avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kritik mot Socialnämnden i Åstorps kommun för att ha genomfört en lex Sarah-utredning och förelagt ett assistansbolag att vidta vissa åtgärder utan att ha haft behörighet till det

sammanfattning: En myndighetschef i en kommun inledde en lex Sarah-utredning efter att hon fått kännedom om misstankar om att en assistansberättigad enskild utsatts för missförhållanden i den enskilt bedrivna verksamhet som svarat för genomförandet av insatserna för den enskilde. Efter utredning gjordes bedömningen att åtgärder behövde vidtas för att vissa arbetsmetoder skulle upphöra. Socialförvaltningen utfärdade därför ett föreläggande för assistansbolaget att inkomma med en handlingsplan om vilka åtgärder som bolaget planerade att vidta för att komma till rätta med missförhållandena. Fråga i ärendet är om förvaltningen haft behörighet att utföra en utredning enligt lex Sarah och om förvaltningen har kunna förelägga assistansbolaget att ta fram en handlingsplan. I beslutet konstateras att syftet med lex Sarah-bestämmelserna är att komma till rätta med brister i den egna verksamheten, att utveckla denna och att förhindra att liknande missförhållanden uppkommer igen. Det är den som bedriver verksamheten som har att utreda, avhjälpa eller undanröja eventuella missförhållanden i sin verksamhet. Ansvaret för att vidta lämpliga åtgärder i dessa avseenden är i enskilda verksamheter således begränsat till den juridiska personens behöriga företrädare. Följaktligen har förvaltningen inte haft någon behörighet enligt lex Sarah-bestämmelserna att genomföra en utredning avseende eventuella missförhållanden i assistansbolagets verksamhet eller att förelägga bolaget att inkomma med en handlingsplan. Sådan möjlighet åligger dock Inspektionen för vård och omsorg såsom tillsynsmyndighet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 april 2014 framförde AA, som företrädare för Tindra personlig assistans AB (Tindra), klagomål mot socialförvaltningen i Åstorps kommun (förvaltningen) med anledning av att förvaltningen hade utfärdat ett föreläggande för Tindra att ge in en handlingsplan angående vissa eventuella brister i bolagets verksamhet. Hon anförde i huvudsak följande:

text: Tindra bedriver personlig assistans med tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg (IVO). Den 14 januari 2014 hade hon ett möte med myndighetschefen i Åstorps kommun med anledning av vissa händelser kring en assistansberättigad

text: invånare i Åstorps kommun för vilken Tindra är assistansanordnare. Den berörda personen är beviljad personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, och

text: 51 kap.

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB. Myndighetschefen fick vid mötestillfället ta del av Tindras sociala dokumentation om den assistansberättigade. Myndighetschefen hade dessförinnan fått del av händelserapporter gällande samma individ av en LSS-handläggare inom kommunen. Under mötet uppgav myndighetschefen att hon, mot bakgrund av ett par av händelserapporterna, skulle utreda saken enligt lex Sarah. AA påtalade då för myndighetschefen att en sådan utredning endast kan göras av den som är ansvarig för den LSSverksamhet i vilken de rapporterade händelserna förekommit samt att en sådan utredning redan hade påbörjats av henne.

text: Den 20 februari 2014 blev hon uppringd av myndighetschefen som informerade om att hon hade avslutat sin utredning enligt lex Sarah och att ett beslut i ärendet skulle skickas till Tindra med post. Den 21 februari 2014 mottog hon utredningen och ett föreläggande för Tindra att vidta vissa åtgärder och att återrapportera till Socialnämnden i Åstorps kommun (socialnämnden). Därutöver informerades hon om att ärendet skulle skickas vidare till socialnämnden.

text: Hon ser allvarligt på det faktum att Tindra, utan lagstöd för en sådan myndighetsutövning, har förelagts att vidta åtgärder samt att bolaget inte har erbjudits möjlighet att yttra sig i frågan innan beslut har fattats. Hon ställde därför en hemställan till socialnämnden i vilken hon påtalade de felaktigheter som förekommit vid myndighetschefens hantering av ärendet. Med anledning av skrivelsen fick hon ett brev från förvaltningschefen i Åstorps kommun. Trots att hemställan hade ställts till socialnämnden verkar nämnden således inte ha fått del av denna. Förvaltningschefen hade inte heller vidtagit några åtgärder i enlighet med hennes hemställan.

text: Till anmälan bifogades socialförvaltningens föreläggande den 19 februari 2014, AA:s hemställan till socialnämnden den 4 mars 2014 och förvaltningschefens brev den 14 mars 2014 med anledning av hemställan.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Åstorps kommun skulle yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan.

text: Socialnämnden yttrade sig enligt följande:

text: Redogörelse för handläggningen och befattningshavares synpunkter

text: Myndighetschef upprättade en intern lex Sarah-anmälan 2014-01-14 efter att det kommit till hennes kännedom att fasthållning och nedläggning använts vid personlig assistans till berörd brukare. Denna brukare är beviljad personlig assistans av Socialnämnden, Åstorps kommun och har valt Tindra assistans som utförare. Myndighetschef har tagit del av social dokumentation i samband med ett överklagande gällande insats för berörd brukare och det var denna läsning som

text: föranledde henne att starta en lex Sarah-utredning. Lex Sarah-utredning gjordes då socialnämnden har det övergripande ansvaret för insatsen och uppföljningsansvaret. Myndighetschef och assistansanordnare träffades 2014-01-14 i utredande syfte. Efter utredning konstaterades att det vid flera tillfällen förekommit fasthållning och/eller nedläggning vid personlig assistans till berörd brukare då han blivit utåtagerande och/eller orolig. Vid samtal med verksamhetschef och enhetschef på Tindra assistans framkommer det att det som i social dokumentation verkat vara fasthållning, i vissa fall varit att man lagt handen/händerna på brukarens händer i avsikt att lugna, inte hålla fast. Bedömningen efter avslutad utredning är att händelserna i sig inte direkt var ett hot mot den enskildes liv och säkerhet, ej heller kan fysisk eller psykisk skada konstateras. Det fanns dock vissa händelser dokumenterade i social dokumentation som klart kan betraktas som fasthållning och dessa arbetsmetoder får inte förekomma inom omsorg om funktionsnedsatta, därför gjordes bedömning att åtgärder måste vidtas för att dessa arbetsmetoder skulle upphöra. Det var med hänvisning till socialnämndens övergripande ansvar för insatsen som myndighetschef påtalade att beskrivna arbetsmetoder måste upphöra och ville ha återkoppling att så skedde genom att begära in handlingsplan på vilka åtgärder som verksamheten planerade vidtaga. Utredningen kommunicerades muntligen med Tindra assistans 2014-02-19 och därefter skriftligen. Enligt socialnämndens delegeringsordning är det förvaltningschef som beslutar om anmälan av allvarliga missförhållanden eller påtaglig risk för ett allvarligt missförhållande, lex Sarah och om beslut fattas, informeras även socialnämndens arbetsutskott. I det aktuella ärendet fattades inte beslut om anmälan eftersom bedömningen var att allvarligt missförhållande eller påtaglig risk för allvarligt missförhållande ej förelåg och följaktligen informerades ej heller socialnämndens arbetsutskott. Synpunkter från verksamhetschef på Tindra assistans har inkommit till socialförvaltningen 2014-03-05 som förvaltningschefen har besvarat i brev 2014- 03-14. I detta begär verksamhetschefen att lex Sarah-utredningen ska makuleras, att sekretessen för ärendet ska bestå, samt att åtgärder ska vidtas med anledning av myndighetschefens bristande kunskaper i LSS-lagstiftningen, enligt verksamhetschefens egen bedömning. I svarsbrevet förklarar undertecknad (förvaltningschefen i Åstorps kommun, JO:s anmärkning) bl.a. socialnämndens ansvar för beslutade insatser och för utredning enligt lex Sarah om det kommer till vår kännedom misstanke om missförhållanden, samt hur tjänstemän inom socialnämnden fattar beslut enligt gällande delegationsordning. Det innebär att det är förvaltningens tjänstemän som utför arbete och fattar beslut inom socialnämndens ansvarsområde. I brevet ges även svaret att upprättade handlingar inte kan makuleras, att sekretess alltid gäller inom socialnämndens verksamhet för uppgifter som rör enskild, samt att det är personalansvarig som bedömer behov av kompetensutveckling för enskilda medarbetare inom nämndens verksamhet. Vid detta tillfälle inbjudes även verksamhetschefen för fortsatt dialog om de oklarheter som hon ansåg förelåg.

text: AA yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. följande:

text: Vid den tidpunkt då myndighetschefen respektive förvaltningschefen vidtog de åtgärder som nu är föremål för JO-anmälan var förhållandena sådana att socialnämnden den 29 november 2013 hade avslagit en ansökan om en tillfällig utökning av dubbelassistans enligt LSS. All beviljad assistans var vid denna tid beviljad av Försäkringskassan. Det är således felaktigt som socialnämnden

text: uppger i sitt yttrande att ”brukaren är beviljad personlig assistans av socialnämnden”.

text: Vidare stämmer inte heller socialnämndens påstående om att utredningen skulle ha kommunicerats med Tindra. Tindra har inte fått del av rapporten förrän den kom till bolaget med post i form av ett färdigt beslut som innehöll ett föreläggande för bolaget att vidta vissa åtgärder inom två veckor.

text: Till yttrandet bifogades socialnämndens beslut den 29 november 2013.

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram begärde JO att Socialstyrelsen skulle yttra sig över förvaltningens behörighet att utföra en utredning enligt lex Sarah och om förvaltningen har kunnat förelägga Tindra att ta fram en handlingsplan.

text: Socialstyrelsen yttrade sig enligt följande:

text: Yttrande

text: Socialförvaltningen i Åstorps kommun (förvaltningen) har ingen behörighet enligt lex Sarah-bestämmelserna att vidta en utredning avseende eventuella missförhållanden i bolagets verksamhet eller att förelägga bolaget att inkomma med handlingsplan. Denna möjlighet åligger Inspektionen för vård och omsorg (IVO) såsom tillsynsmyndighet.

text: Bakgrund

text: Tindra personlig assistans AB (bolaget) har inkommit med anmälan till JO med anledning av att förvaltningen i föreläggande har begärt att bolaget ska ta fram en handlingsplan där det framgår vilka åtgärder som planeras att vidtas för att komma till rätta med missförhållandena, på kort och på lång sikt, samt tidplan och ansvarig för åtgärderna. Bolaget har i huvudsak anfört följande. Bolaget bedriver personlig assistans med tillstånd av IVO. Aktuell händelse har av anställda rapporterats till bolaget som har dokumenterat och påbörjat utredning av händelsen i syfte att avhjälpa eller undanröja eventuella brister samt för att ta ställning till om händelsen ska anmälas till IVO. Förvaltningen har inte något lagstöd för att utreda händelser i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet eller för att förelägga sådan verksamhet att vidta åtgärder och rapportera till förvaltningen. Förvaltningen har i huvudsak anfört följande. Myndighetschefen upprättade en intern lex Sarah-anmälan efter att det kommit till chefens kännedom att fasthållning och nedläggning använts vid personlig assistans till berörd brukare. Förvaltningen har ett ansvar enligt SoL/LSS för beslutade insatser samt ett uppföljningsansvar för dessa. De har att hantera alla uppgifter som kommer till deras kännedom och bedöma vilka åtgärder som behöver vidtas. JO önskar att Socialstyrelsen yttrar sig över inkommen anmälan. Yttrandet bör avse förvaltningens behörighet att utföra en utredning enligt lex Sarah och om förvaltningen har kunnat förelägga assistansbolaget att ta fram en handlingsplan.

text: Tillämpliga bestämmelser m.m.

text: Av

text: 24 b § andra stycket lag (1993:398)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, framgår att rapporteringsskyldigheten fullgörs i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet till den som bedriver verksamheten. Av

text: 23 e § första stycket

text: LSS framgår att ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande, som har rapporterats enligt 24 b §, ska i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet utredas av den som bedriver verksamheten.

text: Av

text: 24 d §

text: LSS framgår att den som, i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet, enligt 24 b § ska ta emot rapporter ska informera berörd nämnd om de rapporter han eller hon har tagit emot. Enligt 4 kap. 1 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: SOSFS 2011:5

text: ) om lex Sarah ska med berörd nämnd, som enligt

text: 14 kap. 5 §

text: SoL och

text: 24 d §

text: LSS ska informeras om mottagna rapporter i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet, avses den nämnd som har beslutat om insatsen för den enskilde. Enligt allmänna råd till

text: 4 kap. 1 §

text: SOSFS 2011:5 bör den nämnd som har ett ansvar enligt

text: 15 § 2

text: LSS informeras om den mottagna rapporten, om Försäkringskassan har beslutat om ersättning för personlig assistans enligt

text: 51 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: . Av

text: 25 §

text: LSS framgår att Inspektionen för vård och omsorg utövar tillsyn över all verksamhet som bedrivs enligt LSS. Av

text: 26 f § första stycket

text: LSS framgår att om Inspektionen för vård och omsorg finner att det i verksamhet som står under tillsyn enligt denna lag förekommer ett missförhållande som har betydelse för enskildas möjligheter att kunna få de insatser de har rätt till, får inspektionen förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa missförhållandet.

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Syftet med lex Sarah-bestämmelserna är att komma till rätta med brister i den egna verksamheten, att utveckla denna och att förhindra att liknande missförhållanden uppkommer igen (se

text: prop. 2009/10:131 s. 36

text: ). Det är den enskilda verksamheten som har att utreda eventuella missförhållanden i sin verksamhet. Förvaltningen har således ingen behörighet enligt lex Sarahbestämmelserna att vidta en utredning avseende eventuella missförhållanden i bolagets verksamhet eller att förelägga bolaget att inkomma med handlingsplan. Denna möjlighet åligger Inspektionen för vård och omsorg såsom tillsynsmyndighet. Den enskilda verksamheten har dock en skyldighet att informera berörd nämnd om rapporter. Med berörd nämnd avses bl.a. den nämnd som har beslutat om insatsen för den enskilde. Anledningen till detta är att det åligger kommunen såsom ytterst ansvarig för socialtjänsten att följa upp verksamheten (se

text: prop. 2009/10:131 s. 34

text: .) Av handlingarna i ärendet är det oklart om förvaltningen vid aktuellt tillfälle var beslutande nämnd. Den enskilda verksamheten bör dock även, enligt Socialstyrelsens allmänna råd, informera den nämnd som har ansvar att verka för att personer som omfattas av LSS får sina behov tillgodosedda om Försäkringskassan har beslutat om ersättning för personlig assistans. Socialstyrelsens yttrande omfattar inte frågan om förvaltningen har möjlighet att bedriva utredning på andra grunder än enligt lex Sarah-bestämmelserna.

text: Gällande rätt m.m.

text: Den som fullgör uppgifter inom socialtjänsten eller i verksamhet enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, är enligt bestämmelserna om lex Sarah skyldig att rapportera missförhållanden eller påtagliga risker för missförhållanden som han eller hon har uppmärksammat eller fått kännedom om på annat sätt (

text: 14 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL, och

text: 24 b §

text: LSS). Det spelar ingen roll hur den rapporteringsskyldige har fått sådan kännedom. Syftet med bestämmelserna om lex Sarah är emellertid att komma till rätta med brister i den egna verksamheten, att utveckla denna och att förhindra att liknande missförhållanden uppkommer igen. Rapporteringsskyldigheten är därför begränsad till missförhållanden och påtagliga risker för

text: missförhållanden i den egna verksamheten, eftersom möjligheten att höja kvaliteten i en verksamhet som inte är ens egen är begränsad (jfr

text: prop. 2009/10:131 s. 36

text: I lagtexten anges att den som tar emot en rapport är skyldig att dokumentera, utreda och avhjälpa eller undanröja missförhållandet eller den påtagliga risken för ett missförhållande (

text: 14 kap. 6 §

text: SoL och

text: 24 e §

text: LSS). Detta får vidare användas som vägledning för att ta ställning till vad som närmare avses med den egna verksamheten. För att kunna utreda en mottagen rapport behöver utredaren bl.a. ha tillgång till uppgifter om verksamhetens innehåll, resurser och rutiner, de personer som får insatser i verksamheten samt personal, uppdragstagare och praktikanter i verksamheten. Mottagaren av rapporten behöver även ha befogenhet och möjlighet att vidta de åtgärder som behövs i verksamheten för att kunna avhjälpa eller undanröja missförhållandet. I enskilda verksamheter innebär detta att den yttersta gränsen för den egna verksamheten går vid den juridiska person som bedriver verksamheten (

text: prop. 2009/10:131 s. 33

text: Även om rapporteringsskyldigheten endast gäller den egna verksamheten kan den som fullgör uppgifter inom socialtjänsten eller i verksamhet enligt LSS i många situationer även få kännedom om eventuella missförhållanden utanför den egna verksamheten. I förarbeten nämns som ett exempel på en sådan situation att en kommunal handläggare kan få kännedom om missförhållanden som den enskilde har utsatts för i en annan nämnd, eller i en enskild verksamhet som svarar för genomförande av insatser för den enskilde, när han eller hon följer upp ett ärende. I de fallen uppmanas handläggaren att i stället för att rapportera utanför den egna verksamheten agera inom ramen för sina arbetsuppgifter inom den beslutande nämnden. Det innebär att handläggaren, om det i sekretesshänseende är möjligt, förväntas påtala det missförhållande eller risk för missförhållande han eller hon har fått kännedom om till den andra nämnden eller till den enskilda verksamheten. Agerandet ses då som ett led i det egna arbetet för att höja kvaliteten i verksamheterna (jfr uttalanden i

text: prop. 2009/10:131 s. 36

text: f. och

text: 14 kap. 2 §

text: SoL samt

text: 24 a §

text: LSS). Någon lagstadgad skyldighet att rapportera utanför den egna verksamheten anses därmed inte föreligga.

text: En rapport om ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande ska lämnas genast, alltså när missförhållandet uppmärksammas eller när den rapporteringsskyldige får kännedom om det på annat sätt (

text: 14 kap. 3 § första stycket

text: SoL och

text: 24 b § första stycket

text: LSS). I enskilda verksamheter som bedriver socialtjänst ska rapporteringsskyldigheten fullgöras till den som bedriver verksamheten (

text: 14 kap. 3 § andra stycket

text: SoL och

text: 24 b § andra stycket

text: LSS). Med den som bedriver verksamheten avses den som är ytterst ansvarig för densamma. Om verksamheten bedrivs i bolagsform ska rapporteringen således ske till den behöriga företrädaren för bolaget. Det är vidare den som bedriver verksamheten som har ett ansvar för att dokumentera och utreda det

text: rapporterade (jfr

text: 7 kap. 6 §

text: SoL,

text: 23 e §

text: LSS och

text: prop. 2009/10:131 s. 33

text: och

text: Den som i en yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet har tagit emot rapporter om ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande ska dock informera berörd nämnd om detta (

text: 14 kap. 5 §

text: SoL och

text: 24 d §

text: LSS). Med berörd nämnd avses den nämnd som har beslutat om insatsen för den enskilde (

text: 4 kap. 1 §

text: SOSFS 2011:5). Om rapporten omfattar flera enskilda som berörs av ett missförhållande eller den påtagliga risken för ett missförhållande kan det alltså vara flera nämnder som ska informeras. En rapport kan vidare beröra en verksamhet med allmänt inriktade insatser inom socialtjänsten som bedrivs på uppdrag av en kommun. Då är det den nämnd som har tecknat avtal om verksamheten som ska få informationen (

text: 4 kap. 1 §

text: SOSFS 2011:5). För personlig assistans där Försäkringskassan har beviljat assistansersättning enligt

text: 51 kap. 2 §

text: SFB finns det ingen kommunal nämnd som har beslutat om insatsen. Därför finns det inte heller någon nämnd som verksamheten kan informera om rapporten. I kommunens uppgifter ingår dock att följa upp vilka personer som omfattas av LSS, vilket stöd och vilken service de behöver och att verka för att dessa personer får sina behov tillgodosedda (15 § 1 och 2 LSS). När en yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som tillhandahåller personlig assistans har tagit emot en rapport bör verksamheten, med beaktande av gällande regler om tystnadsplikt, därför informera den nämnd som har ett ansvar för de uppgifter som anges i

text: 15 § 2

text: LSS (4 kap. 1 § AR

text: SOSFS 2011:5

text: ). I de allra flesta fall är det en nämnd med ansvar för verksamhet enligt LSS i den kommun där den enskilde bor.

text: Den nämnd som får information om en rapport om ett missförhållande har inget ansvar för att utreda eller åtgärda det rapporterade (jfr

text: 7 kap. 6 §

text: SoL,

text: 23 e §

text: LSS och

text: prop. 2009/10:131 s. 45

text: ). Det är assistansanordnarens ansvar (jfr 24 e och 23 e §§ LSS). I enlighet med vad som tidigare nämnts har nämnden däremot ett ansvar för att följa upp situationen för den eller de enskilda som utsatts för ett missförhållande. Vilket agerande det kan bli fråga om beror på vad missförhållandet rör och vilken information som lämnats. Något som kan bli aktuellt är att nämnden kan behöva ta kontakt med personen som är assistansberättigad för att höra om han eller hon behöver hjälp i den uppkomna situationen eller utreda om det föreligger ett behov av någon annan form av insats (jfr

text: prop. 2005/06:115 s. 118

text: prop. 2007/08:43 s. 13

text: kap.

text: 1 §

text: SoL och

text: 15 § 2

text: LSS).

text: Bedömning

text: Frågeställningen i ärendet gäller om förvaltningen har haft behörighet att utföra en utredning enligt lex Sarah och om förvaltningen har kunnat förelägga Tindra att ta fram en handlingsplan.

text: Ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande som har rapporterats i en enskild verksamhet ska i enlighet med vad som ovan redogjorts

text: för utredas samt avhjälpas eller undanröjas utan dröjsmål. Ansvaret för att vidta lämpliga åtgärder i dessa avseenden åvilar den som bedriver verksamheten och är i enskilda verksamheter således begränsat till den juridiska personens behöriga företrädare. Oavsett om socialnämnden hade beslutat om några insatser för den berörde assistansberättigade eller inte vid den tid då de ifrågasatta åtgärderna vidtogs hade nämnden inte i sin egenskap av mottagare av rapporterna om misskötsamhet från Tindra något ansvar för att utreda eller åtgärda det rapporterade. Inte heller har de uppgifter som kommit till myndighetschefens kännedom på annat sätt kunnat konstituera ett sådant ansvar för socialnämnden. Följaktligen har socialförvaltningen inte heller haft behörighet att genomföra en egen utredning med stöd av lex Sarahbestämmelserna.

text: Som tidigare påpekats ingår det däremot i en kommuns uppgifter att följa upp vilka som omfattas av LSS, vilket stöd och service dessa individer behöver samt att verka för att deras behov blir tillgodosedda. Det kan av nämnda skäl därför ha varit angeläget, eller kanske till och med nödvändigt, att följa upp den enskildes situation för att utreda dennes eventuella behov av hjälp i den uppkomna situationen. Vad som bör föranleda en nämnd att agera samt vilka åtgärder som lämpligen bör vidtas i det enskilda fallet grundas ytterst på bedömningar som JO inte bör överpröva. Bedömningar av detta slag bör emellertid göras med utgångspunkt i vad missförhållandena har rört och vilken information den mottagande nämnden har fått del av. I detta ärende saknar jag närmare kännedom om dessa förhållanden. Oavsett vilken information förvaltningen kan ha fått i förevarande fall har den emellertid inte haft rätt att på så sätt som skett vidta en utredning av eventuella missförhållanden i Tindras verksamhet eller förelägga bolaget att inkomma med en handlingsplan. Sådana uppgifter ankommer i stället på IVO såsom tillsynsmyndighet (25 § och 26 f § första stycket LSS). Detta gäller även om avsikten med åtgärderna har varit att klarlägga om, eller tillförsäkra att, den enskildes faktiska behov blev tillgodosedda. Jag är därför kritisk till det inträffade.

text: Vad AA har framfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Avslutningsvis kan det dock tilläggas att det naturligtvis står såväl socialnämnden som enskilda tjänstemän inom förvaltningen fritt att vända sig direkt till IVO vid misstanke om missförhållanden i en enskild verksamhet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan får kritik för att ha begärt in uppgifter i en utredning om bostadsbidrag och underhållsstöd utan att ha haft stöd för det

org: jo

sammanfattning: Försäkringskassan har i en utredning om rätt till underhållsstöd och bostadsbidrag begärt in uppgifter från bl.a. en förskola och en barnavårdscentral med hänvisning till bestämmelsen om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken (SFB). Den begäran som Försäkringskassan skickade till förskolan gällde kontaktuppgifter till den person som utredningen avsåg och hennes före detta make samt uppgifter om vem eller vilka som hämtade och lämnade barnen. Försäkringskassan hade dock enbart befogenhet att begära in uppgifter om den som utredningen avsåg med stöd av 110 kap. 31 § SFB. I fråga om den före detta maken hade myndigheten i stället kunnat skicka en förfrågan med stöd av 110 kap. 14 och 20 §§ SFB. JO ser allvarligt på att Försäkringskassan har begärt in uppgifter om kvinnans före detta make utan att ha haft lagstöd för det. JO är även kritisk till hur begäran utformades och framhåller att det är lämpligt att utgå från de malldokument som myndigheten tillhandahåller för att innehåll och formuleringar ska bli korrekta i så stor utsträckning som möjligt. När det gäller den begäran som Försäkringskassan skickade till barnavårdscentralen uttalar JO att det borde ha framgått tydligare av begäran att den avsåg uppgifter om familjesituationen för den person som utredningen avsåg i stället för barnets familjesituation. Med den formulering begäran hade fanns det risk för att uppgifter om kvinnans före detta make kunde ha lämnats ut utan lagstöd. Försäkringskassan förtjänar kritik för hur begäran utformades. JO konstaterar även att bestämmelsen i 110 kap. 31 § SFB ger Försäkringskassan långtgående befogenheter att begära in uppgifter. Försäkringskassan måste noga överväga vilka uppgifter som är nödvändiga och inte begära in fler uppgifter än så. JO är kritisk till att Försäkringskassan inte avgränsade sin begäran utan hämtade in barnets hela journal i ärendet.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan. Hon förde bl.a. fram att Försäkringskassan hade begärt in sekretessbelagda uppgifter om henne, hennes

type: stycke

text: före detta make och deras barn från kommunen, en barnavårdscentral, en förskola och en bank i ett ärende om underhållsstöd. Detta medförde bl.a. att hennes dotters fullständiga journal skickades till Försäkringskassan.

text: Till anmälan fogade AA den begäran som hade skickats till förskolan. Av begäran framgår att Försäkringskassan efterfrågar de kontaktuppgifter som föräldrarna har lämnat till förskolan. Myndigheten begär också uppgifter om vem som hämtar och lämnar barnen på förskolan.

text: Utredning

text: JO begärde att Försäkringskassan skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: I sitt remissvar uppgav Försäkringskassan följande.

text: Relevanta regler och handläggningsrutiner

text: I Försäkringskassans uppdrag ingår att säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs och motverka bidragsbrott (2 § 3 förordningen [2009:1174] med instruktion för Försäkringskassan). En kontrollutredning innebär att en utredning av rätten till ersättning med ett avdelnings- och förmånsövergripande perspektiv. Det ingår även att polisanmäla alla misstänkta brott. För att kontrollutredningsarbetet ska vara effektivt och leda till ett resultat behöver kontrollutredarna ofta använda utredningsvägar som normalt sett inte används inom ordinarie handläggning. Vad som gäller Försäkringskassans verksamhet för kontrollutredning finns beskrivet i vägledningen Kontrollutredning (

text: Utredning

text: AA var beviljad bostadsbidrag som ensamstående med fyra hemmavarande barn. Hon var även beviljad underhållsstöd för de fyra barnen. Bidragsskyldig var AA:s dåvarande make BB. Den 22 augusti 2019 beslutade Försäkringskassan att dra in underhållsstödet, med anledning av att AA och BB inte fullföljt ansökan om äktenskapsskillnad. Den 26 augusti 2019 inkom AA med en ny ansökan om underhållsstöd för de fyra barnen. Hon inkom senare med handling från tingsrätten som visade att AA och BB ånyo ansökt om äktenskapsskillnad. I september 2019 inledde Försäkringskassan, efter en anonym anmälan om att AA och BB var sammanboende, en kontrollutredning avseende AA. Kontrollutredningen handlade om AA:s rätt till bostadsbidrag och underhållsstöd både framåt i tiden och för förfluten tid. Med anledning av att paret inte hade fullföljt ansökan om äktenskapsskillnad fattade kontrollutredaren CC den 3 september 2019 ett interimistiskt beslut om att inte längre betala ut bostadsbidrag till AA. Den 12 september 2019 inkom AA med en ny ansökan om bostadsbidrag som ensamstående med fyra hemmavarande barn. AA lämnade inte några synpunkter på det interimistiska beslutet om att inte längre betala ut bostadsbidrag och CC fattade den 25 september 2019 ett slutligt beslut om att rätten till bostadsbidrag hade upphört från och med september 2019. Den 11 oktober 2019 beslutade förmånshandläggare DD om AA:s ansökan om bostadsbidrag som inkom den 12 september. AA beviljades bostadsbidrag som

text: ensamstående med fyra hemmavarande barn för perioden september 2019 till augusti 2020. Kontrollutredaren, CC, bedömde att det fanns behov av att inhämta extern information. CC inhämtade uppgifter från Stockholms stad, en barnavårdscentral, en förskola, Nordea (AA:s bank) och Svenska Handelsbanken (BB:s bank). Inhämtande av uppgifter från barnavårdscentral och förskola avsåg kontaktuppgifter samt uppgifter om vem eller vilka som lämnade och hämtade barnen. Uppgifter från Stockholms stad avsåg kontaktuppgifter. Dessa erhålls av Kontaktcenter Stockholm. Den barnavårdscentral uppgifter skulle inhämtas från drivs i regi av region Stockholm. Den förskola uppgifter skulle inhämtas från drivs i regi av Stockholms stad. Samtliga inrättningar är sådana som omfattas av

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. Den 18 oktober 2019 kontaktade CC Kontaktcenter Stockholm för att få uppgift om vilken förskola AA:s och BB:s gemensamma barn gick på. Samma dag ringde CC rektorn på den aktuella förskolan och frågade om vilka kontaktuppgifter och telefonnummer barnens föräldrar lämnat. Rektorn önskade att få frågorna mejlade till sig. CC skickade samma dag ett mejl med frågorna om vilka kontaktuppgifter, telefonnummer och adresser som AA och BB lämnat till förskolan, samt vem som hämtade och lämnade de två gemensamma barnen på förskolan. Uppgifterna begärdes med stöd av

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. Den 23 oktober 2019 begärde CC kontoutdrag från Nordea. Begäran avsåg kontoutdrag för AA, för perioden maj 2018 till september 2019. Uppgifterna begärdes med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. Samma dag efterfrågade CC uppgifter från Svenska Handelsbanken. Begäran avsåg kontoutdrag för BB, för perioden maj 2018 till september 2019. Uppgifterna efterfrågades med stöd av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB. CC begärde även journalen från den barnavårdscentral där det yngsta barnet gick. Begäran avsåg vilka uppgifter barnavårdscentralen hade om barnets familjesituation. Uppgifterna begärdes med stöd av

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. Den 6 december 2019 fattade CC beslut om att dra in det beviljade bostadsbidraget. CC fattade då även beslut om att avslå AA:s ansökan om underhållsstöd.

text: Försäkringskassans slutsatser och åtgärder

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket

text: SFB följer att Försäkringskassan ska se till att ärenden blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Detta innebär bland annat att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som avgör vilket underlag som behövs för att ta ställning i ett ärende. När det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av SFB får den handläggande myndigheten enligt

text: 110 kap. 14 § l

text: SFB göra förfrågan hos den försäkrades arbetsgivare, läkare, anordnare av personlig assistans eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. Vid tillämpning av den bestämmelsen likställs betalningsskyldiga för underhållsstöd med försäkrade, enligt

text: 110 kap. 20 §

text: SFB. Av

text: 110 kap. 31 § första stycket

text: SFB framgår att bland annat myndigheter på begäran ska lämna Försäkringskassan uppgifter som avser en namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av denna balk. I ärenden om bostadsbidrag ska även banker och andra penninginrättningar lämna sådana uppgifter till Försäkringskassan, enligt 110 kap. 33 och 31 §§ SFB.

text: Bedömning av handläggningen

text: Av utredningen framgår att kontrollutredningen handlade om AA:s rätt till bostadsbidrag och underhållsstöd både framåt i tiden och för förfluten tid.

text: Bestämmelserna i 110 kap. 33 och 31 §§ SFB var därmed tillämpliga. Med stöd av 110 kap. 20 § och 14 § första punkten fanns det även stöd för att efterfråga uppgifter om BB. De typer av uppgifter som inhämtades är sådana som ofta har betydelse för bedömningen av rätten till såväl bostadsbidrag som underhållsstöd. Kontaktuppgifter och uppgifter och vem eller vilka som lämnar och hämtar barn vid förskola är ofta av vikt i den här typen av utredningar, eftersom de kan visa på familjeförhållandena eller på om föräldrarna bor ihop. Uppgifter som finns i kontoutdrag har betydelse för att utreda eventuella ekonomiska samband mellan personer. De uppgifter som inhämtades i utredningen avseende AA var sådana att de påverkade bedömningen av rätten till bostadsbidrag och underhållsstöd för förfluten tid samt handläggningen av pågående ansökningar. Som framgår av utredningen omfattades Stockholms stad, barnavårdscentralen och förskolan av uppgiftsskyldigheten för myndigheter i

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. Försäkringskassan hade därför rätt att hänvisa till den bestämmelsen i fråga om de kontaktuppgifter AA lämnat och om hon hade lämnat respektive hämtat barnen. Samma uppgifter avseende BB skulle däremot ha inhämtats med stöd av 110 kap. 14 § första punkten och 20 § SFB. Uppgifterna begärdes in med stöd av 110 kap. 31 SFB vilket gav förskolan uppfattningen att det fanns en skyldighet att lämna ut uppgifter om vilka kontaktuppgifter förskolan hade avseende BB och om han lämnat eller hämtat barnen. Försäkringskassan konstaterar också att begäran om journal från barnavårdscentralen skulle ha avsett uppgifter om AA:s familjesituation och inte barnets familjesituation. AA var beviljad bostadsbidrag för den period för vilken kontoutdrag inhämtades. Försäkringskassan hade därför rätt att inhämta kontoutdrag från Nordea med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. AA hade varit beviljad underhållsstöd och det fanns ett pågående ärende avseende en ny ansökan. BB var bidragsskyldig och likställs enligt

text: 110 kap. 20 §

text: SFB med en försäkrad vid tillämpningen av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB. Försäkringskassan hade därför rätt att inhämta BB:s kontoutdrag med stöd av 110 kap. 14 § l och 20 § SFB. Försäkringskassan konstaterar att det finns brister i inhämtandet av uppgifter från förskolan och barnavårdscentralen. Försäkringskassan beklagar detta.

text: Åtgärder för att det inträffade inte ska ske igen

text: Bristerna i utredningen i det här ärendet beror på att styrningen inte varit tillräckligt tydlig. Mot bakgrund av de brister som finns i ärendet har Försäkringskassan konstaterat att de skrivningar om tillämpningen av 110 kap. 14 och 31 §§ SFB som fanns i vägledningen (

text: ) Kontrollutredning behövde utvecklas och förtydligas. Skrivningarna har uppdaterats och en informationsinsats har genomförts inom kontrollutredningsverksamheten.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO hämtade därefter in den begäran som Försäkringskassan hade skickat till barnavårdscentralen. Av begäran framgår att Försäkringskassan efterfrågar den kompletta journalen för ett av AA:s barn.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Av utredningen framgår att Försäkringskassan har utrett AA:s rätt till underhållsstöd och bostadsbidrag. Inom ramen för dessa utredningar har Försäkringskassan hämtat in uppgifter från kommunen, en förskola, en

text: barnavårdscentral samt AA:s respektive hennes före detta makes bank. Jag har valt att avgränsa mina uttalanden till den begäran som skickades till förskolan och den begäran som skickades till barnavårdscentralen.

text: Försäkringskassan ska säkerställa att det inte görs felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen. I denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där Försäkringskassan av olika skäl misstänker att en försäkrad har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. För att allmänhetens förtroende för myndighetens objektivitet inte ska rubbas är det viktigt att Försäkringskassans utredningar bedrivs på ett opartiskt och sakligt sätt och under ordnade former.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: (SFB) framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedömning i det enskilda fallet. De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i

text: 110 kap. 14 § 1

text: SFB där det anges att myndigheten, när det behövs för bedömningen av ersättningen eller i övrigt för tillämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos t.ex. den försäkrades arbetsgivare eller annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. Enligt

text: 110 kap. 20 §

text: SFB likställs betalningsskyldiga för underhållsstöd med försäkrade vid tillämpningen av

text: 110 kap. 14 § 1

text: SFB.

text: Genom

text: 110 kap. 31 §

text: SFB ges Försäkringskassan dessutom befogenhet att begära uppgifter som avser en namngiven person från bl.a. myndigheter som i ett sådant fall har en skyldighet att lämna den begärda uppgiften. Med namngiven person avses endast den försäkrade själv, alltså den person som utredningen avser (se

text: JO 2008/09 s. 345

text: Begäran till förskolan Den begäran som Försäkringskassan skickade till förskolan avsåg kontaktuppgifter till AA och hennes före detta make samt uppgifter om vem eller vilka som hämtade och lämnade barnen. I begäran fanns en hänvisning till

text: 110 kap. 31 §

text: SFB och ”myndigheters skyldigheter att lämna uppgifter till Försäkringskassan om en namngiven person”. Eftersom utredningen endast avsåg AA hade Försäkringskassan dock enbart befogenhet att begära in uppgifter om henne med stöd av den bestämmelsen. När det gäller AA:s före detta make hade Försäkringskassan i stället kunnat skicka en förfrågan med stöd av 110 kap. 14 och 20 §§ SFB. En sådan förfrågan innebär, till skillnad från en begäran enligt

text: 110 kap. 31 §

text: SFB, ingen skyldighet för den tillfrågade att lämna uppgifterna. Jag ser allvarligt på att Försäkringskassan har begärt in uppgifter om AA:s före detta make utan att ha haft lagstöd för det.

text: Jag är även kritisk till hur begäran utformades. Eftersom olika bestämmelser är tillämpliga beroende på vilken person Försäkringskassan efterfrågar uppgifter om måste myndigheten vara noga med hur en begäran eller förfrågan

text: formuleras. Den aktuella begäran är skickad som ett e-postmeddelande, och i ämnesraden anges att det är en förfrågan i stället för en begäran. Hänvisningen till

text: 110 kap. 31 §

text: SFB är också bristfälligt formulerad. Utöver det saknas det uppgifter om att Försäkringskassans utredning avsåg AA och att den rörde bostadsbidrag och underhållsstöd, vilket medförde att det var svårt för förskolan att göra någon egen bedömning av uppgiftsskyldigheten. Jag vill framhålla att det är lämpligt att i sammanhang som dessa utgå från de malldokument som myndigheten tillhandahåller för att innehåll och formuleringar ska bli korrekta i så stor utsträckning som möjligt. Begäran till barnavårdscentralen I den begäran som Försäkringskassan skickade till barnavårdscentralen anges att myndigheten behöver uppgifter som gäller AA för att kunna bedöma rätten till ersättning. Det anges därefter att Försäkringskassan behöver journalanteckningar för ett av AA:s barn och att det är den kompletta journalen som avses. Eftersom utgångspunkten för Försäkringskassans utredning var AA:s rätt till bidrag instämmer jag i Försäkringskassans bedömning att det skulle ha framgått tydligare av begäran att den avsåg uppgifter om AA:s familjesituation i stället för barnets familjesituation. Med den formuleringen begäran hade fanns det en risk för att uppgifter om AA:s före detta make kunde ha lämnats ut utan lagstöd. Försäkringskassan förtjänar kritik för hur begäran formulerades.

text: Bestämmelsen i

text: 110 kap. 31 §

text: SFB ger Försäkringskassan långtgående befogenheter att begära in uppgifter. Myndigheten måste därför i varje enskilt fall göra en avvägning mellan den enskildes integritet och behovet av att få in uppgiften. Försäkringskassan måste noga överväga vilka uppgifter som är nödvändiga och inte begära in fler uppgifter än så (se

text: JO 2020/21 s. 422

text: ). Jag kan inte se att det varit nödvändigt för Försäkringskassan att ha tillgång till barnets hela journal i det här ärendet. Jag är därför kritisk till att Försäkringskassan inte avgränsade sin begäran utan hämtade in hela journalen. Det är vidare oroande att Försäkringskassan inte uppmärksammat denna brist ens efter att JO remitterat ärendet till myndigheten.

text: Jag ser ändå positivt på att Försäkringskassan har vidtagit åtgärder med anledning av vad som framkommit, och jag utgår från att Försäkringskassan genomför de vidare åtgärder som kan krävas för att liknande brister inte ska uppkomma igen.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassans utformning av beslut om avvisning. Även fråga om avsaknad av fullföljdshänvisning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 3 maj 2007, anförde AA att han hade erhållit ett beslut från Försäkringskassan som saknade fullföljdshänvisning. Av en till anmälan bifogad skrivelse, daterad den 24 april 2007, framgår att kassan har tagit emot en begäran om ändring enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) från AA men att kassan inte haft för avsikt att företa någon ny prövning. Skrivelsen saknar fullföljdshänvisning.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA anfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar den 7 september 2007 anförde Försäkringskassan, genom länsdirektören BB, följande.

text: Yttrande

text: Innehållet i den skrivelse som AA hänvisar till utgör enligt Försäkringskassans bedömning ett avvisningsbeslut och borde därför ha utformats som ett sådant och därvid även försetts med korrekt fullföljdshänvisning. Försäkringskassan beklagar den felaktiga utformningen och den olägenhet detta kan ha medfört för AA. Han har dock i rätt tid överklagat beslutet och överklagandet är överlämnat till Länsrätten i Stockholms län. I detta sammanhang kan Försäkringskassan inte underlåta att konstatera att överlämnandet inte skett med den skyndsamhet som krävs och beklagar denna försening och den olägenhet detta kan ha medfört för AA. Försäkringskassan kan bara beklaga de brister som förekommit och konstatera att de uppkommit på grund av förbiseenden hos enskilda medarbetare och inte synes bero på någon generell kunskapsbrist. En förklaring till att detta skett kan vara att Försäkringskassan under flera år tagit emot och på olika sätt behandlat en stor mängd skrivelser av olika slag från AA. Detta ursäktar dock inte de fel som begåtts. Berörda medarbetare har påmints om hur sådana skrivelser som aktualiserats i det aktuella ärendet ska hanteras och vikten av att alltid vara noggrann vid hanteringen av inkommande handlingar. En information för samtliga medarbetare på försäkringskontorsområdet kommer därtill att hållas.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att han åter, den 9 september 2007, erhållit en beslutsskrivelse likalydande med den förra, även denna gång utan fullföljdshänvisning.

text: Med anledning av vad AA hade anfört i sin kommentar till remissvaret anmodades Försäkringskassan att åter yttra sig i ärendet.

text: I sitt remissvar den 7 december 2007 anförde Försäkringskassan, genom länsdirektören BB, följande.

text: Yttrande

text: – – – I fråga om Försäkringskassans skrivelse den 7 september 2007 kan Försäkringskassan bara beklaga att den fått samma – felaktiga – utformning som tidigare skrivelse. En information för samtliga medarbetare på försäkringskontorsområdet hölls den 20 september 2007. – – – Försäkringskassan får ånyo beklaga de brister som förekommit. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Utformningen av beslut Av

text: 21 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att en sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska han, enligt andra stycket i samma lagrum, också underrättas om hur han kan överklaga det.

text: De två likalydande skrivelser som AA har erhållit är varken rubricerade eller formulerade som beslut men utgör innehållsmässigt två skilda avvisningsbeslut. Även ett avvisningsbeslut som har gått parten emot omfattas av skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning. De bägge besluten skulle därför ha varit försedda med sådana. Att ett beslut inte har utformats som ett sådant eller att myndigheten underlåtit att lämna fullföljdshänvisning innebär i och för inte att beslutet inte är överklagbart. För att den enskilde säkert ska kunna ta till vara sin rätt till överprövning krävs emellertid kännedom om beslutets innebörd och om hur man går till väga. Jag vill därför starkt framhålla vikten av att en beslutsunderrättelse dels formuleras på ett sådant sätt att det klart framgår att det är fråga om ett beslut, dels förses med en fullföljdshänvisning när fråga är om ett överklagbart beslut som gått parten emot (jfr

text: 21 § andra stycket

text: FL). Försäkringskassan har i detta ärende vid två tillfällen brustit i bägge dessa avseenden och förtjänar kritik för det. Överlämnande av överklagande till länsrätten JO har i flera tidigare beslut betonat att tidsrymden för Försäkringskassans rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL och till dess att ett överklagande lämnas över till länsrätten inte bör överstiga en vecka.

text: Försäkringskassan anför i sitt remissvar den 7 september 2007 att AA, trots avsaknaden av fullföljdshänvisning, överklagade beslutet den 24 april 2007 i rätt tid men att överklagandet inte överlämnades till länsrätten med den skyndsamhet som krävs. Jag har från Försäkringskassan inhämtat uppgiften att AA:s överklagande kom in till kassan den 3 maj 2007 och överlämnades till länsrätten den 7 september 2007, dvs. över fyra månader senare. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för detta dröjsmål.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Bergs kommun angående handläggningen av ett ärende om bygglov m.m.

text: Anmälan

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 7 april 2009, anmälde AA Miljö- och byggnadsnämnden i Bergs kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om bygglov m.m. I anmälan framfördes i huvudsak följande.

text: I slutet av januari 2008 fick AA en skrivelse från miljö- och byggnadsnämnden rörande en ansökan om ändrad användning av ett kallförråd till uppvärmt förråd/verkstad på grannfastigheten, där det låg en bilverkstad. I skrivelsen angavs ”Enligt PBL (plan- och bygglagen) kapitel 8 § 22 ska Ni som berörd granne ges tillfälle att yttra Er innan bygglov kan lämnas”. Yttrande skulle ges in senast den 12 februari 2008. Då det inte framgick närmare vad ansökan gällde kontaktade AA handläggaren för mer information. Den 28 januari 2008 skickade kommunen ytterligare handlingar. AA talade åter med handläggaren som uppgav att det endast gällde en ändring från kall- till varmförråd och att ingen verksamhet skulle ske i lokalen. AA framförde att han inte accepterade ytterligare störningar från grannfastigheten. Den 11 februari 2008 gav AA in ett skriftligt yttrande angående bygglov på grannfastigheten. Han skrev att han inte hade några invändningar om det bara var fråga om uppvärmning av lokal men ville få yttra sig om det avsågs förekomma någon verksamhet i byggnaden. Skrivelsen avslutades ”Vi förutsätter att vi får beslut om ovanstående bygglov för kännedom i god tid om det skulle bli aktuellt med överklagan”. Därefter hade han flera gånger kontaktat kommunen för information om ärendet. Den 30 oktober 2008 meddelades ett delegationsbeslut. Beslutet innebar att bygglov hade beviljats för ändrad användning från kallförråd till verkstad. Det angavs att grannar hade hörts utan erinran mot användning som verkstad. AA hade inte underrättats om beslutet och hade således inte kunnat överklaga. AA ifrågasatte vidare orsaken till att beslutet var fattat efter delegation. För att undvika jäv beträffande den aktuella fastigheten hade en tidigare bygg- och miljöutredning utförts av Härjedalens kommun. Det nu aktuella ärendet borde också ha handlagts så. Den tidigare utredningen var emellertid inte slutförd vilket förvaltningschefen i Bergs kommun hade underlåtit att följa upp.

text: Utredning

text: JO tog del av handlingarna i ärendet dnr 2008-0001 samt handlingarna i pågående miljöärende rörande fastigheten B 3:83. Miljö- och byggnadsnämnden anmodades därefter att ge in utredning och yttrande angående frågan om underrättelse, enligt

text: 8 kap. 27 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, till AA om beslutet i bygglovsärendet (dnr 2008-001). Vid besvarande av remissen skulle innehållet i AA:s skrivelse den 11 februari 2008 särskilt beaktas.

text: Nämnden lämnade följande yttrande till JO.

text: Klagomål framfördes till miljö och byggnadsavdelningen om buller och nedskräpning m.m. Då risk för jäv fanns så uppdrogs åt Härjedalens kommun att göra en tillsyn och denna utfördes och finns nedtecknad i en tillsynsrapport 2007-11-20. Ärendet var ett miljöärende från början men utökades till att även gälla bygglov enligt 8 kap § 1 plan- och bygglagen PBL. Den enda anmärkningen som finns antecknad utifrån PBL:s krav är att bärgningsbilen förvaras i kallförrådet när den ej användes. Vid miljö- och byggnadsnämndens beredningsmöte togs frågan upp och frågan bedömdes som naturlig att en bilverkstad förvarar sin bärgningsbil inomhus i förråd när den ej användes. Däremot så medger bygglovet från 1980-talet ett kallförråd som numera är varmbonat och därmed bestämdes att ansökan om ändrad användning var nödvändigt. Vid grannehörandet så ställdes frågan från de klagande där de ej förstod var hobbyverkstaden (enligt den sökande) fanns varvid en ritning med namn och bättre angivelse översändes. Den enda invändningen kom från den hörda/klaganden och bedömdes i miljö- och byggnadsnämndens beredningsmöte, som ej hörande till ärendets PBL del varför den ej beaktades. Därmed är ärendet ett delegationsbeslut och följer detaljplanen. Ärendets miljödel är ännu ej färdig då det återstår en del ljudmätningar och de förmodas kunna utföras ganska omgående. Ovanstående yttrande har innehållsmässigt formulerats av den handläggande byggnadsinspektören. Den lärdom som går att dra från detta ärende är att vid känsliga gränsdragningar mellan delegations- och nämndsnivå, gör handläggande tjänsteman säkrast i att lyfta ärendet till nämnden för beslut.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Innan lov lämnas ska byggnadsnämnden, enligt

text: 8 kap. 22 § första stycket

text: PBL, genom underrättelse bereda bl.a. kända sakägare och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs tillfälle att yttra sig över ansökningen om åtgärden innebär en avvikelse från detaljplan eller områdesbestämmelser eller ska utföras i ett område som inte omfattas av detaljplan och åtgärden inte är en kompletteringsåtgärd och inte heller är reglerad i områdesbestämmelser.

text: Enligt

text: 8 kap. 27 § första stycket andra meningen

text: PBL ska underrättelse om innehållet i det beslut varigenom ett ärende om lov avgörs sändas till sådan i 22 § första stycket omnämnd person som yttrat sig i ärendet, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går någon emot ska han även underrättas om hur beslutet kan överklagas.

text: Bedömning

text: JO har begärt yttrande från nämnden mot bakgrund av bestämmelsen om nämndens underrättelseskyldighet i

text: 8 kap. 27 §

text: PBL. Av nämndens yttrande framgår inte annat än att nämnden underlät att underrätta AA om beslutet i bygglovsärendet. Nämnden har anfört att AA:s invändning inte bedömdes höra till ärendets PBL-del och därför inte beaktades samt att nämnden därmed fann att ansökan följde detaljplanen.

text: Den omständigheten att den ansökta åtgärden innebär en avvikelse från detaljplan medför, som framgått, att bl.a. kända sakägare enligt

text: 8 kap. 22 §

text: PBL ska beredas tillfälle att yttra sig över ansökningen. Huruvida ansökningen överensstämmer med detaljplan eller inte har emellertid ingen självständig betydelse för omfattningen av underrättelseskyldigheten enligt

text: 8 kap. 27 §

text: PBL. Den sistnämnda bestämmelsen innebär att alla de som beretts tillfälle att yttra sig och som kommit in med yttrande ska få en underrättelse om innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Det gäller också för den som självmant har framfört synpunkter i ett ärende. I kommentaren till PBL (Didón m.fl. Plan- och bygglagen s. 8:131) sägs följande om underrättelseskyldigheten. Uttrycket ”inte är uppenbart obehövligt” har valts för att klargöra att skyldigheten att sända underrättelse föreligger även i sådana fall då byggnadsnämnden har svårt att avgöra om den som yttrat sig verkligen fått sina synpunkter tillgodosedda eller då förslaget ändrats efter det att t.ex. en granne yttrat sig. – – – Det torde således vara uppenbart onödigt att sända underrättelse endast när det gäller sådana som obetingat tillstyrkt den åtgärd till vilken lov lämnats. I förevarande fall ansåg nämnden uppenbarligen, i vart fall inledningsvis, att

text: 8 kap. 22 §

text: PBL var tillämplig och beredde AA tillfälle till yttrande. Han inkom därefter med yttrande. Oavsett vilken bedömning nämnden sedan gjorde i fråga om ansökningens planenlighet borde AA, enligt min mening, ha underrättats om beslutet, i all synnerhet som han särskilt hade efterfrågat sådan underrättelse. Nämnden förtjänar kritik för sin handläggning i denna del.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd.


nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Dokumentation

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, för bristande dokumentation av vidtagna utredningsåtgärder i samband med beslut om placering i avskildhet enligt 6 kap. 8 § första stycket fängelselagen (2010:610)

sammanfattning: I beslutet riktas kritik mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, för bristande dokumentation av vidtagna utredningsåtgärder i samband med beslut om placering i avskildhet enligt 6 kap. 8 § första stycket fängelselagen (2010:610). Ett beslut om avskildhet enligt den nämnda bestämmelsen är en ingripande åtgärd som endast får vidtas för utredning av misskötsamhet. För att säkerställa att avskildheten inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt är det av central betydelse att anstalten har kontroll över vilka utredningsåtgärder som har vidtagits. Bl.a. på grund härav är det viktigt att anstalten på ett tydligt sätt dokumenterar vilka utredningsåtgärder som genomförts. Anstalten Norrtälje kritiseras för att i samband med utredningen inte ha redovisat att förhör genomförts och vad som framkommit i samband därmed.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 30 mars 2012, anförde A.L. bl.a. följande. Den 21 mars 2012 blev han placerad i avskildhet. I samband därmed genomfördes ett förhör med honom. Han ville inte svara på några frågor och när förhöret avslutats begärde han att få en kopia av förhörsutskriften. Som svar fick han att han ”med attityd” kunde få ett blankt papper av anstalten. Dagen efter begärde han på nytt att få en kopia av förhörsutskriften och fick då till svar att eftersom han valde att inte svara på några frågor så kunde han få ett blankt papper. Därtill uppgav vårdaren att det inte rörde sig om något förhör, utan att det vara fråga om ett ”samtal”.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) samt beslut om avskildhetsplacering den 21 mars 2012 och eventuella handlingar gällande misskötsamhet.

text: Anmälan remitterades härefter till Kriminalvården. I sitt remissvar anförde myndigheten, region Stockholm, genom regionchefen Gunilla Ternert, följande.

text: Kriminalvården, Region Stockholm, har inhämtat uppgifter från Kriminalvårdsinspektör Matthias Karlsson.

text: Den 20 mars 2012 avskildes två intagna vid paviljong C (32 platser). Alla kvarvarande intagna, vid paviljong C, bl.a. A.L , avskildes enligt

text: 6 kap 8 § fängelselagen (2010:610)

text: FäL, dagen efter, den 21 mars. Avskildheten sker på paviljongen. Ytterligare en intagen förflyttas dock till avskildhetsavdelningen. Av rapporten, som återgavs i avskildhetsbesluten, framgick att det under en längre tid varit oroligt på paviljong C. Missnöjesyttringar om hur maten fördelades på paviljongen hade kommit till personals kännedom från flera olika intagna. Det fanns uppgifter om att intagna måste betala för sin frukost, att intagna som ej betalade inte heller fick någon frukost. Efter det att de två ovan nämnda intagna avskildhetsplacerades under tisdagen den 20 mars eskalerade oroligheterna i samband med att intagna på paviljong C hade stormöte. Flera intagna på avdelningen upplevde situationen som hotfull och var rädda och avdelningspersonal upplevde situationen som orolig. Under dagen levererades ett brev till anstalten där det krävdes att två utpekade intagna skulle lämna avdelningen omedelbart. Brevet var undertecknat med Pav C. För att med säkerhet kunna identifiera vilken eller vilka intagna som hotade andra intagna (eller låg bakom detta) bedömdes det nödvändigt att hålla samtliga intagna avskilda från varandra. Anstalten gjorde bedömningen att det inte förelåg skäl till inskränkningar för besök eller telefoni genom Intik. Två särskilt utpekade tjänstemän utsågs till att höra samtliga intagna som var avskilda. Visitationer av intagna, bostadsrum och allmänna utrymmen genomfördes. Intensifierad granskning av försändelser till och från de aktuella intagna sker. Möten där information som inhämtats sammanställs med tidigare kunskap om konstellationer av intagna. Relativt tidigt under aktuell avskildhetsperiod görs bedömningen att konstellationen vid paviljongen måste brytas. Efter att mer information analyserats, framkommer misstankar om att det kunde vara andra intagna, än de tre som hade förflyttats, som hade en framträdande roll i oroligheterna på avdelningen. När avskildhetsplaceringen enligt 6 kap 8 § närmade sig fyradygnsgränsen så bedömde anstalten att det var nödvändigt att hålla samtliga intagna på avdelningen fortsatt avskild för att upprätthålla ordningen och säkerheten, varför avskildheten enligt 6 kap 8 § hävdes den 25 mars kl. 12.45 och beslut om avskildhet enligt 6 kap 5 § meddelades istället. Denna avskildhet hävdes dagen efter, kl. 16.30, efter att två intagna förflyttats tillbaka till avdelning och en annan intagen förflyttats från avdelningen. Det var relativt sent under aktuell tidsperiod som kunskapen om att det var den senare intagne som låg bakom oroligheterna, kom anstalten tillhanda. Som framgår av anmälan så förhördes A.L. den 21 mars. Han ville dock inte svara på några frågor kring förhållandet på avdelning och förhöret avslutades. Att ett förhör genomförts har dokumenterats i avskrivningsbeslutet beträffande misskötsamhetsärendet som utreddes under avskildheten.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 13 kap 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , ska innan ett beslut om varning meddelas förhör hållas med den intagne. Av

text: 18 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: följer att om en intagen hålls avskild enligt

text: 6 kap.

text: 9 §§

text: fängelselagen

text: ska åtgärden dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå 1. vilka skälen för åtgärden är, 2. när den intagne avskiljdes, 3. när avskildheten upphörde, 4. var den intagne placerats, och 5. om den intagne undersökts av läkare.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det finns inte någon särskild lagbestämmelse i FäL om utredning av ett ärende om avskildhet (jfr numera upphävda 22 § KvaL). Kriminalvården har ändå ett ansvar för att ett ärende om avskildhet blir tillräckligt utrett och att nödvändigt underlag för beslutet hämtas in.

text: Förvaltningslagens

text: regler är tillämpliga på ärenden om placering i avskildhet. Eftersom ett ärende om avskildhet handlar om myndighetsutövning mot en enskild är bl.a. de särskilda reglerna i

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: tillämpliga. A.L. har delgivits skälen för avskildheterna och givits möjlighet att yttra sig över skälen. Han lämnade dock inte några uppgifter som hade betydelse för utgången av ärendet. Dokumentationskraven i

text: fängelseförordningen

text: har uppfyllts. Beslut om att placera en hel avdelning i avskildhet enligt

text: 6 kap 5 §

text: FäL efter en tids avskildhet för utredning enligt

text: 6 kap 8 §

text: tillhör naturligtvis ovanligheterna. Att omständigheterna inte utgjordes av någon av de typsituationer som normalt kan föranleda att 6:5 blir tillämplig medför dock inte per automatik att hanteringen är felaktig. Det saknades laglig möjlighet att kvarhålla de intagna på avdelningen placerade i avskildhet enligt

text: 6 kap 8 §

text: efter den 25 mars kl. 12.45. Vid denna tidpunkt hade anstaltsledningen erhållit information som till viss del kringkastade deras tidigare analys av de bakomliggande orsakerna till oroligheterna. De bedömde att det var nödvändigt att (fortsatt) hålla de intagna avskilda från varandra för att kunna upprätthålla ordningen och säkerheten. Huruvida anstaltens beslut om avskildhet enligt

text: 6 kap 5 §

text: var riktig i sak är en bedömningsfråga. Det bör dock noteras att anstalten under den senare avskildheten förändrade konstellationen på avdelningen genom fler förflyttningar, detta innan avskildheten slutligen upphävdes.

text: A.L. gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att A.L. den 21 mars 2012 placerades i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 8 § första stycket fängelselagen

text: . Enligt bestämmelsen får en intagen, under utredning enligt

text: 12 kap. 1 § fängelselagen

text: eller

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: , hållas tillfälligt avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras (kursiverat här). Av motiven till bestämmelsen framgår att möjligheten att placera någon i avskildhet bör användas restriktivt. Avskildhet bör bara användas i situationer där det finns en risk för att den intagne, om han eller hon inte hålls avskild, undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning (se

text: prop. 2009/10:135 s. 141

text: Möjligheten till avskildhet får således användas för utredning av misskötsamhet och när utredningen är genomförd saknas möjlighet att hålla någon avskild med stöd av bestämmelsen. Skälen för att möjligheten till avskildhet ska användas med stor restriktivitet är goda. Ett beslut om avskildhet är en mycket ingripande åtgärd och innebär att Kriminalvården kan avskilja någon enbart på misstanke om misskötsamhet. Jag vill därför understryka vikten av att Kriminalvården, efter att ett sådant beslut fattats, genomför utredningen på ett effektivt och ändamålsenligt sätt, för att säkerställa att avskildheten inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt. Vilka utredningsåtgärder som anstalten behöver vidta varierar givetvis från fall till fall, men det är ofrånkomligen så att det måste genomföras förhör med

text: den avskilde för att denne ska ges möjlighet att ge sin syn på saken (jfr

text: 12 kap. 3 § fängelselagen

text: Som Kriminalvården har påpekat i sitt remissvar framgår av

text: 18 § fängelseförordningen

text: vilka åtgärder som ska dokumenteras i samband med att en person hålls avskild. Något uttryckligt krav på att genomförda förhör ska dokumenteras finns inte i den bestämmelsen. Någon reglering – motsvarande 22 § tredje stycket i den numera upphävda lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt, om att protokoll ska föras över vad som framkommit i samband med utredningen om avskildhet – finns inte i

text: fängelselagen

text: . Även om så är fallet, vill jag peka på nödvändigheten av att Kriminalvården på ett tydligt sätt dokumenterar vilka utredningsåtgärder som vidtas i samband med att en person hålls avskild.

text: En tydlig redovisning av utredningsåtgärderna gör det möjligt att i efterhand bedöma huruvida utredningen genomförts på ett korrekt och ändamålsenligt sätt. Dessutom bidrar en tydlig dokumentation till att anstalten kan hålla kontroll över vilka åtgärder som vidtagits under utredningen och att den genomförs på ett effektivt sätt. Därmed säkerställs att ansvarig beslutsfattare får en helhetssyn över utredningen. Det senare är, enligt min uppfattning, en grundläggande förutsättning för att garantera att en person inte hålls avskild längre tid än vad som är absolut nödvändigt. Därtill är dokumentationen nödvändig för att den intagnes rätt till insyn i ärendet, enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: , ska kunna tillgodoses.

text: Enligt Kriminalvården har det förhör som hölls med A.L. under utredningen dokumenterats i anstaltens avskrivningsbeslut den 29 mars 2012. I beslutet avskrevs misstankarna om misskötsamhet mot A.L. och det har antecknats att så skedde ”efter företagen utredning och samtal med samtliga intagna vid avdelningen”. Av de handlingar som begärts in från Kriminalvården och granskats framgår inte vilka utredningsåtgärder som vidtagits under den tid A.L. varit avskild eller vilka uppgifter som framkommit vid ”samtalen”.

text: Anstalten Norrtäljes redovisning av vidtagna utredningsåtgärder i samband med att A.L. hölls avskild uppfyller inte det krav på tydlighet som, på goda grunder, kan ställas på dokumentationen i samband med ett beslut av så ingripande karaktär. Ett grundläggande krav måste vara att anstalten redovisar vilka uppgifter som framkommit vid de förhör som genomförts. Även om den hörde vägrar att uttala sig så ska det anges i ett särskilt upprättat dokument att förhöret har genomförts och att den avskilde vägrar svara på frågor. Så har inte skett i det aktuella ärendet. Jag utgår från att nödvändiga åtgärder vidtas för att säkerställa att utredningen i avskildhetsärenden i fortsättningen genomförs på ett korrekt sätt och att åtgärderna dokumenteras.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation

title: Fråga om Skatteverkets dokumentation av medgivande från åklagare att använda uppgifter ur en förundersökning

text: Skatteverket beslutade den 21 juni 2005, med tillägg den 1 september 2005, om revision av IFK Göteborg (IFK), som sedan tidigare var underställd utredning av Ekobrottsmyndigheten (EBM). Revisionen mynnade ut i ett beslut den 19 december 2005 som för IFK medförde höjda arbetsgivaravgifter, ansvar för ej innehållen preliminär skatt jämte skattetillägg. IFK överklagade skattebeslutet och ansökte samtidigt, den 22 februari 2006, om anstånd med inbetalning av skatten.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 april 2006, klagade AA, som var ordförande i IFK Göteborg – genom ombudet BB – på Skatteverket. Av anmälan framgick i huvudsak följande. Skatteverket hade i två fall lämnat ut onödiga uppgifter i beslut om anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter och innehållen inte utbetald preliminär skatt. Uppgifterna har inte behövts för verkets bedömning av anståndsfrågan. Uppgifterna är dessutom skevt utvalda. Han ifrågasatte om inte den som undertecknade Skatteverkets beslut gjorde sig skyldig till förtal och tjänstefel. Han ifrågasatte även om inte Skatteverket bröt mot förundersökningssekretessen genom att ta med uppgifter ur en förundersökning i beslutet.

text: Skatteverket yttrade sig över det AA hade framfört gällande det förhållandet att Skatteverket i ett anståndsbeslut återgett uppgifter ur en pågående förundersökning. I yttrandet anfördes bl.a. följande. Länsrätten i Göteborg avslog i dom den 25 april 2006 det av IFK överklagade anståndsbeslutet. Skatteverket har löpande inhämtat godkännande av åklagarna vid Ekobrottsmyndigheten att det som framkommit vid förundersökningen får användas i verkets utredningar angående IFK:s nu aktuella transaktioner. Med detta stöd har uppgifter från förundersökningen tillförts Skatteverkets verksamhet, vilka uppgifter därmed omfattas av sekretessen enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen. Vissa av dessa uppgifter har sedan använts i motiveringen i det aktuella beslutet och det har då angetts att uppgifterna kommer från polisförhör. Övriga uppgifter i beslutet har kommit från Skatteverkets egen utredning. Alla uppgifter som använts i beslutsmotiveringen har vid beslutstidpunkten varit uppgifter som ingår i skatteverksamheten. Utlämnandet har skett därifrån. Genom att skattekontoret inhämtat nu aktuella uppgifter ur förundersökningen med

text: inblandade åklagares tillstånd har sekretessen för uppgifterna inte automatiskt överförts till skatteverksamheten utan dessa omfattas därefter av skattesekretessen enligt 9 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen. Utlämnandet av uppgifterna har således skett från skatteverksamheten. Sekretessreglerna hindrar inte att uppgifter som omfattas av sekretess tas med i skälen till ett beslut. Det är en förvaltningsrättslig grundregel att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången. Med hänsyn till att beslutet och skälen blir offentliga är det givetvis av vikt att motiveringen inte innehåller mer hemliga uppgifter än vad som är nödvändigt för att uppfylla kraven i

text: förvaltningslagen

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Skatteverket anmodades därefter att redogöra för verkets dokumentation i samband med åklagarnas tillstånd att i skatteutredningen använda sig av uppgifter ur förundersökningen.

text: I ett nytt remissvar den 22 januari 2007 hänvisade Skatteverket till en redogörelse av skatterevisorerna CC och DD den 17 januari 2007. I den redogörelsen angavs bl.a. följande (de i redogörelsen angivna handlingarna har utelämnats här).

text: 2005-06-09. Muntligt medgivande av åklagare EE att få använda uppgifter ur förundersökningen i IFK-ärendet i vår kommande skatteutredning. Notering i kalender om möte på EBM. Vi minns att frågan ställts denna dag eftersom det var första gången vi båda skatterevisorer tillsammans träffade åklagaren och brottsutredarna. Beslut om skatterevision har fattats den 21 juni 2005. 2005-06-27. I telefonsamtal mellan skatterevisor CC och åklagare EE har ånyo muntligt medgivande erhållits att få använda uppgifter ur förundersökningen. Kopia av tjänsteanteckning som gjorts i samband med telefonsamtalet har intagits som bilaga 1 till denna skrivelse. 2005-11-23. Muntlig bekräftelse av överåklagare FF (som övertagit ärendet) att tidigare medgivande, att få använda uppgifter ur förundersökningen, fortfarande gällde. Notering i kalender om möte på EBM med bl.a.FF. Vi minns att frågan ställts denna dag eftersom det var första gången vi träffadeFF på EBM. Löpande under utredningen har vi efter begäran erhållit kopior av samtliga förhörsutskrifter i ärendet, ca 30 st. Dessa har samlats i särskild pärm hos Skatteverket. Notering när respektive kopia erhållits har inte gjorts.

text: Skatteverket anmodades därefter i förnyad remiss att redogöra för verkets eventuella rutiner för dokumentation i samband med åklagares tillstånd att i en skatteutredning använda uppgifter ur förundersökning och – i sådana fall – verkets uppfattning om rutinerna följts i det aktuella fallet.

text: I ett remissvar den 2 mars 2007 anförde Skatteverket bl.a. följande. Skatteverket har (…) inte några särskilda föreskrifter eller i annan ordning beslutade rutiner som gäller för dokumentation av åklagarens bedömning angående skadeprövningen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen. Det finns inte heller något krav på att sådana rutiner ska finnas. Enligt verkets mening är det tillfyllest att dokumentationen skett genom tjänsteanteckning.

text: AA yttrade sig över remissvaren. I sitt beslut den 15 november 2007 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: Skatteverket har anfört att verket löpande inhämtat medgivande av åklagare att det som framkommit vid förundersökningen fick användas i Skatteverkets utredning och att dokumentation på vanligt sätt hade bort ske genom tjänsteanteckning i ärendet.

text: Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Det får dock i praxis anses belagt att också uppgifter som rör ärendets gång t.ex. kontakt med parter, andra personer eller myndigheter, bör antecknas (se t.ex. JO:s beslut den 3 mars 2005, dnr

text: Kravet på dokumentation har betydelse på flera sätt. Dokumentationen underlättar bl.a. för en överordnad instans att vid överklagande skaffa sig en självständig inblick i beslutsunderlaget och är också viktig vid JO:s granskning av hur myndigheterna handlägger sina ärenden. Den möjliggör över huvud taget en kontroll i efterhand av vad som hänt i ett ärende. (Se härom bl.a. Trygve Hellners och Bo Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2007, s. 167.)

text: Jag håller med Skatteverket om att det får anses tillräckligt att dokumentation av åklagarnas medgivande sker i form av tjänsteanteckningar.

text: I den dokumentation som ingetts finns bl.a. en tjänsteanteckning daterad den 27 juni 2005. Av tjänsteanteckningen framgår att godkännande åter erhållits att använda vad som framkommit vid förundersökningen. Tjänsteanteckningen är emellertid inte undertecknad och det framgår inte av anteckningen vem som skrivit den. Skatteverket har därutöver i skrivelser daterade den 17 augusti 2006 och den 17 januari 2007 redogjort för kontakter med åklagare år 2005. Skrivelserna är således avfattade lång tid efter de beskrivna kontakterna 2005. Jag anser sammanfattningsvis att dokumentationen av åklagarnas medgivande får anses ha varit bristfällig.

text: Avslutningsvis vill jag något beröra Skatteverkets motivering av sitt beslut i anståndsfrågan. Ett sådant beslut kan i vissa avseenden sägas vara en preliminär bedömning av utgången i själva skatteärendet, se

text: 17 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483)

text: . Skatteverket måste även i ett sådant ärende ha möjlighet att uppfylla de krav på motivering av ställningstagandet som ställs i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Jag ser mot den bakgrunden ingen anledning att kritisera verket i denna del. – I övrigt har inget framkommit som motiverar ett uttalande från min sida. – – –


nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning
Rättidsprövning

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att ha brustit i handläggningen av ett överklagande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 30 mars 2012, klagade AA på Försäkringskassans handläggning av hans ärende om sjukpenning och anförde bl.a. följande. Myndigheten har konsekvent nekat honom ersättning och dragit ut på handläggningen orimligt länge. Han anser även att förvaltningsrättens handläggning är långsam eftersom han fortfarande inte fått något beslut.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt begärdes in och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Försäkringskassan för yttrande. Yttrandet skulle särskilt avse Försäkringskassans handläggning av AA:s överklagande av myndighetens omprövningsbeslut den 23 augusti 2010.

text: I sitt remissvar den 28 juni 2012 anförde Försäkringskassan följande.

text: Utredning

text: Den 15 mars 2010 begärde AA sjukpenning för perioden från och med den 1 mars till och med den 14 mars 2010. Den 3 juni 2010 avslog Försäkringskassans enhet Tidig bedömning i Sollentuna AA:s begäran om sjukpenning. AA begärde i en skrivelse som kom till Försäkringskassan den 30 juni omprövning av beslutet. Denna begäran skickades till Försäkringskassans omprövningsenhet den 13 juli. Omprövningsenheten beslutade den 23 augusti att delvis ändra grundbeslutet och beviljade sjukpenning för en kortare period än vad AA hade begärt i sin ansökan. I en överklagandehänvisning informerades AA om att beslutet kunde överklagas till förvaltningsrätten och att överklagandet skulle skickas till Försäkringskassans omprövningsenhet Stockholm Klara. Den 7 oktober kom AA in till Försäkringskassan med ett överklagande av omprövningsenhetens beslut. Överklagandet var handskrivet och innehöll inte några kontaktuppgifter eller uppgifter om det överklagade beslutet. Samtidigt kom AA in till Försäkringskassan med ett nytt läkarintyg som avsåg den period som omfattades av grundbeslutet och omprövningsbeslutet i hans ärende. På läkarintyget fanns AA:s uppgifter ifyllda. Handlingarna skannades in i ärendehanteringssystemet av Försäkringskassans inläsningscentral i Östersund. I ärendehanteringssystemet finns en journalanteckning daterad den 15 oktober 2010 där det står att överklagandet har

text: skrivits ut av en handläggare på enheten Tidig bedömning i Sollentuna och lämnats till specialist på samma enhet. Det finns inte någon notering om att överklagandet har skickats till omprövningsenheten. Den 10 mars 2011 ringde AA omprövningsenheten och det upptäcktes att hans överklagande inte hade kommit till omprövningsenheten. Samma dag registrerades överklagandet som inkommet till omprövningsenheten med ankomstdatum den 7 oktober 2010, en kopia av överklagandet printades ut från ärendehanteringssystemet och skickades tillsammans med omprövningsakten till förvaltningsrätten.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Enligt Försäkringskassans rutiner ska ett överklagande av beslut skickas till och omhändertas av en omprövningsenhet. Efter rättidsprövning översänder omprövningsenheten överklagandet till den behöriga förvaltningsrätten. De försäkrade informeras om detta genom den hänvisning som följer med varje omprövningsbeslut. Överklaganden ska inte skannas in i det elektroniska ärendehanteringssystemet. I detta fall kan det konstateras att AA:s överklagande initialt inte har tagits om hand av omprövningsenheten i Stockholm. I stället har överklagandet tillsammans med ett nytt läkarintyg skannats in i ärendehanteringssystemet. Av uppgifter i XML-filen som hör till den inskannade handlingen med överklagandet framgår att överklagandet inte har vidarebefordrats till inläsningscentralen från något annat kontor inom Försäkringskassan. På det läkarintyg som skannats in samtidigt som överklagandet finns adressen till inläsningscentralen förtryckt. Försäkringskassan utgår därför ifrån att AA har adresserat sitt överklagande och läkarintyget till inläsningscentralen istället för omprövningsenheten i Stockholm. Inskannade handlingar som inte finns på blanketter som är tolkningsbara för det elektroniska systemet hamnar regelmässigt hos Försäkringskassans detektionskontor för manuell fördelning. På detektionskontoret ska ett inskannat överklagande skrivas ut, lämnas för diarieföring och översändas till ansvarig omprövningsenhet för fortsatt hantering. I detta fall hamnade det inskannade överklagandet inte på detektionskontoret. Anledningen till det var att överklagandet hade skannats in tillsammans med läkarintyget. Eftersom läkarintyget var en tolkningsbar blankett fördelades det automatiskt till det handläggande kontoret inom Försäkringskassan vilket i detta fall var Tidig bedömning i Sollentuna. Både läkarintyget och överklagandet tilldelades alltså automatiskt ärendekorgen hos Tidig bedömning i Sollentuna. Vid bevakningen av handlingar som saknar koppling till ett pågående ärende uppmärksammades det på enheten Tidig bedömning i Sollentuna att AA:s överklagande hade skannats in i ärendehanteringssystemet. Även om överklagandet saknade uppgifter om den försäkrade och uppgifter om det överklagade beslutet kopplades överklagandet till AA genom de ifyllda personuppgifter som fanns på läkarintyget. Trots att överklagandet uppmärksammades och skrevs ut på Tidig bedömning i Sollentuna kan det konstateras att det inte skickades vidare till omprövningsenheten vilket medförde en fördröjning på fem månader i hanteringen av överklagandet. Den utskrivna handlingen med överklagandet har inte återfunnits. Försäkringskassan beklagar det som har inträffat. Med anledning av det inträffade kommer Tidig bedömning i Sollentuna att se över sina rutiner för hantering av handlingar som skannas in i ärendehanteringssystemet och som inte ska hanteras i det systemet. Detta för att säkerställa att utskrivna handlingar inte försvinner i hanteringen. För närvarande pågår också ett arbete med ett informationsmeddelande om rutiner för hantering av framställningar om omprövning och överklaganden som av misstag skickas till Försäkringskassans inläsningscentral. AA:s anmälan till JO berör även den utdragna handläggningen hos förvaltningsrätten. Det kan emellertid konstateras att Försäkringskassan har svarat i målet inom tre

text: respektive två dagar. Det kan också konstateras att förvaltningsrätten delade Försäkringskassans bedömning i sakfrågan och i sin dom den 30 mars 2012 avslog AA:s överklagande. Detta yttrande har beretts i samråd med Lokala försäkringscenter, Nationella försäkringscenter och Verksamhetsstöd. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Försäkringskassans handläggning av begäran om omprövning JO har vid upprepade tillfällen understrukit viken av att Försäkringskassan fattar sina beslut om omprövning inom sex veckor om inte särskilda skäl föranleder annat.

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om omprövning av beslutet den 3 juni 2010 inkom till Försäkringskassan den 30 juni 2010. Omprövningsbeslutet fattades den 23 augusti 2010. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick således till nästan åtta veckor och var något för lång. Försäkringskassans handläggning av överklagandet till förvaltningsrätten Av

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: följer bl.a. att ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet som överklagas. Denna myndighet ska sedan pröva om överklagandet har inkommit i rätt tid. Om så är fallet ska överklagandet och övriga handlingar överlämnas till behörig domstol.

text: I

text: förvaltningslagen

text: finns inte någon regel om den tid inom vilken beslutsmyndigheten ska överlämna överklagandet till högre instans. Det ligger dock i sakens natur att överlämnandet ska ske utan dröjsmål. JO har vid upprepade tillfällen uttalat att tidsrymden för rättidsprövning och prövning enligt

text: 113 kap. 3 § socialförsäkringsbalken

text: , till dess att överklagandet överlämnas till domstol inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO 1993/94 s. 347 f.)

text: Jag vill i detta sammanhang framhålla att det av rättssäkerhetsskäl är av största betydelse att en försäkrad inom rimlig tid får en möjlighet till domstolsprövning av Försäkringskassans beslut. Den försäkrade har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad av domstol (se artikel 6.1 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Dröjsmål hos Försäkringskassan med att överlämna ett överklagande till högre instans försenar den försäkrades rätt till domstolsprövning.

text: Av utredningen framgår att AA den 7 oktober 2010 inkom med ett överklagande av omprövningsenhetens beslut. Först i samband med att AA den 10 mars 2011 kontaktade Försäkringskassan upptäcktes att hans överklagande inte hade kommit till omprövningsenheten eller lämnats till förvaltningsrätten. Samma dag registrerades överklagandet som inkommet till omprövningsenheten och vidarebefordrades till förvaltningsrätten, vilket är fem månader efter det att överklagandet inkom. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för sin hantering av överklagandet.

text: Övrigt Det som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot en domare vid Värmlands tingsrätt för uttalanden vid ett sammanträde i ett skuldsaneringsärende

text: Anmälan

text: AA ställde i en anmälan frågan om rådmannen BBs vid Värmlands tingsrätt uttalanden vid ett sammanträde i ett ärende om skuldsanering var juridiskt korrekta. Hon uppgav att han var missnöjd med att hon i skrivelser till tingsrätten nämnt en handläggare vid Kronofogdemyndigheten vid namn samt att han ”vid tre tillfällen – högt och myndigt” sagt att detta kunde påverka beslutet i tingsrättens ärende. Hon hänvisade till protokollet från sammanträdet.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens ärende Ä 3874-08 infordrades. Av dessa framkom följande.

text: AA överklagade Kronofogdemyndighetens beslut att avslå hennes ansökan om skuldsanering. I skrivelser till tingsrätten, i vilka Kronofogdemyndighetens slutsatser och beslut ifrågasattes, anförde hon bl.a. att handläggaren vid Kronofogdemyndigheten kommit med allvarliga anklagelser om medveten skevdelning och att hon var djupt kränkt av dessa ovederhäftiga påståenden. Hon skrev vidare att hon krävde en offentlig ursäkt. Tingsrätten höll den 6 november 2008 sammanträde i ärendet. I protokollet antecknades inledningsvis följande. Med hänsyn till det som i skrift har anförts om en namngiven handläggare vid kronofogdemyndigheten (aktbil. 5-6) anför ordföranden följande. Skuldsanering är inte en förutsättningslös rättighet. Sättet som gäldenären medverkar i ärendet beaktas enligt

text: 4 § skuldsaneringslagen

text: , och det som hittills förevarit i berörd del talar inte till AA:s fördel. Om det inte klargörs hur det skulle vara relevant för ärendet att namnge en viss handläggare, bör man fortsättningsvis i stället tala om ”kronofogdemyndigheten” vid kritik mot myndighetens beslut. I beslut den 14 november 2008 avslog tingsrätten överklagandet.

text: Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar och yttrande över vad som framförts i JO-anmälan angående vad som förevar vid sammanträdet.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett remissvar, till vilket var fogat upplysningar från BB.

text: BB uppgav följande.

text: Efter att AA ansökt om skuldsanering beslutade kronofogdemyndigheten den 26 augusti 2008 att avslå hennes ansökan. I beslut den 14 november 2008 lämnade tingsrätten AA:s överklagande utan bifall. Hovrätten beslutade den 17 december 2008 att inte meddela prövningstillstånd. Vid tingsrätten handlade jag ärendet vid förhandlingen och upprättade beslutet. Nedan följer mina kommentarer till vad som framförs i AA:s anmälan. AA:s ombud, DD, hade i överklagandet skrivit om en tjänsteman vid kronofogdemyndigheten, EE, och han föreföll vilja göra henne personligen ansvarig för myndighetens avslagsbeslut; bl.a. avkrävdes EE ”en offentlig ursäkt”. DD hade i ärendet hos kronofogdemyndigheten skickat in delar av EE:s personakt (kopior på EE:s anställningsbeslut och meritförteckning). Det är naturligt att ett negativt beslut kan leda till upprörda känslor. Emellertid fann jag särskilt tilltaget att skicka in kopior av tjänstemannens personakt som opåkallat och ovidkommande. Det kunde enligt min bedömning i vart fall ifrågasättas om DD uppfyllde lämplighetskravet i

text: 12 kap. 2 § rättegångsbalken

text: och om det som anfördes avseende EE var relevant för hanteringen av sökt skuldsanering. En tanke jag hade inför förhandlingen var att inledningsvis ta upp frågan för att se i vad mån DD (som förde AA:s talan) även framgent ville diskutera EE som person, och i så fall kontrollera om det överhuvudtaget fanns någon juridisk relevans i detta, såsom jäv eller annat liknande hänförligt till hennes person. Jag bad honom pröva om kritiken avseende beslutet i stället kunde riktas mot myndigheten, snarare än den namngivne tjänstemannen. Detta godtog DD utan närmare diskussion. Jag tror att jag också påpekade att det överklagade beslutet var undertecknat av två personer, där det första namnet är en annan person än EE. DD nämnde därefter inte EE och föreföll inte ha några problem med detta (se första och andra styckena av tingsrättens protokoll). Det som i anmälan till JO anförs beträffande tonläget vid förhandlingen är inte förenligt med min minnesbild. Jag minns förhandlingen, inklusive den inledande delen, som lugn och utan höjda röster från något håll. Detta bekräftas av protokollföraren, när jag nu frågar henne. Om det inte hade varit sådan stämning tror jag inte att det hade varit aktuellt för mig att ge de avslutande råden till AA – – –. Eftersom det på grund av de skäl som framgår av tingsrättens beslut redan vid förhandlingen stod klart att AA inte skulle komma att beviljas skuldsanering, rådde jag AA att kontakta och diskutera med kommunal skuldrådgivare inför en eventuell framtida ansökan. Såväl AA som hennes ombud verkade vid tillfället lyssna och ta till sig det som sades. Av det skälet fann jag det något märkligt att DD senare begärde att få ut min egen personakt från tingsrätten.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: I AA:s överklagande av Kronofogdemyndighetens avslagsbeslut anfördes diverse som avsåg en handläggare på Kronofogdemyndigheten, EE. AA uppgav bl.a. att hon krävde en offentlig ursäkt av handläggaren. Mot den bakgrunden anser jag att det var korrekt och lämpligt av BB att adressera denna fråga i början av sammanträdet. Den omständigheten att han nödgades förklara för AA:s biträde att uppgifter som avsåg EE helt saknade relevans i ärendet – något påstående om jäv eller annat hinder framfördes inte – kan tyckas anmärkningsvärd. Men det var tydligen nödvändigt. Vad avser BB:s tonläge – i anmälan anges att han vid tre tillfällen uttalat sig ”högt och myndigt” – finner jag inte någon anledning att ifrågasätta BB:s uppgifter. Jag tycker att vad han angett stöds av innehållet i protokollet från sammanträdet. Och protokollföraren synes ha samma minnesbild. Den skälighetsbedömning som ska göras enligt

text: 4 § skuldsaneringslagen (2006:548)

text: inrymmer bl.a. en bedömning av det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen av skuldsaneringsärendet. Upplysningen härom som enligt proto-

text: kollet givits vid sammanträdet är således korrekt i och för sig. Jag uppfattar emellertid BB:s påpekande i denna del mer som en uppmaning till part att under processen i tingsrätten fokusera på rättsligt relevanta omständigheter och som en upplysning till AA att en oförmåga att bortse från EE:s person i sig inte ökade klagandens möjligheter till framgång i ärendet. Mot denna form av processledning finns enligt min mening inte något att anmärka, snarare tvärtom. Däremot hade tingsrättens protokoll i denna del kunnat utformas bättre. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: AA uppgav i anmälan att BB vid ett sammanträde i hennes ärende om skuldsanering, med anledning av att en handläggare vid Kronofogdemyndigheten nämnts vid namn i hennes skrivelser till tingsrätten, framförde att detta kunde påverka beslutet i ärendet. Hon ställde frågan om ett sådant uttalande var juridiskt korrekt.

text: Hennes uppgift om vad som sades vid sammanträdet får stöd i protokollet där det antecknats att ordföranden, med hänsyn till det som i skrift anförts om en namngiven handläggare vid Kronofogdemyndigheten, anförde bl.a. följande: ”Skuldsanering är inte en förutsättningslös rättighet. Sättet som gäldenären medverkar i ärendet beaktas enligt

text: 4 § skuldsaneringslagen

text: , och det som hittills förevarit i berörd del talar inte till AA:s fördel.”

text: BB har inte bestritt AA:s uppgifter och inte heller angett att uppgifterna i protokollet inte är korrekta. Jag utgår därför från att hon och hennes ombud fick den information som anges där.

text: Enligt

text: 4 § skuldsaneringslagen (2006:548)

text: får skuldsanering beviljas en gäldenär bl.a. om det är skäligt med hänsyn till gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden. Därvid ska särskilt beaktas bl.a. det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen av ärendet om skuldsanering. Som tingsrätten anfört var således den upplysning som lämnades – att det sätt på vilket gäldenären medverkar i ett ärende om skuldsanering kan beaktas – i och för sig korrekt.

text: Jag kan emellertid inte uppfatta BB på annat sätt än att han ansett att det sätt på vilket en handläggare vid Kronofogdemyndigheten omnämnts i skrivelserna till tingsrätten kunde vara ett uttryck för sådan bristande medverkan i ärendet som skulle kunna påverka AA:s möjligheter att erhålla skuldsanering i negativ riktning.

text: Jag vill inledningsvis klargöra att

text: 4 § skuldsaneringslagen

text: enligt min uppfattning inte kan ges en sådan innebörd. Exempel på bristande medverkan enligt bestämmelsen kan i stället vara att gäldenären lämnar vilseledande uppgifter om sina personliga och ekonomiska förhållanden (Hellners och Mellqvist,

text: Skuldsaneringslagen

text: , en kommentar till 2006 års lag på Internet). Andra exempel kan vara att gäldenären innehar en dyr bostadsrätt och vägrar avveckla sitt dyra boende (

text: prop. 1993/94:123 s. 135

text: f.). Gäldenärens allmänna uppförande, såsom dennes sätt att uttrycka sig i förhållande till myndigheter eller motparter, kan däremot inte beaktas enligt nämnda bestämmelse.

text: Det nu sagda innebär inte att det saknas sanktionsmöjligheter gentemot den som uttalar sig otillbörligt i en skrivelse som ges in i en rättegång. Ett sådant förfarande kan utgöra rättegångsförseelse (

text: 9 kap. 5 § rättegångsbalken

text: [RB] och 43 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Därutöver kan också, som BB berört, ett ombuds lämplighet ifrågasättas på grund av hur denne uttalat sig i rättegångsskrifter. Om ett ombud visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller eljest är olämplig kan han eller hon avvisas (

text: 12 kap. 5 § rättegångsbalken

text: och 47 § lagen om domstolsärenden). Efter att ha tagit del av de skrivelser som getts in i ärendet står det emellertid enligt min mening klart att innehållet i dessa inte ensamt utgör vare sig rättegångsförseelse eller grund för att avvisa ett ombud. Däremot kan det givetvis som tingsrätten uttalat finnas anledning att i en situation som den aktuella uppmana part att fokusera på rättsligt relevanta omständigheter.

text: Det är självfallet av stor vikt för allmänhetens förtroende för domstolarna att en domare vid ett sammanträde inte lämnar felaktiga uppgifter om innehållet i gällande rätt och inte heller uttalar sig på ett sätt som kan ge upphov till misstanke om att han eller hon tar ovidkommande hänsyn eller har en förutbestämd uppfattning i saken. Jag är därför kritisk till det sätt som AA bemöttes på.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.