avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Migrationsverket för att ha angett fel födelsedatum på uppehållstillståndskort

sammanfattning: Anmälaren har av Skatteverket tilldelats ett personnummer med en födelsetid som avviker från hennes korrekta födelsedatum. På de uppehållstillståndskort som Migrationsverket ska utfärda för dem som har beviljats uppehållstillstånd ska bl.a. personens födelsedatum anges. Migrationsverket har utfärdat fyra uppehållstillståndskort för anmälaren och angett det personnummer hon tilldelats av Skatteverket som födelsedatum i stället för det korrekta födelsedatumet. Som skäl för detta har verket hänvisat till tekniska begränsningar i it-systemet. Migrationsverket kritiseras för sin bristfälliga handläggning i samband med att anmälarens uppehållstillståndskort utfärdades. Verket har beslutat om åtgärder för att undvika att liknande problem uppstår, vilket JO ser positivt på.

text: Bakgrund

text: AA är enligt sitt hemlandspass född den 1 januari 1987. Den 18 februari 2011 beslutade Skatteverket att folkbokföra AA i Sverige och att tilldela henne ett personnummer med 870102 som de sex första siffrorna. Av uppgifter från Skatteverket framgår att myndigheten har godtagit det födelsedatum som anges i AA:s hemlandspass men tilldelat henne ett personnummer med en till födelsedagen närliggande dag – den 2 januari 1987 – med stöd av

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen

text: , då personnumren var slut i personnummerserien för den 1 januari 1987. Folkbokföringsdatabasen har i ett senare skede kompletterats med uppgift om AA:s korrekta födelsetid.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot bl.a. Migrationsverket för att fel födelsedatum angetts på hennes uppehållstillståndskort. Hon uppgav i huvudsak följande. Hon kom till Sverige från Bangladesh 2010. I februari 2011 tilldelades hon ett personnummer som inte motsvarade hennes födelsedatum. Under 2012 fick hon sitt första uppehållstillståndskort. På kortet var de första siffrorna i hennes tilldelade personnummer angivna som födelsedatum. Hon har inte vågat lämna Sverige under de senaste åren eftersom uppgiften om födelsedatum i uppehållstillståndskortet skiljer sig från det som anges i

text: hemlandspasset. Hon var rädd för att detta kunde medföra problem för henne och har därför inte besökt sitt hemland på sex år. Vid flera tillfällen under de senaste åren har hon haft kontakt med Skatteverket och Migrationsverket för att få dem att ändra den felaktiga födelsetiden, utan att lyckas.

text: Utredning

text: Migrationsverket (ställföreträdande generaldirektören BB) yttrade sig över anmälan den 21 november 2016 och anförde sammanfattningsvis följande om handläggningen av ärendena.

text: Under Migrationsverkets handläggning visade AA upp ett giltigt hemlandspass. I passet var hennes födelsedatum antecknat som den 1 januari 1987. Den 18 december 2009 beviljades AA tillfälligt uppehållstillstånd. Det tillfälliga uppehållstillståndet förlängdes periodvis fram till dess att hon beviljades permanent uppehållstillstånd den 8 januari 2016. Migrationsverket har utfärdat fyra uppehållstillståndskort, och på samtliga kort har den 2 januari 1987 angetts som födelsedatum. Det första kortet utfärdades den 14 maj 2012, och därefter utfärdades kort den 29 augusti 2013, den 15 januari 2016 och den 4 mars 2016. Den 3 augusti 2016 begärde AA hos Migrationsverket att hennes personuppgifter skulle rättas. Migrationsverket hänvisade henne till Skatteverket, eftersom Migrationsverket varken kan eller får ändra registrerade personuppgifter.

text: Migrationsverket anförde följande om ärendet hos Skatteverket.

text: Skatteverket har beslutat att folkbokföra AA i Sverige med ett annat födelsedatum än det som framgår av hemlandspasset. Detta har skett med stöd av

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen (1991:481)

text: med anledning av att det för det aktuella födelsedatumet, den 1 januari 1987, inte finns fler födelsenummer att tilldela. AA har därmed folkbokförts med en närliggande dag i månaden. Migrationsverkets individuppgifter lagras i den centrala utlänningsdatabasen (CUD). De uppgifter som finns på uppehållstillståndskortet baseras på informationen i CUD. Migrationsverket läser en gång per dygn över folkbokföringsinformation från Skatteverket via Skatteverkets tjänst Navet under lagen (

text: ) om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet. Genom denna överföring uppdateras ursprungsinformationen i CUD en gång per dygn för att motsvara de uppgifter som finns i Skatteverkets folkbokföring.

text: Migrationsverket lämnade följande redogörelse för sina handläggningsrutiner.

text: Av Migrationsverkets handläggningsstöd rättsligt ställningstagande angående registrering av identitetsuppgifter (RCI 03/2013) framgår, såvitt nu är av intresse, i huvudsak följande. Huvudregeln vid registrering av identitetsuppgifter är att uppgifterna i hemlandspass eller motsvarande följs. För den som ansöker om uppehållstillstånd och, om ansökan beviljas, kan komma att bli folkbokförd här i landet, bör Migrationsverkets rutiner för registrering av individuppgifter i möjligaste mån motsvara den bedömning som görs vid folkbokföringen. När individuppgifterna i hemlandspasset inte överensstämmer med de som framgår av uppehållstillståndskortet kommer individen i folkbokföringen att registreras i enlighet med hemlandspasset. Att Migrationsverket och Skatteverket har en

text: samsyn gällande registrering av individuppgifter underlättar för den enskilde, samtidigt som eventuellt merarbete från myndigheternas sida därigenom kan undvikas. Av Migrationsverkets handläggningsstöd Rutinhandboken för besök och bosättning framgår i huvudsak följande såvitt gäller frågan om folkbokföring med annat datum än i hemlandspasset. Skatteverket har meddelat att man, om det för en viss födelsetid inte finns fler födelsenummer att tilldela, får ange födelsedagen med en närliggande dag i samma månad enligt

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen

text: . Det är enbart när födelsenumren har tagit slut som bestämmelsen får tillämpas, d.v.s. när det vid registreringen kommer upp ett meddelande som anger att det är slut på personnummer för angiven dag. Samtycke krävs inte av personen, men han eller hon får ett meddelande om sitt personnummer efter registreringen. Handläggaren gör även en dagboksanteckning i invandringsärendet avseende den korrekta födelsetiden. I systemet och på personbevis och utdrag presenteras personens verkliga födelsedatum. Migrationsverket är bundet av de uppgifter som förekommer i folkbokföringen och det finns ingen möjlighet att utfärda ett uppehållstillståndskort med en annan födelsetid än den som personen är folkbokförd med.

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning.

text: Migrationsverket registrerar som huvudregel en sökande med de uppgifter som finns i ett uppvisat giltigt hemlandspass. För de sökande som beviljats uppehållstillstånd och som folkbokförts i Sverige innebär samordningen med Skatteverkets folkbokföringsinformation att uppgifterna i CUD uppdateras varje dygn och att uppgifterna i uppehållstillståndskortet därefter kommer att motsvara de uppgifter som finns i folkbokföringen. Migrationsverket har i sitt rättsliga ställningstagande i frågan om registrering av individuppgifter tagit ställning för att dessa uppgifter, i de fall då sökanden folkbokförts, i möjligaste mån bör motsvara bedömningen hos Skatteverket. Migrationsverket har samtidigt i ovan refererad rutinhandbok uttalat sig bundet av uppgifterna i Skatteverkets folkbokföring. Migrationsverkets handläggningsstöd RCI 03/2013 ger utrymme för att frångå uppgifterna i folkbokföringen vid registrering av individuppgifter. Migrationsverket konstaterar dock att de systemtekniska förutsättningarna i de fall en sökande folkbokförts i dagsläget inte möjliggör ett praktiskt avsteg från Skatteverkets folkbokföringsuppgifter. Då AA registreras med korrekt födelsedatum i CUD kommer befintliga systems funktionalitet att medföra att alla former av manuella ändringar eller registreringar hos Migrationsverket ändras tillbaka för att motsvara innehållet i folkbokföringen. Utfärdande av uppehållstillståndskort baserat på sådana ändringar är i dagsläget inte möjligt med hänsyn till det korta intervall med vilket uppdateringarna i CUD görs. Migrationsverket noterar i ärendet att AA kommit in med en begäran om rättelse av personuppgifter enligt

text: personuppgiftslagen

text: men att något beslut i denna del inte fattats. Migrationsverket avser att vidta åtgärder till rättelse av bristen i denna del.

text: I ett kompletterande yttrande den 20 februari 2017 redovisade Migrationsverket (vikarierande generaldirektören CC) bl.a. följande bedömning.

text: Migrationsverkets interna handläggningsstöd RCI 03/2013 tar inte uttryckligen upp frågan om hur den aktuella problematiken ska hanteras vid myndigheten men ger utifrån sin lydelse utrymme för att frångå uppgifterna i folkbokföringen vid registrering av individuppgifter. En närmare instruktion saknas dock och det uppges att Migrationsverket ska eftersträva en samsyn med Skatteverket

text: såtillvida att registreringen av födelseuppgifter bör motsvara de uppgifter som finns i folkbokföringen. Den närmare handläggningsinstruktionen för hantering av problematiken finns i stället i Rutinhandboken för besök och bosättning, enligt vilken Migrationsverket anser sig bundet av de födelseuppgifter som finns i folkbokföringen. En följd härav blir att Migrationsverket enligt sin egen rutin anser sig förhindrat att utfärda ett uppehållstillståndskort med en annan födelsetid än den som en viss person är folkbokförd med. Oaktat vilka möjligheter att frångå Skatteverkets folkbokföringsinformation som de interna handläggningsstöden kan anses ge uttryck för är Migrationsverkets tekniska infrastruktur uppbyggd på så sätt att de födelsedata som hanteras inom ramen för verkets centrala utlänningsdatasystem (CUD) fortlöpande samkörs och dagligen uppdateras mot Skatteverket för att motsvara de uppgifter som finns i folkbokföringen. Med hänsyn till de korta intervall för uppdatering som är aktuella kommer eventuella manuella ändringar i CUD i samband med uppdatering att återgå för att motsvara Skatteverkets information inför tillverkningen av beställda uppehållstillståndskort. De befintliga tekniska systemen utgör därmed hinder för att utfärda uppehållstillståndskort i annat födelsedatum än det som finns registrerat hos Skatteverket. Ovanstående förhållande innebär för den enskilde i förevarande fall att uppehållstillståndskortet kommer att utfärdas med av Skatteverket registrerat födelsedatum snarare än det faktiska födelsedatum som finns registrerat i hemlandspasset. I praktisk hantering kommer Migrationsverket således att frångå kravet på att uppehållstillståndskortet ska innehålla födelsedatum enligt rådets förordning (EG) nr. 1030/2002. Handläggningen av AA:s ärende har därmed uppvisat brister i förhållande till de krav som kan ställas på utfärdande av uppehållstillståndskort. Migrationsverket beklagar de inträffade konsekvenserna men vill påtala att frågan är aktualiserad för översyn inom myndigheten och att kvalitetsavdelningen getts i uppdrag att utreda frågan vidare. I sammanhanget vill Migrationsverket även påtala att den oro avseende att återvända till sitt hemland som AA gett uttryck för sannolikt torde vara opåkallat. Detta då eventuella problem vid en gränsövergång torde kunna lösas genom att kontakt upprättas med Migrationsverket.

text: I ett mejl till JO den 12 maj 2017 uppgav Migrationsverket bl.a. att verket nu beslutat att hämta in uppgifter från Skatteverkets tjänst Navet enligt en ny s.k. termkod som avser födelsedatum.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Personnummer För varje folkbokförd person fastställer Skatteverket ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och en kontrollsiffra. Födelsetiden anges med sex siffror; två för året, två för månaden och två för dagen i nu nämnd ordning. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. (Se

text: 18 § första

text: och

text: andra stycket

text: folkbokföringslagen

text: Om det för en viss födelsetid inte finns fler födelsenummer att tilldela, får födelsedagen i stället anges med en närliggande dag i månaden. (Se

text: 18 § tredje stycket folkbokföringslagen

text: Möjligheten att tilldela en person ett personnummer med en födelsetid som avviker från den korrekta födelsedagen infördes den 1 juli 2009. Bakgrunden till ändringen var att invandrare från vissa länder har en födelsetid som registrerats med ett fiktivt datum, ofta den 1 januari eller den 1 juli. Dessa födelsetider har använts när ett personnummer har fastställts för personen i Sverige och har medfört att personnummer för födelsetider den 1 januari och den 1 juli tagit slut eller håller på att ta slut för vissa födelseår. Av förarbetena till lagstiftningen framgår att uppgiften om den korrekta födelsetiden ska finnas tillgänglig i folkbokföringsdatabasen. (Se

text: prop. 2008/09:111 s. 15

text: f. och s. 26.)

text: Uppehållstillståndskort Av 4 kap. 22 § utlänningsförordningen framgår att bevis om uppehållstillstånd ska utfärdas i form av en sådan handling som avses i

text: rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av den 13 juni 2002

text: om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredje land.

text: Sedan den 20 maj 2011 utfärdar Migrationsverket uppehållstillståndskort (UTkort) som bevis på att en person har beviljats uppehållstillstånd i Sverige. Uppehållstillståndskortet ersatte de tillståndsmärken för uppehållstillstånd som utfärdades tidigare och som klistrades in i sökandens pass.

text: Av en bilaga till rådets förordning framgår bl.a. att ett uppehållstillståndskort ska förses med uppgift om födelsedatum, födelseort, nationalitet och kön.

text: Bedömning

text: Skatteverket ska för varje folkbokförd person fastställa ett personnummer som bl.a. innehåller personens födelsetid. Ett personnummer utvisar alltså normalt vilken dag en person är född. Skatteverket har dock sedan den 1 juli 2009 en möjlighet att tilldela en person ett personnummer med en födelsetid som inte återspeglar den korrekta födelsedagen.

text: Om en person får uppehållstillstånd i Sverige ska Migrationsverket utfärda ett uppehållstillståndskort som bevis på att personen har tillstånd att vara i Sverige. Uppehållstillståndskortet innehåller bl.a. uppgifter om vilken typ av tillstånd personen har fått och hur länge kortet är giltigt. Uppehållstillståndskortet ska även förses med uppgift om födelsedatum.

text: Av utredningen framgår att Migrationsverket, under perioden maj 2012–mars 2016, har utfärdat fyra uppehållstillståndskort för AA på vilka det av Skatteverket tilldelade personnumret 870102 angetts som födelsedatum i stället för det födelsedatum som anges i AA:s hemlandspass, den 1 januari 1987.

text: Ett uppehållstillståndskort ska normalt visas upp tillsammans med ett utländskt pass för att innehavaren ska få resa inom Schengenområdet och återvända till Sverige efter resor utanför Schengenområdet. Det är därför viktigt att uppgifterna i uppehållstillståndskortet är korrekta och stämmer överens med uppgifterna i passet. Det framstår inte som obefogat att befara att oförenliga

text: uppgifter i dessa handlingar av sådan väsentlig karaktär som ett födelsedatum kan orsaka problem för innehavaren vid utresa från eller inresa till Sverige.

text: Utredningen visar att AA:s födelsedatum har varit känt för och godtagits av Migrationsverket under handläggningen av hennes ärenden om uppehållstillstånd sedan 2009. Migrationsverket har som skäl för att det korrekta födelsedatumet trots detta inte har angetts i uppehållstillståndskorten i huvudsak hänvisat till att tekniska begränsningar i it-systemet gjort det omöjligt att utfärda uppehållstillståndskort med en annan födelsetid än den som personen är folkbokförd med. Jag tolkar Migrationsverkets yttrande på så sätt att man syftar på det födelsedatum som följer av det tilldelade personnumret.

text: Av utredningen framgår vidare att AA i början av augusti 2016 gjorde Migrationsverket uppmärksam på att hennes korrekta födelsedatum och hennes personnummer skiljer sig åt, att verket oriktigt registrerat hennes tilldelade personnummer som födelsedatum i de uppehållstillståndskort som utfärdats samt att hon begärt att Migrationsverket skulle åtgärda den oriktiga personuppgiften. Även om AA:s framställning formulerats som en begäran om rättelse enligt

text: personuppgiftslagen

text: måste det ha stått klart för verket att syftet varit att få ett uppehållstillståndskort med korrekta födelseuppgifter. Migrationsverket vidtog ingen annan åtgärd än att man hänvisade AA till Skatteverkets folkbokföring. Migrationsverket borde i vart fall då, i augusti 2016, tagit de problem som AA:s begäran illustrerade på allvar och sett över sina handläggningsrutiner samt de tekniska förutsättningarna att åstadkomma en lösning. Nu dröjde det i stället till efter årsskiftet 2017 innan en översyn påbörjades och till maj 2017 innan verket beslutade om åtgärder för att säkerställa en korrekt hantering.

text: Migrationsverkets handläggning i samband med att uppehållstillståndskort utfärdades för AA har således varit bristfällig. Migrationsverket ska kritiseras för detta.

text: Jag ser dock positivt på att Migrationsverket nu har uppmärksammat och funnit en lösning på det aktuella problemet. Jag utgår från att de åtgärder som vidtas innebär att liknande situationer inte uppstår igen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Frihetsberövande
Förhandling/ sammanträde
Omprövning
Åtal

publisher: Justitieombudsmannen

title: En tingsrätts underlåtenhet att hålla omhäktningsförhandlingar trots att de misstänkta begärt förhandling

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO riktade AA kritik mot Göteborgs tingsrätt bl.a. med anledning av att tingsrätten, trots framställningar därom, underlåtit att hålla omhäktningsförhandlingar i ett antal mål angående våldsamt upplopp m.m. Hon uppgav bl.a. att i ett av målen, B 6678-01, där de sedermera åtalade satt häktade i hundra dagar hölls endast en omhäktningsförhandling, trots att flera av advokaterna begärde att sådan förhandling skulle hållas då de menade att utredningen var färdig och att s.k. kollusionsfara inte längre förelåg.

type: stycke

text: Utredning

text: Dagboksblad och handlingar i bl.a. tingsrättens mål B 6678-01, B 6690-01, B 6691-01, B 6692-01, B 6697-01, B 6700-01, B 6705-01, B 6706-01 och B 6754-01 infordrades och granskades. Av dessa framkom att samtliga mål gällde misstankar om brott som skulle ha begåtts i samband med EU-toppmötet i Göteborg i mitten av juni 2001. Därutöver framgick bl.a. följande.

text: Från åklagare vid åklagarkammare i Göteborg inkom till tingsrätten den 16 och den 17 juni 2001 häktningsframställningar beträffande åtta personer. Samtliga misstänkta häktades såsom på sannolika skäl misstänkta för de av åklagaren angivna brotten, våldsamt upplopp, försök till våld mot tjänsteman och försök till grov misshandel. Tingsrätten beslutade att förlänga tiden för åtals väckande utan att hålla omhäktningsförhandling, trots att de misstänkta hade motsatt sig förlängning, vid följande tillfällen: den 28 juni 2001 i mål B 6690-01, B 6692-01, B 6700-01 och B 6754-01, den 29 juni i mål B 6691-01, B 6697-01 och B 6705-01 samt den 2 juli i mål B 6706-01.

text: Den 17 juni 2001 inkom också häktningsframställningar beträffande tolv personer (B 6678-01) som uppgavs vara på sannolika skäl alternativt skäligen misstänkta för förberedelse till sabotage alternativt stämpling därtill och medverkan till våldsamt upplopp. De misstänkta påstods ha varit verksamma vid vad som i den allmänna debatten kommit att kallas sambandscentralen. Samtliga misstänkta häktades såsom på sannolika skäl misstänkta för de angivna brotten. Sex av de misstänkta

text: försattes på fri fot i slutet av juni respektive i mitten av juli. Vid ett flertal tillfällen medgav tingsrätten åklagares framställningar om förlängning av tiden för åtals väckande utan att hålla ny förhandling i häktningsfrågan trots att de misstänkta motsatte sig åklagarens begäran. Sådana beslut fattade tingsrätten den 29 juni, den 30 juli och den 13 augusti 2001, vid samtliga tillfällen beträffande fem personer. Från den 18 juni, då sex av de åtta sedermera åtalade personerna häktades, till dess åtal väcktes den 29 augusti hölls endast omhäktningsförhandlingar (rörande fem personer) vid ett tillfälle, den 16 juli. Beträffande två personer som häktades först den 12 juli hölls ingen omhäktningsförhandling innan åtalet väcktes.

text: I mål B 6700-01 väcktes åtal den 13 juli 2001. Målet sattes ut till huvudförhandling den 19 juli. Den 18 juli beslutade tingsrätten att huvudförhandlingen skulle ställas in och att en ny huvudförhandling skulle sättas ut den 25 juli. Den tilltalade begärde att en ny häktningsförhandling skulle äga rum och att han skulle bli försatt på fri fot. I beslut den 20 juli avslog tingsrätten den tilltalades yrkanden.

text: Anmälan remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om vilka överväganden som gjordes när tingsrätten, trots framställningar därom, underlät att hålla omhäktningsförhandlingar i samband med åklagarens begäran om förlängd tid för åtals väckande i ovan nämnda mål. Beträffande mål B 6700-01 skulle det av upplysningarna även framgå vilka överväganden som gjordes när tingsrätten, trots den häktades begäran, underlät att hålla omhäktningsförhandling sedan tidpunkten för huvudförhandling i målet flyttats fram.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) inkom med yttrande till vilket fogades yttranden från chefsrådmännen CC och DD samt rådmännen EE, FF och GG (här utelämnade – JO:s anmärkning).

text: BB anförde följande. Det är uppenbart att bestämmelsen i

text: 24 kap. 18 § tredje stycket rättegångsbalken

text: är avsedd att vara en undantagsregel. Som en följd därav kan den inte regelmässigt tillämpas. Syftet med bestämmelsen är i första hand att rätten skall tillse att utredningen bedrivs med tillräcklig effektivitet. Detta syfte kan uppnås, i de fall en ny häktningsförhandling framstår som uppenbart obehövlig, genom att häktningsdomaren efter en begäran om förlängd tid för åtals väckande noggrant sätter sig in i utredningsläget. Ett från försvararen framfört konkret skäl till att han motsätter sig en förlängning av åtalstiden och kräver ny häktningsförhandling torde i flertalet fall medföra att det inte kan anses vara uppenbart betydelselöst att hålla en ny häktningsförhandling. Högsta domstolen (HD) har i

text: NJA 1997 s. 368

text: haft att bedöma bland annat i vilken utsträckning en domare gjort sig skyldig till felbedömningar när han vid flera tillfällen avslog begäran om ny häktningsförhandling. Såvitt jag har kunnat utläsa ur rättsfallet har HD – till skillnad från hovrätten – inte ansett att domaren gjort missbedömningar när han i några fall avslog framställning om ny häktningsförhandling och förlängde tiden för åtals väckande. I ett av fallen synes tiden för åtals väckande ha förlängts med en månad. I två fall har HD ansett beslutet att inte hålla ny häktningsförhandling vara en felbedömning när åtal skulle väckas inom två veckor respektive en vecka. Rättsfallet ger såvitt jag har kunnat finna vid handen att det inte enbart är den tid som förflutit utan ny häktningsförhandling som har inverkat på HD:s bedömning utan också främst utredningsläget.

text: Av det bilagda materialet framgår vilka överväganden som har gjorts i de olika målen. Såvitt framgår har utredningsläget bedömts vid varje enskilt tillfälle. Det framstår som att ny häktningsförhandling underlåtits i ett ganska stort antal fall. Detta skall dock ses mot bakgrund av ett mycket stort antal mål med tämligen likartade utredningar. Försvararna synes inte ha framfört några konkreta skäl för att motsätta sig förlängning av tiden för åtals väckande. Den tid för vilken förlängning har medgetts varierar från 4 dagar till 14 dagar, i något fall med mellankommande prövning av häktningsfrågan i hovrätt. För min del anser jag klart att de förhållanden som rådde i målen B 6706-01 (begäran avsåg fyra dagar), B 6690-01 (åtal inom en vecka) samt i B 6678-01 (avser troligen mål B 6700-01; JO:s anmärkning) vad avser den framflyttade huvudförhandlingen har gjort en ny häktningsförhandling utan betydelse. Med hänvisning till förhållandena i det ovan angivna rättsfallet kan jag inte heller i övrigt finna att någon felbedömning har gjorts. Det kan dock konstateras att tillämpningen av det aktuella lagrummet varierar inom tingsrätten, varför en mer ingående diskussion om dess användning kan vara av värde. I ett beslut den 29 mars 2005 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Inledning JO är ett extraordinärt tillsynsorgan vars granskning främst är inriktad på tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO är, av hänsyn till det oberoende som domstolarna i en rättsstat bör åtnjuta i sin dömande verksamhet, återhållsam med uttalanden i fråga om domstolars bedömningar i sak. Min granskning i detta ärende begränsar sig därför till frågan om hur tingsrätten tillämpat en undantagsregel som ger domstolen visst utrymme för att underlåta att hålla omhäktningsförhandling.

text: Det finns anledning att inledningsvis påminna om att varje medborgare enligt

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: och

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: gentemot det allmänna är skyddad mot frihetsberövanden. Denna frihet får endast begränsas genom lag. Bestämmelser om häktning och om inskränkningar för den häktade i hans kontakter med omvärlden finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Dessa regler syftar till att säkerställa att brottsutredningar och en eventuell rättegång kan genomföras. Reglerna får emellertid – eftersom de medger inskränkningar i den enskildes grundlagsfästa rätt till personlig frihet – inte tolkas extensivt. Detta gäller såväl de materiella regler som kan åberopas till stöd för en begäran om häktning som sådana processuella bestämmelser som medger undantag från förfaranderegler som utformats till den enskildes skydd. Omhäktningsförhandling innan åtal väckts Sedan en åklagare ingivit en häktningsframställning skall domstolen vid en förhandling pröva om det, beroende på åklagarens yrkande, föreligger sannolika skäl alternativt skälig misstanke att den misstänkte begått det eller de brott som påstås. Vidare har domstolen att pröva om den eller de av åklagaren särskilt angivna s.k. särskilda häktningsgrunderna föreligger, dvs. om det finns risk för att den misstänkte avviker (flyktfara), försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Om åklagaren har yrkat att den

text: häktades kontakter med omvärlden skall få inskränkas, dvs. begärt tillstånd att meddela den misstänkte restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a §

text: RB, skall även den frågan prövas. Därtill kommer att domstolen alltid skall ta ställning till om något annat, mindre ingripande tvångsmedel, såsom reseförbud eller anmälningsskyldighet, är tillräckligt samt om häktning skulle strida mot proportionalitetsprincipen.

text: I

text: 24 kap. 18 §

text: RB stadgas att då rätten beslutar om häktning skall, om inte åtal redan har väckts, rätten sätta ut den tid inom vilken åtal skall väckas. Tiden får inte bestämmas längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Är den utsatta tiden otillräcklig, får rätten medge förlängning av tiden, om detta begärs före tidens utgång. Den misstänkte eller hans försvarare skall om möjligt beredas tillfälle att yttra sig. Väcks inte åtal inom två veckor, skall rätten, så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts, med högst två veckors mellanrum hålla ny förhandling i häktningsfrågan och därvid särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Är det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum.

text: Syftet med en omhäktningsförhandling är att rätten skall utöva viss kontroll över förundersökningens bedrivande och underkasta häktningsfrågan en förnyad prövning. Förhandling skall som regel hållas med två veckors mellanrum oavsett om tvåveckorsfristen överskrids redan från början genom ett beslut om mer än två veckors åtalstid eller om detta sker därefter genom förlängning av åtalstiden (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 24:56). En sådan förhandling betecknas ibland häktningskontrollförhandling.

text: Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse år 1988. De ändringar i sak som då gjordes i 24 kapitlet

text: rättegångsbalken

text: var bl.a. föranledda av att de organ som upprättats för att pröva klagomål rörande tillämpningen av Europakonventionen i ett par avgöranden funnit att det dröjt alltför lång tid innan en misstänkt ställdes inför svensk domstol. I konventionens artikel 5 föreskrivs att ingen får berövas friheten utom i vissa särskilt angivna fall och i den ordning som lagen föreskriver. Som ett sådant fall anges att någon är berövad friheten för att ställas inför behörig rättslig myndighet såsom skäligen misstänkt för att ha begått ett brott. Den som har berövats friheten på den grunden skall enligt artikel 5(3) utan dröjsmål (promptly) ställas inför en domare eller annan ämbetsman som enligt lag får fullgöra dömande uppgifter och skall vara berättigad till rättegång inom skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång. I proposition 1986/87:112 anfördes att de redovisade bestämmelserna i Europakonventionen är ett uttryck för att det, särskilt mot bakgrund av att straffprocessuella frihetsberövanden sker utan att en domstol på sedvanligt sätt har behandlat saken och funnit den misstänkte skyldig till det brott som han misstänkts för, ansetts viktigt att ett frihetsberövande snabbt blir prövat av en i förhållande till förundersökningsledaren fristående myndighet och att frihetsberövandet inte tillåts att fortgå längre än vad som är oundgängligen nödvändigt (s. 23).

text: I den nyss nämnda propositionen uttalades att det i undantagsfall kan vara uppenbart att en häktningsförhandling var fjortonde dag inte skulle tjäna något syfte. Det kan t.ex. vara fallet i mål om grova våldsbrott där åtalet är beroende av teknisk utredning (s. 78). Vidare betonades vikten av att frihetsberövanden inte fortgår längre än som är absolut nödvändigt och att det därför är naturligt att domstolen ställer högre krav på att utredningen bedrivs skyndsamt om åtalstiden förlängs upprepade gånger (s. 54).

text: I proposition 1997/98:104 som innehöll förslag till vissa ändringar beträffande rättens prövning av frågan om tillstånd för åklagare att meddela restriktioner anfördes bl.a. följande. För att förundersökningen inte skall äventyras får domstolens krav på konkreta och detaljerade uppgifter inte ställas alltför högt vid dess prövning av restriktionsfrågor, vare sig det gäller tillstånd till restriktioner eller överprövning av enskilda restriktioner. Det gäller särskilt under den inledande delen av förundersökningen. Men ju längre förundersökningen pågår, desto större krav på närmare uppgifter bör domstolen typiskt sett kunna ställa för att bl.a. kunna göra den proportionalitetsbedömning som framgår av 1 § lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (s. 52).

text: Högsta domstolen har i

text: NJA 1997 s. 368

text: bl.a. uttalat att det redan av lagtexten framgår att förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum än två veckor mellan häktningsförhandlingarna är mycket begränsade och att betydelsen av att rätten kontrollerar att utredningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar allt eftersom tiden går samt att detta särskilt gäller i fall där den misstänkte yrkat att förhandling skall hållas.

text: Det står således klart att det är en viktig uppgift för domstolen att bevaka att ett frihetsberövande genom häktning inte tillåts fortgå längre än som kan anses oundgängligen nödvändigt. Denna kontroll från domstolens sida är avsedd att ske genom att en förhandling i frågan om fortsatt häktning äger rum åtminstone var fjortonde dag.

text: Vid en omhäktningsförhandling skall, som framgått, prövas dels om de förhållanden som föranlett häktningen alltjämt föreligger, dvs. om den häktade fortfarande är på sannolika skäl misstänkt för det brott som utredningen gäller och om den särskilda häktningsgrund som befunnits motivera häktning fortfarande är aktuell, dels om förundersökningen bedrivs med den skyndsamhet som fordras. Härtill kommer att domstolen även i förekommande fall har att pröva om det fortfarande finns skäl att låta åklagaren besluta om restriktioner. Det ligger i sakens natur att kollusionsfara är den särskilda häktningsgrund beträffande vilken omständigheterna kan förändras allt eftersom utredningen fortskrider.

text: För att en muntlig förhandling skall kunna anses uppenbart vara utan betydelse fordras enligt min mening att beslutsunderlaget är sådant att domstolen kan göra en bedömning på handlingarna i samtliga nu berörda avseenden.

text: Det kan naturligtvis förekomma att den misstänkte och hans försvarare har sådan insikt såväl i hur utredningen fortskrider som om häktningsskälens fortsatta bärkraft att åklagarens yrkande om förlängd tid för åtals väckande medges. Givetvis kan det i ett sådant fall finnas utrymme för att avstå från att hålla omhäktningsförhandling. Det är emellertid likväl rätten som principiellt bär ansvaret för att kontrollen utövas. Den misstänktes inställning bör därför självfallet tas med i bedömningen när rätten prövar om en förhandling uppenbart skulle sakna betydelse men kan inte tillåtas avgöra frågan.

text: Om den häktade, genom sin försvarare eller själv, framför något konkret skäl till att han motsätter sig en förlängning av åtalstiden kan, som tingsrätten också anfört, en omhäktningsförhandling nästan aldrig anses uppenbart vara utan betydelse. Den i praktiken vanligaste situationen torde ändå vara, som i de aktuella fallen, att den misstänkte motsätter sig en förlängning av åtalstiden utan att ange några konkreta skäl för sin inställning. Det ankommer då på domstolen att pröva om det av åklagaren tillhandahållna underlaget är sådant att rättens kontroll låter sig genomföras utan att en förhandling hålls.

text: I det aktuella fallet gällde det stora flertalet mål endast en misstänkt person, medan mål B 6678-01 avsåg flera personer som påstods ha varit verksamma vid den s.k. sambandscentralen.

text: Beträffande den först nämnda gruppen av mål hade i vart och ett av målen B 6690- 01, B 6691-01, B 6692-01, B 6697-01, B 6700-01, B 6705-01 och B 6754-01 hållits häktningsförhandling den 17 juni 2001. De misstänkta häktades såsom på sannolika skäl misstänkta för visst brott. Brottsmisstanken var i sex av målen våldsamt upplopp, i två fall i kombination med försök till grov misshandel. I ett av målen rubricerades brottsmisstanken som försök till våld mot tjänsteman. I samtliga häktningsbeslut angavs att kollusionsfara förelåg. I de protokoll som fördes vid häktningsförhandlingarna togs emellertid inte in några uppgifter om vad åklagaren påstått i detta avseende. I ett par mål fanns i de vid förhandlingarna ingivna handlingarna uppgifter om att den misstänkte var en av flera på platsen som angrep polisen. I något fall var antecknat att den misstänkte verbalt försökte få folkmassan att kasta sten mot polisen. I ett annat mål angavs i de ingivna handlingarna att den misstänkte, förutom att han själv slängt gatsten mot polisen, möjligen kan ha givit gatstenar till andra, en uppgift som också fanns intagen i protokollet. Det framgår dock inte om det var dessa omständigheter som låg till grund för åklagarens påstående om kollusionsfara. Fyra av de misstänkta personerna var utländska medborgare med bostadsadress utomlands. Beträffande dessa angavs också att flyktfara var för handen. I samtliga fall bifölls även åklagarens yrkande att få tillstånd att besluta om restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a §

text: RB. Åtal skulle vara väckt den 29 juni.

text: I slutet av juni begärde åklagare förlängd tid för åtals väckande. Det redovisades därvid vilka åtgärder som hade vidtagits under förundersökningen och vilka som återstod. I flertalet fall angavs att ytterligare förhör med den misstänkte och poliser

text: skulle hållas och teknisk undersökning genomföras. I ett antal fall gavs därutöver den upplysningen att ett omfattande filmmaterial skulle gås igenom. Några uppgifter som särskilt tog sikte på risken för att den misstänkte på fri fot skulle kunna försvåra sakens utredning lämnades emellertid inte. Det lämnades inte heller några uppgifter om anledningen till att åklagaren ansåg det nödvändigt att fortsatt ha möjlighet att besluta om restriktioner. Endast i ett mål angavs i framställningen att den misstänkte begärt att vittnen skulle höras. Om detta var skälet till att åklagaren ansåg att kollusionsfara förelåg framgick dock inte. Dåvarande rådmannen DD som beslutade i målen B 6690-01, B 6691-01, B 6692-01, B 6700- 01 samt B 6754-01 och rådmannen EE som fattade beslut i målen B 6697-01 och B 6705-01 har beträffande de överväganden som gjordes i samband med prövningen av åklagarnas framställningar hänvisat till besluten. Det har således inte heller framkommit att det skulle ha funnits ytterligare information i dessa frågor som inte dokumenterats.

text: Mot bakgrund av de uppgifter som lämnats under JO:s utredning kan jag inte finna annat än att det skriftliga underlaget hade sådana brister, i vart fall såvitt avser påståendena om att kollusionsfara fortfarande förelåg och att det fortsatt fanns behov av att kunna meddela den misstänkte restriktioner, att domstolen hade bort hålla muntlig förhandling. DD:s och EE:s prövning kan knappast heller ha underlättats av att ingen av dem fattat de ursprungliga häktningsbesluten.

text: I mål B 6706-01, i vilket förlängning begärdes med fyra dagar, har rådmannen GG redogjort för vilka överväganden som föregick hans beslut att inte hålla omhäktningsförhandling. Jag finner inte skäl att rikta någon kritik mot beslutet.

text: Beträffande det mål som avsåg den s.k. sambandscentralen (B 6678-01) kan nämnas att i målet häktades ursprungligen tolv personer. Därefter kom sex av dessa att försättas på fri fot, medan ytterligare två personer häktades i målet. Som särskild häktningsgrund angavs i samtliga fall kollusionsfara. Sex personer kom att vara häktade under tiden den 18 juni till den 29 augusti 2001, dvs. 72 dagar. Omhäktningsförhandling ägde rum vid endast ett tillfälle, den 16 juli. Två personer var häktade från den 12 juli till den 29 augusti, dvs. 48 dagar. Beträffande dem hölls ingen omhäktningsförhandling.

text: Utrymmet för att underlåta att hålla häktningsförhandling är, som redan framgått, mycket begränsat. Dessutom ökar, som Högsta domstolen konstaterat i det ovan refererade avgörandet, kraven på en effektiv domstolskontroll allt eftersom tiden går. När åklagaren den 27 juli 2001 begärde förlängd tid för åtals väckande angavs att den tekniska utredningen inte var klar, bl.a. pågick arbete med att dekryptera en dator och tid erfordrades för systematisering och sammanställning av de omfattande beslag som gjorts. I en framställning den 10 augusti angavs att arbetet med analyser av beslag alltjämt pågick men att förundersökningsprotokollet beräknades kunna färdigställas under perioden. Med anledning av dessa framställningar beslutade rådmannen FF den 30 juli och rådmannen HH den 13

text: augusti att omhäktningsförhandlingar uppenbart skulle vara utan betydelse och medgav åklagaren den begärda förlängningen.

text: Det är givet att kollusionsfaran kan framstå relativt tydligt beträffande brottsmisstankar av nu aktuellt slag. AA har i anmälan anfört att de offentliga försvararna i målet hade begärt omhäktningsförhandling då de menade att utredningen var färdig och att kollusionsfara inte längre förelåg. Om så skulle ha varit fallet borde, enligt min mening, ett så konkret skäl till att motsätta sig en förlängning ha föranlett rätten att hålla en förhandling. Någon uppgift om att information av det slaget skulle ha framförts till tingsrätten finns dock inte i det material som JO tagit del av.

text: Oavsett vilken inställning försvararna kan ha intagit i målet, anser jag att det inte funnits utrymme för att avstå från muntlig förhandling när förundersökningen drog ut så långt på tiden som i detta mål. Tingsrätten saknade därför i vart fall i beslut den 13 augusti 2001 grund för att anse att en omhäktningsförhandling uppenbart skulle vara utan betydelse. Omhäktningsförhandling sedan åtal väckts I ett av ovan nämnda mål, B 6700-01, väcktes åtal den 13 juli 2001 och förhandling sattes ut att hållas den 19 juli. Tingsrätten lyckades inte få kontakt med åberopade vittnen och beslutade därför den 18 juli att huvudförhandlingen skulle ställas in och sättas ut till den 25 juli. I beslutet angav tingsrätten att det framstod som mest ändamålsenligt att handlägga målet vid ett och samma tillfälle i stället för att påbörja huvudförhandlingen den 19 juli med fortsättning den 25 juli. Den misstänkte begärde den 19 juli att en ny häktningsförhandling skulle äga rum och att han skulle bli försatt på fri fot. Tingsrätten beslutade att avslå den misstänktes yrkanden och angav därvid att åtal i målet var väckt och huvudförhandling utsatt till viss dag. Någon omständighet som talade för att den misstänkte inte skulle vara på sannolika skäl misstänkt för våldsamt upplopp hade inte framkommit. Målet var utsatt inom den tid som

text: rättegångsbalken

text: föreskriver och det saknades skäl att hålla ny häktningsförhandling.

text: När åtal är väckt är bestämmelserna i

text: 24 kap. 18 §

text: RB inte längre tillämpliga. Den tilltalade kan emellertid alltid begära att bli försatt på fri fot och att en förhandling i frågan skall äga rum. Om en sådan begäran skall bifallas blir ytterst en bedömningsfråga.

text: Med anledning av att frågan om åklagarens tillstånd att meddela den misstänkte restriktioner inte berörs i beslutet vill jag endast erinra om bestämmelsen i

text: 24 kap. 5 a § tredje stycket

text: RB. Av denna framgår att ett tillstånd till restriktioner förfaller om rätten inte medger fortsatt tillstånd i samband med att den förordnar att någon skall kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal.

text: Sammanfattningsvis anser jag att tingsrätten förtjänar kritik för hur undantagsregeln i

text: 24 kap. 18 § tredje stycket

text: RB kommit att tillämpas. Mot

text: tingsrättens beslut att inte hålla muntlig förhandling i häktningsfrågan sedan åtal väckts har jag emellertid inte någon kritik att rikta.

text: Jag vill avslutningsvis framhålla att det självfallet är av vikt att den prövning som görs sker individuellt beträffande varje misstänkt person. Det stora antalet likartade beslut av nu avsett slag – låt vara i mål med tämligen likartade utredningar – kan ge intryck av att undantagsregeln i

text: 24 kap. 18 § tredje stycket

text: RB kommit att tillämpas som huvudregel. En sådan tillämpning är naturligtvis inte acceptabel.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte något uttalande från min sida.

type: avgorande


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Publicering

title: Uttalanden om ett inlägg på Polismyndighetens konto på Facebook, där en polis bl.a. gett uttryck för sina personliga åsikter och reflektioner

sammanfattning: JO har granskat ett inlägg som gjorts på polisens konto på Facebook, där en polis redovisar sina synpunkter på att han och andra poliser ofta blir kallade rasister. Enligt JO är det svårt att se att inlägget har relevans för ändamålet med polisens närvaro i sociala medier – att minska brottsligheten och öka tryggheten. Det har inte något brottsförebyggande budskap och ger inte någon direkt information om polisens arbete. Mot den bakgrunden finns det en risk för att polisen inte uppfattas som saklig. I beslutet framhålls också att den som skriver för polisens räkning i sociala medier representerar myndigheten och att det inte är lämpligt att enskilda poliser redovisar sina personliga uppfattningar i det sammanhanget. JO har även vissa synpunkter på uttryckssättet i inlägget.

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten har konton på Facebook där polisen gör inlägg om bl.a. sin verksamhet. Den 14 januari 2015 publicerades följande inlägg på kontot som tillhör polisen i Växjö och Alvesta.

text: På förekommen anledning vill jag skriva ett inlägg om rasism. Mina kollegor och jag har blivit kallade för rasister vid ganska många tillfällen den senaste tiden. Som invandrare själv, dessutom en invandrare som har ett jobb där jag många gånger har ställt upp mot rasism, lämnar det en väldigt bitter smak att bli kallad rasist. Till er RIKTIGA rasister – varje gång ni blottar era fula åsikter eller höjer era fula röster gör ni det svårare för alla era kära landsmän som inte är rasister. Plötsligt blir flera svenskar rasister i invandrares ögon när du säger att ni talar för ”svenska folket”. Till er invandrare som skriker ”rasist” varje gång ni är ifrågasatta eller möter motstånd i livet – sluta med att dra upp ”rasistkortet” från översta fickan i er ”offerkofta”. Varje gång ni gör det tar ni mycket ifrån invandrare som verkligen har blivit utsatta för rasism. Mellan er som är fula rasister och er som är ”offerkofta-invandrare” finns vi – miljontals vanliga svenskar och invandrare – som vill leva ihop tillsammans i ett land utan hat. Kommentera gärna men inga ”fula rasister” eller ”offerkofta-invandrare”, tack!

text: Inlägget var undertecknat BB.

text: Anmälan

text: AA anmälde Polismyndigheten och den polis som ansvarade för inlägget, BB, till JO. Han förde fram bl.a. att han ansåg att polisen genom BB:s inlägg spred personliga åsikter av nedsättande karaktär och att man genom att mynta begrepp som offerkofta-invandrare skuldbelade invandrare för den rasism som de får utstå. AA ansåg också att polisen eldade på hat genom att ställa människor mot varandra, vilket inte är lämpligt eftersom polisens uppdrag är att tjäna samhället i sin helhet.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (chefen för rättsavdelningen CC) yttrade sig över det som förts fram i anmälan. Inför yttrandet hade Polismyndigheten hämtat in upplysningar från bl.a. polisinspektören BB, som arbetar vid Växjö lokalpolisområde.

text: Polisens användning av sociala medier Polismyndigheten redogjorde inledningsvis för polisens användning av sociala medier och hur detta arbete är organiserat – det framkom bl.a. att polisen har över 160 konton registrerade i sociala medier.

text: Polismyndigheten redogjorde också för syftet med polisens närvaro i sociala medier och uppgav bl.a. att det övergripande syftet är att leva upp till uppdraget att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Genom sin närvaro i dessa medier blir polisen synlig och tillgänglig i ett forum där många människor vistas och kan på så sätt nå fler målgrupper. Som exempel angavs att många ungdomar följer polisen i sociala medier. Polisen kan också nå ut med information på ett effektivt sätt och även t.ex. efterlysa tips.

text: Vidare anfördes att utgångspunkten är att alla inlägg som görs ska ske i enlighet med gällande författningar, bl.a. måste

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet beaktas. Samtidigt ansåg Polismyndigheten att det ligger i sakens natur att polisen för att nå ut med sitt budskap till flera grupper av befolkningen måste skriva på ett mer lättfattligt sätt än vad man gör i mer traditionell kommunikation. Det är dock självklart att uttalanden i polisens sociala mediekanaler som innebär att en enskild person kränks eller hånas inte under några omständigheter är godtagbara. Det ska inte heller förekomma uttalanden som är felaktiga, nedlåtande, respektlösa, ironiska eller liknande. Vad som är lämpligt och inte i övrigt, t.ex. när det gäller humor, personlighet och känslor, måste enligt Polismyndigheten avgöras i varje enskilt fall.

text: Polismyndigheten hänvisade också till den handledning som finns för polisens medverkan i sociala medier och upplyste att det pågick ett arbete med att ta fram nya styrdokument med anledning av polisens omorganisation.

text: BB:s upplysningar BB har inledningsvis angett att han skriver inlägg om polisens vardag – allt från tragiska och seriösa händelser till roliga incidenter och solskenshistorier. Eftersom det är en myndighetssida skriver han dock aldrig från en politisk utgångspunkt.

text: I fråga om det aktuella inlägget uppgav BB att han inte hade sökt råd eller godkännandet från sin närmaste chef eller ansvarig informationschef innan han publicerade det. Han har vidare anfört bl.a. följande.

text: Budskapet som jag ville få fram med statusuppdateringen är att högljudda rasister bidrar till otrygghet bland invandrare genom att framföra sina åsikter under paraplyet "vanliga svenskar" när i verkligheten vanliga svenskar är toleranta mot och stödjer invandrare. Inlägget handlar även om hur invandrare som kallar folk "rasister" utan att ha blivit utsatta för rasism, påverkar mångas syn på invandrare på ett negativt sätt. Dessa människor tar kraften ifrån ordet "rasism" och därmed kraften ifrån människor som har blivit utsatta för riktig rasism. Statusuppdateringen var ett inlägg "för" invandrare som utsätts för rasism och inte tvärtom. Detta reflekteras i sista stycket i inlägget där jag skrev, "Mellan er som är fula rasister och er som är "offerkofta-invandrare" finns vi – miljontals vanliga svenskar och invandrare – som vill leva ihop tillsammans i ett land utan hat." Hur en individ tolkar ett inlägg är i högsta grad subjektivt, beroende på [individens] egen utgångspunkt. I detta fall har AA tolkat statusuppdateringen från sitt eget, subjektiva, perspektiv som tyvärr inte stämmer överens med budskapet i statusuppdateringen. Statusuppdateringen handlar lika mycket om rasister som uttalar sig som "vanliga svenskar" men AA fokuserar endast på delen av inlägget som handlar om invandrare. Det har aldrig varit mitt mål att kränka eller nedvärdera individer eller grupper. AA har inte specificerat någon individ eller grupp som inlägget skulle nedvärdera.

text: BB anförde att han valde begrepp som fula rasister och offerkofta-invandrare för att anpassa uttryckssättet till den målgrupp som följer polisen på Facebook. Det var inte skrivet med avsikt att nedvärdera någon. Han angav också att tryggheten kan öka om polisen dels kan påverka rasister att inte uttala sig rasistiskt, dels förhindra att människor använder ordet rasist utan belägg. Han upplyste också att inlägget hade fått nästan 14 000 gillamarkeringar och nått över 525 000 personer, och att det därmed var en av sidans mest lästa. Med tanke på att de personer som följer polisen på Facebook representerar hela samhället, med ett brett åsiktsspektrum, kan man enligt BB dra slutsatsen att budskapet var mycket uppskattat av de flesta.

text: Polismyndighetens bedömning Polismyndigheten lämnade följande bedömning.

text: Såvitt avser det nu granskade inlägget bedömer Polismyndigheten inledningsvis att ingen enskild hanterats eller bemötts på ett osakligt eller partiskt sätt genom inlägget. Inte heller kan Polismyndigheten se att myndigheten genom inlägget agerat utanför sitt uppdrag. Det aktuella inlägget beskriver en upplevelse av intryck och belyser ett problem som polisen möter i det vardagliga polisarbetet. Inlägget har relevans för ändamålet med polisens närvaro i sociala medier och för polisens övergripande uppdrag att öka tryggheten […].

text: […] Av [BB:s] yttrande framgår att syftet med inlägget var att belysa att det mellan två extrema åsikter finns många svenskar och invandrare som vill leva i ett samhälle utan hat. Det anges att om man kan påverka rasister att inte uttala sig rasistiskt och förhindra invandrare från att använda ordet ”rasist” utan belägg kan det i förlängningen leda till ökad trygghet. Genom att beskriva polisens vardag på ett sätt som var anpassat efter målgruppen var syftet att peka på en problematik och inte att kränka eller nedvärdera individer eller grupper. Polismyndigheten anser inte heller att inlägget är av den karaktären att en enskild person eller grupp av individer kränks eller hånas eller att inlägget är felaktigt, nedlåtande eller liknande. I det aktuella inlägget kan dock innehållet anses gå utöver vad som är nödvändigt för att beskriva den problematik som polisen ställs inför i sitt arbete. Detta beror sannolikt på att man vill förstärka budskapet att öka tryggheten. Polismyndigheten bedömer dock inte att denna omständighet innebär att innehållet avviker från kravet […] på saklighet och opartiskhet. Inte heller i övrigt kan Polismyndigheten se att innehållet i inlägget strider mot någon författning. Polismyndigheten anser emellertid att den sista delen i inlägget som innefattar begreppet ”offerkofta-invandrare”, är olyckligt formulerad då den skulle kunna missuppfattas som nedvärderande. Detta har dock inte varit avsikten med inlägget. Polismyndigheten vill framhålla att det är viktigt att myndigheten alltid vinnlägger sig om att behandla alla lika och inte göra skillnad på individer och grupper. Detta gäller särskilt i ett sammanhang som tar sin utgångspunkt från rasism mellan ”invandrare” och ”svenskar”. Rasism förekommer på många håll i Sverige och globalt och är ett livligt debatterat ämne, så även inom polisen. Man bör därför som företrädare för polisen i sociala medier vara särskilt vaksam på att de inlägg som görs är vederhäftigt underbyggda och inte kan ifrågasättas. [– – –]

text: Polismyndigheten ansåg sammanfattningsvis att innehållet i inlägget inte var av det slaget att det avviker från

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer att myndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Reglerna om saklighet och opartiskhet överlappar i viss mån varandra. Kravet på saklighet innefattar dock annat och mer än vad kraven på likabehandling och opartiskhet medför, t.ex. vad gäller bemötande, formuleringar och förmåga att hålla sig till den sakfråga som myndigheten vanligen har att avgöra i förhållande till den enskilde. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, tredje upplagan s. 53 f.)

text: JO har tidigare uttalat att den information som en myndighet tillhandahåller allmänheten, exempelvis på en webbplats, omfattas av

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Detta innebär bl.a. att uppgifter som lämnas ska vara korrekta till såväl innehåll som form, att de ska baseras på hållfast underlag och att det ska vara sakligt motiverat för myndigheten att ge spridning åt uppgifterna. Kravet på opartiskhet innebär bl.a. att informationen ska vara allsidig och objektiv. (Se JO 2010/11 s. 616, dnr

text: Jag har tidigare behandlat frågan om polisens medverkan i sociala medier och uttalade då bl.a. att det inte finns skäl att ifrågasätta polisens närvaro i sociala

text: medier i sig. En självklar utgångspunkt är dock att den ska ske i enlighet med de författningar som finns. Det får t.ex. inte förekomma att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut och inte heller i övrigt att personer som varit föremål för ingripanden kan identifieras. Polisen måste naturligtvis också leva upp till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. I det avseendet ska särskilt beaktas att bestämmelsen inte bara omfattar hur en sak rent faktiskt handläggs eller vilka verkliga skäl som ligger bakom ett handlande från myndigheten utan även hur agerandet uppfattas är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet kan anses strida mot grundlagens krav. Även polisförordningens allmänna krav på hur anställda inom polisen bör uppträda bör beaktas vid deltagandet i sociala medier. (Se JO 2014/15 s. 137 och 146, dnr 5875-2012 respektive 6153-2012.)

text: Som Polismyndigheten angett i sitt yttrande har man sedan ett antal år en handledning för sitt deltagande i sociala medier. Denna har till syfte att säkerställa att polisen uppfattas som en enhetlig och tydlig avsändare i sociala medier och att juridiska krav följs. Av handledningen framgår att utgångspunkten för polisens deltagande i sociala medier ska vara polisens övergripande uppdrag att minska brottsligheten och öka tryggheten. De övergripande syftena är enligt handledningen att bidra till en ökad dialog, att dela brottsförebyggande information, att berätta om polisens arbete för att öka tryggheten och att nå ut med information om att polisen vill ha tips och vittnesuppgifter för att lösa brott. (Se Handledning Polisen i sociala medier, version 2.3, 2014-10-30, avsnitt 1 och 4.) I besluten som nämns ovan konstaterade jag att det regelverk som finns för polisens deltagande i sociala medier – om det följs – normalt är tillräckligt för att det inte ska förekomma publiceringar som riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet eller i övrigt är olämpliga. Det aktuella inlägget Relevans för polisens verksamhet m.m. En naturlig förutsättning för polisens medverkan i sociala medier är att de inlägg som görs är relevanta för polisens verksamhet. En sådan hållning ligger i linje med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet som bl.a. innebär att det ska vara sakligt motiverat för polisen att ge spridning åt de uppgifter man lämnar. I handledningen för polisen i sociala medier anges att de inlägg som görs bör vara kopplade dels till syftet med närvaron i sociala medier, dels till det övergripande uppdraget att öka tryggheten och minska brottsligheten. Där anges också att kommunikationen på sociala medier ska förmedla fakta och inte åsikter (avsnitt 8.4).

text: BB:s inlägg handlar varken om någon särskild händelse eller något specifikt ingripande. Han redovisar i stället sina synpunkter på att han och andra poliser ofta blir kallade rasister. Jag har svårt att se att inlägget har relevans för ändamålet med polisens närvaro i sociala medier – att minska brottsligheten och öka tryggheten. Det har inte något brottsförebyggande budskap och ger inte

text: någon direkt information om polisens arbete. Ett inlägg som på det sättet saknar direkt koppling till polisens verksamhet och syftet med närvaron i sociala medier innebär en risk för att polisen inte uppfattas som saklig. Jag noterar att även Polismyndigheten anser att innehållet i inlägget går utöver vad som är nödvändigt för att beskriva den problematik som polisen ställs inför i sitt arbete.

text: Mot bakgrund av att BB i inlägget ger uttryck för sina personliga åsikter och reflektioner vill jag framhålla att den som skriver för polisens räkning i sociala medier representerar myndigheten och att det inte är lämpligt att enskilda poliser redovisar sina personliga uppfattningar i det sammanhanget. Detta följer av polisens egen handledning och jag har tidigare betonat att det riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet (JO 2014/15 s. 146, dnr

text: Uttryckssättet

text: Utöver att ett inlägg ska vara relevant i sak är det också väsentligt att det har en ton som är lämplig för en företrädare för polisen. Jag har i och för sig inte någon invändning mot att uttryckssättet i de sociala medierna har en annan och mindre formell karaktär än annan myndighetsinformation, dvs. att tonen ibland är mer lättsam än vid mer traditionell kommunikation. Det kan t.ex. föra med sig att budskapet når ut till en större del av befolkningen. Detta får dock inte leda till att polisen gör inlägg som kan uppfattas som raljerande eller nedvärderande. Även denna aspekt behandlas i polisens handledning, där det bl.a. anges att man ska använda en respektfull ton och aldrig uttrycka sig nedlåtande eller ha en attityd som kan uppfattas som stötande eller överlägsen. Det anges också att man ska tänka på att undvika värdeladdade ord. (Se avsnitt 8.3 och 8.4.)

text: Med den utgångspunkten anser jag att det finns anledning att ha synpunkter på det sätt på vilket BB formulerat sig i inlägget. Jag syftar främst på uttrycken rasistkort och offerkofta-invandrare, som gör att inlägget får en raljerande ton. Att använda sig av ett begrepp som offerkofta-invandrare kan dessutom uppfattas som nedvärderande, vilket även Polismyndigheten konstaterat i sitt yttrande. Som jag tidigare uttalat innebär nedlåtande uttryck och en raljerande ton i inläggen på polisens sociala medier en risk för att polisens saklighet sätts ifråga (se JO 2014/15 s. 137, dnr

text: ). Avslutning Jag anser alltså att det finns anledning att ifrågasätta lämpligheten av BB:s inlägg. Mina invändningar gäller främst hans ton och uttryckssätt, och att han som företrädare för polisen gett uttryck för sina personliga åsikter och reflektioner.

text: BB har bl.a. fört fram att inlägget var skrivet till stöd för invandrare som utsätts för rasism och att han valde begrepp som fula rasister och offerkofta-invandrare för att anpassa uttryckssättet till den målgrupp som följer polisen på Facebook. Hans avsikt var inte att nedvärdera någon. Jag har i och för sig inte anledning att tro något annat än att BB hade goda avsikter med sitt inlägg och att han ville

text: ta upp en angelägen fråga. Jag vill emellertid betona att avsikten hos den som har gjort ett inlägg inte är avgörande, utan hur det uppfattas av andra. Det är därför viktigt att den som gör ett inlägg noga överväger innehållet, särskilt när det inte är helt allmänt hållet. Det är naturligt att polisen vill göra inlägg som kan väcka människors intresse och engagemang – det är ett av syftena med närvaron i sociala medier. Strävan efter att få genomslag får dock inte medföra att polisen åsidosätter kraven på saklighet och opartiskhet, eller publicerar inlägg vars lämplighet av andra skäl kan ifrågasättas.

text: Med hänsyn till att de invändningar som jag har mot BB:s inlägg också behandlas i polisens handledning för sociala medier vill jag understryka vikten av att riktlinjerna i handledningen följs, och att polisen regelbundet reflekterar över vad som publiceras på polisens sidor i sociala medier och syftet med publiceringarna.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.