title: Kritik mot Värmlands tingsrätt för bristfällig handläggning av ett vårdnadsmål

sammanfattning: I ett vårdnadsmål vid Värmlands tingsrätt ställde tingsrätten in sex planerade huvudförhandlingar innan målet slutligen kunde företas till huvudförhandling och avgöras. Merparten av förhandlingarna ställdes in som en direkt följd av förbiseenden från tingsrättens sida. De inställda förhandlingarna ledde till en utdragen handläggningstid om drygt två år och tre månader. Förutom att den långa handläggningstiden inte är godtagbar anser chefsJO att de konstaterade bristerna i handläggningen tyder på att man, inom olika personalkategorier på tingsrätten, har brustit i den omsorg och noggrannhet som krävs vid arbete på en domstol. Vidare framhåller chefsJO att det inte bara är av vikt för parterna att ett mål handläggs professionellt utan det har också avgörande betydelse för frågan om allmänhetens förtroende för rättsväsendet. Sammantaget är chefsJO mycket kritisk till hur tingsrätten har handlagt målet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 17 september 2024 förde en person fram klagomål mot Värmlands tingsrätt med anledning av tingsrättens handläggning av ett vårdnadsmål. Hon anförde att hon, i egenskap av vittne, hade blivit kallad till omkring fem huvudförhandlingar och att tingsrätten – till följd av olika förbiseenden från tingsrättens sida – vid varje tillfälle hade ställt in förhandlingen.

text: Utredning

text: Av ett inhämtat dagboksblad per den 20 september 2024 framgick att målet inleddes hos tingsrätten i juli 2022 och att tingsrätten hade ställt in sex planerade huvudförhandlingar, varav den första i november 2023. JO begärde att tingsrätten skulle yttra sig över anmälan och bl.a. redogöra för målets handläggning.

text: Tingsrätten yttrade sig genom lagmannen AA. Till yttrandet fogades ett underyttrande från rådmannen BB som ansvarade för målet från den 1 september 2023. Beträffande handläggningen av målet framgår att hon använde sig av digitala åtgärdsbeslut för intern kommunikation och att hon regelmässigt

text: markerade de beslutade åtgärderna som brådskande. Vad gäller målets handläggning i övrigt uppgav hon bl.a. följande.

text: Den 2 november 2023 påbörjade jag en tre dagars huvudförhandling i ett frihetsberövat mål. […] En ytterligare heldag behövdes dock och jag lyckades till slut hitta en dag som passade alla, den 9 november 2023, vilket dock innebar att huvudförhandlingen i det nu aktuella målet (den första) på grund av det, men även på grund av domarbrist, var tvungen att ställas in. […] Jag ansåg att det frihetsberövade målet fick gå före huvudförhandlingen i det nu aktuella målet (målet). Min minnesbild är också att jag frågade chefsrådmannen om någon annan domare kunde ta huvudförhandlingen i målet, men att jag fick nekande svar. Den 6 november 2023 beslutade jag att huvudförhandlingen i målet skulle ställas in och sättas ut på nytt. […] Först den 8 december 2023 ... kallade domstolshandläggare till huvudförhandling den 1 februari 2024 i målet (den andra). Jag har ingen minnesbild av att man kontrollerade med mig om det datumet fungerade. Den 30 december 2023 fick jag reda på att huvudförhandling var bokad den 1 februari 2024, men såg samtidigt att jag då hade förtur. Vi ska inte sätta ut andra mål än förtursmål de veckorna vi har förtur. Jag tror möjligen att schemat för förturen år 2024 skickades ut i slutet av december 2023 och att jag då uppmärksammade krocken. Med anledning av det, och de strikta reglerna, valde jag att ställa in huvudförhandlingen i målet. Min minnesbild är att jag även då frågade chefsrådmannen om någon annan domare kunde ta huvudförhandlingen men att jag fick nekande svar. […] … den 17 januari 2024 kallade domstolshandläggare till huvudförhandling den 12 februari 2024 (den tredje). […] Jag utgick ifrån att domstolshandläggare, när hen kallade i målet den 17 januari 2024, även kallade kärandeombudet. Den 24 januari 2024 […] informerade kärandeombudet om att hon utifrån nuvarande situation inte visste huruvida huvudförhandlingsdag var utsatt eller ej. Jag fick målet till mig […] och insåg då att kärandeombudet troligen inte var kallat till huvudförhandlingen och skrev då direkt en fråga i dagboksbladet om det […]. Noteras bör att jag inte, den 17 januari 2024, fick någon fråga från domstolshandläggare om hen skulle kalla kärandeombudet eller inte. Dagen efter den 25 januari 2024 kallade domstolshandläggare kärandeombudet. Samma dag anförde dock kärandeombudet att hon inte kunde den aktuella dagen ... Med hänsyn till detta, och att domstolshandläggaren faktiskt inte kallade ombudet redan den 17 januari 2024, valde jag att den 26 januari 2024 ställa in huvudförhandlingen den 12 februari 2024. […] … den 30 januari 2024 kallades till huvudförhandling den 21 februari 2024 (den fjärde). Huvudförhandlingen påbörjades varvid det uppmärksammades att vårdnads-, boende- och umgängesutredningen (VBU:n) var närmare ett år gammal. På grund av arbetsbelastningen och alla turer i målet uppmärksammades inte detta i tillräckligt god tid innan huvudförhandlingen för att åtgärda. […] Min bedömning var att VBU:n skulle kompletteras och huvudförhandlingen därför ställas in. [– – –] Jag gjorde en tidsplan för målet med ombuden, avkunnade beslut om att VBU:n skulle kompletteras och bokade preliminärt datum för huvudförhandling (den femte) med parterna/ombuden den 18 juni 2024. – – –

text: Den 29 maj 2024 ringde ett av kärandens vittnen till tingsrätten och meddelade att hen skulle vara i Irak den 18 juni 2024 [– – –] Jag valde efter mycket om och men att den 12 juni 2024 ställa in huvudförhandlingen den 18 juni 2024 och att den skulle sättas ut på nytt. – – –

text: Först den 12 augusti 2024 (två månader efter mitt beslut ovan) kallade domstolshandläggare till huvudförhandling den 17 september 2024 (den sjätte). – – –

text: Under rubriken relevant lagstiftning anförde BB i huvudsak följande.

text: Enligt regleringsbrevet för Sveriges domstolar de senaste åren skulle/ska 75 procent av tvistemålen i tingsrätterna, exklusive gemensam ansökan om äktenskapsskillnad, vara avgjorda inom sju månader. […]

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) ska rätten driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Enligt bestämmelsens fjärde stycke ska rätten upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt. Enligt

text: 42 kap. 16 §

text: RB ska rätten göra en skriftlig sammanställning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning. Enligt 15 § första stycket tingsrättsinstruktionen (TI) ska det för varje mål och ärende, och vid varje tidpunkt, finnas en ansvarig domare. Enligt Värmlands tingsrätts då gällande arbetsordnings 13 § första stycket ansvarar den domare som har ett mål eller ärende fördelat på sig enligt 15 § TI. Enligt samma bestämmelse tredje stycket framgår att den domare som vidtar åtgärder i ett mål eller ärende där en annan domare har ansvaret enligt 15 § TI, istället för den andra domaren har ansvaret. Enligt

text: 43 kap. 2 §

text: RB ska huvudförhandling ställas in och utsättas till annan dag t.ex. om vittne, som finnes böra höras, icke är tillstädes eller om hinder eljest möter för målets företagande till slutlig handläggning.

text: Avslutningsvis redovisade BB följande bedömning.

text: Det är beklagligt att det tagit närmare två år och tre månader för att avgöra målet. Att ett frihetsberövat mål behöver en extra dag är dock inget ovanligt. Jag försökte lösa det på bästa sätt, men det fanns ingen annan domare som kunde ta huvudförhandlingen den 9 november 2023 (den första). Att jag bokades in på förtur en vecka i februari 2024, och att vi fått strikta regler om att inte boka in annat än förtursmål dessa veckor, innebar åter igen att jag kände mig tvungen att ställa in huvudförhandlingen (den andra). Även denna gång fanns ingen annan domare som kunde ta huvudförhandlingen. Vad gäller huvudförhandlingen den 21 februari 2024 se ovan ... Det är vidare beklagansvärt att även huvudförhandlingen den 18 juni 2024 behövde ställas in. Min bedömning var dock att det var bäst för målet ... Noteras bör att tiden mellan utsättningen av de flera huvudförhandlingarna inte i sig varit särskilt lång. Vidare att jag upprättade tidsplan, uppdaterade tidsplanen samt att jag var aktiv i handläggningen och försökte driva den och målet framåt. Vad gäller en eventuell sammanställning så är min bedömning att sådana sällan görs i s.k. familjemål samt att det inte heller i målet var nödvändigt med en sådan. Senast i september 2024 fick jag … besked från lagmannen att förstärkningsdomare skulle ta huvudförhandlingen den 17 september 2024. Min bedömning är att ansvaret för målet då övergick till den domaren.

text: Av det inhämtade dagboksbladet framgår att även huvudförhandlingen den 17 september 2024 – som alltså hanterades av en domare från den s.k. förstärkningsstyrkan – ställdes in.

text: I tingsrättens yttrande redogjorde AA inledningsvis för bl.a. relevant lagstiftning. Därefter beskrev han handläggningen och redovisade sin bedömning enligt vad som framgår nedan.

text: Tingsrättens handläggning

text: Vad gäller handläggningen under det första året så konstaterar jag att vårdnads-, boende- och umgängesutredning kom in till tingsrätten den 28 februari 2023 och att efter det att bevisuppgifter kommit in från ombuden kallades den 31 augusti 2023 till huvudförhandling den 9 november 2023. Jag kan tycka att det hade varit önskvärt att kalla till huvudförhandling under våren 2023 för att redan där korta handläggningstiden. Jag noterar också att någon tidsplan inte verkar ha upprättats. Vad gäller den fortsatta handläggningen har rådmannen BB utförligt redogjort för den och för sina överväganden. Det finns dock några saker jag vill betona. Det händer naturligtvis att mål med frihetsberövade tar längre tid än planerat och att man då måste ianspråkta dagar där man som domare redan är inplanerad för huvudförhandling i ett annat mål. Det läget måste dock naturligtvis så långt möjligt undvikas för att inte parter m.fl. ska hamna i kläm. I vissa fall kan då ändå någon annan domare genomföra huvudförhandlingen i det mål som krockar med målet med frihetsberövad och i andra fall är det inte möjligt. Detta kanske beroende på den domarens arbetssituation, semestrar etc. I den meningen är det då riktigt att tala om domarbrist. När det sedan gäller huvudförhandlingen den 1 februari 2024 så kan jag konstatera att schema för när domare skulle ha s.k. förtursveckor under våren 2024 skickades ut till handläggarna den 20 september 2023 och till domarna den 28 september 2023. Uppenbarligen har här begåtts ett misstag när det ändå har kallats till huvudförhandling till en vecka som inte var avsedd för den typen av mål. Jag kan också konstatera att när det kallades till huvudförhandling den 12 februari 2024 så begicks det naturligtvis ett misstag när kärandeombudet inte kallades till förhandlingen. När det sedan, efter diverse turer, visade sig att ombudet inte kunde delta vid förhandlingen den 12 februari 2024 ställdes domaren inför en omöjlig situation och hade egentligen inget annat val än att ställa in förhandlingen. Jag noterar dock att målet skyndsamt sattes ut till ny förhandling. Detta redan till den 21 februari. Anledningen till att den förhandlingen ställdes in har den ansvariga domaren redogjort för. Den ansvariga domaren har också utförligt redogjort för varför huvudförhandlingen den 18 juni 2024 kom att ställas in. Sett utifrån situationen med vittnet som befann sig i Irak som kärandeombudet absolut ville höra har jag förståelse för att den förhandlingen ställdes in. Detta även om det naturligtvis innebar att tingsrättens dom fördröjdes. Nästa huvudförhandlingstillfälle var den 17 september 2024. Den förhandlingen ställdes in eftersom tingsrätten inte hade kallat tolkar till förhandlingen. Också det naturligtvis ett misstag som ytterligare fördröjt målets handläggning. Bevisupptagning med ett vittne genomfördes därefter den 26 september 2024. Huvudförhandling genomfördes därefter den 3 oktober 2024 och dom meddelades den 17 oktober 2024.

text: Bedömning

text: Till att börja med kan jag konstatera att det ligger i sakens natur att ett tvistemål som har tagit drygt två år att handlägga inte har handlagts på ett sätt som parterna har rätt att kräva. Som jag angett ovan borde det ha kunnat kallas till huvudförhandling tidigare, redan under våren 2023 efter det att vårdnads-, boende- och umgängesutredningen getts in till tingsrätten. Därefter har det

text: genomgående, med undantag för kallelserna till förhandlingarna i februari 2024, dröjts för länge med att kalla till nya huvudförhandlingar efter det att en förhandling ställts in. Det är inte heller bra att det har missats att kalla tolkar till förhandlingen den 17 september 2024. Sammantaget medför det att jag inser att tingsrätten inte kan undgå kritik för den långsamma handläggningen. Frågan är då vad tingsrätten gör för att detta inte ska upprepas. Fram till den 26 augusti 2024 arbetade alla handläggare med alla domare. En sådan organisationsform har naturligtvis sina fördelar men fr.o.m. den 26 augusti 2024 är istället varje handläggare knuten till en domare. Detta för att underlätta arbetet för både handläggare och domare. Vissa handläggare handlägger inte heller längre alla typer av mål. Utöver det satsas det på utbildning för alla yrkeskategorier för att allmänt ytterligare höja kompetensen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: BB och tingsrätten har redogjort för de centrala delarna av den reglering som nu är av intresse. Jag ansluter mig till den beskrivning av gällande rätt som har redovisats. Det finns dock anledning att tillägga följande.

text: Om en planerad huvudförhandling av någon anledning blir inställd är det av vikt att domstolen snarast kallar till en ny huvudförhandling. Inom vilken tid en ny förhandling ska sättas ut är beroende av bl.a. orsaken till att den förra förhandlingen ställdes in, vad saken gäller och hur gammalt målet är. (Jfr. beträffande brottmål t.ex. JO 2019/20 s. 66, dnr

text: , och JO 2022/23 s. 57, dnr

text: och

text: Bedömning

text: Från det att målet anhängiggjordes till dess att dom meddelades gick det omkring två år och tre månader. En sådan handläggningstid är naturligtvis inte godtagbar i ett mål av förevarande slag. Som tingsrätten har konstaterat i sitt yttrande borde tingsrätten ha kallat till en första huvudförhandling tidigare än vad som skedde och vid ett par tillfällen förekom det också viss tidsutdräkt efter att förhandlingarna ställts in och innan det kallades på nytt. Den huvudsakliga orsaken till att målet har dragit ut på tiden är dock de sex inställda huvudförhandlingarna och med undantag för den femte förhandlingen har samtliga förhandlingar ställts in till följd av omständigheter hänförliga till tingsrätten. I merparten av dessa fall har de inställda förhandlingarna orsakats av förbiseenden och, i några fall, närmast rent slarv från tingsrättens sida. Detta är naturligtvis anmärkningsvärt och förmedlar en bild av att tingsrätten saknar fungerande rutiner och adekvata resurser för sin målhantering.

text: I fråga om de närmare omständigheterna kring de enskilda förhandlingarna vill jag framhålla följande.

text: Vad gäller den första förhandlingen har jag inget att invända mot BB:s bedömning att hon behövde prioritera det pågående fristmålet framför det nu aktuella målet. I linje med vad tingsrätten har anfört i sitt yttrande är det i ett sådant läge givetvis önskvärt om en omfördelning kan ske på så sätt att även andra utsatta förhandlingar kan genomföras som planerat. Om en sådan

text: omfördelning inte kan ske och en förhandling därför behöver ställas in är det angeläget att domstolen snarast kallar till en ny förhandling. Detta gäller särskilt när förhandlingen har behövt ställas in till följd av omständigheter hänförliga till domstolen.

text: När det gäller den andra och den tredje förhandlingen har det – som tingsrätten också har konstaterat i sitt yttrande – skett vissa inte obetydliga misstag i handläggningen. I det ena fallet kallades det till ett datum när domaren i fråga redan var ianspråktagen för andra uppgifter och i det andra fallet kallades inte det ena ombudet.

text: Vilka ansträngningar som gjordes inför den andra förhandlingen för att omfördela den s.k. förtursveckan eller nu aktuellt mål framgår inte med tydlighet. Mot bakgrund av att en förhandling redan hade ställts in och att situationen återigen hade uppkommit på grund av tingsrättens agerande, är det typiskt sett en sådan situation där omfördelning kan övervägas.

text: Såväl efter den andra som den tredje inställda förhandlingen kallade tingsrätten snabbt till nya förhandlingar och målet sattes i båda fallen också ut inom en nära framtid. Detta är positivt.

text: Den fjärde förhandlingen ställdes in efter påbörjad huvudförhandling till följd av att tingsrätten nu ansåg att vårdnads-, boende- och umgängesutredningen var för gammal. Det ankommer inte på mig att uttrycka någon uppfattning i frågan om detta var en riktig bedömning eller inte. Enligt mig borde frågan om utredningen fortfarande var aktuell dock ha uppmärksammats av den ansvariga domaren i ett tidigare skede. I detta sammanhang bör det särskilt noteras att utredningen var nästan lika gammal även vid de två närmast föregående planerade förhandlingstillfällena och endast något nyare vid det första tillfället.

text: Såvitt avser den femte förhandlingen ställdes den in på grund av att ett vittne inte kunde närvara. I det här fallet var det alltså fråga om omständigheter utanför tingsrättens kontroll och det saknas skäl att ifrågasätta beslutet att ställa in förhandlingen. Beträffande den sjätte förhandlingen ställdes den in med anledning av att tingsrätten hade missat att kalla tolkar till förhandlingen. Även i detta fall var det alltså fråga om ett förbiseende från tingsrättens sida.

text: Sammanfattningsvis har det således framkommit att tingsrättens handläggning av målet har varit bristfällig i flera avseenden vid flera tillfällen. Dessa brister tyder på att man, inom olika personalkategorier på tingsrätten, har brustit i den omsorg och noggrannhet som krävs vid arbete på en domstol.

text: Tingsrätten har i sitt yttrande anfört att det ligger i sakens natur att ett tvistemål som har tagit drygt två år att handlägga inte har handlagts på ett sätt som parterna har rätt att kräva. Jag instämmer i detta men vill också lägga till att även andra aktörer – som exempelvis vittnen – har rätt att förvänta sig en mer genomtänkt handläggning. Att ett mål handläggs korrekt och professionellt är

text: inte bara av vikt för parterna utan det har också avgörande betydelse för frågan om allmänhetens förtroende för rättsväsendet.

text: Vid min nyligen genomförda inspektion av Värmlands tingsrätt (se JO:s protokoll denna dag i ärendet med dnr 8127-2024) framkom att tingsrätten har haft en mycket hög personalomsättning och en, i allmänhet, bristfällig arbetsmiljö, vilket av naturliga skäl har påverkat målhanteringen i stort. Inte minst mot denna bakgrund vill jag framhålla att jag är medveten om att arbetet vid en domstol kan vara pressat eller, emellanåt, t.o.m. mycket pressat. Detta gäller naturligtvis särskilt när förhållandena vid domstolen är sådana som de synes ha varit på Värmlands tingsrätt. De brister som har förekommit medför emellertid att den grundlagsfästa rätten till en rättegång inom skälig tid har äventyrats. I förlängningen kan det medföra en risk för att allmänhetens förtroende för rättsväsendet skadas.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till hur tingsrätten har handlagt målet.

text: Jag noterar att tingsrätten har vidtagit vissa åtgärder för att förbättra domstolens arbetssätt och jag förutsätter att tingsrätten kommer att fortsätta att arbeta aktivt med dessa frågor.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för planeringen och genomförandet av en transport som utförts på begäran av en region

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Kriminalvårdens nationella transportenhet, NTE, (numera Kriminalvårdens transportavdelning) och framförde i huvudsak följande. I juli 2024 vårdades hon på sjukhus med stöd av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT. När hon skulle transporteras till en annan vårdinrättning möttes hon av tre tjänstemän från NTE, som iklädde henne midjebälte och handklovar. De tog även hand om hennes telefon och andra värdesaker. På det sättet fördes hon genom sjukhuset i den rullstol hon använde på grund av sitt sjukdomstillstånd. Först på den nya vårdinrättningen frigjordes hon från säkerhetsanordningarna. Den mottagande personalen blev chockade eftersom hon var lugn och alltför svag för att ens orka göra motstånd. På grund av sitt utmärglade tillstånd fick hon blåmärken till följd av säkerhetsarrangemanget.

type: stycke

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in handlingar och muntliga upplysningar från Kriminalvården. Därefter begärde JO att myndigheten skulle redogöra för planeringen och genomförandet av den aktuella transporten, samt för sin bedömning av det som hade kommit fram. Den skulle särskilt bedöma om de säkerhetsåtgärder som vidtogs var proportionerliga och besvara de frågor som framgår av Kriminalvårdens yttrande nedan.

text: Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., yttrade sig huvudsakligen enligt följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har i ärendet hämtat in uppgifter om sakförhållanden från NTE. Berörd befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Genom uppgifterna har i huvudsak följande framkommit. NTE fick den 12 juli 2024 en transportbeställning från […] avseende transport av AA den 15 juli 2024 till […]. Av transportbeställningen framgick att AA var fysiskt frihetsberövad, att transporten av henne bedömdes riskfylld och krävde Kriminalvårdens särskilda befogenheter för att genomföras samt att AA ur

text: medicinsk synpunkt bedömdes vara i transportabelt skick. Det framgick även att AA var lugn och att det inte förelåg någon suicidrisk. I beställningen lämnades inte uppgift om huruvida AA var bl.a. drogpåverkad, våldsam, rymningsbenägen eller rullstolsburen. Berörd befattningshavare minns inte den aktuella transporten och inte heller om kompletterande uppgifter inhämtades från beställaren som underlag för beslutet om fängsel.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 47 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård (LPT) finns bestämmelser om skyldighet för Polismyndigheten och Kriminalvården att lämna biträde i olika situationer. Av andra stycket 6 framgår att Kriminalvården på chefsöverläkarens begäran ska lämna hjälp för att förflytta en patient som är intagen på en sjukvårdsinrättning med stöd av LPT. Enligt

text: 47 § tredje stycket

text: LPT får en sådan begäran endast göras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges

text: 4 kap. 4 §

text: och

text: 10 § första stycket

text: häkteslagen (2010:611)

text: behöver tillgripas, eller det annars finns synnerliga skäl. Av

text: 47 a §

text: LPT framgår att Kriminalvården vid en transport enligt

text: 47 §

text: LPT ska tillämpa bl.a.

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: , om kroppsvisitation, och

text: 4 kap. 10 § första stycket häkteslagen

text: , om användning av fängsel. Enligt

text: 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen

text: får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: får en intagen kroppsvisiteras för eftersökande av vapen och andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Av

text: 4 kap. 10 § första stycket häkteslagen

text: framgår att en intagen får beläggas med fängsel 1. vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2. om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Enligt andra stycket ska en läkare så snart som möjligt undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt första stycket 2. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om transporter av frihetsberövade personer, FARK Transport, innehåller kompletterande bestämmelser till bl.a.

text: häkteslagen

text: . Av

text: 2 § andra stycket

text: FARK Transport framgår att föreskrifterna ska tillämpas vid planering och genomförande av sådana transporter av frihetsberövade personer som Kriminalvården utför efter begäran om handräckning eller överlämnande från en annan myndighet, samt transporter av andra frihetsberövade personer som Kriminalvården enligt lag är skyldig att utföra. Av

text: 4 § första stycket

text: FARK Transport framgår att en transport ska planeras och genomföras på ett säkert och effektivt sätt. De negativa konsekvenser som en transport kan medföra för en klient ska i möjligaste mån begränsas. Planering och genomförande av en transport ska ske med respekt för klientens personliga integritet och klientens särskilda behov ska beaktas. En transport ska utföras på ett sådant sätt att den inte väcker onödig uppmärksamhet. Av

text: 5 §

text: FARK Transport framgår att en kontroll- eller tvångsåtgärd i form av kroppsvisitation eller beläggande av fängsel i samband med en transport endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt allmänna råd till bestämmelsen bör vid beslut om kontroll- och tvångsåtgärder särskilt beaktas klientens situation och hälsotillstånd samt de säkerhetsmässiga förhållandena vid transporten. En säkerhetsbedömning bör alltid göras utifrån individuella, aktuella och relevanta faktorer.

text: Av 12 § första och andra styckena FARK Transport framgår följande. I samband med en begäran om handräckning ska Kriminalvården kontrollera att den begärande myndigheten har lämnat de uppgifter som behövs för planeringen och genomförandet av transporten. Om ytterligare information behövs för att transporten ska kunna planeras och genomföras på ett säkert, tryggt och effektivt sätt får Kriminalvården inhämta kompletterande uppgifter från den begärande myndigheten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Svar på JO:s frågor Vilka överväganden om säkerhetsarrangemang görs när Kriminalvården genomför

text: transporter på begäran av annan myndighet?

text: Transporter på begäran av annan myndighet omfattar i högre utsträckning frihetsberövade som kan vara okända för Kriminalvården sedan tidigare. Kriminalvårdens säkerhetshandbok (

text: ) innehåller ett avsnitt om förebyggande säkerhetsarbete och planering inför bl.a. en transport. Därutöver har NTE en anvisning för bemanning av transporter som utförs av NTE. Av dessa interna styrande dokument framgår bl.a. följande. Säkerhetsbedömningen utgör grunden för säkerhetsplaneringen inför en transport. All transportplanering ska utgå från en aktuell och reviderad säkerhetsbedömning. I den samlade bedömningen ska alla kända faktorer vägas in. Förutom den frihetsberövades säkerhetsbedömning kan det vara exempelvis förekomst av transportmoment med förhöjd rymningsrisk, vistelse i utsatta områden och möjlighet att säkerställa personalens arbetsmiljö under transporten. Eventuell avsaknad av information om den frihetsberövade eller omständigheter på platsen dit den frihetsberövade ska transporteras är också riskfaktorer som ska inkluderas i den samlade bedömningen. Kriminalvårdens risknivåer är mellan 1, mycket hög risk, och 4, ingen uttalad risk. Normal risknivå för s.k. externa klienter är 3, men utifrån beställarens information kan nivåerna justeras upp eller ned. Av myndighetens säkerhetshandbok framgår vidare att transportplaneraren inför transporten beslutar om fängselanvändning och vilken kombination som ska användas vid transporten. Transportplaneraren ska redan före avfärd meddela eventuella lättnader av fängsel, dvs. vilken fängselkombination som transportledaren ges tillåtelse att sänka till, vid vilket tillfälle och orsak till lättnaden. Eventuell fängsellättnad ska framgå skriftligen av transportunderlaget. Transportledaren får sänka sitt eget fängselbeslut. Transportledaren får däremot inte sänka fängselkombinationen till en lägre nivå än vad transportplaneraren har beslutat. Om transportledaren finner det nödvändigt med sänkning av initialbeslutet, och en lättnad sedan innan inte är medgiven, måste kontakt först tas med transportplaneraren för att inhämta nytt beslut i frågan. När det föreligger fara för klientens liv eller risk för allvarlig skada behöver inget nytt beslut inhämtas. Faktorer som beaktas vid beslut om fängsel är bl.a. aktiv missbruksproblematik, positiva drogprov, instabilt psykiskt mående, benägenhet eller hot om att använda våld, uppgifter som tyder på risk för rymning och i övrigt bristfällig information. Utifrån vilket underlag görs dessa överväganden? Har transportplaneraren t.ex. tillgång till beställarens begäran om handräckning eller sker muntliga kontakter regelmässigt med beställaren? Hur dokumenteras i så fall sådana kontakter? Transportplaneraren har tillgång till beställningsunderlaget. Av Kriminalvårdens säkerhetshandbok framgår att om beställarens information bedöms ofullständig, otydlig eller motsägelsefull ska transportplaneraren kontakta beställaren för inhämtande av kompletterande uppgifter. Dessa uppgifter ska därefter dokumenteras.

text: Hur har ovanstående överväganden gjorts i det aktuella ärendet – såväl inför som

text: under transporten?

text: Den information som gavs i begäran om handräckning var tydlig. Som framgår av utredningen utelämnade beställaren dock flera uppgifter i sin begäran. Informationen från beställaren var därmed inte fullständig. Den ansvarige transportplaneraren bedömde utifrån tillgänglig information att AA hade en normal risknivå, dvs. risknivå 3, och beslutade om fängsel under transporten utan någon form av lättnader. Det är oklart om transportplaneraren inhämtade kompletterande uppgifter från beställaren. Några andra överväganden gjordes inte under transporten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Risknivån för transporten i fråga bedömdes, utifrån de uppgifter som framgick av beställarens begäran om handräckning, på det sätt som normalt sker för transporter på begäran av annan myndighet. Informationen i beställarens begäran om handräckning var dock sparsam. Det kan därför diskuteras om transportplaneraren borde ha begärt kompletterande uppgifter för att kunna göra en korrekt säkerhetsbedömning inför planeringen av transporten av AA. Som framgår av utredningen har det inte varit möjligt att utreda om sådana kompletterande uppgifter inhämtats. Det står dock klart att några sådana uppgifter inte finns dokumenterade enligt gällande rutin. Därmed har inte de riktlinjer som finns i Kriminalvårdens föreskrifter och interna styrande dokument för bedömningen av om fängsel ska användas följts inför planeringen av den aktuella transporten. Vidare borde en ny bedömning av behovet att använda fängsel ha gjorts under transporten, eftersom det i vart fall då måste ha blivit känt att AA var rullstolsburen. Något övervägande i säkerhetshänseende har dock inte gjorts under transporten. Med beaktande av det som har framkommit om AA inför och under den aktuella transporten, framför allt grunden för frihetsberövandet och uppgifterna om att hon var lugn och rullstolsburen, bedömer Kriminalvården att beslutet att belägga AA med fängsel inte har stått i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Kriminalvården avser att se över de riktlinjer som finns för att förtydliga dessa. I början av 2025 är även större kompetenshöjande insatser planerade för samtliga transportplanerare.

text: AA fick tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för rättsligt relevanta utgångspunkter. Jag hänvisar därför till den redogörelse som lämnats ovan.

text: Utredningen i det här ärendet har fokuserats på Kriminalvårdens planering och genomförande av transporten av AA. Jag kommer därmed inte att uttala mig om huruvida det funnits rättsligt stöd för den aktuella begäran om handräckning. Det kan dock nämnas att det enligt LPT är chefsöverläkaren som ska ta ställning till om de rättsliga förutsättningarna för handräckning är uppfyllda, vilket som utgångspunkt ställer krav på att han eller hon befarar att en transport inte kan utföras utan Kriminalvårdens särskilda befogenheter. När myndigheten därefter tar emot en sådan begäran ska den inte ta ställning till om transporten ska genomföras eller inte. Däremot ska transportplaneraren kontrollera att den myndighet som beställer transporten har lämnat de uppgifter som behövs för planeringen och genomförandet av den. I annat fall behöver kompletterande uppgifter hämtas in. (Se

text: 47 §

text: LPT,

text: prop. 2016/17:57 s. 44

text: f. och 79 f. samt

text: 12 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2020:2

text: ] om transporter av frihetsberövade personer, FARK Transport.)

text: Jag noterar i sammanhanget att den aktuella transportbeställningen endast innehöll knapphändig information om AA och hennes tillstånd. Trots detta bedömde transportplaneraren att det fanns en rymningsrisk och att midjefängsel behövdes. Givet att JO har tagit del av Kriminalvårdens fullständiga planeringsunderlag är det minst sagt svårt att förstå vad som har legat till grund för den bedömningen.

text: Utifrån Kriminalvårdens remissvar framstår det snarast som att beslutet att belägga AA med fängsel fattades mot bakgrund av en allmänt hållen uppskattning av risknivån vid handräckningstransporter när uppgifter som talade i någon särskild riktning saknades. En sådan handläggning är inte godtagbar. Redan av lagtexten framgår nämligen att fängsel bara får användas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller om den som transporteras uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till dennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Därtill gäller att fängsel bara får användas i samband med transport om det står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. (Se

text: 47 a §

text: LPT jämte

text: 4 kap. 10 § första stycket häkteslagen

text: [2010:611], samt 4 och 5 §§ FARK Transport.)

text: Ur mitt perspektiv framstår det som självklart att uppgifterna i beställningen behövde kompletteras för att ett så korrekt beslut som möjligt skulle kunna fattas utifrån individuella, aktuella och relevanta faktorer. Kriminalvården har angett att det inte gått att utreda om ytterligare uppgifter hämtades in. Om de kompletterades har det i vart fall inte dokumenterats, vilket innebär att myndighetens rutiner i så fall inte heller följdes. Det är naturligtvis inte acceptabelt om den som planerade transporten underlät att dokumentera den kompletterande information som eventuellt hämtades in.

text: Som Kriminalvården är inne på framstår det dessutom som uppenbart att en ny bedömning av behovet att använda fängsel i vart fall borde ha gjorts under transporten, när det stod klart vilket skick AA var i. Jag är kritisk till att den tvångsmedelsanvändning som kom att tillämpas inte stod i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det har myndigheten också medgett.

text: Givetvis behöver transportplanerarens ursprungliga beslut om fängselanvändande vara väl underbyggt. Jag ser därför positivt på att Kriminalvården avser att se över sina riktlinjer för att förtydliga dessa och att kompetenshöjande insatser planeras för samtliga transportplanerare. I det arbetet finns det möjligen anledning att även överväga om en transportledare i alldeles uppenbara fall bör kunna ändra transportplanerarens beslut om tvångsmedel utan att först begära ett nytt beslut från densamme. Som framgått i det här ärendet kan det hända att en transportplanerare missbedömer risknivån i ett enskilt fall och därför beslutar

text: om mer ingripande tvångsmedel än vad som sedan visar sig vara nödvändigt när transporten väl utförs. Det som i övrigt har framkommit i ärendet motiverar inte några andra åtgärder eller uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Reb Kerstinsdotter har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för att i samband med en kontrollutredning ha gjort förfrågningar till flera privatpersoner utan att det behövdes

sammanfattning: Försäkringskassan inledde en kontrollutredning efter att ha fått uppgifter om att en enskild som uppbar sjukpenning samtidigt ägnade sig åt bl.a. försäljning. I samband med utredningen hämtade myndigheten in en s.k. swishrapport med uppgifter om betalningar som förekommit mellan den enskilde och olika privatpersoner. Försäkringskassan kontaktade sedan ett antal av dessa personer via telefon för att få ytterligare uppgifter om försäljningarna. I beslutet uttalar JO bl.a. att det utifrån den enskildes egna uppgifter tycks ha varit ostridigt att han hade sålt olika saker, och uppgifterna i swishrapporten innebar att myndigheten kunde göra en uppskattning av omfattningen. JO finner därför inte stöd för att Försäkringskassan behövde uppgifter från privatpersonerna i swishrapporten för sin bedömning i ärendet. JO finner vidare att myndigheten har underlåtit att noga överväga vilka utredningsåtgärder som har varit behövliga och konstaterar att det inte finns någon dokumentation om vilka överväganden som faktiskt har gjorts. Dessutom anser JO att åtgärden att kontakta privatpersonerna i swishrapporten inte var proportionerlig och att den utgjorde ett omotiverat integritetsintrång. JO ser allvarligt på att det fortfarande förekommer fel som pekar på att Försäkringskassan inte genomför sina kontrollutredningar med tillräcklig noggrannhet och med tillräcklig hänsyn till de enskildas integritet. Försäkringskassan får allvarlig kritik för bristerna i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på hur Försäkringskassan hade utrett hans rätt till sjukpenning och framförde bl.a. att myndigheten hade letat fram flera privatpersoner och ringt dessa för att ställa frågor om honom. Enligt AA utgjorde det ett klart intrång i hans privatliv och saknade relevans för bedömningen av ärendet.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i AA:s ärende. Därefter begärde JO att Försäkringskassan skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan.

text: I yttrandet redogjorde Försäkringskassan för sin handläggning av ärendet samt för myndighetens bedömning. Försäkringskassan uppgav att myndigheten hade genomfört en kontrollutredning och inom ramen för den hämtat in uppgifter om banköverföringar och s.k. swishbetalningar från banker. Uppgifterna visade inte tillräckligt tydligt om AA varit aktiv på ett sätt som påverkade hans rätt till sjukpenning. Försäkringskassan behövde därför kontakta de personer som hade fört över pengar till honom för att utreda vad beloppen avsåg. Förfrågningarna ansågs vara av betydelse för bedömningen av om AA haft nedsatt arbetsförmåga och därmed rätt till sjukpenning. Dessa borde dock ha avgränsats till att avse perioder då AA uppburit sjukpenning. I övrigt bedömer Försäkringskassan att kontrollutredningen bedrevs i enlighet med tillämpliga bestämmelser och gällande rutiner.

text: AA fick möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Försäkringskassan har i uppgift att säkerställa att det inte görs felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen. I det ingår att kontrollera och utreda ärenden där myndigheten av olika skäl misstänker att en enskild har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till det.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: , SFB, framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB där det bl.a. anges att myndigheten, när det behövs för bedömningen av ersättning eller i övrigt för tillämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos t.ex. den försäkrades arbetsgivare eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter.

text: Vid tillämpningen av dessa bestämmelser behöver Försäkringskassan beakta den allmänna proportionalitetsprincip som kommer till uttryck i

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . Den innebär ett krav på att den åtgärd som vidtas kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. Detta innebär alltså att innan myndigheten väger olika intressen mot varandra, måste den ha tagit ställning till om åtgärden uppfyller principens krav på lämplighet och nödvändighet.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen framgår att Försäkringskassan har genomfört en kontrollutredning som gällde AA:s rätt till sjukpenning. Utredningen inleddes efter att myndigheten hade fått uppgifter om att han arbetade med reparationer och försäljning samtidigt som han fick sjukpenning. Inom ramen för

text: utredningen har Försäkringskassan hämtat in uppgifter från olika aktörer, bl.a. en s.k. swishrapport från en bank där uppgifter om betalningar via swish till och från AA redovisades. Därefter har myndigheten via telefon kontaktat tolv personer som hade fört över pengar till AA angående dessa överföringar.

text: AA har i flera avseenden klagat på hur Försäkringskassan har genomfört utredningen. Jag har valt att begränsa min granskning till att avse frågan om Försäkringskassan behövde kontakta de personer som hade gjort swishbetalningarna samt frågan om åtgärden var proportionerlig utifrån integritetssynpunkt. Jag kommer också att göra vissa generella uttalanden om hur muntliga förfrågningar bör genomföras och dokumenteras.

text: Behövde Försäkringskassan kontakta personerna i swishrapporten? En förutsättning för att Försäkringskassan ska få ställa frågor med stöd av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB är att åtgärden behövs för den bedömning som myndigheten har att göra. Enligt förarbeten till bestämmelsen innebär det såväl att åtgärden typiskt sett behövs som att något i det enskilda fallet gör att åtgärden behövs (se

text: prop. 2008/09:200 s. 557

text: f.). Eftersom Försäkringskassan enbart får hämta in uppgifter som är behövliga måste myndigheten löpande noga överväga vilka uppgifter som faktiskt behövs i den aktuella utredningen. Det är också viktigt att Försäkringskassan beaktar proportionalitetsprincipen och inte använder onödigt integritetskänsliga utredningsmetoder. Myndigheten behöver ha den enskildes perspektiv i åtanke och visa respekt för hans eller hennes integritet och rättigheter.

text: Den inhämtade swishrapporten i AA:s ärende innehåller flera uppgifter om varje transaktion. Förutom information om avsändare eller mottagare framgår eventuella meddelanden som gjorts i samband med överföringarna. I dessa anges i vissa fall vilken produkt det varit fråga om eller vilken annonstjänst som har använts. Efter att ha gått igenom rapporten kontaktade Försäkringskassan AA för att ställa frågor om uppgifterna i den. Av journalanteckningen från telefonsamtalet framgår att AA inte förnekade att det hade varit fråga om försäljningar. Han förklarade varför han hade sålt saker och motiverade också varför det inte utan vidare innebar att han hade varit arbetsförmögen. Direkt efter detta telefonsamtal kontaktade Försäkringskassan olika personer i swishrapporten. Under de närmaste dagarna blev tolv av dem kontaktade av myndigheten. De flesta bekräftade att de hade köpt olika saker av AA.

text: Jag har mycket svårt att se att de uppgifter som Försäkringskassan fick genom kontakterna med personerna i swishrapporten behövdes för myndighetens bedömning i ärendet. Utifrån de uppgifter som AA själv lämnade tycks det ha varit ostridigt att han har sålt olika saker, och uppgifterna i swishrapporten innebar att Försäkringskassan kunde göra en uppskattning av omfattningen. Jag kan varken i Försäkringskassans yttrande eller den övriga utredningen finna stöd för att myndigheten vid dessa förhållanden behövde kontakta personerna i swishrapporten.

text: Att Försäkringskassan tog kontakt med personerna i direkt anslutning till att telefonsamtalet med AA avslutats ger vidare intrycket av att myndigheten redan före kontakten med honom hade bestämt sig för att kontakta personerna och att detta gjordes utan någon föregående bedömning av om det fortfarande fanns ett behov av det. Min slutsats är därför att Försäkringskassan har underlåtit att noga överväga vilka utredningsåtgärder som har varit behövliga. Jag noterar att det över huvud taget inte finns någon dokumentation i ärendet om vilka överväganden Försäkringskassan gjorde vad gäller vilka utredningsåtgärder som skulle vidtas. Detta utgör en brist.

text: Jag anser dessutom att Försäkringskassans åtgärd att kontakta de aktuella personerna inte var proportionerlig. När en myndighet kontaktar utomstående personer på det sätt som har skett här utgör det ofta ett integritetsintrång för den enskilde som utredningen avser. Det är därför viktigt att en utredning inte görs mer omfattande än vad som behövs.

text: Det framgår inte av utredningen i ärendet varför Försäkringskassan ansåg att det var behövligt och proportionerligt att kontakta personerna i swishrapporten överhuvudtaget och än mindre varför det ansågs proportionerligt att kontakta så många som tolv av dem. Enligt min uppfattning har den vidtagna åtgärden medfört ett omotiverat integritetsintrång gentemot AA. Det har också framkommit att Försäkringskassan i flera fall har hämtat in uppgifter om betalningar som har skett under perioder då AA inte har uppburit sjukpenning. Det framgår inte om myndigheten har gjort något särskilt övervägande i den delen eller om det handlar om ett förbiseende. Även på detta sätt har åtgärden inneburit ett omotiverat integritetsintrång.

text: Muntliga förfrågningar Jag har tidigare kritiserat Försäkringskassan för utformningen av en skriftlig begäran enligt

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. En sådan begäran innebär, till skillnad från när myndigheten ställer frågor enligt

text: 110 kap. 14 §

text: SFB, att den tillfrågade är skyldig att lämna uppgifter. Jag uttalade då att eftersom olika bestämmelser är tillämpliga i olika situationer måste myndigheten vara noga med hur en begäran eller förfrågan formuleras (se JO:s beslut den 29 oktober 2021, dnr

text: I det här fallet hämtade Försäkringskassan in uppgifter i ärendet genom att ta muntliga kontakter. Det finns inget som hindrar att myndigheten gör det. För att också i sådana fall upprätthålla gränsen mellan en begäran som innebär uppgiftsskyldighet och en förfrågan som inte gör det, är det dock viktigt att Försäkringskassan tydliggör för den tillfrågade att han eller hon inte har någon skyldighet att lämna uppgifter. Myndigheten behöver även i övrigt tänka igenom hur ett samtal av det här slaget ska struktureras, vilka frågor som ska ställas och hur de ska formuleras.

text: Det är också viktigt att myndigheten dokumenterar vilken information som har lämnats i samband med att myndigheten utreder ärendet genom att ställa muntliga frågor. Den dokumentation som har gjorts vid förfrågningarna i AA:s

text: ärende är mycket bristfällig. Telefonsamtalen är mycket kortfattat beskrivna och med ett undantag framgår det inte vilka frågor handläggaren har ställt, utan endast vilka svar som har lämnats. Inte i något fall har det dokumenterats vilken information om uppgiftsskyldighet som lämnades. Jag noterar att inte någon av de tillfrågade personerna uttryckte att de inte ville lämna uppgifter. Jag ställer mig därför något frågande till vilken information myndigheten lämnade till dem. Avslutande synpunkter Av yttrandet till JO framgår inte närmare vilka överväganden som Försäkringskassan har gjort avseende behovet av den valda åtgärden och om den uppfyller kravet på att vara proportionerlig. Frågan om dokumentation och i vilken utsträckning och på vilket sätt som de kontaktade personerna behövde informeras berörs inte alls av Försäkringskassan, vare sig i det material som jag tagit del av eller i myndighetens yttrande till JO. Försäkringskassan har i stället konstaterat i sitt yttrande att kontrollutredningen huvudsakligen har bedrivits i enlighet med tillämpliga bestämmelser och gällande rutiner. Det är inte bara förvånande utan också oroväckande att myndigheten inte tycks ha funderat över de aspekter som jag har tagit upp i det här beslutet.

text: Försäkringskassan har de senaste åren fått kritik för liknande brister vid flera tillfällen (se t.ex. JO 2020/21 s. 414, dnr

text: , samt JO:s beslut den 29 oktober 2021, dnr

text: , och den 17 juni 2022, dnr 5701-2021). Jag ser allvarligt på att det fortfarande förekommer fel som pekar på att myndigheten inte genomför sina kontrollutredningar med tillräcklig noggrannhet och med tillräcklig hänsyn till de enskildas integritet. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det som har kommit fram i AA:s ärende. Jag förutsätter att myndigheten vidtar de åtgärder som krävs för att något liknande inte ska inträffa igen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sara Uhrbom har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Delgivning
Dokumentation
Långsam handläggning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Sundsvalls tingsrätt och två domare vid tingsrätten för handläggningen av ett brottmål

sammanfattning: Ett brottmål som inleddes i januari 2015 avgjordes först i mars 2018. Tingsrätten får kritik för sin långsamma och passiva handläggning av målet och för brister i delgivningen med den tilltalade. Dessutom kritiseras två av tingsrättens domare för att de inte dokumenterat överväganden om vite, hämtning och häktning som rätten enligt 46 kap. 15 § rättegångsbalken ska göra när den tilltalade uteblir från en huvudförhandling.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 december 2017 klagade AA på Sundsvalls tingsrätt med anledning av handläggningstiden i brottmålet (...), där han var målsägande. Han uppgav bl.a. följande:

text: Åtalet avsåg bl.a. en händelse som ägde rum den 22 november 2013. Målet sattes ut till huvudförhandling vid flera tillfällen, men samtliga tillfällen ställdes in. Inte heller vid det sista tillfället i oktober 2017 infann sig den tilltalade. Tingsrätten höll dock ett målsägandeförhör med honom, vilket också spelades in. Han vill ha ett avslut på målet så att han kan gå vidare.

text: Utredning

text: Ett dagboksblad samt kallelser och protokoll i tingsrättens mål begärdes in och granskades. Därefter uppmanades tingsrätten att yttra sig över handläggningstiden i målet.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) lämnade den 12 mars 2018 in ett remissvar tillsammans med underyttranden från rådmännen CC och DD samt tingsfiskalen EE.

text: BB uppgav bl.a. följande: Jag har som domstolschef inhämtat yttranden från rådmännen CC och DD samt tingsfiskalen EE. Underyttrandena fogas som bilaga 1-4 till detta yttrande. Jag har även i ärendet samrått med handläggarchefen FF. […]

text: Utöver denna redovisning bör nämnas att tingsrätten den 5 oktober 2017, efter att ställt in huvudförhandling i målet på grund av bristande delgivning med den tilltalade, beslutat att bevisupptagning skulle ske med tillämpning av

text: 46 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Förhör med målsägande och vittne upptogs också vid tillfället. Målet har därefter slutligt avgjorts genom en dom som meddelades den 1 mars 2018. Inte heller vid huvudförhandlingen den 15 februari 2018 inställde sig den tilltalade, som dock inte formellt blivit delgiven till förhandlingen. Det gick inte heller att nå den tilltalade per telefon varför rätten väckte frågan om möjligheten att avgöra målet i tilltalades utevaro. Endast den tilltalades försvarare motsatte sig att målet kunde avgöras utan att den tilltalade var närvarande. Tingsrätten avkunnade därefter följande beslut. Enligt

text: 46 kap.

text: 15 a § första stycket 2

text: och

text: tredje stycket

text: rättegångsbalken

text: kan ett mål avgöras i den tilltalades utevaro trots att denne inte är delgiven kallelse till huvudförhandling om det kan antas att den tilltalade håller sig undan på ett sådant sätt att han eller hon inte kan hämtas till huvudförhandlingen. Tingsrätten har mottagit fyra hindersbevis beträffande [tilltalade]. Av hindersbevisen framgår bland annat att [tilltalade] inte bor på sin folkbokföringsadress och att det finns anledning att anta att [tilltalade] undanhåller sig delgivning. Målet har pågått under flera års tid och [tilltalade] har inte hört av sig till tingsrätten sedan han begärde att huvudförhandlingen skulle flyttas den 28 augusti 2015. Tingsrätten har i konkursmålet […] erhållit ytterligare hindersbevis beträffande delgivningsförsök av [tilltalade]. Till detta tillkommer att [tilltalade] har varit delgiven kallelse till två huvudförhandlingar utan att inställa sig. Tingsrätten finner således att [tilltalade] håller sig undan på sådant sätt att han inte kan hämtas till huvudförhandlingen. Gällande skadeståndsanspråket är [tilltalade] delgiven detta och har förelagts om att svara på det utan att så har skett. Tingsrätten anser vidare att saken kan utredas tillfredsställande i [tilltalades] utevaro. Tingsrätten beslutar att målet ska avgöras i [tilltalades] utevaro med stöd av

text: 46 kap.

text: 15 a § första stycket 2

text: och

text: tredje stycket

text: rättegångsbalken

text: . Det kan naturligtvis mot redovisad bakgrund – även med beaktande att tingsrättens dom inte vunnit laga kraft – ifrågasättas om tingsrätten inte redan i anslutning till något av tidigare förhandlingstillfällen kunnat konstatera att det förelegat förutsättningar för att avgöra målet i den tilltalades utevaro eller i vart fall uppta förhör med målsägande och vittne tidigare än som nu gjordes. Det är dock en sådan bedömningsfråga för rätten vid varje enskilt tillfälle som det inte åligger mig i egenskap av domstolschef att överpröva. Frågeställningen hur handläggningen av mål med en svårdelgiven tilltalad, som vill hålla sig undan, på ett ändamålsenligt och rättssäkert sätt framgent bättre ska kunna slutföras utan onödig tidsutdräkt är dock väl lämpad för en fortsatt diskussion bland tingsrättens domare. Sundsvalls tingsrätt har emellertid redan sedan ett antal år tillbaka en i förhållande till flertalet tingsrätter ett relativt lågt antal inställda förhandlingar i brottmål. Därtill pågår ett arbete vid tingsrätten under ledning av beredningsdomaren och handläggarchefen för att skapa förfinade rutiner för att ytterligare minska antalet inställda förhandlingar, genom att bl.a. säkerställa en effektivare delgivning redan på beredningsstadiet. Oaktat detta är det givetvis beklagligt – inte minst för berörda parter och förhörspersoner – med varje sådant mål som inte kan avgöras om möjligt vid redan första förhandlingstillfället på grund av företrädesvis delgivningssvårigheter. Det gäller inte minst det aktuella målet [...] där vi har en tilltalad som sannolikt medvetet undanhållit sig eller i vart fall är mycket svår att delge. Något som också blivit klart genom polisens delgivningshinder. Det är alltså, som tydligt framgår av underyttrandena, inte fråga om någon enklare typ av delgivning som inte kunnat ske på grund av

text: brister i polisens utredning, som anmälaren uppenbarligen uppfattat som det huvudsakliga skälet till att ett antal huvudförhandlingar i målet behövt ställas in. Här kanske tingsrätten kunnat vara ännu tydligare i att förklara orsaken till att målet inte kunnat avgöras vid varje tillfälle, även om det funnits ett särskilt målsägandebiträde förordnat i målet. – – –

text: Jag har därtill årligen som lagman rotelgenomgång med var och en av de domare som tjänstgör vid tingsrätten. En gång i april eller maj och en gång i september eller oktober. Ytterligare genomgångar kan äga rum i samband med att en domare slutar sin tjänst eller går på en längre tjänstledighet. Vid de genomgångar som ägt rum under 2016 och 2017 har det aktuella målet naturligen uppmärksammats på grund av sin ålder men vid genomgångarna har någon aktiv åtgärd varit aktuell för målet. Det har därvid vid genomgångarna inte framkommit anledning för mig att ifrågasätta ansvarig domares åtgärder att föra fram målet i fråga till avgörande. Vidare följer jag med framför allt stöd av handläggarchefen övergripande upp de brottmål som är eller riskerar att bli äldre än tolv månader. Inte heller i detta sammanhang har det framkommit anledning att ifrågasätta handläggningen av det aktuella målet med hänsyn till den tilltalades benägenhet att inte vara tillgänglig för delgivning och att åklagaren inte ansett sig böra framställa särskilda yrkanden beträffande den tilltalade. […] Tingsrätten får också beklaga att AA fått avvakta en längre tid på ett avgörande i det aktuella målet. Oaktat vilka åtgärder som ytterligare hade kunnat göras i det aktuella målet finns det för Sundsvalls tingsrätt övergripande sannolikt ytterligare åtgärder att vidta – även inom ramen för nuvarande resurser – för att så långt möjligt säkerställa en snabbare men ändå rättssäker hantering även för denna typ av mål med svårdelgivna tilltalade.

text: CC uppgav bl.a. följande:

text: Det aktuella målet har varit utsatt till huvudförhandling vid ett antal tillfällen och är nu sedan i december 2017 utsatt till huvudförhandling, att äga rum den 15 februari. De hinder som har förelegat har bestått i att [...] inte blivit delgiven tilläggsstämning och kallelse m.m. och att han inte inställt sig när han sedan blivit delgiven. Vid det första tillfället ändrade tingsrätten tiden för förhandling på [...] och hans försvarares begäran. AA, som i målet för skadeståndstalan, har hörts vid den senaste huvudförhandlingen, då även förhör med ett vittne togs upp. [– – –] Det är att beklaga att det tagit lång tid från åtals väckande utan att målet har kunnat slutligt avgöras. Det ska tilläggas att de inkommande brottmålen liksom de mål där en förhandling blir inställd sätts ut fortlöpande och att planeringen medför att första lediga förhandlingstid normalt sett ligger flera månader framåt i tiden. Det ska tilläggas att det aktuella målet nu är ett av de äldsta brottmålen vid tingsrätten. [– – –] När det gäller min delaktighet i målet kan nämnas att jag sedan mitten av februari 2015 är beredningsansvarig för brottmålen vid tingsrätten. De mål som ligger på beredningen ska enligt lottningsordningen och ansvarsfördelningen ligga på rotel 10. Så snart det planeras ut huvudförhandling i ett brottmål övergår ansvaret för målet på den domare som enligt ett särskilt förhandlingsschema ska svara för huvudförhandlingen. Målet lottas då om till den roteln (i detta fall någon av rotlarna 11–16 och 21–23). Om en huvudförhandling ställs in är tanken att målet ska sättas ut till förhandling igen och på den domare som svarat för förhandlingen, företrädesvis alltså samma domare som tidigare. Om målet inte sätts ut av någon anledning, t.ex. för att förundersökningen ska kompletteras, lottas målet tillbaka till beredningsdomaren (rotel 10). Vid ett tillfälle har undertecknad vidare haft ansvaret för målet som ordförande i målet. Det gällde huvudförhandling den 26 april 2017, vilken fick ställas in på grund av att [...] inte infann sig trots att han var delgiven kallelse. Åklagaren och försvararen

text: ansåg att det var hinder mot huvudförhandling, och detta bedömde även tingsrätten vara fallet. [...] förpliktades att betala vite om 4 000 kr. […] Efter förordnande av offentlig försvarare väcktes åtal i mars 2015 genom två stämningsansökningar. Det fanns sedan tidigare ett brottmål vid tingsrätten […], där hovrätten hade beviljat resning gällande dom om ekonomisk brottslighet, med [...], som tilltalad. Tingsrätten avgjorde det målet genom dom den 23 juni 2015. [...] var i det målet närvarande vid huvudförhandling per telefon. I mål [...] beslutade undertecknad att målet inte skulle handläggas gemensamt med mål […]. Samtidigt beslutades om kallelse till huvudförhandling, att äga rum den 8 september 2015. Målet omlottades något senare på den domare som skulle svara för huvudförhandlingen. Förhandlingen kom den 4 september att ställas in sedan [...] uppgett sig ha problem att delta under perioden maj–oktober till följd av säsongsarbete i skogen. Detta skedde, som angetts ovan, efter samråd även med den offentlige försvararen. Ny huvudförhandling bokades till den 9 februari 2016. Under januari 2016 inkom ytterligare ett åtal mot [...]. Vid ungefär denna tid utsågs målsägandebiträde för AA, som hade framställt skadeståndsanspråk i målet. Ett kompletterande skadeståndsanspråk kom in i mars 2016 från målsägandebiträdet. Den 9 februari konstaterade tingsrätten vid huvudförhandlingen att den sista stämningsansökningen inte hade delgetts [...] och att han inte var närvarande. Det bedömdes föreligga hinder mot förhandlingen. Parterna kallades den 16 februari på nytt till huvudförhandling, att äga rum den 12 maj. Målet lottades om till min rotel i och med att jag enligt schemat skulle vara ordförande den 12 maj. Det konstaterades den 11 maj att [...] inte var delgiven stämning med kallelse, varför förhandlingen ställdes in. Det kom dessvärre att dröja över sommaren och till den 11 oktober innan målet på nytt sattes ut till huvudförhandling, att äga rum den 26 april 2017. Ingen omlottning till rotel 10 hade skett och den 29 mars 2017 kom målet att lottas till rotel 12, vilken innehas av mig. Efter att huvudförhandlingen den 26 april 2017 ställts in pga. [...] utevaro bokades den 2 maj ny tid för förhandling. Kallelse skickades den 3 augusti till huvudförhandling den 5 oktober 2017. Sedan även den förhandlingen ställts in pga. [...] utevaro skickades i december kallelse till huvudförhandling den 15 februari 2018.

text: EE uppgav bl.a. följande:

text: Målet har varit utsatt till huvudförhandling vid ett flertal tillfällen och har handlagts av flera domare vid tingsrätten. Undertecknad började handlägga målet i samband med huvudförhandlingen den 5 oktober 2017 och har handlagt målet sedan dess. Konstateras kan dock, vid genomgång av dagboksbladet, att målet inte lottades på undertecknads rotel, 22, förrän den 6 oktober 2017. Beträffande de överväganden som gjordes av undertecknad vid huvudförhandlingen den 5 oktober 2017 hänvisas till protokollet […].

text: Det är naturligtvis beklagligt att handläggningen av målet dragit ut på tiden. Anledningen till den relativt långa tidsutdräkten är enligt min bedömning att [...] har varit och är svår att delge både stämningsansökningar och kallelser. I skrivande stund har ytterligare ett hindersbevis inkommit beträffande delgivning av kallelse till huvudförhandling den 15 februari 2018. Undertecknad är ordförande vid den kommande huvudförhandlingen och kommer därvid ta ställning till, givetvis beroende på omständigheterna, om målet kan avgöras eller om någon annan åtgärd ska vidtas.

text: DD uppgav bl.a. följande:

text: Jag är ansvarig för rotel 13 vid Sundsvalls tingsrätt och har med anledning därav varit ansvarig för mål [...] under del av år 2015 och 2016. [– – –] Målet omfördelades den 4 juni 2015 till rotel 13 med anledning av att det bokades ut till förhandling på en tingsdag med mål som jag skulle handlägga. Enligt planeringen skulle målet prövas och avgöras efter förhandling den 8 september 2015. [...] delgavs dessförinnan två stämningsansökningar och information om fortsatt förenklad delgivning. Den 28 augusti 2015 anmälde den tilltalade önskemål om att flytta förhandlingen. Efter samråd den 4 september 2015 också med den offentlige försvararen beslutade jag att ställa in förhandlingen. I enlighet med gällande arbetsordning skulle målet då ha fördelats om till beredningsrotel 10. Den åtgärden har dessvärre inte kommit att ske och målet förblev därför fördelat på rotel 13. Den 29 oktober 2015 bokades målet åter ut till förhandling, nu till den 9 februari 2016. Det kom då åter att bokas ut på en tingsdag som jag ansvarade för. Den 19 januari 2016 väcktes ett ytterligare åtal […]. Tilläggsstämning med kallelse utfärdades samma dag men kom dessvärre inte att delges [...] före den planerade förhandlingen. Av tingsrättens akt framgår att såväl tingsrätten som den offentlige försvararen på olika sätt försökte att komma i kontakt med [...]. Den 8 februari 2016 kom besked från stämningsman om hinder mot delgivning. Den tilltalade, som sedan tidigare var förenklat delgiven kallelse till förhandling vid vilken åtal i […] skulle prövas, var därmed inte delgiven stämning med kallelse avseende åtal i […]. Jag var ordförande vid den planerade huvudförhandlingen den 9 februari 2016 […]. Målet ropades då på utan att [...] inställde sig personligen.

text: Olika försök vidtogs från tingssalen utan att tingsrätten lyckades få kontakt med den tilltalade. Eftersom han sedan tidigare var delgiven åtal i […] samt var förenklat delgiven kallelse till förhandlingen med erinran, togs också frågan upp om åtalen i […] kunde prövas i den tilltalades utevaro. Efter att ha inhämtat synpunkter från åklagare och offentlig försvarare beslutade rätten att så inte skulle ske och att ställa in förhandlingen p.g.a. hinder. I och med att förhandlingen ställdes in skulle målet, enligt tingsrättens arbetsordning, ha omfördelats tillbaka till beredningsrotel 10. Så har dessvärre inte skett heller denna gång. Omfördelningen av ett mål är tänkt att ske av handläggare på tingsrättens kansli när målet ställts in. Enligt uppgifter i dagboken bokades målet den 16 februari 2016 ut till ny förhandling den 12 maj 2016. Inte heller då skedde någon omfördelning. Först den 5 maj 2016 fördelades målet om från rotel 13 till rotel 42. – – –

text: Det är mycket beklagligt att handläggningen av målet dragit ut så på tiden. Anledningen härtill synes vara att [...] har varit och är svår att delge stämningsansökningar och andra handlingar. Bättre rutiner kring omfördelning av tingsrättens mål eller en annan och enklare ordning för fördelning av ansvar mellan olika domare, kan dock bidra till att påskynda handläggningen och bör därför övervägas.

text: AA fick möjlighet att kommentera tingsrättens remissvar.

text: Inför JO:s beslut i ärendet hämtades ett nytt dagboksblad in från tingsrätten. Av det framgick bl.a. att tingsrätten höll en huvudförhandling den 15 februari 2018 och meddelade en dom den 1 mars 2018. Domen hade överklagats av både åklagaren och den tilltalade.

text: Rättslig reglering och bedömning

text: Rättegång inom skälig tid och tingsrättens passiva handläggning Det aktuella brottmålet, som bl.a. avsåg ett åtal för brott begångna i november 2013, inleddes vid tingsrätten i januari 2015. Först vid det sjätte huvudförhandlingstillfället, dvs. i februari 2018, genomfördes huvudförhandlingen och målet avgjordes genom en dom som meddelades i mars 2018. Det tog alltså mer än tre år innan tingsrätten avgjorde målet.

text: I

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. I brottmål som avser allmänt åtal gäller dessutom enligt

text: 45 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB, att rätten ska bestämma en tid för huvudförhandlingen så snart som möjligt. Det är angeläget att domstolen vinnlägger sig om att följa den regeln. Särskilt kvaliteten på den muntliga bevisningen blir ofta sämre ju längre tid som går. Dessutom är ett dröjsmål med handläggningen en påtaglig olägenhet för de inblandade som måste leva i ovisshet och oroa sig över utgången. Om en planerad huvudförhandling blir inställd av någon anledning måste rätten snarast kalla till en ny huvudförhandling så att målet kan avgöras. Om det finns någon form av hinder mot att sätta ut målet till en huvudförhandling bör rätten regelbundet bevaka om hindret kvarstår.

text: Det är tydligt att tingsrättens handläggning av målet har präglats av passivitet. Till exempel dröjde det till april 2017 innan tingsrättens huvudförhandling skulle äga rum efter det att huvudförhandlingstillfället i maj 2016 hade ställts in. Det enda tingsrätten gjorde under denna period var att i oktober 2016 kalla till den nya huvudförhandlingen och under mars månad samtala med polisen om delgivningen med den tilltalade. I ett mål där flera huvudförhandlingar redan har ställts in är det givetvis inte acceptabelt med en så lång passiv period i handläggningen.

text: Tingsrätten ska kritiseras för den långsamma och passiva handläggningen av brottmålet.

text: Delgivningsproblemen Av utredningen framgår att en betydande orsak till att brottmålet drog ut på tiden var att det var svårt att delge den tilltalade. Problem med delgivning är den vanligaste orsaken till att det kan ta lång tid att avgöra brottmål. Tingsrätten måste därför inför varje planerad huvudförhandling noggrant välja vilket delgivningssätt som ska tillämpas för att den tilltalade ska bli delgiven kallelsen till förhandlingen på ett korrekt sätt.

text: Enligt

text: 4 § första stycket delgivningslagen (2010:1932)

text: ska delgivningssätt väljas med utgångspunkt i att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. I andra stycket anges att delgivningen inte får ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Av 24 §

text: samma lag framgår att förenklad delgivning får användas av en myndighet vid delgivning med den som är part eller har liknande ställning i ett mål eller ärende, om han eller hon har fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas i målet eller ärendet. Enligt andra stycket i samma bestämmelse får förenklad delgivning inte användas vid delgivning av en handling som inleder ett förfarande. I förarbetena anges bl.a. att det kan finnas en tidsgräns efter vilken det inte längre är lämpligt att använda det förenklade delgivningsförfarandet och att denna fråga bör prövas inom ramen för den allmänna lämplighetsbedömningen (se

text: prop. 1990/91:11 s. 19

text: f.).

text: Vid huvudförhandlingstillfället den 5 oktober 2017 inställde sig inte den tilltalade. Av tingsrättens protokoll framgick bl.a. följande: Den tilltalade hade blivit delgiven kallelse till huvudförhandlingen genom förenklad delgivning. Han hade dessförinnan delgetts information om förenklad delgivning i juni 2015 men hade därefter också blivit delgiven kallelser och andra handlingar genom andra delgivningssätt, utan att få information om att förenklad delgivning återigen kunde komma att användas. Med hänsyn till det fann tingsrätten (tingsfiskalen EE och tre nämndemän) att den tilltalade inte kunde anses formellt delgiven kallelsen till huvudförhandlingen.

text: Att tingsrätten hade använt ett delgivningssätt som innebar att den tilltalade inte kunde anses delgiven kallelsen på ett korrekt sätt är naturligtvis inte acceptabelt. Tingsrätten ska kritiseras för detta.

text: Åtgärder enligt

text: 46 kap. 15 §

text: RB Av utredningen framgår att även om en del korrekta delgivningar med den tilltalade av kallelser till huvudförhandling hade skett, ställde tingsrätten in vissa förhandlingstillfällen med anledning av att han uteblev.

text: Av

text: 46 kap. 15 §

text: RB framgår vilka åtgärder rätten ska vidta när den tilltalade uteblir från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling. Rätten ska i första hand pröva om målet ändå kan avgöras. Om det inte är möjligt, ska rätten ta ställning till om ett förelagt vite ska dömas ut. Rätten ska också ta ställning till om den tilltalade ska hämtas till domstolen, antingen omedelbart eller till en senare dag, eller häktas, om det finns förutsättningar för det. Om rätten inte beslutar om hämtning eller häktning, ska den tilltalade kallas på nytt vid vite till en senare dag. De ställningstaganden som rätten enligt denna bestämmelse ska göra i fråga om utdömande av vite och hur den tilltalade ska förmås att inställa sig till nästa tillfälle bör också dokumenteras (se

text: prop. 2013/14:170 s. 38

text: och

text: f.).

text: Vid huvudförhandlingstillfället den 9 februari 2016 inställde sig inte den tilltalade. Av tingsrättens protokoll framgick bl.a. att han hade delgetts två av stämningsansökningarna som skulle prövas vid förhandlingen och att han var förenklat delgiven kallelsen till förhandlingen, med en erinran om att han kunde bli skyldig att betala 4 000 kronor i vite eller bli hämtad till tingsrätten av polisen om han uteblev. Tingsrätten (rådmannen DD och tre nämndemän) fann att det fanns hinder mot huvudförhandling eftersom den tilltalade inte hade

text: inställt sig och heller inte hade delgetts en tredje stämningsansökan. En ny förhandling skulle hållas vid ett tillfälle som skulle meddelas senare. Några överväganden om de åtgärder om vite, hämtning och häktning som anges i

text: 46 kap. 15 §

text: RB fanns inte dokumenterade i protokollet.

text: Inte heller den 26 april 2017 inställde sig den tilltalade till huvudförhandlingen. Av tingsrättens protokoll framgick bl.a. att han hade delgetts stämning och kallelse till förhandlingen, med en erinran om att han kunde bli skyldig att betala 4 000 kronor i vite eller bli hämtad till förhandlingen av polisen om han uteblev. Tingsrätten (rådmannen CC och tre nämndemän) fann att den tilltalade inte hade laga förfall för sin utevaro och att han skulle betala det förelagda vitet om 4 000 kronor. Inte heller i detta protokoll fanns några överväganden dokumenterade om hämtning eller häktning enligt

text: 46 kap. 15 §

text: RB.

text: DD och CC kan inte undgå kritik för den bristande dokumentationen.

text: Sammanfattning m.m. Sammanfattningsvis ska tingsrätten kritiseras för den långsamma och passiva handläggningen av brottmålet. Tingsrätten ska vidare kritiseras för att ha använt ett delgivningssätt inför huvudförhandlingen den 5 oktober 2017 som innebar att den tilltalade inte kunde anses delgiven kallelsen på ett korrekt sätt. Slutligen ska DD och CC kritiseras för sin underlåtenhet att i protokollen från den 9 februari 2016 och den 26 april 2017 dokumentera sina överväganden enligt

text: 46 kap. 15 §

text: RB när den tilltalade uteblev från huvudförhandlingarna.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Barn/ungdom
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Vårdnad

title: Hägersten-Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun får kritik för att ha försökt hindra en vårdnadshavare från att delta i en utredning enligt hälso- och sjukvårdslagen beträffande sitt barn

sammanfattning: En stadsdelsnämnd beslutade enligt 6 kap. 13 a § föräldrabalken att medge att ett barn skulle genomgå viss utredning enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). När utredningen skulle genomföras försökte nämnden hindra den ena av barnets två vårdnadshavare att delta i barnets utredning. I beslutet uttalar JO att nämnden saknat rättsligt stöd för att hindra vårdnadshavaren att delta i utredningen. Nämnden kritiseras för att den ändå hade försökt att göra det. Vidare gör JO vissa uttalanden om utformningen av nämndens beslut.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, genom sitt ombud BB, på socialtjänsten vid Hägersten-Älvsjö stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun och förde fram bl.a. följande.

text: Han har en son, CC, som är född 2018. Han och CC:s mamma har gemensam vårdnad om CC. I juli 2022 fattade Hägersten-Älvsjö stadsdelsnämnd ett beslut enligt

text: 6 kap. 13 a § föräldrabalken

text: , FB, om att CC skulle genomgå en neuropsykiatrisk utredning. Beslutet fattades trots att han som vårdnadshavare samtyckte till att CC genomgick utredningen. När utredningen sedan skulle genomföras meddelade socialtjänsten den utredande kliniken att han inte fick delta i utredningen tillsammans med CC. Socialtjänsten har ingen rätt att utestänga honom som vårdnadshavare på det sättet.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Hägersten-Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor. Nämnden kom in med ett yttrande varefter JO begärde att nämnden skulle yttra sig igen och göra vissa förtydliganden.

text: AA kommenterade, genom BB, nämndens yttranden.

text: Inriktningen på min granskning

text: AA:s anmälan berör dels frågan om huruvida han samtyckt till den neuropsykiatriska utredningen, dels frågan om vad nämndens beslut innebar för honom i egenskap av vårdnadshavare vid genomförandet av densamma.

text: Nämnden har i sitt yttrande angett att AA:s samtycke till utredningen inte bedömdes som tillförlitligt, och att nämnden därför haft rättsligt stöd enligt

text: 6 kap. 13 a §

text: FB för sitt beslut att medge utredningen av CC. AA, som alltså inte delade den uppfattningen, överklagade nämndens beslut. Han återkallade senare sitt överklagande innan målet hade prövats.

text: Frågan om det förelegat ett reellt samtycke är en sådan sakfråga som JO normalt inte uttalar sig om, och utifrån vad som kommit fram i ärendet finner jag inte skäl att nu frångå detta. Min granskning tar därför sikte endast på frågan om vad nämndens beslut innebar för AA i hans egenskap av vårdnadshavare. Därutöver behandlar jag avslutningsvis vissa frågor om utformningen av nämndens beslut.

text: Bedömning

text: Innebörden av nämndens beslut AA:s anmälan aktualiserar frågor om vårdnadshavares rättigheter och möjligheten för socialnämnden att i vissa fall inskränka dessa. Grundläggande regler om vårdnad finns i 6 kap. 1–2 §§ FB. Där framgår att den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av bl.a. omvårdnad och trygghet blir tillgodosedda. I 6 kap. 11–14 §§ FB finns närmare regler om vårdnadens utövande. Där framgår bl.a. att vårdnadshavaren har en rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare ska de som utgångspunkt tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden.

text: I

text: 6 kap. 13 a §

text: FB finns ett undantag från bestämmelserna om den gemensamma bestämmanderätten när ett barn har två vårdnadshavare. Av bestämmelsen framgår att om endast den ena av vårdnadshavarna samtycker till en åtgärd till stöd för barnet får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens samtycke. Det ska vara fråga om en åtgärd som krävs med hänsyn till barnets bästa och den ska gälla vissa åtgärder enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: eller lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

text: Bestämmelsen ger alltså socialnämnden möjlighet att genom ett beslut lämna sitt medgivande till att vissa åtgärder får vidtas trots att barnets vårdnadshavare inte är överens om det. Möjligheten att fatta sådana beslut utgör en principiellt viktig begränsning i utövandet av den gemensamma vårdnaden. Detta eftersom den är ett avsteg från grundprincipen om att föräldrarna är bäst lämpade att ta hand om barnet och se till barnets bästa. Om ett sådant beslut fattas innebär det också ett ingrepp i rätten till skydd för privat- och familjeliv enligt artikel 8 i

text: Europakonventionen. För att beslutet ska anses godtagbart måste det därför vara nödvändigt och proportionerligt på det sätt som framgår av bestämmelsen (se

text: prop. 2011/12:53 s. 12

text: ff.).

text: AA och CC:s mamma hade gemensam vårdnad om CC vid tiden för nämndens beslut. Rätten och skyldigheten att bestämma i frågor om CC:s personliga angelägenheter tillkom dem alltså gemensamt.

text: Den 26 juli 2022 fattade nämnden det beslut som det här ärendet gäller. Beslutet hade följande lydelse:

text: Hägersten-Älvsjö stadsdelsnämnd medger enligt

text: 6 kap. 13 a § föräldrabalken

text: (FB) med hänsyn till barnets bästa att [CC] får genomgå en psykiatrisk eller psykologisk utredning och eventuell behandling som bedöms nödvändig som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: vid BUP [ort] under den tid som bedöms rimlig av barn- och ungdomspsykiatrin. När utredningen skulle påbörjas kontaktade socialtjänsten AA och meddelade honom att han inte fick delta i CC:s besök under utredningen. I stället skulle endast CC:s mamma följa med CC på besöken. Både CC:s mamma och den utredande kliniken informerades därefter om samma sak. När den utredande kliniken efterfrågade dokument som styrkte att AA inte fick närvara hänvisade socialtjänsten till beslutsunderlaget i ärendet. Eftersom den utredande kliniken ifrågasatte detta kom någon utredning inte att genomföras vid detta tillfälle.

text: På fråga från JO har nämnden uppgett att den anser att beslutet i juli 2022 omfattade ett ställningstagande till hur den neuropsykiatriska utredningen skulle genomföras. Jag kan konstatera att det av det aktuella beslutet, som jag har återgett ovan, inte framgår något sådant ställningstagande. Frågan är om nämndens medgivande till att CC skulle genomgå utredningen också innebar att AA därigenom fråntogs bestämmanderätten gällande utredningens genomförande.

text: Regleringen i

text: 6 kap. 13 a §

text: FB ska inte förstås som att den reglerar en fråga om vårdnad i

text: föräldrabalkens

text: mening (jfr t.ex.

text: 6 kap. 17 §

text: FB). I stället utgör den närmast en socialrättslig inskränkning av vårdnadshavarens bestämmanderätt i ett visst avseende. Vårdnadshavaren har kvar sitt vårdnadsansvar och den vårdnadshavare som inte samtyckt till åtgärden har samma rättigheter som den vårdnadshavare som samtyckt till den. En annan sak är att det kan vara lämpligt att en åtgärd av det aktuella slaget genomförs under den tid som barnet tillbringar hos den vårdnadshavare som samtycker till den (se

text: a. prop. s. 26

text: ff.). Regleringen kan alltså ses som en kompletterande skyddslagstiftning till förmån för underåriga (se

text: HFD 2015 ref. 5

text: Ett beslut om medgivande innebär alltså inte att den vårdnadshavare som inte samtyckt till åtgärden helt förlorar sin bestämmanderätt. Nämndens beslut innebar, naturligtvis, ingen ändring beträffande den gemensamma vårdnaden om CC. Eftersom nämnden i sitt beslut helt underlät att reglera hur utredningen skulle genomföras hade AA samma rätt att bestämma över detta som om något

text: beslut om medgivande inte hade fattats. Det innebär att AA och CC:s mamma i enlighet med huvudregeln i

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB hade gemensam bestämmanderätt i frågan om hur utredningen skulle genomföras och då bl.a. när det gäller frågan om någon av dem skulle delta under utredningen.

text: Nämnden har alltså inte haft något rättsligt stöd för att hindra AA att delta i CC:s utredning. Trots detta har nämnden gjort upprepade försök att göra det. För detta förtjänar nämnden kritik. Utformningen av nämndens beslut Avslutningsvis vill jag beröra utformningen av nämndens beslut. Jag har vid granskningen av ärendet konstaterat att det är påtagligt brett formulerat. Utöver att utredningsåtgärderna inte är närmare specificerade omfattar det även eventuell behandling. Beslutet är dessutom inte avgränsat i tid.

text: I förarbetena uttalats att det av lagtexten följer att socialnämndens beslut ska gälla medgivande till en viss åtgärd, men i övrigt får beslutet utformas efter vad som behövs i det enskilda fallet. Om det är lämpligt, kan medgivande till utredning och eventuell behandling ges i ett sammanhang. Hur preciserat beslutet måste vara beror på vilken åtgärd som är aktuell och vad barnets bästa kräver. Vid insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: fattar socialnämnden ett beslut om att tillåta åtgärden och ett beslut om bistånd; om de praktiska förutsättningarna framgår av biståndsbeslutet, kan det vara tillräckligt att hänvisa till detta. När det gäller medgivande till vård måste beslutet preciseras mera tydligt. Som regel behöver beslutet innehålla en beskrivning av vilken utredning eller behandling medgivandet avser och ett angivande av de praktiska förutsättningarna, såsom när åtgärden ska inledas och vilken omfattning och varaktighet den ska ha. (Se

text: a. prop. s. 28

text: ff.)

text: Jag vill understryka att ett beslut enligt

text: 6 kap. 13 a §

text: FB är en ingripande åtgärd i vårdnadshavarnas bestämmanderätt. Det är därför av stor vikt, inte minst av rättssäkerhetsskäl, att beslutet utformas så att det står klart vad det innebär. En socialnämnds beslut om medgivande till utredning eller behandling måste vara tydligt preciserat med angivande av bl.a. de praktiska förutsättningarna, såsom den planerade åtgärdens omfattning och varaktighet. Särskilt gäller detta om det är fråga om medgivande till läkemedelsbehandling (se

text: HFD 2015 ref. 5

text: Utifrån det underlag som jag tagit del av i ärendet ställer jag mig frågande till om nämnden övervägt dessa aspekter vid utformningen av det aktuella beslutet. Jag förutsätter att nämnden vid utformningen av framtida beslut av aktuellt slag beaktar det som jag nu sagt.

text: Vad som i övrig har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Anna Överby har föredragit ärendet och biträdande kanslichefen Marcus Agnvall har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Besök Dokumentation Fullföljdshänvisning Tillsyn Underrättelse

title: Kritik mot en kommunal nämnd för brister i handläggningen av ett ärende om klagomål på ovårdad tomt; bl.a. frågor om beslutsunderlag, dokumentation och besiktning av fastighet

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 februari 2007, klagade AA på Tillsynsnämnden i Aneby kommun med anledning av ett ärende, som gällde anmärkningar på hur han skötte sin villatomt. Han framförde i huvudsak följande.

text: Den 22 december 2006 mottog han ett utdrag ur ett protokoll från tillsynsnämndens sammanträde den 29 november 2006, § 139. Enligt protokollet hade nämnden fått flera klagomål om att hans fastighet inte hölls i vårdat skick. Klagomålen gällde tomtens skötsel, uppställning av bilar m.m. Nämnden beslutade att skriva till fastighetsägaren om vilka krav som ställs på att tomten ska hållas i vårdat skick. I beslutet angavs att nämnden annars skulle komma att ta upp ärendet till förnyad prövning och pröva frågan om eventuellt vitesföreläggande.

text: Flera av uppgifterna i protokollet var enligt anmälaren felaktiga. Ingen i nämnden hade kontrollerat om uppgifterna stämde. Först efter utskicket av protokollet, i januari 2007, besöktes AA:s tomt. Han underrättades inte i förväg om det besöket, som genomfördes av nämndens ordförande.

text: Den 24 januari 2007 meddelade nämnden beslut i ärendet. I beslutet angavs att ett tillsynsbesök hade gjorts på fastigheten den 9 januari 2007 och att fastighetsägaren då inte var hemma. I beslutet stod också att samhällsbyggnadschefen hade varit i kontakt med fastighetsägaren och överenskommit om en tidplan för olika åtgärder, enligt en uppräkning i beslutet. Nämndens beslut löd: ”Godkänna att bristerna åtgärdas enligt ovan överenskommen tidplan. Bygglovansökan för husvagnarna ska snarast inlämnas till tillsynsnämnden eller tas bort från tomten före den 1 juni 2007.” Det saknades underrättelse om hur beslutet kunde överklagas. Trots flera påstötningar fick AA en sådan underrättelse först sedan en jurist på länsstyrelsen hade kontaktat kommunen.

text: Till anmälan fogades bl.a. en underrättelse enligt

text: 8 kap. 27 § plan- och bygglagen

text: samt ett missiv från kommunen, daterat den 1 mars 2007.

text: Utredning

text: Handlingarna i nämndens ärende rekvirerades. Nämnden anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över handläggningen, mot bakgrund av vad som framförts i anmälan. Yttrandet skulle särskilt avse handläggningen av eventuella besiktningar av den aktuella tomten och underrättelsen om beslutet den 24 januari 2007.

text: Nämnden överlämnade en skrivelse, daterad den 20 juni 2007 och undertecknad av samhällsbyggnadschefen BB, med följande innehåll.

text: Sammanfattning

text: Kommunens tillsynsnämnd anser inte att det har begåtts något fel i handläggningen av ärendet angående de klagomål som inkommit på fastigheten G 2 i Aneby kommun.

text: Bakgrund

text: Tillsynsnämnden behandlade det aktuella ärendet första gången 2006-11-29, efter det att flera anonyma klagomål hade inkommit till samhällsbyggnadskontoret. Klagomålen gällde att tomten inte hölls i vårdat skick. Det fanns vildvuxna träd som växte in över grannfastigheterna och träd som hängde ut över gatumark och skymde gatubelysningen. Uppmaningar från grannar om behovet att ta ned träd som hängde ut över angränsande fastigheter och byggnad samt en allmän avstädning av fastigheten har inte lyckats. Nämnden har under senare år fått in flera anmälningar mot den aktuella fastighetsägaren gällande tomtens skötsel och lösspringande katter. Undertecknad besökte fastigheten före nämndens sammanträde och kunde konstatera att de inkomna synpunkterna rörande tomtens skick med träd som hängde ut över gatumark och angränsande tomt stämde. Fastighetsägaren var inte hemma vid detta tillfälle. Nämnden beslutade att tillskriva fastighetsägaren och delge honom vilka krav som ställs på att tomten ska hållas i vårdat skick enligt

text: 3 kap. 17 § plan- och bygglagen

text: . Om ingen rättelse sker med tomten skulle ärendet tas upp till förnyad prövning och pröva frågan om vitesföreläggande. Efter det att fastighetsägaren hade erhållit skrivelsen tog han kontakt med kontoret och var upprörd över att inte grannarna kunde höra av sig direkt till honom och att kontoret inte kontaktat honom i samband med besiktning av fastigheten. Tillsynsnämndens beredning var den 9 januari 2007 och besökte fastigheten men inte heller vid detta tillfälle var fastighetsägaren hemma. Samhällsbyggnadschefen var sedan i kontakt med markägaren och kom överens om en tidsplan på vad som skulle åtgärdas på fastigheten enligt nedanstående. • Träd som hängde ut över granntomt ska tas ner • Träd mot gata som påverkar gatubelysningen skulle tas ner i samarbete med Aneby kommun • Staketet mot gatan, som är i dåligt skick, skulle bytas ut eller tas ner • Bygglov skulle sökas för tillfällig uppställning av husvagnarna (lov kan beviljas för högst 10 år) • Arbetena skulle vara klara före den 1 juni 2007 • Underhållet på huvudbyggnaden får göras i den takt som fastighetsägaren orkar med

text: Tillsynsnämnden beslutade 2007-01-24 att godkänna att bristerna åtgärdas enligt ovan överenskommen tidplan och att en bygglovsansökan för husvagnarna snarast skulle inlämnas till tillsynsnämnden eller tas bort från tomten före den 1 juni 2007. Någon besvärshänvisning skickades inte med beslutet, eftersom fastighetsägaren hade accepterat åtgärdsplanen. Tillsynsnämnden gjorde där ett fel och skickade i efterhand ut en besvärshänvisning och gav fastighetsägaren tre veckor på sig att inkomma med besvär på beslutet. Något besvär över beslutet har inte inkommit.

text: Tillsynsnämndens åtgärd

text: Nämnden har efter klagomålet kring ärendets hantering ändrat sina rutiner vad gäller information till fastighetsägare och att i fortsättningen sända med besvärshänvisning till alla beslut som fattas av nämnden för att undvika misstag. AA kommenterade remissyttrandet.

text: I ett beslut den 22 maj 2008 anförde JO Axberger följande.

text: Bedömning

text: Underlag och dokumentation Enligt

text: 11 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, är en byggnads- nämnd, i detta fall tillsynsnämnden, skyldig att övervaka efterlevnaden av lagen och har enligt

text: 10 kap.

text: PBL befogenhet att ingripa för att åstadkomma rättelse när lagens regler åsidosätts. Således får nämnden enligt

text: 10 kap. 15 §

text: PBL, om någon underlåter att utföra arbete eller vidta någon annan åtgärd som åligger honom enligt lagen, förelägga honom att inom en viss tid vidta åtgärden. Enligt

text: 3 kap. 17 §

text: PBL ska tomt hållas i vårdat skick. Det betyder att en kommun via sin byggnadsnämnd är skyldig att beakta och vid behov vidta åtgärder i anledning av uppgifter om att tomtmark missköts. Kommer det till byggnadsnämndens kännedom att det finns uppgifter om sådan misskötsel ska uppgifterna således undersökas, för kontroll av om det finns skäl för nämnden att vidta någon ytterligare åtgärd.

text: AA har vänt sig emot att nämnden ska ha agerat utifrån information från anonyma uppgiftslämnare. Att uppgifter är anonyma fritar emellertid inte en kommun från skyldigheten att undersöka de omständigheter saken gäller. Däremot kan självfallet det förhållandet att det inte är känt varifrån en uppgift härrör påverka bedömningen av dess halt och påkalla en viss allmän försiktighet. Men att nämnden vidtagit åtgärder i anledning av anonyma anmälningar kan inte föranleda någon kritik från min sida.

text: Ett ärende av det slag som inleddes mot AA avser emellertid myndighetsutövning mot en enskild. Sedvanliga förvaltningsrättsliga krav gäller, vilket bl.a. innebär att uppgifter som myndigheten får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas, se

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: I tillsynsnämndens protokoll den 29 november 2006 rubriceras ärendet angående AA:s fastighet såsom ”G 2, skrivelse med begäran om borttagning av träd på tomt”. I protokollet anges att ”flera klagomål har inkommit” och att nämnden ”under senare år fått in flera anmälningar mot den aktuella fastighetsägaren”.

text: Enligt ett rekvirerat utdrag ur nämndens diarium har det den 21 november 2006 inkommit en handling betecknad ”Borttagning av träd”. Någon sådan handling återfinns emellertid inte bland de till JO översända handlingarna i ärendet, vilket naturligtvis är en brist i sig. Inte heller finns det i form av tjänsteanteckningar, promemorior eller på annat sätt någon dokumentation av de klagomål och anmälningar som omtalas i protokollet. Tillsynsnämnden har således brustit också i sin dokumentationsplikt.

text: Som nyss sagts ska uppgifter av det slag som är aktuella i detta ärende undersökas innan ytterligare åtgärder vidtas. Resultaten av en sådan undersökning ska, om den leder till vidare åtgärder, självfallet också dokumenteras. I nämndens protokoll den 29 november 2006 saknas spår av att någon undersökning vidtagits. Kommunen har emellertid i sitt yttrande till JO angett att dess samhällsbyggnadschef före sammanträdet besökt fastigheten och därvid konstaterat att synpunkterna rörande tomtens skick stämde. Dessa iakttagelser borde ha dokumenterats på lämpligt sätt och gjorts till del av nämndens beslutsunderlag. Detsamma gäller de kontakter som under den fortsatta handläggningen förekommit mellan myndigheten och AA och som enligt vad som anges i beslutet den 24 januari 2007 resulterat i en överenskommen tidplan för olika åtgärder.

text: Handläggningen av besök på fastigheten Enligt

text: 16 kap. 7 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, har bl.a. byggnadsnämnden samt den som på dess uppdrag utför arbetet rätt att få tillträde till fastigheter, byggnader och andra anläggningar, liksom att där vidta de åtgärder som behövs för arbetets fullgörande.

text: I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 1985/86:1 s. 859

text: ) sägs bl.a. följande. Det är självklart att sådan verksamhet som avses i denna paragraf ska utövas så att den medför minsta möjliga olägenhet för fastighetsägaren och andra berörda personer. Åtgärder som kan medföra skador eller som görs utan ägarens samtycke ska i största möjliga utsträckning undvikas. I princip ska tillträde ske under samverkan av ägaren eller brukaren till fastigheten eller anläggningen. Detta ska med en förutseende planering inte behöva vålla några problem för tillsynsmyndigheten eller andra berörda. Om ägaren eller brukaren motsätter sig tillträde, har myndigheten eller befattningshavaren ändå rätt att bereda sig tillträde till fastigheten eller anläggningen. Denna rätt bör utnyttjas mycket restriktivt. Största möjliga hänsyn ska tas till ägaren, brukaren och andra som kan vara berörda.

text: Av utredningen framgår att företrädare för nämnden besökte fastigheten vid två tillfällen, såvitt framkommit utan föregående underrättelse till AA. Självklart borde nämnden i förväg ha meddelat honom om de planerade besöken. Inget av vad som framkommit i ärendet talar för att AA skulle ha vägrat medverka. Särskilt sedan AA framfört missnöje med att inte ha kontaktats inför det första besöket, ålåg det nämnden att planera nästa besiktning i samråd med honom.

text: Underrättelse om beslutet I anmälan har gjorts gällande att nämnden först efter flera påstötningar lämnade underrättelse om hur beslutet kunde överklagas. Av handlingarna framgår att nämndens beslut expedierades till AA den 22 februari 2007. Nämnden har förklarat att det inte fogades någon fullföljdshänvisning till beslutet eftersom fastighetsägaren hade accepterat åtgärdsplanen men att en sådan underrättelse skickades i efterhand, enligt vad som framkommit, den 1 mars 2007. De närmare omständigheterna i samband med att fullföljdshänvisningen efterfrågades har inte klarlagts.

text: Det saknas skäl att fördjupa JO:s utredning i denna del. Det framgår av yttrandet från nämnden att den tagit till sig anmälarens klagomål och ändrat sina rutiner i anledning av dessa. Lagen torde i och för sig inte kräva att alla beslut åtföljs av en fullföljdshänvisning, men jag har inget att erinra mot att man i ärenden av detta slag tar det säkra före det osäkra.

text: Det finns mot den sammantagna bakgrunden på denna punkt inte skäl för någon kritik. Avslutning Ärendet avslutas med påminnelse om den kritik som riktats mot tillsynsnämnden när det gäller beslutsunderlag och dokumentation samt de oanmälda inspektionsbesöken. Det är tydligt att anmälaren känt sig respektlöst behandlad. De angivna bristerna i kommunens handläggning av ärendet har gett honom visst fog för det. Med en formellt korrekt hantering av ärendet hade den situationen inte behövt uppkomma.