nyckelord: Kommunicering Part

title: Omsorgs- och socialnämnden i Lidingö kommun får kritik för att inte ha kommunicerat ett yttrande enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare med den unge och vårdnadshavarna

sammanfattning: Omsorgs- och socialnämnden i Lidingö kommun hanterade ett ärende om yttrande enligt 11 § lag (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL. Nämnden vidtog flera utredningsåtgärder och i yttrandet fanns uppgifter från andra aktörer. När yttrandet var färdigställt skickade nämnden det till polis och åklagare utan att den unge och vårdnadshavarna hade fått möjlighet att yttra sig över det. I beslutet konstaterar JO att den unge som är part i ett ärende om yttrande enligt LUL har rätt att yttra sig över det. Nämnden gjorde alltså fel när den skickade in yttrandet utan att först kommunicera det med den unge. JO bedömer vidare att yttrandet även skulle ha kommunicerats med vårdnadshavarna. Nämnden kritiseras för den bristfälliga handläggningen i dessa avseenden.

text: ÿ ÿ 123ÿ   ÿ456

text: | ÿ

text: 8ÿ  8 ÿ ÿ

text: sqrqrkynwnmllkl{ynmÿyprlv

text: \H:DLOHOÿBÿK;<OAHOVÿ]1ÿ&'ÿ&5(6ÿ5ÿ^565)ÿÿ'6ÿÿ 6ÿÿ_6ÿ(5ÿÿ`ÿ(ÿab - #cÿ6ÿ5(6ÿ(ÿÿÿ ()d6$ÿ^e^7ÿf6ÿd56ÿ/(ÿ65,6ÿ&'ÿ5ÿ_6ÿ/ÿ 445/ÿ/,ÿ6ÿ)7ÿfÿ_6ÿdÿ/65((ÿ5&6ÿ6ÿ6ÿ5((ÿ 4(5ÿ&'ÿ,(ÿÿÿ6ÿÿ&'ÿd,66'dÿ'6ÿ/,ÿ)5(5'ÿÿ_ÿ 5ÿ)dÿ67ÿÿgÿ(ÿÿh]ÿÿ6ÿÿÿÿ4ÿ5ÿÿ6ÿÿ_6ÿ(5ÿ^e^ÿ

text: 'ÿÿÿ_ÿ5ÿ)dÿ67ÿf6ÿ56ÿ((,ÿ/(ÿÿ6ÿ5&6ÿ5ÿ_6ÿ ÿÿ/)ÿ5&ÿ6ÿ6ÿ6ÿ7ÿh]ÿ6)ÿd56ÿÿ_6ÿdÿ ((ÿ'ÿ5&ÿ6ÿd,66'd7ÿf6ÿ55ÿ/)ÿ6ÿ 5/((5ÿ'6(5ÿ5ÿ6ÿd67ÿ iE9FDCEÿjÿklÿmlnopmlÿqrppÿstÿupmvmwkÿxxÿyz{ÿ||ÿ}~ÿ{ÿyzrmpqolqklÿrÿrwrlvÿ

text: uynnlÿ{mwkÿ{mlwpmvqÿkqqÿoklwkÿynÿ qqmlwkÿklprvqÿpmvklÿ88ÿnkwÿ ourpwmÿkqonnkpkÿynÿlvmÿpmvkqowmkÿÿkqqÿuÿ qqmlwkÿkÿ wkÿmnÿpmÿpmlwkÿqqmlwkqÿm~vÿwkmÿw~ÿ8~rvkÿylÿmuklÿwkÿkppkÿ ylklÿrzuÿqmÿwkpÿmÿ qqmlwkqÿyz{ÿwkÿrzuÿrlqkÿl~vylÿnprv{kqÿmqqÿuynnmÿrlÿ nkwÿ l}luqkÿrllmlÿ qqmlwkqÿurzumwkÿqrppÿ}yprklÿyzrmpqolqklÿ rlynkmwkÿwknÿynÿmqqÿwkÿrlqkÿ{mwkÿoqqÿmqqÿqmÿwkpÿmÿ qqmlwkqÿkppkÿmqqÿ uynnmÿrlÿnkwÿ l}luqkÿ}~ÿwkqÿÿ

text: O<HGEBE=ÿstÿkvowkÿmqqÿtnyvÿyz{ÿyzrmplonlwklÿrÿrwrlvÿuynnlÿuppkÿ qqmÿrvÿ

text: kÿmlnopmlÿrÿ~vmlÿynÿuynnlrzkrlvÿÿ

text: jÿrqqÿ qqmlwkÿkwyvywkÿlonlwklÿÿrlÿ{mlwpovvlrlvÿonlwklÿ}}vmÿpmÿ pmlwkÿqkynÿklÿqynq~klwkÿ}kylÿynlonlwkÿrÿ qqmlwkqÿvywkÿ lonlwklÿkqqÿmqkvÿ~lÿu pwrv{kqklÿmqqÿuynnlrzkmÿ qqmlwkqÿnkwÿwklÿlvkÿ

text: 56ÿ6ÿÿÿÿÿÿ26ÿÿ !"#$ÿ%!ÿ" ÿ4&'(ÿÿÿÿÿÿÿ)6ÿ*ÿ+6,6ÿ-ÿ.ÿ +(/ÿ%01#0 ÿ2ÿ%%ÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿ+(/ÿ%"%1 %%ÿ %%ÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿ314ÿ5556657ÿÿÿÿÿÿÿÿÿÿ ÿ

text: ÿ 123ÿ ÿÿÿÿ 567898 ÿÿ222ÿÿÿ2ÿÿ2ÿ2ÿ2ÿÿ3ÿÿ3ÿ22 !""ÿÿ#$#9

text: 32ÿ3ÿ%ÿ2ÿ&3ÿÿ 2"'222ÿ

text: ÿ% ÿ((ÿ%))23ÿ2')22ÿ32ÿ

text: *+,-./0/1ÿ34567589:7;4<=ÿ?@=ÿAB7ÿ5=C78;7B75ÿ

text: ÿ% ÿ((ÿ 3ÿ"ÿE!ÿ"3ÿ"3ÿÿ%"F'22ÿ 2"'22ÿGÿ 3ÿ "ÿÿ"ÿ)ÿ%)ÿ3!2ÿ%)ÿ%))232ÿÿ#$#932ÿ

text: H'3ÿ2ÿ2)'"ÿ '2"2ÿ'ÿ3)ÿ'""ÿ886ÿ!3ÿ%"F'2"ÿ 886IJKÿ%#ÿL'22232ÿ22ÿ3ÿ'33ÿ2ÿ"2ÿ#22ÿ &'))"3ÿ22ÿ'2ÿÿ2ÿ2ÿ'""2ÿ%"F'2"2ÿ88I88Kÿ%)ÿ 3'ÿÿ3ÿ2ÿ6ÿF"ÿ8ÿMN448OB5ÿ=<5O<=B75ÿAPAPÿH'3ÿ2!%2ÿ'3ÿ)'2ÿ3ÿÿ ÿ&!ÿ&3%ÿ222ÿ 2ÿ""3ÿ %2ÿ""ÿ3%2ÿ!3ÿ

text: ÿ!"32Kÿ222ÿ&"ÿÿÿ!"3!2Kÿ2 ')ÿ32ÿ3!2ÿ %"2')22ÿQ)ÿ323222ÿ'""3ÿ&3%ÿE!ÿ"ÿ'2"ÿ2ÿ"FKÿ Kÿ%)ÿ)F"Kÿ2322"32ÿ&'3ÿÿ!2ÿ32ÿ2ÿÿ )&2ÿ)ÿ"22ÿÿ&3%)2ÿ66ÿRÿ3ÿ% ÿ23ÿÿ #$#ÿÿ%"2')22ÿ32ÿÿ&"ÿ22 !""ÿ2ÿ3%3"ÿ3ÿ"ÿ!'33ÿ

text: %)ÿ2')22ÿ3ÿ 3ÿÿÿ3!ÿ%)ÿ2ÿ2ÿ)ÿ2ÿ&)22ÿÿ %)ÿ2ÿ2ÿ 3ÿÿ'3"ÿ& %ÿÿ!'33ÿ%)ÿ3ÿ""ÿÿ)%3ÿÿ 2ÿ""3ÿ %2ÿ"ÿ%22)ÿSÿÿ""ÿÿ32ÿ'2ÿ22 !""ÿ2ÿ 3%3"ÿ3ÿ2ÿ2ÿE3%2"ÿ"2ÿ% ÿ"2%)'2 3ÿÿ 3ÿÿ66ÿRÿ3Fÿÿ#$#ÿ% ÿ'2ÿ%"3"2ÿ"")'22ÿ3!ÿ%)ÿ 2"'22ÿÿ'322ÿ%)ÿ'""3ÿ2ÿ"33'3KÿL#T9Tÿ86UIJ8ÿ

text: S222ÿ2ÿ)2 ÿ3ÿÿ&"ÿÿÿ'32ÿÿ2Kÿ%)ÿÿ2ÿ'3ÿ EE2&3ÿ%& "Kÿ233'ÿ2ÿ%)ÿ'3ÿE3ÿ%)ÿ""ÿ)3"ÿÿ&"ÿ 3ÿ&"ÿ% ÿÿE32ÿ""'""ÿÿ2%)ÿ2ÿ&')ÿÿ3ÿÿ3ÿ )3"ÿÿRÿ3"22"2ÿ86VIU88KÿT#ÿÿ

text: ('))"2ÿ'3ÿ""')E"ÿ2'3ÿ%"2')22ÿ33ÿÿ""ÿ2ÿ222ÿ )2 ÿÿÿ)!"ÿ""3ÿ'32ÿ%)ÿ33ÿ)2 22ÿ)%ÿ2"ÿ %ÿ 2ÿ)2 2ÿ66ÿEÿ7ÿRÿ3ÿ% ÿ3Fÿÿ%#ÿÿ

text: Sÿÿ""ÿ!3ÿ2ÿ)2 ÿ!ÿ3!2ÿ%))2%2ÿ1ÿ'""3ÿWÿ%)ÿÿ 2ÿ&3ÿÿÿ223ÿ""ÿ&"ÿ'3ÿ!33ÿÿ2%)3ÿ&"ÿ""3ÿ %)ÿÿ'2"ÿ"")'2ÿ""3ÿ2"ÿ23ÿ3'3ÿÿ&"ÿ)"ÿ %)"&3ÿ1ÿ2ÿ'2ÿEE!ÿ%23ÿ!ÿ233'"" 2ÿ &3'2ÿE!ÿ32ÿÿ3ÿ1ÿ3'ÿ!ÿÿÿÿ '22ÿ""ÿ"")'2ÿ""3ÿ 2"ÿ23ÿ'3ÿÿ223"ÿÿÿ2ÿ3&"ÿEEÿÿ)3"ÿ 2ÿ3FÿSÿ!2ÿ""ÿÿ)2 2ÿE!ÿ22ÿ'ÿ"')2ÿE32ÿEE"22ÿ

text: ÿ 123ÿ ÿÿÿÿ 567898 ÿÿÿÿ3ÿ223ÿÿ2ÿ3 22!ÿÿ"#ÿ$#3ÿÿ%32ÿ ÿ

text: 22ÿÿÿ3ÿ2ÿ3ÿÿÿ 2ÿ ÿ2ÿ3!ÿ ÿ$#3ÿÿ23ÿ ÿ 32ÿ ÿ &'ÿÿ(ÿ3)ÿ& ÿ*+ÿÿ68ÿ %'ÿÿ(ÿ $$2!9ÿÿ 3!2ÿ,88-.88/'ÿ

text: 0122345678549ÿ;<ÿ=>=?@AA8;4B7Aÿ Dÿ22!32ÿÿ32ÿ$3!3ÿ"''ÿ$#)2'ÿE22ÿ!ÿÿ2ÿ"!32ÿ ÿ+F+9&32ÿÿÿÿ3ÿ8'ÿ13$3ÿ!ÿ222ÿ$3ÿ 322!!33'ÿ1ÿ!2$#3ÿ"''ÿÿÿ2ÿ2!ÿÿ 3232'ÿE22ÿÿ2ÿ2ÿ%%!$3ÿ$32ÿ2ÿ2!ÿ 'ÿ 12ÿ6Gÿ%3ÿ8ÿ ÿ222ÿ2ÿ+F+9&32ÿÿH&2!2ÿ ÿI !3&2!2'ÿ12ÿ-ÿ%3ÿ8ÿ 2 ÿDDÿ222ÿ%3ÿ9%'ÿJ2ÿ$ ÿÿÿ+F+9

text: &32ÿÿ ÿ2ÿÿ$3!ÿÿ2ÿÿ ÿÿ$ÿÿÿÿ &32ÿ$#3'ÿK2ÿ 333ÿ2$33ÿDDÿÿÿ)22ÿÿ !)3ÿ"#22!2ÿÿ&32ÿ2ÿ ÿ 23ÿÿ2ÿ2!ÿ $3ÿÿ22#ÿ2$32ÿÿ2ÿ222ÿ%32'ÿDDÿ$ ÿ2ÿ" ÿÿ ÿ)22ÿ2ÿ"#3ÿÿ+F+9&322ÿ$#3ÿ$#333ÿ222ÿ&32ÿ ÿ2ÿ2ÿÿ2ÿÿLLÿ2ÿ ÿ$ÿÿÿÿ'ÿ

text: +F+9&32ÿ ÿÿDDÿÿLLÿÿ"#3)2ÿÿ)ÿ8'ÿM3ÿ3$3ÿ $3$#3ÿÿ&2%2 3ÿ%ÿ&32Nÿ"''ÿ23ÿÿ#ÿÿ)22'ÿ 1ÿ2$33ÿÿÿÿ$#333ÿ2ÿ ÿ&3ÿ!ÿ#3ÿ+F+9&322'ÿK$3ÿ 3ÿ 2 3ÿ ÿ ÿDDÿÿLLÿ2ÿ&2%2 3ÿ%ÿ+F+9&32ÿÿ 222ÿ3"$33ÿ&2%2 32ÿÿ ÿ&2!3'ÿ

text: ÿ3ÿ3ÿ3ÿ2ÿ22ÿ &!ÿÿ%ÿ"!32ÿ!ÿ&32ÿ 2!ÿ66ÿ(ÿ+F+'ÿO32ÿ!#3ÿ23!ÿ$#3ÿ2ÿ&2!#22!ÿÿ !32ÿ#3ÿÿ2ÿ2 ÿÿ$3!2'ÿ1ÿ22"3ÿÿ23ÿ%%!$3ÿ3ÿ $#3ÿ32ÿ!2ÿ2!2ÿ222ÿ2ÿ2ÿ2!ÿÿ ÿ222ÿÿ 3!ÿ 23ÿÿ222ÿ+F+9&32ÿ ÿ2'ÿÿ

text: M2 2 &!2ÿ!3ÿÿ$#32ÿÿ%3'ÿPÿ!3ÿQR9"ÿ 3ÿÿ 23ÿÿ2ÿ2ÿ2!ÿ3ÿ3ÿÿ2ÿÿ%3ÿÿ32ÿ ÿ+F+9&32ÿÿ222'ÿQRÿ3ÿ ÿ$3ÿÿÿ$3ÿ2ÿ !!ÿÿ 2ÿ23ÿÿ 2 2ÿ"#3ÿ ÿ2ÿÿ3232'ÿÿ QRÿ88S85ÿ'ÿGNÿ23ÿ6G66988NÿÿQR.ÿ"ÿ2ÿ-ÿ)ÿ86Nÿ23ÿ69 86'ÿÿDÿ322!2ÿ$3!3ÿÿ2ÿ2!ÿ2ÿ!ÿ#)!ÿÿ"#ÿ%%!$32ÿ

text: ÿ+F+9&32ÿ222ÿÿ ÿÿ%ÿÿ !3'ÿPÿ&32ÿ$3! ÿ $3ÿ%%!$3ÿ$32ÿ23ÿ #33'ÿ1ÿ$22ÿ3$#3ÿ2!ÿ2ÿ22!ÿ2ÿ &!ÿ$#3ÿ222ÿÿ 23ÿ3ÿÿ2ÿ2!'ÿPÿÿ &32ÿÿQRÿ3ÿ222ÿ"''ÿ2!ÿÿ+F+9&32ÿ2ÿ 23ÿÿ2ÿ2!ÿÿ2&2ÿÿ2ÿ2ÿ%32ÿÿ 22ÿÿ&32'ÿE22ÿ3ÿ3ÿ2ÿ!)3ÿ"#22!2ÿÿ

text: ÿ 123ÿ ÿÿÿÿ 567898 ÿÿ22ÿÿÿ23ÿÿ2ÿ2ÿ2ÿ23ÿ22ÿ3ÿ !3ÿ

text: 22"ÿ12ÿ3ÿ2ÿ3ÿ#3ÿ$2ÿÿ233$2ÿ3ÿ %3$2ÿ&ÿ32ÿÿ3"ÿ'$3ÿ2ÿÿ2$22ÿ32ÿÿ()ÿÿ 2ÿ%2ÿ2*322ÿÿ2ÿ2ÿ!3ÿ2ÿ%3ÿÿ2$222"ÿ (ÿ3ÿ2ÿ%!222"ÿÿ++ÿ*ÿ,,ÿ *ÿ!&2ÿÿ2 32ÿÿÿÿÿÿ 3ÿ23ÿ

text: 2$222ÿÿ$32"ÿ(ÿ2ÿ*ÿ23ÿÿÿ3ÿ !3ÿ 3ÿÿ ++ÿ*ÿ,,ÿ#$ÿÿ 3ÿÿÿ2ÿÿ ÿÿÿÿ-.-932ÿ ÿÿ*ÿÿ"ÿ1ÿ3$ÿ$3 3ÿÿ++ÿ*ÿ,,ÿ#$ÿ&&ÿ ÿÿ*ÿÿ$2ÿ2&23ÿ&ÿ32ÿ !3ÿÿÿÿ ÿ!3ÿ"ÿ(ÿ 233ÿÿ*#$22ÿ !3222ÿ%""ÿÿ 3 !3ÿÿ !3$33ÿ2ÿÿ $2ÿ2&23ÿ&ÿ-.-9322"ÿ/$22ÿ232ÿÿÿ22ÿ $3ÿ2ÿ!32ÿÿ3322ÿÿÿ0ÿ1-ÿ*ÿ$3ÿÿ2ÿ%3"ÿ

text: /$22ÿ !3#$23ÿ3ÿ !3ÿÿ2ÿ2ÿ2*3ÿ-.-932ÿÿ 2ÿ2ÿ*ÿ3232"ÿÿ

text: /$22ÿ3ÿ%""ÿ&&ÿÿÿ3%3ÿÿ2$3ÿ-.-9 322ÿ3ÿ2 33ÿÿ2ÿÿÿ322ÿ2*3ÿ222ÿÿ *ÿ2ÿÿ2ÿ2ÿÿ3ÿ%$3ÿ32"ÿ(ÿ !3$3ÿÿÿ $33ÿÿ2$22ÿÿ !3ÿÿ2ÿ22ÿ2ÿ23$ 3ÿ2"ÿÿ

text: 1ÿÿÿ!3ÿ3ÿÿ 3ÿ3ÿ2ÿ222ÿÿ22ÿ$3ÿ3ÿ 2ÿ2ÿ 32ÿ2ÿ"ÿ232ÿ"ÿÿÿ,ÿ3ÿ ÿÿ()ÿ'ÿ/32"ÿ12ÿ3ÿ $ÿÿ

text: *ÿ3ÿ22ÿ233 "ÿ3$22ÿ-ÿ32ÿ3ÿ !33ÿ$32ÿ*ÿ "ÿ%3* 2ÿ43ÿ

text: ÿÿ


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Söderorts åklagarkammare i Stockholm, för långsam handläggning av en förundersökning om misshandel m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i november 2008, klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Söderorts åklagarkammare i Stockholm, för handläggningstiden i en förundersökning om misshandel.

type: stycke

text: Utredningen

text: Handlingar i polismyndighetens ärenden K18484-07 och K8143-08 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 20 januari 2007 anmälde AA att han misshandlats av sin f.d. sambo (K18484- 07). Ärendet lottades in på åklagare som gav direktiv. I januari 2008 gjorde AA en ny anmälan om bl.a. misshandel (K8143-08). I direktiv från åklagaren den 6 februari 2008 hänvisades till tidigare direktiv i januari 2007. Åklagaren angav även följande ”Med hänsyn till att det gått ett år sedan första anmälan, att våldsangreppen upprepas och att de har gemensamma små barn så bör vi försöka få lite snurr på det här (även om jag har full förståelse för att det är väldigt mycket att göra)”. Därefter syntes inga utredningsåtgärder ha vidtagits i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar till vilket fogats ett yttrande från Söderorts polismästardistrikt.

text: I yttrandet från Söderorts polismästardistrikt, till vilket BB hänvisade vad gällde bakgrunden till ärendet, uppgavs bl.a. följande.

text: Utredning i ärendet

text: 20 januari 2007 gjorde AA anmälan angående misshandel, K18484-07. Förundersökning inleddes och ärendet lades för utredning på Söderortspolisens familjevåldsenhet.

text: Den 25 januari 2007 tog åklagarmyndigheten över förundersökningen och åklagardirektiv i ärendet inkom till Söderortspolisen. Av direktivet framgår att förhör skulle hållas med målsäganden och vittnet och därefter om inget oförutsett inträffade kalla misstänkt och delge misstanke. Ärendet lades som prioritet tre vilket innebär att det hamnade i balans. 5 februari 2007 tilldelades ärendet en handläggare och kontakt togs med målsäganden. Förhör hölls med vittne. Den 19 februari 2007 hölls förhör med målsäganden AA. 1 mars 2007 lämnade utredaren familjevåldsenheten och ärendet lades i balans. 22 augusti 2007 skickade åklagaren påminnelse på ursprungligt direktiv. 9 januari 2008 gjorde AA anmälan angående misshandel och olaga hot, K8143-08. Förundersökning inleddes och målsägandeförhör hölls med AA samma dag. Den 13 januari 2008 inkom AA med journalanteckningar och bilder från sjukvården över sina skador. 6 februari 2008 inkom brev från AA:s advokat där han framförde synpunkter på utredningen. Samma dag inkom direktiv från åklagaren i bägge ärendena. Ärendet lades som prioritet två vilket innebär, i balans i avvaktan på utredare. Av direktiv framgår att förhör skulle hållas med målsägaren och eventuellt en sjuk-sköterska. Därefter skulle misstänkt kallas för delgivning av misstanke. 7 maj 2008 erhöll ärendet ny förundersökningsledare på åklagarmyndigheten. 22 september 2008 inkom nytt brev från advokat CC. 25 november 2008 upprättade AA anmälan angående ofredande, K354708-08. Den 26 november 2008 upprättade AA anmälan angående ofredande, K355523-08, och han ansöker om besöksförbud. 27 november inkommer direktiv från åklagaren. Ärendet lades som prioritet ett med anledning av besöksförbudet. Den 28 november 2008 hölls inställningsförhör, via telefon, med misstänkt avseende besöksförbudet och den 10 december 2008 beslutade åklagare att inte meddela besöksförbud. Ärendet nedprioriteras till prioritet två. 13 januari 2009 inkommer direktiv/påminnelse från åklagaren. Svar lämnades till åklagaren att ärendet ligger i balans i avvaktan på ledig utredare.

text: BB anförde därefter bl.a. följande.

text: Polismyndigheten instämmer i polismästardistriktets (här utelämnade; JO:s anm.) bedömning att skyndsamhetskravet i

text: 23 kap. 4 §

text: RB inte har uppfyllts vad gäller ärendena K18484-07 och K8143-08 och att det är oacceptabelt att ärenden, som är utredningsbara, förblir outredda under så lång tid som det varit fråga om här. Det är särskilt anmärkningsvärt att åtgärder inte har vidtagits trots att åklagaren lämnat direktiv vid flera tillfällen och det enda som återstod i princip var förhör med den misstänkta (som var en känd person med känd adress). En märklig omständighet är att telefonkontakt togs med den misstänkta i besöksförbudsärendet men att inga åtgärder vidtogs för att hålla förhör och delge misstanke i de övriga ärendena. Det kan vidare konstateras att när åklagare beslöt att inte meddela besöksförbud nedprioriterades ärendet igen. Dessa prioriteringsbedömningar finns det inga närmare förklaringar till. Polismyndigheten finner således att inga godtagbara skäl föreligger till att ärendena blivit liggande. Söderorts polismästardistrikt har vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med problemen med utredningsverksamheten inom distriktet genom införandet av regelbundna uppföljningsrutiner med krav på åtgärdsbedömningar i varje enskilt fall. Den sistnämnda rutinen håller på att införas för närvarande. Vidare har chefen för Söderorts polismästardistrikt av myndighetsledningen nu fått i uppdrag att gå igenom hela utredningsverksamheten i distriktet och därvid kartlägga vilka brister som råder och vidta erforderliga åtgärder för att komma tillrätta med problemen.

text: Polismyndigheten är av uppfattningen att de ovan nämnda åtgärderna kommer att leda till att polismästardistriktet förbättrar sin utredningsverksamhet så att alla ärenden handläggs på ett rättssäkert och korrekt sätt. Polismyndigheten vill avslutningsvis beklaga den bristfälliga hanteringen av de ovan nämnda utredningarna.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (tillförordnade vice riksåklagaren DD) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren EE och kammaråklagaren FF (här utelämnade).

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Målsäganden har den 20 januari 2007 hos polismyndigheten anmält att hans f.d. sambo misshandlat honom (K 18484-07). Åklagaren GG har i samband med genomgång av inkomna anmälningar hos polisen den 25 januari 2007 lämnat direktiv i ärendet bestående i att målsäganden och ett vittne skulle höras. Därefter skulle den misstänkta, om inget oförutsett inträffade, delges misstanke och förhöras. Anmälan har samma dag lottats in på åklagarkammaren och åklagaren GG. Polisen har den 26 februari 2007 redovisat förhör med målsäganden och vittnet. Åklagaren GG har under tiden februari t.o.m. april 2007 varit deltidssjukskriven och endast arbetat 40 %. Från den 6 maj 2007 har åklagaren GG varit heltidssjukskriven och därefter föräldraledig. Åklagaren HH har den 22 augusti 2007 påmint polisen om ärendet. Målsäganden har den 9 januari 2008 på nytt anmält hos polismyndigheten att hans f.d. sambo misshandlat och hotat honom (K 8143-08). Målsäganden har förhörts samma dag. Anmälan har inkommit till åklagarkammaren den 28 januari 2008. Åklagaren JJ har den 6 februari 2008 lämnat direktiv till polisen. Hon har samtidigt påmint om anmälan K 18484-07. Ärendet har, enligt diariet, lottats på åklagaren KK den 12 mars 2008. Enligt diariet synes inte KK ha vidtagit någon åtgärd i ärendet. Anteckning finns i diariet om att ärendet den 7 maj 2008 lottats på åklagaren LL, som samma dag har påmint polisen om ärendet. Målsäganden har den 25 november 2008 hos polismyndigheten återigen anmält att han blivit ofredad och hotad av sin f.d. sambo. Han har dagen därpå gjort ytterligare en anmälan avseende ofredande (K 354708-08 och K 355523-08). Den 26 november 2008 har målsäganden ansökt om besöksförbud. Ansökan har inkommit till åklagarkammaren den 27 november. Till ansökan har polisen bifogat anmälningarna K 354708-08 och K 355523-08 (anmälningarna har enligt diariet lottats in den 28 november 2007). Åklagaren LL har den 27 november 2008 lämnat direktiv till polisen bestående i att såväl målsäganden som den misstänkta skulle förhöras angående ansökan om besöksförbud. LL har begärt att polisen skulle redovisa handlingarna senast den 4 december 2008. Åklagaren synes även ha lämnat direktiv i de anmälningar som bifogats besöksförbudsansökan. LL har också påmint polisen om de tidigare anmälningarna. Förhöret med den misstänkta i besöksförbudsdelen har inkommit till kammaren den 28 november 2008. LL har den 9 december 2008 beslutat att inte meddela besöksförbud.

text: LL har den 13 januari 2009 påmint polisen om anmälningarna. Målsäganden har på nytt ansökt om besöksförbud. Ansökan har inkommit till åklagarkammaren den 6 februari 2009. Samma dag har polisen redovisat utredningshandlingar beträffande samtliga anmälningar. LL har den 12 februari 2009 beslutat att inte meddela besöksförbud. Den misstänkta har den 19 februari 2009 hos polismyndigheten anmält att målsäganden misshandlat och hotat henne (K 52687-09). Anmälan har inkommit till åklagarkammaren dagen därpå. Åklagaren LL har den 25 februari 2009 lämnat direktiv till polisen beträffande K 52687-09 samt påmint om övriga ärenden. Polisen har den 12 mars 2009 redovisat ytterligare utredningshandlingar. Åklagaren LL har den 30 mars 2009 beslutat att lägga ned samtliga förundersökningar utom avseende anmälan K 18484-07. Samma dag har LL gett polisen i direktiv att slutdelge den misstänkta det återstående ärendet. Förundersökningsprotokoll har inkommit till åklagarkammaren den 30 april 2009. Åklagaren LL har väckt åtal avseende anmälan K 18484-07 den 6 maj 2009. Kammarchefen har upplyst bl.a. följande. Det finns inte någon förteckning som utvisar när en åklagare övertar en tjänst, utan detta framgår av diariet först när det vidtas en åtgärd i ett ärende. Under tiden åklagaren GG var deltidssjukskriven hade GG med största sannolikhet lottningsstopp. Förmodligen har GG inte heller haft sessioner i domstol. Efter att åklagaren GG blev helt sjukskriven har GG:s rotel troligtvis inte haft någon innehavare fram till augusti 2007 eftersom kammaren sannolikt inte haft någon att placera där. Däremot har åklagarkammaren ett bevakningssystem, som innebär att det alltid finns någon som bevakar en tjänst när tjänsteinnehavaren är borta. Denna bevakning innefattar dock inte en förpliktelse att skicka påminnelser, om det inte finns särskilda skäl för detta. Åklagaren HH återkom till arbetet i augusti 2007 och övertog då sannolikt ansvaret för den aktuella tjänsten. Sannolikt hade åklagaren JJ övertagit ansvaret för roteln när hon skickade påminnelse i ärendet (den 6 februari 2008, min anmärkning). Det är dock inte känt när JJ övertog ansvaret för roteln. Ärendet har den 12 mars 2008 lottats om till den tjänst som innehafts av åklagaren KK. Ärendet har därefter den 7 maj lottats om till den ursprungliga tjänsten som då har innehafts av åklagaren LL.

text: Bedömning

text: Det aktuella ärendet rör våld mellan närstående personer varför förundersökningen har letts av åklagare. Åklagaren GG har omgående efter anmälan lämnat direktiv i ärendet. Direktiven har dokumenterats men inte diarieförts, vilket borde ha skett. Polisen har redovisat vidtagna utredningsåtgärder, förhör med målsäganden och ett vittne, den 26 februari 2007. Den enda utredningsåtgärd som därefter återstått har varit delgivning av brottsmisstanke och förhör med den misstänkta, vilket åklagaren tidigare gett direktiv om. Det har således, enligt min mening inte funnits skäl för åklagaren att vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av att ovan nämnda förhör redovisades. Åklagaren GG har lämnat sin tjänst den 6 maj 2007. Kammarchefen har upplyst att roteln troligtvis inte har varit bemannad förrän i augusti 2007, dvs. nästan under tre månaders tid. Enligt kammarchefen finns det vid kammaren dock ett bevakningssystem som innebär att det alltid finns någon som bevakar en tjänst när rotelinnehavaren är borta. Denna bevakning innefattar emellertid inte en förpliktelse att skicka påminnelser, om det inte finns särskilda skäl för detta. Det måste självfallet alltid finnas en utpekad förundersökningsledare i varje enskilt ärende. I det aktuella fallet kan det konstateras att i och med kammarens bevakningssystem har det alltid funnits en åklagare som varit ansvarig för ärendet. Däremot förefaller det, i situationer som den nu aktuella, inte ha funnits någon skyldighet att skicka påminnelser. När det gäller bevakning av ärenden under så lång tid som det här har varit fråga om anser jag för egen del att ett sådant bevaknings-

text: system inte uppfyller de krav som måste ställas. Ytterst är det givetvis åklagarkammarens ledning som ska se till att kammaren har en fungerande organisation. Som framgår av

text: ÅFS 2007:5

text: har kammarledningen också det övergripande ansvaret för bevakning och uppföljning av pågående förundersökningar. När åklagaren HH i augusti 2007 övertagit ansvaret för ärendet har hon tämligen omgående skickat en påminnelse till polisen. Påminnelsen har dock inte diarieförts, vilket är en brist. Påminnelsen har inte haft någon effekt. Ytterligare en anmälan har inkommit i ärendet i januari 2008. Åklagaren HH, som nu tycks ha övertagit ansvaret för roteln, har i början av februari 2008 lämnat direktiv samt påmint om den tidigare anmälan. Det har således dröjt drygt fem månader innan ärendet följts upp. Det har inte kunnat klarläggas när JJ övertog ansvaret för roteln och när därmed HH:s ansvar har upphört. Det går därför inte att fastställa vem av åklagarna som under den aktuella perioden borde ha vidtagit någon åtgärd. Det kan inte heller uteslutas att ytterligare någon eller några åklagare varit ansvariga för ärendet under aktuell tid. Det är naturligtvis en brist att det i efterhand inte har kunnat klarläggas vem som har haft ansvaret för ärendet. Ärendet har den 12 mars 2008 lottats om till åklagaren KK som inte synes ha vidtagit någon åtgärd. Ärendet har därefter, den 7 maj 2008, på nytt lottats om. Då lottades ärendet till åklagaren LL:s rotel. LL har samma dag skickat en påminnelse till polisen. Påminnelsen har dock inte haft någon effekt. Därefter har LL inte vidtagit någon åtgärd förrän målsäganden ansökt om besöksförbud och gjort nya anmälningar om brott, vilka inkom till kammaren den 27 november 2008. Åklagaren har då omgående lämnat direktiv samt påmint polisen om de tidigare anmälningarna. Åklagaren har även begärt att polisen skulle redovisa handlingarna beträffande besöksförbudet senast den 4 december. Av

text: ÅFS 2005:27

text: framgår att beslut i fråga om besöksförbud ska fattas inom en vecka från det att ansökan inkommit, om inte särskilda skäl föreligger med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter. Polisen har den 28 november 2008 redovisat förhöret med den misstänkta. Eftersom LL även gett direktiv om att målsäganden skulle förhöras har hon avvaktat med att fatta beslut beträffande besöksförbudet i några dagar. LL har uppgett att polisen aldrig redovisade något sådant förhör och då ett förhör inte heller verkade ha hållits, har hon den 9 december 2008 fattat beslut beträffande besöksförbudet. Åklagaren LL har således dröjt mer än en vecka med att fatta beslut angående ansökan om besöksförbud. Det står dock klart att åklagaren varit angelägen om att handläggningen av besöksförbudsärendet inte skulle dra ut på tiden. Åklagaren har uppenbarligen gjort bedömningen att den utredningsåtgärd som återstod var av begränsat värde och att intresset av att snabbt fatta beslut i besöksförbudsärendet till slut vägde tyngre, varför det inte fanns skäl att genom påminnelser till polisen försöka få till stånd det begärda förhöret. Det som kommit fram ger mig inte anledning att ifrågasätta denna bedömning. Efter årsskiftet 2008/2009 har åklagaren LL skickat flera påminnelser till polisen. Påminnelserna har slutligen haft effekt. Förundersökningen har slutredovisats den 30 april 2009. Åtal har numera väckts avseende den gärning som anmälts i januari 2007. Det kan sammanfattningsvis konstateras att åklagaren LL inte till fullo har följt föreskrifterna i

text: ÅFS 2007:5

text: genom att dröja längre än tre månader med att vidta utredningsåtgärder. Det är naturligtvis inte tillfredsställande, särskilt med tanke på att ärendet redan var gammalt när åklagaren LL övertog ansvaret för det. Åklagaren har angett att anledningen till att hon inte följt föreskrifterna har berott på hennes ansträngda arbetssituation. Jag kan bekräfta kammarchefens och åklagaren LL:s uppgift om att arbetsläget vid Söderorts åklagarkammare i Stockholm är och har varit ansträngt. Det bör särskilt framhållas att åklagaren LL trots det ansträngda läget drivit ärendet framåt genom att omgående ge nya direktiv efter att polisen redovisat vidtagna utredningsåtgärder eller då nya anmälningar inkommit.

text: Sammanfattningsvis är det naturligtvis inte tillfredsställande att det tagit över två år att färdigställa utredningen avseende den första anmälan, särskilt med beaktande av att det enda som återstått att göra i ärendet har varit förhör med den misstänkta. Inte heller utredningen avseende den andra anmälan har bedrivits med önskvärd skyndsamhet. Jag kan dock konstatera att åklagarna har försökt driva ärendet framåt genom att vid flera tillfällen skicka direktiv respektive påminnelser i ärendet, om än inte alltid med det intervall som anges i

text: ÅFS 2007:5

text: . En bidragande orsak till att föreskrifterna inte följts fullt ut synes vara att ärendet har handlagts av åtminstone fem olika åklagare, vilket naturligtvis försvårar en snabb handläggning. Av såväl kammarchefens som polismästardistriktets yttrande framgår det att under den aktuella perioden har det varit ett mycket ansträngt arbetsläge och att polisen därför prioriterat ärenden med frihetsberövade. Åklagarna inom relationsvåldsgruppen vid kammaren har varit väl medvetna om polisens resursbrist. Den åklagare som fungerat som gruppledare för relationsvåldsgruppen har vid upprepade tillfällen kontaktat kammarchefen i saken. Kammarchefen har vid flera tillfällen tagit upp frågan med Söderortspolisens kriminalchef och polismästare. Det är inte känt huruvida någon av de handläggande åklagarna påtalat aktuellt ärende för kammarchefen. Det är naturligtvis viktigt att chefen uppmärksammas på svårigheter av nu nämnda slag. Avslutningsvis framgår det av Polismyndighetens yttrande att Söderorts polismästardistrikt har vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med problemen med utredningsverksamheten inom distriktet. Regelbundna uppföljningar av öppna ärenden som är äldre än sex månader sker sedan en tid tillbaka. Vid denna uppföljning ska även bedömas vilka åtgärder som ska vidtas i varje ärende. Jag noterar också att det kommer att göras en översyn av hur relationsvåldsärendena ska handläggas i fortsättningen och att frågan diskuteras av kammarchefen och polismästaren. Genom sådana diskussioner och andra åtgärder ökar förutsättningarna att effektivisera handläggningen av relationsvåldsärenden och till undvikande av problem som förevarit i detta ärende.

text: Bedömning

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet, se

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: Av utredningen framgår att AA i januari 2007 och i januari 2008 polisanmälde en person för bl.a. misshandel. Vissa inledande åtgärder vidtogs i anslutning till att respektive anmälan gjordes men därefter har ärendena blivit liggande under cirka ett respektive två års tid trots att det enda som då synes ha återstått var att hålla något eller några förhör med personer som var kända.

text: Jag konstaterar, som polismyndigheten också angett, att det är oacceptabelt att ärendena blivit liggande under så lång tid som skett, särskilt med beaktande av att misstanken rörde våld mellan närstående och att endast någon eller ett fåtal enklare utredningsåtgärder kvarstod. Som också angetts är det anmärkningsvärt att förhör hölls med den misstänkta i november 2008 rörande begäran om besöksförbud men att inga åtgärder då vidtogs för att hålla förhör och delge misstanke i de övriga ärendena.

text: Jag har vid ett stort antal tillfällen tidigare konstaterat att polisens brottsutredande verksamhet uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med de krav på skyndsamhet som gäller. Särskilt långa utredningstider förekommer i de ärenden där det inte finns några särskilda i författning givna tidsfrister, förutom det allmänna skyndsamhetskrav som föreskrivs i

text: rättegångsbalken

text: . I flera tidigare ärenden har jag också riktat kritik, och även allvarlig sådan, mot kriminalutredningsverksamheten vid Söderorts polismästardistrikt (se t.ex. JO:s dnr 4328-2008 och 1318-2008). Polismyndigheten förtjänar också allvarlig kritik för sin långsamma handläggning av de nu aktuella ärendena.

text: Såvitt gäller åklagarnas handläggning har framkommit att ärendet bytt förundersökningsledare vid åtminstone fem tillfällen vilket givetvis medför att det inte blir någon riktig kontinuitet i handläggningen och därför, som angetts, försvårar en snabb handläggning. Som Åklagarmyndigheten också anfört är det en brist att det inte i efterhand helt kunnat klarläggas när ansvaret övergått mellan respektive åklagare. Under den aktuella perioden har emellertid ett flertal påminnelser skickats om än inte alltid med den regelbundenhet som föreskrivs i Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning av pågående förundersökningar (

text: ÅFS 2007:5

text: ). Jag vill med anledning av detta även erinra om att det av de allmänna råden följer att om ett par påminnelser inte får avsedd effekt bör andra åtgärder vidtas i försök att påskynda polisens handläggning. Att under en tid av ett par år endast med viss regelbundenhet skicka påminnelser är inte tillräckligt. Slutligen vill jag framhålla att givna direktiv och påminnelser ska dokumenteras. Inte heller de åklagare som varit förundersökningsledare i ärendet, mer än en mycket kort period, kan således undgå kritik för den långsamma handläggningen. För bristerna i kammarens organisation svarar kammarens ledning.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Uttalanden om en myndighets skyldighet att pröva en enskilds begäran om att ta del av handlingar enligt förvaltningslagens bestämmelser om partsinsyn och vad en myndighet behöver göra för att veta vilka handlingar som begäran avser

sammanfattning: En enskild begärde att få ta del av socialtjänstens utredningar i ärenden som avsåg hans barn. Nämnden utgick från att begäran avsåg socialtjänstens skriftliga sammanställningar av utredningsmaterialet. I beslutet konstaterar JO att en myndighet behöver reda ut vad en begäran om utlämnande av handlingar avser om den är oklar till sin innebörd. Myndigheten kan då även behöva klarlägga vad en enskild menar med vissa begrepp. Inom socialtjänsten kan begreppet ”utredning” ha olika innebörd. Nämnden borde därför ha utrett vad den enskilde menade när han begärde att få ta del av sina barns utredningar. JO är kritisk till att nämnden inte gjorde det. Den enskilde var part i de ärenden som hans begäran avsåg. Trots det prövades den enbart enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. JO anser att nämnden även borde ha prövat begäran enligt förvaltningslagens (2017:900), FL, bestämmelse om partsinsyn. JO konstaterar att när nämnden prövar en begäran enligt bestämmelsen om partsinsyn är det avgörande för bedömningen om materialet har tillförts ärendet. Sådant material som inte har tillförts ärendet kan inte bli föremål för partsinsyn. En särskild svårighet ligger i att avgöra när exempelvis ett utkast eller en minnesanteckning ska anses tillfört ärendet. En sådan handling, t.ex. ett utkast till beslutsunderlag med bedömningar som sammanställs när utredningsåtgärderna är genomförda, bör enligt JO anses tillförd ärendet endast om den innehåller sakuppgifter som är av betydelse för ärendets avgörande och som inte finns dokumenterade i akten i övrigt. Eftersom nämnden har en långtgående skyldighet att dokumentera sin handläggning av ärenden som rör enskilda och genomförda insatser, borde det inte förekomma att sakuppgifter av den karaktären endast finns antecknade i ett sådant utkast. Avslutningsvis understryker JO att partsinsynen gäller ett mer omfattande material än vad myndighetens skyldighet att kommunicera beslutsunderlaget enligt 25 § FL gör.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Kungälvs kommun och framförde bl.a. följande. I mitten av juni 2024 begärde han att få ta del av

text: handlingar från sina barns utredningar från socialtjänsten. Han fick dock inte några handlingar. Efter en och en halv vecka tog han kontakt med socialtjänsten på nytt och informerades om att handlingarna inte kunde skickas eftersom utredningarna fortfarande pågick. Han bad om att få de handlingar som fanns tillgängliga men fick samma svar. Därefter fick han ett sms med information om att han skulle få tillgång till barnens akter först efter den 18 augusti 2024, när utredningarna var avslutade.

text: Utredning

text: JO begärde att Sociala myndighetsnämnden i Kungälvs kommun skulle yttra sig över anmälan.

text: I sitt yttrande redogjorde nämnden för handläggningen och uppgav bl.a. följande. Den 25 juni 2024 kontaktade AA socialtjänsten och uppgav att han veckan innan hade begärt att få ta del av utredningarna i sina barns ärenden för att få del av socialtjänstens bedömningar. Dagen efter skickade socialtjänsten ett sms till AA i vilket det framgick att utredningarna pågick och inte var sammanställda. Han informerades även om att beslutsunderlagen skulle kommuniceras så snart de var sammanställda och att utredningarna skulle vara klara i augusti 2024. AA:s begäran avsåg handlingar som inte var upprättade. Enligt nämndens bedömning hade hanteringen av begäran varit skyndsam. AA borde dock ha fått information om möjligheten att begära myndighetens prövning och att han kunde få ett skriftligt beslut för att kunna överklaga.

text: AA fick tillfälle att lämna synpunkter på yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En framställan om att få ta del av handlingar kan grundas på antingen

text: tryckfrihetsförordningens

text: , TF, bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar eller på

text: förvaltningslagens (2017:900)

text: , FL, bestämmelser om partsinsyn. Vilket regelsystem som ska tillämpas, eller om prövningen ska göras enligt båda regelverken, får bedömas utifrån den framställning som den enskilde har gjort.

text: AA:s begäran avsåg de utredningar som nämnden inlett och som gällde hans två barn. Annat har inte framkommit än att AA var vårdnadshavare och därmed part i socialtjänstens ärenden. Det finns därför anledning för mig att redogöra för båda regelverken. Utlämnande av allmänna handlingar enligt TF Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ TF).

text: Det finns också bestämmelser om vad som utgör en allmän handling, dvs. vad som avses med en inkommen eller upprättad handling. En handling anses enligt huvudregeln ha kommit in till myndigheten, när den kommit behörig befattningshavare till handa. När det gäller handlingar som har framställts inom myndigheten gäller som huvudregel att en handling anses upprättad när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende som den hänför sig till har slutbehandlats eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller färdigställts på annat sätt. Därtill anses diarier, journaler och liknande handlingar upprättade när de har färdigställts för anteckning eller införing. (2 kap. 9 och 10 §§ TF).

text: I

text: 2 kap. 12 §

text: TF anges det under vilka förutsättningar en myndighets minnesanteckning, utkast och koncept ska anses vara en allmän handling.

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material (se t.ex. JO 2015/16 s. 665, dnr

text: m.fl.).

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). JO har i tidigare beslut påpekat att den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran (se t.ex. JO 2015/16 s. 628, dnr

text: ). Den enskilde har alltså rätt att få ett överklagbart beslut exempelvis om ställningstagandet grundas på att den begärda handlingen inte är allmän (se JO 2013/14 s. 569, dnr

text: ). Ett sådant beslut ska vara motiverat och försett med anvisning om hur det kan överklagas (32 och 33 §§ FL).

text: Rätten till partsinsyn enligt FL Ett av

text: förvaltningslagens

text: övergripande syften är att den ska värna den enskildes rättssäkerhet. Det är därför av central betydelse att en part i ett ärende ges tillgång till allt material som ligger till grund för beslutet i ärendet. Insynen är i princip obegränsad och omfattar allt beslutsunderlag i form av handlingar och annat utredningsmaterial. Utöver allmänna och offentliga handlingar omfattar

text: rätten till insyn även sådana handlingar som inte är allmänna enligt TF:s bestämmelser. Dessutom omfattar insynen handlingar vars innehåll är skyddat av sekretess. Vidare gäller som en förutsättning för partsinsynen att det material som en part vill ta del av har tillförts ärendet. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 78

text: .) Bestämmelsen om partsinsyn finns i

text: 10 §

text: FL och gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Partsinsynen innebär alltså en rätt att ta del av det material som har tillförts ett ärende oavsett om handlingarna är allmänna eller inte. En part kan därför, till skillnad mot vad som gäller enligt TF, även ha rätt att ta del av handlingar som inte har nått det stadium som krävs för att det ska kunna anses som allmänna handlingar. (Se JO 2003/04 s. 389, dnr

text: Det är myndigheten som vid en begäran om partsinsyn måste ta ställning till om materialet har tillförts ärendet och i sådana fall omfattas av rätten till partsinsyn. Om en handling har getts in till en myndighet från t.ex. en part är det tydligt att materialet har tillförts ärendet. När det gäller material som myndigheten själv tagit fram eller författat är det däremot inte lika enkelt att avgöra vad som ska anses ha tillförts ärendet. Ordet tillförts ska nämligen inte uppfattas så att varje handling som faktiskt finns i ett ärendes akt utan vidare ska anses tillförd ärendet. En part kan därför inte göra anspråk på att få se allt som förvaras i akten. Det är ytterst myndigheten som avgör t.ex. i vilken utsträckning sådana handlingar som minnesanteckningar och föredragningspromemorior har sådan betydelse för avgörandet att de bör tillföras ärendet. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 80

text: men även Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar, version 1C, publicerad i JUNO den 26 augusti 2024, kommentaren till

text: 10 §

text: FL.)

text: När det särskilt gäller bedömningen om minnesanteckningar eller andra uppteckningar som avses i

text: 2 kap. 12 §

text: TF omfattas av en parts rätt till insyn uttalades i förarbetena till 1971 års förvaltningslag att en sådan handling borde anses tillförd ärendet om den innehöll sakuppgifter som var av betydelse för ärendets avgörande. I de fall t.ex. en föredragningspromemoria, utöver rättslig reglering, endast innehöll en sammanställning av redan kommunicerat sakmaterial, kunde det bara undantagsvis finnas skäl att föra promemorian till ärendet före avgörandet. (Se

text: prop. 1971:30

text: del 2 s. 442.)

text: Vid bedömningen av om ett material ska anses ha tillförts ärendet eller inte måste myndigheten även beakta syftet med regleringen i

text: 10 §

text: FL, vilket är att ge parten en möjlighet att skaffa sig en fullständig insyn i allt material som finns i ärendet. Partsinsynen ska dels ge parten möjlighet att skaffa sig kunskap om vad som tillförts ärendet i sak, dels kunna användas för att kontrollera att

text: Med akt avses här de handlingar och material som hör till ett visst ärende, oavsett om dessa är samlade eller finns på olika platser och om akten är fysisk eller digital.

text: handläggningen sker på ett korrekt sätt, t.ex. att inget relevant material saknas i akten. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 78

text: och

text: f.) Dessutom kan insynsrätten ha betydelse som komplement till bestämmelsen i

text: 25 §

text: FL om kommunikation av utredningsmaterialet.

text: En begäran från part om att få ta del av material i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering (6 och 9 §§ FL). Liksom när det gäller en begäran om att få ta del av allmänna handlingar enligt TF ska alltså en framställan från en part om att få ta del av material som har tillförts ärendet behandlas skyndsamt (se

text: JO 2003/04 s. 389

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning Inledningsvis vill jag klargöra att JO främst granskar att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO kan inte ändra myndigheters beslut och uttalar sig i regel inte om huruvida en myndighets ställningstagande är riktigt i sak. Det finns inte anledning för mig att frångå den principen i detta fall. Jag kommer således inte att uttala mig om huruvida AA borde ha fått ta del av de begärda handlingarna eller inte.

text: Min granskning är i stället inriktad på nämndens hantering av AA:s begäran. Jag kommer i det följande att utveckla min syn på nämndens handläggning av AA:s framställan och hur den borde ha hanterats. Skyldigheten att utreda vilket material som en begäran om utlämnande av handlingar avser När en myndighet mottar en begäran om att få ta del av handlingar är det viktigt att den klargör vad begäran avser. Det är en fördel såväl för myndigheten som för den enskilde. Om det finns oklarheter i fråga om vilka handlingar som begäran avser måste myndigheten alltså reda ut den saken. Den åtgärd som ligger närmast till hands är att myndigheten kontaktar den som gjort framställan i syfte att klarlägga vilka handlingar som han eller hon vill ta del av. Myndigheten kan i det skedet också behöva klarlägga vad den enskilde menar med vissa begrepp. Inom socialtjänstens verksamhet används begreppet ”utredning” för att beteckna det förfarande som ska inledas när socialnämnden får information om något som skulle kunna leda till en åtgärd av nämnden (se

text: 14 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: [2025:400] och motsvarande bestämmelse i den numera upphävda

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]). De åtgärder som vidtas

text: under handläggningen och dokumenteras i ärendet blir en del av utredningen. När begäran avser ”utredningar” inom socialtjänsten åligger det därför enligt min mening nämnden att reda ut vad den enskilde menar med begreppet. Nämnden ska därvid ta ställning till huruvida framställningen omfattar det färdigställda beslutsunderlaget som innehåller socialtjänstens förslag till beslut eller samtliga handlingar och sådant material som avser dokumenterade åtgärder som vidtagits under utredningens gång, dvs. hela akten.

text: AA har i sin anmälan till JO uppgett att han begärde att få ta del av handlingar från sina barns utredningar och att han – efter att ha fått besked om att utredningarna pågick och att han därför inte kunde få ta del av handlingarna – bad om att få sådana handlingar som redan fanns tillgängliga. Nämnden har å sin sida framfört att AA begärde att få ta del av de utredningar i barnens ärenden som skulle komma att läggas till grund för nämndens beslut. Eftersom meningarna går isär här, är det alltså inte klarlagt vad AA faktiskt sade eller vad han menade när han gjorde framställningen om att få ta del av de begärda handlingarna. Av nämndens yttrande framkommer emellertid inte något som tyder på att nämnden var oklar över vilka handlingar som AA begärde att få ta del av. Det kan bara förklaras av att nämnden utan vidare utgått från att AA:s begäran avsåg socialtjänstens skriftliga sammanställningar av utredningsmaterialet.

text: Oavsett hur det förhåller sig med den saken är det dock klart att AA begärde att få ta del av socialtjänstens utredningar. Mot bakgrund av att begreppet ”utredning” kan ha olika innebörder är min bedömning att nämnden, i syfte att undvika ett missförstånd, borde ha klarlagt vad AA menade när han begärde att få ta del av sina barns utredningar. Jag är kritisk till att nämnden inte gjorde det.

text: Prövningen enligt TF Det framgår inte av utredningen om AA tydligt angav med stöd av vilket regelverk som han begärde att få ta del av handlingarna. Nämnden har heller inte berört den frågan i sitt yttrande till JO. Enligt nämndens bedömning kunde handlingarna inte lämnas ut eftersom de inte var sammanställda och upprättade.

text: Av

text: 14 kap. 3 §

text: SoL (

text: ) följer att handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av insatser som huvudregel ska dokumenteras. Dokumentationsskyldigheten gäller även beslut och åtgärder i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Se även

text: 11 kap. 5 §

text: i den numer upphävda

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Socialnämndens skyldighet att dokumentera följer även av Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS (

text: SOSFS 2014:5

text: ). I

text: 4 kap. 9 §

text: i föreskrifterna anges bl.a. att åtgärder som vidtas vid handläggning av ett ärende eller vid genomförande eller uppföljning av en insats fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål ska dokumenteras i journalen. Detsamma gäller faktiska omständigheter och händelser av betydelse för handläggningen av ett ärende eller för genomförandet eller uppföljningen av en insats.

text: AA borde därför ha fått möjlighet att enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL begära myndighetens prövning.

text: Det ligger närmast till hands att uppfatta nämnden som att prövningen endast gjordes utifrån regleringen i

text: 2 kap. 12 § andra stycket

text: TF och att skälet till att handlingarna inte lämnades ut var att nämnden ansåg att de utgjorde arbetsmaterial och inte var allmänna. Nämnden har anfört att AA inte informerades om möjligheten att få ett skriftligt beslut som han kunde överklaga. Jag är kritisk till den bristfälliga handläggningen i det avseendet.

text: Skyldigheten att pröva en begäran enligt FL:s bestämmelse om partsinsyn Annat har inte framkommit än att AA i egenskap av vårdnadshavare var part i de ärenden som hans begäran avsåg. Under sådana omständigheter har det enligt min mening ålegat nämnden att pröva AA:s begäran utifrån båda regelverken, dvs. även enligt bestämmelsen i

text: 10 §

text: FL om rätt till partsinsyn.

text: För nämndens prövning enligt den bestämmelsen är det avgörande om handlingar och annat utredningsmaterial har tillförts ärendet. Sådant material som i det enskilda fallet inte kan anses ha blivit tillfört ärendet, kan inte heller bli föremål för partsinsyn. Bedömningen ska göras utifrån materialets karaktär vid tidpunkten för begäran och den kan falla ut på olika sätt beroende på vad det är för slags material som parten vill ta del av.

text: Om materialet har getts in till myndigheten från t.ex. en part eller annan myndighet, är det tydligt att materialet ska anses ha tillförts ärendet. Om materialet däremot består av sådant som myndigheten själv tagit fram är gränsdragningen svårare. En särskild svårighet ligger i att avgöra när en myndighets minnesanteckningar, utkast, föredragningspromemorior eller liknande ska anses tillförda ärendet. En sådan handling bör enligt min mening som utgångspunkt anses tillförd ärendet endast om den innehåller sakuppgifter som är av betydelse för ärendets avgörande och som inte finns dokumenterade i ärendet i övrigt. Ståndpunkten skiljer sig något åt i förhållande till vad som uttalades i 1971 års förarbeten (se ovan under rubriken Rätten till partsinsyn enligt FL) på så sätt att lagstiftaren då lade betoning på om sakmaterialet hade kommunicerats eller inte. Enligt min mening finns det emellertid inte skäl att fästa sådan vikt vid huruvida materialet kommunicerats eller inte, utan den avgörande omständigheten bör i stället vara om sakuppgifterna har dokumenterats i ärendet. För ett utkast som bara innehåller en sammanställning av sakuppgifter, som samtidigt finns dokumenterade någon annanstans i ärendet, och myndighetens bedömning av sakuppgifterna gäller därför som utgångspunkt att utkastet inte bör anses vara tillfört ärendet. Utkastet kan då inte heller bli föremål för partsinsyn.

text: Som redogjorts för ovan har nämnden tolkat AA:s begäran som att den avsåg socialtjänstens skriftliga sammanställningar av utredningsmaterialet, dvs. det beslutsunderlag med bedömningar som normalt sammanställs när

text: utredningsåtgärderna är genomförda och utredningen avslutas. Det har inte framgått vad ärendet hos nämnden avsåg för sakfrågor. Ett exempel på en sådan skriftlig sammanställning av beslutsunderlaget som socialtjänsten tar fram är en s.k. BBiC-utredning. I den sammanfattar socialtjänsten de sakuppgifter som tillkommit i ärendet, anger sina ståndpunkter och slutsatser samt föreslår hur nämnden bör besluta i ärendet. Nämndens sätt att uttrycka sig i yttrandet till JO om att handlingarna ännu inte var sammanställda och upprättade kan inte förstås på annat sätt än att handlingarna vid tidpunkten för begäran bara hade karaktären av utkast.

text: När det gäller ett utkast till beslutsunderlag med bedömningar som sammanställs när utredningsåtgärderna är genomförda, bör en sådan handling i enlighet med vad jag konstaterat ovan alltså anses tillförd ärendet endast om den innehåller sakuppgifter som är av betydelse för ärendets avgörande och som inte finns dokumenterade i akten i övrigt. Eftersom nämnden har en långtgående skyldighet att dokumentera sin handläggning av ärenden som rör enskilda och genomförda insatser, borde det inte förekomma att sakuppgifter av den karaktären endast finns antecknade i ett sådant utkast.

text: Det anförda ligger också i linje med syftet med partsinsynen. Den ska, som nämnts ovan, ge parten möjlighet att skaffa sig kunskap om vad som tillförts ärendet i sak och kunna användas för att kontrollera att handläggningen sker på ett korrekt sätt. Syftet med partsinsynen är alltså inte att ge parten en möjlighet att få veta vilka bedömningar en myndighet kan komma att göra innan ärendet kommunicerats enligt

text: 25 §

text: FL. Så länge ett utkast till en sådan handling endast innehåller sakuppgifter som finns dokumenterade i akten, en redogörelse för rättslig reglering och nämndens bedömning, torde handlingen enligt min mening alltså inte kunna anses ha tillförts ärendet, och därför inte heller ge en part rätt till insyn.

text: För det fall nämnden hade prövat AA:s begäran enligt

text: 10 §

text: FL skulle den alltså först ha behövt ta ställning till om innehållet i utredningarna kunde anses ha tillförts barnens ärenden. Om nämnden hade kommit fram till att så var fallet, så hade materialet omfattats av AA:s rätt till partsinsyn. Nämnden hade då haft att pröva om det enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL fanns något hinder mot att låta AA ta del av materialet. Om nämnden i stället hade bedömt att materialet inte hade tillförts ärendet, borde AA ha meddelats ett skriftligt beslut och fått en anvisning om hur det kunde överklagas. Ett sådant beslut skulle även ha meddelats AA om nämnden efter en prövning kommit fram till att materialet inte kunde lämnas ut enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Som framgått ovan förstår jag det som att nämnden överhuvudtaget inte prövade om AA kunde få del av utredningarna enligt bestämmelsen om partsinsyn trots att han var part i de ärenden som hans begäran avsåg. Nämnden borde ha gjort en sådan prövning. Jag är kritisk till att så inte skedde.

text: Förhållandet mellan FL:s bestämmelser om partsinsyn och kommunikation Mot bakgrund av vad nämnden anfört i sitt yttrande, finns i detta sammanhang anledning att understryka att det material som myndigheten är skyldig att kommunicera med den enskilde enligt

text: 25 §

text: FL inte nödvändigtvis omfattar samma material som rätten till partsinsyn enligt

text: 10 §

text: FL avser. Enligt

text: 25 §

text: FL ska en myndighet innan den fattar ett beslut i ett ärende, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation i vissa fall. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Medan partsinsynen enligt

text: 10 §

text: FL omfattar allt material som har tillförts ett ärende, tar alltså kommunikationsskyldigheten i

text: 25 §

text: FL sikte på allt material som är av betydelse för beslutet. Partsinsynen gäller således ett mer omfattande material än vad myndighetens skyldighet att kommunicera beslutsunderlaget gör. Partsinsynen förutsätter därtill att parten är aktiv och själv begär att få insyn i ett ärende. Regleringen i

text: 25 §

text: FL innebär i stället ett krav på myndigheten att se till att parten får del av material och får tillfälle att yttra sig över det. Avslutning Nämndens handläggning och den bedömning som redovisats i yttrandet visar på en bristande kunskap om hur en enskilds begäran om att ta del av handlingar ska hanteras i de fall han eller hon också är part i de ärenden som begäran rör. I yttrandet har nämnden uppgett att den har för avsikt att uppdatera sina rutiner om att lämna ut handlingar i pågående ärenden. Jag förutsätter att det omfattar hanteringen av såväl utlämnande av allmänna handlingar enligt TF som rätten till partsinsyn enligt FL.

text: Jag har denna dag fattat ytterligare ett beslut som gäller en socialnämnds hantering av en begäran om utlämnande av handlingar (dnr 7391-2024).

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och tf. byråchefen Maria Karlströms har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Dom/domskäl
Långsam handläggning

title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Stockholm för dröjsmål med att meddela dom i ett mål om beredande av vård enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall

text: Initiativet

text: I en anmälan till JO (JO:s dnr 5187-2010) framförde AA klagomål mot bl.a. Kammarrättens i Stockholm handläggning av ett ärende enligt lagen (

text: Vissa handlingar i Förvaltningsrättens i Stockholm mål 28992-10 begärdes in. Vid granskningen framkom att förvaltningsrätten höll muntlig förhandling i det aktuella målet den 10 maj 2010 och att dom meddelades den 7 juni 2010.

text: Dåvarande JO Kerstin André fann skäl att inom ramen för ett särskilt ärende utreda anledningen till att det förflöt fyra veckor från det att förhandling hölls till dess att dom meddelades.

text: Utredning

text: Förvaltningsrätten i Stockholm anmodades att inkomma med utredning och yttrande i saken.

text: Förvaltningsrätten (lagmannen BB) kom in med ett yttrande till vilket var fogat yttranden av chefsrådmannen CC och rådmannen DD. BB anförde att hon instämde i vad CC uppgett.

text: DD Målet avser en kommuns ansökan om beredande av vård till en missbrukare med stöd av lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). I målet hölls en muntlig förhandling den 10 maj 2010 varefter rätten vid enskild överläggning prövade och biföll kommunens ansökan. Torsdagen i veckan dessförinnan hade undertecknad och samme handläggare som i LVM-målet en s.k. PSYK-runda omfattande 7 mål, varav 6 muntliga förhandlingar och ett föredragningsmål. I det sistnämnda målet beslutades om bifall till en LRVpermission och i de flesta förhandlingsmålen avkunnades dom. Det innebar att de flesta domarna måste expedieras senast onsdagen den 12 maj, eftersom Kristi himmelsfärdsdag då inföll på torsdagen och fredagen var en så kallad klämdag. Den därpå följande vecka 20 förberedde jag tre mål angående laglighetsprövning som skulle föredras och beslutas vid ett förutbestämt sammanträde med särskilda

text: ledamöter fredagen den 21 maj 2010. Det förstnämnda av dessa mål avsåg Stockholms kommunfullmäktiges beslut om Översikt för Nationalstadsparken, Stockholmsdelen, det sistnämnda avsåg ett till förvaltningsrätten återförvisat mål om laglighetsprövning vari hos kammarrätten hade yrkats men inte bifallits förtursbehandling och där förvaltningsrätten ansåg att målet borde avgöras under vårterminen. Det därpå planerade sammanträdet med särskilda ledamöter var ca 4 veckor därefter. Då protokollet över den muntliga förhandlingen och ett uppsatt domsförslag i LVMmålet ännu inte hade företetts för mig under vecka 20, ägnade jag mig åt att förbereda föredragningen av nämnda kommunalmål samt att slutföra de mål som så gick inför den semesterledighet med utlandsresa som jag hade under vecka 21 samt måndagen den 31 maj 2010. Jag avsåg således att vara åter på min arbetsplats tisdagen den 1 juni 2010. Så kom emellertid inte att bli fallet. Redan före min utlandsresa hade min mor en sedan tidigare inplanerad pacemakeroperation under vecka 21, vilket enligt uppgift brukar vara rutinmässiga operationer. I min mors fall tillstötte emellertid allvarliga komplikationer och efter min hemkomst närvarade jag under några dagar på det sjukhus där hon vistades. Det hela gick åt rätt håll och jag var åter på arbetet måndagen den 7 juni 2010, då domen i det aktuella LVM-målet kom att undertecknas och expedieras, dvs. inom fyra veckor från förhandlingen. Jag är medveten om skyndsamhetskravet i

text: 37 §

text: LVM. Inför min ledighet efterhörde jag med min protokollförare i LVM-målet om utsikterna att få protokoll och domsutkast redan under vecka 20 för undertecknande, men denne hade till följd av stor arbetsbelastning inte hunnit att slutföra dessa. Jag fäste relevans till vad denne sa eftersom denne vanligtvis snabbt brukade leverera protokoll och domsutkast och jag ansåg därför då att det fanns skäl för att göra så. Avsikten var dessutom att jag skulle vara åter den 1 juni 2010. Sett i efterhand kan jag tycka att det hade varit bättre att försöka omdisponera protokollförarens – och mina egna – uppgifter så att LVM-målet hade kunnat slutföras under vecka 20.

text: CC

text: DD är medveten om det skyndsamhetskrav som gäller i fråga om mål av aktuellt slag. Som jag förstår honom inser han också numera att han borde ha gjort sådana prioriteringar i sitt arbete att domen hade kunnat meddelas i vecka 20. Annat har inte framkommit än att detta borde ha varit möjligt om han hade lagt upp sitt arbete på ett annat sätt. Det dröjsmål som uppkommit med meddelandet av domen är beklagligt. Det bör emellertid noteras att domen har meddelats inom den tidsfrist som anges i förvaltningsrättsinstruktionen. Det kan också anmärkas att domen innebar att beslutet om tvångsvård skulle bestå och att klaganden, efter överklagande av domen, återkallat sin talan i kammarrätten. Avslutningsvis kan anföras att det får anses väl känt inom domstolen att mål av detta slag är förtursmål i vilka tidsfrister och skyndsamhetskrav alltid måste uppmärksammas. Det inträffade får betraktas som ”ett olycksfall i arbetet”.

text: Bedömning

text: I

text: 18 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion anges bl.a. att en dom eller ett annat beslut skall meddelas så snart det kan ske och senast fyra veckor efter den dag då föredragningen avslutades. Om förvaltningsrätten avgör ett mål efter en muntlig förhandling, räknas tiden från den dag då förhandlingen avslutades.

text: Enligt

text: 37 §

text: LVM ska mål och ärenden enligt lagen handläggas skyndsamt. Kravet på skyndsamhet i domstolens handläggning kommer till uttryck genom de tidsfrister som föreskrivits. Sålunda föreskrivs i 17 § en fyradagarsfrist för rättens prövning av ett underställt beslut om omhändertagande. Vidare gäller, om rätten har fastställt ett beslut om omhändertagande, att ansökan om tvångsvård ska ha kommit in till rätten inom en vecka från beslutet (

text: 18 §

text: LVM). Slutligen föreskrivs i

text: 38 §

text: LVM att rätten som huvudregel ska ta upp målet till avgörande inom en vecka från ansökan om vård. I allmänhet sätter rätten ut en muntlig förhandling att äga rum inom enveckasfristen eftersom det i princip är obligatoriskt för rätten att hålla muntlig förhandling (

text: 39 §

text: LVM).

text: När det gäller frågan om hur lång tid rätten efter förhandlingen kan dröja med att meddela dom finns som nämnts bestämmelser i förordningen med förvaltningsrättsinstruktion. Dessa bestämmelser får anses utgöra riktpunkter för normalfall och kan enligt min mening inte tillmätas någon betydelse när det gäller att ta ställning till hur regeln om skyndsam handläggning i LVM ska tillämpas.

text: Det finns som nämnts ett antal tidsfrister föreskrivna i LVM men det finns ingen uttrycklig regel om hur lång tid förvaltningsrätten har på sig att meddela dom efter en muntlig förhandling. Skälet för detta torde vara att den muntliga förhandlingen i en förvaltningsdomstol inte på samma sätt som en huvudförhandling i en allmän domstol alltid innebär att målet är färdigt för avgörande. Emellertid gäller som nämnts att målen enligt LVM ska handläggas skyndsamt. Det innebär naturligtvis att rätten skyndsamt måste meddela dom när målet är färdigt för avgörande. Snabbast sker detta om rätten avkunnar domen muntligen i parternas närvaro omedelbart efter överläggningen. I mål enligt LVM av den karaktär som är aktuell i detta ärende, där målet är utrett och parterna slutfört sin talan i och med den muntliga förhandlingen, bör förvaltningsrätten enligt min mening normalt vinnlägga sig om att avkunna sin dom muntligen. Om det av någon anledning inte är möjligt, måste domen ändå meddelas skyndsamt. Det kan i allmänhet inte anses vara förenligt med skyndsamhetskravet att utnyttja hela den fyraveckorsfrist som är föreskriven i 18 § förordningen med förvaltningsrättsinstruktion. DD förtjänar därför kritik för att han meddelade domen först fyra veckor efter förhandlingen.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Försäkringskassan om utlämnande av uppgifter i samband med domstols överprövning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 november 2008, klagade förbundsjuristen AA på Försäkringskassans handläggning av ett arbetsskadeärende som hon drev för klienten BB:s räkning. Hon anförde bl.a. följande. Vid en muntlig förhandling i länsrätten, och först då, anförde Försäkringskassan att BB:s maka uppbar sjukpenning på grund av panikångest vid tidpunkten för det av BB åberopade olycksfallet. Det förekommer inte några uppgifter om makans sjukdom i BB:s ärende. De efterforskningar om henne, som kassan alltså gjort, torde ha skett i syfte att få fram konkurrerande skadeorsaker till BB:s egna besvär. Ett sådant förfaringssätt kan inte anses vara förenligt med lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring (LAF) och måste innebära ett åsidosättande av gällande sekretessbestämmelser. Det kan tilläggas att BB:s hustru själv satt som åhörare vid förhandlingen då uppgifterna ifråga framfördes.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA hade anfört.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom verksamhetsområdeschefen CC, följande.

text: De uppgifter som Försäkringskassan lämnade ut i samband med den muntliga förhandlingen omfattas av sekretess enligt 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100, SekrL) [fr.o.m. den 30 juni 2009 ersatt av

text: 28 kap.

text: och

text: 6 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: ; JO:s anmärkning]. Av

text: 14 kap. 2 § 2

text: SekrL [fr.o.m. den 30 juni 2009 ersatt av

text: 10 kap. 16 § offentlighets- och sekretesslagen

text: ); JO:s anmärkning] följer att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till myndighet, om uppgiften behövs där för omprövning av beslut av den myndighet där uppgiften förekommer. Även överprövning i domstol omfattas av denna bestämmelse (se

text: prop. 1979/80:2 s. 323

text: ). JO har i ett beslut den 23 december 2008, dnr 1614-2008, angett bl.a. att i ”ett sådant fall, då det inte är fråga om en begäran om specificerade uppgifter, får den närmare behovsprövningen ankomma på den utlämnande myndigheten.”

text: Sekretessen gäller i förhållande till utomstående, däremot inte för uppgifter om en försäkrad som hanteras inom Försäkringskassans försäkringsverksamhet (jfr

text: prop. 2003/04:152

text: avsnitt 6 och JO:s ämbetsberättelse 1996/97, s. 474-477). Processföringen inom Försäkringskassan är inte en sådan självständig verksamhetsgren som avses i

text: 1 kap. 3 § andra stycket

text: 8 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: ); JO:s anmärkning]. För rätt till livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring krävs bl.a. att arbetsskada föreligger. För att fastställa om en arbetsskada föreligger krävs en allsidig utredning om vad som har kunnat förorsaka sjukdomen eller skadan. Bedömningen ska bygga på en vetenskapligt förankrad medicinsk grund. Vid helhetsbedömningen tas hänsyn till förekomsten av eventuella konkurrerande skadeorsaker utom arbetet. När det finns faktorer både i och utom arbetet som samverkar till uppkomsten av en sjukdom ska arbetsskadebedömningen göras utifrån vad som kan anses vara den mest väsentliga sjukdomsorsaken (

text: prop. 2001/02:81

text: avsnitt 4.3.2, s. 42 och avsnitt 14.1, s. 104). Försäkringskassan har som stöd för sin bedömning att uppgifterna om hustruns sjukperiod och diagnos var relevant i målet utgått från de bedömningar som görs i Socialstyrelsens Försäkringsmedicinska beslutsstöd. Däri framgår angående de aktuella sjukdomsbesvären (WAD – Whiplash associated disorder) under rubriken Åtgärder vid sjukfall som inte avslutats inom ramen för rekommendationen ”Långvariga besvär är ofta förknippade med psykosociala faktorer och arbetsrelaterade problem. Det är därför viktigt att gå igenom patientens arbetsplatsförhållanden och psykosociala situation”. Enligt Försäkringskassans uppfattning förelåg i målet sådana omständigheter som pekade på att andra orsaker än olyckan kunde ha betydelse vid bedömningen av varaktigheten i sjukdomstillståndet. Det ligger i sakens natur att en myndighet inte ska lämna ut mer uppgifter än nödvändigt, även i de fall det är möjligt att göra det. En behovsprövning måste göras och den måste ske i varje enskilt fall. Hur den ska göras är upp till myndigheten. I detta fall är det diagnosen i hustruns sjukfall och tidpunkten som är av betydelse. Om diagnosen varit någon vanligt förekommande sjukdom såsom influensa hade diagnosen och sjukfallet naturligtvis inte varit intressant för prövningen av rätt till livränta. Uppgiften om hustruns sjukperiod och diagnos har således bedömts vara behövlig för länsrätten i den aktuella processen.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Av länsrättens förhandlingsprotokoll, som har inhämtats i ärendet, framgår att förhandlingen var offentlig.

text: Bedömning

text: Jag delar Försäkringskassans uppfattning att de i ärendet utlämnade uppgifterna om BB:s hustru omfattas av sekretess.

text: Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas till myndighet, om uppgiften behövs där för omprövning av beslut eller åtgärd av den myndigheten där uppgiften förekommer (

text: ). Enligt förarbetena till motsvarande bestämmelse i SekrL avses med omprövning även överprövning i domstol (se

text: prop. 1979/80:2 s. 323

text: Bestämmelsen ovan innebär inte att myndigheter har någon allmän befogenhet att lämna sekretessbelagda uppgifter till en överordnad myndighet eller domstol. För att den sekretessbrytande regeln ska bli tillämplig krävs att uppgifterna ifråga behövs i den mottagande myndighetens verksamhet. I förarbetena uttalas att den myndighet, där den sekretessbelagda uppgiften förekommer, i regel bör kunna utgå från att den myndighet som begär att få uppgiften också behöver den i sin verk-

text: samhet (

text: a. prop. s. 323

text: f.). Detta uttalande talar för att lagstiftaren utgått från att frågan om utlämnande uppkommit till följd av den mottagande myndighetens begäran. Någon sådan begränsning föreskrivs emellertid inte i lagtexten.

text: Jag har i ett tidigare ärende, där en länsrätt hade begärt Försäkringskassans yttrande i ett hos domstolen pågående mål, uttalat att då det inte är fråga om en begäran om specificerade uppgifter får den närmare behovsprövningen ankomma på den utlämnande myndigheten (beslut den 23 december 2008 i ärende dnr 1614-2008). I förevarande fall har utlämnandet överhuvudtaget inte föregåtts av någon begäran utan skett helt på Försäkringskassans eget initiativ. En sådan situation ställer stora krav på den utlämnande myndighetens omdöme. Det åligger naturligtvis också den utlämnande myndigheten att se till att uppgifterna inte överförs på ett sätt som gör att de blir offentliga. I förevarande fall skedde utlämnandet genom att uppgifterna framfördes vid en muntlig förhandling i domstol. Ett sådant tillvägagångssätt är direkt olämpligt då det innebär att uppgifterna, såvida inte rätten frångår huvudregeln och förordnar om stängda dörrar, även kommer till eventuella åhörares kännedom. Den aktuella förhandlingen hölls inte inom stängda dörrar. Genom att presentera uppgifterna ifråga för BB först vid den muntliga förhandlingen har Försäkringskassan vidare begränsat hans möjligheter att bemöta desamma. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till Försäkringskassans sätt att hantera de sekretessbelagda uppgifterna.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Frihetsberövande Häkte Underrättelse

title: Anmälningar mot Kriminalvården, häktena Saltvik, Salberga och Umeå om att intagna nekats att ringa s.k. ankomstsamtal

sammanfattning: Två personer som var häktade klagade på att de inte fått underrätta sina anhöriga när de kom till häktet Salberga. JO:s utredning visar att personerna var frihetsberövade på grund av misstanke om brott och att de förflyttats till häktet Salberga från andra häkten. I JO:s beslut konstateras att det inte fanns någon författningsreglerad skyldighet för häktet att underrätta de häktades anhöriga. JO uttalar alltså inte någon kritik mot Kriminalvården. I beslutet hänvisar JO till tidigare uttalanden i frågor om underrättelser till anhöriga eller närstående om frihetsberövande (dnr 1944-2013). I sitt yttrande till JO i det ärendet anförde Kriminalvården att myndigheten har för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. JO kommer att följa upp Kriminalvårdens arbete med att ta fram gemensamma rutiner. JO överlämnar också en kopia av beslutet till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott för kännedom. Det beror på att JO har svårt att se att det skulle finnas sakliga skäl till skillnaden i underrättelseskyldighet när det gäller personer som frihetsberövats på grund av misstanke om brott och personer som frihetsberövats på annan grund, se 24 kap. 21 a § rättegångsbalken, RB, respektive 3 § häktesförordningen (2010:2011).

text: Anmälningar

text: I två anmälningar som kom in till JO den 5 januari 2015 klagade AA respektive BB på att de inte fått möjlighet att underrätta sina anhöriga om var de befinner sig, s.k. ankomstsamtal. De anförde i huvudsak följande:

text: AA Häktet Salberga har åsidosatt hans rätt att kontakta närmast anhöriga genom att förvägra honom att ringa ankomstsamtal. Vid förfrågan fick han svar att häktet inte har det som kutym eller liknande. Det är kränkande med tanke på hans redan inskränkta tillvaro som häktad. Dessutom är det oerhört respektlöst mot hans mor som varit oroad eftersom han inte hört av sig. Det aktuella telefonnumret är sedan en tid tillbaka inlagt i INTIK-systemet, vilket gör det hela än mer anmärkningsvärt. Under den fyra dagar långa resan från häktet Luleå nekades han även att ringa från häktena Umeå och Saltvik.

text: BB När han kom till häktet Salberga frågade han om han fick ringa ankomstsamtal till sin familj och till sin flickvän, men personalen sa nej. Ingen visste var han var, inte ens hans advokat. Efter några dagar ringde han sin advokat och berättade att han hade förflyttats till häktet Salberga.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA och BB anfört. JO begärde också att det skulle framgå av yttrandet om Kriminalvården tagit fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras (se JO:s beslut i dnr 1944-2013).

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen CC, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från häktet Salberga, häktet Umeå och häktet Saltvik. Uppgifter har även inhämtats från KLAS/KVR [Kriminalvårdens klientadministrativa system, JO:s anm.]. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram:

text: Häktet Salberga Häktet Salberga beviljar regelmässigt intagna som är berövade friheten på annan grund än misstanke om brott telefonsamtal till närstående i samband med ankomst till häktet, i enlighet med

text: 3 § häktesförordningen (2010:2010)

text: . Intagna som är berövade friheten på grund av misstanke om brott informeras vid ankomsten till häktet om att ankomstsamtal till närstående inte beviljas per automatik. Detta sker i det särskilda samtal som personal håller med varje nyanländ intagen. I samtalet lämnas också information om att den intagne har möjlighet att ansöka om telefontillstånd inom INTIK och telefonsamtal utom INTIK. Vid samtalen används en checklista för att säkerställa att samtliga intagna får all information som ska lämnas i samband med ankomsten. Det är kriminalvårdsinspektören som beslutar om samtal utanför INTIK. Denne har uppgett att häktet brukar bevilja sådana samtal i relativt stor utsträckning. AA och BB var båda frihetsberövade på grund av misstanke om brott då de var intagna i häktet Salberga. AA ankom häktet Salberga den 25 december 2014 från häktet Luleå, via häktena Umeå och Saltvik. Personal höll samtal med honom den 26 december 2014. Den 29 december 2014 lades telefontillstånd avseende hans föräldrar in i INTIK. AA ansökte inte om att få ringa något samtal utanför INTIK. Han förflyttades till anstalt den 9 februari 2015. BB ankom häktet Salberga den 27 november 2014 från häktet Göteborg. Personal höll samtal med honom samma dag. BB ansökte inte om att få ringa något samtal utanför INTIK under sin vistelse i häktet, förutom till sin offentliga försvarare. Sådana samtal hanteras dock formlöst och den intagne behöver endast säga till personalen när han vill ringa. BB förflyttades till anstalt den 10 februari 2015.

text: Häktet Umeå och häktet Saltvik Den 22 december 2014 förflyttades AA från häktet Luleå till häktet Salberga. Han gjorde två uppehåll under transporten, ett i häktet Umeå och ett i häktet

text: Saltvik. AA var inskriven i häktet Umeå i ett dygn och i häktet Saltvik nästan två dygn då det inte fanns någon transport att tillgå under julhelgen. Han ankom till häktet Salberga den 25 december 2014. Såväl häktet Saltvik som häktet Umeå tillåter en intagen som är häktad och inskriven för transport att på begäran ringa en anhörig eller annan, om den intagne på tidigare häkte har haft telefonkontakt med den personen. På häktet Umeå försöker man även tillmötesgå den intagnes begäran att få inlagt det tidigare beviljade tillståndet i INTIK-systemet, om resurser finns för det. I häktet Luleå hade AA telefontillstånd till bland annat sin mor och far. Visserligen fortsätter telefontillstånd till närstående att gälla när den intagne förflyttas till ett annat häkte. Med beaktande av att den häktade undantagsvis är inskriven mer än ett dygn finns dock sällan något utrymme för att administrera en sådan överflytt. Någon dokumentation om att AA under sin vistelse i häktet Umeå och häktet Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller annan finns inte.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 24 kap. 21 a § rättegångsbalken

text: framgår följande. När någon har frihetsberövats genom gripande enligt 7 § första stycket, genom överlämnande till en polisman enligt 7 § andra stycket och då inte har frigivits, genom anhållande eller genom häktning enligt 17 §, ska någon av den frihetsberövades närmaste anhöriga eller någon annan person som står den frihetsberövade särskilt nära underrättas om frihetsberövandet så snart det kan ske utan men för utredningen. Om den frihetsberövade motsätter sig att någon underrättas om frihetsberövandet, får underrättelse lämnas bara om det finns synnerliga skäl. Underrättelse behöver inte lämnas om frihetsberövandet har upphört. Av

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: framgår följande. En intagen som har berövats friheten på annan grund än misstanke om brott ska i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. Detsamma gäller när den intagne flyttats från en förvaringslokal till en annan. Av allmänna råd till

text: 3 § häktesförordningen

text: i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ) framgår bl.a. att den intagnes rätt att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig i anslutning till att han eller hon tas in i häkte eller flyttas från ett häkte till ett annat bör normalt omfatta en person.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: AA och BB har framfört klagomål om att häktet Salberga inte har tillåtit dem att ringa s.k. ankomstsamtal till närstående. Häktet har uppgett att varje intagen som ankommer till häktet får information om sin möjlighet att ansöka om tillstånd att ringa både inom och utom INTIK-systemet, och att en särskild checklista används vid samtalen för att säkerställa att varje intagen får all relevant information. Sådana samtal hölls med AA och BB i samband med deras ankomst till häktet. Det finns ingen ansökan registrerad från vare sig AA eller BB om s.k. ankomstsamtal. Det finns heller ingen dokumentation som visar att någon av dem skulle ha framställt ett muntligt önskemål om att få ringa ett sådant samtal. Det har inte framkommit något i utredningen som tyder på att AA eller BB har nekats att ringa ett samtal till närstående eller att de skulle ha fått information om att s.k. ankomstsamtal generellt sett inte sker från häktet Salberga. AA har även uppgivit att han under sin fyra dagar långa resa från häktet Luleå dessutom har nekats att ringa från häktena i Umeå och Saltvik. Av inhämtad utredning från häktet Umeå och häktet Saltvik framgår att det inte finns någon dokumentation om att AA under sin vistelse i häktet Umeå och häktet Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller annan.

text: Det finns således inget som tyder på att AA eller BB skulle ha nekats att ringa s.k. ankomstsamtal från de aktuella häktena. Kriminalvården vill också påpeka att såväl AA som BB var intagna i häktet på grund av misstanke om brott. Till skillnad från vad som gäller för personer som berövats friheten på annan grund än misstanke om brott finns ingen underrättelseskyldighet till närstående när en intagen som är häktad förflyttas från ett häkte till ett annat. Enligt JO:s mening torde det dock i många fall finnas starka skäl för de anhöriga till en frihetsberövad att få vetskap om att den närstående förflyttats till en annan förvaringslokal (jfr JO 1944-2013). Kriminalvården delar denna uppfattning. Så som regleringen ser ut i dagsläget gäller dock endast underrättelseskyldighet vid flytt mellan förvaringslokaler enligt

text: 3 § häktesförordningen

text: . Kriminalvården angav i sitt yttrande till JO i ovan nämnt ärende att Kriminalvården har för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur dessa frågor ska hanteras för att garantera en enhetlig och korrekt tillämpning inom myndigheten. Kriminalvården har ännu inte avslutat arbetet med att ta fram en sådan gemensam rutin, men inriktningen är att den ska arbetas in i en befintlig handbok. Bedömningen är att arbetet kommer kunna slutföras före sommaren [2015, JO:s anm.]. BB och AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Vid kontakt med Kriminalvårdens huvudkontor den 12 januari 2016 fick jag veta att Kriminalvården ännu inte har avslutat arbetet med att ta fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Arbetet har påbörjats, och Kriminalvårdens förhoppning är att arbetet ska kunna slutföras någon gång under våren 2016.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet. Som framgår av den redogörelsen finns det bestämmelser om att anhöriga respektive närstående till frihetsberövade personer ska underrättas om frihetsberövandet dels i

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: , dels i

text: 24 kap. 21 a §

text: RB. Vilken av bestämmelserna som är tillämplig beror på om frihetsberövandet skett på grund av misstanke om brott eller på annan grund.

text: Bedömning

text: Ingen kritik mot häktet Salberga Som Kriminalvården redogjort för finns det inte någon skyldighet att underrätta någon anhörig när en intagen som är häktad på grund av misstanke om brott förflyttas från ett häkte till ett annat, se

text: 24 kap. 21 a §

text: RB. Av utredningen framgår att AA och BB var frihetsberövade på grund av misstanke om brott och att de kom till häktet Salberga efter förflyttning från andra häkten. Det fanns alltså inte någon författningsreglerad skyldighet för häktet att underrätta någon anhörig om att AA respektive BB förflyttats dit.

text: AA och BB har beskrivit att de fått nekande svar när de frågat efter att få underrätta sina anhöriga. Enligt Kriminalvården har det dock inte framkommit något i utredningen som tyder på att AA eller BB har nekats att ringa ett samtal

text: till närstående eller att de skulle ha fått information om att s.k. ankomstsamtal generellt sett inte rings från häktet Salberga. Jag konstaterar att det som har kommit fram genom utredningen inte ger mig anledning att rikta någon kritik mot häktet Salberga. Ingen kritik mot häktena Umeå och Saltvik AA har även uppgett att han under sin fyra dagar långa resa från häktet Luleå nekades att ringa från häktena Umeå och Saltvik. Enligt Kriminalvården finns det inte någon dokumentation om att AA under sin vistelse i häktena Umeå och Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller någon annan. Jag konstaterar att det som har kommit fram genom utredningen inte ger mig anledning att rikta någon kritik mot häktena Umeå och Saltvik. Gemensamma rutiner för underrättelser till närstående Som framgår av Kriminalvårdens yttrande har jag i ett tidigare beslut berört frågor om underrättelser till anhöriga eller närstående om frihetsberövande (dnr 1944-2013). I sitt yttrande till JO i det ärendet anförde Kriminalvården att myndigheten hade för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Jag har fått veta att arbetet med de gemensamma rutinerna har påbörjats och att Kriminalvårdens förhoppning är att arbetet ska kunna slutföras någon gång under våren 2016.

text: Uppföljning

text: Jag kommer att följa upp att Kriminalvården arbetar fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Av denna anledning önskar jag ta del av de rutiner som Kriminalvården arbetar fram.

text: Beslutet överlämnas till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott Som framgår ovan finns det inte någon skyldighet att underrätta närstående när en intagen som är häktad på grund av misstanke om brott förflyttas från ett häkte till ett annat, se

text: 24 kap. 21 a §

text: RB. Däremot ska en intagen som frihetsberövats på annan grund än misstanke om brott få tillfälle att underrätta närstående även när han eller hon flyttats från ett häkte till ett annat, se

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: . I förarbetena till

text: 24 kap. 21 a §

text: RB uttalades att det kanske främsta syftet med underrättelseskyldigheten är att anhöriga och andra inte ska behöva oroa sig över vart deras närstående tagit vägen. Vidare uttalades att den som har frihetsberövats i många fall kan känna sig bättre till mods av vetskapen om att någon närstående vet var han eller hon befinner sig (

text: prop. 2007/08:47 s. 18

text: f.). I det tidigare beslut som nämnts ovan uttalade jag att det är svårt att se att det skulle finnas sakliga skäl till den beskrivna skillnaden i underrättelseskyldigheten (dnr 1944-2013). Det torde i många fall finnas starka skäl för de anhöriga till en person som frihetsberövats på grund av misstanke om brott att få vetskap om att den närstående förflyttats till en annan förvaringslokal. Jag noterar att Kriminalvården delar denna uppfattning. Jag finner mot

text: denna bakgrund skäl att överlämna en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott för kännedom. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Delgivning Rättidsprövning Överklagande

title: Anmälan mot bl.a. Länsrätten i Stockholms län angående handläggningen av ett mål om försörjningsstöd; fråga om delgivning av part på fel adress

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 november 2008, framförde AA klagomål mot Södermalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun och Länsrätten i Stockholms län. Klagomålen gällde handläggningen av ett ärende om försörjningsstöd. AA anförde bl.a. att han den 11 juni 2008 hade överklagat stadsdelsnämndens beslut men att han därefter inte hade hört någonting från vare sig stadsdelsnämnden eller länsrätten. Han uppgav vidare att han tillfälligt vistades på en adress i Kolmården.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades muntliga upplysningar från en tjänsteman vid Södermalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. Det framkom att AA:s överklagande av nämndens beslut om försörjningsstöd hade inkommit till förvaltningen den 16 juni 2008 och översänts till länsrätten den 30 juni 2008 samt att dom i målet hade meddelats den 2 oktober 2008.

text: Vidare inhämtades muntliga upplysningar från en tjänsteman vid Länsrätten i Stockholms län.

text: Därefter lånade JO in länsrättens akt i det aktuella målet (mål nr 13910-08).

text: Länsrätten i Stockholms län anmodades att göra en utredning och yttra sig över delgivningen av AA i mål nr 13910-08.

text: I yttrande anförde lagmannen BB följande. Jag har bett rotelinnehavaren, rådmannen CC, och chefsrådmannen på avdelningen, DD att yttra sig med anledning av JO:s förfrågan. De har anfört: ”AA överklagade Södermalms stadsdelsnämnds beslut den 26 maj 2008 om bistånd enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Överklagandeskrivelsen och övriga handlingar kom in till länsrätten den 2 juli 2008. AA skrev på en särskild handling dels sin ordinarie adress i Stockholm, dels att han önskade svar till en adress i Kolmården.

text: Den 3 juli 2008 skickades en information om förenklad delgivning till AA:s Stockholmsadress. Det bedömdes att målet var klart för avgörande och länsrätten beslutade dom den 2 oktober 2008. I domen angavs Kolmårdsadressen som vistelseadress. En kopia av domen expedierades den 6 oktober 2008 till AA, som vår minnesbild är även detta till Stockholmsadressen. Den 7 oktober 2008 sändes till adressen i Stockholm ett meddelande om att domshandlingen hade skickats. Ingen av de handlingar som skickades till AA kom i retur. En kopia av domen med mottagningsbevis skickades den 30 januari 2008 (rätteligen 2009; JO:s anm.)till AA på adressen i Kolmården med anledning av det som han anförde i JO-anmälan. AA har undertecknat beviset och skickat tillbaka det. Det framgår av stadsdelsnämndens beslutsunderlag att AA påbörjade ett fängelsestraff i april 2008 med beräknad villkorlig frigivning i januari 2009 med placering på Kolmårdsanstalten. I mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: tillämpar avdelningen normalt ordinär delgivning och då i form av förenklad delgivning. Vi bedömer att det i det aktuella målet inte fanns skäl att frångå denna rutin. Däremot borde försändelserna ha skickats till den adress som AA anmälde att han ville ha svar till, även om det i och för sig kunde förväntas att han hade bevakning av sin post på Stockholmsadressen eller hade begärt eftersändning. Det är ett förbiseende att Kolmårdsadressen inte användes. Avdelningen beaktar delgivningsfrågorna i samband med lagakraftprövning och arkivläggning av mål som inte har överklagats. Avdelningen hade ännu inte hunnit göra detta i AA:s mål då Justitieombudsmannen begärde yttrande. Det kan tilläggas att AA:s Stockholmsadress, som var hans folkbokförings-adress, var den adress som automatiskt angavs i domstolarnas databaserade verksamhetsstöd för målhantering (VERA) i samband med registreringen av överklagandet. Med anledning av det inträffade har avdelningens allmänna checklista för granskning av nyinkomna mål nu kompletterats med att särskild kontroll alltid ska göras av om det finns annan adress än folkbokföringsadressen.” Jag beklagar att våra rutiner inte fungerade denna gång och noterar att avdelningen numera i sin checklista för granskning av nyinkomna mål kompletterat med en särskild kontroll om det finns annan adress än folkbokföringsadressen. Vi har lyft frågan till vår ledningsgrupp och alla avdelningar kommer nu att korrigera de rutiner som inte redan är införda.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Det som har framkommit om stadsdelsförvaltningens handläggning har inte gett mig tillräcklig anledning att vidta någon ytterligare utredningsåtgärd.

text: Jag vill dock rent allmänt erinra om att myndigheternas rättidsprövning och överlämnande av överklaganden enligt

text: och

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: måste ske utan dröjsmål. JO har vid flera tillfällen uttalat att det som regel inte bör gå mer än en vecka från det att överklagandet inkom till dess att det överlämnas (alternativt avvisas såsom för sent inkommet).

text: Länsrätten har i AA:s mål använt sig av förenklad delgivning enligt

text: 3 a § delgivningslagen (1970:428)

text: . I denna paragraf föreskrivs i första stycket att, om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna, ordinär delgivning med den som är part eller som har liknande ställning i ett mål eller ärende får ske genom att myndigheten sänder handlingen med post till den sökte under hans senast kända adress och minst en dag senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts (förenklad delgivning). Enligt andra stycket i samma paragraf får förenklad del-

text: givning användas bara om den sökte har delgetts upplysning om att förenklad delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet. Sådan upplysning behöver dock inte delges med den som har inlett förfarandet vid myndigheten eller som har gett in en handling i målet eller ärendet, om upplysningen lämnas i nära anslutning till att ansökan eller handlingen har kommit in till myndigheten.

text: Den förenklade delgivningens rättsliga konstruktion gör det särskilt viktigt att expeditioner sänds till korrekta och aktuella adresser. AA hade i sitt över-klagande angett att han vistades på en adress i Kolmården och att han önskade att den adressen skulle användas vid korrespondens med honom. Länsrätten har emellertid förbisett detta. Både upplysningen om förenklad delgivning och domen i målet har i stället skickats till AA:s ordinarie adress i Stockholm. Detta är självfallet inte tillfredsställande.

text: Av remissvaret framgår att länsrätten har infört nya rutiner för att förhindra att något liknande inträffar i framtiden. Jag anser mig därför kunna lämna saken med den kritik som ligger i det anförda.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.