title: Överklagande av Länsstyrelsen i Västra Götalands läns beslut om tillstånd till allmän kameraövervakning i taxibilar

text: Justitiekanslerns yrkanden

text: Justitiekanslern yrkar att Länsrätten i Vänersborg, med ändring av länsstyrelsens beslut, skall begränsa tillståndet till allmän kameraövervakning på så sätt att bilder som förmedlas av i tillståndet angivna kameror får behandlas och bevaras endast i samband med att överfallslarmet utlöses.

text: Justitiekanslern yrkar vidare att länsrätten i avvaktan på sitt slutliga ställningstagande i målet förordnar att länsstyrelsens beslut tills vidare inte skall gälla.

text: Sammanfattning av Justitiekanslerns inställning

text: Justitiekanslern vill, mot bakgrund av de brottspreventiva skäl som talar för att övervakning skall få äga rum i detta fall, inte motsätta sig att tillstånd till övervakning ges. Med beaktande av de starka integritetsskäl som också gör sig gällande anser Justitiekanslern emellertid att övervakningen inte bör vara förenad med inspelningsrätt annat än i samband med att överfallslarmet utlösts. En på det sättet begränsad övervakning med inspelningsrätt skulle enligt Justitiekanslerns mening innefatta en rimlig avvägning mellan motstående intressen.

text: Grunder

text: Närmare om ärendet

text: Det överklagade beslutet innebär att Taxi Göteborg ekonomisk förening (Taxi Göteborg) har fått tillstånd att till och med den 31 december 2004 använda en övervakningskamera i varje taxibil som är ansluten till Taxi Göteborgs beställningscentral. I fordon som är avsedda för fler än fyra passagerare gäller tillståndet två kameror. Kameran aktiveras när bilens passagerardörrar öppnas och/eller stängs. Vid varje aktivering får kameran, efter två sekunder, ta högst fem bilder med en sekunds intervall. Övervakning får ske under hela dygnet. Tillståndet ger även rätt att bevara bilder. Ändamålet med övervakningen har angetts vara i första hand att förhindra brott, speciellt planerade, och i andra hand att dokumentera ett händelseförlopp samt identifiera gärningsmannen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 6 § lagen (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning (LAK) skall tillstånd till allmän kameraövervakning meddelas om intresset av sådan övervakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Vid bedömningen av intresset av allmän kameraövervakning skall särskilt beaktas om övervakningen behövs för att förebygga brott, förhindra olyckor eller därmed jämförliga ändamål. Vid bedömningen av den enskildes intresse av att inte bli övervakad skall särskilt beaktas hur övervakningen skall utföras och vilket område som skall övervakas.

text: I förarbetena till lagen (

text: prop. 1997/98:64 s. 27

text: f.) anges bl.a. att frågan om tillstånd till allmän kameraövervakning skall avgöras med tillämpning av en allmän bestämmelse där övervakningsintresset får vägas mot integritetsintresset. För att tillstånd skall meddelas skall sökanden visa att övervakningsintresset väger över integritetsintresset. Om syftet med övervakningen är t.ex. att förebygga brott bör detta särskilt beaktas. Vidare skall behovet av övervakningen beaktas. Ju större integritetsriskerna med kameraövervakningen är, desto större krav får ställas på sökandens behov av övervakning.

text: I förarbetena anges vidare att det vid prövningen av integritetsintresset är av stor betydelse vad kameraövervakningen skall innefatta. När det är fråga om att behandla eller bevara bilder eller avlyssna eller ta upp ljud, ökar riskerna för intrång i enskildas personliga integritet. Bedömningen är också beroende av det område som skall övervakas, när och hur länge övervakningen skall pågå och övriga omständigheter. Tillstånd att behandla och bevara bilder skall, sägs det, inte regelmässigt följa ett tillstånd till allmän kameraövervakning. Behovet av att behandla och bevara bilder måste kunna påvisas i det enskilda fallet. Det bör dock kunna vara möjligt att ge tillstånd till allmän kameraövervakning som innefattar rätt att behandla och bevara bilder vid övervakning av särskilt brottsutsatta platser.

text: Skäl för överklagandet

text: Enligt Justitiekanslerns mening innebär länsstyrelsens beslut att integritetsintresset inte har tillmätts tillbörlig vikt vid den intresseavvägning som skall göras.

text: Integritetsriskerna med en kameraövervakning inuti taxibilar är uppenbara. Taxifärder upplevs av många som något mycket privat och kan snarare jämställas med att färdas i egen bil än med att färdas med allmänna kommunikationsmedel. Det är således en plats där människor inte har anledning att, utan mycket starka skäl, räkna med att bli föremål för kameraövervakning. Jämfört med övervakning av allmän plats i allmänhet eller på sådana andra allmänna kommunikationsmedel som spårvagnar och tunnelbana ter sig dessutom övervakning i ett så begränsat utrymme som kupén i en taxibil särskilt påträngande för den som utsätts. Möjligheterna att dra sig undan övervakningen är också obefintliga. Justitiekanslern vill peka på att synpunkter av samma slag framförts i remissyttranden från Göteborgs och Mölndals kommuner.

text: Mot detta skall ställas sökandens behov av kameraövervakning. Det är ostridigt så att taxichaufförer i sin yrkesutövning befinner sig i en utsatt position och att de inte sällan utsätts för brott, som kan vara av allvarlig art. Justitiekanslern ifrågasätter således inte Taxi Göteborgs behov av övervakning i taxibilarna. Justitiekanslern är också av den uppfattningen att taxibilar måste anses som särskilt brottsutsatta platser i LAK:s mening.

text: Integritetsavvägningen är i detta fall svår att göra. Som framgår av vad som nu sagts talar starka skäl för att övervakning med inspelningsrätt skall få äga rum samtidigt som starka integritetshänsyn talar emot detta. Vid dessa förhållanden måste övervägas om inte syftet med kameraövervakningen kan uppnås även genom en från integritetssynpunkt mindre ingripande övervakning. Av Taxi Göteborgs ansökan framgår att det i alla dess taxibilar finns möjlighet att aktivera ett överfallslarm. Det är Justitiekanslerns uppfattning att en rimlig avvägning mellan motstående intressen uppnås om bilder får behandlas och bevaras endast i samband med att detta larm utlöses. En kameraövervakning med denna utformning torde vara väl så effektiv ur såväl ett brottförebyggande som ett brottsutredande perspektiv.

text: Regeringsrätten har, som länsstyrelsen nämnt i sitt beslut, relativt nyligen avslagit en ansökan om allmän kameraövervakning i en taxibil (

text: RÅ 2000 ref. 53

text: ). I detta fall var övervakningen utformad på så sätt att kameran startade när någon av dörrarna öppnades. Kameran spelade därefter in bilder så länge någon dörr var öppen. När dörrarna stängts fortsatte kameran att gå under 12 sekunder. Även ljud spelades in. Därutöver hade taxichauffören en möjlighet att aktivera kamerautrustningen manuellt.

text: I sin dom slog Regeringsrätten inledningsvis fast att vikten av att bekämpa brott talar för att kameraövervakning - efter individuell tillståndsprövning - får ske också i taxibilar. Vid avvägningen mellan å ena sidan övervakningsintresset och å andra sidan integritetsintresset fäste Regeringsrätten särskilt avseende vid att den tid då kameran skulle gå efter det att dörrarna stängts var förhållandevis lång och att utrustningen när som helst kunde aktiveras manuellt. Regeringsrätten kom till slutsatsen att intresset av övervakning i detta fall inte vägde över det integritetsintrång kameraövervakningen innebar.

text: Länsstyrelsen anför i sitt beslut att förutsättningarna för kameraövervakning är väsentligt ändrade i Taxi Göteborgs ansökan jämfört med den ansökan som Regeringsrätten hade att pröva. Justitiekanslern instämmer inte helt i den bedömningen. Den omständigheten att fem stillbilder tas med en sekunds mellanrum innebär enligt Justitiekanslerns mening ett endast marginellt mindre integritetsintrång än då en kontinuerlig inspelning sker under tolv sekunder. Eftersom bildinspelning kan ske både när dörrarna öppnas och när de stängs kan det i praktiken bli fråga om en relativt omfattande bildinspelning. Att chauffören i detta fall inte har någon möjlighet att även manuellt aktivera kamerautrustningen måste vidare anses ha begränsad betydelse när bildinspelning ändå skall ske av samtliga passagerare. Den enda någorlunda betydelsefulla skillnaden mellan den ansökan som bedömdes i Regeringsrättens avgörande och Taxi Göteborgs ansökan är, enligt Justitiekanslerns uppfattning, att Taxi Göteborgs ansökan inte innefattar ljudupptagning. Detta förefaller dock vara en omständighet som Regeringsrätten inte har tillmätt någon avgörande vikt.

text: Det behöver knappast sägas att Regeringsrättens avgörande inte kan tolkas på så sätt att all kameraövervakning i taxibilar, som i något avseende är inskränkt i förhållande till den som Regeringsrätten hade att pröva, skall vara tillåten. Givetvis skall en självständig bedömning göras av det integritetsintrång som avses ske i det nu aktuella ärendet, och detta intrång skall värderas mot övervakningsintresset. Av Regeringsrättens avgörande kan man inte dra slutsatsen att en sådan kameraövervakning som Taxi Göteborg nu ansökt om bör vara tillåten; avgörandet talar snarare för det motsatta. Några andra överrättsavgöranden som gäller kameraövervakning i taxibilar finns inte såvitt Justitiekanslern känner till.

text: Slutsatsen av det anförda är att kameraövervakning bör tillåtas, men att den bör vara förenad med inspelningsrätt endast då överfallslarmet utlösts.

text: I avvaktan på länsrättens prövning av överklagandet bör länsstyrelsens beslut i överklagad del inhiberas.

text: Justitiekanslern vill avslutningsvis nämna att frågan om tillstånd till kameraövervakning i taxibilar underställts även Länsrätten i Stockholms län med anledning av att Länsstyrelsen i Stockholms län gett Taxi Stockholm 15 00 00 AB tillstånd till sådan kameraövervakning.


publisher: Justitiekanslern

title: Överklagande av Länsstyrelsen i Stockholms läns beslut om tillstånd till allmän kameraövervakning i taxibilar

org: jk

text: Justitiekanslern yrkar att Länsrätten i Stockholms län, med ändring av länsstyrelsens beslut, skall begränsa tillståndet till allmän kameraövervakning på så sätt att bilder som förmedlas av i tillståndet angivna kameror får behandlas och bevaras endast i samband med att överfallslarmet utlöses.

type: stycke

text: Justitiekanslern yrkar vidare att länsrätten i avvaktan på sitt slutliga ställningstagande i målet förordnar att länsstyrelsens beslut tills vidare inte skall gälla.

text: Sammanfattning av Justitiekanslerns inställning

type: rubrik

text: Justitiekanslern vill, mot bakgrund av de brottspreventiva skäl som talar för att övervakning skall få äga rum i detta fall, inte motsätta sig att tillstånd till övervakning ges. Med beaktande av de starka integritetsskäl som också gör sig gällande anser Justitiekanslern emellertid att övervakningen inte bör vara förenad med inspelningsrätt annat än i samband med att överfallslarmet utlösts. En på det sättet begränsad övervakning med inspelningsrätt skulle enligt Justitiekanslerns mening innefatta en rimlig avvägning mellan motstående intressen.

text: Grunder

text: Närmare om ärendet

text: Det överklagade beslutet innebär att Taxi Stockholm 15 00 00 AB (Taxi Stockholm) har fått tillstånd att till och med den 31 december 2004 använda en övervakningskamera i varje taxibil som är ansluten till Taxi Stockholms beställningscentral. Kameran aktiveras när bilens passagerardörrar öppnas eller stängs. Vid varje aktivering får kameran, efter två sekunder, ta högst fem bilder med en sekunds intervall. Övervakning får ske under hela dygnet. Tillståndet ger även rätt att bevara bilder. Ändamålet med övervakningen har angetts vara att förhindra brott samt att underlätta identifiering av gärningsmannen vid brottsliga händelser i fordonet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 6 § lagen (1998:150)

text: I förarbetena till lagen (

text: prop. 1997/98:64 s. 27

text: Skäl för överklagandet

text: Integritetsriskerna med en kameraövervakning inuti taxibilar är uppenbara. Taxifärder upplevs av många som något mycket privat och kan snarare jämställas med att färdas i egen bil än med att färdas med allmänna kommunikationsmedel. Det är således en plats där människor inte har anledning att, utan mycket starka skäl, räkna med att bli föremål för kameraövervakning. Jämfört med övervakning av allmän plats i allmänhet eller på sådana andra allmänna kommunikationsmedel som spårvagnar och tunnelbana ter sig dessutom övervakning i ett så begränsat utrymme som kupén i en taxibil särskilt påträngande för den som utsätts. Möjligheterna att dra sig undan övervakningen är också obefintliga. Justitiekanslern vill peka på att synpunkter av samma slag framförts i remissyttranden från Stockholms, Sundbybergs och Haninge kommuner.

text: Mot detta skall ställas sökandens behov av kameraövervakning. Det är ostridigt så att taxichaufförer i sin yrkesutövning befinner sig i en utsatt position och att de inte sällan utsätts för brott, som kan vara av allvarlig art. Justitiekanslern ifrågasätter således inte Taxi Stockholms behov av övervakning i taxibilarna. Justitiekanslern är också av den uppfattningen att taxibilar måste anses som särskilt brottsutsatta platser i LAK:s mening.

text: Integritetsavvägningen är i detta fall svår att göra. Som framgår av vad som nu sagts talar starka skäl för att övervakning med inspelningsrätt skall få äga rum samtidigt som starka integritetshänsyn talar emot detta. Vid dessa förhållanden måste övervägas om inte syftet med kameraövervakningen kan uppnås även genom en från integritetssynpunkt mindre ingripande övervakning. Av Taxi Stockholms ansökan framgår att man nyligen installerat ett GPS-baserat trafikledningssystem som möjliggör att en förare som upplever en hotfull situation snabbt kan få hjälp. Justitiekanslern utgår från att det i detta system även ingår ett s.k. överfallslarm. Det är Justitiekanslerns uppfattning att en rimlig avvägning mellan motstående intressen uppnås om bilder får behandlas och bevaras endast i samband med att detta larm utlöses. En kameraövervakning med denna utformning torde vara väl så effektiv ur såväl ett brottförebyggande som ett brottsutredande perspektiv.

text: Regeringsrätten har relativt nyligen avslagit en ansökan om allmän kameraövervakning i en taxibil (

text: RÅ 2000 ref. 53

text: Det är Justitiekanslerns uppfattning att de förhållanden som Regeringsrätten hade att ta ställning till inte i något avgörande hänseende avviker från förhållandena i Taxi Stockholms ansökan. Den omständigheten att fem stillbilder tas med en sekunds mellanrum innebär enligt Justitiekanslerns mening ett endast marginellt mindre integritetsintrång än då en kontinuerlig inspelning sker under tolv sekunder. Eftersom bildinspelning kan ske både när dörrarna öppnas och när de stängs kan det i praktiken bli fråga om en relativt omfattande bildinspelning. Att chauffören i detta fall inte har någon möjlighet att även manuellt aktivera kamerautrustningen måste vidare anses ha begränsad betydelse när bildinspelning ändå skall ske av samtliga passagerare. Den enda någorlunda betydelsefulla skillnaden mellan den ansökan som bedömdes i Regeringsrättens avgörande och Taxi Stockholms ansökan är, enligt Justitiekanslerns uppfattning, att Taxi Stockholms ansökan inte innefattar ljudupptagning. Detta förefaller dock vara en omständighet som Regeringsrätten inte har tillmätt någon avgörande vikt.

text: Det behöver knappast sägas att Regeringsrättens avgörande inte kan tolkas på så sätt att all kameraövervakning i taxibilar, som i något avseende är inskränkt i förhållande till den som Regeringsrätten hade att pröva, skall vara tillåten. Givetvis skall en självständig bedömning göras av det integritetsintrång som avses ske i det nu aktuella ärendet, och detta intrång skall värderas mot övervakningsintresset. Av Regeringsrättens avgörande kan man inte dra slutsatsen att en sådan kameraövervakning som Taxi Stockholm nu ansökt om bör vara tillåten; avgörandet talar snarare för det motsatta. Några andra överrättsavgöranden som gäller kameraövervakning i taxibilar finns inte såvitt Justitiekanslern känner till.

text: Justitiekanslern vill avslutningsvis nämna att frågan om tillstånd till kameraövervakning i taxibilar underställts även Länsrätten i Vänersborg med anledning av att Länsstyrelsen i Västra Götalands län gett Taxi Göteborg ekonomisk förening tillstånd till sådan kameraövervakning.

type: avgorande


title: Kritik mot kriminalvården för brister i handläggningen i samband med ett beslut att placera en intagen i avskildhet

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje och Kriminalvårdsstyrelsen med anledning av handläggningen av ett ärende om placering i avskildhet.

text: Ärendet

text: Rättslig reglering

text: I lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL) finns bestämmelser om verkställigheten av fängelsestraff. Bland annat om det är nödvändigt för att hindra att en intagen påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten får den intagne hållas avskild från övriga intagna, s.k. avskildhetsplacering (

text: 20 § första stycket 2

text: KvaL).

text: Innan en sådan åtgärd beslutas skall de omständigheter som inverkar på frågans avgörande utredas. Vad som kommer fram vid en sådan utredning skall dokumenteras i ett protokoll (22 § KvaL).

text: Av 102 § Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter (KVVFS 198:8) framgår vidare att ett förhör skall hållas med den intagne om anstaltens misstankar. Vid ett sådant förhör skall normalt ett vittne närvara. Viktiga händelser och beslut skall vidare dokumenteras i den intagnes behandlingsjournal, se 9 § KVVFS 195:3.

text: Den intagne bör underrättas om ett beslut om placering i avskildhet så snart det kan ske. Riksdagens ombudsmän (JO) har uttalat att en sådan underrättelse i normalfallet bör ske senast dagen efter att placeringen ägde rum (se JO:s beslut den 22 november 2002 i ärende 1965-2002).

text: Omständigheterna i ärendet och utredningen

text: I ett ärende angående anspråk enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder blev Justitiekanslern uppmärksammad på att ett beslut om placering av en intagen i avskildhet i ett visst fall inte hade varit lagligen grundat. Justitiekanslern beslutade att utreda saken vidare och inhämtade ett yttrande i ärendet från Kriminalvårdsstyrelsen.

text: Av Kriminalvårdsstyrelsens yttrande och de övriga handlingarna i ärendet framgår i huvudsak följande om omständigheterna i ärendet:

text: EJZ placerades på anstalten Norrtälje den 2 juli 2002. Den 18 november beslutade kriminalvårdsmyndigheten där att EJZ skulle placeras i avskildhet. Beslutet delgavs honom den 21 november. Sedan EJZ överklagat beslutet fann Kriminalvårdsstyrelsen den 4 december 2002 inte skäl att ändra beslutet. Länsrätten i Stockholms län fastställde den 19 december 2002 Kriminalvårdsstyrelsens beslut. Sedan EJZ överklagat länsrättens dom anförde Kriminalvårdsstyrelsen i ett yttrande till Kammarrätten i Stockholm att det fanns vissa formella brister i handläggningen av ärendet. Kammarrätten beslutade den 28 april 2003 att avskriva ärendet med hänvisning till att avskildhetsplaceringen hade upphört. Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje omprövade beslutet om placering i avskildhet vid sammanlagt fem tillfällen. Omprövningarna anmäldes till Kriminalvårdsstyrelsen.

text: Sedan EJZ åter vänt sig till länsrätten förklarade domstolen i dom den 28 maj 2003 att EJZ hade rätt att få avskildhetsplaceringen prövad i sak och konstaterade att kriminalvårdsmyndighetens och Kriminalvårdsstyrelsens beslut inte var lagligen grundade på grund av formella brister. Bristerna bestod i att de ovan redovisade bestämmelserna om protokollföring, utredning, förhör och journalföring inte hade följts varför EJZ hade betagits möjligheten att bemöta de påståenden om misskötsamhet som hade lagts till grund för beslutet.

text: Kriminalvårdsstyrelsen har i sitt yttrande vidgått att såväl kriminalvårdsmyndigheten som styrelsen har agerat felaktigt i samband med handläggningen av avskildhetsärendena. Enligt styrelsen borde man - mot bakgrund av att beslutet av allt att döma hade ett materiellt riktigt innehåll - inte ha upphävt beslutet utan i stället ha sett till dels att ärendet blev kompletterat med ett förhör med EJZ, dels att denne fick ta del av handlingarna i ärendet. Som orsak till den felaktiga handläggningen vid styrelsen har anförts att rättsvårdsgruppen, som handlägger de s.k. klientärendena, är och har varit hårt arbetstyngd. Det aktuella ärendet har lett till att de aktuella frågorna har diskuterats inom rättsvårdsgruppen. Kriminalvårdsstyrelsens huvudkontor har även för regionkontoren påtalat vikten av att man är uppmärksam på formella brister i samband med granskning av kriminalvårdsmyndigheternas omprövningsbeslut i fråga om avskildhetsplaceringar.

text: Kriminalvårdsstyrelsen har även bifogat ett yttrande som inhämtats från Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje. Även kriminalvårdsmyndigheten har ansett att det har förekommit brister i hanteringen av EJZ:s avskildhetsplacering. Med anledning av det inträffade har myndigheten redan vid upprepade tillfällen, främst i samband med lokala rättsvårdsmöten, framhållit hur avskildhetsärendena skall hanteras. Numera ingår det även i den lokala rättsvårdstillsynen att granska delgivningsdatum för avskildhetsbeslut.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En avskildhetsplacering är ett ingripande beslut för den intagne. De ovan redovisade bestämmelserna syftar bl.a. till att utgöra ett skydd för dennes rättsäkerhet. Det är angeläget att den intagne - så långt det kan ske (jfr 14 kap. 5 § och 7 kap. 21 § sekretesslagen) - får tillfälle att bemöta de anklagelser som riktas mot honom. Jag vill därvid även framhålla vikten av att händelser som rör den intagne fortlöpande dokumenteras. En sådan dokumentation torde i allmänhet utgöra ett bättre underlag för beslutsfattandet än sammanfattande promemorior som upprättas i efterhand. Dokumentationen har även betydelse för en senare eventuell överprövning eller granskning.

text: I det aktuella ärendet har kriminalvårdsmyndigheten underlåtit att dokumentera sådana händelser som senare synes ha beaktas vid beslutet om avskildhetsplacering. Något förhör med EJZ har inte heller ägt rum i anslutning till beslutet. Delgivning av beslutet har slutligen skett för sent.

text: Kriminalvårdsstyrelsen har brustit i noggrannhet då bristerna inte uppmärksammades i samband med överprövningarna.

text: Särskilt anmärkningsvärda framstår bristerna då EJZ vid upprepade tillfällen - enligt vad som framkommit av Kriminalvårdsstyrelsens yttrande - påtalade de formella bristerna i handläggningen, bl.a. att det saknades utredning och att han inte hade fått möjlighet att "försvara sig".

text: Mot bakgrund av de åtgärder som nu har vidtagits för att förhindra att liknande fel begås i framtiden finner jag inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


title: Ersättningsanspråk i anledning av amerikansk underofficers skadegörelse m.m. i samband med ett flottbesök i Stockholm

text: AA är medborgare i Amerikas Förenta Stater och underofficer i den amerikanska marinen. Han har i samband med ett flottbesök i Stockholm den 10 juli 1997 besökt restaurangen Blåkorn. Han var vid det tillfället civilklädd. Under restaurangbesöket gjorde han sig skyldig till misshandel, skadegörelse och våldsamt motstånd för vilka brott Stockholms tingsrätt i dom den 23 juli 1997 (mål nr B 4543-97) dömde honom till villkorlig dom och 50 dagsböter. Tingsrätten förordnade därvid att böterna skulle anses helt erlagda genom den tid som AA hade varit frihetsberövad i målet. Genom domen ålades AA att utge skadestånd till dels restaurangchefen med 5 120 kr, dels restaurangens ägare CHSD Restaurang AB (bolaget) med 1 200 kr. På beloppen skulle AA även utge ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 10 juli 1997 till dess betalning skedde. Såvitt kan förstås har skadeståndsbeloppen betalats ut till målsägandena under första kvartalet 1998.

text: Bolaget har i en skrivelse, daterad den 16 november 1997, ställd till AA och Amerikas Förenta Stater framställt anspråk på skadestånd med 616 000 kr i anledning av AA:s skadegörelse m.m. vid restaurangbesöket den 10 juli 1997. Skrivelsen skickades till Amerikas Förenta Staters ambassad i Stockholm för vidare befordran.

text: I anledning av skrivelsen har företrädaren för Amerikas Förenta Stater i ersättningsärendet, LCDR BB, vänt sig till Försvarsmakten för att få information om vilken svensk myndighet som i det aktuella fallet skulle vara behörig att handlägga och avgöra ersättningsanspråket. Enligt Cincusnaveur, Fleet Judge Advocate, skulle bestämmelserna i avtalet mellan de stater som är parter i Nordatlantiska fördraget och de andra stater som deltar i Partnerskap för fred om status för deras styrkor (PFF-avtalet) vara tillämpliga i detta fall. I avtalet finns särskilda bestämmelser om regleringen av skadeståndsanspråk. Därvid tycks Amerikas Förenta Stater göra gällande att den svenska staten skall pröva ersättningsanspråket och, om ersättning skall utgå, att den svenska staten skall stå för 25 procent av beloppet.

text: Försvarsmakten har nu överlämnat ärendet till Justitiekanslern med hänvisning till förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Justitiekanslern har från Försvarsmakten inhämtat uppgiften att aktuellt flottbesök var ett inofficiellt flottbesök utan samband med någon PFF-övning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I PFF-avtalet regleras de rättsliga frågorna om status för personal m.m. mellan de stater, bl.a. Sverige, som deltar i fredssamarbetet inom ramen för Partnerskap för fred. Detta samarbete omfattar gemensamma övningar för fredsfrämjande verksamhet, insatser på det humanitära området och räddningsinsatser (se

text: prop. 1995/96:37 s. 16

text: ). I artikel 1 i PFF-avtalet anges att om inte annat föreskrivs i avtalet och eventuella tilläggsprotokoll med avseende på egna parter, skall alla parterna tillämpa bestämmelserna i avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor som upprättades i London den 19 juni 1951, benämnt NATO SOFA, som om alla parter i detta avtal vore parter i NATO SOFA.

text: Artikel VIII i NATO SOFA innehåller detaljerade bestämmelser för reglering av skadeståndsanspråk när skador uppkommer i samband med att en främmande styrka uppehåller sig i en annat stat (den mottagande staten). I punkterna 1 - 5 i artikel VIII finns bestämmelser om skador under utövning av tjänst. I punkten 6 finns bestämmelser om reglering av ersättningskrav på grund av handlingar utanför tjänsten. Den skadelidande skall enligt punkten 6 framställa sitt krav till den mottagande staten, varvid myndigheterna där skall bedöma rätten till eventuell ersättning enligt det egna landets lagstiftning och upprätta en rapport i ärendet. Därefter skall rapporten översändas till myndigheterna i den sändande staten som avgör om betalning skall ske "ex gratia". Om den skadelidande accepterar erbjudandet om ex-gratia-ersättning skall myndigheterna i den sändande staten betala beloppet och underrätta myndigheterna i den mottagande härom.

text: I samband med att riksdagen godkände PFF-avtalet genomfördes vissa ändringar i svensk lagstiftning. Därvid infördes bl.a. en ny bestämmelse, 4 §, rörande skadeståndsfrågor i lagen (

text: ) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Denna bestämmelse har följande lydelse.

text: Om en utländsk fysisk eller juridisk person som saknar hemvist här i landet, i Sverige medverkar i sådan utbildning för fredsfrämjande verksamhet som avses i denna lag, skall staten i stället för den utländska personen ersätta skada som uppkommer i samband med utbildningen och för vilken den utländska personen annars skulle ha varit skadeståndsskyldig enligt svensk lag. Staten skall dock inte ersätta skada som uppkommer hos en sådan utländsk person.

text: Av förarbetena till nämnda lagändring (

text: prop. 1995/96:37 s. 58

text: ) framgår bl.a. följande. Bestämmelsen ger en skadelidande tredje man möjlighet att i svensk domstol yrka ersättning av den svenska staten för skador som orsakats av en främmande stats styrkor. Genom att bestämmelsen avser skador som uppkommer i samband med utbildningen får den skadelidande möjlighet att begära ersättning även för skador som uppstått under annan tid än under den utländska personens tjänsteutövning. Ett samband med den aktuella utbildningen måste dock föreligga. Var gränsen går kan inte anges i förväg utan för avgöras från fall till fall. Innanför gränsen för bestämmelsens tillämpning faller dock skador som orsakats av den främmande styrkans personal under exempelvis ett studiebesök i anslutning till övningen eller under transport mellan olika övningsplatser. Vidare uttalas i förarbetena (

text: a. prop. s. 41

text: ) att skäl att utsträcka svenska statens skadeståndsskyldighet till att även avse skador som vållats utanför tjänsten föreligger inte med hänsyn till den utformning som PFF-avtalets skadeståndsartikel fått.

text: Enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten skall Justitiekanslern handlägga ersättningsanspråk som grundas på

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: när det är fråga om s.k. beslutsskador. Justitiekanslern handlägger också anspråk som framställs med stöd av vissa andra angivna bestämmelser. Andra anspråk handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde skadan inträffat. Om det inte finns någon central förvaltningsmyndighet för en viss verksamhet, handläggs anspråket av Justitiekanslern. I förordningen (

text: ) med instruktion för justitiekanslern föreskrivs att det åligger Justitiekanslern att under regeringen bevaka statens rätt. I mål som rör statens rätt skall Justitiekanslern, om det inte ankommer på någon annan myndighet, föra eller låta föra statens talan.

text: Förutom bestämmelsen i 4 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet har det inte införts några regler om rätt till ersättning då skador uppkommit i samband med PFF-övningar. Eftersom Allen B uppenbarligen orsakat skadorna utom tjänsten är den nämnda bestämmelsen uppenbarligen inte tillämplig i detta fall. Jag kan därför inte finna att det inom ramen för Justitiekanslerns uppgifter på skaderegleringsområdet ankommer på mig att handlägga det ärende som överlämnats hit av Försvarsmakten. Inte heller har det utfärdats särskilda föreskrifter som ger Justitiekanslern behörighet att handlägga sådana anspråk som avses i artikel VIII punkten 6 i NATO SOFA.

text: Amerikas Förenta Stater synes göra gällande att PFF-avtalet är tillämpligt i detta fall och att den svenska staten skall pröva ersättningsanspråket och, om ersättning skall utgå, att den svenska staten skall stå för 25 procent av beloppet. Såvitt jag kan bedöma torde dock avtalet inte vara tillämpligt, eftersom det aktuella flottbesöket inte har samband med någon PFF-övning. För lösandet av tvister mellan parterna (staterna) avseende tolkningen av PFF-avtalet finns bestämmelser i artikel XVI i NATO SOFA och i PFF-avtalets artikel 3. Av dessa artiklar följer att tvister skall lösas genom förhandlingar mellan parterna utan hänvändelse till någon utomstående myndighet. Med hänsyn härtill anser jag att ärendet lämpligen bör överlämnas till Försvarsdepartementet.

text: Ärendet avslutas här.


title: Fråga om skadestånd bl.a. för kränkning vid brott mot tystnadsplikt som begåtts av oaktsamhet och som bedöms vara ett ringa fall och därför inte skulle föranleda straffrättsligt ansvar

text: Justitiekanslern avslår skadeståndsanspråket.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I ett mål vid Malmö tingsrätt prövades ett åtal om våldtäkt. En person, som i detta beslut kallas A.-M., var målsägande i målet. Tingsrättens dom innehöll en offentlig del och en sekretessbelagd del. I den del som omfattades av sekretess fanns uppgifter om A.-M., bl.a. hennes namn. Men hennes namn återgavs även på ett ställe i den del av domen som var offentlig.

text: A.-M. framförde i en anmälan till Riksdagens ombudsmän (JO) klagomål när det gällde tingsrättens handläggning av målet. Hon var missnöjd bl.a. med att hennes namn hade angetts i domen trots att detta var skyddat av sekretess. I sitt beslut i ärendet anförde chefsjustitieombudsmannen MM bl.a. följande (JO:s dnr 4393-2003; beslutet återges i

text: JO 2005/06 s. 46

text: f.).

text: Bedömning

text: I den offentliga delen av domen nämndens målsäganden vid namn. Det råder ingen tvekan om att tingsrättens avsikt var att uppgift om målsägandens namn skulle ha varit sekretessbelagd och att namnet angavs av misstag. [Namnet på den rådman som var ordförande vid tingsrättens huvudförhandling, vilket har uteslutits här; Justitiekanslerns anm.] har beklagat det inträffade. Jag konstaterar att det naturligtvis är oacceptabelt att en uppgift som borde vara skyddad av sekretess röjs.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att handläggningen av sekretessfrågorna i målet i flera avseenden har varit felaktig och inte stått i överensstämmelse med sekretesslagen och praxis inom området. [Namnet på den rådman som var ordförande vid tingsrättens huvudförhandling] förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Anspråk

text: Genom en skrivelse av den 17 september 2005 till Justitiekanslern har A.-M. begärt skadestånd av staten med totalt 81 500 kr, varav 50 000 kr för förlorad inkomst, 1 500 kr för läkarkostnader, mediciner och akutbesök samt 30 000 kr för ”psykiskt lidande”.

text: Till stöd för anspråket har A.-M. anfört i sammandrag följande. Hon blev i september 2002 utsatt för en gruppvåldtäkt av två män. Efter anmälan väcktes åtal vid Malmö tingsrätt. I domen fanns hennes namn återgivet i den offentliga delen av domen. Det är en mycket speciell och obehaglig situation att vara målsägande i ett sexualbrottsmål. Hon har också ett arbete av offentlig karaktär, bl.a. som lärare vid en gymnasieskola. Skolans elever gör ofta besök vid tingsrätten och studerar även offentliga domar. Möjligheten att någon elev skulle få tag i domen i målet medförde en enorm oro hos henne. Eftersom hennes namn blev offentligt kontaktades hon av pressen. Sydsvenska Dagbladet hade en utförlig artikel, något som ledde till en anmälan till Allmänhetens pressombudsman. Pressombudsmannen ville fälla tidningen, men en oenig Pressens opinionsnämnd friade. Det förhållandet att hennes namn offentliggjordes ledde till att såväl pressen som andra upplevde domen på fel sätt. Det är en fruktansvärd belastning att som brottsoffer inte få vara anonym och få skydd. – Offentliggörandet av hennes namn innebar en ökad belastning för henne och resulterade i att sjukskrivningen varade längre än vad den annars skulle ha gjort. Hennes känsla av att vara iakttagen ökade. Detta medförde ökad stress, vilket ledde till diagnosen posttraumatiskt stressyndrom. Hon var ständigt orolig för att elever, journalister och lärarkolleger kunde få reda på vad som hade hänt. När Sydsvenska Dagbladet kontaktade henne besannades hennes farhågor och hennes psykiska tillstånd förvärrades. Hennes sociala liv krympte enormt. Hon tappade tilltron till rättssystemet och till människor i allmänhet. – Den ansvarige rådmannens förklaring till varför hennes namn offentliggjordes är inte någon godtagbar ursäkt. En person i rådmannens situation bör kunna handla på ett professionellt sätt oavsett yttre faktorer. – A.-M. har åberopat JO:s ovan nämnda beslut, ett läkarutlåtande och en tidningsartikel.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: är staten skyldig att ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada om skadan har vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Med stöd av

text: skadeståndslagen

text: kan ersättning för kränkning – alltså ett ideellt skadestånd – lämnas om den skadade har genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning blivit allvarligt kränkt genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Detta senare framgår av

text: 3 kap. 2 § 2

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Den som röjer en uppgift som han är pliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning döms enligt

text: 20 kap. 3 § första stycket brottsbalken

text: för brott mot tystnadsplikt, om inte gärningen annars är särskilt belagd med straff. Ansvar följer även om gärningen begås av oaktsamhet. I ringa fall skall dock inte dömas till ansvar.

text: Yttrande från tingsrätten

text: Efter remiss från Justitiekanslern har Malmö tingsrätt (lagmannen BT) yttrat följande (även i citatet används ”A.-M.” i stället för sökandens namn, jfr ovan).

text: ”A.-M. har begärt skadestånd på grund av att tingsrätten angett hennes namn i den offentliga delen av en dom i ett brottmål, där hon var målsägande. Beträffande de faktiska omständigheterna vid handläggningen av målet vill jag hänvisa till vad som framkommit vid Justitieombudsmannens (JO) granskning av handläggningen (ärende dnr 4393-03). Vad därefter gäller skadeståndsskyldigheten vill jag framföra följande.

text: Jag har tidigare i yttrande till JO anfört bl.a. ”I nu förevarande mål borde i enlighet med 9 kap. 16 § sekretesslagen målsägandens namn genomgående ha varit belagt med sekretess. Såväl av domens utformning som av (ordförandens) yttrande framgår också att det inte varit rättens avsikt att namnge målsäganden. ... Att målsägandens namn trots detta nämns i den del av domen som inte sekretessbelagts framstår mot denna bakgrund som ett djupt beklagligt men oavsiktligt misstag.”

text: Även om namngivandet skett genom misstag har tingsrätten enligt min uppfattning åsidosatt de krav som A.-M. skäligen kunnat ställa på tingsrättens handläggning. Det förhållandet att målsägandens namn kom att nämnas i den offentliga delen av domen trots att tingsrätten ansåg att uppgiften var sekretesskyddad bör enligt min bedömning anses utgöra sådant fel eller sådan försummelse som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Staten är då skyldig ersätta henne för den personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållats genom felet/försummelsen.

text: Ersättning skall därför utgå för sådan förlorad arbetsinkomst och utlägg , som beror på det nu aktuella namngivandet. Tingsrätten kan inte på förevarande material ta ställning till beloppens storlek eller om det var det brott som behandlades i tingsrättens mål eller offentliggörandet av namnet, som lett till inkomstförlusten och utläggen. I den utsträckning dessa kostnader uppkommit på grund av att A.-M. efter det att journalister kunnat kontakta henne medverkat i olika intervjuer kan det ifrågasättas om det finns adekvat kausalitet mellan tingsrättens försummelse och själva skadan. Med hänsyn till det utsatta läge hon befann sig i är det emellertid lätt att förstå att hon känt sig tvingad att delta i intervjuerna just därför att hennes namn hade blivit känt.

text: Ersättning för psykiskt lidande ( kränkning ) kan bara utgå om den skadelidande allvarligt kränkts genom ett brott, som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära. Det krävs enligt lagmotiven emellertid inte att skadevållaren fälls till ansvar för brott och det saknar också betydelse att skadevållaren inte kan dömas till straffrättslig påföljd på grund av sin ålder, sinnesbeskaffenhet eller därför att brottet är preskriberat. Avgörande är endast om skadan har vållats genom en viss typ av brottslig handling. Den begångna gärningen skall vara otillåten och gärningsmannen skall ha ett personligt ansvar (se vidare

text: prop. 2000/01:68 s. 48

text: f.).

text: I förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: fördes en relativt utförlig diskussion om vilka brott som omfattas av bestämmelsen om ersättning för lidande (numera kränkning). Det framgår bl.a. att det som tidigare kallades ämbetsbrott endast i undantagsfall kunde anses utgöra ett sådant brott som omfattas av bestämmelsen om ersättning för kränkning (

text: prop. 1972:5 s. 571

text: ). Vidare anförde departementschefen: ”Tänkbart är i och för sig att vissa former av tjänstemissbruk (

text: 20 kap. 1 §

text: BrB) och brott mot tystnadsplikt (

text: 20 kap. 3 §

text: ) kan vara att anse som ofredande eller som gärning vilken är att jämställa med ärekränkning. Avgörande för den frågan synes böra vara om den handlingsnorm vars åsidosättande konstituerar sådant ämbetsbrott kan sägas ha den enskildes personliga integritet som skyddsobjekt. Så synes ibland kunna vara fallet när en tjänsteman missbrukar sin ställning till förfång för enskild eller när brott mot tystnadsplikt utgör överträdelse av en sekretessregel som uppställts till skydd för enskilds intresse” (

text: prop. 1972:5 s. 571

text: I domen har av oaktsamhet i sig sekretesskyddade uppgifter tagits in i den offentliga delen av domen. Ett sådant förfarande skulle kunna innebära tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: eller brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Eftersom det uppenbart inte varit fråga om ett missbruk av tjänsteställning kan i enlighet med vad som anförts i ovan angivna lagförarbeten ett eventuellt tjänstefel inte i detta fall grunda rätt till kränkningsersättning. Om handlandet bedöms som brott mot tystnadsplikten är det emellertid uppenbart fråga om överträdelse av en sekretessregel som uppställts till skydd för enskilds intresse och ersättning för kränkning kan då komma i fråga.

text: Rättens ordförande har i nu förevarande fall uppenbart haft för avsikt att ge målsägandens identitet fortsatt skydd, vilket bl.a. framgår av att material sekretessbelagts i större utsträckning än vad som varit tillåtet. Som framgår av den beskrivning av händelserna som finns i JO:s beslut i ärende 4393-2003 har också flera olyckliga omständigheter samverkat och lett till misstaget i den offentliga delen av domen. Det kan mot denna bakgrund enligt min uppfattning inte bli fråga om annat än ringa brott, som således inte skall föranleda ansvar. Det kan också framhållas att justitieombudsmannen inte sett skäl att vidta någon åtgärd mot ordföranden i målet.

text: Det måste vidare anses något tveksamt om ett oaktsamhetsbrott, som bedöms som ringa och inte medför ansvar, kan medföra rätt till ersättning för kränkning. I ett liknande ärende har JK emellertid i beslut av den 24 mars 2005 (Dnr

text: ) tillerkänt en person ersättning för kränkning. Samma ställningstagande har gjorts i beslut den 24 januari 2001 (Dnr

text: ) respektive den 28 april 1998 (Dnr

text: ). Det saknas enligt min uppfattning anledning att göra en annan bedömning i detta fall. Det kan också framhållas att namngivandet framstår som oförenligt med det skydd för privatlivet som följer av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Det ankommer inte på tingsrätten att ta ställning till storleken av kränkningsersättningen. Vid en jämförelse med den kränkningsersättning som utgavs enligt det ovan angivna JK-beslutet från 2003 [torde egentligen vara 2005; Justitiekanslerns tillägg] kan dock framhållas att sökanden i nu förevarande ärende visserligen inte utsattes för någon fysisk fara genom namngivandet men att den kränkning hon redan utsatts för genom att ha utsatts för ett allvarligt brott måste ha förstärkts kraftigt genom att hennes lagliga rätt till anonymitet åsidosattes.”

text: A.-M. har lämnat synpunkter på tingsrättens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag konstaterar inledningsvis att uppgiften om A.-M.:s namn var föremål för sekretess i brottmålet och att hennes namn ändå återgavs på ett ställe i den del av domen som var offentlig. Även om detta offentliggörande skedde av misstag, finner jag att en skadeståndsgrundande försummelse har förekommit från rättens sida vid handläggningen av målet och att det såtillvida finns förutsättningar att utge skadestånd till A.-M.

text: A.-M. har begärt skadestånd avseende bl.a. förlorad inkomst samt vissa kostnader. Som jag uppfattar hennes framställning har hon gjort gällande att hon har drabbats av en personskada med därav följande inkomstförlust och kostnader för akutbesök, andra läkarbesök och mediciner.

text: Dessa ersättningsposter skulle i och för sig kunna ersättas inom ramen för en personskada, se

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Utredningen i ärendet ger dock inte tillräcklig grund för slutsatsen att A.-M. har drabbats av en personskada som en följd av att hennes namn offentliggjordes i domen. Jag kan därför inte bifalla anspråket i dessa delar.

text: När det så gäller A.-M.:s begäran om ersättning för ”psykiskt lidande” uppfattar jag henne så, att hon vill få ersättning för det som med

text: skadeståndslagens

text: nuvarande terminologi kallas kränkning (tidigare benämnt ”lidande”). En grundläggande förutsättning för att hon skall kunna tillerkännas sådan ersättning är att hon, genom tingsrättens åtgärd att offentliggöra hennes namn, har utsatts för brott av ett sådant slag som avses i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Det brott som den domare som var ordförande i målet skulle kunna ha gjort sig skyldig till genom att i domen offentliggöra A.-M.:s namn är brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . I likhet med vad tingsrättens lagman har angett i sitt yttrande hit finner jag emellertid att gärningen – det offentliggörande som skedde – bör bedömas som ringa och därför inte skulle föranleda ansvar. Offentliggörandet innefattar alltså enligt min bedömning inte någon straffbar gärning. Och med den utgångspunkten, att offentliggörandet inte innefattade något brott, konstaterar jag att det saknas förutsättningar att lämna någon kränkningsersättning enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: (jfr

text: 1 kap. 1 § brottsbalken

text: som innehåller en definition av ”brott”).

text: Inte heller från någon annan synpunkt finns det enligt min mening grund att besluta om kränkningsersättning till A.-M. Så t.ex. kan Justitiekanslern inte besluta om ersättning med hänvisning endast till att offentliggörandet kränkte A.-M.:s rättigheter enligt artikel 8 i den s.k. Europakonventionen, om nu en sådan kränkning skulle föreligga i och för sig.

text: Jag finner således att A.-M.:s skadeståndsanspråk skall avslås.

text: Till sist får jag nämna följande. Som nämns i tingsrättens yttrande har jag i ett liknande tidigare ärende beslutat att tillerkänna sökanden kränkningsersättning när det var fråga om en gärning – brott mot tystnadsplikt – som bedömdes vara ringa och därför inte medförde straffrättsligt ansvar (se Justitiekanslerns beslut den 24 mars 2005 i ärendet med dnr

text: ). Jag bedömer numera att beslutet i det ärendet inte är rättsligt hållbart; ersättning borde inte ha lämnats, eftersom den då aktuella gärningen inte utgjorde något brott. Det förhållandet att jag då beslöt att staten skulle utge kränkningsersättning till sökanden motiverar inte att jag nu tillerkänner A.-M. ersättning.


title: Klagomål rörande e-postmeddelande från Kammarkollegiet

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden i saken.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 19 april 2016 skickade en advokatfiskal vid Kammarkollegiet ett e-postmeddelande till en tjänsteman vid Nordanstigs kommun. Meddelandet handlade om Stocka kraftverk. I meddelandets inledning redogörs för vissa domar rörande kraftverket. Avsändaren konstaterar sedan att vattenkraftverket saknar tillstånd och frågar sig vad detta innebär. I slutet av meddelandet följer därefter följande två stycken.

text: Det innebär att kraftverksägaren inte är skyddad från miljökrav genom tillsyn eller vid tillståndsprövning. Det bästa vore om tillsynsmyndigheten förelade kraftverksägaren att ansöka om tillstånd för verksamheten och förenar föreläggandet med en skyldighet att upphöra med kraftverksdriften vid ett visst datum. De kommer antagligen ansöka om tillstånd och då kan vi ställa långtgående krav. Eller så yrkar vi på avslag och hoppas att de självmant river ut. Ett sista alternativ är att tillsynsmyndigheten redan i föreläggandet kräver utrivning vid ett senare datum.

text: Men framförallt innebär det att priset på kraftverket vid ett eventuellt köp måste jämkas rejält. Den delen av verksamheten som ger intäkter är ju inte skyddad.

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit emot ett klagomål med innebörden att Kammarkollegiet genom e-postmeddelandet gått utöver sina uppgifter och att myndigheten gjort sig skyldig till maktmissbruk.

text: Kammarkollegiet har yttrat sig i ärendet och berättat att bakgrunden till det aktuella e-postmeddelandet var att Kammarkollegiet på inbjudan av Nordanstigs kommun hade deltagit vid ett seminarium vars syfte var att förbättra förutsättningarna för kommunen att återställa och öka den biologiska mångfalden i och i anslutning till vattendrag. Kammarkollegiet föreläste vid seminariet om avgöranden från Mark- och miljööverdomstolen angående tillstånds rättskraft. Myndighetens företrädare deltog också i en paneldebatt samt en exkursion med besök på kraftverk. Under debatten ställdes bl.a. frågor om köp av kraftverk och befintliga tillstånds rättskraft. I yttrandet har Kammarkollegiet vidare anfört följande.

text: Under seminariet och den efterföljande exkursionen diskuterades hur de miljöproblem som finns i vattenförekomsterna i kommunen ska åtgärdas så att kommunens vattendrag uppfyller de krav som följer av EU-rätten. Eftersom Kammarkollegiet de senaste 25 åren har haft 5 olika ärenden om Stocka kraftverk, kom kraftverket upp som ett exempel.

text: Innehållet i det aktuella e-brevet är en kort sammanfattning av det som sades vid fiskevårdsseminariet i Bergsjö den 14 april 2016. E-brevet innehåller dock inte de osäkerheter och nyanseringar som framhölls av Kammarkollegiets tjänstemän under dagen. Detta gäller särskilt e-brevets två avslutande stycken som, för en läsare som inte varit med under seminariet och den efterföljande exkursionen, kan te sig för definitiva och onyanserade. Att e-brevet har dessa brister kan dock delvis förstås mot bakgrund av att tjänstemännen på Kammarkollegiet och kommunen, som var de som stod som avsändare respektive mottagare för brevet, båda varit med under hela seminariet och haft kontakter dessförinnan. E-brevet var dessutom enbart riktat till tjänstemannen på kommunen.

text: Det e-brev som skickades till kommunen den 19 april 2016 måste sättas i sitt rätta sammanhang. Mot den bakgrunden, men även i övrigt, anser Kammarkollegiet att innehållet i nämnda e-brev inte på något sätt kan sägas vara ett uttryck för maktmissbruk såsom anmälaren gör gällande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 22 kap. 6 § miljöbalken

text: (MB) ska Kammarkollegiet, när det behövs, föra talan i ansökningsmål vid mark- och miljödomstolarna för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen. Kammarkollegiet får också hos mark- och miljödomstol ansöka om att tillståndet för en vattenverksamhet m.m. ska återkallas eller omprövas (se 24 kap. 3–7 §§ MB). En fråga om omprövning kan aktualiseras bl.a. om en verksamhet med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm inte följs (

text: 24 kap. 5 § 2

text: MB). Även en kommun får föra talan för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen inom kommunen och under vissa förutsättningar ansöka om återkallelse eller omprövning av tillstånd (se 22 kap. 6 § och 24 kap. 7 § MB). Kammarkollegiets uppgifter enligt

text: miljöbalken

text: bekräftas i

text: 3 § 1 förordningen (2007:824)

text: med instruktion för Kammarkollegiet.

text: Om det behövs för att följa en miljökvalitetsnorm, ska en myndighet efter bemyndigande från regeringen fastställa ett åtgärdsprogram. Ett sådant program kan ålägga myndigheter eller kommuner att vidta åtgärder för att miljökvalitetsnormer ska följas (se 5 kap. 5–8 §§ MB). Med stöd av bemyndigande från regeringen har de fem länsstyrelser som utgör vattenmyndigheter fastställt ett åtgärdsprogram för åren 2009–2015 som gäller för Sveriges fem vattendistrikt. Enligt ett regeringsbeslut ska åtgärdsprogrammen fortsätta att gälla även under 2016 till dess att en omprövning har skett.

text: Enligt åtgärdsprogrammen behöver Kammarkollegiet, efter samråd med Naturvårdsverket, Fiskeriverket och länsstyrelserna, ta fram underlag och strategier med syfte att åtgärda vandringshinder, regleringar, vattenhushållningsfrågor och andra fysiska ingrepp som påverkar vattenförekomster så att de inte uppnår, eller riskerar att inte uppnå, god ekologisk status eller god ekologisk potential. Med utgångspunkt i uppdraget har Kammarkollegiet tagit fram en strategi (dnr 4.1-5437-10). Syftet med strategin sägs vara bl.a. att myndigheter ska se till att

text: miljöbalkens

text: regelsystem tillämpas effektivare så att vattenanläggningar anpassas enligt EU-rättens princip om att förorenaren betalar. I strategin redogörs för vilka rättsliga åtgärder som myndigheter kan vidta för att få fysiska åtgärder utförda och betalda av verksamhetsutövaren i enlighet med

text: miljöbalkens

text: krav. Med fysiska åtgärder avses t.ex. att riva ut en damm, bygga en fiskväg, ändra avledningen av vatten och liknande.

text: I ärendet framgår inte om Kammarkollegiet och Nordanstigs kommun haft fog för uppfattningen att Stocka kraftverks verksamhet påverkat den ekologiska statusen hos någon vattenförekomst negativt. Justitiekanslern finner dock inget skäl att ifrågasätta denna bedömning. Justitiekanslern konstaterar med denna utgångspunkt att det är väl förenligt med Kammarkollegiets uppdrag enligt åtgärdsprogrammet att lämna förslag till en kommun kring vilka rättsliga åtgärder som kan och bör vidtas för att åstadkomma förändring av ett kraftverks verksamhet som påverkar en vattenförekomsts ekologiska status negativt. Det sista stycket i meddelandet måste tolkas som att Kammarkollegiet ger råd om hur kommunen, genom att hänvisa till avsaknaden av tillstånd, skulle kunna argumentera för att betala ett lägre pris vid ett eventuellt köp av kraftverket. Mot bakgrund av att syftet med ett köp med tanke på sammanhanget måste antas vara att åtgärda miljömässiga brister i kraftverkets vattenverksamhet, kan ett sådant råd inte anses oförenligt med Kammarkollegiets uppdrag.

text: Kravet på att en företrädare för en myndighet ska uttrycka sig sakligt och förhålla sig opartisk gäller inte bara i samband med myndighetsutövning, utan även när myndigheten agerar som part eller ägnar sig åt rådgivning till andra myndigheter (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , som anger att kraven gäller alla som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter). En myndighet som ytterst kan komma att inta en ren partsställning i förhållande till enskilda bör alltså även i sin partsroll vinnlägga sig om att förhålla sig objektiv och se till att frågor blir allsidigt belysta. Myndigheten bör också dels väga olika allmänna intressen mot varandra, dels väga allmänintressena mot motstående, enskilda intressen. Att lagstiftaren förutsett att de myndigheter som har partsbehörighet enligt

text: miljöbalken

text: ska sträva efter att tillgodose inte bara miljöintressen utan även andra allmänna intressen framgår av lagtexten, som talar om ”miljöintressen och andra allmänna intressen”. Om en myndighet har till uppdrag att värna ett allmänt intresse bör det också vara en rimlig utgångspunkt och strävan att detta intresse ska tillvaratas på det sätt som är minst ingripande för enskilda.

text: I e-postmeddelandet finns det vissa formuleringar som kan ge intryck av att avsändaren inte fullt ut har förhållit sig i enlighet med det som sagts i föregående stycke. Det gäller till att börja med formuleringen om att ställa långtgående krav. I sammanhanget kan det framstå som att det inte är fråga om sakliga krav kopplade till att någon viss miljökvalitetsnorm ska uppnås, utan krav som syftar till att få kraftverksverksamheten att helt upphöra, oavsett om detta krävs för att uppnå miljömålen eller inte. I samma riktning talar förhoppningen om att kraftverksägaren självmant ska riva ut.

text: Det kan vara så att formuleringarna helt eller till viss del kan förklaras med hänvisning till det som sagts vid det föregående seminariet, t.ex. att det där diskuterats vilka krav som kunde vara påkallade att ställa på kraftverksverksamheten för att uppnå miljömålen eller att det där konstaterades att det inte skulle vara möjligt att nå miljömålen med mindre än att det aktuella kraftverket revs ut. Mot denna bakgrund saknar jag tillräckliga skäl att uttala kritik mot Kammarkollegiet med anledning av anmälan. Jag vill dock samtidigt framhålla att det är viktigt att myndighetspersoner iakttar kraven på saklighet och opartiskhet inte bara vid kontakten med enskilda, utan även vid kommunikation internt och mellan myndigheter.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


title: Granskning av en brottmålsdom

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Journalisten SF vände sig i januari 2003 till Justitiekanslern och påtalade brister i polisens, åklagarens och domstolarnas befattning med ett brottmål i vilket VB dömdes för mord till livstids fängelse genom Svea hovrätts dom den 10 juni 1999 i mål B 2867-99. SF ansåg att Justitiekanslern borde granska myndigheternas och domstolarnas hantering av brottmålet.

text: Med anledning av hänvändelsen hit lades ett tillsynsärende upp. Under ärendets handläggning gjorde jag bedömningen att det inte fanns förutsättningar för mig att med stöd av bestämmelserna i lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn begära in yttranden eller upplysningar från befattningshavare vid vederbörande förvaltningsmyndigheter och domstolar. Vissa underhandskontakter togs dock med Riksåklagarens kansli för att efterhöra förutsättningarna för att Riksåklagaren skulle kunna ansöka om resning till förmån för VB. Det framkom därvid att förutsättningarna för att ta upp saken till förnyad behandling enligt Riksåklagaren fick anses uttömda.

text: Med anledning av uppgifter som jag fick del av genom SF och andra personer gjorde jag för min del bedömningen att det fanns ett behov av att förmedla kontakt med en advokat som kunde biträda VB med en ansökan om resning av hovrättens dom. Jag tog också själv senare del i arbetet med att upprätta resningsansökningen.

text: Ansökan om resning gavs in till Högsta domstolen i september 2004 (mål Ö 3750-04). Riksåklagaren avgav förklaring över ansökningen den 19 januari 2005. I ett beslut den 27 januari 2005 avslog Högsta domstolen resningsansökningen.

text: Justitiekanslern har under ärendets handläggning tagit del bl.a. av domstolarnas avgöranden i brottmålet och handlingar ur förundersökningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Genom Högsta domstolens beslut är det avgjort att VB inte för närvarande kan få Svea hovrätts dom på livstids fängelse omprövad. Justitiekanslerns ärende får därmed anses vara avslutat.

text: Jag vill avslutningsvis erinra om att en ansökan om resning till förmån för en tilltalad i ett brottmål enligt

text: 58 kap. 2 § rättegångsbalken

text: inte är begränsad i tiden och att Riksåklagaren är den allmänne åklagare som kan ge in en sådan ansökan till Högsta domstolen.


title: Brott mot Europakonventionen att låta ett konkursbo stå för konkurskostnaderna trots att konkursbeslutet upphävts i högre rätt?

text: Justitiekanslern avslår AH:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: På ansökan av Rörshoppen AB försattes AH i konkurs den 17 augusti 1994 av Göteborgs tingsrätt (konkursärende 2106-93). Till styrkande av att AH var på obestånd åberopade Rörshoppen AB en tillgångsundersökning som Kronofogdemyndigheten i Göteborg hade verkställt den 22 juni 1993.

text: AH överklagade konkursbeslutet till Hovrätten för Västra Sverige som i ett beslut den 12 september 1994 lämnade överklagandet utan bifall. AH fullföljde talan mot hovrättens beslut till Högsta domstolen. I ett beslut den 3 april 1995 fann Högsta domstolen att AH hade visat att han var solvent och upphävde konkursbeslutet.

text: Med anledning av Högsta domstolens beslut fastställde tingsrätten i ett beslut den 5 maj 1995 konkursförvaltarens arvode till 7 500 kr och erinrade samtidigt om att konkurskostnaderna i första hand skulle utgår ur konkursboet och framför andra skulder som boet hade ådragit sig.

text: I och med att ett överskott redovisades i konkursboet fick boet stå för samtliga konkurskostnader, som uppgick till 10 500 kr inklusive konkursförvaltarens arvode.

text: Anspråket m.m.

text: I en skrivelse som kom in hit den 24 oktober 2003 har AH begärt skadestånd av staten med 40 500 kr, varav 10 500 kr avser ersättning för konkurskostnaderna och 30 000 kr avser badwill för hans enskilda firma Landala rörläggeri och psykiskt lidande.

text: Till stöd för sitt skadeståndsanspråk har AH anfört att kronofogdemyndighetens tillgångsundersökning var bristfällig, eftersom bl.a. en fastighet inte hade medtagits i undersökningen. Hade den uppgiften funnits med i tillgångsundersökningen hade han inte befunnits sakna utmätningsbara tillgångar för att täcka utmätningsfordringen. AH har vidare ställt sig tveksam till att domstolarna försatte honom i konkurs för en fordran uppgående till bara ca 15 000 kr.

text: AH har hänvisat till en dom meddelad den 16 september 2003 av Europadomstolen i ett mål mellan Stockholms försäkrings- och skadeståndsjuridik AB och Sverige (nr 38993-97).

text: Justitiekanslern har tagit del av Göteborgs tingsrätts och Högsta domstolens akter i konkursärendet (Högsta domstolens mål med nr Ö 4382-94).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Justitiekanslern kan inom ramen för statens s.k. frivilliga skadereglering besluta om skadestånd till enskilda. En förutsättning för detta är dock att staten är skadeståndsskyldig enligt någon författningsbestämmelse.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skall bestämmelserna i lagen om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogar någon annan genom brott mot den personliga friheten, vissa andra i lagrummet angivna brott eller dylik brottslig gärning. Detta gällde fram till den sista december 2001 och bestämmelsen skall därför tillämpas i detta ärende. I sak motsvarande regler gäller numera enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Tillgångsundersökningen

text: Skadeståndskrav enligt

text: skadeståndslagen

text: är underkastade den allmänna fordringspreskriptionen enligt

text: 2 § preskriptionslagen

text: . Detta innebär att ett skadeståndskrav normalt preskriberas tio år efter det att den skadegörande handlingen inträffade. Den tillgångsundersökning som enligt AH innefattade felaktigheter verkställdes av kronofogdemyndigheten den 22 juni 1993. AH kom in hit med sitt skadeståndsanspråk först den 24 oktober 2003. I den mån hans skadeståndsanspråk grundar sig på tillgångsundersökningen är det sålunda preskriberat. Hans skadeståndsanspråk kan därför inte vinna bifall på denna grund.

text: Tingsrättens och hovrättens beslut om försättande i konkurs

text: För att skadestånd skall utgå räcker det inte att ett beslut ändras vid en överprövning i högre instans. Vid t.ex. rättstillämpning är det endast i undantagsfall så att ett beslut som ändras är så oriktigt att man kan tala om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När det gäller bevisvärderings- och rättstillämpningsfrågor krävs det enligt praxis att det är fråga om uppenbara felbedömningar för att staten skall ådra sig skadeståndsskyldighet (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: Utredningen i ärendet ger inte vid handen att tingsrättens och hovrättens ställningstaganden skulle vara felaktiga på ett sådant sätt att ett skadeståndsansvar för staten kan komma i fråga på den grunden. AH:s skadeståndsanspråk kan således inte heller bifallas med hänvisning till tingsrättens och hovrättens hantering av konkursfrågan.

text: Tingsrättens beslut angående konkurskostnaderna

text: AH har i sin skrivelse hit hänvisat till en dom meddelad av Europadomstolen i ett mål mellan Stockholms försäkrings- och skadeståndsjuridik AB och Sverige. I det aktuella målet prövade Europadomstolen bl.a. om ett beslut att låta ett konkursbo stå för konkurskostnaderna, sedan konkursbeslutet upphävts i högre rätt, var förenligt med artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Hänvisningen till det aktuella avgörandet får anses innefatta ett påstående från AH:s sida att tingsrättens beslut den 5 maj 1995 att förordna om ett primäransvar för konkursboet för konkurskostnaderna, trots att konkursbeslutet hade upphävts av högre instans, utgjorde en kränkning av hans äganderätt i enlighet med artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Europakonventionen gäller som svensk lag sedan den 1 januari 1995. Även om det enligt Justitiekanslerns uppfattning inte går att grunda någon rätt till skadestånd direkt på Europakonventionen i den svenska rättsordningen leder en överträdelse av konventionen i många fall till att skadeståndsskyldighet anses föreligga enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Den fråga som aktualiseras i ärendet är då om det har förekommit ett brott mot Europakonventionen som samtidigt innefattar fel eller försummelse vid myndighetsutövning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Av betydelse för skadeståndsbedömningen är främst

text: konkurslagens

text: bestämmelser om ansvaret för konkurskostnaderna, Europakonventionens krav på skydd för äganderätten och Europadomstolens avgörande i målet mellan Stockholms försäkrings- och skadeståndsjuridik AB och Sverige.

text: Myndighetsutövning?

text: Till en början står det klart att tingsrättens beslut beträffande betalningsskyldigheten för konkurskostnaderna, trots att det var formulerat som en erinran om vad som gäller enligt

text: konkurslagen

text: , får anses innefatta myndighetsutövning (jfr

text: NJA 1998 s. 214

text: ). Det innebär att staten är skadeståndsskyldig för eventuella fel eller försummelser vid tingsrättens ställningstagande i den frågan.

text: Konkurslagen

text: och rättspraxis på området

text: Enligt

text: 14 kap. 2 § konkurslagen (1987:672)

text: skall konkurskostnaderna utgå ur konkursboet framför andra skulder som boet har ådragit sig. I den mån konkurskostnaderna inte kan tas ur boet skall de - utom i vissa nu inte aktuella fall - betalas av staten. I

text: 2 kap. 25 § konkurslagen

text: föreskrivs att, om högre rätt upphäver ett beslut om konkurs, egendomen i boet skall återställas till gäldenären i den mån den inte behövs för betalning av konkurskostnaderna och andra skulder som boet har ådragit sig. Det primära ansvar för konkurskostnaderna som åvilar gäldenären även i fall där högre rätt har upphävt konkursbeslutet har ansetts motiverat bl.a. för att förmå gäldenären att redan vid tingsrätten göra allt för att undvika ett konkursbeslut (prop. 1986-87:90 s. 206 f.).

text: I rättspraxis har det slagits fast att staten skall svara för konkurskostnaderna i den situationen att konkursbeslutet har undanröjts på grund av ett grovt rättegångsfel som inneburit att gäldenären har berövats möjligheten att i normal ordning framställa invändningar mot konkursansökningen och utföra sin talan i konkursärendet (se

text: NJA 1998 s. 214

text: Egendomsskyddet i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen

text: Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen skall varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Bestämmelsen inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten.

text: Europadomstolen har framhållit att artikeln innehåller tre regler: i den första fastslås principen att egendomen skall respekteras, i den andra uppställs villkoren för att någon skall få berövas sin egendom och i den tredje behandlas frågan om hur ägarens rätt att utnyttja sin egendom får begränsas. Även om det i och för sig föreligger ett allmänt intresse som kan motivera att egendom fråntas en enskild person, måste det ske en avvägning mellan det allmännas och den enskildes intresse, och egendomsberövandet måste genomföras på ett sådant sätt att det inte innebär en oskälig börda för den enskilde. Med andra ord skall det vara ett proportionerligt ingrepp i den enskildes äganderätt (se bl.a. Europadomstolens dom den 23 september 1982 i målet Sporrong och Lönnroth mot Sverige samt Danelius, Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 uppl., s. 375 f.).

text: Europadomstolens dom i målet mellan Stockholms försäkrings- och skadeståndsjuridik AB och Sverige

text: Vad gäller frågan med anknytning till egendomsskyddet i artikel 1 i tilläggsprotokollet till konventionen fann Europadomstolen i det aktuella målet att Sverige hade kränkt den nämnda artikeln. Europadomstolen konstaterade först att beslutet att låta konkursboet stå för konkurskostnaderna innebar ett ingrepp i äganderätten i den mening som avses i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till konventionen. Europadomstolen noterade samtidigt att ingreppet hade skett helt i enlighet med den nationella rätten, dvs.

text: konkurslagen

text: , samt att ingreppet hade skett i det allmännas intresse, dvs. i syfte att förmå gäldenären att redan i första instans anstränga sig för att undvika ett konkursbeslut. Vid bedömningen av om ingreppet var proportionerligt beaktade domstolen att det felaktiga konkursbeslutet berodde på domstolarnas bedömning av solvensfrågan samt att gäldenären inte på något sätt hade bidragit till det felaktiga konkursbeslutet eller till uppkomsten av ansvaret för konkurskostnaderna. Med hänsyn härtill fann Europadomstolen att sökandens skyldighet att bidra till konkurskostnaderna var oskälig och att detta ingrepp i sökandens egendom inte var proportionerligt i förhållande till det allmännas intresse.

text: Brott mot artikel 1 i första tilläggsprotokollet till konventionen?

text: I enlighet med Europadomstolens avgörande får tingsrättens beslut att låta konkursboet i AH:s fall stå för konkurskostnaderna, trots att konkursbeslutet hade upphävts av högre rätt, anses utgöra ett sådant ingrepp i AH:s äganderätt som faller under den aktuella artikeln. Det står samtidigt klart att tingsrättens beslut att låta konkursboet stå för konkurskostnaderna i den uppkomna situationen var helt i linje med

text: konkurslagens

text: bestämmelser om ansvaret för konkurskostnaderna. Något skäl för tingsrätten att göra avsteg från huvudprincipen om konkursboets primäransvar förelåg inte heller. Tingsrättens beslut var således lagenligt. Ingreppet i AH:s äganderätt får därmed anses ha skett i det allmännas intresse.

text: Frågan är då om ingreppet, dvs. skyldigheten för konkursboet att stå för konkurskostnaderna, var oproportionerligt i förhållande till det allmännas intresse av att gäldenärer redan vid tingsrätten anstränger sig för att undvika konkursbeslut.

text: I AH:s fall upphävdes konkursbeslutet främst med hänsyn till att han först i Högsta domstolen förmådde visa att han var solvent. Den utredning som han därvid lade fram var i princip konkursbouppteckningen. Av denna framgick att AH hade egendom som inte hade kommit fram vid kronofogdemyndighetens undersökning. Det rörde sig framför allt om en fastighet som enligt bouppteckningen var värd ca 500 000 kr.

text: AH, som var delgiven kallelse till konkursförhandlingen vid tingsrätten, underlät att inställa sig vid förhandlingen. Han underlät också att skriftligen bemöta konkursansökan inom föreskriven tid. Han hade således redan vid tingsrätten haft möjlighet att i sak bemöta vad som hade gjorts gällande i konkursansökningen. Om AH redan vid tingsrätten hade bemött konkursansökan i sak hade han med stor sannolikhet undvikit ett konkursbeslut. Med hänsyn härtill anser jag att det inte var oskäligt att låta konkursboet bära alla konkurskostnaderna. Även om kronofogdemyndighetens bristfälliga tillgångsundersökning i viss mån bidrog till uppkomsten av det senare upphävda konkursbeslutet var ingreppet i AH:s äganderätt vid en avvägning av motstående intressen enligt min mening proportionerligt.

text: Staten har således inte gjort sig skyldig till något brott mot artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Än mindre kan då tingsrätten anses ha gjort sig skyldig till något fel eller någon försummelse vid sin rättstillämpning. AH:s skadeståndsanspråk kan således inte bifallas heller på denna grund.

text: Ersättning för psykiskt lidande

text: Jag vill erinra om vad som inledningsvis har framhållits nämligen att en förutsättning för att ersättning för s.k. ideell skada (kränkningsersättning) skall kunna utgå enligt

text: skadeståndslagen

text: är att ett brott mot den personliga friheten eller något annat typiskt integritetskränkande brott har begåtts. Av utredningen i ärendet kan inte utläsas att AH genom myndigheternas handläggning har utsatts för något sådant brott som kan grunda rätt till ersättning för ideell skada.

text: Sammanfattning

text: På grund av det anförda skall AH:s begäran om skadestånd lämnas utan bifall.


title: Skadeståndsanspråk mot staten på grund av underlåtenhet av tingsrätt att kontrollera parts behörighet

text: Justitiekanslern tillerkänner Birgit R skadestånd med 413 kr och uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen utbetalas till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Birgit R är ägare till fastigheten Värmdö Björnö 1:104 i Värmdö kommun. Denna fastighet har tillsammans med 191 andra fastigheter del i samfälligheten Värmdö Björnö S:3, även kallad Bysamfällighet Nr 3 (nedan Bysamfälligheten). Bysamfälligheten består av 16 utmål för vattentäkt. Reglemente för Bysamfälligheten fastställdes den 18 april 1967 av dåvarande Södra Roslags domsagas häradsrätt enligt lagen (

text: ) om förvaltning av bysamfälligheter och därmed jämförliga samfällda ägor och rättigheter (bysamfällighetslagen).

text: Bysamfälligheten ansökte, genom sysslomannen Gunnel B såsom ombud, om betalningsföreläggande på Birgit R och yrkade utfående av årsavgifter jämte kravgift om totalt 200 kr.

text: Birgit R bestred kravet varvid Kronofogdemyndigheten i Stockholm på Bysamfällighetens begäran överlämnade målet för vidare handläggning till Stockholms tingsrätt. I svaromål bestred Birgit R att Bysamfälligheten var registrerad enligt gällande lag.

text: I dom den 15 april 1994 förpliktade Stockholms tingsrätt Birgit R att till Bysamfälligheten utge 200 kr samt ersätta Bysamfälligheten dess inkassokostnad med 40 kr och rättegångskostnader med 585 kr.

text: Birgit R överklagade domen till Svea hovrätt och erlade samtidigt betalning enligt domen till Gunnel B och Bysamfälligheten. I hovrätten uppkom fråga om Bysamfälligheten var ett rättssubjekt som kunde förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Bysamfälligheten förelades att styrka sin egenskap av rättssubjekt.

text: I beslut den 22 november 1994 meddelade hovrätten prövningstillstånd samt undanröjde tingsrättens dom och avvisade den av Bysamfälligheten i målet förda talan.

text: I sina domskäl anförde hovrätten att Bysamfälligheten alltjämt stod under förvaltning enligt bysamfällighetslagen. Den var därför inte ett rättssubjekt och den saknade behörighet att uppträda som part i målet.

text: Hovrätten fann vidare att det kunde ifrågasättas om Bysamfälligheten kunde anses vara en kollektivbeteckning på samtliga delägare i bysamfälligheten. Ett visst stöd för att så skulle vara fallet utgjorde 4 § i bysamfällighetens reglemente som gav de valda sysslomännen rätt att föra talan för delägarna vid domstol i angelägenhet som rörde samfälligheten. Eftersom Bysamfällighetens talan riktade sig mot en av delägarna kunde emellertid redan av det skälet Bysamfälligheten inte anses vara en kollektivbeteckning på samtliga delägare i samfälligheten. Bysamfällighetens talan skulle därför avvisas. Beslutet vann laga kraft.

text: Efter hovrättens beslut försökte Birgit R få tillbaka vad hon betalat enligt tingsrättens dom. Hon ansökte om betalningsföreläggande och yrkade att Bysamfälligheten skulle förpliktas att till henne utge 1 358 kr jämte ränta och kostnader. Som grund för talan anförde hon att hon i enlighet med Stockholms tingsrätts dom erlagt betalning med 825 kr till Bysamfälligheten, att Svea hovrätt undanröjt domen och avvisat Bysamfällighetens talan samt att Bysamfälligheten inte betalat tillbaka de pengar som hon erlagt med anledning av Stockholms tingsrätts dom. Sedan Bysamfälligheten bestritt yrkandena överlämnade Kronofogdemyndigheten målet till Stockholms tingsrätt som i sin tur överlämnade målet till Nacka tingsrätt. I beslut den 30 januari 1996 avvisade Nacka tingsrätt hennes talan eftersom Bysamfälligheten inte var något rättssubjekt och Bysamfälligheten inte heller kunde anses utgöra kollektivbeteckning för samtliga delägare då talan väckts av Birgit R i egenskap av delägare i Bysamfälligheten.

text: Birgit R ansökte därefter om betalningsföreläggande och yrkade att Gunnel B till henne skulle förpliktas att utge totalt 7 095 kr. Av beloppet hänförde sig 1 595 till vad hon betalat enligt tingsrättens dom och 6 500 kr avsåg skadestånd för psykiskt lidande. Gunnel B bestred betalningsföreläggandet. Målet överlämnades till Nacka tingsrätt.

text: I dom den 17 oktober 1997 lämnade Nacka tingsrätt käromålet utan bifall. Genom domen förpliktades Birgit R att utge ersättning för Gunnel B:s rättsgångskostnader med 150 kr. Birgit R överklagade domen till Svea hovrätt som inte meddelade prövningstillstånd. Högsta domstolen meddelade inte heller prövningstillstånd till följd varav hovrättens beslut stod fast.

text: Anspråk m.m.

text: Birgit R har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med totalt 9 108, varav 2 608 kr avser de kostnader hon drabbades av dels genom betalning enligt Stockholms tingsrätts dom, dels genom de olika domarna och besluten i ärendet samt 6 500 kr för, som det får förstås, psykiskt lidande. Som grund för sitt anspråk gör hon gällande dels att Stockholms tingsrätt felaktigt tagit upp målet mot henne, trots att käranden inte var partsbehörig, dels att rådmannen Rolf L till henne givit den felaktiga upplysningen att hon kunde betala enligt domen, trots att den inte vunnit laga kraft och därefter få tillbaka den erlagda betalningen om hon vann i hovrätten. Felaktigheterna har vållat henne ekonomisk skada.

text: Stockholms tingsrätt har yttrat sig i ärendet. Yttrandet bifogas detta beslut sombilaga (här utesluten).

text: Gällande regler m.m.

text: Av

text: 11 kap. 2 § rättegångsbalken

text: följer att bl.a. bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning, som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter, kan vara part i rättegång.

text: Enligt

text: 17 § lagen (1973:1159)

text: om förvaltning av samfälligheter (samfällighetslagen) åtnjuter samfällighetsföreningar rättssubjektivitet efter registrering i samfällighetsregister hos statlig lantmäterimyndighet (jfr 25 och 27 §§).

text: Före samfällighetslagens ikraftträdande år 1974 gällde för förvaltning av samhälligheter den äldre lagen (

text: ) om förvaltning av bysamfälligheter och därmed jämställda ägor och rättigheter (bysamfällighetslagen). Enligt den lagen kunde förvaltningen anordnas på tre olika sätt. Den enklaste formen var delägarförvaltning. Vidare fanns en möjlighet att få god man förordnad att sköta förvaltningen. Slutligen kunde förvaltning för gemensam räkning anordnas enligt 5 § bysamfällighetslagen, varvid delägarna beslutade om förvaltningen vid sammanträde, medan verkställigheten av besluten ankom på en eller flera sysslomän valda av delägarna. Av förarbetena till samfällighetslagen framgår att en förvaltningsorganisation enligt bysamfällighetslagen inte är ett rättssubjekt (

text: prop. 1973:160 s. 320

text: Av

text: 11 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB) framgår att bevis om att den som i rättegång uppges vara part är behörig därtill inte krävs, om rätten inte finner att sådant bevis bör företes.

text: Enligt

text: 34 kap. 1 §

text: RB skall rätten självmant beakta förekomsten av rättegångshinder om inte annat är stadgat.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Bestämmelsen omfattar bl.a. fall då en myndighet vid myndighetsutövning givit felaktig information eller felaktiga upplysningar. Skadeståndsansvar förutsätter dock att det kan anses utrett att den myndighet mot vilket anspråket riktas har gjort fel eller varit försumlig. Birgit R:s framställda yrkanden får anses grundade på denna bestämmelse.

text: Vad frågan i detta ärende närmast gäller är vilken skyldighet som åvilar en domstol att självmant undersöka huruvida den som uppträder som part i en rättegång verkligen har behörighet att göra det.

text: Beträffande omfattningen av rättens skyldighet att undersöka förekomsten av ett tvingande rättegångshinder går det knappast att göra några generella uttalanden. Endast i undantagsfall förekommer det lagstadganden som anger hur långt rättens undersökningsplikt sträcker sig rörande ett sådant rättegångshinder. Ett sådant stadgande är

text: 11 kap. 4 §

text: RB. Utgångspunkten för bestämmelsen är enligt processlagberedningen (se NJA II 1943 s. 123) att de för det processuella förfarandet givna reglerna skall av domstolen iakttas ex officio, om inte annat är föreskrivet eller ligger i sakens natur. Med en sträng tillämpning skulle domaren ha att i varje mål infordra bevisning rörande t.ex. partsbehörigheten. I syfte att öppna en möjlighet till lättnader i domarens skyldigheter föreslog beredningen att bevisning om partsbehörighet, processbehörighet och ställföreträdares behörighet inte skulle fordras med mindre det förekom anledning att någon brist förelåg. Med utgångspunkt härifrån ansåg beredningen att domaren inte borde ålägga t.ex. ombud, som uppträdde för ett aktiebolag, att styrka att detta var registrerat och att den som utfärdat fullmakt var därtill behörig, om det rörde sig om ett känt bolag och en känd firmatecknare för detta.

text: Vid riksdagsbehandlingen av propositionen delade lagutskottet beredningens uppfattning att det inte kunde anses erforderligt att behörighetshandlingar företeddes i samma utsträckning som tidigare. Samtidigt fann dock utskottet att det ur såväl rättens som partens synvinkel var av vikt att någon tvekan rörande behörigheten inte förelåg; om det efter målets avgörande skulle framkomma att part eller ställföreträdare saknat behörighet, kunde detta föranleda att den meddelade domen undanröjdes på grund av domvilla. Enligt utskottets mening hade den ifrågavarande bestämmelsen fått en alltför kategorisk avfattning i departementsförslaget. Förslaget löd "att bevis ej skulle fordras med mindre särskild anledning förekom". Rätten borde enligt utskottet ha möjlighet att infordra behörighetshandlingar så snart det gällde en part eller ställföreträdare vars behörighet inte var känd för rätten. Utskottet föreslog därför att paragrafen skulle få den lydelse som nu gäller.

text: I den juridiska litteraturen har Per Olof Ekelöf hävdat att domstolen skall undersöka huruvida det finns något processhinder endast då anledning förekommer därtill. Ekelöf synes anse att rätten till följd därav kan avstå från kontroll beträffande flertalet tvingande processhinder (jfr Rättegång II, 8 uppl. s. 14 f). Per Henrik Lindblom (Processhinder, s. 99 not 1) anser att rättens undersökningsplikt sträcker sig längre än vad som framgår av Ekelöf. Enligt Lindblom bör det göras skillnad mellan det fallet där med tillgänglig utredning beviskraven för avvisning inte är uppfyllt och det fallet där det är uppfyllt. I det förra fallet bör hänsyn tas till bl.a. i vilken mån det intresse den ifrågavarande processförutsättningen är avsedd att skydda kan anses tillräckligt representerat av parterna. När så inte är fallet, t.ex. vid processobehörighet och tredjemansintressen, har domstolen enligt Lindblom större anledning att verka för ytterligare utredning. Om avvisning kan ske på föreliggande material, behöver domstolen enligt Lindblom inte sträcka sig längre än att förelägga käranden om att komplettera sin utredning.

text: I anledning av ett förslag till ändring av förutvarande lagsökningslagen, innebärande en ytterligare uppmjukning av kraven på bevisning om parts- och processbehörighet m.m. såvitt gällde summarisk process, anförde departementschefen i

text: prop. 1981/82:134 s. 16

text: såsom sin uppfattning angående innebörden av den nu behandlade bestämmelsen att man i regel bör kunna utgå från att sökandens uppgifter om "borgenärens" identitet är riktiga. Sådana uppgifter borde därför enligt departementschefen godtas om det inte i det enskilda fallet fanns anledning att kontrollera dem. Han uttryckte samtidigt den uppfattningen att det som skäl för en sådan kontroll inte borde krävas några särskilda omständigheter som rätten har att redovisa. Uttalandena gjordes utan anknytning till att någon lagbestämmelse ändrades.

text: I det nu aktuella ärendet har, såvitt framgår av akten, hos tingsrätten en betydande del av processen handlat om huruvida Bysamfälligheten var registrerad eller inte. Frågan om Bysamfälligheten också hade rättssubjektivitet var över huvud taget inte uppe till prövning.

text: Jag kan konstatera att de bestämmelser som rör en samfällighets rättssubjektivitet enligt bysamfällighetslagen inte varit helt okomplicerade. Staten är dock ansvarig även för att mer invecklade system fungerar på avsett sätt. Jag anser således att Stockholms tingsrätt begått ett fel när den inte närmare undersökt huruvida Bysamfälligheten hade rättssubjektivitet och sålunda kunde vara part i rättegång. Felet är sådant att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten.

text: Nästa fråga som inställer sig är om Birgit R på grund av tingsrättens fel drabbats av skada. Hon har i denna del gjort gällande att hon från rådmannen L fått en upplysning om att hon kunde fullgöra förpliktelsen enligt tingsrättens dom trots att den inte vunnit laga kraft och att hon därefter hade rätt att återfå ersättningen om hon vann framgång med sitt överklagande till hovrätten.

text: Rådmannen L har i sitt yttrande uppgivit sig inte kunnat minnas att han skulle ha uttryckt sig på detta sätt, och jag anser således inte visat att så varit fallet. Den skada som Birgit R drabbats av genom att hon betalat enligt den icke lagakraftvunna domen dvs. 825 kr får således anses självförvållad. De senare processerna och de kostnader hon åsamkats där är även de föranledda av hennes försök att återfå det belopp hon betalade enligt domen. Någon ersättning härför kan därför inte utgå.

text: Däremot anser jag att hon har rätt att erhålla ersättning för de egna utgifterna hon hade i samband med rättegången vid Stockholms tingsrätt med totalt 413 kr, varav 350 kr avser erlagd avgift till lantmäteriet och 63 kr avser porto m.m.

text: Birgit R har vidare begärt ersättning för psykiskt lidande. För att sådan ersättning skall utgå krävs att ett brott har blivit begånget. Jag kan av utredningen inte finna att så är fallet.

text: Ärendet avslutas.