsrådgivning eller vårdinrättning för bedömning av barnets behov av sjukvård. Om sjukvårdspersonal då bedömer att det medföljande barnet inte behöver uppsöka akut sjukvård, bedömer Kriminalvården att det bör finnas ett utrymme för verksamhetsstället att neka den intagna föräldern att söka sådan sjukvård för sitt barn. Om det saknas möjlighet till sjukvårdsrådgivning eller är uppenbart att barnet har ett trängande vårdbehov, bedömer Kriminalvården att utrymmet att neka en intagen förälder att uppsöka akut sjukvård för sitt medföljande barn är mycket begränsat eller i vissa situationer helt saknas. Avslutningsvis kan konstateras att Sverige, och i förlängningen Kriminalvården, har ett särskilt ansvar att tillse att små barn som t.ex. lever med sina mödrar i fängelse garanteras lämpliga och ändamålsenliga tjänster, inklusive hälso- och sjukvård (se t.ex. p. 24 i barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 7 [2005], Genomförandet av barnets rättigheter under tidig barndom, FN:s kommitté för barnets rättigheter, 2006, CRC/C/GC/7). Med beaktande av detta och den information som har framkommit vid handläggningen av ärendet avser Kriminalvården att se över den interna styrningen avseende hälso- och sjukvård för medföljande barn.

text: AA kommenterade Kriminalvårdens yttrande och framförde att myndighetens redogörelse för de aktuella händelserna var felaktig i olika avseenden. Hon uppgav även bl.a. följande. Vid händelsen den 8 juni 2024 talade ingen om för henne att det var sjukvården som ville att Kriminalvårdens personal skulle

text: undersöka sonen. När det gäller det som inträffade den 18 och 19 februari 2025 tog det över 90 minuter från det att det vakthavande befälet sade att sjukvården skulle kontaktas till dess att hon fick återkoppling. Under den tiden blev pojken sämre, vilket hon också meddelade personalen. Bedömningsambulansen kan inte ha fått korrekt och fullständig information om barnets tillstånd.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kriminalvården har redogjort för rättslig reglering, myndighetens interna handböcker och andra dokument av betydelse. Jag vill lägga till följande.

text: Var och en är i förhållande till det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, se

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , RF. Skyddet får begränsas genom lag i den utsträckning som framgår av 2 kap. 20 och 21 §§ RF. Exempel på sådan reglering finns i

text: rättegångsbalken

text: , RB, och

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL.

text: Kroppsbesiktning är ett kroppsligt ingrepp av det slag som kräver stöd i lag. Med detta avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. Definitionen framgår av

text: 28 kap. 12 § tredje stycket

text: RB och gäller även för motsvarande åtgärder i annan lagstiftning (se

text: prop. 1993/94:24 s. 38

text: och

text: samt

text: prop. 2009/10:135 s. 151

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning Jag har valt att rikta in min granskning på hur anstalten Sagsjöns hantering av de sjukvårdsbehov som AA:s son haft har förhållit sig till hennes föräldraansvar. Det finns även skäl att uttala mig om den undersökning som en kriminalvårdare gjorde av sonen vid händelsen sommaren 2024. Slutligen vill jag säga något om Kriminalvårdens dokumentation av det inträffade. Mina uttalanden i det följande tar sikte på barn som är hos en förälder i anstalt. Jag anser att detsamma gäller även för medföljande barn i häkte.

text: Som tidigare nämnts har AA gjort gällande att Kriminalvården i flera delar har lämnat felaktiga uppgifter om de anmälda händelserna. Jag har dock inte ansett det meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder avseende detta utan får utgå från myndighetens övergripande beskrivning av händelseförloppen. Det kan däremot redan inledningsvis framhållas att jag inte har någon anledning att betvivla att det funnits brister i anstaltens kommunikation med AA vid de aktuella tillfällena. Allmänt om medföljande spädbarn Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (Barnkonventionen) gäller som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om annan lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: ). Av konventionen följer att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (artikel 3.1).

text: Konventionen föreskriver vidare att föräldrar eller andra vårdnadshavare har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling (artikel 18.1). Att vårdnadshavaren ansvarar för barnets omvårdnad, trygghet och fostran framgår dessutom av

text: föräldrabalken

text: 6 kap.

text: och

text: 2 §§

text: Kravet på att barnets bästa ska beaktas och vara ett tungt vägande intresse i allt som rör barnet är tillämpligt även för barn som är hos en förälder i anstalt. Detsamma gäller vårdnadshavarens övergripande ansvar för barnets personliga förhållanden. Att detta också är Kriminalvårdens inställning framgår av såväl myndighetens interna handböcker som remissyttrandet i det här ärendet.

text: Miljön i anstalt är naturligtvis inte optimal för små barn. Samtidigt har det ansetts att det i vissa fall är till barnets bästa att vara tillsammans med en förälder under verkställigheten och gällande lagstiftning innefattar den möjligheten. När Kriminalvården medger att ett spädbarn är hos en förälder tar myndigheten på sig ett långtgående ansvar att ge förutsättningar för att barnets behov kan tillgodoses, bl.a. behovet av sjukvård. (Jfr JO 2018/19 s. 184, dnr

text: .) Det är emellertid väsentligt – vilket det aktuella ärendet illustrerar – att Kriminalvården inte handlar på ett sätt som åsidosätter förälderns roll och ansvar som vårdnadshavare.

text: Föräldraansvaret och sjukvård för medföljande barn Det ligger i sakens natur att en frihetsberövad förälder inte kan ha det sista ordet i frågan om denne ska få lämna anstalten tillsammans med barnet, t.ex. för att besöka en sjukvårdsinrättning. I slutändan är det Kriminalvården som måste besluta om en sådan vistelse utanför verksamhetsstället (se 10 kap. 2 § FäL). Detsamma gäller om det uppkommer en situation där föräldern anser att barnet har ett behov av akut sjukvård och ordinarie vårdpersonal inte finns tillgänglig. Det starka kravet på beaktande av barnets bästa, liksom för övrigt den mänskliga hänsyn som ska visas den intagna föräldern (jfr 1 kap. 4 § FäL), innebär att sådana frågor alltid måste tas på största allvar. I sammanhanget finns det skäl att poängtera att en förälder som är frihetsberövad och därför inte själv har faktisk möjlighet att söka vård för sitt barn kan uppleva stor psykisk press.

text: Kriminalvården resonerar väl i sitt remissvar om hur myndigheten bör förhålla sig till en förälders önskemål om akut sjukvård, och jag delar i stort den uppfattning som kommer till uttryck där. Jag anser således att det visserligen måste finnas ett visst utrymme för Kriminalvården att neka en förälder att söka sådan vård för sitt medföljande barn, om sjukvårdsrådgivning eller motsvarande har konsulterats och bedömningen har gjorts att akut sjukvård inte är nödvändig. Det är däremot inte acceptabelt att kontakter av det slaget sker ”över huvudet” på den intagna föräldern.

text: Den enda rimliga ordningen vid samtal med extern sjukvårdspersonal i situationer som de nu aktuella är att föräldern själv får genomföra samtalet. Ett sådant tillvägagångssätt är mest förenligt med vårdnadshavarens grundläggande ansvar för sitt barn samtidigt som det minskar risken för att missförstånd om

text: barnets hälsotillstånd uppstår i informationsöverföringen. Att anstaltens personal genomför samtalen utan att föräldern är med är som utgångspunkt inte godtagbart. Däremot kan det vara nödvändigt för personal att närvara vid samtalet för att få underlag för beslut om vistelse utanför anstalten ska tillåtas eller inte.

text: Av utredningen framgår att medarbetare i anstalten Sagsjön hade kontakt med sjukvården utan att AA närvarade vid båda de tillfällen som hennes anmälningar rör, och att åtgärder vidtogs mot bakgrund av vad som framkom vid dessa samtal. Enligt min mening är alltså en sådan hantering inte acceptabel och anstalten kritiseras för att så skedde.

text: Kriminalvårdens handbok om medföljande barn och gravida kvinnor innehåller skrivningar om medföljande barns kontakt med BVC, men inte några om hur akuta sjukvårdsbehov ska hanteras. Enligt mig är det här en klar brist. Det är därför positivt att myndigheten planerar att se över den interna styrningen på området. Undersökningen av barnet Den undersökning av AA:s son som en kriminalvårdare gjorde vid händelsen i juni 2024 måste anses ha utgjort en kroppsbesiktning. Mot bakgrund av att det rörde sig om en sådan inskränkning av en grundlagsskyddad rättighet som endast kan ske med stöd i lag, är det av underordnad betydelse om AA samtyckte till åtgärden eller inte (jfr JO 2021/22 s. 321, dnr

text: , med där gjorda hänvisningar).

text: I

text: fängelselagen

text: finns bestämmelser som bl.a. ger Kriminalvården möjlighet att kroppsbesiktiga intagna för att eftersöka otillåtna föremål (

text: 8 kap. 4 §

text: ) och genomföra vissa kroppsbesiktningar av utomstående besökare om det är nödvändigt av säkerhetsskäl (

text: 7 kap. 3 §

text: ). Det finns däremot inget i lagen som ger myndighetens personal rätt att genomföra kroppsbesiktningar på medföljande barn. En annan sak är att anställd sjukvårdspersonal kan ha ett utrymme att göra undersökningar inom ramen för sitt medicinska uppdrag.

text: Det har alltså inte funnits lagstöd för kriminalvårdaren att genomföra den aktuella undersökningen. AA verkar inte heller ha fått tydlig information om att undersökningen skulle ha efterfrågats av sjukvården, vilket även det är bekymmersamt. Självklart borde hon ha fått möjlighet att själv lämna upplysningar om sin sons tillstånd om detta begärdes. Sammantaget förtjänar anstalten kritik för hur undersökningen hanterades.

text: Något om Kriminalvårdens dokumentation Kriminalvården har framfört att de anmälda händelserna har dokumenterats på ett godtagbart sätt i vakthavande befäls logg. Jag har inte närmare kännedom om hur denna logg förhåller sig till myndighetens övriga verksamhetsstöd och former för dokumentation. Det kan emellertid noteras att när JO i det inledande skedet av utredningen begärde att få den eventuella dokumentation som fanns

text: kring händelserna så tillhandahölls inte några uppgifter från loggen. Den medarbetare som hanterade JO:s remiss verkar således inte ha haft tillgång till dessa. I vart fall ur detta perspektiv framstår därmed dokumentationen inte som helt tillfredsställande.

text: Kriminalvården har redogjort för vissa bestämmelser om myndighetens personuppgiftsbehandling och journalföring, påpekat att det inte finns någon särskilt reglerad dokumentationsplikt avseende medföljande spädbarn samt uppgett att Kriminalvården har en begränsad möjlighet att behandla personuppgifter om närstående till personer som är dömda till fängelse. Det har vidare framförts att uppgifter om ett medföljande barn ”undantagsvis” kan dokumenteras i den intagnes journal i den mån dessa kan anses påverka den intagnas verkställighet.

text: I den tidigare nämnda handbokens avsnitt 9.2 anges dock följande angående denna fråga:

text: Det är av stor vikt att relevant information runt barnet och föräldern som löpande observationer dokumenteras i den intagnes journal. Uppföljning av insatser/åtgärder ska dokumenteras i den intagnes verkställighetsplan/häktesplan (VSP/HP) med rubriken Omvårdnad av barn. Samverkansmöten och uppföljningsmöten med t ex. socialtjänst och barnavårdscentralen dokumenteras i VSP/HP som en Samverkansanteckning. Övrig information av relevans för barnets vistelse dokumenteras i daganteckningar med rubriken Medföljande barn. Som jag uppfattar saken ger Kriminalvården i sitt remissvar uttryck för en mer restriktiv syn på förutsättningarna att dokumentera uppgifter om medföljande barn än vad som framgår av handboken. Jag har inte för avsikt att inom ramen för detta ärende göra något uttalande om hur Kriminalvårdens behandling av personuppgifter av aktuellt slag förhåller sig till dataskyddsregleringen. Rent allmänt kan emellertid följande sägas. Det är viktigt att myndigheter undviker att behandla personuppgifter i strid med dataskyddslagstiftningen, men det är lika viktigt att motiverad och tillåten dokumentation inte underlåts (jfr JO:s beslut den 23 oktober 2025, dnr

text: ). Att göra dessa avvägningar är en grannlaga uppgift för varje myndighet. Det kan finnas anledning för Kriminalvården att – inom ramen för den planerade översynen av den interna styrningen avseende medföljande barn – göra en förnyad analys av hur dokumentation av barnens vistelse inom myndighetens verksamhetsställen bör ske.

text: Det som AA har fört fram i övrigt motiverar inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.