title: Socialnämnden i Uddevalla kommun får kritik för att två handläggare inte försökte komma i kontakt med en vårdnadshavare innan de åkte till hennes hem för att göra s.k. skyddsbedömningar om barnen m.m.

sammanfattning: I en anonym orosanmälan anfördes bl.a. att en vårdnadshavare hade lämnat sina barn ensamma i hemmet. Socialjouren beslutade att omgående göra ett hembesök för att kunna bedöma barnens förhållanden. När handläggarna kom till bostaden var barnen ensamma där. Handläggarna väntade i bostaden tillsammans med barnen till dess vårdnadshavaren kom hem. Barnen bedömdes sedan inte vara i behov av akut skydd från nämndens sida. Dagen efter hembesöket inledde nämnden utredningar om barnen. Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). När en anmälan rör ett barn ska socialnämnden genast göra en bedömning av om barnet är i behov av omedelbart skydd, en s.k. skyddsbedömning (11 kap. 1 a § SoL). Frågan om nämnden ska inleda en utredning eller inte bestäms vid en s.k. förhandsbedömning. Nämnden ska inte vidta några utredningsåtgärder under en skydds- eller förhandsbedömning, men får kontakta de personer som orosanmälan rör. Såvitt kommit fram försökte handläggarna inte komma i kontakt med vårdnadshavaren innan de åkte till bostaden, och det var heller inte fråga om att de åkte dit för att tala med henne. Enligt JO borde handläggarna i detta fall ha försökt kontakta vårdnadshavaren för att kontrollera om uppgifterna i orosanmälan stämde och fråga om vårdnadshavaren samtyckte till ett besök i hennes bostad. JO kritiserar nämnden för att så inte skedde. Ett hembesök i syfte att undersöka barnens förhållanden är en sådan åtgärd som bör vidtas i en utredning och inte vid en skydds- eller förhandsbedömning. JO konstaterar att det kan ifrågasättas om det fanns rättsliga förutsättningar för det aktuella hembesöket. JO konstaterar att vårdnadshavaren inte hade samtyckt till att handläggarna gick in i bostaden och att det heller inte var fråga om en nödsituation. Det fanns således inte något rättsligt stöd för åtgärden. JO finner dock i detta fall, med hänsyn till de speciella omständigheter som förelåg, inte anledning att kritisera handläggarna.

text: 2020-05-11 5219-2018

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: Socialnämnden i Uddevalla kommun får kritik för att två handläggare inte försökte komma i kontakt med en vårdnadshavare innan de åkte till hennes hem för att göra s.k. skyddsbedömningar om barnen. Även fråga om förutsättningarna för handläggarna att gå in i bostaden

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Uddevalla kommun.

text: AA uppgav bl.a. följande: Två handläggare från socialtjänsten gick in i hennes bostad när hon var ute för att göra ett ärende. Hennes barn var ensamma i bostaden. Handläggarna presenterade sig inte för barnen. De öppnade dörrar och lådor i bostaden samt ställde frågor till barnen.

text: Utredning

text: JO tog del av vissa handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Socialnämnden i Uddevalla kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Socialnämndens utredning och redogörelse över vidtagna åtgärder

text: 180730 tar Socialjouren emot ett samtal från en anonym anmälare som är mycket oroad över AA:s barns situation som befinner sig själva i hemmet vid tidpunkten för inkommen anmälan. Barnen är födda [2006, 2007, 2010, 2012, 2014 och 2015, JO:s anm.]. Det minsta barnet är ca 3 år. Anmälaren uppger att det inte är första gången AA lämnar sina barn hemma själva utan det skall ha skett flera gånger tidigare då hon ska jobba. Anmälaren uppger vidare att denne vet att AA även lämnat barnen sent på kvällen utan tillsyn. Barnen ses ofta ute på gården utan tillsyn och de hittar då på en hel del "hyss" beskriver anmälaren vidare. AA:s dotter som är 11 år sägs ha ett huvudansvar för sina yngre syskon när mamma inte är hemma. Socialjouren beslutar med anledning av inkommen anmälan som bedöms allvarlig då så små barn lämnas ensamma att åka hem till familjen för att göra en bedömning på plats om barnen behöver skydd eller någon annan form av akut stödinsats från socialtjänsten aktuellt datum. När Socialjouren kommer till hemmet är det mycket riktigt så att barnen är själva hemma. BB som är född [2006] upplevs som stressad av situationen att deras mamma inte är hemma. De två yngsta barnen säger att mamma inte är hemma medan BB först säger att mamma är i duschen och ändrar sig då Socialjouren vill prata med mamma att hon är i kiosken. Det är många vänner till barnen i lägenheten och situationen i hemmet är rörig beskriver Socialjouren i sin rapport. Övriga syskon är ute på gården och har vattenkrig med familjens två hundar. Socialjouren ringer och söker AA som inte svarar i telefonen. Efter en stund ringer AA till BB som efter samtalet med sin mamma säger till Socialjouren att deras barnvakt blivit sjuk och har därför gått hem. Efter en timma kommer AA hem till bostaden och var enligt Socialjourens uppfattning stressad av situationen och ville att de skulle lämna bostaden. Socialjouren frågar då AA om hon vill stå kvar i hallen och prata med dem eller om hon vill gå ut i trapphuset där andra kan höra. AA vill prata i trapphuset och Socialjouren går därmed ur hennes lägenhet. Vidare beskriver den personal som var i tjänst aktuellt datum och hemma hos AA och barnen att varken skåp eller andra dörrar öppnades under hembesöket. När AA åter är på plats i hemmet gör Socialjouren bedömningen att behov av akuta insatser inte föreligger från deras sida, men en anmälan sänds in till Familjekontoret omedelbart. Socialjouren gör också iakttagelsen under hembesöket att BB tog ett mycket stort ansvar över sina syskon och sig själv vilket bedöms som orimligt ansvar för ett barn i BB:s ålder att behöva ta.

text: Socialnämndens bedömning av handläggningen

text: Undertecknads bedömning är sammanfattningsvis att Socialjouren agerat helt korrekt, i linje med sitt uppdrag och gällande lagstiftning. Socialjourens främsta uppdrag är att göra akuta bedömningar och ibland ingripanden där barn och unga kan vara i behov av omedelbart skydd och stöd ifrån socialtjänsten. Att genomföra oanmälda hembesök ingår också i Socialjourens uppdrag att göra när de bedömer anmälningarna så allvarliga att ett barn kan vara i behov av omedelbar hjälp utifrån en mycket socialt utsatt situation. I detta specifika fall fanns sex barn ensamma hemma som allvarligt kunde äventyra sin hälsa och utveckling då de helt saknade tillsyn. Dessutom fanns fler barn i lägenheten och situationen där var rörig vid tidpunkten för hembesöket. Uppgifterna om att detta skett tidigare har bedömts som trovärdiga efter hembesöket. Socialjourens personal har till undertecknad dvs. ansvarig enhetschef beskrivit, utöver det som framgår i deras rapport från tillfället, hur de upplevt BB ta ett alldeles för stort ansvar. AA är vidare känd inom Socialtjänsten Uddevalla utifrån tre tidigare anmälningar åren 2015–2016, gällande oro för hennes barn som resulterat i inledda utredningar från socialtjänstens sida. Det är nu fjärde anmälan som inkommer från Socialjouren, dvs. den 180730 som också den resulterat i att utredningar återigen är inledda på samtliga av barnen. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: När en anmälan rör barn eller unga ska socialnämnden genast göra en bedömning av om barnet eller den unge är i behov av omedelbart skydd, en s.k. skyddsbedömning (

text: 11 kap. 1 a §

text: SoL). Skyddsbedömningen ska göras samma dag som anmälan kommer in eller senast dagen efter om anmälan kommer in sent den dagen (se

text: prop. 2012/13:10 s. 60

text: ). Beroende på vad som framgår av orosanmälan kan nämnden redan vid den inledande skyddsbedömningen behöva kontakta den som anmälan rör.

text: Frågan om nämnden ska inleda en utredning eller inte bestäms vid förhandsbedömningen. En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan syftar endast till att avgöra om det finns något utredningsbehov. Nämnden ska alltså inte vidta några utredningsåtgärder under förhandsbedömningen. En förhandsbedömning ska i första hand grundas på innehållet i anmälan och nämndens tidigare kännedom om barnet eller familjen, t.ex. uppgifter i en personakt eller i tidigare anmälningar. Nämnden får under förhandsbedömningen kontakta den eller de personer som anmälan rör (se

text: prop. 2012/13:10 s. 58

text: ). Nämnden kan således träffa vårdnadshavarna och barnet inom ramen för förhandsbedömningen (se t.ex. JO 1999/2000 s. 238).

text: Ett beslut att inleda eller inte inleda en utredning ska, om det inte finns synnerliga skäl, fattas inom fjorton dagar efter det att anmälan har kommit in (

text: 11 kap. 1 a §

text: SoL).

text: Bedömning

text: Inledning AA är mor till BB, född 2006, CC, född 2007, DD, född 2010, EE, född 2012, FF, född 2014 och GG, född 2015. Den 30 juli 2018 tog socialjouren emot en anonym anmälan om oro för barnen. Anmälaren uppgav bl.a. att barnen var ensamma i bostaden och att de hade lämnats ensamma flera gånger tidigare, även sent på kvällen när AA arbetade. Av socialjourens rapport framgår att socialjouren beslutade att omgående göra ett hembesök hos AA eftersom barnen var små.

text: Två handläggare från socialjouren åkte hem till AA. När de kom till bostaden var barnen ensamma där. Handläggarna väntade tillsammans med barnen i bostaden till dess AA kom hem efter en dryg timme. I socialjourens rapport antecknades sedan att barnen inte var i behov av akut skydd eftersom AA hade kommit tillbaka till bostaden.

text: Den 31 juli 2018 beslutade nämnden utifrån bl.a. det som kommit fram vid hembesöket att inleda utredningar om barnen.

text: Granskningen i ärendet Min granskning avser allmänt de åtgärder som socialjourens handläggare vidtog med anledning av den orosanmälan som kom in till socialjouren den 30 juli 2018 om AA:s barn, och i synnerhet om det fanns rättsliga förutsättningar för handläggarna att gå in i hennes bostad trots att hon inte var hemma.

text: Nämndens handläggning efter orosanmälan Informationen i en orosanmälan bör som regel vara tillräcklig för att nämnden ska kunna bedöma om ett barn är i behov av omedelbart skydd. I annat fall kan en handläggare, som redovisats ovan, behöva ta kontakt med den som berörs av anmälan. I praktiken innebär det att handläggaren måste försöka nå honom eller henne per telefon. Om en vårdnadshavare inte kan nås på det sättet får nämnden överväga om det kan finnas anledning att åka hem till honom eller henne i syfte att få kontakt. Det kan givetvis finnas uppgifter i en anmälan som gör att nämnden omedelbart behöver kontrollera barnets förhållanden utan att det varit möjligt att först få kontakt med en vårdnadshavare.

text: Nämnden måste i en sådan situation när ett hembesök anses nödvändigt noga väga det integritetsintrång som en sådan åtgärd kan innebära för vårdnadshavaren mot de intressen som nämnden har att tillgodose, i det här fallet att säkerställa barnets behov av eventuellt skydd (jfr

text: JO 2015/16 s. 377

text: Nämnden har uppgett att socialjouren åkte hem till AA:s bostad för att göra en bedömning på plats av om hennes barn behövde skydd eller någon annan form av akut stödinsats från socialtjänstens sida. Såvitt kommit fram försökte handläggarna inte komma i kontakt med AA innan de åkte till hennes bostad. Det var heller inte fråga om att de åkte dit för att tala med henne.

text: Enligt min mening borde handläggarna, innan de beslutade att göra ett hembesök hos AA, ha försökt att komma i kontakt med henne för att kontrollera om uppgifterna i orosanmälan stämde. Handläggarna hade då kunnat få ett bättre underlag när de övervägde frågan om ett hembesök var nödvändigt, och de hade då också haft möjlighet att få AA:s samtycke till det. Eftersom handläggarna i det skedet inte ens försökte ta någon kontakt med AA har de brustit i sin handläggning av ärendet. För detta förtjänar nämnden kritik.

text: Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF). Socialtjänsten utgör en del av det allmänna och omfattas således av bestämmelsen. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som företas av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen. I begreppet liknande intrång ryms sådana intrång i någons bostad som inte sker i undersökningssyfte (

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Skyddet mot intrång i

text: 2 kap. 6 §

text: RF får endast begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: Det finns inte någon lagbestämmelse som ger socialtjänsten rätt att gå in i en enskilds bostad oavsett vad syftet med detta skulle vara. Skyddet mot intrång i den enskildes bostad gäller dock bara påtvingade ingrepp. Den enskilde kan alltså samtycka till att nämndens handläggare besöker honom eller henne i bostaden.

text: JO har i tidigare beslut behandlat fall där en nämnd har gjort hembesök hos en vårdnadshavare inom ramen för en förhandsbedömning om ett barn. JO uttalade bl.a. att om ett hembesök görs för att kontrollera hemförhållandena får besöket anses vara en sådan utredningsåtgärd som bör vidtas inom ramen för en inledd utredning och inte under en förhandsbedömning (se t.ex.

text: JO 2015/16 s. 377

text: och

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 400).

text: Eftersom syftet med det aktuella hembesöket var att undersöka om barnen var ensamma och om de behövde skydd eller någon annan form av akut stödinsats från socialtjänstens sida, borde nämnden alltså ha inlett en utredning innan beslutet fattades om att göra ett hembesök hos AA. På grund av den akuta situation som socialjouren uppfattade att barnen befann sig i, fick nämnden inte tillfälle att då överväga behovet av att först fatta beslut om att inleda en utredning om AA:s barn. Av det som framgår av nämndens yttrande diskuterades inte heller den frågan innan handläggarna gav sig av till AA:s bostad för att göra en skyddsbedömning på plats. Det kan därför sättas ifråga om det – trots det angivna syftet med åtgärden – verkligen fanns rättsliga förutsättningar i det läget för att göra ett hembesök hos AA.

text: En annan fråga som behöver diskuteras i det här sammanhanget är om den situation som handläggarna mötte när de kom till AA:s bostad kan bedömas ha varit en sådan nödsituation som i sig skulle ha kunnat berättiga handläggarna att gå in i bostaden trots att hon inte samtyckt till åtgärden.

text: Nöd föreligger bl.a. när en fara hotar liv, hälsa eller egendom (

text: 24 kap. 4 § brottsbalken

text: ). Om det kan anses ha varit en nödsituation innebär det förenklat uttryckt att en handläggare redan därför skulle kunna ha rätt att gå in i någons bostad trots att samtycke inte lämnats från den som bor där.

text: Nämnden har i sitt remissvar inte närmare redogjort för handläggarnas iakttagelser när de kom till AA:s bostad. Jag har dock inte funnit skäl att vidta några ytterligare utredningsåtgärder i denna del. Enligt min mening är underlaget tillräckligt för att jag ska kunna ta ställning till handläggarnas agerande.

text: På plats kunde handläggarna konstatera att AA inte var hemma. Av remissvaret framgår att sex barn befann sig ensamma i lägenheten. Det var flera av AA:s barn, bl.a. två av de yngsta barnen, och även vänner till barnen. Enligt nämnden fanns det en fara för barnen eftersom de helt saknade tillsyn. Socialjouren har i sin rapport beskrivit situationen i lägenheten som mycket rörig. När handläggarna kom dit var BB ute på gården och hade således inte någon uppsikt över de yngre barnen i bostaden.

text: Såvitt kommit fram var det inte fråga om att barnen befann sig i en nödsituation. Nämnden har inte heller påstått att det förhöll sig på det viset och att det var därför som handläggarna fann det nödvändigt att gå in bostaden. Innebörden av det är att handläggarnas besök i AA:s hem varit beroende av att hon först lämnat sitt samtycke till åtgärden. Enligt min mening fanns det alltså inte någon rättslig grund för nämndens handläggare att gå in i AA:s bostad trots syftet med åtgärden.

text: Det jag nu har anfört tar sikte på de rättsliga förutsättningarna för handläggarna att gå in i AA:s bostad. Även om handläggarnas agerande alltså var felaktigt innebär det inte att jag samtidigt anser att det finns anledning för mig att rikta någon egentlig kritik mot dem. Vid det ställningstagandet har jag beaktat följande.

text: Handläggarna behövde på stående fot ta ställning till hur de skulle agera i den aktuella situationen. Jag kan ha förståelse för att situationen var svår för dem att överblicka. Om de hade väntat utanför bostaden skulle de inte ha sett vad barnen gjorde därinne och om det fanns risk för dem att skadas på något sätt. Såvitt kommit fram var det fråga om små barn som inte borde vara utan tillsyn av en vuxen. Inget annat har kommit fram än att handläggarna handlade med barnens bästa för ögonen när de bestämde sig för att vänta på AA i lägenheten tillsammans med barnen. Det var dessutom fråga om en situation som var svår för handläggarna att bedöma rent rättsligt. Övrigt AA har i sin anmälan uppgett att handläggarna öppnade dörrar och skåp i bostaden. Nämnden har i sitt remissvar tillbakavisat de uppgifterna. Jag bedömer det inte som sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder skulle kunna

text: skapa full klarhet i vad som ägde rum vid hembesöket. Jag har därför inte funnit skäl att fortsätta utredningen i den delen. Det som AA i övrigt har anfört ger mig inte anledning att vidta någon åtgärd eller att göra något uttalande. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Dokumentation Förhör Förundersökning Ombud/biträde/försvarare Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för bristande dokumentation i ett förhörsprotokoll - uttalanden om rätten till försvarare

org: jo

sammanfattning: En person anhållen för narkotikabrott hade vid ett inledande förhör uppgett att han inte ville uttala sig utan att biträdas av en viss försvarare. Sedan det kommit fram att den advokaten inte kunde inställa sig till förhör under den dagen, tillfrågades den anhållne om förhöret kunde hållas utan försvarare. Polismyndigheten och advokatfirman har olika uppfattning om vad som sades i kontakterna dem emellan. Jag framhåller dock att ett avstående från rättigheten att biträdas av en försvarare måste vara frivilligt och otvetydigt samt att den information som lämnas till den misstänkte i försvararfrågan måste lämnas på ett sådant sätt att den inte riskerar att uppfattas som en påtryckning att avstå från sin rätt till rättsligt biträde. Informationen bör därför lämpligen dokumenteras. Jag är vidare kritisk till det sätt på vilket en underrättelse om brottsmisstanke dokumenterats.

text: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för bristande dokumentation i ett förhörsprotokoll – uttalanden om rätten till försvarare

type: rubrik

text: Anmälan

text: Advokat AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län. Han uppgav sammanfattningsvis följande.

type: stycke

text: BB greps och anhölls natten till den 4 september 2009. Vid ett första förhör som hölls med honom kl. 3.25 delgavs han misstanke om narkotikabrott. Han uppgav då att han inte ville uttala sig utan att ha en advokat närvarande och att han ville att AA skulle förordnas som offentlig försvarare. Ett sådant förordnande kom in till advokatfirman från tingsrätten vid 15-tiden samma dag.

text: Något före det att förordnandet hade kommit kontaktades advokatfirman av en utredare vid polisen. Denne uppgav att de ville hålla ett förhör med BB och undrade om AA kunde närvara. Polisen fick beskedet att AA inte kunde inställa sig men att någon annan från advokatfirman kunde inställa sig i hans ställe. Detta gick dock inte att ordna omedelbart, varför sekreteraren bad att få återkomma med besked om vid vilken tidpunkt någon kunde inställa sig. Kort tid därefter ringde sekreteraren till polisen och meddelade att det fanns en jurist tillgänglig. Hon fick då beskedet att detta inte längre behövdes eftersom förhöret redan hade hållits.

text: Inför det förhöret hade BB inte uppmärksammats på att polisen varit i kontakt med advokatfirman och fått beskedet att någon därifrån kunde inställa sig senare under dagen. I stället tillfrågades han om han var beredd att delta i förhör utan advokat eftersom polisen inte fått kontakt med AA. Därefter delgavs BB följande misstanke. ”Narkotikabrott genom innehav, förvärv i överlåtelsesyfte, förvaring, överlåtelse samt eget bruk”. Polisen visste vid tillfället att det rörde sig om misstänkt kokain till en mängd av 15 gram (inklusive emballage).

text: Under förhöret fick BB bl.a. svara på frågor om sitt missbruk och hur han finansierade det. Någon information om att han riskerade att bli delgiven misstanke för det han själv berättade om sitt missbruk och hur han finansierade det lämnades inte.

text: Den 16 september hölls ett nytt förhör med BB, denna gång med AA närvarande, vid vilket BB delgavs misstanke om ytterligare narkotikabrott till en mängd som vida översteg den mängd han ursprungligen misstänktes för. De nya misstankarna grundade sig uteslutande på de uppgifter BB hade lämnat vid förhöret den 4 september. På direkt fråga uppgav BB i och för sig att han insåg att han kunde komma att bli misstänkt för de överlåtelser han berättat om, men inte att han skulle komma att bli misstänkt för sitt eget missbruk utan att han berättat om detta för att understryka sitt hjälpbehov.

text: Det var avtalat att förhöret den 16 september skulle börja kl. 13.00. Förhörsledaren hade emellertid, enligt egen uppgift, tagit fel på tiden och inställde sig i stället redan kl. 12.00. Enligt BB ska hon då ha tillfrågat honom om han var beredd att delta även i det förhöret utan advokat. Förhöret inleddes dock strax efter kl. 13.00.

text: AA påkallade JO:s prövning av följande frågor.

text: 1. Är det rätt att fråga en anhållen person som uttryckligen sagt att han vill ha advokat närvarande vid ett förhör, om han är beredd att acceptera ett förhör utan advokat när man samtidigt vet att det går att arrangera med en advokat inom kort?

text: 2. Är det korrekt att delge en brottsmisstanke på det sätt som skedde den 4 september 2009 på eftermiddagen; polisen hade då information som var tillgänglig och tillräcklig för att kunna på ett precist sätt delge BB vad misstanken bestod i?

text: 3. Är det korrekt att ställa frågor till en person om dennes missbruksproblematik och det sätt varpå man finansierar sitt missbruk utan att personen i fråga får klart för sig att han kan komma att delges misstanke för de uppgifter han i så fall lämnar? Detta bör också prövas tillsammans med det sätt varpå misstanken formulerades samt det förhållandet att personen i fråga inte hade någon advokat närvarande vid förhöret trots att han uttryckligen begärt detta.

text: Utredningen

text: Handlingar, bl.a. protokoll från de aktuella förhören, begärdes in och granskades.

text: Polismyndigheten anmodades därefter att komma in med upplysningar och yttrande över vad som framförts i AA:s anmälan.

text: Polismyndigheten (tf. biträdande länspolismästaren CC) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från kriminalinspektören DD och civilutredaren EE (här uteslutna). Av yttrandet framgick vidare att myndigheten inhämtat upplysningar och yttrande från chefen för City polismästardistrikt, polismästaren FF.

text: Polismyndigheten anförde följande.

text: Bakgrund

text: Av den utredning som City polismästardistrikt har gjort i förevarande ärende har följande framkommit. BB greps och anhölls under natten/morgonen den 4 september 2009. Han ville under det inledande förhöret som hölls enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB kl. 03.25 inte uttala sig utan försvarare närvarande och han framställde önskemål om att advokat AA, Försvarsadvokaterna, skulle förordnas som offentlig försvarare. BB anhölls kl. 03.35 av jouråklagare. Omgående på morgonen den 4 september 2009 tog utredarna kontakt med förundersökningsledaren i ärendet, åklagare GG, för att hon som undersökningsledare skulle tillse att BB fick en offentlig försvarare. Åklagaren skulle omgående skicka en begäran om detta till tingsrätten. Därefter gick timmarna utan att någon bekräftelse kom om att förordnande skett. När klockan var ca 13:25 kontaktade därför utredarna den aktuella advokatbyrån och fick besked om att ingen förfrågan om förordnande som offentlig försvarare hade inkommit till byrån. AA fanns inte på kontoret och gick inte att nå på annat sätt, han befann sig inte i Stockholm. Eftersom ingen blivit förordnad som offentlig försvarare kunde ingen ersättare skickas förrän, om alls, eventuellt tidigast under eftermiddagen eller kvällen. Utredarna tog därefter klockan 13:35 kontakt med förundersökningsledaren, dvs. åklagaren, och informerade om det som framkommit vid kontakten med advokatbyrån. Åklagaren bestämde att utredarna skulle undersöka om BB vidhöll sin tidigare inställning att han inte ville förhöras utan försvarare, vilket utredarna gjorde. De informerade BB samtidigt om att hans försvarare inte hade blivit förordnad ännu och att han inte fanns tillgänglig under den aktuella dagen samt att det var oklart om och när Försvarsadvokaterna kunde skicka någon ersättare. BB sade att det gick bra att bli förhörd utan försvarare närvarande. Därefter genomfördes förhöret klockan 13:43 - 14:39. BB underrättades återigen om de misstankar som fanns mot honom angående narkotikabrott genom innehav av narkotika, förvärv av narkotika i överlåtelsesyfte, förvaring av narkotika, överlåtelse av narkotika samt eget bruk av narkotika. Misstankarna lästes upp i början av förhöret och under förhörets gång gick man igenom dessa. BB förstod vad han var misstänkt för och han beskrev i detalj de beslag som polisen gjort. Misstankarna finns dokumenterade i detalj, dvs. med uppgift om plats, tid och mängd, under rubriken berättelse i förhörsprotokollet (dock inte under rubriken brottsmisstanke/anledning till förhöret). Under förhöret lämnade BB spontant ytterligare uppgifter om överlåtelse av narkotika. Utredarna ställde inga kompletterande frågor för att påverka BB att erkänna fler brott. Dessa uppgifter bedömdes inte förändra utredningsläget på ett sådant avgörande sätt att förhöret borde avbrytas och ny kontakt med åklagaren tas. Kontakt med åklagaren togs efter förhöret och åklagaren beslutade då att en ny anmälan och nya misstankar skulle läggas BB till last, vilket han underrättades om vid nästa förhör den 16 september 2009. Vid det sistnämnda förhöret frågade försvararen AA om BB förstått att han kan komma att misstänkas för nya brott vilket BB svarade ja på. BB erkände brotten vid båda förhören. Beträffande förhöret den 16 september 2009 har vidare framkommit att utredaren EE frågade häktespersonalen vid 12-tiden om BB ville vänta i sin cell eller

text: i ett ordnat förhörsrum till dess advokaten var på plats, varpå BB valde att vänta i cellen. EE har däremot inte frågat BB om han ville höras utan advokat ännu en gång. [– – –]

text: City polismästardistrikts bedömning

text: Nedan följer City polismästardistrikt svar på de frågor som advokat AA ställt. Fråga 1: Ett förfarande att förordna en offentlig försvarare till den misstänkte hade inletts i enlighet med bestämmelserna i

text: 21 kap. 3 a §

text: och

text: 23 kap. 5 §

text: rättegångsbalken

text: . City polismästardistrikt anser inte att utredarna begått något fel genom att återigen fråga personen om denne var villig att låta sig förhöras utan offentlig försvarare närvarande. Innan förhöret inleddes hade utredarna rådfrågat förundersökningsledaren och de hade förklarat situationen för den misstänkte, dvs. att någon offentlig försvarare inte förordnats än och att aktuell advokatbyrå inte ansåg sig kunna bistå med hjälp förrän senare samma eftermiddag eller kväll. Det finns inte heller någon bestämmelse eller någon praxis på området som tyder på att utredarna handlat felaktigt i denna fråga. Den misstänkte har inte på något sätt förletts eller på annat otillbörligt sätt uppmanats svara på frågor från utredarna utan sin offentliga försvarare närvarande. Av förhör samt utredarnas beskrivning framgår att detta var ett medvetet val som den misstänkte gjorde. Fråga 2: Den misstänkte delgavs misstanke om narkotikabrott genom innehav, innehav i överlåtelsesyfte, förvaring, överlåtelse samt eget bruk kl. 03.25 den 4 september 2009. Han underrättades återigen om denna misstanke vid det andra förhöret kl. 13.43 den 4 september 2009. Det framgår av det andra förhöret vilken plats, tid och mängd narkotika som avses. Detta kunde dock ha preciserats något tydligare i protokollet under rubriken ”Brottsmisstanke/Anledning till förhöret”.

text: I vissa fall kan brottsmisstanken förändras under förhörets gång, vilket kan innebära en svårighet i att precisera misstanken tidigt i ett ärende. Ytterligare misstankar kan tillkomma. City polismästardistrikt anser att det av handlingarna i ärendet framgår att den misstänkte underrättats om misstanke om brott på ett korrekt sätt. Fråga 3: Den anhållna personen var misstänkt för bl.a. överlåtelse vilket styrktes av den anhållnas och dennes kompis berättelse. När det i förhöret framkom uppgifter om att han sålt och bjudit på narkotika i fler fall än de som han redan var misstänkt för ansåg utredarna att det inte fanns någon anledning att avbryta förhöret och rådgöra med förundersökningsledaren. Dessa uppgifter förändrade inte utredningsläget på ett avgörande sätt. Kontakt togs istället med åklagaren efter förhöret och åklagaren beslutade då om att ytterligare en anmälan skulle upprättas, vilket den misstänkte underrättades om vid förhöret den 16 september 2009. Av förhöret den 16 september 2009 framgår också att den misstänkte förstått att han kunde bli misstänkt för ytterligare brott p.g.a. det han berättade vid tidigare förhör. I övrigt kan påpekas att polisen inte har någon skyldighet att förklara att allt den misstänkte säger kan komma att användas som bevis emot honom (jämfört med s.k. Miranda-warning i USA). City polismästardistrikt anser därmed inte att något fel har begåtts i aktuella ärenden.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten gör samma bedömning som polismästardistriktet och vill därutöver anföra följande. Beträffande fråga 1 vill myndigheten understryka att utredarna hade kontakt med den åklagare som var förundersökningsledare innan förhöret hölls och att det var åklagaren som gjorde bedömningen att förhör kunde hållas under förutsättning att den misstänkte gick med på det, vilket han gjorde. Vidare kan framhållas att det ur utredningssynpunkt var angeläget att hålla förhör med BB så snart som möjligt och få besked om hans inställning till misstankarna eftersom han var frihetsberövad. För det fall han hade förnekat brott och haft rimliga förklaringar till det inträffade hade

text: häktningsfrågan aldrig blivit aktuell utan han hade frisläppts – vilket skulle ha fördröjts flera timmar om närvaron av advokat hade inväntats ända till kvällen. Beträffande fråga 2 vill myndigheten framhålla att det står klart att BB i enlighet med

text: 23 kap. 18 §

text: RB fått underrättelse om brottsmisstankarna i samband med förhöret kl. 13:43 och att underrättelsen var detaljerad vad gäller tidpunkt, plats och mängd narkotika samt att detta har dokumenterats i förhörsprotokollet. Således har underrättelseskyldigheten och dokumenteringsskyldigheten uppfyllts. Att detaljuppgifterna om mängden narkotika osv. inte dessutom har angivits under rubriken brottsmisstanke/anledning till förhöret i protokollets övre del innebär inte någon brist i dokumenteringsskyldigheten. Beträffande fråga 3 vill myndigheten framhålla att det i en förhörssituation självfallet kan komma fram uppgifter som gör att den misstänkte kan misstänkas för nya brott och att det i en sådan situation görs en bedömning om förhöret kan fortsätta eller om det skall avbrytas. En omständighet av betydelse för denna bedömning är om de nya misstankarna rör brott av samma slag eller om det är helt andra brott. I förevarande situation rörde det sig om misstankar om fler fall av överlåtelse av narkotika, dvs. det var fråga om samma slags brott som BB redan var misstänkt för, varför bedömningen gjordes att förhöret kunde fortsätta. BB utsattes inte för någon press att erkänna fler brott utan han berättade spontant om det han gjort. Utredarna ställde inga kompletterande frågor för att påverka honom. Kontakt togs med åklagaren efter förhöret och därefter upprättades en ny anmälan. Därutöver kan myndigheten konstatera att det inte har varit aktuellt att hålla ytterligare ett förhör utan försvararen närvarande. Sammanfattningsvis anser myndigheten således att inga fel har begåtts i samband med det aktuella ärendet.

text: AA yttrade sig.

text: Bedömning

text: Av den inhämtade utredningen har sammanfattningsvis följande framgått. En person, BB, greps och anhölls. Vid ett första förhör som hölls med honom vid halvfyratiden på morgonen uppgav han att han inte ville uttala sig utan att en advokat var närvarande och att han önskade att AA skulle förordnas till hans offentlige försvarare. Sedan det kommit fram att AA inte kunde inställa sig till förhör den aktuella dagen, tillfrågades BB om han kunde tänka sig att förhöras utan att AA eller annan advokat närvarade, vilket BB godtog. Vid båda dessa förhör delgavs BB misstanke om narkotikabrott. Under det andra förhöret lämnade BB uppgifter som medförde att misstankarna mot honom kom att avse ytterligare narkotikabrott.

text: Förhör med misstänkt utan försvarare AA har ifrågasatt om det är rätt att fråga en anhållen person, som uttryckligen sagt att han vill ha advokat närvarande vid ett förhör, om han är beredd att acceptera ett förhör utan advokat när man samtidigt vet att en advokat kan inställa sig inom kort?

text: Polismyndigheten har uppgett bl.a. att det var angeläget att hålla förhör med BB och att det var ett medvetet val av BB att höras utan biträde av försvarare.

text: Enligt

text: 21 kap. 3 § rättegångsbalken

text: får den misstänkte vid talans förberedande och utförande biträdas av försvarare. Av 21 kap. 3 a § samma balk framgår vidare att den som är anhållen eller misstänkt har rätt till en offentlig försvarare om han eller

text: hon begär det. En försvarare brukar, oavsett om denne är offentlig eller inte, anses ha en på det hela taget ovillkorlig rätt att delta i förhör med sin klient (se

text: JO 2009/10 s. 68

text: för ett utförligare resonemang i den frågan).

text: Förre chefsjustitieombudsmannen Mats Melin har i såväl nyss nämnda beslut som i flera därefter följande beslut (t.ex. JO 2010/11 s. 139 och dnr 5493-2008) pekat på att Europadomstolen i flera avgöranden haft att pröva frågan om vägran att låta försvarare närvara vid inledande polisförhör står i strid med artikel 6.1 och 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I ett avgörande den 27 november 2008 (Salduz ./. Turkiet) erinrade domstolen i utvidgad sammansättning om vikten av rätten till rättsligt biträde (access to legal advice) och att den rätten är av särskild betydelse när det gäller allvarliga anklagelser. Domstolen konstaterade att artikel 6.1 som regel kräver att den misstänkte ges tillgång till en försvarare redan under det första polisförhöret, om det inte kan visas att i ljuset av särskilda omständigheter i det enskilda fallet det fanns tvingande skäl (compelling reasons) att begränsa denna den misstänktes rätt. Domstolen uttalade vidare att även om tvingande skäl föreligger får en sådan begränsning – oavsett skälen för den (whatever its justification) – inte otillbörligt skada (unduly prejudice) den misstänktes rättigheter, samt att en oåterkallelig sådan skada i princip uppstår om den misstänkte utan tillgång till försvarare under förhör gör uttalanden som läggs till grund för en fällande dom. Domstolen erinrade dock om att varken ordalydelsen eller andemeningen i artikel 6 hindrade en person att av egen fri vilja avsäga sig skyddet av en rättvis rättegång. För att kunna godtas enligt konventionen måste emellertid ett sådant avsägande vara frivilligt och otvetydigt (established in an unequivocal manner). Det måste också omgärdas av sådana minimigarantier som svarar mot dess vikt (se även Yoldas ./. Turkiet, dom den 23 februari 2010).

text: I det aktuella fallet hade BB vid det första förhöret, som hölls vid halvfyratiden på morgonen, uttryckt att han inte ville uttala sig i förhör utan att försvarare var närvarande och att han önskade att AA skulle vara hans försvarare. En sådan begäran bör polisen givetvis tillmötesgå.

text: Utredningen ger dock vid handen att när polisen senare under dagen kontaktade advokatfirman i syfte att efterhöra när AA kunde inställa sig till förhör, fick polisen besked att denne inte var tillgänglig under dagen. Jag noterar att AA och polismyndigheten har olika uppfattningar om vad som därutöver sades vid telefonsamtalet. Enligt AA uppgav sekreteraren till polisen att en kollega till honom kunde inställa sig senare under dagen men enligt polisen var det oklart om och i så fall när en ersättare till AA kunde komma. Jag anser det inte meningsfullt att genom vidare utredning försöka bringa klarhet i saken.

text: Jag vill emellertid anmärka att om en kollega till AA hade möjlighet att inställa sig senare under dagen borde naturligtvis polisen ha avvaktat med att hålla förhöret med BB till dess kollegan var på plats. Som nyss framgått uppfattade emellertid polisen saken som att det var oklart om någon över huvud taget kunde komma och i så fall när. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att BB trots allt godtog att höras utan att försvarare var närvarande, anser jag mig inte ha underlag att kritisera

text: polisen för det inträffade. Enligt min uppfattning hade det dock varit lämpligt om polisen i förhörsprotokollet hade dokumenterat de uppgifter som kom fram vid telefonsamtalet med advokatfirman jämte en uppgift om att den misstänkte hade underrättats om detta förhållande.

text: Jag vill till sist i denna del rent allmänt framhålla vikten av att ett avstående från rätten att biträdas av en försvarare måste vara frivilligt och otvetydigt samt även betydelsen av att polisens information till den misstänkte angående rätten till försvarare lämnas på ett sådant sätt att den inte riskerar att ens uppfattas som en påtryckning på den misstänkte att avstå från sin rätt till biträde.

text: Underrättelse om brottsmisstanke AA har ifrågasatt om den brottsmisstanke som delgavs BB vid det andra förhöret den 4 september, mot bakgrund av den information som polisen då hade, var tillräckligt preciserad.

text: Polismyndigheten har uppgett att BB underrättats om brottsmisstanken på ett tillräckligt detaljerat sätt och att detta också framgår av förhörsprotokollet, även om alla detaljer inte antecknats även under rubriken ”Brottsmisstanke/Anledning till förhöret”.

text: Enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: ska den misstänkte då han hörs, underrättas om misstanken. Syftet med bestämmelsen är enligt uttalanden i förarbetena att den misstänkte ska kunna begagna sin rätt att vid förundersökningen anlita försvarare och i övrigt tillvarata sina intressen. Genom att den misstänkte ges besked om vad han eller hon misstänks för får han eller hon möjlighet att börja förbereda sitt försvar. Hur ingående det eller de aktuella brotten ska anges i en sådan underrättelse beror på omständigheterna. JO har tidigare uttalat att underrättelsen bör innehålla så konkreta uppgifter som möjligt om vad misstanken omfattar, dvs. i princip en beskrivning av det handlande som den avser. Det är således inte tillräckligt att ange endast den rättsliga beteckningen (se bl.a. JO 1989/90 s. 60).

text: I det aktuella fallet visste polisen, vid tidpunkten för förhöret, att en viss mängd misstänkt kokain hade anträffats på BB och att en viss annan mängd misstänkt kokain hade anträffats på hans arbetsplats. Det var givetvis av intresse för BB att få veta vilken mängd narkotika han var misstänkt för att ha innehaft och var denna narkotika hade anträffats. Jag noterar att polismyndigheten synes instämma i denna bedömning. Under rubriken ”Brottsmisstanke/Anledning till förhöret” i protokollshuvudet anges ”Narkotikabrott genom innehav, förvärv i överlåtelsesyfte, förvaring, överlåtelse samt eget bruk”. Tidpunkt för brottet framgår inte, vilket det i normalfallet bör göra. Vidare anges inte vilken mängd narkotika eller vilken slags narkotika eller var denna narkotika anträffats under den nämnda rubriken. Däremot framgår vissa av dessa uppgifter av förhörsprotokollet, t.ex. att det rör sig om kokain och att den narkotika som avses är den narkotika som anträffades på BB i samband med gripandet och den narkotika som anträffades på hans arbetsplats. Även mängden narkotika framgår av protokollet. Som förhörsprotokollet är utformat får man dock

text: enligt min uppfattning, framför allt vad gäller den narkotika som anträffades på BB:s arbetsplats, närmast intrycket att det är BB som berättat om vilken mängd och vilken slags narkotika det rörde sig om och att han alltså inte visste om polisen hade hittat någon misstänkt narkotika vid husrannsakan på hans arbetsplats eller inte. Jag anser därför att anteckningen i protokollet om vilken brottsmisstanke som BB underrättades om borde ha varit tydligare. Lämpligheten av vissa ställda frågor under förhöret AA har slutligen ifrågasatt om det är korrekt att ställa frågor till en person om dennes missbruksproblematik och det sätt varpå man finansierar sitt missbruk utan att personen i fråga får klart för sig att han kan komma att delges misstanke för de uppgifter han i så fall lämnar? Frågan bör, enligt AA, prövas tillsammans med det sätt varpå misstanken formulerades samt det förhållandet att personen i fråga inte hade någon advokat närvarande vid förhöret trots att han uttryckligen begärt detta.

text: Polismyndigheten har framhållit att det i en förhörssituation självfallet kan komma fram uppgifter som gör att den misstänkte kan misstänkas för nya brott och att det i en sådan situation får göras en bedömning om förhöret kan fortsätta eller om det ska avbrytas. Eftersom det i detta fall rörde sig om misstankar om samma slags brott som BB redan var misstänkt för, gjordes bedömningen att förhöret kunde fortsätta. BB utsattes enligt polismyndigheten inte för någon press att erkänna fler brott utan han berättade spontant om det han gjort. Utredarna ställde inte heller några kompletterande frågor för att påverka honom.

text: Den som är misstänkt för brott behöver naturligtvis inte bidra till utredningen eller bevisningen i målet och har rätt att inte uttala sig över huvud taget. Nyssnämnda förhållande kan dock inte utgöra något hinder mot att t.ex. fråga en person som är misstänkt för att inneha en viss mängd narkotika hur han eller hon finansierar sitt missbruk, utan att samtidigt förklara för den misstänkte att det svar han eller hon lämnar kan ge upphov till nya brottsmisstankar. Jag noterar vidare att BB vid det tredje förhöret, vid vilket AA medverkade, uppgav att han förstått att de uppgifter om bl.a. överlåtelse av narkotika som han lämnade vid det andra förhöret skulle kunna leda till att han misstänktes för ytterligare brott. Huruvida förhöret hade bort avbrytas när de nya uppgifterna lämnades eller inte är, som sagts, en bedömningsfråga i vilken man kan ha olika uppfattning utan att någon av uppfattningarna kan anses felaktig. Jag finner inte anledning att kritisera polisen härvidlag.

text: Sammanfattning Sammanfattningsvis anser jag således att polisen borde ha dokumenterat sin kontakt med advokatfirman i förhörsprotokollet jämte en uppgift om att den misstänkte hade underrättats om detta förhållande samt att brottsmisstanken som delgavs BB vid det andra förhöret borde ha dokumenterats på ett tydligare sätt.

text: Vad som kommit fram i övrigt i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Kulturnämnden i Göteborgs stad för att stadsbiblioteket i Göteborg hanterat ett ärende om uthyrning av bibliotekets hörsal på ett sätt som står i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: En förening hade bokat hörsalen i stadsbiblioteket i Göteborg för en föreläsning på temat invandring och mörkläggning. Kritiska röster höjdes mot föreläsningen, och biblioteket beslutade att samtidigt med föreläsningen arrangera ett samtal med bl.a. en migrant, om livet som papperslös. Bibliotekschefen förklarade i en intervju att det var viktigt för biblioteket att klargöra att föreningens föreläsning inte arrangerades av biblioteket. Hon uppgav vidare att det egna arrangemanget var ett sätt för biblioteket att stiga fram för att olika röster skulle få komma till tals när man fick klart för sig vad föreningen tänkte bjuda på. Det är enligt JO svårt att dra någon annan slutsats än att biblioteket genom det egna arrangemanget ville markera sitt avståndstagande gentemot det förväntade innehållet i föreläsningen. Några dagar senare beslutade biblioteket att säga upp avtalet med föreningen med hänvisning till risken för ordningsstörningar. Beslutsunderlaget var dock begränsat. Bibliotekets eget arrangemang genomfördes som planerat.

text: Enligt JO ger omständigheterna intryck av att innehållet i föreläsningen och den negativa opinionen påverkade bibliotekets beslut att säga upp avtalet med föreningen. Kulturnämnden i Göteborgs stad, som svarar för bibliotekets verksamhet, får kritik för att biblioteket genom sitt sätt att hantera ärendet inte levt upp till

text: regeringsformens

text: krav på objektivitet.

text: Bakgrund

text: I början av juli 2014 bokade den ideella föreningen Cui Bono (föreningen) hörsalen i stadsbiblioteket i Göteborg (biblioteket) för en föreläsning den 31 augusti 2014. Föreningen informerade någon tid därefter biblioteket om att föreläsaren var en före detta professor i etnologi som bl.a. skrivit böckerna Invandring och mörkläggning och Invandring och mörkläggning del II. Föreläsningen skulle enligt föreningen tangera innehållet i böckerna. Böckerna fanns tillgängliga för utlåning på biblioteket.

text: Den 27 augusti 2014 publicerades en artikel om föreläsningen på Göteborgs- Postens webbplats med rubriken Möte på Stadsbiblioteket väcker protester. I artikeln angavs att föreläsaren skrivit en bok om romer som många uppfattade

text: som rasistisk och att kritiker ansåg att biblioteket gjort bort sig när man hyrt ut sina lokaler. I artikeln kommenterade bibliotekschefen AA kritiken. Hon uppgav att biblioteket försökte vara tydligt med att arrangemanget inte var bibliotekets eget och att biblioteket inte kunde neka uthyrning på grund av

text: kommunallagens

text: regler om likabehandling. Hon uppgav vidare att biblioteket, när det stod klart vad föreläsningen skulle handla om, hade anordnat ett parallellt arrangemang om migration för att olika röster skulle få komma till tals. Biblioteket ville därigenom markera sin viktiga roll för yttrandefrihet och demokratiska värderingar.

text: Den 29 augusti 2014 sa biblioteket upp avtalet med föreningen. Som grund för beslutet angavs att ”den samlade bilden av arrangemangets karaktär leder till bedömningen att ordningsstörning kan förekomma vid arrangemanget”.

text: Bibliotekets eget arrangemang genomfördes som planerat den 31 augusti 2014.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde föreningen fram klagomål mot Kulturnämnden i Göteborgs stad enligt i huvudsak följande.

text: Biblioteket sa upp avtalet med föreningen med hänvisning till att det skulle kunna förekomma ordningsstörningar vid arrangemanget. Påståendet saknar grund. Det fanns inte något i föreläsningen som uppmanade till eller gav anledning att befara ordningsstörningar, och det har inte förekommit några ordningsstörningar vid tidigare föreläsningar eller andra aktiviteter som föreningen anordnat. Om det hade funnits anledning att tro att utomstående personer eller grupper skulle ge upphov till ordningsstörningar borde biblioteket, i samarbete med polisen eller privata säkerhetsföretag, ha sett till att risken minimerades så att föreläsningen hade kunnat genomföras.

text: Vid samtal med en poliskommissarie i Göteborg har det i efterhand kommit fram att polisen var väl förberedd på att samverka med biblioteket för att hantera eventuella ordningsstörningar i anslutning till de två arrangemangen och att polisen inte förde fram några synpunkter till biblioteket om föreläsningen skulle genomföras eller inte.

text: Biblioteket hade alltså inte något giltigt skäl för avbokningen utan hänvisade till en hypotetisk och ogrundad ordningsstörning. De egentliga skälen var att biblioteket motsatte sig valet av föreläsningsämne och att biblioteket blev utsatt för påtryckningar från enskilda och grupper som var kritiska till ämnet.

text: Att biblioteket anordnade ett motarrangemang om livet som papperslös i Göteborg samma dag och tid som föreningens föreläsning visar tydligt att biblioteket medvetet motarbetade föreningens föreläsning. Det bör även noteras att det fanns ordningsvakter på plats när motarrangemanget genomfördes.

text: Föreningen gav in kopior av bl.a. tidningsartiklar och en föreläsningsaffisch.

text: Utredning

text: Kulturnämnden i Göteborgs stad yttrade sig över anmälan. Nämnden anförde följande.

text: Stadsbibliotekets hörsal hyrs ut till bland annat föreningar som önskar en lokal där de kan bjuda in allmänheten till t.ex. kulturprogram eller föreläsningar. Föreningarna betalar hyra till stadsbiblioteket men väljer själva om de tar entréavgift vid inträde till de arrangemang som de bjuder in till. Man måste passera genom biblioteket för att komma till hörsalen, som är belägen i direkt anslutning till bibliotekets ungdomsavdelning. I förekommande fall hade stadsbiblioteket vid tillfället för uthyrningen till föreningen Cui Bono inte någon anledning att se på denna uthyrning av hörsalen som annat än ett rutinärende. Även efter att det kommit till stadsbibliotekets kännedom vilken föreläsare som föreningen Cui Bono anlitat till sitt arrangemang fanns det ingen anledning att göra någon annan bedömning än att uthyrningen skulle verkställas så som det var planerat. I mitten av augusti 2014 kontaktades stadsbiblioteket av ett antal personer som ställde frågor om och framförde kritik mot att föreläsningen skulle hållas i en lokal i stadsbiblioteket. I sociala medier och i en publicerad artikel i Göteborgs Fria tidning framfördes kritiska åsikter mot stadsbiblioteket och mot föreningens arrangemang. Stadsbiblioteket såg fortfarande inga skäl att häva kontraktet med Cui Bono, vare sig utifrån

text: kommunallagens

text: skrivning eller utifrån bibliotekets roll som rum för demokratin. För att visa att flera olika åsikter kan och ska lyftas i biblioteket så beslutade stadsbiblioteket att anordna ett eget arrangemang om migration parallellt med föreningens arrangemang. Den 26 augusti 2014 fick kulturnämnden information om detta. Den 27 augusti 2014 publicerade Göteborgs-Posten en artikel där man bland annat citerade kritiska röster som menade att stadsbiblioteket ”gjort bort sig” som hyrt ut hörsalen till föreningen Cui Bono. Då den mediala uppmärksamheten ökade i tidningar och radio steg tonläget i sociala medier. Oron kring vad som skulle kunna hända ökade då det fanns inlägg i sociala medier där man uppmanades att samlas till protestaktioner på stadsbiblioteket i anslutning till arrangemanget i hörsalen. Under slutet på våren och framförallt i augusti och fram till valdagen i september 2014 var området runt Götaplatsen och Avenyn, där stadsbiblioteket är beläget, en stundom orolig plats med torgmöten, demonstrationer och motdemonstrationer. På eftermiddagen den 27 augusti 2014 kontaktade stadsbiblioteket polisen via telefon och senare e-post och bad om en riskbedömning. Svaret var att det var svårbedömt men kontakt skulle hållas. Stadsbiblioteket är Göteborgs stads mest besökta kulturinstitution med upp till 5000 besök per dag, varav många är små barn och unga människor. Säkerhetsfrågorna ges alltid hög prioritet i stadsbibliotekets verksamhet. Då kritiken mot stadsbibliotekets uthyrning av hörsalen fortsatte beslöt stadsbiblioteket att anlita väktare vid tidpunkten för arrangemanget, men till sist gjorde bibliotekschefen bedömningen att den samlade bilden av situationen var sådan att ordningsstörning kunde uppstå, där barn, andra biblioteksbesökare samt personal kunde komma till skada. Den 29 augusti 2014 beslutade därför bibliotekschefen utifrån denna bedömning att säga upp avtalet med föreningen Cui Bono om inhyrning i stadsbibliotekets hörsal den 31 augusti 2014, vilket meddelades polisen via e-post. Stadsbiblioteket kontaktades av polisen på morgonen söndagen den 31 augusti 2014 i syfte att förhöra sig om läget i biblioteket samt informera om den nyannonserade demonstration mot IS som den dagen skulle vara utanför

text: biblioteket. Insatsledaren hade inte fått informationen om att uthyrningen var hävd. Stadsbiblioteket har ersatt föreningen för uteblivna entréintäkter och andra kostnader som föreningen haft anspråk på. Kulturnämnden i Göteborgs stad redovisade följande bedömning. [Kulturnämndens] bedömning är att under rådande förhållanden gjorde bibliotekschefen en korrekt bedömning genom att låta säkerheten gå före andra möjliga bedömningsgrunder. Kulturnämnden menar att bibliotekschefens beslut att säga upp hyresavtalet med föreningen Cui Bono grundade sig på en samlad bedömning utifrån den kommunikation och de aktiviteter som förelåg specifikt under vecka 34 och 35 […]. Kulturnämnden ser det av särskild vikt att hänsyn togs till det stora antal barn och unga som skulle kunna befinna sig i anslutning till hörsalen. Kulturnämndens bedömning är att det arrangemang som anordnades av stadsbiblioteket inte kan beskrivas som ett motarrangemang utan syftet var att visa upp stadsbiblioteket som en arena där flera olika röster kan komma till tals. Stadsbibliotekets arrangemang var snarast ett försök att åstadkomma lugn. Kulturnämnden menar att stadsbiblioteket beaktade föreningen Cui Bonos likhet inför lagen vad gäller uthyrningen samt i det längsta tillämpade saklighet och opartiskhet i frågan, men att bedömningen till sist var att säga upp avtalet om hyra av hörsalen den 31 augusti 2014 med motiveringen befarad risk för ordningsstörning. Föreningen kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att bibliotekets påstående att motarrangemanget syftade till att åstadkomma lugn framstod som motsägelsefullt eftersom det arrangemanget kunde antas locka till sig personer som var kritiska till föreningens föreläsning och därmed öka risken för ordningsstörning.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Biblioteken Biblioteken i det allmänna biblioteksväsendet ska enligt

text: 2 § bibliotekslagen (2013:801)

text: verka för det demokratiska samhällets utveckling genom att bidra till kunskapsförmedling och fri åsiktsbildning. Objektivitet och yttrandefrihet Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip. Den innebär bl.a. att särbehandling inte får ske på grund av en enskilds personliga förhållanden såsom tro, åskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, ålder, nationalitet, språk, samhällsställning eller förmögenhet, om det inte finns rättsligt stöd för det. Principen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut. Hur myndighetens agerande uppfattas är också av betydelse (se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, tredje upplagan s. 54).

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller

text: bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (

text: 2 kap. 23 § första stycket

text: RF). Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller motta yttranden anses inte som en begränsning av yttrandefriheten (

text: 2 kap. 23 § tredje stycket

text: RF).

text: Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (Europakonventionen) innehåller skydd för yttrandefriheten (artikel 10). I artikel 10 anges att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och oberoende av territoriella gränser.

text: Justitiekanslern (JK) har i ett beslut uttalat att om en kommun utestänger en konstnär från att delta i en utställning enbart på grund av de åsikter som konstnären står för eller med hänvisning till innehållet i det konstverk som han eller hon vill ställa ut, måste detta anses strida mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet, samt mot grunderna för den yttrandefrihet som föreskrivs i

text: regeringsformen

text: . JK konstaterade vidare att en arrangör av en konstutställning i princip har rätt att fritt välja vilka som ska delta i utställningen, men om ett offentligt organ står som arrangör måste i enlighet med

text: regeringsformen

text: en refusering av en presumtiv utställare ske på sakliga grunder. (Se JK:s beslut den 5 maj 2008 dnr

text: Bedömning

text: Inom ramen för de grundlagsfästa principerna om objektivitet och yttrandefrihet har stadsbiblioteket i Göteborg haft rätt att fritt bestämma i vilken utsträckning och för vilka ändamål dess lokaler ska upplåtas.

text: För att urvalet inte ska komma i konflikt med nämnda principer är det en fördel om det finns fastställda riktlinjer eller rutiner för hur urvalet ska ske. Sådana riktlinjer innebär också att det blir tydligt för allmänheten vad som gäller. De riktlinjer eller rutiner som fastställs måste vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan enskilda framställningar eller framföranden på grund av deras innehåll. (Se JO 2010/11 s. 619 I och II, dnr 1248-2008 och 4432- 2008, samt JO 2014/15 s. 660, dnr

text: Kulturnämnden i Göteborgs stad har förklarat att hörsalen hyrs ut till bl.a. föreningar som önskar en lokal där de kan bjuda in allmänheten till t.ex. kulturprogram eller föreläsningar. Det framgår inte av utredningen om denna informella policy finns nedtecknad eller om det finns ytterligare villkor för att få hyra hörsalen. Jag kan dock konstatera att uthyrningen till föreningen Cui Bono faller inom denna – i och för sig mycket allmänt hållna – policy.

text: Av utredningen framgår att biblioteket från mitten av augusti fick ta emot kritik för uthyrningen i medierna, i sociala medier och direkt från allmänheten. För att

text: visa att flera olika åsikter kan och ska lyftas i biblioteket beslutade man att arrangera ett publikt samtal med bl.a. en migrant om livet som papperslös i Göteborg, vilket skulle äga rum samtidigt med föreningens föreläsning den 31 augusti 2014. Uppmärksamheten fortsatte dock att öka, och enligt biblioteket uppmanades på sociala medier till protestaktioner i anslutning till föreläsningen. Biblioteket beslöt därför att anlita väktare under arrangemanget, och den 27 augusti 2014 vände sig biblioteket också till polisen och bad om en riskbedömning. Polisen gav beskedet att läget var svårbedömt, men att kontakt skulle hållas. Några ytterligare kontakter förekom dock inte. Två dagar senare beslutade bibliotekschefen att säga upp avtalet med föreningen med hänvisning till att den samlade bilden var sådan att ordningsstörning kunde uppstå där barn, andra biblioteksbesökare och personal kunde komma till skada. Det parallella arrangemang som biblioteket tagit initiativ till genomfördes som planerat.

text: Det kan vara sakligt motiverat att ställa in ett arrangemang med hänsyn till ordnings- eller säkerhetsskäl. Ordningshänsyn får dock inte användas som svepskäl för ett sådant beslut. (Se bl.a. JK:s tidigare nämnda beslut och JO 2013/14 s. 546, dnr

text: Situationen var enligt min mening sådan att det fanns anledning för biblioteket att utifrån ordnings- och säkerhetsskäl överväga om föreläsningen kunde genomföras. Jag vill dock poängtera att det är viktigt att en myndighet vid ett sådant övervägande gör en noggrann prövning av vilka ordningsproblem som kan befaras samt vilka åtgärder som kan vidtas för att trygga ordningen och göra det möjligt att genomföra det planerade evenemanget.

text: Biblioteket har inte redovisat några sådana närmare överväganden inför beslutet att säga upp avtalet med föreningen om uthyrning av hörsalen. Jag konstaterar också att man inte tog någon förnyad kontakt med polisen innan beslutet fattades för att få en aktuell bedömning från polisens sida av säkerhets- och ordningsfrågan.

text: Biblioteket hade vidare beslutat att anordna ett eget arrangemang vid samma tidpunkt som föreningens föreläsning. Bibliotekschefen förklarade i en intervju i Göteborgs-Posten att biblioteket ville vara väldigt tydligt med att föreningens föreläsning inte var bibliotekets eget arrangemang och att det egna arrangemanget var ett sätt för biblioteket att stiga fram för att olika röster skulle få komma till tals, när man fick klart för sig vad föreningen tänkte bjuda på. Det är svårt att dra någon annan slutsats än att biblioteket genom det egna arrangemanget ville markera sitt avståndstagande gentemot det förväntade innehållet i föreläsningen. Detta är inte förenligt med kravet på objektivitet. Till skillnad från föreningens föreläsning genomfördes dessutom bibliotekets arrangemang.

text: Sammantaget ger omständigheterna intryck av att innehållet i föreläsningen och den negativa opinionen mot att föreläsningen skulle hållas i bibliotekets lokaler

text: påverkade bibliotekets beslut att säga upp avtalet. Jag vill mot den bakgrunden framhålla att om myndigheter faller undan för tillfälliga eller varaktiga opinioner, och låter innehållet i ett framförande påverka beslut t.ex. om att hyra ut en lokal, kan detta leda till en urholkning av de grundlagsfästa principerna om objektivitet och yttrandefrihet, vilket är allvarligt.

text: Myndigheter har inte bara en skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet utan bör även agera på ett sätt som inte ger intryck av att de är osakliga eller partiska. Genom att hantera ärendet på det sätt som man gjorde har biblioteket inte levt upp till

text: regeringsformens

text: krav på objektivitet. För detta ska Kulturnämnden i Göteborgs stad, som svarar för verksamheten vid biblioteket, kritiseras.