title: Begäran om att få ta del av handlingsplaner rörande bl.a. diskriminering, m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 29 februari 2008, klagomål mot SLU angående handläggningen av ett ärende om bl.a. utlämnande av allmänna handlingar. I anmälan anfördes i huvudsak följande. AA skickade den 9 januari

text: 2008 ett e-postmeddelande till rektor för SLU ”för att bli delgiven allmän handling till senast den 23 januari 2008”. Rektor svarade samma dag att hon sänt begäran vidare till personalavdelningen. Vid tiden för JO-anmälan hade AA fortfarande varken ”delgivits” begärda allmänna handlingar eller fått något skriftligt svar angående när SLU tänkte skicka handlingarna. AA hade inte heller fått något avslagsbeslut.

text: Anmälan innehöll kopia av de aktuella e-breven den 9 januari 2008. I e-brevet från AA, som var rubricerat ”Forskningsfrågor till D-arbete” och hade ställts upp i åtta punkter, anfördes bl.a. följande.

text: 1. Jag anhåller om SLU:s handlingsplaner gällande mobbning, diskriminering, trakasserier och funktionshinder. 2. Hur agerar SLU när mobbning, diskriminering, trakasserier och bristande efterföljande av då aktuella lagar uppdagas? – – – 6. Utreder Ni alla anmälningar? Om inte, vilka utredes ej och i så fall varför? 7. Finns någon pågående utredning? 8. Har SLU under de senaste två åren, från studenter, personal eller andra, fått in några anmälningar om mobbning, trakasserier, kränkningar, psykisk misshandel, förtal eller falska tillvitelser mot studenter? Vad gäller i så fall anmälningarna och vad blev resultatet av utredningarna? Jag anhåller om anmälningarna och utredningsresultaten (samtliga avidentifierade, eftersom jag ej är intresserad av studenternas personuppgifter). Jag anhåller om svar och delgivning till senast den 23 januari 2008. Vid ett eventuellt avslagsbeslut anhåller jag, inom samma tidsram, om formenligt avslagsbeslut med besvärshänvisning.

text: I svarsbrevet från rektorn BB anfördes bl.a. följande.

text: Jag har vidarebefordrat [e-brevet från AA] till personalavdelningen och ber att de svarar på de frågor du ställer.

text: Utredning

text: Inledningsvis tog handläggaren vid JO:s expedition telefonkontakt med CC, personalchef vid SLU. Mot bakgrund av att CC, efter att ha fått en redogörelse för vad som framgick av anmälan till JO, uppgav att e-brevet från AA borde ha besvarats, men att hon inte närmare kände till hur ärendet hade handlagts, överenskoms att JO-anmälan samt e-brevet av den 9 januari 2008 skulle faxas till henne för vidare utredning och eventuell åtgärd från SLU:s sida.

text: Senare samma dag, den 3 juni 2008, inkom till JO ett faxmeddelande, undertecknat av chefsjuristen DD vid SLU, i vilket anfördes följande.

text: Ärendet har inkommit till SLU via mail och har efter olika led övertagits av undertecknad för handläggning. P.g.a. olika omständigheter, såsom föräldraledigheter m.m. och andra arbetsuppgifter som uppfattats som mer angelägna att prioritera har ärendet tyvärr kommit att bli liggande. Ärendet har primärt inte uppfattats som en begäran om utlämnande av allmänna handlingar utan som en begäran att få assistans med studier. SLU beklagar den långa handläggningstiden och kommer senast den 12 juni 2008 att översända begärd information till anmälaren.

text: Därefter anmodades rektor för SLU att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. I remissvaret, som undertecknats av rektorn BB, anfördes följande.

text: Såsom anförts tidigare till JO [– – –] inkom ärendet till SLU via mail. Ärendet har därefter vandrat från rektor, via befattningshavare vid personalavdelningen, till chefsjurist DD för handläggning. Ärendet handlades av honom eftersom han har kännedom om de områden som frågorna rörde samt att han handlagt frågor från AA, som även tidigare sökt information från SLU för sina studier. Tyvärr förbisågs att frågorna var ställda som en begäran om att utfå allmänna handlingar då de i första hand var ställda som en begäran om uppgifter för studier. Begäran innebar även en ganska omfattande bearbetning av ett längre dokument som begärdes skulle skickas i avidentifierat skick. P.g.a. DD:s föräldraledighet, samt att andra ärenden uppfattades som mer prioriterade, kom ärendet tyvärr att bli liggande oacceptabelt länge, vilket SLU beklagar. Någon påminnelse inkom dock inte från AA förrän förfrågan från JO inkom. Begärda handlingar skickades i juli per mail till AA. SLU beklagar återigen den långa handläggningstiden.

text: AA, som inte uppgett någon postadress, informerades via e-post om att ett remissvar kommit in.

text: En kopia av det svar som hade skickats till AA inhämtades från SLU.

text: I ett beslut den 27 mars 2009 anförde JO André följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänna handlingar Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingar och offentlighet för sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Där regleras även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Av

text: 2 kap. 12 §

text: TF framgår att en allmän handling som får lämnas ut – dvs. som inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift ska tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Denne har enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF även rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av regleringen är att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Ett visst dröjsmål är även ofrånkomligt om begäran t.ex. avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. Skyndsamhetskravet innebär att utlämnandeframställningar måste ges företräde framför annan administrativ verksamhet hos myndigheten.

text: Ett beslut som innebär att en utlämnandebegäran inte tillmötesgås fullt ut får överklagas av den som har begärt att få ta del av handlingen. Denne ska underrättas om att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas och att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten. Detta framgår av

text: 2 kap. 15 §

text: TF samt

text: 15 kap. 6 § andra stycket

text: och

text: 7 § första stycket

text: sekretesslagen (1980:100)

text: Uppgifter ur allmänna handlingar Enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: ska myndighet på begäran av enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: En myndighets vägran att lämna ut uppgifter ur allmänna handlingar kan inte överklagas.

text: Serviceskyldighet enligt

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: Enligt

text: 4 § första stycket förvaltningslagen

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. I

text: andra stycket

text: stadgas att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Av bestämmelsen framgår att det är myndigheten och inte den enskilde befattningshavaren som åläggs att ge den enskilde service. Serviceskyldigheten är

text: inte heller obegränsad. Myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp och i vilken form svar på frågor ska ges. Någon form av svar bör dock normalt utgå.

text: Bedömning

text: Inledning De förfrågningar AA gjorde i e-postmeddelandet av den 9 januari 2008 avsåg till viss del utlämnande av handlingar. Övriga delar av meddelandet var formulerade som allmänna frågor till myndigheten. Till viss del hade dessa frågor möjligen kunnat besvaras genom utlämnande av uppgifter ur allmänna handlingar. Enligt vad som framgår ovan ställs det olika krav på myndighetens handläggning beroende på till vilken av dessa kategorier en begäran från en enskild kan hänföras.

text: Av det från SLU inhämtade svarsmeddelandet framgår att chefsjuristen, den 2 juli 2008, till AA skickade en skrivelse med svar på de frågor som ställts samt fem dokument, bl.a. en handlingsplan för likabehandling av studenter vid SLU och ett avidentifierat exemplar av en rapport som upprättats i anledning av en students anmälan avseende trakasserier. SLU:s hantering av begäran om utlämnande av allmänna handlingar Av SLU:s remissvar kan inte utläsas vilka punkter i AA:s e-brev som kunde besvaras genom utlämnande av allmänna handlingar, dvs. i vilka delar det fanns handlingar att lämna ut. SLU:s svarsbrev den 2 juli 2008 visar dock att det i vart fall fanns handlingar som träffades av förfrågningarna i punkt 1 och 8 i AA:s epostmeddelande den 9 januari 2008.

text: SLU borde ha handlagt AA:s framställning såvitt den avsåg utlämnande av handlingar i nära anslutning till att e-postmeddelandet inkom till myndigheten. Av utredningen framgår att handlingar lämnades ut först i juli 2008. Handläggningstiden står i uppenbar strid med det i

text: tryckfrihetsförordningen

text: grundlagsfästa skyndsamhetskravet. Vad som kommit fram om orsakerna till tidsutdräkten ändrar inte den bedömningen. Jag är således mycket kritisk till att det tog nästan ett halvår att efterkomma aktuell utlämnandeframställan.

text: Jag vill i sammanhanget även uppehålla mig vid följande. SLU har i remissvaret anfört att begäran innebar ”en ganska omfattande bearbetning av ett längre dokument som begärdes skulle skickas i avidentifierat skick”. Uttryckssättet ger intryck av att ”bearbetningen” gjordes för att AA hade begärt att avidentifiering skulle ske. Det föreligger självfallet inte någon skyldighet för en myndighet att av det skälet avidentifiera handlingar. Såvida det inte på grund av sekretess mötte hinder att lämna ut handlingen hade SLU alltså kunnat lämna ut den i befintligt skick. Vidare ställer jag mig frågande till den ”omfattande bearbetning” som skedde av ifrågavarande rapport. Jag har inte funnit tillräcklig anledning att närmare utreda saken. Emellertid vill jag allmänt framhålla att en myndighet i en situation som den aktuella naturligtvis inte ska framställa en ny handling, utan endast göra en sekretessprövning av den begärda handlingen och härvid täcka över (maskera) uppgifter som omfattas av sekretess.

text: Övriga delar av AA:s förfrågningar Vad avser övriga punkter i AA:s e-postmeddelande är de inte formulerade som om de har någon direkt koppling till existerande handlingar. Det ligger närmast till hands att uppfatta dem som allmänna frågor som en myndighet kan ha en skyldighet att besvara inom ramen för den serviceskyldighet som föreskrivs i

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Det innebär att myndigheten har stor frihet att bestämma på vilket sätt frågorna ska besvaras. Den enskilde måste dock inom rimlig tid få någon form av besked från myndigheten.

text: SLU borde givetvis ha tillställt AA någon form av svar beträffande de frågor som ställts långt tidigare än som skedde.

text: Jag vill här upplysa om att jag denna dag har fattat beslut i ett annat ärende som rör SLU:s bristande handläggning av en utlämnandeframställning (JO:s dnr 4609- 2007). Jag förutsätter att universitetet vidtar erforderliga åtgärder för att säkerställa att såväl sådana framställningar som frågor från enskilda vilka faller inom myndighetens allmänna serviceskyldighet i fortsättningen hanteras i enlighet med gällande regler.

text: Ärendet avslutas med den delvis allvarliga kritik som uttalats ovan.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Förvaltningslagens bestämmelser om rätt att anlita ombud eller biträde har ansetts tillämpliga beträffande den som hörs i ett granskningsärende hos en kommuns revisorer

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA begärde att JO skulle granska det sätt på vilket kommunens revisorer i Gävle kommun hade agerat i ett ärende och uppgav bl.a. följande. Han var fram till den 19 november 2002 chef för administrationen vid Kommunhälsan, som är en enhet inom Gävle kommun under kommunstyrelsens förvaltning. Med anledning av kritik mot företagshälsovården fick kommunens revisionskontor den 10 december 2002 i uppdrag att granska den interna kontrollen vid Kommunhälsan. I ett utkast till en omfattande revisionsrapport påstods att verksamheten vid Kommunhälsan uppvisade flera mycket allvarliga brister och han utpekades som misstänkt för en rad oegentligheter. Enligt rapporten hade han gjort sig skyldig till brott av förmögenhetsrättslig karaktär. Revisorerna anmärkte även på brister i arbetsledningen och de administrativa rutinerna. Sedan han tagit del av rapporten och konstaterat en lång rad felaktigheter och missförstånd kontaktade han omgående kommunen för att få till stånd ett möte med kommunens revisorer. Det överenskoms att han vid ett möte den 20 februari 2003 skulle få möjlighet att i sak bemöta de anklagelser som riktades mot honom. Med hänsyn till de allvarliga anklagelserna, den känslomässigt pressade situationen och att han kände sig osäker på om han behärskade att själv bemöta revisorernas påståenden bad han sin advokat BB att biträda honom vid mötet. Avsikten var att advokaten skulle föredra ett skriftligt yttrande över utkastet till rapport och annars vara AA behjälplig när han besvarade revisorskollegiets frågor. Omedelbart efter det att mötet hade inletts beordrade dock ett enigt kollegium i bryska ordalag hans advokat att omedelbart lämna möteslokalen. Kollegiet uppmanade i stället honom att själv föra sin talan. De skäl som angavs till stöd för att advokaten inte fick närvara var att mötet var internt och att sammankomsten inte utgjorde någon domstol. När han och hans advokat opponerade sig mot kollegiets ställningstagande och upplyste om att kollegiets åtgärd skulle underställas JO:s prövning bemöttes detta med allmänt skratt. Den kränkande och hånfulla behandlingen av honom och hans ombud ledde till att mötet avslutades och han gick miste om möjligheten att muntligen bemöta anklagelserna i revisionsrapporten. Påföljande dag offentliggjordes den slutliga

type: stycke

text: revisionsrapporten, och samma dag underrättades AA om att han var avstängd från sitt arbete i avvaktan på polisutredning. Kommunen lämnade in en polisanmälan den 27 februari 2003.

text: AA ifrågasatte om revisorskollegiets agerande var förenligt med föreskrifter och grundläggande principer om rätten att biträdas av en advokat.

text: Av handlingar som AA gav in senare framgick att åklagarmyndigheten hade beslutat att inte inleda förundersökning med anledning av kommunens polisanmälan.

text: Utredning

text: Kommunens revisorer i Gävle kommun anmodades, med hänvisning till föreskrifterna i

text: 9 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , att yttra sig över anmälan.

text: I yttrande den 4 juni 2003 anförde ordföranden CC och revisionschefen DD bl.a. följande.

text: Förvaltningslagen (1986:223)

text: § 9 angående ombud och biträde:

text: ”Den som för talan i ett ärende får anlita ombud eller biträde. Den som har ombud skall dock medverka personligen, om myndigheten begär det. Visar ett ombud eller biträde oskicklighet eller oförstånd eller är han olämplig på något annat sätt, får myndigheten avvisa honom som ombud eller biträde i ärendet. En myndighets beslut att avvisa ett ombud eller biträde får överklagas särskilt och då i samma ordning som det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet.”

text: Vi vill anföra följande:

text: Eftersom varje revisor är en myndighet i

text: förvaltningslagens

text: mening blir lagen tillämplig för verksamheten utifrån det tillämpningsområde som anges i

text: 3 §§

text: FL [

text: förvaltningslagen

text: ; JO:s anmärkning]. Utgångspunkten för att lagen skall vara fullt ut tillämplig är att det rör sig om ”handläggning av ärenden”. För annan förvaltningsverksamhet blir endast de allmänna bestämmelserna om serviceskyldighet m.m. i

text: 6 §§

text: tillämpliga. Revisorernas uppgifter framgår av

text: 9 kap. 9 § kommunallagen

text: . Där framgår att revisorerna årligen, i den omfattning som följer av god revisionssed, granskar all verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden. En av dessa är en särskild granskning av kommunstyrelsen och den interna kontrollen vid Kommunhälsan. Granskningsarbetet har således primärt avsett en kontroll av berörd nämnd – dvs. kommunstyrelsen. När revisorerna fann misstanke om brott av förmögenhetsrättslig karaktär föreligga, anmäldes detta i enlighet med

text: 9 kap. 9 §

text: KL till kommunstyrelsen för vidtagande av åtgärder. Vi anser mot bakgrund av ovanstående att det inte föreligger någon handläggning av ärende i

text: förvaltningslagens

text: mening och att FL därför inte är tillämplig fullt ut vid den granskning som revisorerna genomfört. Även om det skulle anses gälla handläggning av ärende så är det inte ett ärende där AA haft egentlig partsställning, eller som det uttrycks i

text: 9 §

text: , fört talan i ärendet. Om man ändå anser

text: 9 §

text: FL tillämplig, vill vi hänvisa till

text: andra stycket

text: i paragrafen. Genom sitt uppträdande att själv hela tiden föra talan, gjorde advokaten det tydligt att hans närvaro skulle omöjliggöra varje dialog mellan revisorerna och AA och därigenom förfela själva syftet med mötet. Han avvisades därför.

text: Några tillrättalägganden och förtydliganden av sakförhållanden

text: AA var i högsta grad delaktig under hela utredningen och mycket medveten om de mycket grava anmärkningar som riktades mot den verksamhet som han var ansvarig för och hans egen roll i denna. Det aktuella mötet var ett led i utredningen med syfte att ge revisorerna tillfälle att möta och höra AA personligen. Han anmälde inte i förväg på något sätt till någon att han önskade ha ett biträde vid det avtalade mötet. Advokatens inträde var därför fullständigt oanmält och mycket överraskande. – – – Det var advokaten, som var den som hela tiden förde talan, och inte AA som upplyste om att JO skulle kontaktas. ”Den kränkande och hånfulla behandlingen” som anförs var en spontan reaktion på advokatens provokation och kan inte på något sätt ha uppfattats som riktat mot AA. Vidare ledde inte detta till att mötet avslutades, som det framställts. Mötet fortsatte, men utan advokatens närvaro. Efter cirka 5–10 min. avbryter advokaten mötet för att få tala med AA i enrum. Därefter meddelar AA att han inte önskar fortsätta mötet. AA gick därför inte miste om någonting utan valde själv att avstå. Advokaten BB kommenterade för AA:s räkning yttrandet och uppgav bl.a. följande. Vid mötet presenterade han sig som AA:s rättsliga ombud och klargjorde att syftet med hans deltagande var att redogöra för sin huvudmans inställning i sak och även försöka klargöra vissa omständigheter som omtalats i revisionsrapporten. AA skulle självfallet vara behjälplig vid eventuella frågor från det månghövdade revisorskollegiet. Omgående efter det att han presenterat sig vid mötet framfördes en högljudd och tydlig invändning mot hans deltagande från en av ledamöterna, vilken bifölls av de övriga. Med hänsyn bl.a. till det självklara behovet av sakkunskap och den fullständiga obalansen i meningsutbytet vid mötet ansåg han att det var hans skyldighet som advokat att avråda sin klient från att fortsätta sammanträdet.

text: I beslut den 17 juni 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Ärendet rör frågan huruvida bestämmelserna i

text: 9 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om rätt att anlita ombud och biträde var tillämpliga vid den aktuella handläggningen hos revisorerna. Av remissyttrandet framgår att revisorerna anser att dessa bestämmelser inte var tillämpliga.

text: Enligt

text: 9 § förvaltningslagen

text: får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Den som har ombud skall dock medverka personligen, om myndigheten begär det. Visar ett ombud eller biträde oskicklighet eller oförstånd eller är han olämplig på något annat sätt, får myndigheten avvisa honom som ombud eller biträde i ärendet. En myndighets beslut att avvisa ett ombud eller biträde får överklagas särskilt och då i samma ordning som det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet.

text: Förvaltningslagen

text: innehåller inte någon definition av vad som är ett ”ärende”. I motiven till

text: förvaltningslagen

text: har gjorts en skillnad mellan myndigheters ärendehandläggning och deras faktiska handlande (

text: prop. 1971:30 s. 315

text: ). Med ärendehandläggning åsyftas myndigheternas beslutande verksamhet. I den förvaltningsrättsliga litteraturen har uttalats att med handläggning av ett ärende rimligen bör avses en verksamhet som utmynnar i ett uttalande, vilket inte nödvändigtvis behöver ha rättsligt bindande verkan (Strömberg, Allmän

text: förvaltningsrätt, 22 u. 2003, s. 79). Vidare har anförts att sådan verksamhet som uteslutande gäller råd, upplysningar eller andra oförbindande besked inte utgör myndighetsutövning men ändå kan vara att räkna som handläggning av ärenden. Ytterst får myndigheten ställa frågan om det från rättssäkerhetssynpunkt krävs att

text: förvaltningslagens

text: regler tillämpas i det enskilda fallet (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: , s. 35 f.). Uttrycket ”den som för talan” i

text: 9 § förvaltningslagen

text: är till sin innebörd vidare än begreppet part. Det omfattar inte bara den som i sin egenskap av part har ett rättsligt intresse i ärendet utan också den som har ett faktiskt (t.ex. ekonomiskt) intresse av sakens utgång (Hellners och Malmqvist, s. 106).

text: Den aktuella handläggningen vid sammanträdet med revisorerna skedde inom ramen för en av revisorerna företagen granskning enligt

text: 9 kap. 9 § kommunallagen (1991:900)

text: . Av denna paragraf framgår bl.a. att revisorerna skall pröva om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnderna är tillräcklig. Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke om att brott av förmögenhetsrättslig karaktär har förövats skall de anmäla förhållandet till berörd nämnd.

text: Med hänsyn till den i

text: kommunallagen

text: angivna inriktningen av de kommunala revisorernas granskningsverksamhet måste granskningsärendet hos revisorerna vara att anse som ett ärende enligt

text: förvaltningslagen

text: . Granskningen rörde den interna kontrollen hos Kommunhälsan, en enhet för vilken AA hade haft det administrativa ansvaret. I revisionskontorets utkast till granskningsrapport angavs att granskningen visade många mycket allvarliga brister i fråga om den interna kontrollen och att det även hade framkommit grund för misstanke om brottsliga oegentligheter av AA. Det kan konstateras att AA hade ett tydligt intresse i ärendet. Det är också uppenbart att rättssäkerhetsaspekter gjorde sig starkt gällande i den situation som han befann sig i. AA får därför anses ha fört talan i ärendet i enlighet med

text: 9 § förvaltningslagen

text: AA hade således, i motsats till den uppfattning som har präglat handläggningen hos revisorerna, rätt att ha ombud eller biträde vid mötet. Revisorerna har kritiserat biträdets uppträdande vid mötet. Utredningen här ger inte stöd för att det förelegat tillräckliga skäl att avvisa denne. Jag är således kritisk till revisorernas handläggning.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Sekretess

title: Kritik mot grundskola som inför en elevs övergång till gymnasiet lämnat ut sekretesskyddade uppgifter till den mottagande gymnasieskolan. De två skolorna tillhörde olika nämnder och ingick därmed i olika myndigheter

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot en lärare på Lommarskolan och rektorn för Rodens yrkesgymnasium vid Rodengymnasiet, båda i Norrtälje kommun. Klagomålen gällde bl.a. att sekretessbelagd information rörande

text: AA:s son, BB, hade överförts från Lommarskolan till Rodengymnasiet utan vårdnadshavarnas samtycke. AA anförde bl.a. följande. Rektorn för Rodens yrkesgymnasium har ringt och frågat ut personal på Lommarskolan om BB. Den information som då lämnades var felaktig och berörde saker av elevvårdskaraktär.

text: Utredning

text: Barn- och skolnämnden samt Utbildningsnämnden i Norrtälje kommun anmodades att göra utredningar och yttra sig över vad som anförts i AA:s anmälan till JO.

text: Barn- och skolnämnden antog som remissvar ett tjänsteutlåtande undertecknat av förvaltningschefen CC. I tjänsteutlåtandet anfördes följande.

text: Förvaltningschefen har varit i kontakt med berörd rektor och fått redovisning av enhetens version av det i anmälan anförda händelseförloppet. Beklagligt nog visar resultatet att utväxling av sekretessinformation gällande berörd elev har skett mellan enheten och Rodengymnasiet. Inte heller har vårdnadshavarens godkännande inhämtats. Som en omedelbar åtgärd, för att förebygga så att något liknande inte händer på andra enheter, kommer förvaltningschefen att lyfta frågan vid nästa rektorskonferens och poängtera vikten av korrekt hantering kring sekretessfrågor, utlämnande av uppgifter, etc. Vid behov kommer utbildning att anordnas. Vi kan enbart beklaga det inträffade, men vidtar omgående åtgärder enligt ovan. Barn- och skolnämnden anmodades därefter att komplettera remissvaret med utredning och yttrande i fråga om på vilket sätt ”utväxlingen av sekretessinformation” hade gått till.

text: Nämnden antog som svar ett yttrande undertecknat av CC. I yttrandet anfördes följande (omnämnda bilagor har här utelämnats).

text: Förvaltningschefen har, som tidigare nämnts, varit i kontakt med berörd rektor på Lommarenheten. Den information som lämnats från Lommarskolan till Rodengymnasiet vid övergång från grundskolan till gymnasiet är: Ett brev daterat 2008-06-03 (se bilaga). Brevet har också gått till elevens föräldrar. I brevet står det i sista meningen att det går bra att höra av sig tillresursklassen med ev. frågor. Detta har inte familjen framfört några avvikande synpunkter kring. Muntlig information: Personalen i resursklassen har framhållit att det är viktigt att den personal som ska arbeta med eleven har kunskaper och utbildning om Asperger, samt handledning för rätt bemötande. Vidare har man informerat om att eleven lätt triggas igång av andra elever om de retas. Eleven missförstår lätt situationer (på grund av sin funktionsnedsättning) och kan då bli arg och handgemäng kan uppstå. Vilket också hänt på Lommarskolan (se bifogad läkarkonsultation). Personalen har också framhållit behovet av att eleven behöver en mentor som hjälper till att förklara och tydliggöra olika situationer. Detta finns också noterat i det brev som gick till föräldrarna. Annan information utöver detta har man hänvisat till resursklassens handledare DD. Utöver ovanstående har personalen i resursklassen ej lämnat ut någon information om eleven till Rodengymnasiet. Utbildningsnämnden antog som remissvar en skrivelse av rektorn för Rodens yrkesgymnasium, EE. I skrivelsen anfördes bl.a. följande. Varje läsår börjar ett antal elever med olika neuropsykologiska funktionshinder på våra program. I de allra flesta fall har vi ett bra samarbete med eleven och hemmet. I flera fall tar föräldrarna kontakt med oss redan under våren för att ge oss information före skolstart så att vi kan göra en bra planering. När terminen startar har vi regelbundna avstämningsmöten. Vi försöker i samarbete med hemmen att skapa en så bra studiesituation som möjligt. Inför höstterminen 2008 fick Rodens yrkesgymnasium ett antal skriftliga överlämnanden från skolor där elever p g a olika skäl gått i små grupper och haft speciallösningar. Flertalet av deras föräldrar, och även i några fall tillsammans med lärare från grundskolan, tog kontakt med oss för att ge oss så mycket information som möjligt inför skolstarten. Vi fick ett skriftligt överlämnande från Lommarskolan att […] gått i Lommarskolans Resursklass. De beskriver där vilket stöd […] har fått. – – –

text: För ca 3 år sedan kom ett antal elever till våra program med olika diagnoser och vi upplevde att vi inte hade tillräckliga kunskaper om deras funktionshinder. Vi har därför använt en del tid till kompetensutveckling när det gäller neuropsykologiska funktionshinder. Vår dåvarande skolsköterska hjälpte till med att hitta rätt personer, föreläsare, utredare från BUP … I förlängningen av detta kommer läraren från Lommarskolan in i sammanhanget. Hon hade ryktet om att vara duktig och engagerad i arbetet med elever med olika funktionshinder. Vi hade haft teoretiska föreläsningar, dialog med utredare och vi ville också ta del av praktisk erfarenhet från ”fältet”.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: I ett beslut den 23 februari 2010 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande hänför jag mig till den nya lagen som inte har inneburit några sakliga ändringar i berört hänseende.

text: En uppgift för vilken sekretess gäller får enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till.

text: Enligt

text: 23 kap. 2 § första stycket

text: OSL gäller sekretess i förskoleklassen, grundskolan, gymnasieskolan, särskolan, specialskolan och sameskolan samt i en kommunal riksinternatskola för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning eller behandling och för uppgift om en enskilds personliga förhållanden hos psykolog eller kurator, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Enligt 23 kap. 2 § andra stycket gäller sekretess på det område som anges i första stycket dels i skolans elevvårdande verksamhet i övrigt för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, dels för uppgift som hänför sig till ärende om tillrättaförande av en elev eller om skiljande av en elev från vidare studier. Sekretessen gäller dock endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs.

text: En strängare sekretess gäller alltså för uppgifter i den särskilda elevvården, dvs. för uppgifter hos psykolog eller kurator, än för uppgifter i skolans elevvårdande verksamhet i övrigt. I kommentaren till OSL framhålls emellertid att en skadeprövning enligt

text: 23 kap. 2 § andra stycket

text: OSL i praktiken oftast bör leda till samma resultat som enligt det omvända skaderekvisitet i första stycket (Lenberg m.fl., Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: , En kommentar, 23:2:2).

text: I den elevvårdande verksamheten ryms en verksamhet av betydande omfattning. Dit räknas bl.a. lärarnas inhämtande av uppgifter om elevernas personliga förhållanden i syfte att förebygga eller avhjälpa skolsvårigheter. Det kan t.ex. gälla uppgifter om elevernas fysiska och psykiska förutsättningar, deras beteenden och prestationer i skolan, hemmet eller fritidsmiljön.

text: Om sekretess är föreskriven till skydd för en enskild kan han eller hon enligt

text: 12 kap. 2 §

text: OSL helt eller delvis häva sekretessen. Ett sådant samtycke till utlämnande av uppgifter behöver inte vara skriftligt utan även ett muntligt eller underförstått, s.k. presumerat, samtycke får godtas. Är det fråga om känsliga uppgifter finns det dock som regel skäl att inhämta samtycket i skriftlig form eller åtminstone föra anteckningar om när och hur samtycket har inhämtats.

text: I fråga om sekretess till skydd för underåriga stadgas i

text: 12 kap. 3 §

text: OSL följande.

text: Sekretess till skydd för en enskild gäller, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i förhållande

text: till vårdnadshavaren i den utsträckning denne enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter, såvida inte

text: 1 det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren, eller

text: 2 det annars anges i denna lag.

text: Om sekretess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren förfogar denne enligt 2 § ensam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen till skydd för den underårige.

text: Detta innebär att det beträffande en underårig som på grund av bristande mognad saknar all förmåga till bedömning av sekretessfrågan krävs vårdnadshavarens samtycke till utlämnande av sekretessbelagda uppgifter rörande den underårige, och vårdnadshavarens samtycke är i ett sådant fall också tillräckligt. Beträffande ungdomar måste å andra sidan, beroende på ålder och utveckling, vederbörandes eget samtycke många gånger vara tillräckligt. Häremellan ligger de fall då samtycke för utlämnande bör krävas både från den omyndige och hans eller hennes vårdnadshavare (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 330 och

text: prop. 2008/09:150 s. 331

text: f.).

text: Bedömning

text: I en kommunal nämndorganisation är varje nämnd att anse som en myndighet i OSL:s mening. Lommarskolan och Rodengymnasiet tillhör olika nämnder och ingår därmed i olika myndigheter. Sekretessbelagda uppgifter kan alltså inte utan vidare överföras mellan dessa skolor.

text: Inför BB:s övergång från grundskolan till gymnasiet lämnade personal vid Lommarskolan ut viss information om BB till personal vid Rodengymnasiet. Informationen rörde bl.a. BB:s personliga förhållanden i skolans elevvårdande verksamhet. Uppgifterna var alltså sådana att de i sig omfattades av sekretesskyddet i

text: 23 kap. 2 § andra stycket

text: OSL (motsvarande 7 kap. 9 § andra stycket i dåvarande

text: sekretesslagen

text: Såvitt framkommit gjorde man emellertid inte från Lommarskolans sida några överväganden i sekretessfrågan innan informationen om BB lämnades ut. Detta är inte godtagbart. Man borde självfallet i fråga om de aktuella uppgifterna ha gjort en skadeprövning, dvs. prövat om BB eller någon närstående till honom kunde antas lida men om uppgifterna röjdes.

text: Någon särskild undantagsregel var inte tillämplig vid utlämnandet av de sekretessbelagda uppgifterna till Rodengymnasiet (se t.ex.

text: 10 kap. 2 §

text: OSL). Det saknades alltså förutsättningar för att lämna ut uppgifterna utan samtycke från BB och/eller hans vårdnadshavare. Som framgått ovan var det beroende av BB:s utvecklingsgrad och mognad om det var han eller vårdnadshavaren, eller eventuellt båda i förening, som disponerade över sekretessen.

text: Från Lommarskolans sida har tillämpningen av sekretessbestämmelserna således brustit i detta fall. Barn- och skolnämnden har medgett att sekretessbelagda uppgifter felaktigt lämnats ut. Jag förutsätter att de i remissvaret förutskickade åtgärderna för att förhindra att något liknande inträffar i framtiden nu har vidtagits. Jag anser mig därför kunna lämna saken, såvitt avser Lommarskolan, med den kritik som ligger i det anförda.

text: Det som har framkommit i utredningen ger mig inte skäl att rikta någon kritik mot Rodengymnasiet. Jag förutsätter ändå att utbildningsnämnden informerar berörda tjänstemän om de uttalanden som görs i detta beslut.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förundersökning Partsinsyn Sekretess

title: Anmälan mot dåvarande Polismyndigheten i Dalarnas län för att en sekretessmarkerad uppgift om målsägandens namn togs in i förundersökningsprotokollet

sammanfattning: Samtidigt som det pågick en förundersökning bytte målsäganden efternamn. Hon hade sekretessmarkering för sina personuppgifter på grund av den misstänkte. Det nya efternamnet angavs i förundersökningsprotokollet och röjdes för den misstänkte. I beslutet konstaterar JO att den misstänkte har en ovillkorlig rätt att ta del av de uppgifter som ingår i förundersökningsprotokollet. Eftersom målsägandens namn enligt en bestämmelse i förundersökningskungörelsen ska ingå i förundersökningsprotokollet, är det enligt JO inte möjligt att hemlighålla namnet för den misstänkte. JO uttalar att det är av grundläggande betydelse för den misstänktes möjligheter att effektivt försvara sig att han eller hon känner till målsägandens identitet. Om identiteten redan är känd för den misstänkte finns det emellertid normalt inte av hänsyn till den misstänktes rättssäkerhet skäl att redovisa ett namn som målsäganden bytt till under den tid förundersökningen pågått. Enligt JO bör en ändring av den nuvarande regleringen övervägas i syfte att stärka sekretesskyddet för en målsägande i en sådan situation. Beslutet lämnas därför över till Justitiedepartementet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot bl.a. dåvarande Polismyndigheten i Dalarnas län. Hon var kritisk till polisens hantering av hennes personuppgifter i en förundersökning och anförde i huvudsak följande. På grund av sin före detta make – BB – har hon behövt skydd och fått sekretessmarkering för såväl namn som övriga personuppgifter i folkbokföringen. BB misstänktes för överträdelse av kontaktförbud avseende henne. Under förundersökningen bytte hon efternamn. När polisen skulle skicka förundersökningsprotokollet till BB för slutdelgivning uppdaterade polisen hennes personuppgifter från folkbokföringen. Hennes nya efternamn framgick därefter av protokollet och kom till BB kännedom, vilket har inneburit stora säkerhetsrisker för henne.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (enhetschefen CC) yttrade sig efter att ha hämtat in yttrande från polisregion Bergslagen. Polismyndigheten anförde följande.

text: Detta ärende tar sin utgångspunkt i den förundersökning där AA varit målsägande. AA:s namn- och adressuppgifter är sekretessmarkerade hos Skatteverket då hon av särskilda skäl antas kunna bli utsatt för brott, förföljelser eller andra allvarliga trakasserier i det fall att hennes personuppgifter röjs. I samband med att BB i nämnda förundersökning blivit slutdelgiven, har AA:s nya efternamn felaktigt kommit denne till del. AA har vidare i sin anmälan till JO uppgivit att det är just den misstänkte som är den som föranlett hennes personskydd. Polisregion Bergslagen har skriftligen yttrat sig i ärendet, varav framgår följande. I samband med att förundersökningen slutredovisades till åklagare uppdaterade ansvarig utredare personuppgifterna i ärendet genom att i DurTvå gå in på aktuell person och klicka på Hämta om personen från persontjänsten. [DurTvå – en förkortning av Datoriserad Utredningsrutin med Tvångsmedelshantering – är det datorsystem, i vilket Polismyndigheten dokumenterar samtliga utredningsåtgärder inom ramen för en förundersökning. Det är alltså i DurTvå som förundersökningsprotokoll upprättas.] Detta skedde samma dag som ärendet redovisades, det vill säga den 28 januari 2015, och är normal rutin för att tillse att eventuella adressändringar och namnändringar följer med när ärendet redovisas till åklagaren. Namnet ändras då i alla de dokument som har upprättats i DurTvå. Under perioden från att anmälan gjordes till att ärendet redovisades har AA bytt namn och det nya namnet har således redovisats med utredningen.

text: I normalfallet är namnet på den person som har skyddade personuppgifter redan känt för den misstänkte och det finns därför ingen anledning till att namnet ska skyddas. I stället är det uppgifter i form av adress och telefonnummer med mera som skyddas. I DurTvå syns endast namnet i de olika dokument som finns i förundersökningen när en person har skyddade personuppgifter. Kompletta personuppgifter förekommer endast på sidan med rubriken Involverade personer i protokoll och ingår i de handlingar som redovisas. Där finns en notering om att skyddade personuppgifter finns i ärendet. I samband med att DurTvå uppdateras med nya uppgifter från persontjänsten är personuppgifterna markerade med en röd ruta om personen i fråga har skyddade personuppgifter. Det kommer dock inte upp någon varning om det är så att personen har bytt namn sedan förra tillfället uppgifterna uppdaterades. I samband med uppdatering av personuppgifter ändras namnet i samtliga dokument som upprättats i DurTvå. Vad gäller frågan om huruvida AA:s nya namn kom [till] BB [kännedom] vid delgivningen är det troligt att det inte skedde vid det första delgivningstillfället eftersom delgivningen utfördes den 27 januari 2015 och uppdateringen av personuppgiften skedde först den 28 januari 2015. Dock delgavs BB ett tilläggsprotokoll den 24 februari 2015 där det nya namnet framgick. Utredaren kände till att namnbytet gjordes. Hon var dock av den uppfattningen att det som ansetts skyddsvärt var AA:s adress- och kontaktuppgifter. I övrigt har utredaren hanterat ärendet på det sätt som hon uppfattat vara den allmänna rutinen i dessa ärenden. Utredaren hade önskat att personskyddsgruppen, som var inblandad i ärendet, hade gjort henne uppmärksam på att AA:s namn skulle skyddas.

text: DurTvå hanterar skyddade personuppgifter dels genom att markera sådana uppgifter med texten Skyddad personuppgift dels genom att utelämna adress- eller personuppgifter utöver namn i alla delar av förundersökningsprotokoll, frånsett sidan med rubriken Involverade personer i protokoll. I samband med att ärenden redovisas påminns användaren i DurTvå om att uppdatera personuppgifterna innan redovisningen slutförs genom att en ruta kommer upp där användaren måste klicka på OK för att komma vidare. Att uppdatera personuppgifter på de personer som förekommer i en förundersökning är en nödvändighet för att rätt adress ska redovisas, vilket i sin tur syftar till att underlätta för åklagare och tingsrätt att kontakta aktuell person.

text: Rättslig reglering Av

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) framgår att sekretess gäller i folkbokföringen för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Vidare framgår av

text: 11 kap. 4 § samma lag

text: att om en myndighet hos en annan myndighet har elektronisk tillgång till en upptagning för automatiserad behandling och en uppgift i denna upptagning är sekretessreglerad, blir sekretessbestämmelsen tillämplig även hos den mottagande myndigheten. Enligt

text: 10 kap. 3 § samma lag

text: utgör sekretess inget hinder för att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta tillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Polisregion Bergslagen (tf. chefen DD) gjorde bedömningen att hanteringen av ärendet inte är felaktig. Utredaren har följt gällande rutiner och det har inte med önskvärd tydlighet framgått för denne att även namnet avsåg att skyddas.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: AA har en sekretessmarkering på såväl namn- som övriga personuppgifter i folkbokföringsregistret. Dessa uppgifter är således att betrakta som skyddade personuppgifter. Det som stadgas i

text: 22 kap. 1 §

text: OSL gäller därmed för hennes personuppgifter. I och med att dessa uppgifter hämtats via persontjänsten i DurTvå har de kommit myndigheten till del och sekretessen har därmed även överförts till Polismyndigheten i enlighet med bestämmelserna i

text: 11 kap. 4 §

text: OSL. Det åvilar i och med detta den som har vård av handlingen, i detta fall registrerad utredare, att göra en sekretessprövning i samband med att uppgifterna blir föremål för ett utlämnande. I det aktuella fallet finns även en sekretessmarkering som indikerar att det finns uppgifter som inte bör lämnas ut. En sådan markering innebär i och för sig inte per automatik att det alltid råder sekretess för de skyddade uppgifterna men bör ändå ge upphov till en noggrann prövning av hur uppgifterna ska hanteras. En sådan prövning kan inte anses ha utförts i detta ärende. Den invändning som utredaren i den aktuella förundersökningen framfört om att hon anser att personskyddsgruppen borde ha gjort henne uppmärksam på att även efternamnet omfattades av skydd, fritar henne inte från sitt ansvar enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL att göra en sekretessprövning. En sådan prövning borde ha inneburit att ett ställningstagande gjordes om namnuppgifterna skulle anses vara

text: sekretessbelagda med stöd av 22 kap. 1 § och 11 kap. 4 § OSL eller inte. Oavsett utredarens ansvar i detta borde likväl ett väl fungerande samarbete internt med personskyddsgruppen och henne ha kunnat leda fram till att hon uppmärksammats på problemställningen och därmed haft större möjlighet att undvika eventuella misstag.

text: Polismyndigheten bedömer således att hanteringen av personuppgifterna varit bristfällig vilket myndigheten kan kritiseras för. Det som framkommit gör att rutinerna bör ses över men även att det finns behov av utbildningsinsatser inom området offentlighet och sekretess. Ett sådant arbete har nyligen påbörjats med myndighetens rättsavdelning som ansvarig. I samband med detta kommer den aktuella problematiken att särskilt uppmärksammas. Det kan vidare konstateras att det också finns en teknisk aspekt på hanteringen av denna fråga. Huruvida en tilläggsvarning i DurTvå, utöver den befintliga rödmarkeringen, som låter påminna om att även namn, och inte endast adressuppgifter, är en sådan personuppgift som kan vara skyddad, skulle kunna förhindra liknande brister av hanteringen av personuppgifter i framtiden bör diskuteras. Även denna fråga kommer nu att uppmärksammas inom myndigheten.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skyddade personuppgifter I folkbokföringen gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs (se

text: 22 kap. 1 §

text: OSL). Vid sidan av detta kan en enskild person, som exempelvis är utsatt för hot, få olika former av skydd för sina personuppgifter. Sådant skydd förekommer i tre nivåer: markering för särskild sekretessprövning (sekretessmarkering), kvarskrivning och fingerade personuppgifter. En sekretessmarkering utgör endast en varning, avsedd att göra den myndighet som hanterar uppgiften uppmärksam på att det kan finnas hinder mot att uppgiften lämnas ut.

text: Sekretesskyddet för uppgift om målsägandens namn i ett förundersökningsförfarande Om en myndighet som har elektronisk tillgång till folkbokföringsregistret hämtar uppgifter från registret gäller bestämmelsen i

text: 22 kap. 1 §

text: OSL även hos den myndigheten (

text: 11 kap. 4 §

text: OSL). Om det finns en annan primär sekretessbestämmelse än 21 kap. 1, 3, 5 och 7 §§ OSL till skydd för samma intresse som är tillämplig på uppgiften hos den mottagande myndigheten ska dock den bestämmelsen tillämpas i stället (

text: 11 kap. 8 §

text: OSL).

text: I en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men (

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL). För uppgift i en anmälan eller utsaga av en enskild gäller sekretessen enligt 1 § första stycket, i förhållande till den som anmälan eller utsagan avser, endast om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs (

text: 35 kap. 2 §

text: OSL).

text: I ett förundersökningsprotokoll ska en målsägandes fullständiga namn antecknas. Målsägandens övriga personuppgifter ska antecknas i protokollet endast om uppgiften har betydelse för brottsutredningen och annars på en särskild handling. (Se 21 och 21 a §§ förundersökningskungörelsen, FUK.)

text: Den misstänktes rätt till insyn i förundersökningsmaterialet Den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av vad som förekommit vid förundersökningen, i den mån det kan ske utan men för utredningen (

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB.) Vid den s.k. slutdelgivningen får den misstänkte och försvararen vanligen var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet (se t.ex. JO 1996/97 s. 72, dnr

text: , JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96, dnr 2181-2005, och Peter Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [1 oktober 2015, Zeteo], kommentaren till

text: 23 kap. 18 §

text: ). Vid den tidpunkten anses det inte längre möjligt att med stöd av

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser undanhålla försvaret några uppgifter i förundersökningen. Det gäller oavsett om de har tagits in i ett preliminärt förundersökningsprotokoll eller finns i sidomaterialet. (Se t.ex.

text: SOU 2010:14 s. 66

text: , JO 1964 s. 212, särskilt s. 214, och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 99–100.)

text: Enligt

text: 10 kap. 3 § första stycket

text: OSL hindrar sekretess inte att en enskild som är part i ett mål eller ärende hos en domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten om det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. Enligt andra stycket innebär sekretess inte någon begränsning i en parts rätt enligt

text: rättegångsbalken

text: att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgörande i ett mål eller ärende.

text: Jag har i ett annat beslut som meddelats i dag (dnr 6673-2014) konstaterat att

text: 10 kap. 3 §

text: OSL är tillämplig på den rätt till insyn som den misstänkte har enligt

text: rättegångsbalken

text: , och alltså begränsar den rätten.

text: Så snart åtal beslutats har den misstänkte eller försvararen rätt att på begäran få ett exemplar av förundersökningsprotokollet. Om en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte ska protokollet utan särskild begäran sändas till försvararen. (Se

text: 23 kap. 21 § fjärde stycket

text: RB.) Någon begränsning av rätten att ta del av förundersökningsprotokollet får inte ske av sekretesskäl (se

text: prop. 1986/87:89 s. 145

text: f., JO 1995/96 s. 29, särskilt s. 52, dnr 2388-1990,

text: SOU 2010:14 s. 98

text: och Karnov Internet, offentlighets- och sekretesslagen 10 kap. 3 §, not 104, den 1 april 2016).

text: Det material som är av betydelse för åklagaren som underlag för ställningstagandet i åtalsfrågan är i praktiken normalt detsamma som det preliminära förundersökningsprotokollet och den bevisning som åklagaren överväger att åberopa om han eller hon beslutar att väcka åtal. Det underlaget anses utgöra sådana omständigheter som läggs till grund för ett avgörande som

text: avses i

text: 10 kap. 3 § andra stycket

text: OSL, och som alltså aldrig kan hemlighållas för den misstänkte. (Se

text: SOU 2010:14 s. 95

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA hade bytt efternamn sedan förundersökningen inleddes och att hon hade en sekretessmarkering i folkbokföringsregistret som omfattade såväl hennes nya namn som andra personuppgifter i registret. Det framstår som klart att den nya namnuppgiften omfattades av sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL. Frågan i ärendet är om det var fel av polismyndigheten att ta med AA:s nya efternamn i det preliminära förundersökningsprotokoll som skickades ut till BB vid slutdelgivningen.

text: Som framgått ovan ska målsägandens fullständiga namn alltid antecknas i förundersökningsprotokollet. De uppgifter som finns med i förundersökningsprotokollet anses vara sådana omständigheter som läggs till grund för ett avgörande i den mening som avses i 10 kap. 3 andra stycket OSL – i detta fall avgörandet av frågan om åtal ska väckas eller inte. Bestämmelsen innebär att den rätt som den misstänkte enligt

text: rättegångsbalken

text: har att få del av förundersökningsprotokollet inte kan begränsas med hänvisning till sekretess. Någon möjlighet att hålla målsägandens namn hemligt för den misstänkte i det slutliga förundersökningsprotokollet finns alltså inte. Vid slutdelgivningen får den misstänkte vanligen ett exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet, och detta innehåller normalt de uppgifter som ska finnas med i det slutliga protokollet. Det finns mot denna bakgrund inte anledning att kritisera polismyndigheten för att AA:s nya efternamn fanns med i det preliminära förundersökningsprotokoll som delgavs BB.

text: Det är av grundläggande betydelse för den misstänktes möjligheter att effektivt försvara sig att han eller hon känner till målsägandens identitet. Det kan därför framstå som både följdriktigt och ändamålsenligt att målsägandens fullständiga namn alltid ska anges i förundersökningsprotokollet. Om målsägandens identitet redan är känd för den misstänkte finns det emellertid normalt inte av hänsyn till den misstänktes rättssäkerhet skäl att i förundersökningsprotokollet redovisa ett namn som målsäganden bytt till under förundersökningen. Däremot kan ett avslöjande av det nya namnet få allvarliga konsekvenser för målsäganden och spoliera de ansträngningar som han eller hon har gjort för att skapa sig en ny tillvaro. Detta framstår som särskilt stötande när det är den misstänktes agerande mot målsäganden som är orsaken till namnbytet.

text: Det som kommit fram i ärendet tydliggör de konsekvenser för en målsägande som bestämmelsen i 21 § FUK kan ge upphov till. En ändring av den nuvarande regleringen bör enligt min mening övervägas i syfte att stärka sekretesskyddet för en målsägande i en sådan situation som är aktuell här. En målsägande ska inte behöva vara hänvisad till att ansöka om fingerade personuppgifter för att

text: kunna åtnjuta sådant skydd. Jag lämnar därför över beslutet till Justitiedepartementet.

text: Det är ur integritetsskyddssynpunkt av stor vikt att sekretessbelagda uppgifter hanteras korrekt. Även om det inte är möjligt att hålla målsägandens namn hemligt för den misstänkte, finns det ett starkt intresse av att skyddade namnuppgifter inte sprids i onödan. Jag ser därför positivt på att Polismyndigheten ser över sina rutiner för hur skyddade personuppgifter ska hanteras.

text: Ärendet avslutas.


title: Fråga om föreståndaren för ett LVM-hem haft rätt att omhänderta ett bankomatkort och en legitimationshandling från en person som vårdades vid hemmet

text: AA, som varit intagen för vård enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, klagade i en anmälan till JO på att institutionschefen vid Hornö LVM-hem, BB, beslagtagit hans bankomatkort och legitimation.

text: Anmälan remitterades till Statens institutionsstyrelse, SiS, för utredning och yttrande. I sitt remissvar, beslutat av generaldirektören CC efter föredragning av chefsjuristen DD, anförde SiS bl.a. följande. (Remissvaret innefattade även yttrande i JO:s ärende 1323-1999 avseende en anmälan från T.J. i en liknande fråga).

text: Utredning

text: AA har varit intagen med stöd av LVM på Hornö LVM-hem vid flera tillfällen under de tre senaste åren. Den 20 maj 1997 intogs han första gången på Hornö LVM-hem. Han överflyttades emellertid efter en kortare tid till Frösö behandlingshem, eftersom han bedömdes vara alltför bråkig för att kunna stanna på Hornö LVM-hem. Den 5 augusti 1998 intogs han för andra gången på Hornö LVM-hem. Den 12 oktober samma år skedde överflyttning enligt

text: 27 §

text: LVM till Jälla behandlingshem, och den 12 november 1998 skrevs han ut från Hornö LVM- hem. Den 14 december 1998 intogs han igen på Hornö LVM-hem med stöd av

text: 13 §

text: LVM. Det omedelbara omhändertagandet upphävdes emellertid den 17 december. Redan den 31 december 1998 intogs han för fjärde gången på Hornö LVM-hem. Den 3 februari 1999 skedde överflyttning enligt 27 § till Jälla behandlingshem, men redan den 4 februari återkom han till Hornö LVM-hem. Den 1 mars 1999 avvek han, men återkom till Hornö LVM-hem senare samma dag och lämnade ett urinprov som vid analys visade spår av amfetamin. Han är alltjämt (1999-04-22) intagen på Hornö LVM-hem. När det gäller perioden från och med den 31 december 1998 har AA:s bankomatkort och legitimation omhändertagits med stöd av

text: 31 §

text: LVM vid varje tillfälle då han tagits in på Hornö LVM-hem. Bankomatkortet och legitimationen har återlämnats till AA vid de två tillfällen då han lämnade Hornö LVM-hem för placering enligt

text: 27 §

text: LVM på Jälla behandlingshem.

text: Institutionschefens bedömningar

text: Institutionschefen har vid varje tillfälle då AA:s bankomatkort och legitimation omhändertagits gjort bedömningen att AA:s innehav av dessa skulle vara till sådant men för vården och ordningen vid hemmet som avses i

text: 31 §

text: LVM. AA har ett dokumenterat destruktivt och impulsmässigt beteende. Vid den ena placeringen på Jälla behandlingshem, då han återfått bankomatkortet och legitimationen, avvek han nästan genast och återföll i missbruk. Om klienter på Hornö LVM-hem skulle få inneha föremål som enkelt kan användas för att få kontanter, som i sin tur kan användas för flykt eller inköp av missbruksmedel, skulle det för det första befrämja sådana impulshandlingar som avvikning och återfall i missbruk, vilka är till men för vården och ordningen vid LVM-hemmet. Det skulle för det andra kunna leda till en ordningsstörande handel och köpslagan. – – –

text: Yttrande

text: Institutionschefen har omhändertagit bankomatkort och legitimation med stöd av

text: 31 §

text: LVM och gjort den bedömningen att AA:s respektive T.J:s innehav av föremålen skulle vara till men för vården och ordningen vid hemmet. Enligt SiS mening kan man i

text: 31 §

text: LVM som regel finna stöd för att omhänderta kontanter, annat än mindre summor, och sådana föremål som enkelt kan användas för att få kontanter samt sådana föremål som är särskilt användbara i samband med flykt. SiS kan inte se att institutionschefen saknat grund för ett omhändertagande av föremålen. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO André anförde i ett beslut den 7 april 2000 följande.

text: Den som är intagen för vård enligt LVM är inte på grund av detta fråntagen sin rätt att själv förfoga över sin egendom. Inskränkningar i denna rätt kan emellertid göras av ordningsskäl och för att vården skall kunna genomföras. Enligt

text: 31 §

text: LVM får den som vårdas i ett LVM-hem inte inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (

text: ) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Enligt samma bestämmelse får den intagne inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egendom får den omhändertas. Av

text: 32 §

text: LVM följer att kroppsvisitering eller ytlig kroppsbesiktning får användas för att kontrollera att de intagna inte bär på sig något som de inte får inneha under vistelsen i LVM-hemmet.

text: De redovisade bestämmelserna i 31 och 32 §§ LVM gäller enligt

text: 33 §

text: LVM för alla som vårdas i ett LVM-hem, om det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätta ordningen vid hemmet och regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Statens institutionsstyrelse medger det. Detta innebär att även intagna som inte vårdas enligt LVM omfattas av bestämmelserna.

text: I 34 och 35 §§ LVM finns ytterligare bestämmelser om tvångsbefogenheter beträffande dem som vårdas i ett LVM-hem för särskilt noggrann tillsyn. I 34 § anges att den intagne får hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Av bestämmelsen följer vidare att hans rörelsefrihet får inskränkas när det

text: behövs av hänsyn till andra intagnas eller personalens säkerhet. I

text: 35 §

text: LVM ges möjlighet att kontrollera försändelser till den intagne och omhänderta egendom som inte får innehas enligt 31 § om sådan påträffas i en ankommande försändelse.

text: I förarbetena till

text: 31 §

text: LVM har angetts att med föremål som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet avses företrädesvis vapen och tillhyggen som kan skada personalen eller andra intagna (

text: prop. 1981/82:8 s. 93

text: f. och 1987/88:147 s. 107). JO har i tidigare beslut uttalat att även större penningsummor som innehas av de intagna kan omhändertas med stöd av

text: 31 §

text: LVM, när syftet med omhändertagandet varit bl.a. att förhindra utpressningssituationer samt för att undvika att droger förs in på anstalten, JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 294 f.

text: Regleringen av vilken egendom som får omhändertas från en patient som vårdas enligt lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV, är i huvudsak densamma som vid vård enligt LVM. Av

text: 21 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård jämförd med

text: 8 §

text: LRV framgår att en patient som är intagen på en rättspsykiatrisk vårdinrättning, utöver narkotika och liknande, inte får inneha annan egendom som kan skada honom själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen på avdelningen. Enligt vad JO tidigare uttalat kunde en patients innehav av en större summa pengar – 27 000 kr – menligt inverka på både vården och ordningen på vårdinrättningen, varför JO ansåg det rimligt att tolka begreppet annan egendom så att det även innefattar pengar (se JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 301). Jag fann i ett beslut den 7 mars i år, dnr 2563-1999, inte anledning att inta någon annan ståndpunkt när det gällde ett omhändertagande av ett s.k. minutenkort. Förhållandena i det ärendet var sådana att kortinnehavaren missbrukade droger och det hade förekommit narkotika på avdelningen när denne vistades där. Det fanns vidare skäl att befara att patientens ”minutenkort” skulle kunna komma att överlämnas till annan patient på vårdinrättningen för uttag av pengar. På det aktuella kontot fanns 48 000 kr innestående. Sammantaget fanns en beaktansvärd risk att ”minutenkortet” skulle kunna vara till men för vården eller ordningen på samma sätt som innehav av en större summa pengar.

text: Enligt min mening bör samma synsätt i princip kunna anläggas när det gäller ”minutenkort” eller liknande kort som innehas av någon som är intagen för vård i ett LVM-hem. Det är i och för sig inte lika tydligt att innehavet av en legitimationshandling skulle kunna vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Det skall dock inte bortses från att även en sådan handling, genom att den t.ex. möjliggör uttag av medel i bank, representerar ett sådant värde att handlingen i detta sammanhang kan vara att jämställa med ett bankomatkort eller kontanter. Jag anser därför att det inte bör föreligga något hinder mot att omhänderta bankomatkort och identitetshandlingar med stöd av

text: 31 §

text: LVM när förutsättningarna för omhändertagande i övrigt är uppfyllda.

text: I remissvaret har anförts att omhändertagandet av AA:s bankomatkort och legitimation grundats på en bedömning av att innehavet av föremålen skulle kunna vara till men för vården och ordningen vid hemmet. Det har emellertid inte påståtts att bankomatkortet och/eller legitimationen i detta fall – inne på institutionen – utgjort något men för vården eller någon fara för ordningen där. Den yttersta

text: anledningen till omhändertagandet av föremålen synes ha varit att avhålla AA från att avvika från LVM-hemmet.

text: Det kan naturligtvis ifrågasättas om ett omhändertagande av egendom, som sker i syfte att avhålla en intagen från att avvika, ryms inom stadgandet i

text: 31 §

text: LVM. Det inger av principiella skäl vissa betänkligheter att ge en bestämmelse om tvångsbefogenheter ett alltför vidsträckt tillämpningsområde. Jag anser dock att sambandet mellan risken för att en intagen avviker och det men för vården och ordningen på hemmet som ett avvikande eller ett planerat avvikande skulle kunna innebära är tillräckligt påtagligt för att

text: 31 §

text: LVM skall kunna tillämpas även i en sådan situation.

text: I förevarande fall får institutionschefen anses ha haft befogad anledning att anta att AA:s innehav av såväl bankomatkortet som legitimationshandlingen kunnat vara till men för vården och ordningen vid hemmet. Omhändertagandet av handlingarna föranleder därför ingen kritik från min sida.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Integritet
Serviceskyldighet

title: Vissa frågor om Rättsmedicinalverkets hantering av humanbiologiskt material. Även kritik mot myndigheten för att ha brustit i serviceskyldigheten

sammanfattning: Beslutet rör Rättsmedicinalverkets hantering av humanbiologiskt material som tas om hand i samband med rättsmedicinska obduktioner. ChefsJO konstaterar att myndighetens hantering av sådant material till viss del är oreglerad och att ärendet på ett tydligt sätt illustrerar det mycket otillfredsställande i detta förhållande. Regeringen har genomfört en översyn av regelverket för Rättsmedicinalverkets verksamhet, vilken dock ännu inte lett till lagstiftning. ChefsJO lämnar därför över en kopia av beslutet till Regeringskansliet (Justitiedepartementet) för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 februari 2018 framförde AA klagomål mot Rättsmedicinalverket (RMV). Hon anförde bl.a. följande:

text: Hennes make avled hastigt på grund av sjukdom under sommaren 2016. Kroppen obducerades vid RMV och inget brott misstänktes i samband med dödsfallet. Efter makens begravning framkom det att vissa mindre delar av makens kropp fortfarande förvarades hos RMV. Efter flera påstötningar från henne lämnade RMV ut delarna för gravsättning. Hon har vid flera tillfällen frågat RMV vilket rättsligt stöd myndigheten har för denna hantering samt hur lång tid kroppsdelarna var tänkta att förvaras. Hon fick inte svar på sina frågor men till slut anordnades ett möte mellan henne och företrädare för RMV. Hon tycker att det är anmärkningsvärt att RMV inte informerar anhöriga att myndigheten tar ut delar ur avlidnas kroppar för förvaring. Hon fick av en tillfällighet vetskap om det inträffade.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till RMV för yttrande. I sitt remissvar anförde RMV, genom tf. generaldirektören, bl.a. följande:

text: RMV:s uppgifter regleras i förordningen (

text: ) med instruktion för Rättsmedicinalverket och myndighetens huvudsakliga roll är att avge utredningar i form av sakkunnigutlåtanden och analyser till andra myndigheter inom rättsväsendet. Det kan t.ex. vara fråga om utredningar av onaturliga dödsfall, droganalyser eller genetiska undersökningar. Inom RMV:s samtliga verksamhetsområden (rättsgenetik, rättskemi, rättsmedicin och rättspsykiatri) hanteras därför humanbiologiskt material från både levande och avlidna personer för olika undersökningsändamål. Prover av humanbiologiskt material innehåller information om de personer som proverna härrör från vilket ställer höga krav på hanteringen av proverna. RMV har därför genomfört en intern översyn av myndighetens hantering av humanbiologiskt material bl.a. utifrån bestämmelserna i lagen (

text: ) om obduktion m.m. (obduktionslagen). Översynen utgjorde en utgångspunkt för det lagförslag om hantering av humanbiologiskt material vid RMV som föreslås i

text: SOU 2017:80

text: Stärkt integritet i Rättsmedicinalverkets verksamhet.

text: RMV:s hantering av det aktuella ärendet

text: RMV utför rättsmedicinska obduktioner efter beslut av bl.a. Polismyndigheten, se 18 § obduktionslagen. Sådana obduktioner får genomföras även om åtgärden strider mot den avlidnes eller de närståendes inställning, se 17 § obduktionslagen och det finns heller inte någon skyldighet att underrätta de närstående om undersökningen, se

text: prop. 1994/95:148 s. 99

text: . Ärendena omfattas även av sekretess enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL) samt i förekommande fall också av förundersökningssekretessen i

text: 18 kap. 1 §

text: OSL. I det aktuella ärendet genomförde RMV en rättsmedicinsk obduktion på uppdrag av Polismyndigheten för att fastställa dödsorsaken. Vid obduktionen togs prover av humanbiologiskt material i enlighet med 5 § obduktionslagen. Enligt bestämmelsen får organ och annat material tas ut ur kroppen vid en obduktion för undersökning, om det behövs för att syftet med obduktionen ska kunna tillgodoses. Biologiskt material ska läggas tillbaka i kroppen när obduktionen har slutförts, om inte syftet med obduktionen kräver att materialet tas till vara för undersökning under en längre tid. Vid en rättsmedicinsk obduktion tas prover av humanbiologiskt material som läggs i paraffinklossar för fortsatt analys inom RMV:s rättsmedicinska verksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om vävnad som behöver undersökas laboratoriemässigt eller på annat tidskrävande sätt, se

text: prop. 1994/95:148 s. 92

text: f. När proverna har tagits och den rättsmedicinska obduktionen avslutats stängs kroppen och förvaras vid den rättsmedicinska enheten till dess att den lämnas vidare för gravsättning enligt bestämmelserna i

text: begravningslagen (1990:1144)

text: . När analysresultaten är klara fortsätter handläggningen av det rättsmedicinska ärendet, bl.a. genom att obduktionsrapporten färdigställs och vävnadsproven som lagts i paraffin undersöks i mikroskop. Kroppen har i detta skede i normalfallet lämnats vidare för gravsättning. Rapporten expedieras slutligen till beställande myndighet. RMV hanterade också det aktuella ärendet på detta sätt. Hur länge ett prov av humanbiologiskt material bevaras utgår generellt från den beställande myndighetens behov utifrån syftet med den aktuella ärendetypen och hur länge det aktuella provet kan bevaras. Paraffinklossar med humanbiologiskt material bevaras, utifrån syftet med rättsmedicinska obduktioner, tills vidare eftersom det kan bli aktuellt med nya analyser utifrån kompletterande frågeställningar i pågående ärenden, återupptagna polisutredningar eller vid s.k. second opinions bl.a. avseende ouppklarade brott som saknar preskriptionstid eller i ärenden om resning. En förnyad rättsmedicinsk undersökning av materialet kan i sådana fall, även efter en längre tid, vara avgörande för en polisutredning eller en s.k. second opinion och i förlängningen därmed även för domstolarnas prövning.

text: RMV arbetar kontinuerligt med frågor om bemötande och information till personer vars anhöriga har kommit i kontakt med RMV:s verksamhet. Myndigheten ser därför allvarligt på vad som har framförts i anmälan avseende detta och tar till sig av synpunkterna i det fortsatta arbetet med dessa frågor. AA kommenterade remissvaret. Hon bifogade ett rutindokument från RMV om utlämnande av humanbiologiskt material samt vissa kvittenser.

text: Rättslig reglering

text: Obduktioner m.m. Enligt

text: 1 § lagen (1995:832)

text: om obduktion m.m. (obduktionslagen) ska den som ska göra ett ingrepp i eller vidta annan åtgärd med en död kropp fullgöra sin uppgift med respekt för den avlidne.

text: Med obduktion avses att kroppen efter en avliden öppnas och undersöks invändigt. Obduktionen kan vara klinisk eller rättsmedicinsk (4 § obduktionslagen). För kliniska obduktioner finns regler i 6–11 §§ medan de rättsmedicinska undersökningarna av avlidna regleras i 12–20 §§. Jag begränsar min redogörelse till de rättsmedicinska undersökningarna.

text: Vid en obduktion får organ och annat material tas ur kroppen för undersökning, om det behövs för att syftet med obduktionen ska kunna tillgodoses. Biologiskt material ska läggas tillbaka i kroppen när obduktionen har slutförts, om inte syftet med obduktionen kräver att materialet tas till vara för undersökning under en längre tid (5 § obduktionslagen). Regeln ger uttryck för att en obduktion i vanliga fall inte ska innefatta något annat tagande av biologiskt material än sådant som behövs för att syftet med obduktionen ska kunna tillgodoses, men syftet ska inte tolkas för snävt (

text: prop. 1994/95:148 s. 92

text: ). Till skillnad från vad som gäller vid transplantationer och andra åtgärder som avses i lagen (

text: ) om transplantation m.m. tas inte det uttagna materialet till vara för annan användning. Bestämmelsen innebär också att uttaget biologiskt material får undersökas ytterligare utanför kroppen även efter obduktionen om syftet med obduktionen kräver det. Det kan t.ex. vara fråga om vävnad som behöver undersökas laboratoriemässigt eller på något annat mera tidskrävande sätt (

text: a. prop. s. 92

text: f.). Användning för något annat ändamål av biologiskt material som tagits ut i samband med en obduktion måste dock ske enligt de regler som gäller för dessa åtgärder (

text: a. prop. s. 93

text: Med rättsmedicinsk undersökning avses bl.a. en rättsmedicinsk obduktion (12 § obduktionslagen). En sådan undersökning av en avliden får göras om undersökningen kan antas vara av betydelse för utredningen av ett dödsfall som inträffat under sådana omständigheter att det bl.a. inte skäligen kan bortses från möjligheten att dödsfallet har samband med ett brott (13 §). En rättsmedicinsk undersökning får också göras om ett dödsfall kan antas ha orsakats av yttre påverkan och undersökningen behövs för att bl.a. fastställa dödsorsaken (14 §). En rättsmedicinsk undersökning får genomföras även om åtgärden strider mot den avlidnes eller de närståendes inställning (17 §). Undersökningen beslutas av

text: Polismyndigheten eller i förekommande fall av åklagare eller allmän domstol (18 §).

text: Det finns vissa bestämmelser i

text: begravningslagen (1990:1144)

text: och

text: begravningsförordningen (1990:1147)

text: som har betydelse för det rättsmedicinska området, bl.a. de om reglering av dödsbevis och intyg om dödsorsak. Enligt

text: 5 kap.

text: 10 § första

text: och

text: andra stycket

text: begravningslagen

text: ska stoftet efter en avliden kremeras eller gravsättas snarast möjligt och senast en månad efter dödsfallet. Skatteverket får dock medge anstånd med detta, om det finns särskilda skäl.

text: Hantering av humanbiologiskt material Reglering av hantering av humanbiologiskt material, som exempelvis vävnadsprover, finns i huvudsak i lagen (

text: ) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m. Denna lag gäller dock främst biobanker som inrättats i yrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård och omfattar i regel inte RMV:s verksamhet (se

text: SOU 2017:80 s. 212

text: ). En följd av detta är att RMV:s hantering av humanbiologiskt material till viss del är oreglerad, främst avseende frågor om bevarande, utlämnande och förstöring av sådant material (a. bet. s. 212 och 218).

text: Serviceskyldighet Av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som gällde vid tiden för den aktuella händelsen, följer bl.a. att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. Den 1 juli 2018 trädde

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: i kraft. Motsvarande regler finns numera i

text: 6 §

text: i den nya lagen.

text: Bedömning

text: RMV:s hantering av visst humanbiologiskt material Det har nyligen genomförts en översyn av regelverket för RMV:s verksamhet. I betänkandet Stärkt integritet i Rättsmedicinalverkets verksamhet (

text: SOU 2017:80

text: ) konstaterades, vilket framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen ovan, att myndighetens hantering av humanbiologiskt material till viss del är oreglerad.

text: I mitt yttrande över det nämnda betänkandet konstaterade jag bl.a. att prover av humanbiologiskt material innehåller en oändlig mängd integritetskänslig information och att det givetvis är otillfredsställande att RMV:s hantering av sådana prover hittills har varit oreglerad (JO:s dnr R 130-2017). Jag välkomnade därför en särskild lag om hanteringen av humanbiologiskt material vid myndigheten. I betänkandet föreslogs i detta avseende bl.a. att RMV skulle ges omfattande möjligheter att använda prover som insamlats utan samtycke för nya ändamål, däribland forskning, samt att bevara materialet utan fastslagna tids-

text: gränser och lämna ut det till andra mottagare utan närmare restriktioner. Jag kunde inte tillstyrka förslagen eftersom de i vissa avseenden var alltför långtgående.

text: Jag noterar i sammanhanget att det i det ovannämnda betänkandet anges att RMV:s rutiner på det rättsmedicinska området innebär att glas innehållande prover bevaras i minst fem år samt att paraffinklossar med humanbiologiskt material bevaras tills vidare (

text: SOU 2017:80 s. 209

text: ). En anledning till bevarandet av paraffinklossar uppges vara att det även efter mycket lång tid kan bli aktuellt med förnyade utredningar och analyser för exempelvis olösta brott där det saknas preskriptionstid, såsom mord och dråp. Detta innebär att sådant material kan förvaras hos myndigheten för praktiskt taget obegränsad tid. De omständigheter som AA har beskrivit i sin anmälan tyder på att motsvarande rutiner för bevarande av provmaterial har tillämpats efter obduktionen av hennes make, trots att dödsorsaken bedömts vara sjukdom.

text: RMV har i sitt remissvar redogjort för myndighetens hantering av det humanbiologiska material som togs om hand i samband med den rättsmedicinska obduktionen av AA:s make. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen har myndigheten rättsligt stöd för att i samband med en sådan obduktion ta ut visst biologiskt material ur den avlidnes kropp för vidare undersökningar. Huvudregeln enligt 5 § obduktionslagen är dock att allt biologiskt material ska läggas tillbaka i kroppen när obduktionen har slutförts. Om biologiskt material ska tas till vara för undersökning även efter obduktionen, måste en sådan åtgärd föregås av en prövning av om detta är nödvändigt. Det får alltså enligt min mening inte förekomma att biologiskt material rutinmässigt tas ur kroppar för vidare hantering, utan att det finns något konkret behov av en sådan åtgärd i det enskilda fallet. Som jag förstår RMV:s remissvar tillämpar myndigheten en ordning som innebär att det vid en rättsmedicinsk undersökning alltid tas prover av humanbiologiskt material som läggs i paraffinklossar för vidare analys efter obduktionen. Myndigheten tycks alltså vara av uppfattningen att dessa åtgärder är nödvändiga, utifrån syftet med den rättsmedicinska obduktionen. Det kan givetvis förhålla sig på detta sätt och utifrån den utredning som finns i ärendet finner jag inte anledning att ifrågasätta den tillämpade ordningen. Mot bakgrund av vad som har kommit fram finner jag därmed inte skäl att uttala någon kritik mot RMV i denna del.

text: Det har vidare framgått att RMV, efter begäran från AA, har lämnat ut det aktuella humanbiologiska materialet för gravsättning. Jag kan inte tolka detta på något annat sätt än att en fortsatt förvaring av materialet hos myndigheten vid närmare övervägande inte har ansetts behövlig. RMV har inte beskrivit vilka avvägningar som myndigheten brukar göra vid denna typ av förfrågningar om utlämnande av humanbiologiskt material. Såvitt framgår av utredningen har myndigheten inte heller tagit något eget initiativ till att lämna ut det aktuella materialet utan detta har skett först efter AA:s begäran.

text: Det är enligt min mening problematiskt att humanbiologiskt material som utan samtycke tagits till vara för undersökning efter en obduktion bevaras hos RMV för obestämd tid, utan att myndigheten har något egentligt behov av materialet. Det kan därför ifrågasättas om inte RMV, när resultatet av en rättsmedicinsk obduktion utesluter att ett dödsfall har samband med brott, i anslutning till slutrapportering av ärendet bör samråda med uppdragsgivaren i frågan om det aktuella humanbiologiska materialet kan förstöras eller om det bör lämnas ut för gravsättning samt därefter vidta de åtgärder som krävs. Naturligtvis kan ett sådant utlämnande endast ske i den utsträckning det är förenligt med gällande regelverk, såsom

text: begravningslagen

text: , och bara i fall där det inte bedöms kunna uppkomma något behov av förnyade rättsmedicinska undersökningar av materialet. Hur hanteringen av humanbiologiskt material ska ske inom RMV:s verksamhet är dock ytterst en fråga som bör behandlas inom ramen för det pågående lagstiftningsarbetet. Med hänsyn till avsaknaden av reglering och den otydlighet som finns när det gäller förutsättningarna för myndighetens hantering av humanbiologiskt material, riktar jag emellertid inte heller i denna del någon kritik mot RMV för handläggningen av ärendet rörande AA:s make. Serviceskyldighet RMV har inte tillbakavisat AA:s uppgifter om att hon inte fick svar på sina frågor inom rimlig tid. Jag ser inte heller någon anledning att ifrågasätta AA:s uppgifter i denna del. Med anledning av AA:s förfrågningar borde RMV så snart som möjligt ha gett henne någon form av besked. RMV kan inte undgå kritik för att så inte har skett.

text: Övrigt Vad AA anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Sammanfattning Enligt min mening illustrerar detta ärende på ett tydligt sätt det mycket otillfredsställande i förhållandet att det saknas reglering av bl.a. RMV:s bevarande och utlämnande av humanbiologiskt material. Eftersom det för närvarande pågår en översyn av regelverket på området finner jag inte skäl att göra någon särskild framställning om behovet av en sådan. Det ovannämnda betänkandet har dock ännu inte lett till någon lagstiftning, varför jag överlämnar en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Justitiedepartementet) för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Ansökan Omprövning

title: Kritik mot en rådman vid Malmö tingsrätt för handläggningen av en ansökan om rättshjälp i ett tvistemål

sammanfattning: En person som fått avslag på en begäran om rättshjälp gav in en handling där hon begärde omprövning av beslutet och åberopade ett nytt skäl för bifall. Den handläggande domaren kritiseras för att hon inte handlagt begäran som en ny ansökan om rättshjälp.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot rådmannen BB vid Malmö tingsrätt för bl.a. handläggningen av en ansökan om rättshjälp i ett tvistemål där hennes mor CC var svarande.

text: Utredningen

text: Handlingar i tingsrättens mål T 4320-10 begärdes in och granskades. Bl.a. framgick följande. Den 9 februari 2011 inkom CC, genom sitt ombud advokaten DD, med en ansökan om rättshjälp. Den 14 februari 2011 avslog tingsrätten CC:s ansökan. I en skrift som kom in till tingsrätten den 3 mars 2011 begärde advokaten DD omprövning av tingsrättens beslut att avslå CC:s ansökan om rättshjälp. Han anförde att det fanns särskilda skäl på grund av sjukdom att bevilja CC rättshjälp och bifogade ett läkarintyg. Den 9 mars 2011 inkom advokaten DD med en skrift i vilken han uppgav att han inte längre företrädde CC. Den 10 mars 2011 fattade tingsrätten det beslutet att CC:s begäran om omprövning av be- slutet att avslå CC:s ansökan om rättshjälp inte föranledde någon åtgärd, eftersom CC inte längre företräddes av advokaten DD.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av CC:s ansökan om rättshjälp. Av yttrandet skulle bl.a. framgå vilka rätts- liga överväganden som gjordes inför beslutet den 10 mars 2011.

text: Tingsrätten (lagmannen EE) inkom med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande från rådmannen BB.

text: BB uppgav i huvudsak följande.

text: CC:s ansökan om rättshjälp ingavs till tingsrätten den 9 februari 2011. Fråga upp- kom om huruvida CC var att anse som näringsidkare i

text: rättshjälpslagens

text: mening och om det i så fall fanns särskilda skäl att bevilja rättshjälp i den aktuella angelägen- heten. Sedan CC yttrat sig i dessa frågor beslutade tingsrätten den 14 februari 2011 att lämna CC:s ansökan om rättshjälp utan bifall. Beslutet delgavs den 17 februari 2011. Det anmäldes inte missnöje mot beslutet. Någon ny ansökan om rättshjälp har inte getts in. Däremot har CC:s dåvarande ombud, advokaten DD, i en skrift till tingsrätten den 3 mars 2011 (tingsrättens aktbil. 115) hemställt att tingsrätten skulle ompröva sitt beslut att avslå CC:s ansökan om rättshjälp. Till skriften fogades ett läkarintyg utfärdat den 25 oktober 2010. Någon skyldighet att ompröva det lagakraftvunna avslagsbeslutet föreligger inte i sig. Den 9 mars 2011 anmälde dessutom advokat DD att han inte längre kvarstod som ombud för CC och att han återkallade sin fullmakt. Det av CC i ansökan föreslagna rättshjälpsbiträdet kan därmed inte förordnas. Med anledning härav tecknades den 10 mars 2011 handläggningsbeslutet på tingsrättens aktbil. 115 om att begäran om omprövning inte föranledde någon åtgärd. CC har möjlighet att på nytt ansöka om rättshjälp sedan hon befullmäktigat ett ombud som kan förordnas som rättshjälpsbiträde. - - - EE uppgav att hon delade BB:s uppfattning att det inte funnits någon skyldighet för tingsrätten att ompröva beslutet att avslå CC:s ansökan om rättshjälp.

text: Bedömning

text: Den 14 februari 2011 lämnade tingsrätten CC:s ansökan om rättshjälp utan bifall. Den 3 mars 2011 gav CC:s ombud in en handling där han begärde att tingsrätten skulle ompröva sitt beslut att avslå CC:s ansökan om rättshjälp. Som ett nytt skäl för att bevilja rättshjälp åberopade han att CC var sjuk.

text: Institutet omprövning, som förekommer i exempelvis lagen (

text: ) om domstolsärenden, har ingen motsvarighet i

text: rättegångsbalken

text: . Det spelar emellertid mindre roll när det gäller beslut att avslå en ansökan om rättshjälp. Sådana beslut vinner inte rättskraft och den som fått avslag kan alltså ge in nya ansökningar till domstolen under målets handläggning. Sådana ansökningar måste besvaras av domstolen. Enligt

text: 39 § andra stycket rättshjälpslagen (1996:1619)

text: krävs också att domstolen, om ansökan avslås helt eller delvis, anger de skäl som bestämt utgången.

text: Den begäran om omprövning som CC:s ombud gav in den 3 mars 2011 kan inte tolkas på annat sätt än att CC på nytt ansökte om rättshjälp och att hon därvid åbe- ropade dels det som hon angett i sin ursprungliga ansökan och dels att hon var sjuk. BB beslutade att ansökan inte föranledde någon åtgärd då CC inte längre företräddes av advokaten DD, som i en den 9 mars 2011 dagtecknad inlaga hade underrättat tingsrätten om att han inte längre var ombud för CC. Av BB:s svar till JO framgår att skälen för hennes beslut dels var att dom- stolen inte var skyldig att ompröva det lagakraftvunna avslagsbeslutet och dels att hon ansåg att advokaten DD, eftersom han inte längre var CC:s ombud, inte kunde förordnas till rättshjälpsbiträde för CC.

text: Enligt min mening ålåg det emellertid domstolen att ta ställning till ansökan av den 3 mars 2011 och att behandla den som en ny ansökan om rättshjälp. Om domstolen ansett att ansökan var i behov av komplettering hade den haft att kräva in sådan. I annat fall hade domstolen haft att antingen bifalla eller avslå ansökan. Ett sådant beslut hade kunnat överklagas till hovrätten.

text: BB ansvarade för handläggningen av CC:s ansökan och hon kan inte undgå kritik för det sätt på vilket hon hanterat den.

text: Vad som i övrigt förekommit föranleder inga åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.