nyckelord: Dokumentation Förhör Förundersökning

title: Polisens användning av skriftliga berättelser från misstänkta i snatteriutredningar

text: Initiativen

text: Polismyndigheten i Uppsala län (4766-1999) Med anledning av en anonym anmälan avseende användningen av blankett för utredning av snatterier vid Polismyndigheten i Uppsala län beslutade chefsJO Eklundh att ta upp saken till utredning som ett initiativärende.

text: Blanketten, som var avsedd att sändas till den som kunde misstänkas för snatteri, var utformad på sådant sätt att den misstänkte genom att erhålla denna underrättades om brottsmisstanken. På blanketten fanns vidare särskilda utrymmen där den misstänkte kunde lämna uppgift om sin inställning i skuldfrågan samt ange om han var villig att ta emot strafföreläggande. Det fanns också utrymmen för angivande av önskemål om försvarare och om kompletterande utredning samt för erkännande av att den misstänkte hade tagit del av samtliga handlingar i ärendet. Blanketten skulle undertecknas av den misstänkte.

text: Polismyndigheten i Stockholms län (1849-2000) I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Stockholms län, City polismästardistrikt, närpolisområde Klara, den 2–4 maj 2000 framkom att myndigheten ibland använde sig av en särskild blankett vid utredning av snatterier. Blanketten var i princip utformad på samma sätt som den blankett som användes av Polismyndigheten i Uppsala län. Stockholmspolisens blankett hade emellertid härutöver ett utrymme för angivande av målsägandens ersättningsyrkanden. Jag beslutade att ta upp också användningen av denna blankett till utredning som ett initiativärende.

text: Utredningsåtgärder

text: Ärendet dnr 4766-1999 remitterades till Polismyndigheten i Uppsala län för upplysningar och yttrande om bakgrunden till blankettens tillkomst och om hur länge den använts. Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett yttrande. Ärendet remitterades därefter till Rikspolisstyrelsen för yttrande.

text: Ärendet dnr 1849-2000 remitterades till Rikspolisstyrelsen med begäran om yttrande samtidigt med yttrandet i ärendet dnr 4766-1999.

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen BB) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län (tf. länspolismästaren CC).

text: Utredningens resultat

text: AA (4766-1999) Polismyndigheten i Uppsala län har använt en blankett när de gäller snatterier. Blanketten togs i bruk någon gång 1990 eller 1991 ... Den misstänkte har fått lämna en skriftlig berättelse på denna blankett. Till den aktuella blanketten har skickats med en blankett där den misstänkte fått kompletterande upplysningar utöver det som står på frågeformuläret. Blanketten har endast sänts ut när bedömningen varit den att det rört sig om ett klart fall av snatteri och gärningsmannen varit över 18 år när brottet förövats. Blanketten har använts i vart fall sedan 1991 inom dåvarande Polismyndigheten i Uppsala i stor omfattning. Blanketten har sedan i minst lika stor omfattning använts inom Polismyndigheten i Uppsala län fram till oktober månad 1999. Efter den 1 oktober 1999 har snatteriärendena fördelats inom Uppsala kommun på fem närpolisområden mot tidigare ett område. Två områden har inte börjat och använt aktuell blankett. Undersökningsledare och utredare, som har använt aktuell blankett har mycket god erfarenhet av förfarandet. De anser att rättssäkerheten är lika hög, som vid ett vanligt förhör. Den misstänkte har god tid på sig att besvara de frågor, som finns på blanketten. Slutdelgivning enligt

text: RB 23:18

text: har gått till på det viset att kopia på samtliga handlingar i ärendet har översänts till den misstänkte. Om den misstänkte kryssar i frågan ”jag har tagit del av samtliga handlingar och påfordrar ingen ytterligare utredning” så har detta ansetts uppfylla kraven på delgivning. I de fall den misstänkte påfordrar ytterligare utredning kommer denna komplettering att delges honom innan ärendet överförs till åklagare.

text: Polismyndighetens bedömning Användande av aktuellt förfarande har medfört stora rationaliseringsvinster, eftersom en stor del av länets anmälningar med känd gärningsman är just snatterier. Enligt förundersökningskungörelsens 8 § finns angivet ”I stället för förhör hålles må skriftlig berättelse infordras”. Enligt

text: RB 23:18

text: finns i inledningen angivet ”Då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, skall han, då han hörs, underrättas om misstanken”. Detta med att den misstänkte hörs har av polismyndigheten tolkats analogt med att den misstänkte får avge en skriftlig berättelse och därmed har det även ansetts rätt att den misstänkte blivit delgiven misstanken skriftligen. Såvitt polismyndigheten kan utläsa av gällande lagstiftning är det inte angivet att delgivning av misstanke skall ske muntligen. Förfarandet med att den s k slutdelgivningen sker i samband med den skriftliga berättelsen har ansetts mindre lämplig ur flera synpunkter. Den främsta anledningen är att utredaren ej vet om det erfordras ytterligare utredningsåtgärder när den misstänkte delges utredningen. Delgivning i samband med den skriftliga berättelsen sker ej längre. Polismyndigheten har för avsikt att förbättra aktuella blanketter med åtgärder enligt bilaga (här utesluten).

text: CC (1849-2000)

text: Bakgrund Upplysningar har inhämtats från City polismästardistrikt. City polismästardistrikt genom polisintendent DD har uppgett bl.a. följande. Blanketten är inte någon ny företeelse inom polisen. Olika former av blanketten har

text: förekommit på flera ställen i landet. Den nu aktuella blanketten kommer från Klara närpolisområde och skall ha tagits fram någon gång under år 1986/87 hos den dåvarande polismyndigheten och sedan ”gått i arv”. Enligt obekräftade uppgifter har blanketten ursprungligen tagits fram efter samråd med åklagarmyndigheten. Enligt ansvariga för utredningsverksamheten är man av den uppfattningen att blanketten endast ska kunna skickas hem till den misstänkte i de fall polisman varit på platsen för händelsen och fått identiteten klarlagd. I de fall en butikskontrollant via en butik där snatteriet skett skickat en skriftlig anmälan till polisen utan att polisen varit på plats bör blanketten inte skickas till berörd person. Det förekommer dock att blanketten används som mall vid telefonförhör o.dyl. för att inte glömma bort någon uppgift under förhöret. City polismästardistrikt har beslutat att blanketten inte får användas i avvaktan på JO:s beslut.

text: Rättslig reglering Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall förundersökning inledas så snart det, på grund av angivelse eller av annat skäl, finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Syftet är bl.a. att utröna om brott har begåtts och att klarlägga vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl för åtal föreligger. Sådan förundersökning behöver, enligt 22 §, inte genomföras, om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller brott som inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, s.k. förenklad utredning. Möjlighet att använda förenklad utredning har funnits sedan RB:s tillkomst. Det framhölls i dess förarbeten att lagrummet var avsett att tillämpas på fall där det var helt klart vem som var gärningsman och någon särskild utredning inte behövdes. (Processlagberedningen s. 295). I samband med att bestämmelsen ändrades 1995 uttalades i propositionen bl.a. skillnaden mellan ett förenklat förfarande utan förundersökning och en formell förundersökning. Det som i praktiken skiljer är att förundersökningsprotokoll inte behöver upprättas vid det förenklade förfarandet och att den misstänkte inte behöver få del av utredningen enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB och formellt inte behöver delges misstanke. JO har dock uttalat att en underrättelse om misstanke skall lämnas vid en förenklad utredning (JO dnr 2569-1996). JO har i beslut (dnr 4538-1998) uttalat att det förenklade förfarandet är väl lämpat för utredning direkt på platsen av enkla iakttagbara och ostridiga händelseförlopp där bedömningen av de subjektiva rekvisiten typiskt sett inte vållar några svårigheter. Men att förenklat utredningsförfarande typiskt sett framstår som en ur rättssäkerhetssynpunkt otillfredsställande metod för att utreda butikssnatterier. Enligt

text: 8 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FUK) framgår att skriftlig berättelse får infordras i stället för förhör. Bestämmelsen tillkom efter förslag från den s.k. trafikmålskommittén (

text: SOU 1967:59

text: ). Kommittén anförde bl.a. följande a.a. s. 139. Även om svårigheterna att överföra förhörsformen skriftlig berättelse från trafikmål till andra brottmål ej skall underskattas, kan således systemet säkerligen i viss omfattning även brukas utanför trafikområdet. I de fall där polismän är direkt inblandade t.ex. i fråga om våldsamt motstånd och våld mot tjänsteman, bör som regel polismannen vid avrapporteringen skriftligen berätta om händelsen på ett sådant sätt att berättelsen sedan direkt kan mångfaldigas och biläggas förundersökningsprotokollet. Vid butikssnatterier hörs som regel butikskontrollanten som vittne. Kontrollanten skriver efter varje ingripande en skriftlig berättelse angående händelseförloppet. Berättelsen sänds därefter till polismyndigheten. Förhörsformen bör dock endast komma ifråga beträffande målsäganden och vittnen. Vid utredningar av ordningsförseelser, t.ex. vissa överträdelser av reglerna i allmänna ordningsstadgan torde dock den misstänktes uppfattning med fördel kunna inhämtas genom skriftlig berättelse. I grövre brottmål torde man i allmänhet ej annat än undantagsvis kunna tillämpa detta förfaringssätt. Som exempel på en sådan undantagssituation kan anges när svar önskas på en viss bestämd sak. Ofta är annars frågeställningarna i dessa mål allt för invecklade. Kommittén är som sagt positiv till en ökad användning av skriftliga berättelser i utredningsarbetet. Ej obetydliga

text: tidsvinster torde kunna erhållas. Kommittén anser inte att det i RB finns någon bestämmelse som hindrar en sådan utveckling. Utvidgning av systemet med skriftliga berättelser anses motiverad med hänsyn till de positiva erfarenheterna under försöksverksamheten och bör föranleda en ändring i

text: förundersökningskungörelsen

text: . Skriftlig berättelse bör enligt kommitténs mening få infordras i alla de fall, där så anses lämpligt. Det är angeläget att polisen ges möjlighet att använda förfarandet i alla de fall, där den bedömer möjligheten att få ett godtagbart resultat som gynnsamma. Detta innebär självfallet att liksom för närvarande även komplettering av förhör sker genom skriftlig berättelse. JO har i beslut (1997/98 s. 159) redovisat sin syn på möjligheterna att inhämta skriftliga berättelser från misstänkta. Han uttalade där att ett sådant förfarande kan tillämpas endast om sakförhållandena är okomplicerade, och att det praktiska användningsområdet för ett sådant handlande därför torde vara begränsat.

text: Bedömning Av den aktuella blankettens text framgår att blanketten använts till att skriftligt underrätta den berörde personen om misstanke om snatteribrott och låta denne inkomma med vissa begärda uppgifter. Enligt polismyndigheten kan det sistnämnda betraktas som en skriftlig berättelse. Väsentligt för bedömningen om rättsliga förutsättningar föreligger för användande av blanketten är hur blanketten använts. Av texten i blanketten framgår att den är avsedd att användas i samband med förundersökning. Den aktuella blanketten är inte knuten till ett visst snatteriärende. Det går därför inte utifrån blanketten avgöra hur komplicerade ärenden blanketten använts i och inte heller om blanketten använts vid förenklad utredning eller i stället för förhör inom ramen för en förundersökning. Av de uppgifter som lämnats av City polismästardistrikt framgår dock att blanketten använts på så sätt att den sänts hem till den för snatteri misstänkte personen i de fall polis varit på brottsplatsen och fått identiteten klarlagd. För att effektivisera handläggningen och undvika omfattande merarbete har blanketten sedan använts självständigt, i stället för förhör vid förundersökning. Det skulle medföra stora olägenheter ur effektivitetssynpunkt om inte nämnda förfarande skulle kunna tillämpas. De förutsättningar som trafikmålskommittén anför ovan och särskilt JO:s uttalanden antyder, enligt myndighetens mening, att förfarandet att använda blanketten i stället för förhör vid snatteribrott anses olämpligt. Möjligen skulle blanketten kunna användas som komplement till förhör. Myndigheten kan dock konstatera, att bestämmelsen i FUK 8 § om inhämtande av skriftlig berättelse inte innehåller föreskrifter om när bestämmelsen kan tillämpas. Det föreskrivs endast att skriftlig berättelse får infordras i stället för att förhör hålls. Någon formell lagstiftningsbegränsning att använda blanketten på det sätt som myndigheten gjort anser myndigheten därför inte föreligga. Den delen av blanketten som rör underrättelse av misstanke om snatteribrott bör dock justeras. Enligt JO bör den misstänkte, av rättssäkerhetsskäl och praktiska skäl, normalt underrättas om misstanken vid ett muntligt förhör även då ett skriftligt förfarande enligt FUK 8 § används, JO 1997/98 s. 164. Polismyndigheten föreslår att ett fält inrättas på blanketten där det finns en möjlighet att i undantagsfall, då omständigheterna är helt okomplicerade i det enskilda fallet, lämna underrättelse om misstanke. Avslutningsvis vill myndigheten tillägga att det, på grund av den stora ärendetillströmningen som finns rörande snatteribrott, skulle medföra avsevärda olägenheter ur effektivitetssynpunkt, om blanketten inte skulle kunna användas på så sätt myndigheten tidigare gjort. En lagändring bör då i så fall ske. Den aktuella blanketten kommer dock inte att användas av myndigheten i avvaktan på JO:s beslut.

text: BB (4766-1999 och 1849-2000)

text: Utredning

text: Polismyndigheten i Uppsala län Av Polismyndighetens i Uppsala län yttrande framgår hur blanketten används inom myndigheten och myndighetens bedömning av de frågor som ställs i remissen. I korthet kan följande sägas om blankettens användning. I stället för att kalla den misstänkte i ett snatteriärende till förhör skickas en blankett till denne. På blanketten finns utrymme för personuppgifter, berättelse, uppgift om inställning till gärningen som sådan och till frågan om strafföreläggande, önskemål om försvarare, önskemål om kompletterande utredning, ekonomiska uppgifter och underskrift. Enligt blankettens utformning används den också för underrättelse om misstanke om snatteri. Kopia av samtliga handlingar i ärendet bifogas blanketten och, om den misstänkte inte påfordrar ytterligare utredning, anses s.k. slutdelgivning ha skett. Utredningen kan, sedan blanketten har återsänts till myndigheten, anses slutförd och uppgifterna ligga till grund för lagföring. Blanketten har inte använts när den misstänkte är under 18 år och bara i klara fall av snatteri. JO har tidigare tagit upp frågor om användning av blanketter och inhämtande av skriftliga uppgifter under förundersökningar. I ärendet JO 1997/98 s. 159, som avsåg utredning i trafikbrottsärenden, uppgav Polismyndigheten i Uppsala att den inte ansåg att underrättelse om misstanke kunde ske skriftligen och att man därför hade slutat att använda blanketter för det ändamålet.

text: Polismyndigheten i Stockholms län Rikspolisstyrelsen har inhämtat yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län där sättet för användningen framgår.

text: Rikspolisstyrelsens synpunkter Rikspolisstyrelsen vill inledningsvis, som i tidigare yttrande (JO dnr 5438–1998 [snattefonärendet]), framhålla vikten av att polisens brottsutredande verksamhet, med bibehållna krav på rättssäkerhet, effektiviseras i så stor utsträckning som möjligt. Det hänger samman med att kraven på Polisen ständigt ökar samtidigt som resurserna inte ökar i motsvarande grad. En smidig handläggning av enklare mål ger mer resurser till de svårare målen. Det aktuella förfarandet med användande av blankett har också enligt Polismyndighetens i Uppsala län yttrande lett till stora rationaliseringsvinster för myndigheten. Rikspolisstyrelsen yttrar sig i det följande om tillåtligheten och lämpligheten av att, i stället för förhör, använda sig av en skriftlig berättelse från den misstänkte i ett snatteriärende. Styrelsen lämnar också synpunkter på frågor om s.k. slutdelgivning.

text: Skriftlig berättelse Det normala tillvägagångssättet för att få uppgifter från en person i en brottsutredning är genom förhör enligt

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: . I stället för att förhör hålls får skriftlig berättelse infordras (

text: 8 § förundersökningskungörelsen

text: [1947:948]). Det finns inte några formella hinder mot att skriftlig berättelse infordras också från den misstänkte och att den misstänkte då underrättas om misstanken enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: (se bl.a. JO 1997/98 s. 159). Det är i stället en lämplighetsfråga i vilken utsträckning metoden kan användas. Man kan inte generellt uttala att förfarandet är olämpligt vid vissa brott (JO dnr 4617-1999, som avsåg skriftlig berättelse från målsägande och vittnen). JO har i det först nämnda ärendet uttalat att ett förfarande med att inhämta uppgifter från den misstänkte endast i skriftlig form kan tillämpas endast om sakförhållandena är okomplicerade och att det praktiska användningsområdet för ett sådant förfarande därför torde vara begränsat. Utredningen om själva händelseförloppet vid snatterier är i de flesta fall relativt okomplicerad. Skäl att kalla till förhör för att klarlägga dessa förhållanden behöver därför normalt inte föreligga. Det saknas vidare anledning att utgå från att den

text: misstänkte skulle ha svårt att skriftligen redogöra för det inträffade. Han eller hon får med skriftlig berättelse tid på sig att i lugn och ro beskriva händelseförloppet. Ibland, t.ex. när det är oklart om fullbordanspunkten uppnåtts, kan det emellertid finnas skäl att hålla ett förhör med den misstänkte. Även i andra situationer som har mer med gärningsmannen att göra, t.ex. språksvårigheter eller ålder, kan det också finnas anledning att kalla till förhör. I ett snatteriärende måste också frågan om den misstänktes uppsåt redas ut. Det låter sig sägas att förutsättningarna att göra detta är bättre genom förhör än genom skriftlig berättelse. I många fall torde det emellertid också kunna räcka med en skriftlig berättelse. Problemen skall inte underskattas, men inte heller överdrivas. En effekt av användningen av förfarandet med skriftlig berättelse blir i många fall att den misstänkte inte kommer i personlig kontakt med någon polis. Detta kan, som JO har gjort i snattefonärendet, kritiseras, men å andra sidan besparas den misstänkte omaket med att underkastas ett polisförhör. Av det sagda framgår att det måste ske en bedömning i det enskilda fallet om det är lämpligt med en skriftlig berättelse vid utredning av snatterier. Rikspolisstyrelsen anser därför att förfarandet inte bör användas slentrianmässigt men att det inte heller bör generellt förkastas.

text: Slutdelgivning Innan åtal beslutas skall en s.k. slutdelgivning ske. Detta regleras i

text: 23 kap. 18 § första stycket fjärde meningen rättegångsbalken

text: . Hela första stycket lyder: Då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, skall han, då han hörs, underrättas om misstanken. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem. Åtal får inte beslutas, innan detta har skett. Underrättelsen som avses i fjärde meningen (s.k. slutdelgivning) behöver inte delges enligt

text: delgivningslagen (1970:428)

text: när fråga är om brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än fängelse sex månader, dvs. bl.a. snatteri. Underrättelsen får sändas med posten om det inte av särskilda skäl kan antas att adressaten inte skulle få underrättelsen därigenom (

text: 12 a § förundersökningskungörelsen

text: ). Slutdelgivning kan ske först när utredningen är slutförd och kan redovisas i sin helhet för den misstänkte. I enkla brottsutredningar kan det ibland ske redan vid det första förhöret med den misstänkte. Det torde dock knappast vara möjligt att slutdelge redan i samband med att polisen infordrar en skriftlig berättelse från den misstänkte, eftersom utredningen då inte är slutförd. Polismyndigheten i Uppsala län har också förklarat att blankettens utformning skall ändras så att den inte längre omfattar frågan om slutdelgivning.

text: Blankettens utformning Ett beslut om att inleda förundersökning skall enligt

text: 1 a § förundersökningskungörelsen

text: sättas upp särskilt eller antecknas i akten. Om sådan dokumentation inte finns på någon annan handling i akten, bör blanketterna kompletteras i den delen. Rikspolisstyrelsen anser i övrigt att det inte finns skäl att standardisera användningen genom en centralt framtagen blankett.

text: I ett beslut den 16 februari 2001 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Den rättsliga regleringen

text: Allmänt om förundersökning De grundläggande reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FUK). Förundersökning skall

text: inledas så snart det, på grund av angivelse eller av annat skäl, finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (

text: 23 kap. 1 § första stycket

text: RB). Förundersökning inleds av polismyndigheten eller åklagaren (

text: 23 kap. 3 § första stycket

text: RB).

text: En polisman får redan innan förundersökning har hunnit inledas hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen, s.k. primärutredning (

text: 23 kap. 3 § tredje stycket

text: RB). Mer detaljerade regler om primärutredning finns i 3 a § FUK. En polisman, som ingriper mot ett brott eller annars kommer till platsen för ett brott eller tar upp anmälan om ett brott, skall enligt denna bestämmelse vidta de utredningsåtgärder som är möjliga, även om förundersökning inte hunnit inledas. Utredningen skall om möjligt färdigställas direkt på plats. Vidtagna åtgärder skall så snart som möjligt anmälas för den som har rätt att leda förundersökning rörande brottet.

text: När förundersökningen har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, skall han, då han hörs, underrättas om misstanken (

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB). Enligt samma lagrum har den misstänkte och hans försvarare vidare rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid förundersökningen. De har också rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem. Åtal får inte beslutas innan detta har skett.

text: I samband med att den som skäligen misstänks för brott underrättas om misstanken skall han enligt 12 § FUK erhålla underrättelse om att en för brott misstänkt person är berättigad att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare samt att under vissa förutsättningar offentlig försvarare kan förordnas.

text: Skriftlig berättelse Under en förundersökning får förhör hållas med var och en som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: ). Av 8 § FUK framgår att man i stället för att hålla förhör får infordra en skriftlig berättelse.

text: Bestämmelsen i 8 § FUK fick sin nuvarande lydelse efter ett förslag från Trafikmålskommittén i dess andra delbetänkande Förundersökning (

text: SOU 1967:59

text: ). I detta behandlades bl.a. frågan om inhämtande av skriftliga berättelser under en förundersökning. Kommitténs uttalanden avsåg i första hand handläggningen av trafikmål. Kommittén väckte emellertid frågan om inte systemet skulle kunna användas också i andra utredningar. Det kan i detta hänseende hänvisas till de uttalanden av kommittén som återges i Polismyndighetens i Stockholms län yttrande (se s. 138 f. i betänkandet).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att syftet med de av polismyndigheterna använda blanketterna för snatteriutredningar är att utredningen, med undantag endast av något enstaka moment, skall genomföras i skriftlig form. Jag kommer i det följande

text: att under särskilda rubriker behandla frågorna om skriftlig delgivning av misstanke och inhämtande av skriftlig berättelse från den misstänkte, fastställandet av den misstänktes identitet och slutdelgivning. Användning av skriftlig delgivning av misstanke och skriftlig berättelse i snatteriutredningar Frågan om infordrande av en skriftlig berättelse som ersättning för förhör under förundersökning regleras som nyss nämnts i 8 § FUK. Denna bestämmelse anger emellertid inte närmare i vilka fall skriftlig berättelse får infordras. Det är således en lämplighetsfråga i vilken utsträckning metoden skall användas. Trafikmålskommittén har i denna fråga uttalat bl.a. att metoden i allmänhet bör komma i fråga endast beträffande målsägande och vittnen. Vid utredningar av ordningsförseelser, t.ex. vissa överträdelser av reglerna i allmänna ordningsstadgan (numera

text: ordningslagen

text: [1993:1717]), torde emellertid enligt kommittén den misstänktes uppfattning med fördel kunna inhämtas genom skriftlig berättelse. Kommittén ansåg däremot att metoden i allmänhet inte kunde användas annat än undantagsvis när det var fråga om grövre brottmål. Som exempel på en sådan undantagssituation nämndes att svar önskades på en viss bestämd sak. I övrigt var enligt kommittén frågeställningarna i sådana mål ofta alltför invecklade.

text: Jag har i ett tidigare ärende (JO 1997/98 s. 159), som avsåg den dåvarande Polismyndigheten i Uppsala, redovisat min syn på möjligheterna att inhämta skriftliga berättelser från misstänkta. Jag konstaterade därvid att regeln i 8 § FUK gör det möjligt att under en förundersökning inhämta uppgifter i skriftlig form från den misstänkte samt att det uppenbarligen har förutsatts att misstankedelgivning enligt

text: 23 kap. 8 § första stycket

text: RB skall kunna ske skriftligen i samband med att berättelsen infordras. Jag framhöll emellertid att ett sådant förfarande förutsätter att sakförhållandena i ärendet är okomplicerade och att det praktiska användningsområdet för förfarandet därför, även inom de snäva ramar som Trafikmålskommittén har angett, torde vara begränsat. Sammanfattningsvis konstaterades i beslutet att såväl rättssäkerhetsskäl som praktiska skäl talar för att den misstänkte normalt delges misstanken vid ett muntligt förhör.

text: I det s.k. snattefonbeslutet (JO 2000/01 s. 137) har jag behandlat de problem som föreligger vid utredningen av butikssnatterier (s. 166 f.). För att man skall kunna ta ställning till om ett stöldbrott har förekommit är det nödvändigt att utreda dels om det i objektivt hänseende har förekommit något som kan kvalificeras som ett olovligt tillgrepp, dels om den misstänkte har haft uppsåt att tillägna sig det tillgripna. Som närmare utvecklas i beslutet är utredningen av butikstillgrepp förenad med särskilda svårigheter i båda dessa hänseenden. Såvitt gäller snatteri tillkommer att försök till sådant brott är straffritt. En särskild komplikation är här att gränsdragningen mellan stöld och snatteri inte bestäms enbart av det tillgripnas värde utan också av andra omständigheter av mångskiftande slag. Erfarenheter från det praktiska rättslivet visar att det i fråga om butikstillgrepp inte är ovanligt att förundersökningar läggs ned och åtal ogillas på den grunden att det inte föreligger något fullbordat snatteribrott eller att tillägnelseuppsåt inte kunnat styrkas.

text: Man kan således vid utredningen av ett butikstillgrepp inte nöja sig med ett enkelt erkännande av den misstänkte. Händelseförloppet måste i stället klarläggas i alla de hänseenden som krävs för att man skall kunna göra ett välgrundat ställningstagande i ansvarsfrågan. I det lagstiftningsärende som föranleddes av Åklagarutredningens betänkande (

text: SOU 1992:61

text: ) Ett reformerat åklagarväsende uttalades bl.a. att det ofta torde krävas goda kunskaper i straffrätt för att avgöra om situationen är problematisk ur rättslig synvinkel eller inte (se

text: prop. 1994/95:23 s. 106

text: f.).

text: Av det nu sagda framgår att butikssnatteri generellt sett inte är en brottstyp av alldeles okomplicerat slag. En förutsättning för att beslutsfattaren skall kunna ta ställning i ansvarsfrågan på ett riktigt sätt är uppenbarligen att den misstänkte har lämnat en redogörelse för det inträffade som på ett tillfredsställande sätt belyser de olika moment i händelseförloppet som är av betydelse för den rättsliga bedömningen av det inträffade. För att den misstänkte å sin sida skall kunna ta ställning till en anklagelse om snatteri på ett rationellt och välövervägt sätt måste han bl.a. ha klart för sig vad som i objektivt hänseende krävs för att ett fullbordat snatteribrott skall föreligga samt inse vad som fordras för att gärningen skall anses ha begåtts uppsåtligen. Det finns en betydande risk för att en skriftlig berättelse från den misstänkte i många fall inte kommer att uppfylla de krav som måste ställas på en sådan. Man måste i detta sammanhang särskilt beakta att förmågan att uttrycka sig i skrift i hög grad varierar från en person till en annan. Ett muntligt förhör ger utredaren helt andra möjligheter att få de rättsligt relevanta frågeställningarna belysta på ett tillfredsställande sätt. Han kan vid ett sådant förhör exempelvis genom frågor och påpekanden direkt avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i den misstänktes berättelse.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att inhämtande av en skriftlig berättelse från den misstänkte som ersättning för ett muntligt förhör i allmänhet inte är någon lämplig utredningsmetod i snatteriutredningar. Fastställandet av den misstänktes identitet Jag kan också vad gäller frågan om identifieringen av en misstänkt hänvisa till mina uttalanden i snattefonärendet (s. 162 f.).

text: Det får självfallet inte förekomma att någon felaktigt blir föremål för åtal eller tillställs ett strafföreläggande av det skälet att den person som har blivit ertappad med ett brottsligt handlande inte har blivit identifierad på ett godtagbart sätt. Identifieringen av brottsmisstänkta personer är ett centralt inslag i förfarandena att rapportera brott som har kommit till en polismans kännedom och att upprätta brottsanmälningar. Dessa förfaranden utgör åtgärder vid myndighetsutövning (se

text: NJA 1994 s. 325

text: ) och kan därför inte utan uttryckligt lagstöd helt eller delvis överlåtas till ett enskilt rättssubjekt (jfr

text: 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen

text: ). Det är således en uppgift för polisen att identifiera den som är misstänkt för snatteri.

text: Det ligger i sakens natur att en identitetskontroll, för att uppfylla rättssäkerhetens krav, måste göras vid ett personligt sammanträffande mellan den misstänkte och den befattningshavare inom polisen som har till uppgift att utföra kontrollen. Ett

text: sådant förfarande ger möjlighet till kontroll av legitimationshandlingar eller användning av andra tillförlitliga metoder som utnyttjande av kopior av foto och passunderlag från passregistret.

text: Det får således över huvud taget inte förekomma att en blankett avsedd för lämnande av en skriftlig berättelse tillställs en misstänkt som inte dessförinnan har identifierats på nu angivet sätt, t.ex. i samband med att polis har kommit till platsen. Enligt vad Polismyndigheten i Stockholm har uppgett använder den inte blanketten om inte kravet på en tillfredsställande identifiering av den misstänkte är uppfyllt. Jag vill i sammanhanget erinra om att en polisman som kommer till en brottsplats enligt reglerna om s.k. primärutredning om möjligt skall färdigställa utredningen på plats. Om utredningen färdigställs direkt på platsen, finns det uppenbarligen över huvud taget inte någon anledning att fordra in en skriftlig berättelse från den misstänkte. Så kallad slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB Reglerna i

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB ger den misstänkte och hans försvarare rätt bl.a. att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse om detta skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem (s.k. slutdelgivning). Åtal får inte beslutas, innan detta har skett. Frågan om formerna för slutdelgivning har behandlats i ett antal JO-ärenden (se t.ex. JO 1996/97 s. 64 och 72 samt 1997/98 s. 164).

text: Genom reglerna i

text: 23 kap. 18 §

text: RB säkerställs att den misstänkte får tillfälle att lämna synpunkter på den utredning som har genomförts och att framställa önskemål om att den skall kompletteras i något avseende, innan åklagaren tar ställning i åtalsfrågan. Han får härigenom möjlighet att tillföra ärendet uppgifter som kan ha betydelse för frågan om lagföring skall ske.

text: Som framhålls i Rikspolisstyrelsens yttrande är det inte möjligt att slutdelge den misstänkte redan i samband med att polisen fordrar in en skriftlig berättelse från honom, eftersom utredningen då ännu inte är slutförd.

text: Sammanfattande anmärkningar Vad som har sagts i det föregående kan sammanfattas på följande sätt.

text: Förundersökningskungörelsen

text: tillåter enligt sin ordalydelse att man under en förundersökning inhämtar uppgifter i skriftlig form från den misstänkte, och det har uppenbarligen förutsatts att denne i samband därmed skriftligen får underrättas om misstanken enligt

text: 23 kap. 8 § första stycket

text: RB. Ett sådant förfarande förutsätter emellertid att sakförhållandena i ärendet är okomplicerade. Som närmare har utvecklats i det föregående är detta ofta inte fallet i snatteriutredningar.

text: Härtill kommer att identifieringen av den misstänkte under alla förhållanden måste göras vid ett personligt sammanträffande mellan den misstänkte och en befattningshavare vid polisen. En grundläggande förutsättning för att uppgifter som lämnas på en blankett av det här aktuella slaget skall kunna läggas till grund för ett

text: ställningstagande i ansvarsfrågan är att det inte kan råda något tvivel om att uppgifterna verkligen härrör från den misstänkte.

text: Det är vidare inte rättsligen möjligt att slutdelge den misstänkte enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB genom att tillställa honom en blankett där han samtidigt för första gången delges misstanke enligt samma lagrum och uppmanas att dels ta ställning till misstanken, dels lämna en egen redogörelse för det inträffade.

text: Det sagda medför sammantaget att användningsområdet för blanketter för infordrande av skriftliga berättelser från misstänkta i snatteriutredningar framstår som synnerligen begränsat.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Beslut
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Miljöförbundet Blekinge Väst för bristande handläggning av ett ärende om djurhållning (gäss)

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA och BB m.fl. klagade i en anmälan till JO på Miljöförbundet Blekinge Väst. Klagomålen avsåg handläggningen av ett ärende om djurhållning (gäss). Av anmälan framgick bl.a. följande. De är närmaste grannar till betesmarkerna för gäss på fastigheten S 6:1 i Karlshamns kommun. Miljöförbundet Blekinge Väst beslutade senast den 26 januari 2006 att djurhållaren vid äventyr av ett löpande vite om 5 000 kr skulle hålla ett skyddsavstånd för gässen på 25 m till deras tomtgränser. Djurägaren överklagade beslutet till Länsstyrelsen i Blekinge län som i beslut den 2 augusti 2007 lämnade överklagandet utan bifall. Det beslutet har enligt länsstyrelsen inte överklagats. Beslutet överträds dagligen. Miljöförbundet har inte följt upp beslutet eller agerat tillräckligt. Ärendet har tagit alltför lång tid.

type: stycke

text: Utredning

text: Miljöförbundet Blekinge Väst anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: Miljöförbundet lämnade följande yttrande.

text: Miljöförbundet Blekinge Väst, samt dåvarande Miljökontoret i Karlshamns kommun, har handlagt ärenden som rör klagomål på gässhållningen på fastigheten S 6:1 sedan juli 1997. Efter genomförd inspektion så beslutade miljönämnden att man under 1998 skulle följa upp verksamheten och genomföra de utredningar som behövdes samt att hålla samråd med grannarna och verksamhetsutövaren. I mars 1999 tog miljönämnden i Karlshamn ett beslut riktat mot gässhållningen. I stort så innehöll beslutet bullerbegränsningar för gässen och skyddsavstånd mot närliggande fastigheter. I slutet av juni 1999 tog miljönämnden ett nytt beslut som var liktydigt med det tidigare frånsett att det nu var ett föreläggande förenat med vite. Det tidigare beslutet upphävdes. Ett problem som är genomgående för i stort sett all handläggning och myndighetsutövning i ärendet gentemot verksamhetsutövaren på fastigheten S 6:1 gäller kommunicering och överlämnande av beslut. Då det ofta varit nödvändigt att till slut använda sig av delgivningsman eller spikning så har det tagit tid att överlämna beslut. Samtidigt så har verksamhetsutövaren ofta begärt förlängd tid för yttrande, vilket även bidragit till längre handläggningstider från olika myndigheter.

text: Hösten 1999 beslutar miljönämnden om utdömande av vite hos länsrätten. Länsrätten ger i sin dom 1999-12-02 miljökontoret rätt. Domen överklagas till kammarrätten som 2000-03-14 undanröjer domen pga. att länsrätten inte var rätt instans att pröva frågan om utdömande av vite. I april 2000 skickar miljönämnden en begäran om utdömande av vite till miljödomstolen i Växjö. I domen från 2000-11-29 avslår miljödomstolen miljönämndens begäran. Under 2001 utreder miljönämnden ärendet ytterligare och inspekterar verksamheten tillsammans med Länsstyrelsen i Blekinge. I oktober 2001 tar miljönämnden ett nytt beslut med föreläggande riktat mot verksamhetsutövaren på fastigheten S 6:1. Beslutet överklagas till länsstyrelsen och vidare till miljödomstolen. 2002-07-16 beslutar miljödomstolen att till större delen upphäva miljönämnden i Karlshamns beslut och visar frågan åter. Karlshamns kommun har vid detta tillfälle inte tillgång till den juridiska kunskapen som anses behövas i handläggningen av ärendet. Under 2003 tas kontakt med utomstående jurist för att kunna ta ett beslut som håller vid rättslig prövning i högre instans. Våren 2004 sker kommunicering av förslag till nytt beslut och 2004-07-24 tar miljönämnden ett nytt beslut. Beslutet innehåller ett skyddsavstånd som verksamhetsutövaren ska hålla till fyra fastigheter, samt ett löpande vite för varje gång det överträds. Beslutet överklagas till länsstyrelsen och sedan vidare till miljödomstolen, som i sin tur visade ärendet åter till länsstyrelsen. 2007-08-02 faller det nu gällande beslutet i ärendet från länsstyrelsen. Miljöförbundet Blekinge Väst tog hösten 2008 beslut om hemställan om utdömande av vite för de senaste gångerna som verksamhetsutövaren brutit mot beslutet. Miljöförbundet Blekinge Väst instämmer i att ärendet har pågått under lång tid, men att det beror till absolut största delen på den juridiska ärendegången. Ett flertal olika beslut har vandrat genom domstolarna för att sedan visas åter till Miljöförbundet Blekinge Väst eller dess föregångare Miljönämnden i Karlshamns kommun. Ett talande exempel på hur lång tid det kan ta för ett ärende att vandra igenom de olika instanserna är det senaste beslutet som togs av Miljönämnden i Karlshamns kommun. Innan det beslutet hade vandrat igenom de olika domstolarna och vunnit laga kraft tog det drygt tre år, vilket inte är något som Miljöförbundet Blekinge Väst har möjlighet att påverka.

text: Anmälarna kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Anmälarna har i sin JO-anmälan främst ifrågasatt miljöförbundets handläggning av ärendet efter förbundets beslut den 26 januari 2006 och efter att länsstyrelsen lämnat ett överklagande utan bifall den 2 augusti 2007. Av anmälan och av remissvaret framgår dock att djurhållningen varit föremål för överväganden vid miljöförbundet och den tidigare tillsynsmyndigheten, Miljönämnden i Karlshamns kommun, sedan 1997.

text: JO ska enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet normalt inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden. Jag begränsar därför mina uttalanden till den del av handläggningen som uttryckligen ifrågasatts av anmälarna. Den generella redogörelse för ärendehandläggning som lämnas berör dock även den tidigare handläggningen.

text: Enligt

text: 26 kap. 3 § miljöbalken

text: utövar den kommunala nämnd som fullmäktige bestämmer tillsyn över bl.a. miljö- och hälsoskyddet enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: , med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd. När någon vänder sig till en kommunal nämnd i dess egenskap av tillsynsmyndighet och begär ett

text: ingripande mot en olägenhet som anmälaren anser sig drabbad av uppkommer ett ärende hos myndigheten.

text: När ett ärende är anhängigt hos en myndighet är det myndighetens ansvar att verka för att ärendet drivs framåt och avslutas. Tillsynsmyndigheten är skyldig att vara aktiv genom att bl.a. utreda inkomna anmälningar om missförhållanden samt följa upp vidtagna åtgärder. Ett anhängigt ärende ska alltid avslutas genom ett formligt beslut av något slag. Det beslut som myndigheten meddelar kan anmälaren som regel överklaga om det kan anses ha gått honom eller henne emot.

text: Att beslut överklagas och prövas i högre instans innebär inte att tillsynsmyndigheten alltid måste avvakta högre instansers bedömningar av tillsynsmyndighetens tidigare beslut innan den kan agera. Visserligen krävs laga kraft av ett förelagt vite för att ett nytt föreläggande ska kunna beslutas och för att myndigheten ska kunna ansöka om utdömande av vite för överträdda beslut (se lagen [1985:206] om viten). Tillsynsmyndigheten kan dock inte förhålla sig passiv till eventuellt fortsatta överträdelser av bestämmelser och beslut utan i stället måste den fortsätta att bevaka saken och överväga om och hur den bör agera med anledning av pågående verksamhet. Så fort en högre instans gett sin synpunkt på ett tidigare beslut kan tillsynsmyndigheten beakta den och ta ställning till hur det påverkar den fortsatta handläggningen.

text: Mot ovanstående bakgrund är utrymmet begränsat för tillsynsmyndigheten att med hänvisning till ”den juridiska ärendegången” frånsäga sig ansvar för passivitet i förhållande till pågående verksamhet. Inte heller är trilska från verksamhetsutövarens sida eller avsaknad av kunskaper hos myndigheten hållbara ursäkter för bristande handläggning.

text: Av utredningen har framkommit att miljöförbundet i januari 2006 beslutade att djurägaren vid löpande vite skulle iaktta ett skyddsavstånd på 25 meter till närliggande fastigheter. Länsstyrelsen fastställde beslutet den 2 augusti 2007. Beslutet vann laga kraft. Miljöförbundet har inte närmare redogjort för handläggningen härefter. Av remissvaret framgår endast att miljöförbundet under hösten 2008 – alltså i vart fall ett år efter länsstyrelsens beslut – fattade beslut om hemställan om utdömande av vite. Även om delgivningssvårigheter kan ha förelegat är denna handläggningstid lång. Såvitt framkommit har miljöförbundet inte heller vidtagit andra åtgärder för att förhindra fortsatta överträdelser. Handläggningen av ärendet framstår även efter länsstyrelsens beslut i augusti 2007 som avvaktande och passiv.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

title: Allvarlig kritik mot Omsorgs- och arbetsmarknadsnämnden i Ale kommun för att sekretessbelagda handlingar publicerats på kommunens webbplats

sammanfattning: En kommun publicerade handlingar som innehöll sekretesskänsliga uppgifter på sin webbplats. Handlingarna var avidentifierade men kunde trots det kopplas till vissa personer eftersom deras namn hade publicerats i media. Den maskning av uppgifter som kommunen hade gjort var därför inte gjord med tillräcklig omsorg. Kommunen får allvarlig kritik för att handlingarna publicerades på kommunens webbplats. Enligt JO är det positivt att en myndighet strävar efter att vara så öppen som möjligt gentemot allmänheten. Myndigheten måste dock göra noggranna överväganden när det gäller vad som publiceras på en webbplats. För att en sådan publicering ska vara tillåten måste bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen och personuppgiftslagen följas.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i augusti 2014 klagade AA på Ale kommun bl.a. för att sekretessbelagda handlingar som gällde hennes avlidne far hade publicerats på kommunens webbplats. Anmälan kompletterades vid flera tillfällen.

text: AA anförde bl.a. följande: Hennes far hade ett s.k. trygghetslarm installerat i sin bostad. Den 28 november 2010 utlöstes larmet hemma hos hennes far men personalen vid hemtjänsten ignorerade det. Dagen efter hittades hennes far utomhus. Då låg han i snön, starkt nedkyld med en bruten höft och pågående hjärtinfarkt. Fadern avled den 1 december 2010. Händelsen anmäldes bl.a. till Socialstyrelsen som i ett beslut den 24 april 2012 (dnr 9.2-6352/2011) kritiserade Ale kommun på ett flertal punkter för händelsen.

text: Den 15 januari 2014 sände Uppdrag granskning ett program som handlade om hur trygghetslarmen fungerar i olika kommuner, bl.a. Ale kommun. AA blev intervjuad i programmet med anledning av att hennes far hade råkat illa ut på grund av brister i sitt trygghetslarm. Ett par dagar före sändningen hade kommunen ett pressmöte. Vid mötet informerade kommunen om att samtliga handlingar i ärendet om hennes avlidna far skulle publiceras på kommunens webbplats. Syftet med publiceringen var att ”möta nyfikenheten och den

text: eventuella oro som programmet kan medföra”. Vid mötet lämnades även hennes namn ut och det kom senare att publiceras i en artikel i Alekuriren. Kommunen publicerade avsevärda mängder sekretessbelagd dokumentation som gällde hennes far, bl.a. utredningar och beslut, genomförandeplan, social dokumentation samt hälso- och sjukvårdsdokumentation. Kommunen menade att den följde sekretesslagen eftersom den hade maskat alla namn. Det material som kommunen hade offentliggjort kunde dock lätt härledas till fadern och henne eftersom hon hade medverkat i Uppdrag granskning och då Alekuriren hade publicerat hennes namn. Det publicerade materialet hade inte någon relevans i förhållande till programmet som handlade om trygghetslarm och hur tekniken kring trygghetslarmen fungerar. Hon yrkar skadestånd för det inträffade.

text: Utredning

text: JO begärde, bl.a. mot bakgrund av den sekretess som gäller inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, att Omsorgs- och arbetsmarknadsnämnden i Ale kommun skulle yttra sig över vilka överväganden som gjordes innan handlingar som gällde AA:s far publicerades på kommunens webbplats.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande (den bilaga som nämns har utelämnats):

text: Redogörelse för förvaltningens handläggning

text: Efter TV:s intervju med verksamhetschefen BB och inför programmet Uppdrag granskning skulle sändas den 15 januari 2014 hölls interna möten om hur myndigheten skulle bemöta den oro som programmet skulle kunna sprida bland myndigheternas trygghetslarmsinnehavare, deras anhöriga och allmänheten. På dessa möten var följande befattningshavare närvarande i olika konstellationer: kommunchef, sektorchef för sektor arbete, trygghet och omsorg, verksamhetschef för hälso- och sjukvård, kommunikationschef, kommunikationsstrateg, nämndsekreterare och dåvarande planeringssekreterare inom sektorn. På det inledande mötet bestämdes att myndigheten skulle vara så transparent som möjligt i ärendet och på kommunens webbplats publicera så mycket av handlingarna i ärendet som möjligt med iakttagande av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen och

text: personuppgiftslagen

text: . Publiceringen skulle ske inför att programmet skulle sändas. På det sättet ville myndigheten göra informationen tillgänglig för alla som skulle kunna känna oro av det som framkom i programmet eller som själva önskade granska myndigheten på grund av TV-programmet. Med samma syfte bestämdes att myndigheten även skulle skicka ut informationsbrev till samtliga innehavare av trygghetslarm i kommunen. Informationen bestod bl.a. i att myndigheten hade ändrat rutiner för testlarm och dokumentation inom nämndens verksamhet. Sekretessbedömningen och avvägningen gällande vilket material som skulle publiceras skedde därefter vid ett antal möten i olika konstellationer. Det gjordes en avvägning av vad som kunde läggas ut utan skada för den enskilde och dennes anhöriga. Materialet arbetades igenom grundligt för att ta bort alla uppgifter som pekar ut den enskilde och anhöriga, samt känsliga uppgifter. Några av de namngivna tjänstemännen synes inte ha deltagit i själva sekretessbedömningen.

text: Några av de berörda tjänstemännen kände till att uppgifter om namn på berörda publicerats i media vid tidigare tillfällen, men de drog inte slutsatsen att detta kunde påverka den sekretessbedömning som gjordes. De dokument som lades upp på hemsidan var Socialstyrelsens begäran om yttrande, nämndens yttrande till Socialstyrelsen med bilagor, Socialstyrelsens beslut och kommunens upphandlingsunderlag till upphandling av en extern larmcentral.

text: Omsorgs- och arbetsmarknadsnämndens bedömning

text: Sekretessprövningen En del av de handlingar som publicerades på kommunens hemsida vid årsskiftet 2013/2014 inför sändningen av Uppdrag granskning omfattas av bestämmelserna i

text: 25 kap. 1 § första stycket

text: eller

text: 26 kap. 1 § första stycket

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: . Enligt dessa paragrafer gäller sekretess, om det inte står klart att en uppgift kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (omvänt skaderekvisit). Utgångspunkten är därför att handlingarna omfattas av sekretess. Den sekretessprövning som har gjorts, har utgått ifrån att det inte är någon som lider men i och med att publicerade handlingar har avidentifierats. Nämnden gör bedömningen att utgångspunkten i detta ärende borde ha varit att utomstående kan härleda vem som avses i de avidentifierade handlingarna, inte minst på grund av att mannen offentliggjorts i Västnytt redan i juni 2012 (Bilaga 3 till anmälan). Utifrån denna utgångspunkt är det nämndens uppfattning att ytterligare uppgifter i de publicerade handlingarna omfattas av sekretess. Den maskning som har genomförts av känsliga uppgifter är således inte tillräcklig.

text: Publiceringen Det föreligger enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: en skyldighet att efter begäran lämna ut allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess. Motsvarande skyldighet föreligger enligt offentlighets- och sekretesslagen för uppgift ur allmän handling. Någon skyldighet att på eget initiativ lämna uppgifter till allmänheten finns inte i offentlighets- och sekretesslagstiftningen, men något hinder föreligger inte såvida de inte omfattas av sekretess. Att lägga ut handlingar i stället för att endast lägga ut information med myndighetens inställning är ur informationssyfte en god tanke för att medborgarna själva ska kunna göra sin egen bedömning. Möjligheten för medborgarna att göra en sådan bedömning synes dock vara minimal med de maskningar som har gjorts i dokumenten och skulle vara ännu mindre om ytterligare information maskats på grund av sekretess. Nämnden är av uppfattningen att handlingar och uppgifter som behandlar personuppgifter inom nämndens verksamhetsområde normalt inte bör publiceras, utan stor försiktighet bör iakttas även om handlingarna och uppgifterna inte omfattas av sekretess.

text: Åtgärder Nämnden har den 16 april 2015 beslutat om kunskapshöjande insatser inom området offentlighet och sekretess.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO hämtade den 3 februari 2016 in vissa kompletterande handlingar från Ale kommun.

text: Bedömning

text: Vid publicering av uppgifter och handlingar på en webbplats aktualiseras tillämpning av både offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, och

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PuL. AA har gjort en anmälan till Datainspektionen där hon har klagat på kommunens webbpublicering av de aktuella handlingarna. Datainspektionen beslutade den 1 december 2014 (dnr 1871-2014), efter vissa utredningsåtgärder, att inte vidta några ytterligare åtgärder med anledning av hennes klagomål. Eftersom Datainspektionen, som är tillsynsmyndighet enligt PuL, har tagit ställning i saken begränsar jag mina uttalanden till att gälla frågan om kommunens webbpublicering var förenlig med bestämmelserna i OSL.

text: Sekretess inom hälso- och sjukvården samt socialtjänsten gäller för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § OSL). Bestämmelserna innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit som innebär att det råder en presumtion för sekretess. I princip omfattar uttrycket ”personliga förhållanden” alla uppgifter som hänför sig till den berörda personen.

text: Hälso- och sjukvårdssekretessen och sekretessen inom socialtjänsten består även efter det att den som sekretessen ska skydda har avlidit. Utrymmet för sekretess beträffande den avlidne själv är begränsat (jämför RÅ 82 2:66 och

text: RÅ 2007 ref. 16

text: ). Sekretessen gäller dock även till förmån för närstående till den avlidne. Efter dödsfallet är det närmast fråga om att skydda efterlevande närstående mot att sådana uppgifter om den avlidne som de efterlevande kan uppfatta som sårande kommer till offentlig kännedom.

text: I januari 2014 innehöll tv-programmet Uppdrag granskning ett reportage som handlade om hur säkerheten fungerar när det gäller s.k. trygghetslarm i olika kommuner. I programmet intervjuades bl.a. AA med anledning av att hennes far hade avlidit som en följd av att hans trygghetslarm inte hade fungerat. Kort tid före sändningen av programmet publicerade kommunen ett flertal handlingar som gällde AA:s far på kommunens webbplats, bl.a. beslut, utredningar om hemtjänst, vårdplanering och social dokumentation. Handlingarna innehöll uppgifter om bl.a. faderns hälsotillstånd som typiskt sett anses som mycket sekretesskänsliga.

text: Nämnden har i remissvaret uppgett att handlingarna offentliggjordes på webbplatsen eftersom kommunen ville vara så transparent som möjligt kring hanteringen av trygghetslarm. Handlingarna var avidentifierade. Både AA:s och hennes fars namn hade dock publicerats i medierna och uppgifterna kunde därför, trots avidentifieringen, kopplas till både AA och hennes far. Den maskning av uppgifter som kommunen hade gjort var därför, som nämnden har medgett, inte gjord med tillräcklig omsorg. Genom att publicera handlingarna offentliggjorde kommunen uppgifter som omfattades av sekretess. Kommunen förtjänar allvarlig kritik för hanteringen.

text: Det är givetvis positivt att en myndighet strävar efter att vara så öppen som möjligt gentemot allmänheten. Myndigheten måste dock göra noggranna

text: sekretesslagen

text: och

text: personuppgiftslagen

text: följas. I sammanhanget kan det noteras att

text: personuppgiftslagen

text: bara gäller uppgifter om levande personer (se

text: 3 §

text: PuL). Uppgifter om avlidna personer kan dock vara en personuppgift om uppgiften går att koppla till en annan person som är i livet.

text: Nämnden har uppgett att myndighetens inställning är att handlingar och uppgifter om personer som är aktuella inom nämndens verksamhetsområde normalt inte bör publiceras även om handlingarna inte omfattas av sekretess. Jag delar den uppfattningen. Av remissvaret framgår att nämnden har beslutat om kunskapshöjande insatser inom området offentlighet och sekretess för att förhindra liknande misstag. Mot den bakgrunden anser jag att jag kan lämna saken.

text: Det som AA i övrigt har uppgett leder inte till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: JO prövar inte frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslut

title: Kritik mot en socialnämnd för handläggningen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar, bl.a. för att nämndens beslut avsett en annan handling än den som avsågs med framställningen

text: Anmälan m.m.

text: I en till JO den 26 november 2003 per fax inkommen anmälan framförde AA klagomål mot Socialnämnden i Hörby kommun. Klagomålen avsåg handläggningen av två framställningar om utlämnande av allmänna handlingar. Av anmälan framgick bl.a. följande. Den 21 november 2003 begärde AA utfå en allmän handling, en polisanmälan – först i befintligt skick och sedan i avidentifierat skick – från nämnden. Det avslagsbeslut som fattades den 24 november 2003 omfattade inte den handling som han hade begärt få utlämnad och i beslutet hade inte ställning tagits till huruvida handlingen kunde utlämnas avidentifierad. AA framställde därför samma dag en ny begäran om att utfå den handling han ursprungligen begärt att utfå jämte en annan handling, socialnämndens protokoll, båda i avidentifierat skick. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade AA inte fått något svar från nämnden avseende den senare framställan, varför han ansåg att handläggningen av denna begäran dröjde orimligt lång tid.

text: Till anmälan hade AA fogat beslutet den 24 november 2003 och den skriftliga framställan om att utfå kopia av allmänna handlingar som han gjorde samma dag.

text: Utredning

text: Socialnämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan. Socialnämnden avgav genom dess arbetsutskott som svar en av BB, vikarierande IFO-chef på Socialförvaltningen i Hörby kommun, den 15 januari 2004 upprättad tjänsteskrivelse. I skrivelsen anfördes följande.

text: Bakgrund

text: Den 2003-11-21 kontaktade undertecknad AA, Skånska Dagbladet, då denne begärde ut handlingar gällande den polisanmälan, som socialnämndens arbetsutskott gjort. Jag svarade, att den polisanmälan innehåller sekretessuppgifter, och att vi därför inte lämnar ut handlingen. AA hade varit i kontakt med polisen samma dag men inte fått mer uppgifter än de han nämner i sin anmälan till JO; att en polisanmälan gällande socialbidragsbedrägeri lämnats in av socialnämnden i Hörby.

text: I sitt telefonsamtal med mig, önskade AA få ut mer information än den han fått från polisen. Jag svarade då, att det som är mer information, är den utredning, som ligger till grund för polisanmälan. Jag svarade också, att den utredningen innehåller sekretessuppgifter, varför den inte kommer att lämnas ut. AA begärde då, att få denna handling utlämnad, men avidentifierad. Min bedömning är, vilket jag framförde, att det trots avidentifiering finns risk att identiteten gällande den polisanmälde ändå skulle kunna framgå, varför handlingen inte skulle lämnas ut. AA begärde då, att få ett skriftligt beslut på detta. Med hänsyn till att det var fredag eftermiddag, efter kontorstid, föreslog jag, att detta skriftliga beslut lämnades på måndag, vilket AA godtog. Måndagen den 2003-11-24 författade jag det beslut, som AA bilagt i sin anmälan. Beslutet faxades till Skånska Dagbladet på förmiddagen. På eftermiddagen kom ett fax från AA, där han begärde kopia av polisanmälan, samt kopia av socialnämndens protokoll. Han önskar få handlingarna i avidentifierat skick. Jag uppfattade detta fax, som att AA inte läst det beslut jag tidigare skickat under dagen. Den 2003-11-26 ringer jag till AA för att fråga om han fått mitt fax under måndag förmiddag. Han säger då, att han uppfattat att det beslutet enbart gäller socialnämndens protokoll, medan han begär själva polisanmälan. Jag hänvisar då till beslutsmotiveringen, som AA citerar i sin anmälan. ”Då handlingar som förvaras hos socialtjänsten innehåller uppgifter om enskilda personliga förhållanden gäller sekretess, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men.”

text: Jag framför till AA, vad jag sagt även under fredagen, att polisanmälan är den utredning som skrivits, och den innehåller sekretessuppgifter, och lämnas inte ut, ej heller avidentifierad. Min fråga till AA är, om han menar, att vi skall skicka samma beslut en gång till, eller om det beslut han fått under måndagen kan täcka alla delar i hans begäran om utlämning av handlingar. Min uppfattning är, att AA godtar detta.

text: Fortsatt handläggning av ärendet

text: Då det nu framkommer i AA:s anmälan, att hans begäran kvarstår om att få en avidentifierad polisanmälan samt protokoll från socialnämndens arbetsutskott, kommer socialnämnden att lämna kopia på protokoll och även utredningen i avidentifierat skick, vilket är polisanmälan. Som jag sagt till AA innehåller dessa handlingar inga mer uppgifter än de, som AA erhållit vid sitt första samtal med polisen den 2003-11-2l.

text: Bedömning

text: För en stor del av socialnämndens ärenden gäller sekretess. Det är i allmänhetens intresse att följa de händelser och beslut som sker, och socialnämnden skall alltid pröva vilka uppgifter som får lämnas ut eller inte. I det aktuella ärendet är min bedömning att prövningen mot sekretesslagen gjorts rätt, samt att AA fått både muntlig och skriftlig information och beslutsmotivering. Då socialnämnden nu kommer att lämna ut ovan angivna handlingar är det vår förhoppning att AA uppfattar att han har fått tillfredsställande svar på sin begäran.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 17 november 2004 anförde stf. JO Ekberg följande.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF följer att den som önskar ta del av handlingen även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Ett visst dröjsmål är vidare ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Begäran att få ta del av allmän handling prövas enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF av den myndighet som förvarar handlingen. Svarar viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordning eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det emellertid enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på denne/a att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. I tveksamma fall skall den som svarar för vården av handlingen hänskjuta frågan till myndigheten, om det kan ske utan omgång. Vägrar befattningshavaren att lämna ut handlingen eller lämnas den ut med förbehåll, som inskränker sökandens rätt att yppa dess innehåll eller annars förfoga över den, skall befattningshavaren, om sökanden begär det, hänskjuta frågan till myndigheten. Sökanden skall underrättas om att han kan begära frågans hänskjutande till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas.

text: Mot myndighetens avslagsbeslut eller beslut att lämna ut handlingen med förbehåll får sökanden enligt

text: 2 kap. 15 §

text: TF och

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan. Av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att beslutet skall förses med överklagande– anvisning och att av denna skall framgå hur beslutet kan överklagas. Närmare bestämmelser om hur ett beslut överklagas finns i

text: 23 § förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Framställan den 21 november 2003 AA begärde fredagen den 21 november 2003 att få ta del av en polisanmälan som socialnämnden hade gjort avseende socialbidragsbedrägeri. BB fick uppfattningen att AA även begärde att utfå den utredning som legat till grund för polisanmälan. Enligt hennes uppfattning hindrade rådande sekretess bifall till AA:s framställan, även efter avidentifiering, vilket AA underrättades om per telefon. AA begärde att

text: få ett skriftligt beslut med överklagandeanvisning och nöjde sig med att få det beslutet på måndagen. I det beslut som BB meddelade den 24 november 2003 har antecknats att AA begärt att få ta del av ”socialnämndens protokoll avseende beslut om polisanmälan i enskilt ärende”. Jag utgår från att BB har haft rätt att på myndighetens vägnar besluta i frågor om utlämnande av allmänna handlingar.

text: När en begäran om att få kopia av en allmän handling framställs är det självfallet av vikt att försäkra sig om vilken handling begäran avser, oavsett om handlingen skall utlämnas eller om framställan skall avslås. Det aktuella beslutet ger närmast intryck av att avse en handling som inte överensstämmer med den handling AA begärt att få ut och inte heller med den utredning som BB har uppfattat att han velat ta del av. Ett beslut avseende en annan handling än den som avses med framställan blir ur den enskildes synpunkt helt meningslöst. Han kan angripa beslutet genom ett överklagande till kammarrätten och få beslutet undanröjt och ärendet återförvisat till socialnämnden. Detta kan ta ganska lång tid. Han kan också – som skedde i detta fall – göra en ny framställan om att få ut den avsedda handlingen. Även i den situationen blir frågan om utlämnande fördröjd. Den felaktiga handläggningen är givetvis inte godtagbar och nämnden kan därför inte undgå kritik.

text: AA:s framställan har innefattat en begäran om att utfå handlingen avidentifierad. Jag vill i sammanhanget framhålla att det för att någon tveksamhet inte skall uppstå kan vara lämpligt att det av beslutet framgår att myndigheten har prövat framställan i dess helhet.

text: Framställan den 24 november 2003 Sedan AA hade fått del av beslutet den 24 november 2003 framställde han skriftligen en begäran om att utfå kopia av polisanmälan och av nämndens protokoll avseende beslut om polisanmälan, båda i avidentifierat skick. Denna begäran uppfattade BB som om AA inte hade fått del av det meddelade beslutet. Vid telefonsamtal den 26 november 2003 klargjordes att det var fråga om en ny begäran. BB frågade då om AA menade ”att vi skall skicka samma beslut en gång till, eller om det beslut han fått under måndagen kan täcka alla delar i hans begäran om utlämning av handlingar”.

text: Den enskilde är oförhindrad att vid upprepade tillfällen begära att utfå samma handlingar. Varje framställan skall prövas och beslut måste fattas med anledning därav. Om BB var tveksam till huruvida AA fått del av avslagsbeslutet den 24 november 2003 innan han gjorde sin nya framställan, var hon givetvis oförhindrad att kontakta AA för att förvissa sig om hur det förhöll sig. Med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gäller för hanteringen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar, kan emellertid en sådan förfrågan inte – som i det här fallet – anstå i två dagar. Sedan det hade klarlagts att det var fråga om en ny begäran framstår det som klart felaktigt att föreslå att ett beslut som fattats innan begäran har framställts skall skickas en gång till eller att det redan erhållna beslutet kan gälla även den nya framställan.

text: Såvitt framgår av utredningen har AA tillställts de begärda handlingarna någon gång under senare delen av januari 2004. Det har således dröjt cirka två månader innan hans framställan efterkommits. Den handläggningstid som har åtgått är helt oacceptabel. Nämnden kan inte heller i denna del undgå kritik.

text: Avslutande synpunkter Sammanfattningsvis har utredningen påvisat att det finns allvarliga brister i socialnämndens kunskap om de grundläggande reglerna för hanteringen av framställningar om utfående av allmänna handlingar. Jag förutsätter att nämnden vidtar åtgärder för att komma till rätta med detta förhållande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Besök Ombud/biträde/försvarare

title: Uttalanden om en intagens rätt att samtala enskilt med sin offentlige försvarare

text: I ett beslut den 5 november 1999 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I sin anmälan till JO mot Kriminalvårdsmyndigheten Tidaholm har AA anfört i huvudsak följande. I samband med en förhandling i Hallsbergs tingsrätt önskade jag ha ett enskilt samtal med min advokat, för att på så sätt kunna förbereda mig och advokaten inför förhandlingen. Detta medgavs inte av någon anledning. Både jag och advokaten påpekade att en klient har rätt att samtala enskilt. I stället fick vi samtala under bevakning av vakten BB, vilket medförde att förberedelserna inför förhandlingen minskade avsevärt. Poängteras skall att samtalsrummet är beläget på sådant vis att det ur säkerhetssynpunkt inte förelåg något hinder mot ett enskilt samtal. Jag fick vidare bära handfängsel under hela samtalet, trots att vi var i en låst byggnad med ett flertal vakter. I samtalsrummet fanns inga utvägar såsom fönster eller liknande, endast en dörr som bevakades av ytterligare två vakter.

text: Utredning

text: Jag har lånat in och tagit del av AA:s behandlingsjournal och s.k. KLAS- utdrag.

text: Efter remiss till Kriminalvårdsmyndigheten Tidaholm har kriminalvårdschefen CC anfört i huvudsak följande. AA har klagat över att han i samband med förhandling i Hallsbergs tingsrätt den 1 december 1998 förvägrades rätten att tala enskilt med sin advokat. För att utreda förhållandena har jag talat med de vårdare som medföljde transporten, BB, transportledare, DD, bilförare och EE, transportförare samt tagit del av anteckningar i KLAS-sammandrag beträffande AA.

text: Utredning

text: Hallsbergs tingsrätt hade begärt att kriminalvårdsmyndigheten skulle inställa AA till huvudförhandling den 1 december 1998. AA var misstänkt för bl.a. våld mot tjänsteman. Resan började vid 13-tiden och redan en kort stund efter starten bad AA att de skulle stanna för att han behövde ”kasta vatten”. Man stannade då man kom fram till polisstationen i Karlsborg. Resan fortsatte, men efter kort tid bad AA åter att bilen skulle stanna. Han fick då veta att han fick vänta tills de var framme i

text: Hallsberg eller också använda sig av den urinflaska som fanns i bilen. AA avstod från detta och uppsökte toalett efter framkomsten till Hallsberg. Att AA redan kort efter avfärden från Tidaholm önskade urinera samt hans uppträdande i övrigt uppfattades av de medföljande vårdarna som indikation på att det kunde vara risk för avvikande under transporten. Av detta skäl stannade man inte utefter vägen. Då AA och de medföljande vårdarna kom till Hallsbergs tingsrätt parkerade de på gården till byggnaden. De gick in bakvägen till en souterrängvåning. På detta plan var även advokatrummet inrymt. Ett litet rum med endast en ingång och fönsterlöst. De var framme 30–40 minuter före utsatt huvudförhandling. Advokaten bad att få samtala med sin klient och de hänvisades till advokatrummet. Av säkerhetsskäl tillfrågades advokaten om det fanns något hinder mot att en tjänsteman var närvarande vid samtalet. Advokaten gav sitt samtycke. AA tillfrågades inte och lämnade heller ingen kommentar vid tillfället. De andra vårdarna befann sig utanför dörren. AA var fängslad under samtalet. Under transporten tillbaka till anstalten bad AA inte om att bilen skulle stanna. De uppgifter som lämnats om advokatrummets belägenhet m.m. har bekräftats genom telefonkontakt med kansliet vid Hallsbergs tingsrätt. I en kommentar till remissvaret har AA vidhållit sina klagomål.

text: Jag har inhämtat muntliga upplysningar från advokaten FF, AA:s offentlige försvarare. Han har uppgett att han inte tillfrågades om han hade något att erinra mot att en vårdare var närvarande under samtalet med AA. FF har vidare uppgett att det var AA som diskuterade saken med vårdarna och att han själv inte deltog i diskussionen utan utgick från att vårdarna följde gällande bestämmelser på området.

text: Bedömning

text: Det ligger i sakens natur att en tilltalad i ett brottmål, även om denne är intagen i anstalt, har rätt till ett förberedande samtal med sin försvarare inför en huvudförhandling. Enligt

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: , som tar sikte på situationer då den tilltalade är anhållen eller häktad, har en offentlig försvarare rätt till ett enskilt samtal med sin huvudman. Motsvarande bestämmelse finns i

text: 29 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt och avser situationer då t.ex. en offentlig försvarare besöker sin huvudman i anstalten. I bestämmelsen sägs att ett sådant besök skall vara bevakat om advokaten eller den intagne begär det. Även en intagen har således rätt till ett enskilt samtal med sin försvarare, såvida inte advokaten uttrycker önskemål om att besöket skall vara bevakat. Den angivna bestämmelsen får anses analogt tillämplig i aktuellt fall.

text: Som framkommit ovan råder det delade meningar om vad som sades i bevakningsfrågan vid tingsrätten, vilket jag finner mycket anmärkningsvärt, särskilt mot bakgrund av att möjligheten till missuppfattningar i en sådan begränsad fråga rimligen borde vara minimal. Jag tror emellertid inte att ytterligare utredning för att utröna vad som sades skulle vara meningsfull. Utredningen ger således inte stöd för kritik mot myndigheten. Jag vill dock erinra om att den intagne har en ovillkorlig rätt att tala enskilt med sin offentlige försvarare, såvida försvararen inte är av annan uppfattning.

text: I övrigt har inget framkommit som föranleder något uttalande från min sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Litispendens
Rättelse
Rätten till domstolsprövning
Överklagande

title: Ett fel i Försäkringskassans automatiserade behandling av ett ärende om sjukpenninggrundande inkomst fick till följd att den försäkrade återkallade ett överklagande, varigenom hon förorsakades en rättsförlust

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan beslutade den 9 september 2005 att fastställa AA:s sjukpenninggrundande inkomst (SGI) till 56 300 kr fr.o.m. den 12 april 2005. Beslutet fastställdes efter omprövning den 25 oktober 2005. Hon överklagade det sistnämnda beslutet till Länsrätten i Stockholms län, varvid hon yrkade att hennes SGI skulle fastställas till 384 000 kr.

text: I ett beslut den 28 augusti 2006 fastställde Försäkringskassan AA:s SGI till 384 000 kr fr.o.m. den 1 januari 2005. AA återkallade därför sitt överklagande hos länsrätten, som avskrev målet i ett beslut den 5 september 2006 (målnr. 27956-05). Den 4 oktober 2006 beslutade kassan återigen att fastställa AA:s SGI till 56 300 kr fr.o.m. den 12 april 2005. I beslutet angavs att det fattades med stöd av

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring och att beslutet den 28 augusti 2006 var felaktigt då det skickades ut på grund av ett tekniskt missöde. AA överklagade det nya beslutet till länsrätten.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 11 oktober 2006, anförde AA genom ombudet BB att hon genom kassans hantering hade åsamkats rättsförlust genom att hon i förlitan på Försäkringskassans beslut den 28 augusti 2006 hade återkallat sitt överklagande. Hon hade även åsamkats ideell skada och personligt lidande. – – –

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över vad AA hade anfört i sin anmälan. I ett remissvar den 9 januari 2007 anförde Försäkringskassans huvudkontor (tillförordnade avdelningschefen CC) följande.

text: Försäkringskassans bedömning

text: Det kan konstateras att Försäkringskassan i avvaktan på avgörande i Länsrätten brustit i utredning och beslut av den inkomst (384 000 kronor) som AA anmälde i samband med begäran om sjukpenning. Även om Försäkringskassan i tidigare beslut inte godkänt den uppgivna inkomsten ska inte en ny anmälan om inkomst lämnas utan åtgärd i avvaktan på avgörande i Länsrätten. Vidare har Försäkringskassan den 28 augusti 2006 förorsakat att ett felaktigt beslut om SGI på 384 000 kronor sänts till AA. Därefter har Försäkringskassan inte följt rutinerna för rättelse av det felaktiga beslutet. Berörd personal på lokalkontorsområdet har informerats om vikten av att följa gällande rutin.

text: Ärendet och dess handläggning

text: Försäkringskassans ärendehanteringssystem syftar till att effektivisera handläggningen på Försäkringskassan. För att uppnå syftet är en del av handläggningen automatiserad dvs. delar av handläggningsprocessen sköts av systemet. Eftersom ett beslut om SGI på grund av den mänskliga faktorn kan bli felaktigt vad gäller datum och/eller inkomst, finns det en rutin som gör det möjligt att rätta uppgifterna och förhindra att det sänds ut ett felaktigt beslut till en person. När rättelsen görs samma dag stoppas beslutsprocessen i ärendehanteringssystemet, Försäkringskassan har då möjlighet att rätta den felaktiga uppgiften innan processen fortsätter vilket resulterar i att beslutet blir korrekt. Rättelse kan även göras vid en senare tidpunkt. Skillnaden är då att det felaktiga beslutet är på väg eller har kommit fram till personen. I dessa fall krävs det att Försäkringskassan gör en rättelse enligt

text: 20 kap. 10 § a lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring och sänder ett nytt beslut som upphäver det felaktiga. Försäkringskassan beslutade den 9 september 2005 att fastställa AA:s SIG till 56 300 kronor fr.o.m. den 12 april 2006. Detta beslut överklagades till Länsrätten den 13 december 2005. Den 25 januari 2006 inkommer till Försäkringskassan en begäran om sjukpenning med anmälningsdatum den 12 december 2005. I denna begäran meddelar AA att hennes inkomst är 384 000 kronor fr.o.m. den 1 januari 2005. Denna anmälan om ny inkomst föranleder vid den tidpunkten ingen ny utredning och beslut om SGI, vilket den borde ha gjort. Försäkringskassan väljer felaktigt att bevaka anmälan om ny inkomst i avvaktan på utgången av det överklagande som finns hos Länsrätten. När bevakningen aktualiseras den 28 augusti 2006, registreras AA:s yrkande om ny inkomst och uppgifterna sparas i ärendehanteringssystemet. Det faktum att uppgifterna sparas ger en impuls till systemet att gå vidare till beslut i ärendet. Eftersom Försäkringskassan vid det tillfället inte hade för avsikt att besluta SGI till 384 000 kronor skulle uppgifterna inte ha sparats. Försäkringskassan upptäcker denna felaktighet redan samma dag. På grund av att Försäkringskassan inte följer gällande rutiner för ”rättelse av beslut” fortsätter ärendehanteringssystemet med beslutsprocessen och förbereder utskick av nytt SGIbeslut. AA fick tillfälle att yttra sig över Försäkringskassans remissvar.

text: Bedömning

text: Som framgår av Försäkringskassans remissvar tillkom beslutet den 28 augusti 2006 genom ett misstag i samband med den automatiserade behandlingen. Detta fick till följd bl.a. att AA återkallade sitt överklagande av kassans beslut den 9 september

text: 2005 om hennes SGI. Genom kassans felaktiga handläggning kom hon att göra en

text: tydlig rättsförlust. Därtill kommer att det fortsatta förfarandet – domstolsprövningen – kom att försenas avsevärt. Försäkringskassan förtjänar kritik för detta.

text: Jag vill här också göra Försäkringskassan uppmärksam på att principen om litispendens torde ha medfört att kassan var förhindrad att fatta ett nytt beslut om AA:s SGI till den del frågan var föremål för prövning i domstol.

text: En särskild fråga är om det var riktigt av Försäkringskassan att i sitt ändringsbeslut den 4 oktober 2006 åberopa

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Det ankommer emellertid på domstol att pröva detta, varför jag inte går vidare i den delen. – – –

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Dokumentation Samtycke Tillsyn

title: Kritik mot en överförmyndare för brister i tillsynen över en förmyndarförvaltning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 november 2004, framförde AA klagomål mot Överförmyndaren i Gotlands kommun. Hon anförde bl.a. följande. I samband med att hennes dotter avled i maj 1998 erhöll hennes dotterson BB, född 1988, bl.a. försäkringsersättning om ca 300 000 kr. BB far, CC, har av överförmyndaren tillåtits att ta ut pengar från BB:s konton för att använda dem för egen del. Uttagna medel har använts till bl.a. ett bilinköp och CC:s levnadskostnader. Trots att hon i samband med besök hos överförmyndaren och per telefon begärt att få redovisningshandlingar rörande BB ekonomiska förhållanden, har hon inte fått några sådana handlingar.

text: Utredning

text: Akten i förmynderskapsärendet avseende BB lånades in och granskades, varvid bl.a. följande framkom. BB erhöll den 10 augusti 1998 försäkringsersättning om 291 200 kr. Beloppet sattes av utbetalaren, Arbetsmarknadens försäkringsaktiebolag (AFA), in på ett överförmyndarspärrat konto. En del av BB:s medel placerades senare i en kapitalförsäkring (fondförsäkring) i Handelsbanken. En annan del användes för inköp av aktier. Enligt ett skuldebrev den 13 mars 1999 lånade BB ut 25 000 kr till CC. Lånet, som löpte med 6 procents ränta, skulle amorteras med sammanlagt 5 000 kr om året.

text: En av CC upprättad årsräkning för år 1999 inkom till överförmyndaren den 5 juni 2000. Räkningen, som bl.a. innehöll en uppgift om att BB hade en fordran på CC uppgående till 15 000 kr, granskades utan anmärkning av dåvarande överförmyndaren DD den 8 juni 2000. Årsräkningarna för åren 2001–2003 inkom samtliga till överförmyndaren den 10 februari 2004. Räkningarna, som endast innehöll uppgifter om BB:s tillgångar i form av fond- och aktieinnehav vid varje års slut, granskades samma dag utan anmärkning av nuvarande överförmyndaren EE. Några årsräkningar för åren 1998 och 2000 fanns inte i överförmyndarens akt. Enligt räkningen för år 2003 uppgick BB:s tillgångar vid utgången av detta år till sammanlagt 130 971 kr.

text: Den 10 februari 2004 gav EE CC tillstånd att från BB:s konto i Handelsbanken med nummer 342250272 ta ut 20 000 kr. Enligt CC:s uttagsansökan skulle pengarna användas till ”skuld till mormor, kläder, buffert för ev. nya möbler, resor m.m.” Den 7 juni 2004 gav EE CC tillstånd att sälja andelar i BB fondförsäkring för ett belopp om 20 000 kr. Av dessa medel skulle 10 000 kr enligt ansökningen användas till ett lån till CC. Resterande 10 000 kr skulle användas till ”bil, telefonräkning, resor till bl.a. Norrland och Stockholm, examenskläder, sommarkläder, skor, ev. ny mobil, sommarnöjen”.

text: Efter granskningen av akten remitterades AA:s anmälan till Överförmyndaren i Gotlands kommun. I ett yttrande anförde EE följande.

text: – – – Den 12 augusti 1998 inkom meddelande från AFA att 291 200 kr utbetalats till BB, – – – efter avlidna modern FF (överförmyndarspärrat konto). Pengarna överfördes senare till olika fonder (överförmyndarspärrade). BB:s mormor AA ifrågasätter att fadern CC använder BB:s barnpension och studiebidrag. Dessa pengar är ju till för BB:s uppehälle och skall användas till detta. Undertecknad beviljade uttagstillstånd den 7 juni 2004 med 20 000 kr. För att detta skulle godkännas krävdes BB:s medgivande. BB har själv undertecknat ansökan om uttagstillstånd. 10 000 kr av dessa skall återbetalas till BB under hösten 2004 samt vintern 2005. Enligt BB:s mormor har BB ej gjort något medgivande. Vi utgår från att namnteckningen är BB:s, i annat fall får AA göra en polisanmälan i vanlig ordning. – – –

text: I ett kompletterande yttrande anförde EE följande.

text: – – – BB:s mormor ifrågasätter varför hon inte fått se någon redovisning. Enligt våra noteringar var hon på besök hos undertecknad den 21 maj 2003, kl. 13.00, och fick se redovisning samt kontoutdrag. Den 8 mars 2005 blev undertecknad uppringd av AA. Hon är upprörd över att BB:s far har tagit ut pengar. Jag förklarade för henne att eftersom BB är drygt 16 år kräver jag att han undertecknar ansökan om uttag. BB har tillsammans med sin far varit på expeditionen och begärt ett uttag som båda undertecknat. Beträffande det förra uttaget säger BB att han var införstådd med detta och har undertecknat ansökan. – – –

text: Överförmyndaren anmodades därefter att yttra sig över AA:s påstående om att hon har begärt men inte fått ut redovisningshandlingar från överförmyndaren. EE uppgav följande.

text: – – – AA har begärt att få ta del av redovisningshandlingar vilket hon även har fått. Någon begäran om att få ut handlingar har inte kommit oss tillhanda. – – –

text: AA yttrade sig över remissvaret. Hon uppgav bl.a. att hon numera erhållit kopior av årsräkningarna för åren 1999 och 2001–2002.

text: Vid en förnyad granskning av överförmyndarens akt i förmyndarskapsärendet har följande framkommit. En begäran från AA om att omgående få ut redovisningshandlingarna avseende BB kom in till överförmyndaren den 5 april 2005. De begärda redovisningshandlingarna översändes enligt en anteckning i akten till AA den 9 april 2005. När överförmyndaren den 1 november 2005 översände akten i ärendet till JO hade ännu inte årsräkningen för år 2004 inkommit till myndigheten.

text: I beslut den 17 februari 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Överförmyndares tillsyn över föräldrars förmyndarförvaltning Bestämmelser om föräldrars förmyndarförvaltning finns i

text: 13 kap.

text: föräldrabalken

text: . När en omyndigs föräldrar är förmyndare är det föräldrarna som bestämmer hur tillgångar som står under deras förvaltning skall användas eller placeras. Om endast en av föräldrarna är förmyndare, gäller bestämmelserna om förmyndare honom eller henne (1 §). I vissa angivna fall skall föräldraförvaltningen vara underkastad överförmyndarkontroll. Så skall ske bl.a. om den omyndige har tillgångar som kommit att överstiga åtta gånger gällande basbelopp enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring (

text: 2 § första stycket

text: ). I fråga om dessa föräldraförvaltningar gäller särskilda regler om dels placering m.m., dels redovisningsskyldighet till överförmyndaren. Inom en månad efter det att värdet av den omyndiges tillgångar överstigit ovan nämnda belopp, skall föräldrarna ge in en förteckning över tillgångarna till överförmyndaren (

text: 3 § första stycket

text: ). Den omyndiges tillgångar får i vissa angivna fall placeras utan samtycke av överförmyndaren (

text: 5 §

text: ). Placering i aktier kräver dock samtycke från överförmyndaren (

text: 6 §

text: ). Detsamma gäller vid uttag av försäkringsersättning som betalats ut till en omyndig genom att sättas in på bank med uppgift om att medlen inte får tas ut utan överförmyndarens tillstånd (

text: 8 §

text: ). Föräldrar skall före den 1 mars varje år i en årsräkning till överförmyndaren redogöra för förvaltningen under föregående år av den omyndiges egendom. I årsräkningen skall anges egendomen och dess värde vid början och slutet av den tid som räkningen avser, skulder som hänför sig till egendomen vid samma tidpunkter och inkomster av egendomen och utgifter som har betalats med egendomen eller dess avkastning (

text: 14 §

text: CC:s föräldraförvaltning är underkastad överförmyndarkontroll. Innan jag går in på frågan om överförmyndaren i något avseende brustit i sin tillsyn över CC:s förvaltning, vill jag något kommentera vad som framkommit vid granskningen av överförmyndarens akt i det aktuella ärendet. Såvitt framgår av handlingarna lämnade CC aldrig in någon förteckning över BB tillgångar till överförmyndaren. Vidare saknas årsräkningar för åren 1998 och 2000 samt nu även för år 2004. Det innebär att det inte är möjligt att, enbart genom en granskning av akten, få en klar bild över BB:s ekonomiska förhållanden. Redan det är naturligtvis en allvarlig anmärkning mot överförmyndaren. I det sammanhanget vill jag dock erinra om att jag i ärendet inhämtat yttrande endast från den nuvarande överförmyndaren i

text: Gotlands kommun och att jag därför har begränsat min granskning till att avse den period under vilken hon varit verksam som överförmyndare. Det innebär att jag inte går närmare in på åtgärder som vidtagits av EE:s företrädare under tiden från 1998 och fram till den 31 december 2002.

text: Överförmyndarens kontroll över CC:s föräldraförvaltning Den 10 februari 2004 inkom till överförmyndaren av CC upprättade årsräkningar för åren 2001–2003. Räkningarna innehöll, som angetts ovan, endast uppgifter om BB tillgångar i form av fond- och aktieinnehav vid varje års slut. Däremot saknades uppgifter om värdet på BB:s tillgångar vid respektive års början liksom uppgifter om inkomster och utgifter. Trots de angivna bristerna och trots att årsräkningarna för åren 1998 och 2000 saknades, granskade överförmyndaren de ingivna räkningarna utan anmärkning. Enligt min mening är det uppenbart att överförmyndarens beslut att godkänna räkningarna inte föregicks av någon reell prövning. Jag kan dessutom konstatera att de ingivna räkningarna helt saknar uppgift om BB fordran på CC enligt det till överförmyndaren tidigare ingivna skuldebrevet. Det ingår naturligtvis i överförmyndarens kontroll över föräldraförvaltningen att bevaka att lånet amorteras och att ränta betalas enligt villkoren i skuldebrevet. Om överförmyndaren gjort en sådan kontroll, har hennes åtgärder i vart fall inte dokumenterats i akten.

text: Under år 2004 meddelade överförmyndaren vid två tillfällen beslut om s.k. uttagstillstånd avseende BB:s medel. Den 10 februari gav hon CC tillstånd att från BB konto ta ut 20 000 kr. Den 7 juni gavs CC tillstånd att sälja andelar i BB:s fondförsäkring till ett belopp om 20 000 kr. Inte heller dessa beslut kan enligt min mening, med hänsyn till den bristfälliga redovisningen från CC:s sida, ha föregåtts av någon reell prövning av överförmyndaren. I det sammanhanget vill jag också framhålla att det inte är en tillräcklig förutsättning för att ett sådant tillstånd skall ges att den omyndige själv har samtyckt till åtgärden. Som framgår av bestämmelserna i

text: 9 kap.

text: föräldrabalken

text: har en underårig en mycket begränsad rätt att själv förfoga över sin egendom. Även om BB således har undertecknat ansökningarna om tillstånd till uttag, har det ålegat överförmyndaren att vid varje tillfälle göra en självständig bedömning av om ändamålet med uttaget varit rimligt. Vid en sådan prövning borde i vart fall poster som ”lån till pappa”, ”skuld till mormor”, ”bil” och ”telefonräkning” inte utan vidare utredning ha godtagits av överförmyndaren. Enligt

text: 12 kap. 8 § föräldrabalken

text: gäller dessutom att om fråga uppstår om rättshandling mellan en omyndig och förmyndaren, har förmyndaren inte rätt att företräda den omyndige. Det innebär att CC inte haft rätt att företräda BB i samband med upptagandet av lånet från denne. Överförmyndaren borde därför, när hon fick vetskap om lånet mellan BB och CC, enligt

text: 11 kap. 2 § föräldrabalken

text: ha förordnat god man att bevaka BB rätt vid rättshandlingens företagande.

text: Jag anser sammanfattningsvis att överförmyndaren i flera viktiga hänseenden grovt har brustit i sin tillsyn över CC:s förvaltning och att hon förtjänar allvarlig kritik för detta. Bristerna vad gäller kontrollen av årsräkningar och tillståndsbeslut

text: överensstämmer för övrigt med de iakttagelser som jag gjorde vid min inspektion av Överförmyndaren i Gotlands kommun under hösten 2005. När det gäller det aktuella förmynderskapsärendet utgår jag från att effektiva åtgärder omedelbart vidtas för att förmå CC att fullgöra den redovisningsskyldighet som åligger honom enligt reglerna i

text: föräldrabalken

text: . I det sammanhanget vill jag erinra om möjligheten att besluta om vitesföreläggande enligt

text: 16 kap. 13 § föräldrabalken

text: ; ett tillvaratagande av den omyndiges rätt förutsätter att överförmyndaren utnyttjar de möjligheter som finns att framtvinga en redovisning.

text: Utlämnande av redovisningshandlingar Enligt

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: har en omyndig som fyllt 16 år och den som har god man eller förvaltare rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren. En sådan rätt har också den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar.

text: Någon begäran från AA om att få ta del av redovisningshandlingarna i det aktuella förmynderskapsärendet har inte dokumenterats i överförmyndarens akt förrän den 5 april 2005. Överförmyndaren har dock i sitt remissvar bekräftat att AA framställt en sådan begäran, och hon har också uppgett att AA fått se redovisning och kontoutdrag vid ett besök på överförmyndarexpeditionen den 21 maj 2003. Jag finner inte skäl att ifrågasätta denna uppgift från överförmyndaren. Däremot kan jag konstatera att CC vid tidpunkten för AA:s besök ännu inte gett in årsräkningarna för åren 2001–2003 och att således den enda redovisningshandling som fanns tillgänglig hos överförmyndaren var räkningen för år 1999. Jag utgår från att överförmyndaren nu har tagit ställning till AA:s begäran i alla delar och vidtar inga ytterligare åtgärder i saken.