nyckelord: Frihetsberövande Häkte JO-inspektion

title: Initiativ om användandet av väntceller inom Kriminalvårdens häktesverksamhet

sammanfattning: Vid flera Opcat-inspektioner under 2018 uppmärksammades att vissa av Kriminalvårdens häkten har s.k. väntceller. Det är fråga om mindre fönsterlösa utrymmen där intagna kan placeras i väntan på att de t.ex. ska skrivas in i häktet eller vid matuppehåll. I beslutet konstaterar chefsJO att väntcellerna inte uppfyller de krav som ställs på förvaringsutrymmen i förordningen (2014:1108) om utformningen av häkten och polisarrester. Förordningen saknar en definition av begreppet förvaringsutrymme, och väntceller i häktesverksamheter är inte undantagna från förordningens krav. ChefsJO har förståelse för att det kan finnas ett behov av att använda väntceller i samband med in- och utskrivningar. För att det ska vara möjligt krävs dock att den aktuella förordningen ändras. I ärendet har det kommit fram uppgifter om att intagna kan vara placerade i väntceller i flera timmar. Enligt chefsJO måste i detta sammanhang även förvaringstider som uppgår till en timme beskrivas som långa. Om Kriminalvården ska använda väntceller bör förordningen ändras för att förhindra att dessa celler utformas och används på ett godtyckligt sätt. Därför överlämnas en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Initiativet

text: Inom ramen för Opcat-verksamhetens transporttema genomfördes i augusti

text: 2018 inspektioner av Kriminalvården, häktena Huddinge, Gävle och Saltvik. Vid inspektionerna kom det fram att häktena har mindre förvaringsutrymmen – av Kriminalvården benämnda väntceller – där intagna placeras bl.a. i samband med in- och utskrivning. Efter inspektionen av häktet Gävle uttalade jag att det finns skillnader dels i hur väntcellerna är utformade, dels i hur häktena använder dessa utrymmen. Av den anledningen fann jag skäl att inom ramen för ett särskilt initiativärende utreda användandet av sådana celler inom Kriminalvårdens häktesverksamhet.

text: Utredning

text: De iakttagelser som gjorts av Kriminalvårdens användning av väntceller i samband med de ovan nämnda inspektionerna sammanställdes i en promemoria.

text: Av promemorian framgår bl.a. att häktet Gävle har tre fönsterlösa celler, som är utrustade med en väggfast träbänk, ett väggfast bord och en samtalsanläggning. Cellernas golvyta uppskattades av JO:s medarbetare till mellan två och tre kvadratmeter. I protokollet antecknades att cellerna gav en klaustrofobisk känsla. Vidare kom det fram att häktet inte har någon fast tidsgräns för hur länge en person kan vara placerade i en väntcell, men att det finns en tumregel om att en placering inte ska vara längre än två timmar. Häktet har inte någon rutin för tillsyn av de som är placerad i väntcellerna, och häktet gör inte någon skillnad på vilken kategori av intagna som placeras i cellerna. Det innebär att exempelvis personer omhändertagna enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, eller lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, placeras i cellerna. De enda intagna som inte placeras där är personer under 15 år. En intagen under transport som gör ett matuppehåll i häktet tillbringar som regel hela uppehållet i en väntcell.

text: Häktet Saltvik har fem väntceller. Varje cell är cirka fyra kvadratmeter stor, fönsterlös och försedd med en bänk och en signalanordning. Intagna placeras i cellerna i avvaktan på in- eller utskrivning från häktet. Även minderåriga placeras i väntceller och en intagen kan behöva vänta i cellen i upp till ca 30 minuter på en inskrivning. I samband med utskrivning kan väntetiden bli upp till en timme.

text: Häktet Huddinge har tre väntceller som används när intagna ska lämna häktet. Golvytan i cellerna uppmättes till cirka en kvadratmeter. De fönsterlösa cellerna är utrustade med en träbänk och en samtalsanläggning. Som regel är en intagen placerad i en väntcell i ett fåtal minuter. Placeringen kan bli något längre – uppskattningsvis upp till 20 minuter – om det är flera intagna som samtidigt ska lämna häktet.

text: I promemorian lämnas även en redogörelse för förordningen (

text: ) om utformningen av häkten och polisarrester, vilken reglerar hur förvaringsutrymmen i bl.a. häkten ska vara utformade. Av förordningen framgår bl.a. att ett förvaringsutrymmes kubikinnehåll ska vara minst 15 kubikmeter och rumshöjden minst 2,40 meter. Vidare ska rummet vara försett med fönster så att det får tillräckligt med dagsljus. I rummet ska det finnas stol, bord, säng och utrymme för förvaring av tillhörigheter. I anslutning till rummet ska det finnas handfat och toalett. Rum som används till förvaring av berusade, våldsamma eller sjuka personer får ha annan lämplig inredning (

text: 2 § första stycket

text: och

text: 3 § första

text: och

text: andra styckena

text: i den nämnda förordningen). Ett förvaringsrum i en polisarrest får avvika från kraven i fråga om golvyta, kubikinnehåll och rumshöjd med högst 5 procent. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till tillfälliga behov, får ett förvaringsrum i en polisarrest som inte används stadigvarande även avvika från kraven på att rummet ska vara försett med fönster och på att rummet ska vara utformat så att obehöriga kontakter mellan den intagne och andra om möjligt förhindras (

text: 5 §

text: i den nämnda förordningen). Undantaget i

text: 5 §

text: gäller enbart för förvaringsrum som färdigställts före den 1 april 2016 (andra punkten

text: i övergångsbestämmelserna till förordningen [2016:84] om ändring i förordningen [2014:1108] om utformning av häkten och polisarrester). Något motsvarande undantag finns inte för förvaringsrum i häkte.

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över de ovan redovisade förhållandena. Vidare ombads myndigheten att även komma in med en redovisning av i vilka häkten – utöver häktena Gävle, Huddinge och Saltvik – det förekommer väntceller och samtidigt lämna en redogörelse för hur dessa utrymmen är utformade och hur de används.

text: I sitt remissvar den 28 juni 2019 anförde Kriminalvården genom anstalts- och häktesdirektören bl.a. följande:

text: Ärendet

text: Utredning

text: Terminologi Initialt kan konstateras att Kriminalvården skiljer mellan transportceller och sådana utrymmen som vanligen benämns ”väntceller” eller ”avvisiteringsbås”. Transportceller är förvaringsrum avsedda för transportuppehåll som genomförs av Nationella transportenheten (NTE) och tillhandahålls som en del av transportplaneringen. En transportcell är ett normalutrustat bostadsrum av samma storlek som övriga bostadsrum. Väntceller eller avvisiteringsbås är inte avsedda att fungera som förvaringsrum och beläggs inte med intagna. Dessa används för att möjliggöra logistiken kring framförallt in- och utskrivning samt i väntan på transport och en intagen placeras därför bara kortare stunder i dessa innan han eller hon slussas vidare. Kriminalvården uppfattar JO:s föreläggande som att det främst är användandet av dessa väntceller som initiativärendet fokuserar på och avgränsar sitt yttrande till att i första hand beskriva dessa utrymmen och hur de används. För det fall JO även önskar en utförlig beskrivning av det som Kriminalvården benämner som transportceller står Kriminalvården till förfogande för att beskriva dessa i en kompletterande inlaga. Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvårdens samtliga regioner. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. Region Nord JO:s beskrivning av de aktuella cellerna på häktena Gävle och Saltvik vitsordas. Utöver vid häktena Gävle och Saltvik finns s.k. ”väntceller” även vid häktet Umeå. Det finns tre väntceller på häktet med en golvyta om ca 1,55 kvadratmeter vardera. Väntcellerna är utrustade med golvfast bänk och signalanordning och saknar fönster. Cellerna används i huvudsak vid in- och utskrivningar från häktet. I de fall där det sker flera in- eller utskrivningar samtidigt placeras klienter i väntcell i avvaktan på att denne ska skrivas in eller ut. I normalfallet tar en ineller utskrivning ca 10 minuter och strävan är att klienten ska vara placerad i väntcell så kort tid som möjligt. Region Stockholm

text: Häktet Huddinge

text: Anteckningarna i protokollet från häktet Huddinge stämmer väl överens med hur häktet Huddinge nyttjar båsen.

text: Som det framkommer i JO:s rapport har häktet Huddinge tre bås som används främst vid avgångar från häktet. Båsen används endast vid transporter (avgångar) och vid frisläppande. Båsen kan också användas som omklädningsrum där intagna kan byta kläder inför frisläppandet, rättegång eller annan transport. Intagna är sällan placerade längre tid än 15 minuter i dessa utrymmen. Det har dock hänt vid enstaka fall att intagna varit kvar i båset upp till 30 minuter då viss väntetid kan uppstå när flera transporter ska avgå samtidigt. Avdelningen där båsen är belägna är alltid bemannade med personal och intagna har dessutom alltid möjlighet att kommunicera via samtalsanläggningen i båset. Det finns ingen särskild skriftlig rutin för hur båsen ska användas.

text: Häktet Sollentuna

text: Häktet Sollentuna har sex väntceller i anslutning till dess inskrivningsavdelning. Utrymmena används i samband med ankomster till häktet i väntan på att inskrivning kan ske och som väntrum i samband med att intagna ska lämna häktet. Det är även i väntceller som nyintagna klienter blir avvisiterade innan de blir inskrivna på häktet. Det förekommer att väntcellerna även används för måltidsuppehåll om det inte finns några vanliga bostadsrum lediga. Vidare finns ytterligare en väntcell för intagna som ska till tandläkaren. Det utrymmet finns i anslutning till sjukvårdens lokaler och är av samma storlek och utformning som övriga sex väntceller. Väntcellerna är ca fyra kvadratmeter stora och utrustade med en väggfast träbänk. Varje cell är försedd med en samtalsanordning så intagna kan påkalla personalens uppmärksamhet. En klient befinner sig i normalfallet i en väntcell en mycket kort tidsperiod, sällan över 30 minuter. Hanteringen av klienter som tillfälligt vistas i väntceller sker av ordinarie bemanning på inskrivningsavdelningen. Det finns inga särskilda rutiner för hanteringen av dessa.

text: Häktet Kronoberg

text: På häktet Kronoberg finns fyra avvisiteringsbås som också är placerade i anslutning till inskrivningsavdelningen varav tre av dessa används frekvent. Avvisiteringsbåsen är ca 3–4 kvadratmeter stora och utrustade med en bänk förankrad i golvet. Ett av båsen är utrustat med en anslutande toalett. Båsen har trädörrar med en observationsruta men ingen samtalsanläggning. Däremot finns alltid personal på plats eftersom de har ett bevakningsuppdrag då det bara är trädörrar till avvisiteringsbåsen. En klient befinner sig i normalfallet i ett avvisiteringsbås en mycket kort tidsperiod, maximalt 5–10 minuter beroende på arbetsbelastning och inflöde av klienter.

text: Region Mitt

text: Häktet Salberga

text: Häktet Salberga har en gemensam inskrivningsavdelning med anstalten Salberga. Vid denna avdelning finns sex rum som benämns väntrum/väntceller. Dessa rum används vid in- och utskrivningar samt vid transporter. Rummen uppskattas ha en yta av ungefär sju kvadratmeter. Takhöjden är 2,4 meter. Samtliga rum är utrustade med säng och madrass. Ett av rummen är utöver detta utrustat med stol och bord. Fem av rummen har fönster. Det rum som saknar fönster används endast då de övriga rummen är belagda. Samtliga rum är utrustade med signalanordning. Det finns inte toalett eller handfat i någon av cellerna. Rummen har ingen speciell ljudisolering utan har en beskaffenhet som ett normalt bostadsrum vid anstalten. Rummen är dock placerade i anslutning till inskrivningsavdelningen där personal normalt vistas. Skulle en intagen försöka få kontakt med andra intagna genom att ropa eller skrika kommer det att uppmärksammas av personalen på inskrivningen.

text: Tiden som en intagen kan vara placerad i ett väntrum i samband med transport varierar beroende på aktiviteter i kulvertsystemet samt personalens behov av förberedelser för transporten. VO Salberga har ambitionen att den intagne inte ska vara placerad i väntrummet längre än nödvändigt. Den maximala tiden en intagen kan få vänta bedöms vara 30 minuter.

text: Häktet Nyköping

text: Häktet har ett väntrum/avvisiteringsbås, som är tre kvadratmeter stort och med en takhöjd om 2,4 meter. Inredningen är en träbrits med plats för tre eller fyra personer. Detta rum används enbart i samband med visitationer av klienter. Transportuppehåll äger sällan rum på häktet. Vid något tillfälle i månaden sker lunchuppehåll. Aktuell klient placeras då i ett ordinarie bostadsrum under uppehållet, sällan längre än 60 minuter. I nödfall används s.k. ”obs-rum” för detta syfte. Det har även hänt att besöksrum har använts.

text: Häktet Örebro

text: Häktet har två väntceller i anslutning till inskrivningen och transportavdelningen. Dessa är 5,7 kvadratmeter stora, har en takhöjd på 2,4 meter, saknar fönster och är utrustade med enbart en bänk. Utrymmena används främst när det är flera personer som ska skrivas in samtidigt. Intagna blir inte inlåsta i dessa utrymmen, då celler inte är utrustade med dörrar som kan låsas.

text: Häktet Uppsala

text: Häktet Uppsala har två väntceller, men de används inte annat än vid visitation/ombyte och då låses inte klienten in. Cellerna är inredda med en träbrits, har inga fönster och är ca 1,5 kvadratmeter stora.

text: Region Väst

text: Häktet Mariestad

text: Häktet Mariestad har en väntcell i anslutning till inskrivningen. Utrymmet är 4,5 kvadratmeter stort och har en takhöjd på 2,2 meter. Det har en dörr på varje sida (med lucka) så att den intagne alltid kan förflyttas ut ur cellen utan att det stör pågående inskrivning/ombyte. Cellen är inredd med ett väggfast bord samt en brits. Cellkommunikation, takbelysning, god ventilation samt branddetektor finns, men cellen saknar fönster. Häktet använder denna cell endast då det kommer två inskrivningar samtidigt eller om det är avresa med den nationella transportenheten (NTE) för två personer samtidigt. Då sker ombyte för en person i taget. Uppskattningsvis blir väntetiden i denna cell maximalt 10–15 minuter. Vid matuppehåll under transporter får den som transporteras ett bostadsrum och vid hög beläggning kan den transporterade även placeras i ett dagrum. De som är omhändertagna med stöd av LVU placeras i ett dagrum med personal, då denna kategori av personer som transporteras aldrig låses in på häktet. Övernattande intagna förekommer ytterst sällan. Blir det aktuellt med övernattning sker sådan i ordinarie bostadsrum, ej i väntcell.

text: Häktet Göteborg

text: Häktet Göteborg har åtta väntceller som är 4,8 kvadratmeter stora. Cellerna ligger i anslutning till inskrivningsavdelningen, vilken samtliga transporter sker ifrån. Dessa nyttjas endast för klienter som ska på rättegång eller vidare med annan transport. I dessa utrymmen finns det möjlighet att byta kläder samt gå igenom tillhörigheter innan transport.

text: Region Öst

text: Häktet Jönköping

text: Utöver två transportceller, vilka är utformade som ordinarie bostadsrum, använder häktet kl. 10.00–14.30 tillfälliga överbeläggningsrum såsom spelrum, besöksrum och samtalsrum för transportuppehåll, vilket medger maximalt tio tran-

text: sportuppehåll/platser samtidigt. Överbeläggningsrummen ligger i anslutning till den övriga häktesverksamheten. Vistelsen för transportuppehåll varierar från en till fyra timmar. Rummen är 4-11 kvadratmeter stora. Inredningen består av enklare möbler såsom bord, stol och vissa har fåtöljer. Samtliga överbeläggningsrum har samtalsanläggning, några har kamera. Hälften av rummen har fönster. Vissa av rummen används för samsittning. Vanligen är personal med i rummet eller befinner sig strax utanför. En ung klient blir aldrig inlåst i ett rum och personal ska alltid finnas med inne i rummet tillsammans med dessa klienter.

text: Region Syd

text: Häktet Malmö

text: Häktet Malmö har tre väntceller i anslutning till klientfilter och inskrivningsutrymme. Två av cellerna har en golvyta om 4,24 kvadratmeter och en cell har en golvyta om 3,79 kvadratmeter. Alla tre utrymmena är försedda med väggfast bänk samt signalanordning och har kameraövervakning som kan användas vid behov. Samtliga utrymmen saknar fönster. Vid ankomst har personal ett inledande kort samtal med klienten, avvisitering sker innan klienten låses in i en väntcell. Där det bedöms nödvändigt genomförs en suicidscreening innan klienten låses in i väntcellen. Klienter under 15 år lämnas aldrig i ett låst utrymme, i dessa situationer hålls dörren öppen för att kontinuerligt kunna ha uppsikt över klienten. I avvaktan på inskrivning får klienter vänta från någon minut upp till 30–60 minuter beroende på hur många som ankommer samtidigt genom NTE, polisen, tullen eller andra myndigheters försorg. Väntcellerna används även vid avgång från häktet. NTE kontaktar klientfiltret och stämmer av tid för ankomst. Klientfiltret kontaktar löparna så att klienten inte behöver spendera onödigt lång tid i utrymmet före avgång. Väntcellerna beläggs aldrig för dygnsvila. Häktet Malmö har sällan några lunchuppehåll och dessa placeras företrädesvis i häktets transportceller, vilka har samma storlek och utrustning som ordinarie bostadsrum. Transportuppehåll med övernattning sker i transportcellerna eller i ordinarie bostadsrum.

text: Häktet Helsingborg

text: I anslutning till inskrivningskorridoren har häktet Helsingborg fyra väntceller. Varje cell är 5,2 kvadratmeter stor. Samtliga väntceller har fast bänk samt signalanordning, men saknar fönster. I en av väntcellerna finns en övervakningskamera. Vid ankomst till häktet placeras en klient i en väntcell. Innan klienten lämnas ensam har denne genomgått suicidscreening samt avvisiterats och fått häkteskläder. En klient kan vid inskrivning få vänta i utrymmet i upp till ca 15 minuter, undantagsvis 30 minuter. Väntceller används även i samband med att klienter lämnar häktet. Häktet Helsingborg tar ner klienter till cellen först efter kontakt med NTE då de tider som står i transportplaneringen är preliminära. Detta innebär att en intagen sällan blir sittande under någon längre stund i väntcell i väntan på avgång. Uppskattningsvis behöver klienterna inte vänta längre än ca 10 minuter. Häktet Helsingborg har inga matuppehåll. Transportuppehåll med övernattningar sker i vanliga bostadsrum. Alla klienter placeras initialt i väntcell, det görs inga speciella bedömningar (annat än att man gör en suicidscreening – skulle risk föreligga lämnas klienten inte utan uppsikt). Även minderåriga placeras i väntcell. Det finns inga skriftliga rutiner för användandet av väntcell.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvårdens bedömning

text: De så kallade väntceller som beskrivs ovan motsvarar i de allra flesta fall inte den standard som förordningen föreskriver att ett förvaringsrum ska ha. Kriminalvården bedömer dock att de krav på förvaringsrum som ställs i förordningen såsom möblering, tillgång till dagsljus och visst rörelseutrymme, främst avser rum där intagna kan förväntas bli placerade under en längre tid. De utrymmen i Kriminalvårdens häkteslokaler som beskrivs ovan är däremot avsedda att användas under korta stunder för att möjliggöra en fungerande logistik i en ständigt föränderlig miljö. Det primära syftet med dessa rum är alltså inte att vara bostads- eller uppehållsrum, utan syftar i stället främst till att säkerställa en effektiv och säker logistik i samband med transport och inskrivning samtidigt som de ger möjlighet till tillfällig avskildhet för den intagne eller den som ska transporteras. Kriminalvården bedömer att utformningen av de aktuella utrymmena är acceptabel för deras tilltänkta funktion. Det kan dock konstateras att det i nuläget saknas styrande dokument som närmare anger hur utrymmen av detta slag ska vara utformade samt under vilka förutsättningar som dessa får användas. Kriminalvården instämmer i att detta är en brist och ser att det finns ett behov av att reglera vilka minimikrav som bör ställas på denna typ av utrymmen. Myndigheten avser att innan årsskiftet ha åtgärdat detta.

text: Bedömning

text: I förordningen om utformningen av häkten och polisarrester regleras vilka grundläggande krav som ställs på de förvaringsutrymmen (celler) där intagna i bl.a. häkten får placeras. Avsikten med att reglera bl.a. cellens golvyta och grundläggande utrustning är att förhindra att intagna placeras i undermåliga celler. I förlängningen handlar det alltså om att genom ett tydligt regelverk se till att de intagna under vistelsen i ett häkte bemöts med respekt för sitt människovärde och att verkställigheten utformas så att de negativa följderna av frihetsberövandet motverkas (1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen).

text: Enligt Kriminalvården bör förordningen om utformningen av häkten och polisarrester tolkas som att den främst tar sikte på celler där intagna kan förväntas bli placerade under en längre tid. Jag har – med hänsyn tagen till de krav som förordningen ställer på bl.a. vilken utrustning som ska finnas i en cell – förståelse för denna synpunkt. I förordningen finns det dock inte någon definition av begreppet förvaringsutrymme. Vidare kan jag konstatera att det bara är vissa celler i polisarrester och sådana celler som används för förvaring av berusade, våldsamma eller sjuka personer som uttryckligen har undantagits från förordningens krav. Det finns alltså inte något undantag för exempelvis celler som bara används för placering kortare stunder. Det innebär att förordningen enligt min bedömning i sin nuvarande utformning omfattar samtliga celler där en intagen kan låsas in och på så sätt hållas skild från andra intagna. En liknande uppfattning har JO Cecilia Renfors gett uttryck för efter en Opcat-inspektion av arresten Lidköping i mars 2018 (se JO:s protokoll i dnr 2094-2018 s. 11). En annan ordning riskerar att medföra att det skydd som förordningen avser ge de intagna urholkas på ett godtyckligt sätt.

text: Jag har förståelse för att Kriminalvården – i samband med in- och utskrivningar – kan ha ett behov av att använda väntceller. För att det ska vara möjligt krävs

text: det dock att förordningen om utformningen av häkten och polisarrester ändras. I samband med Opcat-inspektionerna under 2018 kom det fram att det finns skillnader i hur häktena använder sina väntceller och hur dessa är utformade. Även om Kriminalvården är av uppfattningen att väntceller bara ska användas under kortare stunder, förekommer det uppgifter om att intagna kan tillbringa hela transportuppehåll – som kan uppgå till flera timmar – i små, fönsterlösa celler. Enligt min uppfattning måste i detta sammanhang även förvaringstider som uppgår till en timme beskrivas som långa. Jag kan även konstatera att det vid en Opcat-inspektion av häktet Malmö våren 2019 kom fram att tiden för placering i häktets väntceller kan uppgå till två timmar (se JO:s protokoll i dnr O 27-2019 s. 3). Vidare har vissa av väntcellerna en golvyta som inte uppgår till mer än drygt en kvadratmeter. Det är alltså fråga om utrymmen som bara är obetydligt större än en normalstor garderob. Jag kan även konstatera att det finns skillnader i vilka klientkategorier som häkten placerar i väntcellerna. Som exempel kan nämnas att den enda kategori intagna som häktet Gävle inte placerar i väntcell är personer under 15 år, medan häktet Mariestad aldrig låser in personer omhändertagna enligt LVU i en cell.

text: Om Kriminalvården ska använda väntceller bör enligt min mening förordningen förändras för att förhindra att dessa celler utformas och används på ett godtyckligt sätt. Förutom att ange i vilka situationer det ska vara tillåtet att avvika från förordningens krav på exempelvis golvyta, bör det även anges hur omfattande dessa avvikelser får vara.

text: Med hänsyn tagen till mina uttalanden översänder jag en kopia till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Förundersökning Partsinsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Polisen har inte informerat åklagaren om uppgifter som lämnats av en informatör

org: jo

sammanfattning: Polisen fick kännedom om en narkotikagömma i en grusgrop. Polisen informerade åklagaren om att det hade skett efter ett tips från en anonym kvinna som ringts in den 30 juli 2017. Polisen började spana mot platsen och kunde gripa två personer som tog befattning med narkotikan där. De dömdes av tingsrätten för narkotikabrott. Efter tingsrättens dom fick åklagaren kännedom om att polisen hade haft kontakter med en informatör som lämnat upplysningar om narkotikagömman. De nya uppgifterna ledde till att åklagaren kompletterade förundersökningen och att de misstänkta informerades om vad som kommit fram. Informatören och den polis som hade haft direktkontakt med honom hördes också vid huvudförhandlingen i hovrätten. Med anledning av vissa uttalanden som hovrätten gjorde i sin dom har JO i ett särskilt ärende utrett bl.a. vilka kontakter som förekommit mellan polisen och informatören samt om information om dessa kontakter redovisades för åklagaren och de misstänkta. Utredningen har avsett både Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten. JO:s utredning visar att polisen fick kännedom om narkotikapartiet av en informatör flera dagar före den 30 juli 2017. Enligt JO talar det mesta för att det var den informationen som fick polisen att inleda spaningen mot narkotikagömman. Informationen förmedlades dock inte till åklagaren och inte heller till de misstänkta. Enligt JO skulle polisen ha underrättat åklagaren om kontakterna med informatören, och det skulle ha gjorts redan i början av utredningen. Genom att det inte gjordes kunde åklagaren inte fullgöra de skyldigheter som en undersökningsledare har, vilket är allvarligt. Än allvarligare är att de misstänktas rätt till en rättvis rättegång äventyrades. JO kritiserar en polis i chefsbefattning för att åklagaren inte informerades om att en informatör hade lämnat uppgifter i utredningen. När det gäller de åklagare som varit inblandade i förundersökningen kan JO inte se att det funnits skäl för dem att agera på något annat sätt än de gjort. JO framhåller tvärtom att den åklagare som kompletterade förundersökningen på ett förtjänstfullt sätt botade den brist på insyn för de misstänkta som fanns under förundersökningen och i rättegången i tingsrätten.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: I februari 2018 dömde Svea hovrätt AA och BB för narkotikabrott. Hovrätten fann att de hade varit delaktiga i hanteringen av en stor mängd narkotika som funnits nedgrävd i en grusgrop i Hallstahammar. I hovrätten uppkom frågan om brottsprovokation hade förekommit. I domskälen angav hovrätten att det framgick av utredningen att en viss person, som i JO:s beslut benämns informatören, hade lämnat uppgifter till polisen CC som bidrog till att det var möjligt för polisen att ha spaning på narkotikagömman i grusgropen.

type: stycke

text: Vidare uttalade hovrätten att det i målet kommit fram uppgifter som tydde på att detta lett till att polisen upprättat en påhittad händelserapport om hur man fått ett tips i form av ett telefonsamtal där en anonym kvinna uppgett att hon tidigt en morgon passerat grusgropen med sin hund och då blivit misstänksam eftersom hon sett en person som uppträdde konstigt. En sådan åtgärd fick enligt hovrätten antas ha syftat till att skydda polisens källa. Hovrätten kom dock fram till att det inte hade förekommit någon ansvarsbefriande brottsprovokation.

text: JO:s initiativ

text: Efter att JO hade uppmärksammat hovrättens uttalanden i domen beslutade dåvarande JO Cecilia Renfors den 30 oktober 2018 att i ett särskilt ärende utreda om polisen hade upprättat en påhittad händelserapport. Med anledning av det som kom fram i utredningen av den saken beslutade jag den 18 februari 2020 att utvidga utredningen till att omfatta dels Polismyndighetens handläggning av förundersökningsärendet och det spanings- och underrättelsearbete som föregick förundersökningen, dels Åklagarmyndighetens hantering av den information som under och efter brottsutredningen kom fram om kontakter mellan polisen och informatören som föregick tillslaget vid den aktuella grusgropen i Hallstahammar.

text: Utredning

text: Inriktningen av JO:s utredning JO uppmanade Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten att yttra sig.

text: Polismyndigheten skulle yttra sig över i huvudsak följande. På sidan 4 i förundersökningsprotokollet … finns det en promemoria som upprättats av DD angående bakgrunden till att polisen hade bevakning på [en viss] gata i Hallstahammar. Såvitt JO förstår är det den handling som benämnts händelserapport i hovrättens avgörande. Polismyndigheten uppmanas att göra en utredning och redovisa hur promemorian har kommit till och om innehållet i den motsvaras av verkliga förhållanden. Polismyndigheten ska också redovisa sin bedömning av vidtagna åtgärder och handläggningen i denna del. I det material som JO har tagit del av finns det vidare en promemoria – upprättad av Polismyndigheten, avdelningen för särskilda utredningar, och daterad den 15 februari 2018 – med tillhörande tidslinje angående spegling av tjänstemobiler … Där finns uppgifter om det spanings- och underrättelsearbete som föregick tillslaget i Hallstahammar. […]

text: Polismyndigheten uppmanas att göra en utredning om de kontakter som enligt promemorian och förhör förevarit mellan polisen och [informatören] inför tillslaget och hur detta redovisades för den åklagare som ledde förundersökningsärendet. Yttrandet ska innehålla Polismyndighetens bedömning av handläggningen i denna del.

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten att yttra sig om vilken information åklagaren fick om de kontakter som förekommit mellan polisen och informatören inför tillslaget samt hur den informationen hanterades i förhållande till försvaret och domstolen.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (EE) yttrade sig efter att ha begärt in uppgifter från berörda befattningshavare. Yttrandet kom in till JO den 31 augusti 2020.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelser från berörda befattningshavare för hur promemorian/händelserapporten kommit till och om innehållet i den motsvaras av verkliga förhållanden.

text: DD: Jag har själv skrivit in den PM som kallas händelserapport i remissen. Den upprättades på begäran av utredare från Aktionsgrupp Mitt eftersom jag inte skrivit något i ärendet i anslutning till anträffandet av narkotikan och den efterföljande spaningen. Jag blev kontaktad av en kvinna som varit ute och gått med en hund i området. Det är hon som gör iakttagelsen att en grå personbil stått på en ficka invid en mindre blå byggbarack och en större grushög. En person hade varit på platsen. Kvinnan gjorde denna iakttagelse tidigt på morgonen och tyckte det var konstigt att någon uppehöll sig där. Kvinnan ringde mig samma morgon och meddelade detta. Jag är även hörd om detta i hovrätten. FF: Uppgifterna i aktuell PM/HR är lämnade av DD. Finner ingen anledning till att det inte är verkliga förhållanden. Fick uppgifterna föredragna för mig av DD i samband med att vi hade kontakt angående resursinventering av spaningspersonal i PO Västmanland vid aktuell tidpunkt. Skälet till denna inventering var en information om en eventuell narkotikaleverans till PO Västmanland vid aktuell tidpunkt. Det är olyckligt om det uppfattas som att uppgifterna i ärendet är påhittade. Lika olyckligt om det påverkade ärendet att info från hanteraren hade behövt redovisas på annat sätt än som skedde, då dessa uppgifter är oberoende av varandra. Min uppfattning är dock att det inte påverkade utgången av ärendet. Uppgifter av det aktuella slaget som redovisas i aktuell HR/PM renderar ofta i den vid tillfället genomförda åtgärden (hundsöket). Åtgärden (hundsöket) kan härledas till RB

text: 23 kap. 3 § tredje stycket

text: gällande ”förutredning” för att styrka misstankarna och kunna inleda en förundersökning. Även om det vid tillfället fanns ytterligare uppgifter som riktades mot ett större geografiskt område var det trots allt uppgifterna från aktuell PM/HR som pekade ut något konkret som det gick att agera mot och då det görs anträffas föremål, beslag. Utifrån det startade en förundersökning enligt gällande rutin. Ett vanligt förfarande när sådan information når polisen.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Inledningsvis bör noteras att handlingen är en promemoria och inte en händelserapport. Innehållet bygger enligt uppgift på ett tips från en i allmänheten. Som rubriken gör gällande synes promemorian vara upprättad efter det att narkotika anträffades utmed [en viss gata] i Hallstahammar. DD bekräftar att han mottagit detta tips och har även hörts i frågan under ed vid hovrättsförhandlingen. Av FF och DD:s samstämmiga uppgifter framgår

text: bakgrunden till att tipset kom att diskuteras först i samband med en resursinventering angående spaning och att DD, av oklar anledning, alltså inte upprättade promemorian i direkt anslutning till telefonsamtalet från tipsaren. Det är självfallet inte godtagbart att ett så pass centralt tips inte dokumenterades när det inkom. Enligt Polismyndigheten är det emellertid genom utredningen inte uteslutet att det dokument som FF bifogat i ett e-postmeddelande till DD den 31 juli 2017 kl. 22.27 var en förlaga till hur promemorian skulle kunna utformas. Promemorian har sedan daterats till dagen för telefonsamtalet som var den 30 juli 2017. Det kan visserligen ifrågasättas om detta förfarande är helt i förening med vikten av noggrannhet och dokumentation i en förundersökning. Mot angiven bakgrund kan dock konstateras att uppgifterna har varit av betydelse för förundersökningen och att de har införts i förundersökningsprotokollet. Eftersom det enligt uppgift varit fråga om en anonym tipsare har dennes personuppgifter inte kunnat antecknas. Av utredningen har inte annat framkommit än att innehållet i promemorian motsvaras av verkliga förhållanden.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelser från berörda befattningshavare om vilka kontakter och förhör som förekommit mellan polisen och informatören inför tillslaget samt hur detta redovisades för åklagaren.

text: CC: Vi i polisen Värmland hade fått ett tips om att det skulle ligga ett större parti amfetamin i en grushög någonstans mellan Köping och Västerås. Troligtvis i Hallstahammarområdet. Uppgiftslämnaren (UL) kom med ett tips som vi förmedlade vidare på ett underrättelseuppslag och sedan ringde jag Goben Stockholm som förmedlade mig vidare till Goben Uppsala och FF om detta. FF: Jag blev kontaktad av Aktionsgrupp Stockholm utifrån att jag då arbetade på Aktionsgrupp Mitt, Uppsala. De ville veta om vi i vårt pågående spaningsärende väntade på någon leverans av narkotika. Skälet till frågan var att de hade uppgifter från en hanterare att det eventuellt skulle levereras narkotika kommande dagar till som jag minns det en rastplats mellan Köping och Västerås. Det skulle röra sig om en större mängd narkotika, upp till 50 kg. Vi bestämde att de kunde ge hanteraren mina uppgifter om det skulle framkomma något mer. Tror att det sedan kom ytterligare uppgifter om att platsen var Hallstahammar (som ligger mellan Köping och Västerås) och att det även nämndes en grushög eller ett grustag. Vid resursinventering med PO Västmanland så nämner DD, när han tar del av info, att han fått ett samtal tidigare av en tipsare. […] Utifrån dessa omständigheter så beslutas att uppsöka området med sökhund. Hunden anträffar narkotika som är av sådan mängd att beslut tas att platsen ska bevakas för att se om någon kommer och tar befattning med det anträffade. Senare grips en person i samband med att denne kommer till platsen och gräver fram narkotika på aktuell plats. GG: Jag var ansvarig för ärendet i och med att jag återkom från min semester. När jag återkom från min semester hade ett parti narkotika påträffats … Mängden narkotika var oklart men det var i vart fall överskridande grovt brott. Initialt fanns det bara ett ”beslag” men ingen misstänkt. Platsen var i detta läge under observation av polispersonal. Jag föredrog ärendet för åklagare, utifrån den faktiska omständigheten som gällde (grovt brott på en plats där polisen i detta läge inte hade någon misstänkt). Min föredragning gällde att få beslut om HKÖ i syfte att identifiera någon som skäligen kunde misstänkas för brottet. Tingsrätten i Västerås beslutade om HKÖ på brottsplatsen. Iakttagelser runt brottsplatsen gjorde att vi efter några dagar kunde anse att BB skäligen kunde misstänkas för grovt narkotikabrott. Tingsrätten i Västerås beslutade om HAK på BB. Ärendet utvidgades under

text: tiden till att en person (AA) kom till platsen för att hämta narkotika, varvid han greps. Flera personer frihetsberövades i ärendet. – – –

text: Jag skötte kontakten med åklagaren i egenskap av ansvarig för spaningsdelen. I och med att en person blivit gripen och häktad i ärendet sköttes den kontakten vidare av utredningsansvarig och i viss mån av mig i egenskap av min befattning. I den utredning som vi bedrev fanns ingen annan information än de faktiska omständigheter som låg till grund för de hemliga tvångsmedel som beslutades. Det var även den informationen som presenterades för åklagaren. HH: Jag har ingen direkt kännedom om underrättelse- och spaningsarbetet då jag kom in som utredare i ärendet. Men minns så klart att det fanns uppgifter eller underrättelser om ett ärende med ett stort parti narkotika som var på gång och att man hade en plats under bevakning där man trodde att det fanns narkotika gömd. Jag kom in i ärendet dagen efter gripandet av AA och BB och blev förhörsledare tillsammans med min kollega JJ. Det var vi som sedan höll i utredningen för Aktionsgrupp Mitt och förhören med de inblandade. Min kollega JJ skötte kontakterna med åklagaren, men annars hade vi båda koll på ärendet.

text: I enlighet med [promemoria upprättad av Polismyndigheten, avdelningen för särskilda utredningar, daterad den 15 februari 2018, JO:s anm.] står det klart att CC och KK hade flera kontakter med [uppgiftslämnaren] och att de tre även träffades den 27 juli 2017. Vidare framkommer av samma handling att CC … informerade FF vid Aktionsgrupp Mitt och att de under några dagar i slutet av juli 2017 hade ett flertal kontakter. CC bekräftar i sina lämnade synpunkter att uppgiftslämnaren kom med tips som han lämnade vidare till FF vid Aktionsgrupp Mitt, vilket även FF beskrivit närmare enligt ovan. I förundersökningen mot BB och AA hördes endast [uppgiftslämnaren] upplysningsvis om sin telefon den 13 oktober 2017 … i anledning av att det framkommit uppgifter att han kände BB. I förhöret ställdes inte några frågor om [uppgiftslämnaren] lämnat uppgifter till CC och KK, vilket kan förklaras av att hans uppgifter vidarebefordrats i form av ett underrättelseunderlag som gav upphov till spaning på brottsplatsen. Kammaråklagaren LL väckte åtal mot BB och AA den 13 november 2017. Tingsrättens dom meddelades den 4 december 2017. I förhör … den 12 januari 2018 … d.v.s. mellan tingsrättens och hovrättens dom mot BB och AA, har [uppgiftslämnaren] vidgått att han lämnade information till CC om att det fanns narkotika i en grushög i Hallstahammar. [Han] hördes även i hovrätten och lämnade sådana uppgifter. – – –

text: Av lämnade redogörelser från GG och HH om deras kännedom om bakgrunden till misstankarna och vad som redovisats till åklagaren samt med beaktande av vad som även framförts ovan angående promemoria upprättad av DD efter erhållet tips finns, såvitt kan bedömas, inget att anmärka på handläggningen i denna del.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren MM) yttrade sig efter att ha begärt in upplysningar från berörda befattningshavare, kammarledningen vid åklagarkammaren i Västerås och från områdeschefen för åklagarområde Mitt. Yttrandet kom in till JO den 25 maj 2020.

text: Åklagarmyndigheten redogjorde inledningsvis för i huvudsak följande bakgrund. Polisen informerade den åklagare som i det första skedet ledde

text: förundersökningen om att narkotikagömman upptäcktes efter ett tips från en anonym kvinna som hade gjort observationer vid grusgropen när hon var ute på promenad med sin hund. Fyndet medförde att det bedrevs olika former av spaning mot platsen. Spaningen resulterade i att BB och AA frihetsberövades för att ha tagit befattning med narkotikan. Åklagaren LL väckte åtal mot BB och AA och dessa dömdes sedermera av tingsrätten för narkotikabrott.

text: Efter tingsrättens dom uppmärksammades LL av en åklagare som var undersökningsledare i ett annat ärende på ett avlyssnat telefonsamtal där informatören och polisen CC diskuterat domen mot BB och AA. I polisförhör med informatören kom det fram att han lämnat upplysningar till CC som ledde till att polisen kunde ha spaning mot den plats där narkotikan anträffades.

text: LL beslutade att BB och AA skulle höras tillsammans med försvarare och delges de nya uppgifter som kommit fram vid förhör med informatören och CC. De kompletterande uppgifterna sammanställdes också i ett tilläggsprotokoll som delgavs BB och AA samt skickades till hovrätten inför den kommande huvudförhandlingen. Informatören och CC hördes också under huvudförhandlingen i hovrätten.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Uppgifterna som lett fram till polisens spaning mot brottsplatsen har kommit från en person vars identitet varit känd för polisen. Det kan konstateras att polis – till åklagare och försvar – har lämnat felaktiga uppgifter om vilka bakomliggande uppgifter som låg till grund för polisens spaning mot brottsplatsen. Det är en tillfällighet att åklagaren LL, efter tingsrättens dom, fått kännedom om vad som verkligen legat bakom fyndet av narkotika. Att åklagare – som är ytterst ansvariga för att förundersökningen bedrivs objektivt och dessutom ska garantera att den misstänkte får en rättvis rättegång – på detta sätt inte bara undanhållits information utan medvetet getts felaktig information är mycket allvarligt. Det har medfört att de misstänktas rätt till en rättvis rättegång har åsidosatts. Jag kan vidare konstatera att åklagarna tillsammans har agerat för att BB och AA ska få del av de riktiga förhållandena bakom anträffandet av narkotikan. LL har, så snart han fått ta del av de för honom nya uppgifterna, kompletterat förundersökningen och sett till så att BB och AA fått del av uppgifterna innan huvudförhandlingen i hovrätten. Åklagarna har genom sitt agerande tillsett att BB:s och AA:s rätt till en rättvis rättegång har tillgodosetts inför processen i hovrätten. Mot denna bakgrund anser jag att åklagarnas handläggning inte kan ifrågasättas.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänna utgångspunkter för en förundersökning Enligt

text: 23 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) ska en förundersökning bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel.

text: Det är enligt 1 a § förundersökningskungörelsen (FUK) undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet. Dokumentation under en förundersökning Enligt

text: 23 kap. 21 §

text: RB ska det vid en förundersökning föras protokoll över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollets innehåll finns i 20–23 §§ FUK.

text: Enligt 20 § FUK ska bl.a. angivelsen eller vad som annars har föranlett förundersökningen antecknas i protokollet. Protokollet ska enligt 22 § FUK avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet.

text: I undersökningsledarens ansvar för förundersökningen ligger att kvalitetssäkra redovisningen av utredningsmaterialet. Det kan inbegripa samtal och kontrollfrågor till övriga som medverkar i utredningsarbetet för att undvika att viktig information inte kommer med. Brister i dessa avseenden kan få konsekvenser för den fortsatta rättsprocessen. (Se

text: JO 2013/14 s. 106

text: och Nebelius Lüning m.fl., Förundersökningskungörelsen [1 april 2020, JUNO], kommentaren till 20 §.)

text: I Åklagarmyndighetens promemoria Den misstänktes rätt till insyn i en brottsutredning nämns att åklagaren för att kunna göra en avgränsning av vilket material från underrättelse- och spaningsverksamheten som ska ingå i förundersökningen kan behöva ta reda på vad det finns för sådant material som kan ha beröring med den egna förundersökningen och ge direktiv om vad av detta som ska tas in i förundersökningen (se RättsPM 2019:1 s. 13). Den misstänktes rätt till insyn i en förundersökning Utgångspunkten när det gäller en misstänkts eller tilltalads rätt till insyn är den grundläggande rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (Europakonventionen). Begreppet rättvis rättegång täcker hela det straffrättsliga förfarandet och är alltså inte begränsat till rättegången i domstol. Den övergripande rätten till rättvis rättegång ska bedömas utifrån den rättsliga

text: processen som helhet, vilket betyder att en brist i en del under vissa förutsättningar kan botas i en annan del.

text: I den praxis som utvecklats av Europadomstolen vid tillämpningen av artikel 6 läggs ett flertal rättigheter och principer fast. Utmärkande för en rättvis rättegång är att parterna är likställda i processen och att förfarandet inte ska gynna polisen och åklagaren framför försvaret. Principen om ett kontradiktoriskt förfarande har ett nära samband med principen om parternas likställdhet. Att förfarandet är kontradiktoriskt innebär att båda parter ska ha kännedom om allt material i en process, få tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt ha lika goda möjligheter att åberopa bevisning och utföra sin talan i processen. (Se Danelius, H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., s. 259 f.)

text: En bestämmelse om rättvis rättegång finns också upptagen bland

text: regeringsformens

text: stadganden om grundläggande fri- och rättigheter (se

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: ). Den innefattar i mångt och mycket samma principer som

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: men har getts en självständig betydelse i förhållande till konventionen (se

text: prop. 2009/10:80 s. 159

text: f.).

text: En misstänkts rätt till insyn i en förundersökning regleras av bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: och offentlighets- och sekretesslagen (OSL).

text: Enligt

text: 23 kap. 18 § andra stycket

text: RB har den som underrättats om att han eller hon är skäligen misstänkt rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Denna rätt gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: När undersökningsledaren har slutfört den utredning som han eller hon anser är nödvändig har den misstänkte enligt

text: 23 kap. 18 a §

text: RB rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen.

text: Efter den s.k. slutdelgivningen kan rätten att ta del av förundersökningsmaterialet alltså inte längre begränsas enligt

text: rättegångsbalken

text: . Däremot kan sekretess enligt regleringen i

text: 10 kap.

text: och

text: 3 a §§

text: OSL även i detta skede hindra att den misstänkte får insyn i en viss del av materialet.

text: En uppgift får dock inte undanhållas för den misstänkte om åklagaren anser att uppgiften har någon betydelse som underlag för ställningstagandet i åtalsfrågan eller för den misstänktes försvar (se

text: prop. 2016/17:68 s. 60

text: f. och 70 f.).

text: Enligt

text: 23 kap. 21 d §

text: RB är det undersökningsledaren som beslutar i frågor som rör den misstänktes och försvararens rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Ett beslut av undersökningsledaren att begränsa rätten att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen kan anmälas till domstol av den misstänkte eller försvararen.

text: Bedömning

text: Polisen hade fått uppgifter om narkotikagömman av informatören Åtalet mot AA och BB avsåg deras hantering av narkotikan vid gömman i grusgropen. Av utredningen framgår att polisen bedrev spaning mot platsen och då kunde iaktta hur först BB och vid en senare tidpunkt AA kom till gömman och tog befattning med narkotikan. Min utredning har avsett om polisen undanhållit information om hur man fick kännedom om narkotikagömman.

text: Det som i det avseendet finns dokumenterat i det ursprungliga förundersökningsprotokollet är en promemoria av polisen DD över ett telefonsamtal den 30 juli 2017 med en anonym kvinna som gjort observationer vid grusgropen när hon samma morgon var ute på promenad med sin hund.

text: Av utredningen hos JO står det emellertid klart att polisen CC fick kännedom om narkotikapartiet av en informatör flera dagar före den 30 juli. Jag anser mig av utredningen också kunna dra slutsatsen att kommissarien FF, som var sektionschef för aktionsgruppssektionen i polisregion Mitt, fick del av informatörens uppgifter ungefär vid samma tidpunkt som CC. Det mesta talar för att det var den informationen som fick polisen att inleda spaningen mot narkotikagömman. Informationen förmedlades dock inte till åklagaren och inte heller till de misstänkta. Polismyndigheten har i sitt yttrande inte närmare redogjort för varför det inte gjordes.

text: I stället fanns i förundersökningsprotokollet alltså den promemoria som DD upprättat. Hovrätten uttalade i sina domskäl att det fanns uppgifter som tydde på att dokumentationen var påhittad. I likhet med hovrätten anser jag att det finns skäl att ifrågasätta om promemorian stämmer med verkliga förhållanden. Jag får dock konstatera att utredningen inte ger möjlighet till några tillräckligt säkra slutsatser i frågan, och jag bedömer det inte som möjligt att få klarhet genom ytterligare utredning. Polisen gav åklagaren en felaktig bild av vad som föranlett förundersökningen Det är undersökningsledaren som har det övergripande ansvaret för förundersökningens bedrivande, dokumentationen och frågor som rör de misstänktas rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Om det finns uppgifter från underrättelse- eller spaningsverksamheten som kan ha beröring med förundersökningen måste undersökningsledaren därför informeras om detta så att han eller hon kan ta ställning till bl.a. vilka uppgifter som ska föras in i förundersökningen och delges den misstänkte. En polis kan således inte själv bestämma hur underrättelse- eller spaningsmaterial ska hanteras inom ramen för en förundersökning. Intresset av att skydda källor får inte medföra att polisen hemlighåller information för undersökningsledaren. En annan sak är att t.ex. tips från en informatör och hans eller hennes identitet kan omfattas av sekretess i förhållande till den misstänkte.

text: I detta fall var det åklagaren som var undersökningsledare. Polisen skulle därför ha underrättat åklagaren om kontakterna med informatören, och det skulle ha gjorts redan i början av utredningen.

text: Som jag har konstaterat underrättade polisen inte åklagaren om informatörens upplysningar om narkotikagömman utan endast om vad som framgick av DD:s promemoria. Därigenom undanhöll polisen information och gav åklagaren en felaktig bild av vad som hade fått polisen att inleda förundersökningen och därefter bevaka grusgropen. Mot bakgrund av den upprättade promemorian och att det inte fanns några omständigheter i utredningen som talade för att polisen fått uppgifter även på annat sätt kan jag inte se att det fanns skäl för åklagarna att undersöka om det fanns något underrättelsematerial som kunde ha beröring med frågan om varför förundersökningen inleddes.

text: De misstänktas rätt till en rättvis rättegång äventyrades Det var en tillfällighet att det kom fram att polisen fått information om narkotikagömman av en informatör. Det skedde först efter tingsrättens dom och fick konsekvenser för rättegången i hovrätten. Av Åklagarmyndighetens yttrande framgår att åklagaren bedömde att informatörens roll, identitet och upplysningar var av betydelse för utredningen och de misstänktas försvar. Åklagaren kompletterade skyndsamt förundersökningen och upprättade ett tilläggsprotokoll som delgavs de misstänkta. Åklagaren LL botade härigenom på ett förtjänstfullt sätt den brist på insyn för de misstänkta som fanns under förundersökningen och i rättegången i tingsrätten. De nya uppgifterna hade bevisligen relevans för försvaret eftersom det fördes fram en invändning om brottsprovokation i hovrätten.

text: Som tidigare har nämnts anser jag att det av utredningen går att dra slutsatsen att åtminstone poliserna CC och FF varit delaktiga i hanteringen av informationen från informatören. CC var hanterare och hade direktkontakt med informatören. Han vidarebefordrade upplysningar han fick från informatören till FF, som i sin tur initierade och samordnade spaningen och tillslaget mot de misstänkta vid narkotikagömman. Av utredningen här kan jag inte dra någon slutsats om huruvida CC hade någon formell roll i förundersökningen. Det hade däremot FF. Jag anser att FF haft ett ansvar för att se till att åklagaren informerades om de uppgifter som informatören lämnat. Jag kan inte utesluta att även andra personer haft ett sådant ansvar.

text: Genom att uppgifterna från informatören inte vidarebefordrades till åklagaren kunde åklagaren inte fullgöra de skyldigheter som en undersökningsledare har, vilket är allvarligt. Än allvarligare är att de misstänktas rätt till en rättvis rättegång äventyrades. Detta är givetvis helt oacceptabelt och kan undergräva förtroendet för Polismyndighetens verksamhet, inte minst som en polis med en i sammanhanget central chefsbefattning – FF – kände till uppgifterna från informatören. Jag ser således allvarligt på det inträffade. FF kritiseras för att

text: Avslutande synpunkter Förvaltningsmyndigheter och deras tjänstemän ska lämna de upplysningar och yttranden som JO begär (

text: 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: Inför upprättandet av yttrandet till JO gav Polismyndigheten polisen KK möjlighet att lämna upplysningar. Myndigheten informerade honom samtidigt om att det av underlag som JO hänvisat till i sin begäran om yttrande kunnat identifieras flera berörda befattningshavare och att han var en av dessa. KK svarade att han, som han mindes det, hade semester vid den aktuella tiden och därför inte hade något med ärendet att göra. Mot bakgrund av de kontakter som finns dokumenterade mellan KK, CC och informatören under de sista dagarna i juli 2017 har jag svårt att tro att KK:s uppgift om att han inte haft något med ärendet att göra stämmer.

text: Jag har förståelse för att en tjänsteman inte kan komma ihåg alla detaljer i ett specifikt ärende som handlades för flera år sedan. Den som ombeds att lämna upplysningar till JO är dock skyldig att så gott som möjligt sätta sig in i saken så att han eller hon kan lämna korrekta uppgifter om sin medverkan i ärendet.

text: Av den redogörelse som Polismyndigheten lämnat i sitt yttrande framgår att uppgiften som KK lämnade i sitt svar inte stämde överens med vad som framgick av utredningen i övrigt. Myndigheten borde enligt min mening ha uppmärksammat KK på detta och gett honom ytterligare en möjlighet att lämna upplysningar i ärendet.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut
Normgivning, gränsen för

title: Socialnämnden i Höganäs kommun får allvarlig kritik för att den inte verkställt en tingsrätts interimistiska beslut om umgängesstöd

sammanfattning: Den 21 december 2020 beslutade Helsingborgs tingsrätt interimistiskt bl.a. att barnen AA och BB i viss omfattning skulle ha rätt till umgänge med CC i närvaro av umgängesstöd utsett av familjerätten i Höganäs kommun. Något umgänge i enlighet med beslutet kom dock inte till stånd. Den 22 december 2020 och den 5 mars 2021 fattade en enhetschef inom socialtjänsten i Höganäs kommun beslut om att kommunen under de då rådande omständigheterna med covid-19 inte skulle kunna utse umgängesstöd. Innebörden av besluten var att Socialnämnden i Höganäs kommun upphörde med att utse umgängesstöd. JO uttalar att besluten den 22 december 2020 och den 5 mars 2021 står i direkt strid med 6 kap. 15 c § föräldrabalken och att de innebar att nämnden under den tid som besluten gällde underlät att fullgöra den uppgift som lagstiftaren ålagt den att utföra. Något rättsligt stöd för besluten finns inte. Att nämnden behövt anpassa sin verksamhet efter de råd och rekommendationer som bl.a. Folkhälsomyndigheten lämnat för att minska smittspridningen av covid-19, innebär inte på något sätt att det också stått nämnden fritt att åsidosätta de skyldigheter som den har enligt lagar eller andra föreskrifter. I det aktuella fallet hade tingsrätten, efter att den tagit del av beslutet från den 22 december 2020, underrättat nämnden om att det interimistiska beslutet från den 21 december 2020 fortfarande skulle gälla. Att nämnden ändå valde att inte verkställa beslutet kan inte ses som annat än domstolstrots. Det är enligt JO mycket allvarligt, i synnerhet som nämnden i sitt remissvar medgett att det hade varit möjligt att verkställa beslutet även med beaktande av behovet av anpassningar. Nämnden får allvarlig kritik för hanteringen.

text: Bakgrund

text: Den 21 december 2020 beslutade Helsingborgs tingsrätt interimistiskt bl.a. att barnen AA och BB skulle ha rätt till umgänge med CC under fyra timmar varje lördag i närvaro av umgängesstöd utsett av familjerätten i Höganäs kommun.

text: Den 22 december 2020 fattade en enhetschef inom socialtjänsten i Höganäs kommun följande beslut:

text: Beslut avseende tillsättande av umgängesstöd i familjerättsliga ärenden under Coronapandemin

text: Höganäs kommun kommer under rådande omständigheter med Covid 19 inte att kunna tillsätta umgängesstöd. Detta för att efterleva de restriktioner som Folkhälsomyndigheten tagit fram. Beslutet gäller med omedelbar verkan och till och med 2021-03-31 men kan komma att förlängas utifrån hur Coronapandemin utvecklas.

text: Sedan tingsrätten i januari 2021 tagit del av beslutet, skickade tingsrätten den 21 januari 2021 följande underrättelse till Socialnämnden i Höganäs kommun:

text: Tingsrätten har tagit emot kommunens beslut angående umgängesstöd. Beslutet föranleder för närvarande inte några åtgärder från tingsrättens sida. Tingsrättens interimistiska beslut av den 21 december 2020 gäller således alltjämt. Parterna kommer att ges tillfälle att yttra sig i frågan.

text: Den 5 mars 2021 fattade samma enhetschef som hade fattat beslutet från den 22 december 2020 följande beslut:

text: Höganäs kommun kommer under rådande omständigheter med Covid 19 inte att kunna tillsätta umgängesstöd. Detta för att efterleva de restriktioner som Folkhälsomyndigheten tagit fram. Beslutet gäller med omedelbar verkan och till och med 210630 men kan komma att förlängas i 3 månaders intervall utifrån hur Coronapandemin utvecklas.

text: Något umgänge med umgängesstöd mellan CC och hans barn kom inte till stånd under våren 2021.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade DD, i egenskap av ombud för CC, bl.a. på att Socialnämnden i Höganäs kommun inte hade verkställt tingsrättens beslut om umgängesstöd.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Höganäs kommun skulle yttra sig över anmälan samt besvara ett antal frågor.

text: Nämnden lämnade in ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: — — — Det har under vintern 2020/2021 och våren 2021 varit en förhöjd smittspridning av covid-19 i Nordvästra Skåne. Socialnämnden har följt och arbetat utifrån Folkhälsomyndighetens nationella Allmänna råd och rekommendationer. Folkhälsomyndigheten har under rådande pandemi utfärdat nationella Allmänna råd och rekommendationer för att minska smittspridning av covid-19. Från och med 14 december 2020 gäller skärpta nationella föreskrifter och allmänna råd om allas ansvar att förhindra smitta av covid-19. Det innebär att alla i samhället har en skyldighet att vidta åtgärder för att förhindra smittspridning och det står

text: bland annat att man ska umgås helst i en mindre krets så att antalet kontakter minskas så mycket som möjligt. Ju färre som samlas desto bättre. Undvik också att ingå i flera olika grupper. Om du träffar personer utanför din mindre krets bör ni ses på ett sätt som minskar risken för smittspridning. Umgås utomhus om det går, och håll så stort avstånd som möjligt till varandra. Undvik att vara nära varandra. — — — I efterhand kan socialförvaltningen se att vi borde genomfört umgänge med umgängesstöd på något vis under perioden. Det hade varit möjligt att ge umgänge med umgängesstöd vid några tillfällen där lokaler och färdsätt anpassats. Det hade också varit möjligt att använda skyddsutrustning vid dessa tillfällen. — — — DD kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Legalitetsprincipen

text: Den offentliga makten utövas under lagarna. Detta framgår av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: (RF). Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift.

text: Sedan den 1 juli 2018 kommer legalitetsprincipen också till uttryck i

text: 5 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, som slår fast att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen. I förarbetena uttalas att inom förvaltningsrätten är legalitetsprincipen av central betydelse eftersom kravet på författningsstöd bildar utgångspunkt för myndigheternas verksamhet såväl när det gäller att handlägga ärenden och besluta i dessa som i fråga om annan verksamhet som en myndighet bedriver (se

text: prop. 2016/17:180 s. 58

text: När det gäller bakgrunden till införandet av bestämmelsen i

text: 5 § första stycket

text: FL, uttalas det i förarbetena att det är angeläget att ge en klar signal om att all offentlig verksamhet, oavsett dess karaktär, ytterst måste grundas på skrivna regler i rättsordningen. Det uttalas att skiljelinjen mellan privaträttsliga subjekts principiella rätt till ett fritt agerande och myndigheternas skyldighet att fullgöra bestämda uppgifter i det allmännas tjänst tydligt bör markeras samt att avsikten är att hindra myndigheterna från att agera helt vid sidan av sina i författning angivna åligganden. (Se samma proposition s. 58.)

text: Av förarbetena framgår det vidare att kravet enligt

text: förvaltningslagen

text: på legalitet, i likhet med

text: 1 kap. 1 §

text: RF, bör innebära ett krav på att myndighetens agerande ska ha stöd i någon av de källor som tillsammans bildar rättsordningen i vidsträckt mening. Vad som bör krävas är alltså att det ska finnas någon form av normmässig förankring för all typ av verksamhet som en myndighet bedriver. (Se samma proposition s. 59.)

text: Socialnämnden skyldighet att verkställa rättens beslut om umgänge med

text: umgängesstöd

text: När rätten beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med får den enligt

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: (FB), om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten hämta in ett yttrande från socialnämnden. Socialnämnden ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget.

text: Genom denna bestämmelse har lagstiftaren skapat en tydlig ansvarsfördelning. Det är domstolen som fattar beslut om umgänge med umgängesstöd och som beaktar barnets bästa (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB) och socialnämnden ska därefter verkställa beslutet och utse umgängesstöd. Socialnämnden är alltså skyldig att efter rättens beslut om umgänge med umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd från nämndens sida (se

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: och JO 2020/21 s. 521). Besluten om att upphöra med att utse umgängesstöd De två beslut som en enhetschef inom socialtjänsten i Höganäs kommun fattade den 22 december 2020 och den 5 mars 2021, och som återges ovan, innebar att Socialnämnden i Höganäs kommun upphörde med att utse umgängesstöd. Besluten står i direkt strid med

text: 6 kap. 15 c §

text: FB och innebar att nämnden under den tid som besluten gällde underlät att fullgöra den uppgift som lagstiftaren ålagt den att utföra.

text: Nämnden har som stöd för besluten hänvisat till myndighetens skyldighet att följa de råd och rekommendationer som bl.a. Folkhälsomyndigheten lämnat för att minska smittspridningen av covid-19. Att nämnden behövt anpassa sin verksamhet efter nämnda råd och rekommendationer, innebär dock inte på något sätt att det också har stått nämnden fritt att åsidosätta de skyldigheter som den har enligt lagar eller andra föreskrifter. I det aktuella fallet har tingsrätten, efter att den tagit del av nämndens beslut den 22 december 2020, underrättat nämnden om att det interimistiska beslutet från den 21 december 2020 skulle fortsätta att gälla. Att nämnden ändå valt att inte verkställa beslutet om umgängesstöd kan inte ses som annat än domstolstrots. Det är mycket allvarligt, i synnerhet som nämnden i sitt remissvar medgett att det hade varit möjligt att verkställa beslutet även med beaktande av behovet av anpassningar.

text: Något rättsligt stöd för besluten finns inte och nämndens agerande strider mot legalitetsprincipen såsom den kommer till uttryck i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: RF och

text: 5 § första stycket

text: FL. Besluten fick bl.a. till följd att det inte kom till stånd något umgänge med umgängesstöd mellan CC och hans barn. Det är naturligtvis helt oacceptabelt och nämnden förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Vad DD i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Dalarna för handläggningen av ett verkställighetsärende

sammanfattning: En kvinna hade fått avslag på sin asylansökan och skulle utvisas ur Sverige. Polismyndigheten var ansvarig för att verkställa utvisningsbeslutet. Kvinnan, som var sjuklig och varken kunde språket eller hade kunskap om rättssystemet, hade anlitat ett ombud för att hjälpa henne i kontakterna med polisen. Kvinnan och hennes ombud begärde att all kontakt skulle gå via ombudet och att ombudet löpande skulle bli informerad om vilka åtgärder polisen vidtog. När polisen vid två tillfällen behövde inhämta kvinnans samtycke till vissa åtgärder kontaktade man dock kvinnan utan att informera ombudet om detta. Ombudet begärde även att få del av handlingar i ärendet ett flertal gånger. I beslutet konstaterar JO att det mesta talar för att rätten att företrädas av ombud enligt 9 § förvaltningslagen inte omfattar verkställighetsärenden där Polismyndighetens handläggning är begränsad till faktiska åtgärder för att verkställa ett redan lagakraftvunnet utvisnings- eller avvisningsbeslut, t.ex. att ordna resehandlingar och boka resor. Syftet bakom bestämmelserna i förvaltningslagen, bl.a. att uppnå en god förvaltning och ett rättssäkert förfarande, motiverar dock ofta att de ändå tillämpas. Enligt JO bör utgångspunkten vara att polisens kontakter med den enskilde i ett verkställighetsärende sker genom ombudet och att ombudet informeras om de åtgärder som vidtas. JO uttalar vidare att bestämmelsen om partsinsyn i 16 § förvaltningslagen inte kan anses tillämplig om Polismyndighetens handläggning i verkställighetsärendet begränsar sig till faktiska åtgärder. Detta hindrar naturligtvis inte att det kan finnas goda skäl för att ändå låta en enskild få del av handlingar och uppgifter i ärendet. Vid en framställning om att få del av handlingar i ärendet måste myndigheten också beakta de rättigheter en person har enligt reglerna om utlämnande av allmänna handlingar. Polismyndigheten kritiseras i beslutet bl.a. för att man inte informerade ombudet innan man kontaktade kvinnan och för att ombudets framställningar om att få ta del av handlingar i vissa avseenden hanterades på ett bristfälligt sätt.

text: Bakgrund

text: Den 29 mars 2012 avslog Migrationsverket AA:s ansökan om uppehållstillstånd och beslutade att hon skulle utvisas till Kosovo. Utvisningsbeslutet vann laga kraft den 19 augusti 2013. Med anledning av att Migrationsverket bedömde att tvång var nödvändigt för att genomföra utvisningen överlämnade myndigheten

text: ärendet till dåvarande Polismyndigheten i Dalarna i november 2013. Polismyndigheten ansvarade därefter för att verkställa utvisningsbeslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 december 2014 förde BB, som ombud för AA, fram klagomål mot polismyndigheten. Enligt BB hade polisen tagit kontakt med AA utan att informera honom om det och inte lämnat ut handlingar som han begärt att få del av. Han var även kritisk till att polisen inte hade tagit hänsyn till AA:s hälsotillstånd under handläggningen av verkställighetsärendet. När det gäller de omständigheter som JO beslöt att granska närmare uppgav han huvudsakligen följande. Kommunikation med anlitat ombud Den 3 december 2013 anmälde han sig som ombud för AA i verkställighetsärendet med stöd av en fullmakt. Han framhöll samtidigt att han löpande ville bli informerad om vilka åtgärder som polisen vidtog. Anledningen var att han ville säkerställa ett tryggt återvändande för sin klient, som var sjuklig. Den 23 juni 2014 framhöll han återigen att AA önskade att all kontakt med henne skulle gå via honom. Trots det tog polisen kontakt med AA vid flera tillfällen utan att han informerades.

text: Den 19 juni 2014 gjorde polisen ett oanmält besök hos AA för att få hennes skriftliga medgivande till att polisen tog del av journalhandlingar hos sjukvården, utan att han informerades om åtgärden. Även den 11 augusti 2014 gjorde polisen ett oanmält besök hos AA utan att informera honom. Denna gång ville polisen få AA:s samtycke till att hennes vårdjournaler kommunicerades med myndigheterna i Kosovo. Den 29 oktober 2014 togs AA i förvar. Polisen underrättade honom inte om förvarsbeslutet förrän dagen därpå, trots att utvisningsbeslutet skulle verkställas den 1 november 2014.

text: Partsinsyn och rätten att ta del av handlingar Den 18 augusti 2014 begärde han att få ta del av samtliga handlingar i ärendet. Samtidigt begärde han att få ta del av det material som polisen avsåg att kommunicera med myndigheterna i Kosovo.

text: Den 19 augusti 2014 begärde polisen att han skulle ge in en fullmakt trots att han lämnat in en sådan redan den 3 december 2013 och handlingar i ärendet hade kommunicerats med honom under juni 2014. Efter att en ny fullmakt lämnats in fick han ett beslut den 21 augusti 2014 där det angavs att han skulle få del av de allmänna handlingar i ärendet som inte bedömdes kunna vara till skada för handläggningen av verkställighetsärendet. Några handlingar bifogades dock inte beslutet. Han klagade på beslutet, och den 16 september 2014 fattade rättsenheten vid dåvarande Polismyndigheten i Dalarna beslut om att lämna ut samtliga handlingar i ärendet till honom. I beslutet angavs att AA var part i ärendet och därför hade rätt till partsinsyn enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: , vilken också tillkom honom i egenskap av ombud.

text: Vilka handlingar som kommunicerades med myndigheterna i Kosovo fick han aldrig kännedom om. Han hade därför inte möjlighet att komplettera den information som lämnades till dem eller informera AA om vad myndigheterna i Kosovo kände till om hennes hälsotillstånd.

text: Den 30 oktober 2014 bad han om att omedelbart få del av den accept om återtagande som myndigheterna i Kosovo hade lämnat till polisen. Han påtalade vikten av att snarast få del av handlingen då utvisningen skulle äga rum två dagar senare. Det dröjde dock till dagen därpå innan han fick del av handlingen.

text: Den 3 november 2014 begärde han på nytt ut alla handlingar i ärendet. I ett beslut den 10 november 2014 angavs att polisen hade bifallit hans ansökan efter att ha gjort en sekretessprövning. Vid en närmare genomgång av materialet kunde han dock konstatera att ett antal uppgifter hade maskats. Han misstänkte också att det fanns någon handling som inte hade lämnats ut.

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet hämtades in och granskades. Polismyndigheten (tf. chefen för rättsavdelningen CC) yttrade sig därefter över anmälan.

text: När det gällde uppgifterna om att polisen vänt sig direkt till AA i stället för att låta kontakten gå via BB och att myndigheten inte heller underrättat honom om åtgärderna anförde Polismyndigheten följande. [BB:s] uppgifter om att gränspolisgruppen har tagit kontakt med [AA] […] utan att han som ombud informerats om saken är korrekta. Dessa kontakter ansågs vara nödvändiga på grund av att det handlat om att lämna uppgifter och skriftliga medgivanden för olika åtgärder för genomförande av verkställighet av det lagakraftvunna beslutet om utvisning […] Polismyndigheten anser att det hade varit lämpligt att polisen hade vänt sig till ombudet och informerat denne om att de avsåg att ta kontakt med dennes klient. Myndigheten beklagar att ombudet inte underrättades om att gränspolis[en] planerat att ta/hade tagit kontakt direkt med den berörda personen i ovan nämnda situationer. Sådan underrättelse borde gränspolis[en] ha lämnat till ombudet för att ge information om vad som skulle göras. När det gällde BB:s uppgifter om att polisen inte tillgodosett AA:s rätt till partsinsyn eller behandlat framställningarna om att få del av handlingar i ärendet på ett korrekt sätt anförde myndigheten bl.a. följande.

text: Polismyndighetens uppdrag har varit att verkställa Migrationsverkets beslut om utvisning, dvs. ett beslut av en annan myndighet. Eftersom Polismyndighetens hantering inte handlar om egentlig ärendehandläggning, utan framför allt om att transportera en person ut ur landet, är

text: förvaltningslagens

text: regler om partsinsyn inte direkt tillämpliga. Det finns dock ett antal frågor som måste lösas innan ett utvisningsbeslut kan verkställas. När verkställigheten dessutom rör en person som befinner sig i en utsatt position, som är sjuk och varken kan

text: språket eller har kunskap om rättssystemet, anser Polismyndigheten att

text: förvaltningslagens

text: regler bör tillämpas ur rättssäkerhetssynpunkt.

text: AA har i praktiken också behandlats som part. Polisen har lämnat löpande information till ombudet. Den information som lämnats ut är den information som ansetts vara relevant och behövlig utan att för den skull äventyra verkställighetsarbetet eller planeringen kring detta. Viss information, som t.ex. datum för verkställighet, har inte kommunicerats med AA eller hennes ombud eftersom det bedömts kunna skada verkställighetsarbetet. Polisen anser sig ha fullföljt skyldigheten om partsinsyn.

text: De handlingar som BB begärt att få ut i egenskap av ombud för AA har lämnats ut, om de inte har ansetts skada genomförandet av verkställigheten. Handlingar om resebeställning och utresedag har inte kommunicerats på grund av risken för att AA skulle avvika inför utresan. AA har under ärendets handläggning flyttat från sin adress utan att meddela Migrationsverket eller polisen den nya adressen och var därför efterlyst som avviken under en tid. Genom spaning lyckades polisen lokalisera den nya bostadsadressen. Gränspolisens chef har i samband med utlämnande av handlingar till ombudet den 10 november 2014 maskat vissa känsliga uppgifter. Hon har dock inte meddelat något beslut om åtgärden eller informerat BB om anledningen till maskningen.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning när det gäller hanteringen av BB:s framställningar om utlämnande av handlingar.

text: Polismyndigheten konstaterar att handläggningen av det begärda utlämnandet av handlingar ur den aktuella akten till ombudet visar på brister. Eftersom inte alla handlingar lämnades ut och […] vissa handlingar maskats, borde gränspolis[ens] företrädare [ha] meddelat ett skriftligt beslut innehållande skälen för att inte lämna ut vissa dokument och skälen till att vissa uppgifter maskats. Tillsammans med beslutet skulle också en hänvisning lämnats om att det gick att begära att myndigheten skulle fatta ett överklagbart beslut. I anmälan sägs att det skulle ha saknats handlingar i det material som lämnades ut till ombudet. [Gränspolischefen] har beskrivit att det avser en sida utan innehåll. Myndigheten finner inte någon anledning att ifrågasätta förklaringen […] om att detta avsåg en numrerad sida utan text. För att undvika missförstånd borde dock även denna sida ha lämnats ut till ombudet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Utlänningslagen

text: Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet (se

text: 12 kap. 4 § utlänningslagen

text: Av 12 kap. 14 § fjärde stycket framgår att Migrationsverket får lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende för verkställighet till Polismyndigheten, om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan

text: Polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet.

text: För att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning får Polismyndigheten under vissa förutsättningar ta en utlänning i förvar (se

text: 10 kap.

text: och

text: 13 §§

text: utlänningslagen

text: Förvaltningslagen

text: Enligt

text: 9 § förvaltningslagen

text: får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Uttrycket ”den som för talan” är något vidare än begreppet part och omfattar även den som har ett faktiskt intresse av ärendets utgång (se Hellners & Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje upplagan s. 118). Den som har ett ombud ska medverka personligen, om myndigheten begär det.

text: Ett ombud är den som har en annan persons fullmakt att agera i dennes ställe och därmed är behörig att vidta åtgärder som är bindande för huvudmannen. Ett biträde är någon som hjälper sin huvudman utan att ha rätt att uppträda i hans eller hennes ställe. Rätten enligt

text: förvaltningslagen

text: att anlita ombud eller biträde är begränsad till myndigheternas handläggning av ärenden. Den del av det allmännas verksamhet som består av faktiskt handlande, exempelvis sjukhusvård och undervisning, omfattas däremot inte. Rätten att företrädas av ett ombud i ett ärende är inte heller obegränsad. När myndigheten kräver det ska den enskilde medverka personligen. Det kan t.ex. handla om att den enskilde behöver lämna sitt medgivande eller underteckna en handling. I dessa fall har ombudet möjlighet att medverka på samma sätt som ett biträde. (Se a. a. s. 118 f.)

text: Enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller dock med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL).

text: Bestämmelsen i

text: 16 § förvaltningslagen

text: om partsinsyn gäller endast ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Begreppet myndighetsutövning är inte definierat i lagtexten. Utmärkande för all myndighetsutövning är dock att det rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter. Myndighetsutövning kan bestå dels av formella beslut som antingen kan vara gynnande eller förpliktigande för den enskilde, dels i faktiska åtgärder för att verkställa sådana beslut. Det faktiska handlandet utgör dock inte ärendehandläggning. Anledningen till att man inte har gjort samtliga bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: tillämpliga på all verksamhet hos myndigheterna är att det i vissa fall skulle kunna hindra dem från att utföra sitt arbete på ett ändamålsenligt sätt. Dessutom är behovet av regler som särskilt värnar den enskildes rättssäkerhet störst i just myndighetsutövningsärenden. (Se a. a. s. 25 f. och 38 f. med där gjorda hänvisningar.)

text: Rätten till partsinsyn innebär som regel att bestämmelser om sekretess för uppgifter i ärendet får vika för partens rätt till insyn. Endast om det av hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagda uppgifter inte röjs kan en part nekas rätt att få del av dem. I sådana fall ska myndigheten som regel upplysa parten om vad materialet innehåller. Även material som inte kategoriseras som allmänna handlingar omfattas av rätten till partsinsyn.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: m.m. Oavsett om en enskild är part i ett ärende eller inte kan en begäran om att få del av handlingar hos en myndighet grundas på

text: tryckfrihetsförordningens

text: (TF) regler. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (

text: 2 kap.

text: 3 §§

text: TF).

text: En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (Se 2 kap. 12 och 13 §§ TF.) Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske.

text: JO har i ett flertal beslut påpekat att oavsett vilket regelsystem som tillämpas, bestämmelserna om partsinsyn eller reglerna i TF, ska en framställning om att få del av handlingarna i ärendet behandlas skyndsamt (se t.ex. JO 1999/2000 s. 332, dnr

text: En framställning om att få ta del av en allmän handling ska göras hos den myndighet som förvarar den (

text: 2 kap. 14 § första stycket

text: TF). Om en anställd vid en myndighet har ansvar för vården av en handling är det i första hand denne som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Om den anställde vägrar att lämna ut handlingen, eller en del av den, ska den som begär att få ta del av handlingen informeras om möjligheten att begära att myndigheten prövar frågan och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. (Se

text: 6 kap. 3 §

text: OSL.)

text: Myndighetens avslagsbeslut i fråga om att få del av allmänna handlingar får överklagas till kammarrätt (2 kap. 15 första stycket TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL). Detta gäller oavsett om den enskilde grundar sin framställning på bestämmelserna i TF eller på reglerna om partsinsyn.

text: Bedömning

text: Kommunikation med ombud Som framgått ovan är det endast vid handläggningen av ett ärende som det finns en rätt enligt

text: förvaltningslagen

text: att anlita ett ombud. Rätten att företrädas av ett ombud gäller inte vid en myndighets faktiska handlande.

text: Om Polismyndigheten fattar ett beslut om att ta en person i förvar under handläggningen av ett verkställighetsärende är det självklart fråga om handläggning av ett ärende där den förvarstagne har rätt att företrädas av ett ombud. Det finns dock anledning att se annorlunda på åtgärder som Polismyndigheten vidtar inom ramen för ett verkställighetsärende utan att några formliga beslut fattas. Enligt min mening talar det mesta för att rätten att företrädas av ombud inte omfattar Polismyndighetens faktiska åtgärder för att verkställa ett redan lagakraftvunnet utvisnings- eller avvisningsbeslut, t.ex. att ordna resehandlingar och boka resor.

text: Det förhållandet att en bestämmelse i

text: förvaltningslagen

text: inte är direkt tillämplig på en situation hindrar dock inte att det ändå kan finnas skäl att tillämpa bestämmelsen. Syftet bakom bestämmelserna, bl.a. att uppnå en god förvaltning och ett rättssäkert förfarande, motiverar tvärtom ofta att de tillämpas även i sådana situationer.

text: Har den enskilde anlitat ett ombud i ett verkställighetsärende bör utgångspunkten enligt min mening vara att Polismyndighetens kontakter med den enskilde sker genom ombudet och att ombudet informeras om de åtgärder som vidtas.

text: I det aktuella fallet hade BB fullmakt att företräda AA i verkställighetsärendet, och något skäl för att inte underrätta honom om de kontakter med hans klient som planerades har inte kommit fram. Som Polismyndigheten angett borde han därför ha informerats om dessa. BB hade därmed kunnat närvara vid de besök som genomfördes.

text: Av utredningen framgår vidare att polisen tog AA i förvar den 29 oktober 2014 och att beslutet verkställdes kl. 13.00 samma dag, men att man inte underrättade BB om beslutet förrän dagen därpå. BB borde som ombud för AA i förvarsärendet ha underrättats om beslutet i omedelbar anslutning till att det verkställts. Partsinsyn och handlingsutlämnande Bestämmelsen om partsinsyn är som tidigare nämnts reserverad för ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Med detta avses i huvudsak ärenden där myndighetens handläggning mynnar ut i gynnande eller förpliktigande beslut för den enskilde. Faktiskt handlande omfattas inte.

text: Om Polismyndigheten fattar ett beslut om att ta en person i förvar för att verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut blir bestämmelsen om

text: partsinsyn tillämplig i förvarsärendet. Bestämmelsen kan däremot inte anses tillämplig om Polismyndighetens handläggning i verkställighetsärendet begränsar sig till faktiska åtgärder i enlighet med det jag nyss angett i fråga om ombud. Detta hindrar naturligtvis inte att det kan finnas goda skäl för att ändå låta en enskild få ta del av handlingar och uppgifter i verkställighetsärendet. Enligt Polismyndigheten bör relevant och behövlig information som inte äventyrar verkställighetsarbetet eller planeringen kring detta kunna lämnas ut till den enskilde. Jag instämmer i den bedömningen. Vid en framställning om att få del av handlingar i ärendet måste myndigheten också beakta de rättigheter en person har enligt reglerna om utlämnande av allmänna handlingar

text: När det gäller BB:s framställningar om att få del av handlingar i ärendet gör jag följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att BB begärde att få del av samtliga handlingar i ärendet den 18 augusti 2014 och att han samtidigt ombads ge in en fullmakt, trots att en sådan funnits hos polisen sedan december 2013. Vidare framgår att polisen delvis biföll hans begäran den 21 augusti 2014 men ändå inte lämnade ut några handlingar. Jag kan således konstatera att hanteringen i flera avseenden varit bristfällig.

text: Av utredningen framgår vidare att BB den 30 oktober 2014 begärde att omedelbart få del av den accept som myndigheterna i Kosovo skickat till polisen, men att han fick del av den först efter ett dygn. Polismyndigheten har inte bemött BB:s uppgifter, och jag utgår därför från att det förhåller sig på det sätt som han har angett. Med hänsyn till att utvisningsbeslutet skulle verkställas den 1 november 2014 borde polisen ha handlagt BB:s begäran med större skyndsamhet.

text: Av utredningen framgår slutligen att BB den 3 november 2014 på nytt begärde att få del av alla handlingar i ärendet, att polisen i ett beslut den 10 november 2014 uppgav att hans begäran bifölls men att vissa uppgifter trots detta hade maskats och att någon handling inte hade lämnats ut. Med hänsyn till att BB:s begäran inte bifölls fullt ut borde polisen ha upplyst honom om detta och om möjligheten att begära ett överklagbart beslut från myndigheten.

text: När det slutligen gäller BB:s begäran om att få ta del av de handlingar som polisen avsåg att kommunicera med myndigheterna i Kosovo noterar jag att Polismyndigheten inte uttryckligen bemött detta påstående. Polismyndigheten har emellertid uppgett att man löpande lämnat ut den information i ärendet som kunnat lämnas ut. Om polisen ansåg att handlingarna inte kunde lämnas ut eller om man förbisåg BB:s begäran är således oklart. Jag finner dock inte anledning att utreda saken ytterligare men konstaterar att polisen borde ha lämnat BB någon form av besked med anledning av hans begäran.

text: Avslutning Sammanfattningsvis visar utredningen att polisen brustit i information till BB och hanterat hans framställningar om att få ta del av handlingar på ett bristfälligt sätt. För detta ska dåvarande Polismyndigheten i Dalarnas län kritiseras. Vad som kommit fram i övrigt medför inte något uttalande från min sida.