title: Kritik mot Polismyndigheten för att ha angett fel födelsedatum i ett pass

sammanfattning: Anmälaren hade tilldelats ett personnummer med en födelsetid som avviker från hennes korrekta födelsedatum. När Polismyndigheten utfärdade ett pass för anmälaren angavs ett födelsedatum som motsvarar siffrorna i det tilldelade personnumret i stället för det korrekta födelsedatumet. Polismyndigheten kritiseras för sin bristfälliga handläggning i samband med utfärdandet av passet. Polismyndigheten har påbörjat en anpassning av sitt it-system och gått ut med information till samtliga passhandläggare för att undvika att liknande problem uppstår, vilket JO ser positivt på.

text: Bakgrund

text: AA är född den 1 januari 1987. Den 18 februari 2011 beslutade Skatteverket att folkbokföra AA i Sverige och att tilldela henne ett personnummer med 870102 som de sex första siffrorna. Hon fick ett personnummer med en till födelsedagen närliggande dag – den 2 januari 1987 – med stöd av

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen

text: , då personnumren var slut i personnummerserien för den 1 januari 1987. Folkbokföringsdatabasen har kompletterats med en uppgift om AA:s korrekta födelsetid. Den 20 juli 2017 ansökte AA om ett svenskt pass hos Polismyndigheten. I det pass som utfärdades angavs att hon var född den 2 januari 1987.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten för att fel födelsedatum angetts i hennes pass. Hon uppgav i huvudsak följande. Hon kom till Sverige från Bangladesh 2010. När hon senare folkbokfördes tilldelades hon ett personnummer som inte motsvarade hennes födelsedatum. I juli 2017 ansökte hon om ett svenskt pass. När hon fick passet såg hon att födelsedatumet var felaktigt angett. Hon vände sig då till passavdelningen i Västerås för att få den felaktiga uppgiften korrigerad. Hon visade upp personbevis och ett identitetskort som Skatteverket utfärdat, där hennes födelsedatum framgår. I stället för att rätta sitt misstag hänvisade Polismyndigheten henne till Skatteverket för att ändra personnumret.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig över anmälan och anförde sammanfattningsvis följande om handläggningen av ärendet.

text: AA:s pass utfärdades den 21 juli 2017. Vid ansökan styrkte AA sin identitet med ett identitetskort som Skatteverket utfärdat. Enligt passet var hennes födelsedatum den 2 januari 1987, men enligt Skatteverkets identitetskort var födelsedatumet den 1 januari 1987. Personnumret var dock detsamma. AA påtalade för Polismyndigheten att uppgifterna i passet inte stämde men fick svaret av passhandläggaren att hon skulle kontakta Skatteverket om uppgifterna inte stämde. AA skickade även e-post till Polismyndigheten, region Mitt, och fick samma svar.

text: CC, som är nationell instruktör för polisens resehandlingssystem (RES), lämnade följande upplysningar.

text: Som handläggare tar man emot en giltig legitimation. Handläggaren kontrollerar personnumret och skriver in det i systemet RES. Därefter inhämtar RES uppgifter från Skatteverkets folkbokföring. I den information som visas för handläggaren framgår inte födelsedatum. Handläggaren kan således inte genom information från systemet RES se att födelsedatum är ett annat än det som framgår av personnumret. [Hon har] varit i kontakt med systemansvarig för RES som förklarat att systemet inte är utvecklat för de fall då födelsedatumet inte är detsamma som det födelsedatum som framgår av personnumret. Det går emellertid att upptäcka och korrigera felet manuellt. Någon rutin för att hantera situationer där födelsedatum inte stämmer överens med personnummer finns inte för närvarande. Den beställningsfil för tillverkning av passet som elektroniskt skickas till leverantören innehåller endast personnummer. Vid tillverkningen av passet används födelsedatum i personnumret för att påföra den uppgiften i fältet för födelsedatum på personsidan i passet. Vad gäller svaret på det mejl som AA skickat [var den passhandläggare som svarade på mejlet ovetande] om att det ens var möjligt att ha ett personnummer som inte stämmer överens med födelsedatumet och var därför säker på att misstaget låg hos Skatteverkets folkbokföring.

text: DD vid Polismyndighetens it-avdelning har uppgett bl.a. följande.

text: [Systemet RES läser i dag enbart in personnumret] och hämtar uppgift om födelsedatum från detta. Sedan en tid tillbaka pågår ett arbete med att anpassa systemet så att personnummer och födelsetid kommer kunna särskiljas. Förhoppningsvis kommer en permanent lösning på problemet att finnas nästa år. Till dess finns det möjlighet att hantera skillnader mellan födelsedatum och personnummer manuellt för specifika ansökningar. För att det ska vara möjligt ska ansökan när den tas emot parkeras och anmälas till it-avdelningen. Då kan födelsetiden ändras manuellt och bli rätt i ansökan och på den producerade resehandlingen.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: [Polismyndigheten saknar] i dag både rutiner och ändamålsenligt systemstöd för hantering av ärenden när det gäller utfärdande av pass i de fall födelsedatum och personnummer inte stämmer överens. Det finns inte heller några allmänna råd eller liknande som utfärdats på myndighetsnivå. Nu aktuellt fall belyser behovet av att systemstödet anpassas och att rutiner tas fram för hantering av aktuell ärendetyp till dess att så skett. Polismyndigheten har påbörjat detta arbete och som en första åtgärd informerat samtliga

text: passhandläggare inom myndigheten om att det kan förekomma att sökandens personnummer inte motsvarar det verkliga födelsedatumet. Information har även förmedlats om hur passhandläggaren ska gå tillväga för att manuellt få uppgifterna ändrade i systemet RES. Denna information hade dock inte förmedlats vid tidpunkten för AA:s passansökan. När det gäller handläggningen av AA:s passansökan gör Polismyndigheten följande bedömning. I efterhand kan konstateras att det hade varit möjligt för handläggaren att redan vid ansökningstillfället upptäcka skillnaden mellan siffrorna i personnumret och födelsedatum, eftersom dessa framgick av den identitetshandling som AA uppvisade för att styrka sin identitet. Den manuella rutinen hade då kunnat användas. Att så inte skedde är förstås beklagligt. Handläggaren hade emellertid inte fått någon information om möjligheten till manuell ändring i systemet. Det har även saknats möjlighet att via systemet upptäcka felaktigheten, eftersom ingen bild under handläggningen visat födelsedatum, inte ens när sökanden själv skulle kontrollera att uppgifterna i passansökan stämde. Handläggaren har således följt den rutin för passhandläggning som fanns vid det aktuella tillfället. Enligt Polismyndighetens uppfattning saknas det därför skäl att rikta kritik mot handläggaren. Det är dock en brist att Polismyndigheten inte informerat om och infört rutiner samt ändamålsenligt systemstöd för hantering av aktuella ärenden. Som framgått ovan har det nu påbörjats ett arbete inom Polismyndigheten med att ta fram rutiner som gäller för dessa ärenden så att felaktigheter kan undvikas till dess att systemstödet har anpassats. Det finns anledning att vara kritisk till att Polismyndigheten, som svar på AA:s frågor och e-post, har hänvisat henne till Skatteverket. Polismyndigheten borde ha tagit kontakt med AA för att reda ut frågan om vad som var fel samt även upplysa om möjligheten att få ett nytt pass med korrekt uppgift om födelsedatum. Det är förstås olyckligt att AA upplevt att myndigheten har lurat henne och att hon blivit dåligt bemött. AA har erbjudits ett nytt pass med korrekta uppgifter.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Personnummer För varje folkbokförd person fastställer Skatteverket ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och en kontrollsiffra. Födelsetiden anges med sex siffror; två för året, två för månaden och två för dagen i nu nämnd ordning. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. (Se

text: 18 § första

text: och

text: andra stycket

text: folkbokföringslagen

text: Om det för en viss födelsetid inte finns fler födelsenummer att tilldela, får födelsedagen i stället anges med en närliggande dag i månaden. (Se

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen

text: Möjligheten att tilldela en person ett personnummer med en födelsetid som avviker från den korrekta födelsedagen infördes den 1 juli 2009. Bakgrunden till ändringen var att invandrare från vissa länder har en födelsetid som registrerats med ett fiktivt datum, ofta den 1 januari eller den 1 juli. Dessa födelsetider har använts när ett personnummer har fastställts för personen i Sverige och har medfört att personnummer för födelsetider den 1 januari och den 1 juli tagit slut eller håller på att ta slut för vissa födelseår. Av förarbetena

text: till lagstiftningen framgår att uppgiften om den korrekta födelsetiden ska finnas tillgänglig i folkbokföringsdatabasen. (Se

text: prop. 2008/09:111 s. 15

text: f. och s. 26.)

text: Utfärdande av pass En ansökan om pass ska göras hos Polismyndigheten och sökanden ska i samband med ansökan bl.a. styrka sin identitet, sitt svenska medborgarskap och övriga personuppgifter (se

text: och

text: 6 §§

text: passlagen

text: Ett pass ska innehålla en maskinläsbar sida med personuppgifter, bl.a. födelsedatum, se

text: rådets förordning (EG) nr 2252/2004 av den 13 december 2004

text: om standarder för säkerhetsdetaljer och biometriska kännetecken i pass och resehandlingar som utfärdas av medlemsstaterna (bilagan).

text: Bedömning

text: Skatteverket ska för varje folkbokförd person fastställa ett personnummer som bl.a. innehåller personens födelsetid. Ett personnummer utvisar alltså normalt vilken dag en person är född. Skatteverket har dock sedan den 1 juli 2009 en möjlighet att tilldela en person ett personnummer med en födelsetid som inte återspeglar den korrekta födelsedagen.

text: Jag kritiserade i ett beslut den 7 november 2017 (dnr 2998-2016) Migrationsverket för att ha angett fel födelsedatum på AA:s uppehållstillståndskort. Detta ärende visar att det finns liknande problem i Polismyndighetens verksamhet när det gäller utfärdande av pass.

text: Ett svenskt pass ska bl.a. innehålla uppgift om innehavarens födelsedatum. Av utredningen framgår att Polismyndigheten har utfärdat en passhandling för AA i vilken myndigheten utgått från det tilldelade personnumret – 870102 – för att ange födelsedatum i stället för det datum som anges särskilt i folkbokföringen, den 1 januari 1987.

text: Det är naturligtvis viktigt att personuppgifterna i ett pass är korrekta. Polismyndigheten har som skäl för att det korrekta födelsedatumet inte har angetts i AA:s pass uppgett att myndigheten saknar såväl rutiner som ett ändamålsenligt systemstöd för hantering av passärenden i de fall där födelsedatum och personnummer inte stämmer överens.

text: Av utredningen framgår att AA efter att hon hämtat ut sitt pass i juli 2017 gjorde Polismyndigheten uppmärksam på att hennes korrekta födelsedatum och hennes personnummer skiljer sig åt, att myndigheten oriktigt registrerat hennes tilldelade personnummer som födelsedatum i passet samt att hon begärde att Polismyndigheten skulle åtgärda den oriktiga uppgiften. Polismyndigheten vidtog ingen annan åtgärd än att man hänvisade AA till Skatteverket, trots att AA bifogade såväl ett personbevis som en kopia av sitt identitetskort där det stod att hennes födelsedatum var den 1 januari 1987. Oavsett om man hos polisen utgick från att uppgiften om födelsedatumet berodde på ett misstag hos Skatteverket borde det förhållandet att Polismyndigheten utfärdat en

text: passhandling där personuppgifterna avvek från uppgifterna i folkbokföringen och AA:s giltiga identitetskort rimligen ha lett till att Polismyndigheten utredde saken närmare. Nu var det först efter att JO:s utredning inletts som myndigheten uppmärksammade sitt eget fel och gav AA möjlighet att få ett pass med korrekta personuppgifter.

text: Polismyndighetens handläggning i samband med utfärdandet av AA:s pass har således varit bristfällig. Polismyndigheten ska kritiseras för detta.

text: Jag ser självklart positivt på att Polismyndigheten nu har uppmärksammat det aktuella problemet och påbörjat en anpassning av systemstödet samt informerat samtliga passhandläggare om hur de ska agera när ett födelsedatum avviker från personnumret innan ett nytt systemstöd finns på plats. Jag utgår från att de åtgärder som vidtas innebär att liknande situationer inte uppstår igen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Långsam handläggning
Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för långsam handläggning av en ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES

org: jo

sammanfattning: Enligt lagen om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom ESS ska beslut om ersättning fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Myndigheten kritiseras för att den totala handläggningstiden i ärendet uppgick till närmare ett år och nio månader.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 11 augusti 2017 klagade AA på Försäkringskassan för den långa tid det tagit att handlägga en ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande över frågan om handläggningstiden i ärendet. Försäkringskassan anförde i sitt remissvar följande:

text: Bakgrund

text: Den 16 december 2015 kom en ansökan om ersättning i efterhand för gränsöverskridande vård in till Försäkringskassan från AA. Den 19 februari 2016 påbörjade en handläggare ärendet. Samma dag beställdes en översättning av visst underlag. Den 7 mars kom översättningen in. Den 16 mars noterade utredaren att det förutom de översatta handlingar som avsåg AA även hade skannats in översatta handlingar avseende en annan person i ärendet. Utredaren beställde därför omskanning av dokumenten. Samma dag skickade utredaren en förfrågan till AA:s hemlandsting för att få information om den vård som AA begärde ersättning för skulle ha bekostats av det allmänna sjukvårdssystemet. Den 21 mars kom ett yttrande från hemlandstinget in till Försäkringskassan. Den 23 mars togs dokumenten gällande den andra personen bort från ärendet.

text: Den 24 mars skickade en utredare en kompletterande förfrågan till landstinget. Den l april kom ett andra yttrande från hemlandstinget in till Försäkringskassan. Den 26 juni bedömde utredaren att ytterligare underlag behövdes. Samma dag skickade utredaren en begäran om komplettering till AA. Sista svarsdatum var den 10 juli. Den 30 juni kom ett brev in till Försäkringskassan från AA i vilket AA bland annat efterfrågade kontakt med myndigheten. Den 10 augusti fattade Försäkringskassan beslut om delvis avslag. Samma dag gjordes en utbetalning om 11 217 kronor. Dagen efter att beslutet fattats, den 11 augusti, kom en komplettering in till Försäkringskassan från AA tillsammans med påpekanden om att Försäkringskassan inte besvarat brevet från den 30 juni samt även om den korta svarstiden. Försäkringskassan fattade ett ändringsbeslut den 15 augusti vilket innebar att AA fick ersättning med ytterligare 4 356 kronor.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: JO anger i sin remiss att yttrandet kan begränsas till att avse frågan om Försäkringskassans handläggningstid i ärendet. Försäkringskassan konstaterar att den totala handläggningstiden uppgår till närmare ett år och nio månader, vilket långt överskrider de lagstadgade 90 dagarna. Inflödet av ärenden om ersättning för planerad och nödvändig vård har under de senaste åren ökat kraftigt. För att kunna hantera det ökade inflödet och minska handläggningstiderna har Försäkringskassan vidtagit en rad åtgärder. Grundbemanningen av verksamhetsområdet har nästan fördubblats. Som ett led i rekrytering av ny personal har också stora utbildningsinsatser gjorts. Parallellt med rekryteringsprocessen har en särskild avarbetningsgrupp inrättats. Sedan oktober 2015 har verksamhetsområdet genomgått ett stort förbättringsarbete och arbetat om utredningsprocessen för att effektivisera handläggningen. Se JO:s ärende, dnr 6951-2015. Hanteringen av AA:s ärende har inte fungerat enligt de krav som ställs utifrån lagen (

text: ) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: samt Försäkringskassans interna processer för handläggning av ärendeslaget. Försäkringskassan beklagar djupt det inträffade och de olägenheter detta medfört för AA.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 15 § lagen (2013:513)

text: om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) ska beslut om ersättning fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Om det finns särskilda skäl, får denna tid överskridas.

text: Den totala handläggningstiden i AA:s ärende uppgick till närmare ett år och nio månader. Det är självfallet inte acceptabelt att handläggningstiden blir så utdragen när det i lagtexten uttryckligen anges att Försäkringskassan ska fatta beslut inom 90 dagar, om det inte finns särskilda skäl. Försäkringskassan har i

text: remissvaret angett att inflödet av ärenden om ersättning för planerad vård har ökat kraftigt under de senaste åren. Att ärendeinflödet har ökat är inte ett skäl som berättigat Försäkringskassan att överskrida den lagstadgade tiden. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för den långsamma handläggningen.

text: JO har i tidigare beslut kritiserat Försäkringskassan för långsam handläggning av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES (se JO:s beslut den 10 juli 2015, dnr

text: och den 19 september 2016, dnr 6951-2015). Att Försäkringskassan sedan dess har vidtagit ett flertal åtgärder för att korta ned handläggningstiderna är positivt. Jag kan dock konstatera att myndighetens ansträngningar hittills inte varit tillräckliga och att problemen med långa handläggningstider kvarstår.

text: Jag har i dag även i ett annat beslut (dnr 4421-2017) kritiserat Försäkringskassan för långsam handläggning av en ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Trängselskatt; bl.a. fråga om vilken åtgärd Vägverket borde ha vidtagit när ett registreringsnummer uppenbarligen inte stämde överens med den bil som passerat en betalstation

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Vägverket. Han anförde i huvudsak följande. Han hade blivit påförd trängselskatt utan att ha framfört något fordon i Stockholm. En mörk Nissan med visst registreringsnummer hade förts i aktuellt område ett antal gånger. Han var ägare till en vit Peugeot med samma registreringsnummer. Den bilen togs emellertid ur drift och avställdes 1979. I samtal med Vägverket i mars 2006 insåg verket att de handlagt ärendet felaktigt och lovade åtgärda saken. Krav på avgifter fortsatte trots detta att komma. Kraven hade blivit överförda till Skatteverket och därefter till Kronofogdemyndigheten.

text: Skatteverket och Vägverket yttrade sig över det som AA hade framfört i sin anmälan.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: I sitt beslut den 17 april 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: Trafikanternas acceptans för systemet med trängselskatter är enligt min uppfattning beroende av att hanteringen är rättssäker, dvs. att de beslut som fattas så långt som möjligt är riktiga och att felaktiga beslut i förekommande fall korrigeras på ett snabbt och enkelt sätt. Uppenbara felaktigheter bör kunna åtgärdas utan att den enskilde skriftligen skall behöva begära omprövning eller överklaga till Skatteverket. Skatteverket har också möjlighet att på eget initiativ ompröva beslut med stöd av

text: 15 § lagen (2004:629)

text: om trängselskatt. Eftersom kundtjänstverksamheten finns hos Vägverket tycks Skatteverket emellertid normalt sett inte få kännedom om en fordonsägares eventuella missnöje med ett beskattningsbeslut innan denne kommer in med en begäran om omprövning till Skatteverket. Tillfällen då Skatteverket på eget initiativ omprövar beslut med stöd av 15 § lagen om trängselskatt torde därför med nuvarande ordning vara begränsade.

text: Av 11 § andra stycket lagen om trängselskatt framgår att Vägverket skall besluta om rättelse om beslut om skatt eller avgift har blivit uppenbart oriktigt på grund av misstag vid den automatiserade behandlingen. Denna skyldighet torde föreligga

text: oavsett hur felet upptäcks och vem som initierar frågan om ändring – den enskilde, myndigheten eller någon annan. Det torde inte krävas att en begäran från enskild om rättelse enligt 11 § framställs skriftligen. – Däremot torde en begäran från den enskilde om omprövning enligt lagens 15 § kräva skriftlighet, jfr

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Vid passage genom en betalstation identifieras en bils registreringsnummer direkt i systemet med hjälp av s.k. OCR-teknik (Optical Character Recognition). I förevarande fall identifierade systemet registreringsnumret BOH *** samt fotograferade registreringsskylten och den nedre delen av fordonet. En passagebild måste för att kunna ligga till grund för ett skattebeslut enligt min mening vara så tydlig att registreringsnumret kan urskiljas. Det kan ifrågasättas om de passagebilder som jag har tagit del av uppfyller detta krav. Det är inte lätt att urskilja om fotografierna visar registreringsnumret BOH *** eller BCH ***. AA var registrerad som ägare till en vit Peugeot. Fotografierna visar ett mörkt fordon av ett annat bilmärke.

text: AA bad vid samtal med Vägverkets kundtjänst den 1 mars 2006 om kontroll av passagebilder och en återkoppling till honom. Kundtjänsten upplyste den 2 mars 2006 AA om att begäran om omprövning skall göras skriftligen hos Skatteverket.

text: När väl AA hade väckt frågan om felet hos Vägverkets kundtjänst uppkommer frågan vilket ansvar Vägverket hade för frågans utredning och eventuell ändring av besluten.

text: JO Lavin anförde i JO 1997/98 s. 460 följande.

text: Som en allmän princip inom förvaltningsrätten anses gälla att det åvilar en förvaltningsmyndighet att tillse att utredningen blir så fullständig som erfordras i ett ärende (official- eller undersökningsprincipen). Någon motsvarighet till den uttryckliga regeln om förvaltningsdomstols utredningsansvar i

text: 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: finns inte i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Vissa allmänt hållna regler i FL ger dock antydningar om omfattningen och innebörden av förvaltningsmyndigheternas ansvar för utredningen i ett ärende. (– – –) I

text: 4 § första stycket

text: [FL] föreskrivs sålunda: ”Varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.” Härtill kommer regeln i

text: 7 § andra meningen

text: : ”Vid handläggningen skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs.” Ur de nämnda reglerna i

text: 4 §

text: kan utläsas att myndighetens utredningsinsatser får avpassas till ärendets beskaffenhet (frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet) och att myndigheternas åtgärder bl.a. skall bestå i vägledning och annan sådan hjälp. I det nu aktuella ärendet lämnade AA redan vid sin kontakt med kundtjänsten den 1 mars 2006 uppgifter om sitt eget fordon till kundtjänsten. Av Vägverkets yttrande hit framgår inte om kundtjänsten i detta skede kontrollerade bilderna från den aktuella passagen, och jag anser mig därför inte kunna utgå från att så skedde. Om så hade skett hade kundtjänsten enkelt kunnat konstatera att det saknades överens-

text: stämmelse mellan det fordon som AA var registrerad som ägare till och det som syntes på bilden. Någon ytterligare utredning av omständigheterna kring passagen torde därmed knappast ha varit nödvändig. Jag anser inte att Vägverket i detta avseende har levt upp till sitt utredningsansvar.

text: I detta fall framgick det således att det av systemet identifierade registreringsnumret BOH *** uppenbarligen inte stämde överens med själva fordonet. Enligt min mening borde Vägverket efter att ha konstaterat detta omedelbart ha vidtagit åtgärder för att de beslut som blivit felaktiga på grund av det inträffade skulle kunna rättas till.

text: I 11 § andra stycket lagen om trängselskatt anges följande.

text: Om beslut om skatt eller avgift har blivit uppenbart oriktigt på grund av misstag vid den automatiserade behandlingen, skall den myndighet hos vilken behandlingen utförts besluta om rättelse. Detta lagrum torde främst ta sikte på programmerings- eller systemfel som ger upphov till ett större antal felaktiga debiteringar och där rättelse enklast kan ske av den myndighet som har att svara för dessa funktioner (se

text: prop. 1987/88:159 s. 54

text: gällande motsvarande lagrum i den tidigare fordonsskattelagen). Enligt min mening är lagrummet knappast direkt tillämpligt på ett enskilt fall som det nu aktuella, där ursprungsfelet inte stått att finna i de automatiserade systemen som sådana.

text: Lagen om trängselskatt innehåller ingen ytterligare regel som ger Vägverket möjlighet att vidta rättelse.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Fråga uppkommer då om den allmänna bestämmelsen om omprövning av beslut i

text: 27 § förvaltningslagen

text: är tillämplig på Vägverkets beslut, eller om bestämmelserna om omprövning i 15 § lagen om trängselskatt exklusivt reglerar all omprövning av beslut enligt lagen om trängselskatt.

text: Riksdagen beslutade den 9 april 2008 att anta ett förslag från regeringen till vissa ändringar i lagen om trängselskatt (

text: prop. 2007/08:52

text: Nya regler om beslut och betalning avseende trängselskatt m.m.). Ändringarna innebär bl.a. – i syfte att renodla uppdelningen av myndigheternas (Vägverket respektive Skatteverket) beslutsbefogenheter – att bestämmelserna i

text: och

text: 27 §§

text: förvaltningslagen

text: om rättelse respektive omprövning inte skall tillämpas i fråga om Vägverkets beslut enligt lagen om trängselskatt. De nya bestämmelserna träder i kraft den 1 juli 2008.

text: Mot bakgrund av de nyssnämnda ändringarna i lagen om trängselskatt finner jag inte anledning att i detta ärende fördjupa mig i frågan om Vägverket borde ha – efter att ha konstaterat att registreringsnumret uppenbarligen inte hörde ihop med

text: fordonet – ändrat besluten med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: eller om Vägverket i stället omedelbart borde ha uppmärksammat Skatteverket på felet så att Skatteverket hade kunnat ompröva besluten på eget initiativ med stöd av 15 § lagen om trängselskatt. Enligt min mening borde Vägverket i vart fall ha gjort det ena eller det andra. Skyldigheten att vara den enskilde behjälplig i en situation som denna följer av

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Vägverket kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet.

text: Jag avslutar ärendet med gjorda uttalanden.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Omhändertagande

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Stockholm, för hanteringen av en avliden persons pass

sammanfattning: I samband med att polisen påträffade en avliden person i hennes bostad tog man hand om hennes pass. Därefter lämnades passet över till polisens passenhet där det makulerades och förstördes. I beslutet uttalar JO att det i likhet med vad som annars gäller när polisen vidtar åtgärder med en enskild persons egendom måste finnas ett uttryckligt stöd i gällande regler för att polisen ska kunna makulera passet efter en person som avlidit. Något sådant stöd fanns det inte i detta fall. Det fanns inte heller förutsättningar att omhänderta passet i bostaden eller att förstöra det. Det är enligt JO ett grundläggande krav att det inte vidtas några åtgärder med en avlidens egendom som inte har stöd i gällande regler. Polismyndigheten kritiseras för hur man hanterade passet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram kritik mot polisinspektören BB vid Polismyndigheten, polisregion Stockholm. I de delar av anmälan som JO valt att utreda framgick i huvudsak följande.

text: Den 25 april 2015 avled AA:s dotter CC i sitt hem. I samband med att polisen kom till bostaden tog de med sig CC:s pass. Den 27 april 2015 makulerades och förstördes passet på uppdrag av BB. AA anförde att för henne var passet den käraste minnessaken och en ovärderlig ägodel efter dottern. Enligt AA handlade BB felaktigt när hon förstörde passet och det har lett till stora känslomässiga konsekvenser för AA.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (DD) yttrade sig över vad som angavs i anmälan om hanteringen av den avlidnas pass. Inför yttrandet hade upplysningar hämtats in från polisregion Stockholm, kriminalkommissarien EE och polisinspektören BB.

text: Av EE:s och BB:s upplysningar framgick bl.a. att det inte är vanligt att de hanterar pass efter avlidna personer. När det sker tillämpar polisområde City en rutin som innebär att passet lämnas till passenheten för att makuleras och förstöras.

text: När det gäller det förhållandet att passet makulerades och förstördes angav Polismyndigheten bl.a. följande.

text: Av 28 § passförordningen framgår att en passmyndighet ska makulera ett gällande pass 1. om passet har återkallats eller dragits in, 2. när innehavaren ansöker om ett nytt pass av annan typ än provisoriskt pass eller extra pass eller, om han eller hon av särskilda skäl har behov av det tidigare passet under handläggningstiden, när det nya passet lämnas ut.

text: Av 11 kap. 5 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas hantering av pass och nationellt identitetskort (

text: RPSFS 2009:14

text: , FAP 530-1) framgår att makulerat pass och nationellt identitetskort som inte kan lämnas tillbaka till innehavaren eller sänds till Rikspolisstyrelsen ska destrueras av Polismyndigheten.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: I det aktuella fallet har Polismyndigheten makulerat och destruerat ett giltigt pass då den för vilket passet utställts till avlidit. I 28 § passförordningen finns regler för när ett giltigt pass ska makuleras. Enligt förarbetena till

text: passlagen

text: kan makulering även ske i vissa andra situationer, såsom då ett giltigt pass för avliden lämnas in till passmyndighet eller då ett borttappat pass kommer till rätta och passinnehavaren har fått nytt pass (se

text: prop. 1977/78:156, s. 41

text: ). Polismyndighetens uppfattning är att ett pass tillhörande avliden saknar användningsområde både för den avlidne och för eventuella dödsbodelägare, varför utgångspunkten måste vara att ett giltigt pass ska makuleras efter att passinnehavaren avlidit. Polismyndigheten anser mot denna bakgrund att BB hanterade passet korrekt när hon beslutade att det skulle makuleras. När ett pass har makulerats och det inte ska lämnas tillbaka till innehavaren ska det enligt

text: 11 kap. 5 §

text: FAP 530-1 destrueras. I nu aktuellt fall har myndigheten inte kunnat lämna tillbaka passet till innehavaren eftersom denne avlidit, varför det var riktigt att destruera det.

text: Bedömning

text: Min utredning har enbart avsett frågan om hanteringen av CC:s pass.

text: Av utredningen framgår att polisen omhändertog CC:s pass i samband med att hon påträffades avliden i sitt hem. Därefter lämnades passet till BB som, i enlighet med den praxis som tillämpas inom polisområde City, lämnade över passet till tillståndsenheten som makulerade och förstörde det.

text: Polismyndigheten har till stöd för sin uppfattning att det funnits förutsättningar att makulera och förstöra passet hänvisat till följande uttalande i förarbetena till

text: passlagen

text: Från passåterkallelse bör skiljas makulering av pass. Som framgår av […] förslaget skall den som söker pass i regel ge in tidigare pass för makulering. Makulering kan emellertid ske också i vissa andra situationer, såsom då ett borttappat pass kommer till rätta och passinnehavaren har fått nytt pass eller då giltigt pass för avliden lämnas in till passmyndighet. Eftersom det i sådana fall inte blir fråga om någon rättighetsinskränkning, avses regler om makulering liksom f.n. kunna meddelas i administrativ ordning. (Se

text: prop. 1977/78:156 s. 41

text: Det återgivna uttalandet gjordes i motiven till en bestämmelse som anger att ett pass endast får återkallas på de grunder som anges i

text: passlagen

text: (numera

text: 4 § andra stycket passlagen

text: ). Vad lagstiftaren uttalar sig om är enligt min mening dock inte något annat än på vilken nivå som bestämmelser om makulering av pass i vissa situationer kan meddelas. Uttalandet ger alltså inte i sig Polismyndigheten någon rätt att makulera en avliden persons pass. Jag noterar också att uttalandet tar sikte på situationen att ett pass för en avliden lämnas in till passmyndigheten, där det alltså inte kan bli fråga om en rättighetsinskränkning.

text: I likhet med vad som annars gäller när polisen vidtar åtgärder med en enskild persons egendom anser jag därför att det måste finnas ett uttryckligt stöd i en föreskrift för att Polismyndigheten ska kunna makulera passet efter en person som avlidit. Enligt vad utredningen ger vid handen finns det inte någon sådan föreskrift. Polismyndigheten har därför inte haft något rättsligt stöd för att makulera CC:s pass och det har inte heller funnits förutsättningar att förstöra passet. Jag kan vidare inte se att det funnits förutsättningar för poliserna att omhänderta passet i CC:s bostad.

text: Polismyndigheten har fört fram uppfattningen att ett pass som tillhör en avliden person saknar användningsområde både för den avlidne och för eventuella dödsbodelägare. Enligt Polismyndigheten måste utgångspunkten därför vara att ett giltigt pass ska makuleras efter att passinnehavaren avlidit.

text: Det är givetvis angeläget att t.ex. pass och identitetskort som tillhört en avliden person inte missbrukas eller används i brottsliga syften. Jag kan mot den bakgrunden ha viss förståelse för den uppfattning som Polismyndigheten fört fram. Även om ett pass efter en avliden person saknar användningsområde kan det många gånger ha ett stort personligt värde för den avlidnes efterlevande eller andra personer som stått den avlidne nära. Det är därför ett grundläggande krav att deras rätt till den avlidnes egendom respekteras och att några åtgärder inte vidtas med den avlidnes egendom som inte har stöd i gällande regler. Polismyndigheten ska kritiseras för hur man hanterade CC:s pass.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Integritet Samtycke Sekretess

title: Kritik mot socialchefen vid socialförvaltningen i Ljungby kommun för att hon lämnat ut sekretesskyddad uppgift

sammanfattning: På fråga från massmedia bekräftade socialchefen i Ljungby kommun vid en presskonferens att socialtjänsten sedan en tid hade kontakt med en viss familj. Att en enskild är aktuell hos en kommuns socialtjänst är typiskt sett en uppgift som skyddas av sekretess. Även om familjen hade berättat om sin sociala situation i massmedia hade, såvitt framkommit, den uppgiften inte förekommit i massmedia. Socialchefen borde därför inte utan vårdnadshavarnas samtycke ha uttalat sig på det sätt hon gjorde. Hon kan inte undgå kritik för sitt agerande.

text: Bakgrund

text: Den 16 oktober 2011 anmäldes en fyraårig pojke (AA) försvunnen i Ljungby kommun. Pojken återfanns senare samma dag död.

text: Den 17 oktober 2011 höll kommunen och polisen en gemensam presskonferens. Vid presskonferensen uppgav socialchefen BB på fråga att socialtjänsten hade kontakt med den döde pojkens familj sedan tidigare.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde CC klagomål mot socialtjänsten i Ljungby kommun. Hon gjorde gällande att socialchefens uttalande var ett brott mot sekretessbestämmelserna.

text: Utredning

text: Socialnämnden i Ljungby kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad CC anfört i sin anmälan till JO.

text: Som sitt remissvar ingav nämnden ett yttrande som upprättats av BB. I yttrandet anfördes följande.

text: På eftermiddagen den 16 oktober 2011 anmäldes en fyraårig pojke försvunnen från en lekplats i Ljungby. Pojken påträffades senare på kvällen död i ett närliggande skogsområde. Den 17 oktober 2011 kl. 16.00 höll Ljungby kommun tillsammans med polisen en gemensam presskonferens. Under presskonferensen svarade socialchef BB på en direkt fråga att socialtjänsten i Ljungby hade kontakt med familjen sedan tidigare. Redan innan den aktuella presskonferensen hölls var familjens sociala situation känd bland journalister. Familjen hade tidigare berättat om sin situation i massmedia. Familjen var därigenom lätt att identifiera. Hos andra myndigheter fanns offentliga uppgifter om familjen. Sammantaget förelåg därför en risk att massmedia skulle spekulera kring barnens utsatthet, föräldrarnas förmåga att hantera livssituationen och den uppkomna sorgekrisen. Inför presskonferensen konstaterades således att det med stor sannolikhet skulle komma en fråga om familjen var känd av socialtjänsten i Ljungby. Med anledning därav gjordes en sekretessprövning utifrån 26 kap. l § offentlighets- och sekretesslagen och det resonemang som fördes var i huvudsak följande. Enbart en direkt fråga om familjen förekommit hos socialtjänsten skulle besvaras. På en sådan fråga fanns endast två alternativa svar; "ingen kommentar" eller "ja". Det var uppenbart att en vägran att kommentera en direkt fråga om familjen förekommit hos socialtjänsten skulle bidra till spekulationer huruvida socialtjänsten på något sätt hade agerat eller om socialtjänsten planerade något ingripande. Med hänsyn till barnperspektivet och vid en samlad bedömning av de uppgifter som redan fanns hos massmedia, gjordes bedömningen att familjen skulle åsamkas minst skada om man på en direkt fråga om familjen förekommit hos socialtjänsten svarade "ja". Genom att sanningsenligt besvara frågan ville man göra tydligt att socialtjänsten i Ljungby hade kunskap om familjen och ett förtroende för familjen även om man öppnat en utredning efter inkommen anmälan. Avsikten var att minimera risken för spekulationer om familjens sociala utsatthet och huruvida man var känd av socialtjänsten i Ljungby eller inte. Vid sekretessprövningen har socialnämnden lagt stor vikt vid barnperspektivet. I familjen fanns andra barn som vid massmediala spekulationer om huruvida något ingripande från socialtjänsten var aktuellt eller inte sannolikt skulle riskera att lida men. Inför presskonferensen övervägdes möjligheten att inhämta familjens samtycke för att bekräfta att de hade haft kontakt med socialtjänsten. Emellertid gjordes bedömningen att det inte var möjligt att inhämta ett samtycke från familjen, detta med anledning av familjens situation vid den aktuella tidpunkten.

text: DD och EE, föräldrar till AA, inkom därefter med en anmälan mot socialförvaltningen avseende förvaltningens agerande i samband med AA:s död. Anmälan tillfördes detta ärende.

text: Bedömning

text: Inom socialtjänsten gäller sekretess enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen gäller mot enskilda och mot andra myndigheter. Det är den enskildes subjektiva uppfattning som utgör utgångspunkt för bedömningen av om men föreligger eller inte.

text: Den aktuella bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket i princip innebär att uppgifter om enskilds personliga förhållanden enbart kan lämnas ut med den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som OSL hänvisar

text: till. Redan en uppgift om att en enskild är aktuell hos en kommuns socialtjänst är typiskt sett en uppgift som skyddas av sekretess, oavsett anledning till kontakten med socialtjänsten.

text: Inledningsvis kan konstateras att BB tillhör den krets av personer som har tystnadsplikt på grund av bestämmelsen om sekretess inom socialtjänsten.

text: Av utredningen framgår att BB under presskonferensen den 17 oktober 2011 på fråga från media bekräftade att socialtjänsten hade kontakt med AA:s familj sedan tidigare.

text: Nämnden har uppgett att berörda tjänstemän inför presskonferensen gjorde en menprövning utifrån sekretessbestämmelsen i

text: 26 kap. 1 §

text: OSL. Enligt remissvaret gjordes bedömningen att familjen skulle ”åsamkas minst skada” om myndigheten på fråga om familjen förekommit hos socialtjänsten svarade jakande. Vid myndighetens ställningstagande tillmättes det betydelse att familjen tidigare berättat om sin sociala situation i massmedia. Såvitt framkommit hade dock uppgiften om att familjen haft kontakt med socialtjänsten inte förekommit i massmedia. Mot den bakgrunden kan det inte anses ha stått klart att den aktuella uppgiften kunde röjas utan att familjen eller någon familjen närstående skulle lida men. BB borde således inte utan vårdnadshavarnas samtycke ha uttalat sig på det sätt som hon gjorde. Hon kan inte undgå kritik för sitt agerande.

text: Vad som anförts i anmälan från DD och EE föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Bemötande Förhör Förundersökning Ombud/biträde/försvarare Underrättelse

title: Uttalanden om offentlig försvarares rätt att närvara vid en rekonstruktion och om lämpligheten av en polismans SMS-kommunikation med målsäganden under en förundersökning

sammanfattning: I en förundersökning om försök till dråp genomfördes en rekonstruktion som innebar att två bilar ställdes upp på en plats där en kollision inträffat. Syftet var att beräkna bilarnas hastighet och undersöka deras positioner vid kollisionsögonblicket. Den offentlige försvararen underrättades inte om rekonstruktionen. Vidare hade en polisman ett stort antal SMS-kontakter med målsäganden under förundersökningen. – Enligt min mening borde försvararen ha beretts tillfälle att närvara vid rekonstruktionen men jag kan inte påstå att det var fel att så inte skedde. Ett önskemål från den misstänkte och försvararen om att få närvara vid en sådan åtgärd bör dock tillgodoses så långt det är möjligt om det kan ske utan men för utredningen eller annars inte är olämpligt. Jag har sedan inte någon principiell invändning mot att SMS används som ett sätt att kommunicera under förutsättning att det som avhandlas lämpar sig för sådan kommunikation. Enligt min uppfattning var några av de SMS-meddelanden som skickats i ärendet mindre lämpliga. Med beaktande av innehållet i kommunikationen borde det därför av förundersökningsprotokollet ha framgått att det fanns sidomaterial i förundersökningen.

text: 2010-05-21 5353-2008

text: Chefsjustitieombudsmannen Mats Melin

text: Uttalanden om offentlig försvarares rätt att närvara vid en rekonstruktion och om lämpligheten av en polismans SMSkommunikation med målsäganden under en förundersökning

text: Anmälan

text: Advokaten AA begärde i en anmälan att JO skulle granska om Polismyndigheten i Östergötlands län under en förundersökning om försök till dråp genomfört en rekonstruktion på ett acceptabelt sätt. Han begärde vidare att JO – med anledning av att det under förundersökningen förekommit omfattande SMS-kontakter mellan utredande polisman och målsäganden – skulle ta ställning till om det var lämpligt att delar av förundersökningen bedrevs via SMS och i så fall vilken dokumentation om detta som borde ha fogats till förundersökningen.

text: AA uppgav i anmälan sammanfattningsvis följande. Han var offentlig försvarare för en person som av Linköpings tingsrätt i oktober 2008 dömdes för försök till dråp. Under förundersökningen genomförde polisen den 3 september 2008 en rekonstruktion på brottsplatsen. Vid rekonstruktionen var målsägandebiträdet och en journalist från en lokaltidning närvarande. Däremot underrättades inte han om rekonstruktionen och fick kännedom om den först efter att den genomförts. Som

text: framgår av tingsrättens dom hade rekonstruktionen stor betydelse för tingsrättens ställningstagande i målet.

text: Till sin anmälan fogade AA bl.a. utskrifter av SMS-meddelanden mellan målsäganden och kriminalinspektören BB samt tingsrättens dom den 13 oktober 2008 i mål B 3152-08.

text: Utredning

text: Vissa handlingar i polismyndighetens ärende K35794-08 begärdes in. Av dessa och de handlingar som AA fogade till sin anmälan framgick bl.a. följande.

text: Förundersökningen avsåg misstankar om att en person, CC, den 21 augusti 2008 i Linköping avsiktligt hade försökt beröva en annan person livet genom att med sin bil i hög hastighet köra in i den andre personens bil. En platsundersökning genomfördes i anslutning till händelsen. Enligt en promemoria, upprättad av BB, genomfördes den 3 september 2008 även en rekonstruktion med hjälp av polisens tekniker och en trafiksäkerhetsanalytiker från Vägverket.

text: CC åtalades i september 2008 för försök till dråp. Som muntlig bevisning åberopades bl.a. vittnesförhör med en kriminaltekniker om tillvägagångssättet och iakttagelserna vid den tekniska rekonstruktionen på brottsplatsen. Vidare åberopades vittnesförhör med trafiksäkerhetsanalytikern och en promemoria upprättad av denne rörande ”kollisionshastigheten”.

text: I slutet av september 2008 översände BB till förundersöknings-ledaren, kammaråklagaren DD, och AA utskrifter av sparad SMS-trafik mellan honom och målsäganden. Av utskrifterna framgår att 56 meddelanden sänts från målsäganden till BB och 37 meddelanden från BB till målsäganden. Meddelandena från BB till målsäganden är överlag kortfattade och flera innehåller uppmaningar till målsäganden att kontakta honom. Meddelandena från målsäganden till BB innehåller bl.a. kortfattade förfrågningar om utredningen m.m.

text: Tingsrätten dömde den 13 oktober 2008 CC för försök till dråp till fängelse fyra år.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att komma in med upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren EE) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats yttranden från kriminalinspektörerna BB och FF (här utelämnade).

text: I polismyndighetens remissvar anfördes, efter en inledande redogörelse för bakgrunden, bl.a. följande.

text: Rekonstruktionen

text: BB har framfört att han fört samtal med kriminaltekniker GG om hur kollisionen mellan bilarna i det aktuella ärendet gått till. De kom fram till att det var av stort intresse vilken position bilarna hade i kollisions-ögonblicket. Hastigheten hade mindre betydelse. BB fram-förde detta till förundersökningsledaren, kammaråklagare DD, som gav muntliga direktiv om att en teknisk rekonstruktion skulle genomföras.

text: BB har uppgett att rekonstruktionen genomfördes med hjälp av polisens kriminaltekniker och en konsult från Vägverket. De i undersökningen aktuella bilarna bärgades till platsen och ställdes upp som de befann sig i själva kollisionsögonblicket. Detta gjordes med hjälp av inmätningar från fixpunkter och släpspår i asfalten. Vid dagen för rekonstruktionen kom målsägandebiträdet till platsen, så även målsägarens far. Målsägandebiträdet lämnade ganska snart platsen. Under rekonstruktionen kom även fotografer och journalister från Östgöta Correspondenten till platsen. Troligen hade de informerats av en förbipasserande, eller om de möjligen av en slump passerat förbi och såg att något ”var på gång”.

text: Anledningen till att ingen kontakt togs med den misstänktes advokat var att rekonstruktionen inte sågs som en rekonstruktion i egentlig mening utan mer som en del i den tekniska undersökningen.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Under förundersökningen genomfördes en rekonstruktion. BB kallar den en teknisk rekonstruktion och i tingsrättens dom, mål nr B 3152-08, omnämns rekonstruktionen som en rekonstruktion av händelseförloppet. Oaktat vilket slag av rekonstruktion som ska genomföras är det undersökningsledaren som beslutar om åtgärden eftersom han/hon har det övergripande ansvaret för förundersökningen (RPS RAPPORT 1994:12, Rekonstruktioner vid förundersökning om brott). Åtgärden rekonstruktion är inte författningsmässigt reglerad såsom beslag, husrannsakan och kroppsvisitation. Det tycks således inte finnas någon klar innebörd av begreppet rekonstruktion vid förundersökning. En del rekonstruktioner är relaterade till uppgifterna i förhör och då gäller reglerna i

text: rättegångsbalken

text: (RB) och

text: förundersökningskungörelsen (1947:98)

text: . Andra rekonstruktioner innebär mer ett redovisande av sakliga uppgifter från en brottsplatsundersökning eller resultat av en teknisk utredning. Rikspolisstyrelsen (RPS) har utifrån de olika syftena med rekonstruktioner föreslagit en indelning enligt följande: utsagarekonstruktion, vallning, platsrekonstruktion, teknisk rekonstruktion och händelserekonstruktion. Vissa rekonstruktioner genomförs utifrån tidigare erhållna uppgifter. Det kan vara en s.k. teknisk rekonstruktion bestående i en funktionskontroll eller i en platskonstruktion i syfte att återskapa en brottsplats. – – – Huruvida försvararen och den misstänkte ska vara på plats och lämna synpunkter får bedömas från fall till fall (RPS RAPPORT 1994:12, Rekonstruktioner vid förundersökning om brott).

text: Yttrande

text: Polismyndigheten anser att AA borde ha informerats om att en rekonstruktion skulle äga rum. Han hade då haft möjlighet att framföra önskemål om att få deltaga i rekonstruktionen. Det hade ankommit på förundersökningsledaren att fatta närmare beslut härom. Det är angeläget för sakens rätta belysning att försvaret ges möjlighet, om inte särskilda skäl talar däremot, att under rekonstruktionen lämna upplysningar som kan ha betydelse för den fortsatta utredningen.

text: SMS-kontakterna

text: BB blev under förundersökningen uppringd av kammaråklagare DD. Hon uppgav att hon blivit kontaktad av advokat AA, som för henne uppgett att målsägaren befann sig i Turkiet på semester. DD bad BB att ta kontakt med målsägaren för att utröna om det verkligen förhöll sig så och meddela henne resultatet.

text: BB ringde upp målsägaren som inte svarade utan skickade SMS istället. Denne skrev att han var på väg till Finland och lovade att ta kontakt med BB då han kom fram. Under de följande dagarna försökte BB flera gånger ringa till målsäganden. Denne svarade med SMS som BB besvarade. SMS-växlingen var under förundersökningen stundtals ganska intensiv med målsägaren eftersom han var orolig och rädd. BB har betraktat SMS-meddelandena som en annan form av telefon-samtal och inte bifogat dem till utredningen förrän advokaten begärde att få tillgång till dem. BB tömde telefonen på SMS-meddelanden och mailade dem till AA och åklagaren den 30 september 2008. AA har således fått ta del av den SMS-växling som förekommit mellan BB och målsäganden innan huvudförhandlingens början den 1 oktober.

text: Polismyndighetens bedömning och yttrande

text: Reglerna om vad förundersökningsprotokollet ska innehålla finns i

text: 22 §§

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . Det ställs stora krav på noggrannhet och objektivitet. Inte bara material som har direkt betydelse för målet ska tas med utan även sådant material som från den misstänktes och försvararens perspektiv kan vara av betydelse. – – – Enligt myndighetens uppfattning ska det av protokollet framgå att sidomaterial finns i förundersökningen. Försvaret har då möjlighet att få del av detta om inga rättsliga hinder föreligger. BB:s uppfattning att SMS-meddelanden kan betraktas som ett substitut för telefonsamtal är förståelig. Rutiner för denna nya teknik har ännu inte funnit sina former vid redovisning av förundersökningar. Polismyndigheten kommer att verka för att sidoinformation såsom SMSmeddelanden i fortsättningen tydligt redovisas i förundersökningsprotokollet.

text: Utöver vad som framgår av polismyndighetens remissvar upplyste BB bl.a. följande. Målsäganden hade uppgett till honom att han förvarat guld i ett utrymme i bilen som blivit hermetiskt tillslutet i samband med kollisionen. Då guldet låg i säkert förvar och för att inte förstöra de tekniska bevisen beslutades att låta guldet ligga kvar till dess rekonstruktionen hade utförts. Eftersom målsäganden låg på sjukhus kontaktade han målsägandebiträdet så att denne direkt efter rekonstruktionen kunde hämta guldet, eftersom utrymmet då kunde brytas upp med hjälp av bärgningspersonalen.

text: Muntliga upplysningar hämtades därefter in från DD, som uppgav i korthet följande. Det var en ovanlig utredning och hon diskuterade med utredaren vilka åtgärder som kunde vidtas. De talade bl.a. om att utredaren skulle undersöka om det var möjligt att anlita en teknisk expert som, sedan man ställt upp bilarna på platsen i enlighet med markeringar som gjordes vid kollisionen, kunde göra en bedömning av vilken hastighet fordonen haft vid kollisionstillfället. Hon minns inte om hon sade något om att rekonstruktionen faktiskt skulle genomföras för det fall den visade sig möjlig. Hon gav inte några konkreta direktiv. Hon och utredaren gick inte in på några detaljer och de talade inte heller om huruvida försvararen skulle underrättas om åtgärden för det fall det gick att genomföra en sådan undersökning. Efter att hon haft diskussionen med utredaren var hon frånvarande från arbetet under en veckas tid. Samma dag hon återvände till arbetet fick hon veta att rekonstruktionen pågick. Enligt henne borde försvararen ha underrättats om åtgärden och fått vara med om han så önskade.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten, som bereddes tillfälle att komplettera de upplysningar som DD lämnat och anmodades att redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande tf. vice riksåklagaren HH) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats ett yttrande från chefsåklagaren JJ och vice chefsåklagaren KK, båda vid åklagarkammaren i Linköping.

text: Åklagarmyndigheten anförde under rubrikerna Bakgrund och Rättslig reglering bl.a. följande.

text: Polis kallades den 21 augusti 2008 till en trafikolycksplats i Linköping där det konstaterades att en personbil kört in i sidan på en annan personbil. Genom förhörsuppgifter på plats uppstod misstanke om att den ene föraren (CC) avsiktligt kolliderat med det andra fordonet i syfte att beröva den andra förarens liv. CC anhölls i sin utevaro och greps senare samma dag. Han häktades den 25 augusti 2008 på sannolika skäl misstänkt för försök till dråp. Ärendet lämnades till jouråklagare den 21 augusti 2008 och åklagaren övertog förundersökningsledarskapet den 22 augusti 2008. Advokaten AA förordnades den 25 augusti 2008 som offentlig försvarare för CC. Polis på plats upprättade trafikmålsanteckningar samt tog foton på brottsplatsen och de inblandade fordonen. Platsen flygfotograferades även den 22 augusti 2008. Den 3 september 2008 genomfördes ytterligare en undersökning av brottsplatsen. Vid undersökningen placerades de inblandade bilarna enligt de hjulspår som uppstått vid kollisionstillfället. Hjulspåren förstärktes med blå färg. En trafiksäkerhetsanalytiker från Vägverket närvarade och använde de uppgifter som framkom för att beräkna fordonens hastighet vid kollisionstillfället. Vid beräkningarna användes ett simuleringsprogram där vägmiljön animerades med hjälp av polisens fotografier. Undersökningen hade föregåtts av en diskussion mellan utredaren och åklagaren om den fortsatta utredningen. Diskussionen rörde bl.a. möjligheterna att fastställa de inblandade bilarnas hastighet vid kollisionstillfället med hjälp av att placera bilarna där de befunnits efter kollisionen. Åklagaren ansåg inte att några konkreta direktiv till utredningsåtgärden hade getts. Utredaren uppfattade dock diskussionen som att direktiv lämnats och planerade i enlighet med detta. Advokaten AA underrättades inte om den planerade åtgärden. Målsägandebiträdet och målsägandens far var på platsen vid undersökningstillfället för att hämta egendom som fanns i den bil målsäganden kört, utan att på något vis delta i undersökningen. Advokaten AA kontaktade åklagaren den 3 september 2008 med anledning av att varken han eller hans klient beretts tillfälle att delta vid den undersökning som hade genomförts på brottsplatsen. Advokaten uppgav att han fått kännedom om den vidtagna utredningsåtgärden genom lokaltidningens nätbilaga. Av åklagarens svar till advokaten framgår att utredningsåtgärden vidtagits för att underlätta för polisens tekniker att bedöma händelsen och att hon inte uppfattat åtgärden som en rekonstruktion i den meningen att målsäganden och misstänkt skulle få delta för att visa sina versioner av ett händelseförlopp. Det framgår vidare att åklagaren inte närvarade vid det aktuella undersökningstillfället. Förundersökningen slutfördes den 19 september 2008 och slutsatserna från undersökningen den 3 september 2008 redovisades i en bilaga till förundersökningsprotokollet. Åklagaren beslutade den 25 september 2008 om åtal för försök till dråp. – – –

text: Rekonstruktioner och tekniska undersökningar tillhör de förundersökningsåtgärder som saknar uttryckligt författningsstöd. Sådana åtgärder kan utgå från sakuppgifter som framkommit vid t.ex. en kriminalteknisk undersökning, sakkunnigutlåtande eller annan ”objektiv” utredning. Rekonstruktioner kan också relatera till uppgifter

text: som framkommit vid förhör med misstänkt, målsägande och vittnen. Genomförda rekonstruktioner och tekniska undersökningar omfattas av den misstänktes och dennes försvarares rätt att löpande ta del av vad som förekommit under förundersökningen. I de fall en rekonstruktion omfattar förhörsmoment tillämpas

text: rättegångsbalkens

text: och

text: förundersökningskungörelsens

text: regler om förhör. Undersökningsledaren beslutar om en rekonstruktion eller en teknisk undersökning ska genomföras och ska lämna direktiv till åtgärden. Rikspolisstyrelsen har i RPS Rapport 1994:12 beskrivit hur polisen bör förbereda, genomföra, dokumentera och använda rekonstruktioner av olika slag. Rapporten innehåller bl.a. en beskrivning av olika former av förundersökningsåtgärder som omfattar en rekonstruktion av de ursprungliga förhållandena.

text: Åklagarmyndigheten gjorde därefter följande bedömning.

text: Den aktuella förundersökningsåtgärden vidtogs med utgångspunkt från de sakuppgifter som redan framkommit i utredningen och innebar att den ursprungliga kollisionen rekonstruerades i syfte att få fram ett bättre bedömningsunderlag i ett visst avseende. Undersökningen ägde rum på den plats där den verkliga kollisionen inträffat och med de bilar som då var inblandade. Uppgifter av subjektiv karaktär såsom t.ex. förhörsutsagor beaktades inte. Avsikten var inte att något förhör skulle hållas, vilket inte heller gjordes. Åtgärden kan liknas vid andra former av tekniska undersökningar där faktiska sakförhållanden ligger till grund för de senare slutsatserna. Som exempel kan nämnas provskjutning av vapen liksom undersökning av kulbanor. Det kan konstateras att den misstänkte och dennes försvarare inte har någon ovillkorlig rätt att närvara vid alla åtgärder som vidtas under förundersökningen. Undersökningsledaren har inte heller någon skyldighet att inför den misstänkte eller dennes försvarare redogöra för samtliga åtgärder som planeras inom förundersökningen. Jag kan därmed inte se att något fel har begåtts då den misstänktes försvarare inte bereddes tillfälle att närvara vid undersökningen. Jag vill dock tillägga att jag anser att den misstänktes och försvararens önskemål om att få närvara vid liknande åtgärder givetvis bör tillgodoses så långt det är möjligt om det kan ske utan men för utredningen eller annars inte är olämpligt. Det finns oklarheter och olika uppfattningar om vad som överenskommits mellan åklagaren och utredaren när det gäller huruvida direktiv hade lämnats inför undersökningen. Det är viktigt att åklagare ger tydliga anvisningar om hur förundersökningen ska bedrivas för att undvika att missförstånd uppstår. Sådana direktiv ska självfallet dokumenteras. Om det finns oklarheter i direktivgivningen kan det leda till att felaktiga åtgärder vidtas eller att utredningsåtgärder sker på ett sätt som inte är lämpligt. När det gäller det aktuella fallet kan jag dock konstatera att den rekonstruktion som gjordes av händelseförloppet har legat i linje med åklagarens intentioner. Jag vill avslutningsvis nämna att försvarets rätt att löpande få del av vad som förekommit vid undersökningen av allt att döma har tillgodosetts på ett tillfredsställande sätt.

text: JJ och KK gjorde i sitt yttrande en delvis annan bedömning enligt följande.

text: Avgörande för frågan om försvararen och målsägandebiträdet borde ha underrättats och beretts möjlighet att närvara när utredningsåtgärderna genomfördes är om det fanns anledning att anta att deras närvaro kunde ha någon betydelse för de åtgärder som beslutades. Försvarare och målsägandebiträde underrättas därför alltid och är också i princip alltid närvarande när en misstänkt och/eller målsägande ska lämna uppgifter i samband med utredningsåtgärder (rekonstruktioner) som avser att visa den misstänktes/målsägandens uppfattning om ett händelseförlopp. Detta ska ses

text: mot bakgrund av att en sådan utredningsåtgärd innefattar förhör med misstänkt respektive målsägande. Generellt sett gäller motsatsen beträffande utredningsåtgärder som inte innefattar förhör med misstänkt eller målsägande om de endast avser att fastställa objektiva fakta i ett händelseförlopp. Vanliga fall i den senare kategorin är brottsplatsundersökningar av olika slag. Försvararen och målsägandebiträdet har naturligtvis alltid möjlighet att ange den ytterligare utredning de anser önskvärd enligt

text: 23 kap 18 § rättegångsbalken

text: samt att påtala eventuella felaktigheter eller oklarheter som kan förekomma i en förundersökning. I förevarande fall har försvararen reagerat mot att han inte underrättats och beretts möjlighet att närvara utan att närmare ange vad en sådan närvaro skulle tjäna för syfte. Jag kan inte se något annat syfte än att personligen få bevittna och/eller kontrollera polisens utredningsåtgärder som de beskrivits ovan, vilket inte kan anses ligga i en försvarares roll. Om det funnits något annat syfte borde försvararen ha tagit kontakt med förundersökningsledaren och angett vilka utredningsåtgärder som han ansåg borde vidtas. Då den nu aktuella utredningsåtgärden kunde antas få stor uppmärksamhet i media och med beaktande av försvararens reaktion efter det att han fått kännedom om utredningsåtgärden via media har det möjligen trots det anförda funnits anledning att underrätta försvarare och målsägandebiträde innan de avsedda utredningsåtgärderna vidtogs. En sådan närvaro hade naturligtvis inte kunnat vara till men för utredningen. Någon kritik för att så inte skedde kan dock inte riktas mot förundersökningsledaren. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren, varvid han i huvudsak anförde att det för framtiden torde finnas anledning att skapa rutiner för genomförande av rekonstruktioner oavsett hur dessa benämns, liksom rutiner för dokumentation av kontakter mellan utredare och ”hörda” via e-post och SMS.

text: Från Göta hovrätt infordrades därefter hovrättens dom den 22 december 2008 i mål B 2933-09, i vilken hovrätten ändrade tingsrättens dom på så sätt att den dömde CC för grov misshandel till fängelse två år.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Under en förundersökning ska utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal mot honom samt ska målet beredas så att bevisningen kan förebringas i ett sammanhang vid huvudförhandlingen (

text: 23 kap. 2 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948, förkortad FUK).

text: I syfte att utreda brott kan en rad olika åtgärder vidtas. Flertalet av dessa åtgärder omgärdas av regler i

text: rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen

text: vad gäller förutsättningarna och sättet för deras genomförande, t.ex. förhör, husrannsakningar och kroppsvisitationer. Beträffande vissa andra åtgärder som utförs i syfte att få fram information, t.ex. konfrontationer och rekonstruktioner, saknas dels uttryckligt lagstöd för åtgärden som sådan, dels bestämmelser för hur åtgärderna närmare ska utföras.

text: Rikspolisstyrelsen har emellertid i rapporten ”Rekonstruktioner vid förundersökning om brott” (RPS rapport 1994:12) behandlat hur polisen bör förbereda, genomföra, dokumentera och använda rekonstruktioner av olika slag. I rapporten har Rikspolisstyrelsen delat in rekonstruktioner i fem olika typer: utsagerekonstruktion, vallning, teknisk rekonstruktion, platsrekonstruktion och händelserekonstruktion. I korthet innebär en utsagerekonstruktion ett fördjupat förhör, en vallning att målsäganden, vittne eller gärningsman förväntas leda förhörsledaren till en plats av betydelse för utredningen, en platsrekonstruktion ett logiskt återskapande av en brottsplats, en teknisk rekonstruktion en kontroll av ett vapen eller annan teknisk detalj och fastställande av skjutriktning eller skjutavstånd samt en händelserekonstruktion ett återskapande av händelseförloppet (se mer om detta i rapporten s. 48 f.). – Motsvarande rapport finns om vittneskonfrontationer (RPS rapport 2005:2).

text: När en sådan oreglerad åtgärd genomförs kan dock i vissa fall andra regler som rör förundersökningsförfarandet aktualiseras, t.ex. blir bestämmelserna om förhör aktuella vid en s.k. vallning eller rekonstruktion (jfr 6 § andra stycket FUK). JO har också i ett tidigare beslut påtalat att en vallning är ett förhör i

text: rättegångsbalkens

text: mening (JO 1999/00 s. 78).

text: Av

text: 23 kap. 18 §

text: RB framgår vidare att den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom ska lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum ska beredas dem. Åtal får inte beslutas innan detta har skett.

text: I

text: 23 kap. 10 § fjärde stycket

text: RB föreskrivs att vid förhör som enligt 18 § hålls på den misstänktes begäran, har han och hans försvarare rätt att närvara. Även vid annat förhör får försvarare närvara, om det kan ske utan men för utredningen.

text: Vid förundersökningen ska protokoll föras över vad som därvid framkommit av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 21 §

text: RB, se även 20-22 §§ FUK).

text: Bedömning

text: Försvarares rätt att närvara vid en rekonstruktion Som framgått saknas alltså uttryckliga bestämmelser för hur en rekonstruktion under en förundersökning ska utföras och följaktligen finns inte heller några regler om en försvarares rätt att närvara vid en sådan åtgärd. Rikspolisstyrelsen har, beträffande s.k. utsagerekonstruktioner, i sin rapport uttalat att något hinder mot att låta försvararen närvara vid en sådan normalt inte föreligger (se s. 57), och att planeringen och genomförandet av en vallning ska ske på samma sätt som en utsagerekonstruktion (s. 64 f.). – Jag noterar att inte heller Åklagarmyndigheten har någon annan uppfattning i frågan.

text: Jag kan för min del konstatera att eftersom en rekonstruktion i form av utsagerekonstruktion och vallning är att betrakta som ett slags förhör blir bestämmelserna om förhör tillämpliga. Med beaktande av innehållet i 23 kap. 10 § fjärde stycket

text: RB är följaktligen utgångspunkten att försvararen ska beredas tillfälle att vara med vid dessa slag av rekonstruktioner. Det torde nämligen sällan vara till men för utredningen att låta försvararen vara närvarande vid sådana rekonstruktioner. – Jag vill framhålla att förundersökningsledaren, i samband med att beslut om rekonstruktion fattas, även har att ta ställning till vem som bör närvara vid rekonstruktionen.

text: När det däremot gäller de andra slagen av rekonstruktioner, tekniska rekonstruktioner och plats- eller händelserekonstruktioner, blir oftast inte reglerna om förhör tillämpliga. Rikspolisstyrelsen anger i sin rapport att frågan om den misstänkte och försvararen ska vara på plats och få lämna sina synpunkter i dessa rekonstruktioner får bedömas från fall till fall. I rapporten uttalas dock att eftersom den misstänkte och dennes försvarare senare ska delges resultatet av rekonstruktionen kan det vara lämpligt att de redan vid genomförandet kan lämna sina synpunkter. Därigenom kan man förebygga ”senare problem och ifrågasättande vid rättegången” (s. 68). – Jag förstår Åklagarmyndighetens yttrande på så sätt att myndigheten anser att dessa rekonstruktioner måste särskiljas från utsagerekonstruktion och vallning. JJ och KK har uppgett att t.ex. en försvarares närvaro generellt sett inte har någon betydelse om utredningsåtgärden inte innefattar något förhör utan endast avser att fastställa objektiva fakta i ett händelseförlopp.

text: Det finns således inte någon författningsreglerad rätt för en försvarare att beredas tillfälle att närvara vid de tre sistnämnda slagen av rekonstruktioner eller ens en skyldighet för polis och åklagare att informera om en sådan planerad åtgärd. Däremot föreskrivs i

text: 23 kap. 18 §

text: RB en rätt för den misstänkte och hans försvarare att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid undersökningen och att ange den utredning de anser önskvärd.

text: Jag anser emellertid för min del, i likhet med Åklagarmyndigheten, att polis och åklagare bör sträva efter att i så stor utsträckning som möjligt tillgodose den misstänktes och försvararens önskemål om att få närvara även vid dessa rekonstruktioner om det kan ske utan men för utredningen eller annars inte är olämpligt. Det fordrar givetvis i sin tur att försvaret underrättas om den planerade åtgärden.

text: I det nu aktuella fallet handlade förundersökningen, som framgått, om försök till dråp och misstankarna avsåg att en person försökt beröva målsäganden livet genom att med sin bil i hög hastighet köra in i den personbil som målsäganden färdades i. För att kunna beräkna hastigheten vid kollisionen och undersöka bilarnas position vid kollisionsögonblicket genomfördes en rekonstruktion. En vecka efter händelsen bärgades därför bilarna till brottsplatsen och ställdes upp i den position som de befann sig i vid kollisionstillfället. Det var alltså inte fråga om att någon person – misstänkt, målsäganden eller vittne – skulle höras vid tillfället. Den utförda åtgärden synes således vara att betrakta som en kombination av en teknisk rekonstruktion och en s.k. händelserekonstruktion.

text: Det är, som redan nämnts, förundersökningsledaren som har att besluta om en rekonstruktion ska genomföras eller inte. Som Åklagarmyndigheten påpekat är det i ärendet något oklart om vad som förevar vid samtalet mellan BB och DD om rekonstruktionen. Hon har uppgett att hon inte gav några konkreta direktiv om att denna skulle genomföras medan BB anser att han fick muntliga direktiv. Det är inte meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder för att försöka bringa klarhet i saken. Jag nöjer mig med att i denna del endast instämma i vad Åklagarmyndigheten anfört om att det är viktigt att åklagare ger tydliga anvisningar om hur förundersökningen ska bedrivas för att undvika att missförstånd uppstår och att sådana direktiv självfallet ska dokumenteras.

text: AA har i anmälan ifrågasatt att målsägandebiträdet, men inte han som offentlig försvarare, fick närvara vid rekonstruktionen. Utredningen ger visserligen vid handen att målsägandebiträdet kallades till platsen. Syftet med detta var dock att målsägandebiträdet skulle hämta föremål ur den ena bilen och att denne ”ganska snart” lämnade platsen utan att på något sätt ha medverkat vid rekonstruktionen. Situationen var alltså inte den som AA:s anmälan till JO gav intryck av, nämligen att målsägandebiträdet – men inte den offentlige försvararen – hade beretts tillfälle att närvara vid själva rekonstruktionen. Likväl kunde redan åtgärden att över huvud taget kalla dit målsägandebiträdet, låt vara i ett annat syfte, uppfattas som om målsägandens och den misstänktes intressen behandlades olika. – Vidare har kommit fram att de journalister som kom till platsen inte hade informerats om rekonstruktionen av polisen.

text: DD har till JO uppgett att enligt hennes uppfattning borde försvararen ha underrättats om åtgärden och fått vara med om han så önskade. Kammarledningen har också uppgett att det möjligen fanns anledning att underrätta t.ex. försvararen före rekonstruktionen med tanke på att saken kunde antas få stor uppmärksamhet i media men att någon kritik för att så inte skedde inte kan riktas mot åklagaren. Enligt Åklagarmyndigheten begicks inte något fel då den offentlige försvararen inte bereddes tillfälle att närvara.

text: Jag anser för min del att det hade varit lämpligt att bereda både försvararen och målsägandebiträdet tillfälle att närvara även vid en sådan rekonstruktion som det nu var frågan om. Det var trots allt inte fråga om en sådan avgränsad, enkel teknisk rekonstruktion som t.ex. en provskjutning. Tanken var i stället att i teknisk mening rekonstruera det avgörande skeendet i vad som antogs vara en brottslig gärning. Jag har svårt att förstå att det skulle kunna försvåra utredningen om försvarare och målsägandebiträde i en sådan situation som huvudregel bereds tillfälle att närvara vid rekonstruktionen. Deras närvaro bör tvärtom kunna medföra att senare ifrågasättanden av hur åtgärden genomförts kan undvikas. – Jag kan emellertid inte – mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet – påstå att det var fel att inte underrätta försvararen om att rekonstruktionen skulle genomföras. SMS-kontakter mellan utredande polisman och målsäganden AA har ifrågasatt om det var lämpligt att delar av förundersökningen bedrevs via SMS och om dokumentation om detta borde ha fogats till för-undersökningen.

text: Utredningen ger vid handen att BB och målsäganden i ärendet hade en tämligen omfattande kommunikation via SMS. BB har uppgett att han försökte ringa målsäganden ett flertal gånger och att denne då svarade med SMS som han i sin tur besvarade. Enligt BB var kommunikationen mellan honom och målsäganden under förundersökningen stundtals ganska intensiv eftersom målsäganden var orolig och rädd. Han har också uppgett att han betraktade SMS-kontakterna som en annan form av telefonsamtal varför han inte fogade dem till utredningen förrän AA begärde att få tillgång till dem.

text: Jag vill först nämna att jag inte anser att innehållet i SMS-meddelandena är av den arten att förundersökningen kan anses ha ”bedrivits via SMS”.

text: Sedan vill jag framhålla att jag inte har någon principiell invändning mot att SMS används, i stället för t.ex. ett telefonsamtal, som ett sätt att kommunicera med exempelvis en målsägande i en förundersökning. Att så sker förutsätter emellertid att det är lämpligt att kommunikationen sker på detta sätt. Enligt min mening kan så vara fallet om det t.ex. rör sig om ett kortfattat svar på en enkel fråga, en begäran om att personen i fråga ska kontakta polisen eller en påminnelse om att någon ska inställa sig till förhör. Flera av de SMS-meddelanden som skickats mellan målsäganden och BB synes också ha varit av sådan karaktär. – En risk med kommunikation via SMS är dock, enligt min uppfattning, att den ibland kan tendera att bli alltför informell. Några av de meddelanden som BB skickat som SMS kan också uppfattas som skrivna i en alltför familjär eller vänskaplig ton (t.ex. ”Tar du i hand på det som en man?”, ”Bra! Se nu till att växa upp till en man du också. Sköt om dig och hör gärna av dig när du vill”). Jag vill därför erinra om att förtroendet för rättskipningen kräver att befattningshavare inom rättsväsendet handlar och uppträder på ett sådant sätt att det inte ens kan ge intryck av bristande objektivitet.

text: Polismyndigheten har när det gäller SMS-meddelandena anfört att det borde ha framgått av förundersökningsprotokollet att dessa fanns som sidomaterial i förundersökningen. Jag har inte någon annan uppfattning i saken. Enligt min mening bör så ske så snart en SMS-kommunikation – som ju till skillnad från ett telefonsamtal är elektroniskt befordrade meddelanden och därmed från offentlighets- och sekretessynpunkt kan utgöra allmän handling – inrymmer annat än bara sådana enklare meddelanden som jag ovan har nämnt som exempel på hur sådana meddelanden kan användas.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Bemötande Dokumentation Förhör Förundersökning

title: Kritik mot en polisman för att han i en privat angelägenhet kontaktat en målsägande i en avslutad förundersökning

sammanfattning: En polisman kontaktade målsäganden i en avslutad förundersökning för att kontrollera en uppgift i en bok. Polismannen uppgav att han tog kontakt som privatperson i syfte att freda sig mot anklagelser om brister i utredningen. Utrymmet för en polis att som privatperson ta direkt kontakt med en målsägande angående uppgifter i en förundersökning som polisen har deltagit i måste vara ytterst begränsat. En enskild har i allmänhet små möjligheter att uppfatta skillnaden mellan en kontakt i tjänsten och en kontakt utanför tjänsten. I många fall skulle kontakter av det slaget också innebära ett kringgående av de regler som gäller för en brottsutredning. Polismannen kritiseras för sitt agerande.

text: Bakgrund

text: År 1998 dömdes AA för mord på en flicka som försvunnit 1988 utanför Drammen i Norge (Hedemora tingsrätts mål nr B 100-97). AA, numera BB, beviljades i september 2010 resning i målet (Svea hovrätts ärende nr Ö 3293-10). Han frikändes i juni 2011 (Falu tingsrätts mål nr B 3585-10). Efter frikännandet utreds flickans försvinnande återigen av norsk polis.

text: Anmälan

text: CC, målsägandebiträde till den försvunna flickans mamma, har i en anmälan till JO framfört klagomål mot kriminalinspektören DD vid Polismyndigheten i Västernorrlands län. DD var en av utredarna i förundersökningen mot AA. Enligt anmälan har han, efter den frikännande domen, ringt upp den försvunna flickans mamma och talat in ett meddelande på hennes telefonsvarare. Han uppgav att han ringde från polisen och ville ställa några frågor till henne. När hon ringde upp honom ställde han frågor om en uppgift avseende dotterns framtänder som hon lämnat i den tidigare utredningen. Hon svarade honom att det hon sagt tidigare var riktigt och frågade sedan om han var polis. Han uppgav då att han snart var pensionär, men att han ringde som privatperson.

text: DD har enligt en artikel i tidningen Expressen uppgett att han hade sin arbetsgivares tillstånd att på arbetstid granska uppgifter i EE:s bok Fallet AA.

text: Enligt CC är det uppseendeväckande att en svensk polis kontaktar offrets mamma och presenterar sig som polis, även om han senare modifierar denna uppgift och då uppger att han ringer som privatperson. Såvitt han känner till utreds inte det aktuella försvinnandet längre av svensk polis.

text: Utredning

text: JO anmodade Polismyndigheten i Västernorrlands län att yttra sig över anmälan. Polismyndigheten, länspolismästaren FF, inkom med ett yttrande till vilket hade fogats en redogörelse från DD.

text: Som förklaring till det aktuella telefonsamtalet uppgav DD i sin redogörelse följande.

text: När jag läst EE:s bok Fallet AA upptäckte jag ett stort antal direkta felaktigheter, vilseledande uppgifter och negativa omdömen om mig som person. Debatten i media och den kritik som riktades mot den tidigare utredningen och mot mig personligen tog extra fart när boken kom ut. I media blev det känt att det fanns en mejlkonversation mellan mig och andra personer som visade att jag höll på att sammanställa 30 punkter som påvisade felaktigheter i boken. […] För att kvalitetssäkra en av uppgifterna som rörde [flickans] tänder, reflekterade jag länge innan jag ringde upp [hennes mamma]. Det skulle vara helt klart för [henne] att jag inte ringde henne som polis. Jag tog beslutet att ringa henne som privatperson och under min fritid. I samtalet med henne blev det helt klarlagt att uppgiften i EE:s bok var falsk. Eftersom jag inte ville ha andrahandsuppgifter såg jag ingen annan utväg än att ta direktkontakt.

text: Avseende innehållet i telefonsamtalet uppgav han vidare:

text: Anmälan gör […] gällande att jag i meddelandet sagt att jag var polis. Det kan vara så, men jag har inget bestämt minne kring detta. I vart fall är mitt namn välbekant för [flickans mamma] och hon bör genast ha förstått vem det var som lämnat meddelandet. Mitt namn är inte bara känt via media för henne. Vi har träffats personligen och pratat med varandra vid rättegången mot BB. Hon känner säkert till att jag genomfört samtliga förhör [avseende dotterns försvinnande] med BB. Det samtal som utspann sig gick till på följande sätt, efter det att jag ingående förklarat att jag ringde som privatperson och inte som polis. Jag frågade [henne] om det gick bra att jag ställde ett par frågor till henne. Hon sa att det gick bra. Första frågan var ifall hon blivit kontaktad av någon svensk journalist beträffande dottern[s] […] framtänder. Hon svarade nej på den frågan. Nästa fråga löd, ”har du haft kontakt med EE en svensk journalist”. Svaret var åter nej. Jag förklarade då för [flickans mamma] att det i en nyutkommen bok som EE skrivit står att han varit i telefonkontakt med henne och att hon då sagt att [dotterns] framtänder inte ”ens börjat växa ut”.

text: [Flickans mamma] replikerade att det hon sagt vid det förhör som hölls i förundersökningen ”rettssaken” med henne var till 100% sant. [Dotterns] tänder var utvuxna, men inte till fullo. I anmälan står att [flickans mamma] frågat om ”DD var politi” och att jag svarat att jag snart var pensionär, men att jag ringde som privatperson. I anmälan står att jag i vart fall vid tre tillfällen under samtalet sagt att jag ringde som privatperson. Enligt min mening kan [hon därför] inte på något sätt ha uppfattat det som att jag ringde som polis.

text: – – – Att jag skulle ha ringt [flickans mamma] på tjänstetid äger inte sin riktighet. Enligt den logg som går att läsa på min telefon, läste jag in meddelandet på hennes telefonsvarare kl. 18:11:10 den 25 september 2012. Jag blev sen uppringd av henne klockan 18:16:15. De klockslagen är vida utanför min tjänstetid. På min fritid är jag privatperson.

text: I polismyndighetens yttrande uppgavs att DD inte hade haft polismyndighetens uppdrag att kontakta flickans mamma, utan att han gjorde det utanför tjänsten som privatperson. Polismyndigheten uppgav vidare:

text: DD har under lång tid levt under stor press med anledning av ifrågasättandet av hans roll som förhörsledare i BB ärendet. Som polis har han få eller inga möjligheter att bemöta all den kritik han blivit utsatt för. DD har till sitt yttrande i detta ärende bifogat en redogörelse där han ger sin syn på EE:s bok och de felaktigheter han anser att det finns i boken avseende hans egen roll. Denna sammanställning har DD framtagit på sin fritid och utan att polismyndigheten har gett honom uppdraget. Av […] DD:s promemoria framgår att han ringde upp [flickans mamma] i syfte att kunna bemöta de felaktigheter EE gjort gällande i sin bok avseende DD:s agerande som förhörsledare. [Flickans mamma] har tidigare haft kontakt med DD i hans roll som utredande polis vilket gör det svårare att uppfatta att DD ringde upp henne som privatperson. Detta oaktat att han tydliggjort förhållandet när samtalet inleddes. Det uppstår en svår gränsdragningsproblematik när en polis som granskas för vad han har gjort i sin tjänst som polis ska försöka framföra sin syn på saken som privatperson. Anmälan syftar till åtgärder som DD utfört utanför det uppdrag han har haft av sin chef avseende aktuella mordutredningar. Med de förklaringar som DD har lämnat och det faktum att de åtgärder han vidtagit gjorts utom tjänstetid och att han tydligt förklarat att han har agerat som privatperson, finner polismyndigheten i denna sak inte anledning att rikta någon kritik mot DD.

text: CC kommenterade polismyndighetens yttrande och han vidhöll sitt klagomål och de uppgifter han tidigare lämnat.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att DD ringde till den försvunna flickans mamma för att kontrollera en uppgift hon lämnat under den tidigare förundersökningen mot AA, i vilken DD deltagit. Kontakten togs med anledning av EE:s bok Fallet AA. Vid den aktuella tidpunkten var DD anställd vid polisen. Hans arbetsuppgifter innefattade dock inte att vidta utredningsåtgärder i den avslutade förundersökningen. Flickans försvinnande var vid denna tidpunkt inte heller en angelägenhet för svensk polis. DD:s samtal får därmed ses som en åtgärd vid sidan av de arbetsuppgifter han har som polis.