title: Inspektion av Åklagarkammaren i Östersund den 15 och 16 april 2015

text: 1. Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Åklagarkammaren i Östersund är enligt Justitiekanslerns mening – trots bl.a. problem med vakanser – en väl fungerande kammare. Såvitt granskningen har visat är kammarens handläggning av ärenden i huvudsak rättssäker och effektiv.

text: Justitiekanslern riktar dock kritik mot åklagarkammaren för att det i tre ärenden meddelats åtalsunderlåtelse med stöd av

text: 20 kap. 7 § rättegångsbalken

text: (RB) utan att det har funnits förutsättningar för det.

text: Justitiekanslern konstaterar att handläggningstiden i ett antal ärenden har blivit för lång. Orsaken förefaller i de flesta fall ha att göra med polisens arbetsbörda. Åklagarkammaren kan dock inte undgå kritik för vissa brister rörande efterlevanden av Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd (

text: ÅFS 2007:5

text: ) om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar (rotelvårdsföreskrifterna). Justitiekanslern gör vidare vissa uttalanden beträffande ändamålsenligheten med de ”blankettlika” påminnelser som används.

text: Justitiekanslern gör i beslutet även vissa uttalanden med anledning av formella brister rörande underrättelser enligt

text: 27 kap. 11 a §

text: RB och dokumentationen av dessa i de granskade beslagsärendena.

text: 2. Inspektionen

text: Inspektionen genomfördes den 15 och 16 april 2015. Inspektionen innefattade bl.a. ett inledande möte med chefsadministratören Anders Jansson, granskning av akterna i vissa särskilt utvalda ärenden, granskning av styrdokument och andra handlingar rörande åklagarkammarens verksamhet samt ett avslutande möte där Anders Jansson informerades om vad som hade kommit fram vid inspektionen.

text: Åklagarkammaren har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats i beslutet.

text: 3. Möte med företrädare för åklagarkammaren

text: Den tillförordnade kammarchefen, vice chefsåklagaren Eva-Lena Rimér var på tjänsteresa under inspektionen. Det inledande mötet hölls därför med chefsadministratören Anders Jansson. Vid mötet redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen och Anders Jansson beskrev sedan åklagarkammarens verksamhet. Av hans redogörelse framgick bl.a. följande.

text: Åklagarkammaren har tio åklagartjänster på heltid. Åklagarmyndigheten har sedan år 2012 två trafikenheter som handlägger trafikbrott med böter i straffskalan, varav en är placerad vid Åklagarkammaren i Östersund. Två åklagartjänster på kammaren är knutna till trafikenheten, liksom ett antal trafikadministratörer. På kammaren finns även tre miljöåklagare som är anställda av Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål i Malmö. Åklagarkammaren ligger bra till i fråga om balanser jämfört med riket i stort. Eftersom åklagarkammaren är liten kan dock statistiken påverkas tydligt av ett stort mål eller vakanser. Genomströmningstiden har minskat mycket sedan trafikenheten tillkom. För trafikärenden är handläggningstiden i genomsnitt två dagar.

text: Sedan ett halvår tillbaka är fyra av kammarens åklagartjänster obesatta. Tre av vakanserna beror på föräldraledigheter. Det går inte att rekrytera ersättare för dessa tjänster – vikarier är svårt att få och åklagarkammaren är för liten för att kunna rekrytera så att det uppstår övertalighet. Vakanserna påverkar förstås verksamheten. Ärenden har lottats om på nya åklagare och förundersökningar har tappat tempo. Flera av kammarens åklagare är också väldigt unga i tjänst, vilket påverkar verksamheten. Åklagarkammaren saknar dessutom en kammarchef sedan den 1 oktober 2014, då Åklagarmyndighetens organisation ändrades för att anpassas till den organisation som den nya Polismyndigheten skulle få. I syfte att underlätta samverkan med polisen fördes åklagarkammare samman i större områden som motsvarar Polismyndighetens regioner. Kammarchefen gick in i den nya regionala organisationen. Ett försök att rekrytera en ny kammarchef har gjorts, men det föll inte väl ut. Ett nytt försök kommer att genomföras under våren 2015. Åklagarkammaren har fått hjälp av Åklagarmyndigheten att hantera den situation som har uppstått till följd av vakanserna. Kammaren har fått låna en åklagare från Södertörns åklagarkammare. Åklagare i Malmö och Skövde ska från maj 2015 hjälpa till med ärenden från åklagarkammaren. Kammaren har också fått löfte om att den ska få anställa en åklagaraspirant, dock troligtvis först till hösten. Åklagare i Gävle, Västerås och Uppsala avlastar genom att fatta beslut i färdiga förundersökningar.

text: Ett ytterligare problem för åklagarkammaren är lokalerna som verksamheten bedrivs i. Allt sedan trafikenheten tillfördes kammaren har de varit trångbodda. För närvarande väntar de på beslut om det ska byggas ett nytt häkte i Östersund. Ett inriktningsbeslut har fattats, men ingenting är ännu klart. Om häktet byggs hoppas åklagarkammaren få nya lokaler i samma byggnad.

text: Åklagarkammaren har under flera år haft problem med hur polisen har organiserat sitt arbete. För lite resurser har enligt åklagarkammaren lagts på utredningar, särskilt av förmögenhetsbrott. Det medför att åklagarkammaren får lägga mycket tid på att skicka påminnelser om direktiv som inte har utförts, tid som hade kunnat läggas på annat.

text: 4. Granskning av gamla öppna ärendena och ärenden som innehåller brottsmisstankar som har lagts ned på grund av preskription

text: Vid inspektionen granskade Justitiekanslern akterna i de 20 äldsta öppna ärendena vid åklagarkammaren och de 20 senaste ärendena där förundersökningen varit åklagarledd och brottsmisstankar lagts ned på grund av att preskription inträtt.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB. bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned. Då förundersökningen avslutas ska beslut meddelas om åtal ska väckas (

text: 23 kap. 20 §

text: RB).

text: Av 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder i utredningen behövliga direktiv för arbetet. När förundersökningen leds av en åklagare får han eller hon enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polisen för att verkställa förundersökningen och uppdra åt en polisman att vidta åtgärder som hör till förundersökningen om det är lämpligt. Åklagaren styr då arbetet genom direktiv till polisen.

text: Av 2 § rotelvårdsföreskrifterna framgår att åklagaren vid behov ska följa upp ett ärende genom att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt med tillräcklig skyndsamhet. Åklagaren får inte dröja med att vidta sådana åtgärder längre tid än tre månader från det att utredningsåtgärder senast vidtogs eller åklagaren genom direktiv, påminnelser eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt. Om de åtgärder som åklagaren har vidtagit inte har lett till att förundersökningen har drivits framåt med tillräcklig skyndsamhet ska åklagaren enligt 4 § underrätta kammarchefen om detta. Av de allmänna råden till rotelvårdsföreskrifterna framgår att en underrättelse till åklagarkammarens chef bör lämnas om åklagaren under en längre tid genom påminnelser och på andra sätt vid tre tillfällen har försökt att driva utredningen framåt utan resultat eller om förundersökningen inte eller endast i obetydlig omfattning har drivits framåt under en tid av åtta månader. Åklagaren ska i brottmålsdiariet dokumentera att kammarchefen har underrättats.

text: När chefen för kammaren har mottagit en sådan underrättelse ska han eller hon, enligt 5 § rotelvårdsföreskrifterna, vidta de åtgärder som är lämpliga. Chefen ska dokumentera sitt ställningstagande med anledning av sådana underrättelser och de åtgärder som vidtas. Vilka åtgärder som bör vidtas kan variera. Normalt bör dock kammarchefen genom kontakter med högre befattningshavare inom polisen verka för att förundersökningen drivs framåt med tillräcklig skyndsamhet.

text: Kammarchefen har även ett eget ansvar för att skaffa sig kunskap om bl.a. förekomsten av äldre ärenden och behovet av att vidta åtgärder på enskilda rotlar (se bl.a. JK:s beslut den 26 september 2012 i dnr

text: samt JO:s beslut den 26 april 2013 i dnr 3019-2012 och JO:s beslut den 8 oktober 2014 i dnr 279-2014).

text: Under inspektionen gavs åklagarkammaren tillfälle att redogöra för sitt arbete med att följa upp ärenden. Enligt åklagarkammaren skickas påminnelser och underrättelser om inte utförda åtgärder på det sätt som anges i rotelvårdsföreskrifterna. Vid tredje tillfället går en kopia av påminnelsen/underrättelsen till kammarchefen som i direktkontakt med en chef hos Polismyndigheten påpekar vilka ärendena som bör prioriteras. Det framgår inte av det enskilda ärendet om en underrättelse föranlett kammarchefen att ta kontakt med Polismyndigheten. Tidigare togs kontakten med länspolischefen. I polisens nya organisation finns en regionchef i Umeå och en chef för polisområde Jämtland. Där under finns det två lokalpolisområden. Chefstjänsterna i lokalpolisområdena är för närvarande besatta med tidsbegränsade förordnanden.

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: I ett antal ärenden konstaterades att handläggningstiden – mot bakgrund av vad utredningen gällde – hade varit onödigt lång. Det berodde i de flesta fall på att det hade tagit lång tid innan polisen vidtog utredningsåtgärder i enlighet med åklagarnas direktiv. Såvitt gäller åklagarens åtgärder konstaterades att åklagarkammaren i flertalet fall hade varit aktiv med direktiv och påminnelser gentemot polisen på ett sådant sätt att de krav som uppställs i 2 § rotelvårdsföreskrifterna formellt uppfylls, men att de påminnelser som hade skickats nästan uteslutande utgjorde malldokument skickade av administrativ personal.

text: I ett par ärenden hade åklagaren dröjt längre tid än tre månader med att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt. I många fall hade det dröjt alltför länge innan kammarchefen underrättades och vad denna underrättelse hade lett till för åtgärder hade inte dokumenterats. Det sätt som förundersökningen hade bedrivits på hade i några fall medfört att åtalspreskription inträdde innan förundersökningen hade slutförts. I ett fall beslutade åklagaren – sedan vissa brottsmisstankar hade preskriberats p.g.a. polisens inaktivitet – att överlämna ansvaret för förundersökningen till polisen.

text: Följande ärenden utgör exempel på ärenden där denna typ av iakttagelser gjordes.

text: AM 91223-11: En anmälan om förskingring gjordes i maj 2011 avseende en gärning som påstods ha begåtts år 2007. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen i juni 2011 och skickade en påminnelse i augusti 2011. Åklagararen gav nya skriftiga direktiv i december 2011 och mars 2012. Efter ca sju månader skickade åklagaren i oktober 2012 en påminnelse om direktiven till polisen. Under de följande två åren (oktober 2012 – septemer 2014) skickade åklagaren sammanlagt 15 påminnelser till polisen, varav 14 med underrättelse till krimchefen. Vid tre tillfällen, varav första gången i mars 2013, underrättades kammarchefen om att påminnelse hade skickats. Fortfarande i slutet av juni 2014 var polisens svar till åklagaren att ärendet saknade handläggare. Polisens första egentliga utredningsåtgärder i ärendet vidtogs i september 2014, d.v.s. mer än tre år efter att de första direktiven gavs. I oktober 2014 beslutade åklagaren att väcka åtal för grov förskingring avseende ett betydande belopp (1 350 000 kr).

text: AM 26957-12: En anmälan om bedrägeri och grovt bidragsbrott inkom till polisen i februari 2012. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen den 8 mars 2012. Därefter skickades påminnelser om direktiven under sommaren och hösten 2012. Den första underrättelsen till krimchefen skickades den 16 november 2012. Kammarchefen underrättades om att förundersökningen inte drevs framåt den 15 februari 2013. Därefter skickades påminnelser, med underrättelser till krimchefen och kammarchefen, under hela 2013. Polisen meddelade vid upprepade tillfällen att det inte fanns någon handläggare för ärendet eftersom andra ärenden prioriterades. Först vid årsskiftet 2013/2014 vidtogs de första egentliga utredningsåtgärderna i ärendet. Den 10 januari 2014 lade åklagaren ner förundersökningen avseende misstankarna om bedrägeri med motiveringen att brotten var preskriberade. Samma dag beslutade åklagaren att misstankarna om grovt bidragsbrott rätteligen avsåg brott av normalgraden, och att dessa brottsmisstankar var av sådan beskaffenhet att ledningen förundersökningen skulle överlämnas till polisen.

text: AM 53799-12: En anmälan om förskingring inkom till polisen den 28 mars 2012. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen den 2 april 2012. Därefter skickades påminnelser om direktiven under resterande del av 2012. Åklagaren underrättade krimchefen om att utredningen inte drevs framåt den 12 januari 2013. Kammarchefen underrättades den 18 mars 2013. Därefter skickades påminnelser, med underrättelser till krimchefen och kammarchefen, under hela 2013 och stora delar av 2014. Polisen meddelade vid upprepade tillfällen att det inte fanns någon handläggare för ärendet eftersom andra ärenden prioriterades. Först under hösten 2014 vidtogs de första egentliga utredningsåtgärderna. Åtal väcktes den 20 november 2014.

text: AM 9041-13: I januari 2013 gjorde Skogsvårdsstyrelsen en anmälan om misstänkt brott mot skogsskyddsreglerna i

text: skogsvårdslagen

text: . Åklagare inledde förundersökning och skriftliga direktiv om åtgärder skickades till polisen. Påminnelse om direktiven skickades därefter i april 2013. Från polisen framkom då att den misstänkte inte ville låta sig höras. Som svar på påminnelser i maj och juni 2013 upplystes åklagarkammaren att polisen skickat en remiss till en annan polismyndighet. I augusti samma år skickades en underrättelse till krimchefen. I oktober 2013 inkom ett e-brev från polisen i vilket angavs att det endast återstod att försöka hämta den misstänkte till ett förhör. Av en tjänsteanteckning samma månad framgår att åklagaren inte ville ha ett hämtningsbeslut liggandes på obestämd tid. Den som skulle genomföra hämtningen ombads därför kontakta åklagaren när det blev aktuellt att genomföra hämtningen. I november 2013 skickades en underrättelse till krimchefen med en kopia till kammarchefen. I januari 2014 skickade ansvarig åklagare en handling benämnd Direktiv till polisen. I handlingen frågades hur det gick med förhöret och efterlystes kontakt för att diskutera frågan om hämtning. Likartade ”direktiv” skickades vid ytterligare tillfällen under våren och sommaren 2014. Påminnelse skickades i september 2014. I oktober 2014 lades förundersökningen mot den misstänkte personligen ned. Samtidigt gav åklagaren polisen direktiv om att delge den misstänkte misstanke och höra honom i egenskap av enskild näringsidkare eftersom talan om företagsbot kvarstod. I slutet av oktober 2014 framställde polisen önskemål om ett hämtningsbeslut. Hämtningsbeslut fattades den 6 november 2014. I tiden därefter har, såvitt framgår av akten, ingen åtgärd vidtagits.

text: AM 91114-13: Sommaren 2013 lämnades handläggningen av ett ärende rörande en hastighetsöverträdelse den 3 januari 2013 över till Åklagarkammaren i Östersund. I ärendet hade genomförts ett förhör med den misstänkte, men detta hade kommit att avse en hastighetsöverträdelse den 1 mars samma år. Det var också den brottsmisstanke den misstänkte var delgiven. I september 2013 fattade åklagare beslut om att komplettera förundersökningen med ett förnyat förhör med den misstänkte där han skulle delges rätt brottsmisstanke. I beslutet bad åklagaren om snabb handläggning. Påminnelser skickades därefter i november och december 2013 samt i januari 2014. I januari kom svar från polisen att den misstänkte hade kontaktats per telefon ett flertal gånger utan resultat. Nya påminnelser skickades därefter under våren 2014. I augusti togs kontakt med polisens utredare per e-post för att efterhöra status. Efter en ny påminnelse i september kom svar från polisens utredare att status alltjämt var densamma. Nya påminnelser skickades därefter under resten av 2014. I påminnelsen den 16 december 2014 erinrades om att brottet skulle komma att preskriberas den 3 januari 2015. Den 8 januari 2015 lades förundersökningen ned på grund av preskription.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: När en förundersökning leds av en åklagare är det den personen som har ansvar för hur utredningen bedrivs. Detta innebär bl.a. att han eller hon aktivt ska verka för att utredningen drivs framåt även när direktiv har getts till polisen om vissa åtgärder. Rotelvårdsföreskrifterna ska ses i ljuset av denna förpliktelse. Syftet med föreskrifterna är alltså att ge ledning för hur enskilda ärenden kan och ska följas upp och bevakas för att det lagstadgade skyndsamhetskravet i

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: ska kunna uppfyllas.

text: De ärenden som Justitiekanslern har granskat är i flera fall relativt okomplicerade med endast ett fåtal utredningsåtgärder. Förundersökningarna hade med stor sannolikhet kunnat slutföras långt tidigare om de hade handlagts på ett ändamålsenligt sätt. Frågan om preskription hade i förekommande fall då överhuvudtaget inte aktualiserats.

text: I merparten av de ärenden som Justitiekanslern har granskat har, som redan konstaterats, åklagaren varit aktiv med direktiv och påminnelser gentemot polisen på ett sådant sätt att de krav som uppställs i 2 § i rotelvårdsföreskrifterna formellt uppfylls. Flertalet av de påminnelser och underrättelser som har skickats utgör dock malldokument expedierade av administrativ personal. Det kan enligt Justitiekanslern ifrågasättas om den ordningen alltid är ändamålsenlig. Det har – trots i många fall upprepade påminnelser – inte gjorts något försök att förklara för polisen varför en viss åtgärd brådskar eller ett ärende nu bör prioriteras framför andra. Endast i något enstaka fall har erinrats om förestående preskription och då för sent för att det ska vara realistiskt att hinna vidta utredningsåtgärder, väcka eventuellt åtal och för tingsrätten att få en stämning delgiven innan preskription inträder (jfr AM 91114-13).

text: Det är enligt Justitiekanslern rimligt att förvänta sig att påminnelser och underrättelser som – i vart fall efter viss tid – utformas individuellt och innehåller hjälp med de prioritetsöverväganden som i en ansträngd situation måste göras, är mer framgångsrika än de närmast ”blankettlika” påminnelser som nu expedieras. I några fall hade det också varit önskvärt om åklagaren, när polisens åtgärder dröjt, hade prövat alternativa vägar att driva utredningen framåt (jfr AM 91114-13 där det kan ifrågasättas om det inte hade varit möjligt att från åklagarens sida exempelvis göra ett försök att skriftligt delge den misstänkte den justerade brottsmisstanken). Om en utredning har dragit ut på tiden på grund av polisens inaktivitet framstår det som mindre lämpligt att lämna över förundersökningsansvaret i just detta ärende till polisen (jfr AM 26957-12).

text: I några av de granskade ärendena är dessutom de direktiv som har utfärdats påfallande vaga. De är resonerande framställningar snarare än beslut om åtgärder som ska vidtas av polisen. Med den vetskap om arbetsläget hos polisen som åklagarkammaren besitter är det viktigt att förundersökningsledaren bemödar sig om att ge tydliga riktlinjer för arbetet. Det bör t.ex. inte lämnas till utredande polis att höra av sig när det finns utrymme för att verkställa en tvångsåtgärd (jfr AM 9041-13; hämtning till förhör). Det ankommer på förundersökningsledaren att ge direktiv om nödvändiga åtgärder och på polismyndigheten att snarast möjligt verkställa dessa. Det framstår utöver detta som rimligt att förvänta sig att ett ärende där t.ex. ett beslut om hämtning redan har fattats kommer att ges företräde hos polisen framför ett ärende där åklagaren har lämnat besked till utredande polis att höra av sig när det är lämpligt. I det aktuella exemplet fanns förutsättningar att fatta ett hämtningsbeslut långt innan brottsmisstanken gentemot den misstänkte personligen preskriberades. Det förefaller också som om åklagarens arbete med att driva utredningen framåt helt har avstannat efter att beslutet om hämtning till förhör slutligen hade fattats.

text: Åklagarkammaren behöver hitta rutiner för att i ett tidigare skede underrätta kammarchefen om de ärenden som inte drivs framåt. Enligt Justitiekanslern bör också kammarchefens ställningstaganden med anledning av underrättelsen och de åtgärder som den föranleder dokumenteras i det enskilda ärendet. Detta är viktigt inte minst för att den ansvariga åklagaren ska kunna följa upp resultatet av underrättelsen och göra sina överväganden om nya åtgärder utifrån detta.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att åklagarna vid åklagarkammaren bör ta en mer aktiv roll för att driva utredningarna framåt, t.ex. genom tydligare och – i vart fall efter viss tid – individuellt utformade påminnelser. Vidare bör kammarchefen underättas på ett tidigare stadium och chefens överväganden och åtgärder med anledning av underrättelsen bör dokumenteras. Åklagarmyndigheten kan inte undgå kritik för de ärenden där rotelvårdsföreskrifterna inte följts, dvs. i de ärenden där kammarchefen underrättats för sent och/eller det förekommit brister i dokumentationen beträffande vidtagna åtgärder till följd av underrättelsen samt i de fall då åklagaren dröjt längre tid än tre månader med att vidta åtgärder för att driva utredningen framåt.

text: Med detta sagt vill Justitiekanslern även uttrycka förståelse för att det kan upplevas som tröstlöst att som åklagare utfärda påminnelse efter påminnelse utan att direktiven efterföljs av polisen i rimlig tid.

text: Polismyndighetens agerande

text: Det är Polismyndigheten som ska se till att de utredningsdirektiv som åklagare ger leder till adekvata åtgärder. Ansvaret för att Polismyndigheten fullgör dessa skyldigheter vilar på myndigheten som sådan och ytterst dess ledning. De ärenden som Justitiekanslern granskat väcker frågor om den lokala polisen fullgör dessa skyldigheter på ett tillfredsställande sätt. Dessa frågor kommer att utredas i ett särskilt tillsynsärende.

text: 5. Granskning av beslut om åtalsunderlåtelser enligt

text: 20 kap 7 §

text: RB

text: Vid inspektionen granskades de 100 senaste ärendena i vilka åklagaren fattat beslut om åtalsunderlåtelse med stöd av

text: 20 kap. 7 §

text: RB.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: De grundläggande bestämmelserna om åtal finns i

text: 20 kap.

text: RB. Enligt 6 § ska åklagare, om inte annat är föreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Åklagaren har alltså, enligt denna regel, en absolut åtalsplikt. Den är dock försedd med flera undantag. Åklagarna har i stor utsträckning anförtrotts en lämplighetsprövning av åtalsfrågan genom bestämmelserna om särskild åtalsprövning och åtalsunderlåtelse.

text: Enligt 7 § första stycket framgår att åklagare får besluta att underlåta åtal för brott (åtalsunderlåtelse) under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts

text: - om det kan antas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter,

text: - om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse,

text: - om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det föreliggande brottet, eller

text: - om psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd.

text: Av 7 § andra stycket framgår vidare att åtalsunderlåtelse får beslutas om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon ytterligare påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks.

text: Ett beslut att meddela åtalsunderlåtelse innebär ett konstaterande av beslutande åklagare att den misstänkte har gjort sig skyldig till det aktuella brottet. Beslutet registreras i belastningsregistret. Ett beslut om åtalsunderlåtelse förutsätter därför att skuldfrågan är klarlagd. För att så ska anses vara fallet krävs i regel att gärningen är erkänd. Detta är dock inget absolut krav. Även om ett formellt erkännande inte föreligger kan det undantagsvis finnas utrymme för åtalsunderlåtelse. Så kan exempelvis vara fallet när den misstänkte inte lämnat ett formellt erkännande eller har invänt mot hur gärningen rubricerats men samtidigt lämnat en berättelse som utan tvekan innebär att denne gjort sig skyldig till visst brott. Det måste dock alltid stå helt klart för åklagaren att den misstänkte har begått brottet. Någon osäkerhet om hur detta rättsligt är att bedöma får heller inte förekomma.

text: Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer till vägledning för åklagarnas tillämpning av reglerna i RB om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse (RÅR 2008:2).

text: Justitiekanslerns iakttagelser

text: Följande noteringar gjordes beträffande de tre ärenden där handläggningen kunde ifrågasättas.

text: AM 45135-15: Förundersökningen avsåg misstanke om vårdslöshet i trafik alternativt brott mot trafikförordningen, bestående i att en person skulle ha fört sitt fordon i en cirkulationsplats i fel riktning, dvs. mot mötande trafik. I förhör uppgav den misstänkte att han förnekade brott men medgav samtidigt att han under en kort tidsrymd körde fel i rondellen. Han uppgav även att det inte fanns några andra fordon i närheten vid tillfället. Åklagaren fattade den 31 mars 2015 beslut om åtalsunderlåtelse avseende brottet vårdslöshet i trafik med motiveringen att brottet inte kunde förväntas föranleda en strängare påföljd än böter och att omständigheterna talade för att åtal inte skulle väckas. Misstanken om brott mot trafikförordningen avslutades samma dag med motiveringen att brottsmisstanken konsumerades av den konstaterade vårdslösheten i trafik.

text: AM 51937-14: Förundersökningen avsåg misstanke om att JG hade gjort sig skyldig till försök till stöld alternativt skadegörelse genom att i en butik försöka avlägsna larmbrickan på en jacka, vilket ledde till att jackan förstördes. Vid tillfället var JG tillsammans med en annan person som misstänktes för snatteri av en keps. I förhör med JG delgavs han misstanke om försök till stöld alternativt skadegörelse. JG förnekade brott. Han uppgav att han endast hade provat ett par jackor inne i butikens provrum och inte hade förstört någon av jackorna. Ett butiksbiträde hade i förhör uppgett att han såg JG hänga tillbaka en jacka som han hade provat och att jackan vid kontroll var trasig. Den 5 februari 2015 fattade åklagaren beslut om åtalsunderlåtelse avseende brottet snatteri med motiveringen att den misstänkte var åtalad eller skulle åtalas för annan brottslighet och att den påföljd som då skulle bestämmas var tillräcklig för att omfatta även den nu aktuella brottsligheten.

text: AM 23973-15: Förundersökningen avsåg misstanke om ringa narkotikabrott bestående i att RFW skulle ha förvarat cannabis och tramadol i sitt rum i hans och moderns gemensamma bostad. I förhör med RFW förnekade han brott och uppgav att han haft många kompisar på besök och att någon av dem kunde ha lämnat narkotikan i hans rum. Det fanns i utredningen uppgifter från RFW:s mor om att en vän till RFW hade uppgett till modern att en del av narkotikan tillhörde honom. Vännen hördes inte i utredningen. Åklagaren fattade beslut om åtalsunderlåtelse avseende misstankarna om ringa narkotikabrott och beslutade att den i beslag tagna narkotikan skulle förverkas. Som skäl för beslutet om åtalsunderlåtelse angavs att den misstänkte hade dömts eller strafförelagts för annan brottslighet och att den påföljd som då bestämdes var tillräcklig för att omfatta även den nya brottsligheten.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Ett beslut om åtalsunderlåtelse innebär, som nämnts, ett konstaterande av att den misstänkte har gjort sig skyldig till ett visst brott, vilket även leder till att brottet registreras i belastningsregistret. Det är därför viktigt att åtalsunderlåtelser inte meddelas slentrianmässigt utan föregås av en noggrann prövning. Ett beslut om åtalsunderlåtelse förutsätter att skuldfrågan är klarlagd och att det inte finns någon osäkerhet om hur gärningen rättsligt sett är att bedöma.

text: I AM 45135-15 får det genom utredningen anses klarlagt att den misstänkte förde sitt fordon mot trafiken i en cirkulationsplats, vilket utgör en överträdelse av bestämmelserna i trafikförordningen. Däremot kan det ifrågasättas om den misstänkte därigenom i sådan väsentlig mån brustit i den omsorg och aktsamhet som krävs till förekommande av trafikolycka, som krävs för ansvar för vårdslöshet i trafik (jfr

text: prop. 1994/95:23 s. 57

text: ff. och 122). Den rättsliga bedömningen av gärningen har i detta fall, enligt Justitiekanslerns uppfattning, varit förenad med en sådan osäkerhet att ett beslut om åtalsunderlåtelse avseende brottet vårdslöshet i trafik inte borde ha meddelats.

text: I AM 519737-14 har åtalsunderlåtelse meddelats avseende brottet snatteri, trots att den misstänkte endast delgetts misstanke om brottet försök till stöld alternativt skadegörelse. Det framgår vidare att den misstänkte förnekade det brott som han misstänktes för och att omständigheterna i övrigt inte var sådana att skuldfrågan kan anses ha varit klarlagd. Det har således inte i ärendet funnits förutsättningar för att meddela ett beslut om åtalsunderlåtelse avseende snatteri mot den misstänkte.

text: I AM 23973-15 fattade åklagaren beslut om åtalsunderlåtelse avseende ringa narkotikabrott. Av utredningen framgår att den misstänkte hade förnekat brott och att det fanns uppgifter om att i vart fall en del av narkotikan tillhörde en vän till den misstänkte. Trots detta hördes inte den misstänktes vän i ärendet. Mot denna bakgrund kan skuldfrågan inte anses ha varit klarlagd och det har således inte funnits förutsättningar för åklagaren att fatta beslutet om åtalsunderlåtelse.

text: Åklagarkammaren förtjänar kritik för att beslut om åtalsunderlåtelse har meddelats utan att det funnits förutsättningar för det.

text: 6. Granskning av beslut om utlämnande av beslag med stöd av

text: 27 kap. 4 a § rättegångsbalken

text: Inför inspektionen bad Justitiekanslern att få ta del av de 50 senaste ärenden i vilka beslut fattats om att lämna ut beslagtagna föremål med stöd av

text: 27 kap. 4 a § rättegångsbalken

text: . Det visade sig dock att det vid åklagarkammaren endast fattats sju sådana beslut de senaste åren (sedan ett nytt datasystem togs i drift). Dessa ärenden granskades.

text: Utgångspunkter för granskningen

text: Om en målsägande eller någon som trätt i dennes ställe (t.ex. ett försäkringsbolag som har betalat ut ersättning för ett stulet föremål) har framställt anspråk på ett beslagtaget föremål och det är uppenbart att han eller hon har bättre rätt till detta än den som beslaget gjordes hos, får åklagaren innan åtal har väckts besluta att föremålet ska lämnas ut till honom eller henne (

text: 27 kap. 4 a § första stycket

text: RB). Den som beslaget gjordes hos ska underrättas om att ett sådant beslut kan komma att fattas (

text: 27 kap. 11 a §

text: RB). Efter att beslut har fattats ska en underrättelse om detta genast sändas till den som beslaget gjordes hos (

text: 27 kap. 4 a § andra stycket

text: RB). Underrättelseskyldigheten har sin bakgrund i att den som beslaget gjordes hos kan begära rättens prövning av beslutet att lämna ut föremålet enligt 4 a § (

text: 27 kap. 6 § andra stycket

text: RB). Om ett beslut enligt

text: 27 kap. 4 a §

text: RB har fattats får beslaget hävas först tre veckor efter underrättelsen sänts, om inte den som beslaget gjordes hos medger det eller rätten har fastställt beslutet (

text: 27 kap. 8 § andra stycket

text: RB).

text: Justitiekanslerns iakttagelser och överväganden

text: I de ärenden som Justitiekanslern granskade hade den hos vilken beslaget gjordes underrättats om beslutet att lämna ut föremålet till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe. Däremot framgår inte i någon av de granskade akterna att den hos vilken beslaget gjordes också hade underrättats enligt

text: 27 kap. 11 a §

text: RB, dvs. om att ett sådant beslut skulle kunna komma att fattas.

text: En sådan underrättelse kan lämnas av polisen muntligen eller skriftligen i samband med att ett föremål tas i beslag eller att ett förhör hålls. Om det inte framgår att den som beslaget gjordes hos har underrättats om att beslaget kan komma att hävas med stöd av

text: 27 kap. 4 a §

text: RB kan åklagaren sända en sådan underrättelse. Justitiekanslern har i sin skadereglerande verksamhet noterat att det i förundersökningar regelmässigt förefaller saknas information om sådana underrättelser har lämnats. Det är förstås viktigt att föreskrivna underrättelser lämnas. Det är också viktigt att underrättelser dokumenteras så att det går att bedöma om förutsättningar föreligger för att lämna ut det beslagtagna föremålet till annan än den hos vilken beslaget gjordes. I annat fall finns en risk att åklagaren avstår från att använda sig av möjligheten att lämna ut föremålet enligt

text: 27 kap. 4 a §

text: RB.

text: Åklagarkammaren har upplyst Justitiekanslern om att det tydligt framgår av Åklagarmyndighetens beslagshandbok att en förutsättning för ett beslut enligt

text: 27 kap. 4 a §

text: RB är att en underrättelse enligt

text: 27 kap. 11 a §

text: RB dessförinnan har lämnats och att det i sista hand är upp till åklagaren att underrätta. Åklagarkammaren kommer att följa upp frågan om och när polisen lämnar sådana här underrättelser och hur detta bör dokumenteras. Justitiekanslern ser positivt på dessa åtgärder men konstaterar att frågan bör hanteras i samråd med Åklagarmyndigheten i övrigt. Frågan om vem som ska lämna den aktuella underrättelsen och hur det ska dokumenteras torde ha betydelse för alla åklagare och för Polismyndigheten.

text: Granskningen har visat att åklagarkammarens handläggning av beslagen i övrigt uppfyller författningsenliga krav.

text: 7. Övrigt

text: Eftersom en av Åklagarmyndighetens två trafikenheter är placerad vid åklagarkammaren i Östersund tog Justitiekanslern även tillfället i akt att ställa uppföljande frågor med anledning av Justitiekanslerns beslut den 20 juni 2013 i dnr

text: . I ärendet riktade Justitiekanslern kritik mot Åklagarmyndigheten och en åklagarkammare för att myndigheten underlåtit att på något sätt säkerställa att det för åklagarna fanns tydliga fastställda rutiner kring skyldigheten att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om vissa beslut av betydelse för frågan om återkallelse av körkort (jfr 7 kap. 8 § trafikförordningen). I ärendet förklarade Åklagarmyndigheten att det då inte fanns möjliget att skapa en automatisk underrättelsefunktion i myndighetens ärendehanteringssystem Cåbra, men att polisen i sin pågående utveckling av IT-stödet ombetts skapa förutsättningar för att informationen skulle kunna överföras i strukturerad form mellan myndigheterna och att även Transportstyrelsen kontaktats i ärendet.

text: Åklagarkammaren, genom chefsadministratören Anders Jansson, redogjorde för att underrättelseskyldigheten fortfarande hanteras manuellt. Det finns en rutin för att hantera underrättelseskyldigheten enligt vilken åklagaren särskilt ska kontrollera om förundersökningsprotokoll eller annat tillgängligt utredningsmaterial innehåller uppgift om körkortsomhändertagande eller motsvarande och i förekommande fall underrätta Transportstyrelsen. Ett problem är dock att det inte alltid framgår i ärendet att körkortet är omhändertaget/återkallat.

text: I inspektionen deltog byråchefen Olof Simonsson, hovrättsassessorerna Anna-Karin Larsson och Linda Mohlin, föredragandena Mikael Ruotsi och Nina Forsgren, notarien Charlotte Gershagen, arkivarien Mathias Nyström samt assistenten Anne Huhtinen. Justitiekanslern Anna Skarhed deltog under det inledande mötet.


publisher: Justitiekanslern

title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Jämtlands län 15 – 16 april 2015

org: jk

text: Under två dagar inspekterade Justitiekanslern delar av verksamheten hos Länsstyrelsen i Jämtlands län. Justitiekanslerns övergripande intryck är att länsstyrelsen är en väl fungerande myndighet med en ärendehandläggning som sköts ambitiöst av kompetent personal. Hos myndigheten finns förhållandevis få gamla ärenden. Några påtagliga generella brister kunde inte konstateras.

type: stycke

text: Granskningen ger dock Justitiekanslern anledning att göra några påpekanden beträffande vissa ärendetyper samt beträffande brister i diarieföringen och akthållningen.

text: Inspektionen

type: rubrik

text: Justitiekanslern inspekterade länsstyrelsen den 15 – 16 april 2015. Inspektionen innefattade möten med olika företrädare för länsstyrelsen samt en genomgång av ett större antal akter.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av och möjlighet att ge synpunkter på ett utkast till detta beslut.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Vid ett möte med länsledningen under den första inspektionsdagen deltog landshövdingen Jöran Hägglund, länsrådet Susanna Löfgren, biträdande länsrådet Bengt-Åke Strömquist, samordnande juristen Jon Paulsson, verksamhetscontrollern Ulf Johansson, biträdande enhetschefen Kenneth Nenzén, diariesamordnaren Ingela Olofsson och arkivansvariga Marie Jansson.

text: Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen och för inspektionens syfte och inriktning. Före inspektionen hade Justitiekanslern bett om svar på vissa frågor. Under mötet redogjorde länsstyrelsen för verksamheten och besvarade frågorna från Justitiekanslern. Med anledning av den kritik som Justitiekanslern uttalat i ett beslut den 26 november 2014 (dnr

text: ) redogjorde länsstyrelsen för de förändringar som vidtagits och angav därvid bl.a. följande. Nu kommuniceras alla ansökningar om upplåtelser med samebyarna. En särskild blankett har upprättats för ändamålet. Besluten delges. Justitiekanslerns beslut blev en ”ögonöppnare” som påvisade ett systemfel. Landshövdingen har framfört en ursäkt till alla samebyar.

text: Granskningen av ärendeförteckningen

text: Årets ärendeförteckning är väl strukturerad, överskådlig och åtföljd av fullständiga registerutdrag. Länsstyrelsens förklaringar till varför vissa äldre ärenden ännu inte avgjorts är i år något mer utförliga och tydliga än tidigare.

text: Länsstyrelsens riktlinjer för utlämnande av allmänna handlingar är kortfattade men operativt och praktiskt inriktade. Länsstyrelsen har redovisat att man vid utlämnanden också använder sig av den länsstyrelsegemensamma ”Förvaltningshandboken för länsstyrelser”.

text: Efter att granskningen av samtliga länsstyrelsers ärendeförteckning är slutförd kommer Justitiekanslern att redovisa resultatet av denna i en särskild skrivelse som kommer att översändas till samtliga länsstyrelser.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Justitiekanslern hade i förväg begärt att ett stort antal akter skulle tas fram. Akterna granskades under inspektionen. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diariesystem Platina.

text: I det följande görs en redovisning beträffande granskningen av olika ärende-grupper. De ärenden och ärendegrupper som har granskats och där det inte finns någon anledning till uttalanden eller liknande kommenteras inte alls eller endast översiktligt.

text: Naturreservat

text: Vid inspektionen granskade Justitiekanslern de 20 äldsta ärendena om natur-reservat. Ärendena hade registrerats under åren 2006 - 2008.

text: Justitiekanslern har vid granskningen av de senaste årens ärendeförteckningar konstaterat bl.a. att ärenden om naturreservat har ökat totalt men också att antalet äldre ärenden är oroande högt. I Justitiekanslerns skrivelse den 30 juni 2014 uppmanades därför länsstyrelsen att uppmärksamma dessa ärenden och sträva efter att ökningen av äldre ärenden inte fortsätter. Av årets ärendeförteckning framgår att antalet äldre ärenden minskat något. Totalt har ett drygt tiotal naturreservat beslutats under året.

text: Vid granskningen av akterna framkom att några av ärendena egentligen aktualiserats före år 2006 men att ärendena formellt öppnats i diariet senare. Vid samtal med länsstyrelsens tre handläggare av ärenden om naturreservat omtalade de att förhållandena före år 2008 var kaotiska i vad avser ärenden om naturreservat men att läget förbättrades under detta år då riktlinjer för handläggningen av ärenden om naturreservat fastställdes. Denna uppstramning syntes även indirekt i de registerutdrag som redovisades för de 20 ärendena, såtillvida att flera ärenden registrerats under samma dag, bl.a. den 17 december 2008, vilket tyder på en strävan efter bättre ordning vad gäller diarieföringen.

text: I flera av akterna i de 20 granskade ärendena fanns en ambitiös och utförlig beskrivning av de åtgärder som på olika sätt vidtagits under handläggningen av respektive ärende.

text: Ärendehandläggningen har således förbättrats under de senaste åren men Justitiekanslern fann likväl brister som länsstyrelsen bör åtgärda. I ett par ärenden saknades handlingar som registrerats i diariet (dnr 1775-2008 och 6491-2008 ). Om de saknade handlingarna inte återfinns bör länsstyrelsen försöka rekonstruera dessa akter. I beskrivningen av handläggningen av ärendena redovisas i flera fall minnes- eller tjänsteanteckningar som inte registrerats i diariet. Sådana registreringar bör ske. I vissa fall har alltför lång tid förflutit innan en allmän handling diarieförts – i något fall har det dröjt flera år (ex.vis dnr 1976-2012 och 6767-2011).

text: Beslut om förhandlingsman har diarieförts endast i några ärenden samtidigt som förklaringarna i ärendeförteckningen i flera fall upplyser om att förhandlingar med markägare pågår. Vid Justitiekanslerns samtal med handläggarna framkom att förordnandena troligen återfinns i diariesystemet Vic-Natur. En sådan registrering är dock inte tillräcklig utan förordnande av förhandlingsman bör noteras även i länsstyrelsens diarium.

text: Under inspektionen informerades Justitiekanslern om att länsstyrelsens jurister i framtiden ska delta i handläggningen av ärenden om naturreservat i ökad utsträckning, vilket torde vara en lämplig åtgärd.

text: Handläggningen av ärenden om naturreservat är ofta omfattande, flera åtgärder måste vidtas och många parter är involverade. Länsstyrelsen styr inte till fullo över alla delmoment men länsstyrelsen bör fortsatt ägna dessa ärenden stor uppmärksamhet och sträva efter att antalet äldre ärenden om naturreservat minskar.

text: Byggnadsminnen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta ärendena angående byggnadsminnen. Justitiekanslern tog även del av länsstyrelsens Kulturmiljöstrategi 2014-2020 och en särskild blankett för tillsyn över byggnadsminnen som länsstyrelsen har tagit fram.

text: Det äldsta byggnadsminnesärendet anhängiggjordes i februari 2013, vilket tyder på att handläggningstiderna i denna ärendekategori är förhållandevis korta jämfört med andra länsstyrelser (jfr Justitiekanslerns beslut från tidigare inspektioner hos länsstyrelser som finns tillgängliga på hemsidan www.jk.se ).

text: Justitiekanslern noterar att den blankett som används vid tillsyn över byggnadsminnen är genomtänkt och välstrukturerad. Blanketten torde därför bidra till en effektiv handläggning av dessa ärenden.

text: I ett ärende angående utvidgning av ett byggnadsminne hade det enligt diariet inte förekommit någon åtgärd sedan den 8 april 2013 (dnr 1475-2013). Vid samtal med handläggaren framkom dock att han hade varit i kontakt med sökanden angående ärendets fortsatta handläggning och att relevanta handläggningsåtgärder kommer att vidtas inom det närmsta halvåret. Mot denna bakgrund saknas det skäl att kritisera länsstyrelsens handläggning av det aktuella ärendet.

text: Ärenden om byggnadsminnen företer vissa likheter med ärenden om natur-reservat. Länsstyrelsen bör därför överväga om man kan överföra erfarenheter av hur man håller korta handläggningstider i byggnadsminnen till handläggningen av ärenden om naturreservat.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger ärenden angående byggnadsminnen snabbt och effektivt utan att ge avkall på kvalitén och rättssäkerheten.

text: Ärenden rörande överklaganden av kommunala beslut angående lov enligt plan- och bygglagen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta samt de tio senast avgjorda ärendena i denna kategori och kunde härvid konstatera att diarieföringen var väl fungerande och att akterna var i god ordning.

text: Besluten i de tio senast avgjorda ärendena var mycket välskrivna och välmotiverade. Granskningen visade också att dessa ärenden hade handlagts på ett snabbt och rättssäkert sätt.

text: Vid granskningen av de tio äldsta öppna ärendena kunde dock konstateras att det stora flertalet av ärendena hade legat utan åtgärd i minst sex månader ibland till och med upp till ett år men att handläggningen numera hade återupptagits. Vid samtal med företrädare för avdelningen redovisades förklaringar till varför ärendena hade legat utan åtgärd. Bl.a. uppgavs att avdelningen under den aktuella perioden haft personalbrist, med enbart en jurist i tjänst, men att tjänsterna numera var tillsatta.

text: Djurskydd

text: Justitiekanslern granskade akterna i de 32 första ärendena avseende djurskydd som hade avgjorts under år 2015 och de tio äldsta öppna ärendena i denna ärendekategori.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger denna ärendekategori på ett snabbt och rättssäkert sätt. Tjänsteanteckningarna var genomgående bra. Besluten var välformulerade och ordningen i akterna var mycket god.

text: Gårdsstöd

text: Justitiekanslern granskade besluten i de tio senast avgjorda ärendena avseende gårdsstöd. Besluten var genomgående välformulerade.

text: Utlämnande av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern granskade 13 ärenden gällande utlämnande av allmänna handlingar där prövningen av utlämnandet dröjt. Begäran om utfående av en allmän handling ska handläggas skyndsamt (jfr

text: 2 kap.

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: ). I de granskade ärendena har det funnits fog för att utlämnandet dragit ut på tiden något. Det har t.ex. rört sig om omfattande material. Mot den bakgrunden finns det inte anledning att rikta kritik mot handläggningen. I ett av de ärenden som Justitiekanslern begärt att få ta del av saknas emellertid akten (dnr 2275-2013). Av dagboksbladet går inte att utläsa om det vidtagits några åtgärder i ärendet. Om de saknade handlingarna inte återfinns bör länsstyrelsen försöka rekonstruera akten.

text: Allmänt om registrering m.m.

text: Som framgår av vad Justitiekanslern redovisat om granskningen av vissa ärendetyper finns vissa tillkortakommanden i ärendehandläggningen. Detta tyder enligt Justitiekanslerns bedömning på att det på sina håll i organisationen brister i kunskaperna om statlig förvaltning, handläggning av ärenden och måhända rent av i uppfattningen av rollen som statlig ämbetsman. Justitiekanslern noterar med tillfredsställelse att länsstyrelsen dragit liknande slutsatser och börjar vidta åtgärder – i form av bl.a. återkommande utbildningar – för att komma till rätta med detta.

text: Justitiekanslern konstaterar också att länsstyrelsen tycks ha en väl fungerande ordning för att se till att ärenden som i praktiken är sluthandlagda också avslutas i diariet. Ett led i detta tycks vara två årligen återkommande ”ärendestäddagar”.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena.

text: Inspektionen avslutades den 16 april 2015 kl. 14.15 med ett tack till länsstyrelsens personal för det vänliga mottagandet och den hjälp som Justitiekanslern fått under inspektionen. ------

text: I inspektionen deltog justitiekanslern Anna Skarhed, byråchefen Britt-Mari Lundberg, f. länsrådet Ulf Henricsson, f. chefsjuristen Christer Segerström, hovrättsassessorn Thomas Hedstrand, kammarrättsassessorn Ia Hamlin, beredningsjuristen My Malm Zetterlund, notarien Daniel Stålberg och registratorn Miika Vilenius.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Tullverkets beslut om beslag och förverkande

text: Justitiekanslern avslår NO:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Tullverket tog den 16 och 18 december 2015 försändelser adresserade till NO i beslag. Vid analys av innehållet i försändelserna bedömdes 100 ampuller Lidokain och 25 ampuller injektionsmedel vara omfattade av

text: läkemedelslagen

text: . NO delgavs misstanke om smugglingsbrott alternativt olovlig införsel.

text: Tullverket beslutade den 5 september 2016 att lägga ner förundersökningen på grund av bristande uppsåt samt att förverka det som tagits i beslag med hänvisning 4 § första stycket lagen om förfarandet i vissa fall vid förverkande av egendom (förverkandelagen). NO överklagade inte beslutet om förverkande.

text: Tullverket uppmärksammade i efterhand att förverkandet rätteligen borde ha skett med stöd av 3 § fjärde stycket förverkandelagen. Tullverket ansökte därför om förverkande av ampullerna vid Malmö tingsrätt. Genom dom den 28 mars 2017 förklarades ampullerna förverkade. Domen har vunnit laga kraft.

text: Anspråket m.m.

text: NO har begärt skadestånd av staten med en miljon kronor på den grunden att Tullverket felaktigt beslagtagit ampullerna och inte lämnat ut dem till henne.

text: Tullverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: NO har fått del av yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Tullverkets handläggning av och beslut i frågor om beslag och förverkande är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Tullverkets beslut om beslag av varorna

text: Enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott tas i beslag. Av 3 § framgår att brev, telegram eller annan försändelse, som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag, får tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelse i ett år eller mer och försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren.

text: Den som, i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling för smuggling till böter eller fängelse i högst två år enligt 3 § första stycket lagen om straff för smuggling (smugglingslagen).

text: Enligt 22 § smugglingslagen har en tjänsteman vid Tullverket i fråga om brott enligt smugglingslagen samma befogenheter som en polisman att enligt

text: 27 kap. 4 § rättegångsbalken

text: ta egendom i beslag.

text: Tullverkets har således rätt att vid misstanke om smugglingsbrott ta varor i beslag för vidare utredning. Av utredningen i ärendet framgår att det fanns fog för Tullverket att ta de aktuella varorna i beslag. Vad som har förekommit i den delen ger alltså inte stöd för bedömningen att något skadeståndsgrundande fel har begåtts.

text: Tullverkets beslut om att förverka varorna

text: Grundläggande regler om förverkande finns i

text: 36 kap.

text: brottsbalken

text: . Där framgår bl.a. att egendom kan förverkas om den utgör utbyte av brott, använts som hjälpmedel vid brott eller har en sådan beskaffenhet och påträffats under sådana omständigheter att den kan befaras komma till brottslig användning. Särskilda förverkandebestämmelser finns också i olika speciallagar på straffrättens område, t.ex. i smugglingslagen och

text: läkemedelslagen

text: Utgångspunkten är att förverkandefrågor ska prövas i domstol, i första hand i samband med en vanlig brottmålsprocess. Om det inte finns någon koppling mellan förverkandet och ett brott som någon kan åtalas för, prövas förverkandefrågan i andra hand i domstol efter en särskild förverkandetalan.

text: Undantag från domstolsprövning finns i 3 § förverkandelagen när det är frågan om förverkande av egendom som är tagen i beslag, men som inte tillhör någon som är tilltalad för brott. Av paragrafens fjärde stycke framgår att en polisman eller annan anställd vid Polismyndigheten som myndigheten har utsett får besluta om förverkande om värdet av det som ska förverkas uppgår till mindre än en tiondel av det prisbasbelopp enligt

text: 2 kap.

text: och

text: 7 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: som gällde då beslaget verkställdes eller om egendomen saknar saluvärde samt om det är uppenbart att förutsättningarna för ett förverkande är uppfyllda. Enligt 32 § första stycket smugglingslagen gäller befogenheten även en särskilt förordnad befattningshavare vid Tullverket.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Tullverket i detta fall använt sig av en s.k. brottmålsrapport för besluten om beslag och förverkande (Tv 502.12 Utgåva 9 november 2014). Tullverket beslutade om förverkande av beslagen genom att fylla i beslagspunkterna med en förtryckt formulering enligt följande.

text: ”Ovannämnda egendom, vars värde uppskattas till mindre än en tiondel av gällande basbelopp, förklarad förverkad enligt

text: 4 § 1 st lagen (1986:1009)

text: om förfarandet i vissa fall vid förverkande av egendom …”

text: Såsom Tullverket har påpekat i sitt remissyttrande är hänvisningen till 4 § första stycket förverkandelagen felaktig eftersom bestämmelsen endast innehåller delgivningsbestämmelser.

text: Enligt Tullverket skulle beslutet rätteligen motiverats med hänvisning till 3 § fjärde stycket förverkandelagen. Den bestämmelsen innehåller emellertid befogenhetsregler för beslutsfattandet och inte själva grundförutsättningen för när ett förverkande får ske. Det finns inte heller i övrigt något i blanketten som anger på vilken grund som förverkandet sker.

text: Det framgår således inte av det nu aktuella beslutet på vilken rättslig grund som varorna förverkats, än mindre att det varit uppenbart att förutsättningarna för förverkande varit uppfyllda. Tullverkets hantering av förverkandefrågan väcker mot denna bakgrund vissa frågor om myndighetens rutiner vid förverkande som sker enligt 3 § fjärde stycket förverkandelagen. Justitiekanslern avser att i särskild ordning granska den frågan.

text: Även om det har förekommit brister vid det aktuella förverkandet har Malmö tingsrätt – efter att Tullverket väckt särskild talan mot NO – förklarat ampullerna förverkade med stöd av

text: 36 kap. 3 § 1 brottsbalken

text: . NO kan därför inte anses ha lidit någon skada på grund av Tullverkets förverkande. Hennes anspråk ska alltså avslås.


title: Åklagarmyndighetens handläggning en förundersökning med en förhållandevis ung misstänkt har ansetts innefatta ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern tillerkänner JS skadestånd med 10 000 kr samt ersättning för ombudskostnader med 6 986 kr, varav 1 397 kr utgör mervärdesskatt.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Åklagarmyndigheten att betala ut ersättningarna.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: JS är född i januari 1990. Den 17 juni 2008, då JS var 18 år, inkom till polisen en anmälan mot JS. Förundersökning inleddes och JS delgavs den 18 augusti 2008 misstanke om sexuellt tvång alternativt sexuellt ofredande mot ”A”, född i januari 1993, under tiden 2006–2008. Den 17 september 2008 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen med motiveringen att det på det föreliggande utredningsmaterialet inte gick att bevisa att den som varit misstänkt gjort sig skyldig till brott.

text: Sedan nedläggningsbeslutet överklagats och överprövats återupptogs ärendet den 24 november 2008. JS delgavs på nytt misstanke om brott i samband med förhör den 8 december 2009. Slutdelgivning av förundersökningen skedde den 16 september 2010. Åtal väcktes mot JS vid Linköpings tingsrätt den 15 juli 2011 (mål nr B 2778-10). Åtalet avsåg sexuellt övergrepp mot barn vid två tillfällen under sommaren 2007 samt sexuellt ofredande vid ett tillfälle våren eller sommaren 2008. Målsägande var i samtliga fall ”A”.

text: Linköpings tingsrätt höll huvudförhandling den 7 december 2011 och dömde i dom den 14 december 2011 JS för de åtalade gärningarna och bestämde påföljden till villkorlig dom. I påföljdsfrågan uttalade tingsrätten följande.

text: JS ska alltså dömas för två fall av sexuellt övergrepp mot barn och ett fall av sexuellt ofredande. Det finns inte någon anteckning av intresse om JS i belastningsregistret. Av frivårdens yttrande framgår att han lever under ordnade förhållanden. Det saknas därför särskild anledning att befara att han kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Vid dessa förhållanden och med beaktande av JS:s ungdom vid gärningstillfällena och av att ovanligt lång tid förflutit sedan brotten begicks ska påföljden bestämmas till villkorlig dom. Med hänsyn till JS:s ungdom, den tid som förflutit sedan brotten begicks och att JS kommer att åläggas skadeståndsskyldighet ska den villkorliga domen inte förenas med böter.

text: JS och ”A” överklagade domen till Göta hovrätt (mål nr B 235-12). Innan hovrätten höll huvudförhandling den 24 maj 2012 kompletterades förundersökningen på JSs begäran genom polisförhör med hans mor, som också hördes vid huvudförhandlingen i hovrätten. I dom den 7 juni 2012 fastställde hovrätten tingsrättens dom. Hovrättens dom vann laga kraft i juli 2012.

text: Anspråket

text: JS har begärt ersättning för ideell skada med 40 000 kr. Som grund för sitt anspråk har han anfört att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts. Han har också begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 6 986 kr. Till utveckling av grunden för anspråket har JS anfört i huvudsak följande. Det var fråga om en osedvanligt lång utredningstid och han bidrog inte själv till att förlänga utredningstiden. Mål mot den som inte har fyllt 21 år ska bedrivas skyndsamt. Han var när utredningen inleddes under 21 år och hann fylla 21 år endast på grund av de förseningar som uppkom. En godtagbar utredningstid borde i det aktuella fallet inte överstiga några månader och förhandling borde ha hållits omgående. Han drabbades särskilt hårt av den utdragna utredningstiden eftersom han bodde på en mindre ort där det blev allmänt känt att han var misstänkt för sexualbrott. Han flyttade därför från orten. Hela tiden från den första delgivningen av misstanke om brott till hovrättens dom ska räknas in i den relevanta handläggningstiden. JS kände till att nedläggningsbeslutet var överklagat samt att förundersökningen hade återupptagits. Det förhållandet att det därefter dröjde över ett år till dess att utredaren kontaktade JS på nytt innebar alltså inte att han kände sig fri från anklagelserna. Tvärtom svävade han hela tiden i osäkerhet om vad som skulle komma att ske. JS har inte kompenserats för den långa handläggningstiden genom straffreduktion. Av domarna framgår inte att straffet har satts ned på grund av överträdelsen av artikel 6.1 i Europakonventionen. Tvärtom framgår att andra omständigheter har utgjort skäl för att välja en lindrigare påföljd. De eventuella böter som skulle kunna ha utgått kan inte anses utgöra en reell straffreduktion och i vart fall inte en tillräcklig sådan.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Åklagarmyndigheten genom Riksåklagarens kansli. Vice riksåklagaren Kerstin Skarp har i yttrandet avstyrkt att JS beviljas ersättning och har anfört bl.a. följande.

text: Upplysningar rörande handläggningen

text: Åklagare A [den åklagare som handlagt ärendet] har lämnat följande yttrande.

text: Efter överprövning återupptogs ärendet den 24 november 2008. [JS] hördes nästa gång av polisen och medvetandegjordes återigen om misstankarna den 8 december 2009. Under utredningstiden drevs ärendet framåt dels genom de skriftliga direktiv som finns i ärendet, dels också och framför allt genom regelbundna muntliga avstämningar och påminnelser till polisen som inte finns registrerade i ärendet. Arbetsläget var under perioden mycket ansträngt både hos polisen och hos åklagarkammaren. Under utredningstiden förhördes [JS] och andra personer även om misstanke om försök till våldtäkt riktad mot en An målsägande. Den utredningen hade anknytning till ärendet om "A" vilket innebar att utredningarna behövde samordnas innan brottsmisstanken om försök till våldtäkt sedan lades ner den 9 juli 2010.

text: Direktiv om slutdelgivning i ärendet beträffande "A" gavs den 9 juli 2010. Slutdelgivning skedde den 16 september 2010. Åtal väcktes den 15 juli 2011 för sexuellt övergrepp mot barn i två fall och sexuellt ofredande i ett fall. Tidsutdräkten mellan färdigt förundersökningsprotokoll och åtal beror på den höga arbetsbelastning som under den perioden förelåg vid åklagarkammaren. Den sammanlagda tiden från anmälan till åtal blev alltså tre år.

text: Det straff som utmättes av domstolarna var i enlighet med åklagarens yrkande en ren villkorlig dom, utan att domen förenades med samhällstjänst eller böter. Åklagarens ståndpunkt var den att domstolarna vid straffmätning skulle ta hänsyn till att utredningen tagit för lång tid utan att den misstänkte kunde lastas för detta. [JS] har alltså kompenserats för att han under för lång tid var misstänkt för brott utan att vara dömd.

text: En tredje målsägande gjorde i januari 2012 en anmälan mot [JS] om sexualbrott. [JS] åtalades därför den 4 april 2012, det vill säga före huvudförhandlingen i hovrätten om brotten mot "A", för sexuellt övergrepp mot An målsägande begånget någon gång under tiden den 1 januari 2006 – 30 juni 2007. [JS] dömdes sedermera för detta brott den 7 september 2012. Det straff som då bestämdes var att tidigare utdömd villkorlig dom – det vill säga domen om gärningarna mot "A" – skulle omfatta även den nya brottsligheten.

text: "[JS] dömdes den 7 juni 2012 av Göta hovrätt för två fall av sexuellt övergrepp mot barn och sexuellt ofredande, allt begånget åren 2007 och 2008. Påföljden bestämdes till villkorlig dom som med hänsyn till [JS] ungdom, den tid som förflutit sedan brotten och ålagd skadeståndsskyldighet inte förenades med böter. Det nu aktuella brottet har alltså i tiden begåtts i nära anslutning till dessa brott och det saknas anledning anta att påföljden skulle ha blivit en An om även detta brott hade varit uppe till bedömning vid det tidigare domstillfället. Vid sådant förhållande skall den tidigare utdömda villkorliga domen förordnas avse även det nu aktuella brottet."

text: [JS] synes alltså ha kompenserats väl för tidsutdräkten i ärendet.

text: Av handlingarna i åklagarens och polisens akter framgår därutöver följande. I den aktuella förundersökningen har målsäganden hörts vid två tillfällen och två förhör har hållits med JS. Därutöver har fem vittnen hörts och teknisk undersökning har utförts av en mobiltelefon.

text: Förutsättningar för ersättning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid en anklagelse mot honom eller henne för brott rätt till rättegång inom skälig tid.

text: Frågan om denna rätt har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Den tid förfarandet tagit i anspråk ska särskilt beaktas. I brottmål beräknas denna tidsperiod från det att myndigheterna har vidtagit någon åtgärd som har lett till att den enskildes situation väsentligt har påverkats av en misstanke mot honom – t.ex. genom att han frihetsberövats eller delgetts misstanke om brott – till dess att brottsmisstanken prövats slutligt. För bedömningen av vad som utgör skälig tid har Europadomstolen uppställt ett antal kriterier. Av betydelse är hur komplicerad förundersökningen har varit, hur den misstänkte själv agerat under förfarandet, hur domstolar och myndigheter handlagt målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. (Se t.ex. Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, fjärde upplagan, s. 302 ff. och

text: NJA 2003 s. 414

text: .) Vid bedömningen av hur ett ärende har handlagts beaktar Europadomstolen särskilt om det i handläggningen förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Som framgår bl.a. av avgörandet

text: NJA 2005 s. 462

text: kan staten bli skadeståndsskyldig för ideella skador vid kränkningar av rätten enligt artikel 6.1 Europakonventionen till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Bedömning

text: I detta ärende har en förundersökning angående sexuella övergrepp mot barn tagit närmare tre år att utreda. Detta är givetvis beklagligt och jag har förståelse för att JS funnit detta påfrestande.

text: När det gäller frågan om JS rätt till rättegång inom skälig tid enligt Europakonventionen har åsidosatts är det den tid då JS väsentligen har påverkats av brottsmisstanken som är relevant för bedömningen. Eftersom förundersökningen i detta ärende först lades ned och sedan återupptogs finns det två handläggningsperioder att bedöma. Den första perioden är den månad som förundersökning bedrevs sommaren 2008, från det att JS underrättades om misstanke om brott till dess att förundersökningen lades ned. Den andra perioden börjar i december 2009 i samband med att JS på nytt hördes om brottsmisstankarna i den återupptagna förundersökningen. Handläggningen av ärendet pågick sedan till dess att hovrätten meddelade dom i juni 2012.

text: Den sammanlagda relevanta handläggningstiden är således ungefär två och ett halvt år. Av den handläggningstiden har förundersökningen pågått i ett och ett halvt år, fram till dess att åtal väcktes i juli 2011, medan handläggningen i domstol pågått i ett år.

text: Jag saknar skäl att här närmare bedöma handläggningen i tingsrätt och hovrätt, utan nöjer mig med att konstatera att en domstolsprövning i två instanser som tar ett år i normalfallet inte synes vara oförenlig med Europakonventionens krav.

text: En handläggningstid på ett och ett halvt år för en förundersökning avseende sexuella övergrepp mot barn är i de flesta fall inte tillräckligt för att innebära en kränkning av artikel 6.1. Frågan blir istället om förundersökningen bedrivits på ett sådant sätt att rätten till rättegång inom skälig tid kränkts. Som tidigare nämnts är det då främst frågan om det föreligger perioder av passivitet under förundersökningen som är intressant för bedömningen. Varje period av passivitet är dock i sig inte tillräcklig för att medföra en konventionskränkning.

text: I detta ärende beslutade åklagaren om slutdelgivning av utredningen ungefär ett halvår efter det att JS i december 2009 gjorts medveten om att förundersökningen återupptagits. Under det halvåret synes förundersökningen avseende nu aktuell brottslighet ha varit i huvudsak vilande. Skälet till det var enligt åklagare A att nya brottsmisstankar mot JS då utreddes. Det gällde likartad brottslighet mot en An målsägande och jag kan ha förståelse för att åklagaren önskade att dessa brottsmisstankar skulle bedömas gemensamt.

text: Samma dag som den nya förundersökningen lades ned gav åklagaren direktiv om att nu aktuell förundersökning skulle slutdelges. Efter det att slutdelgivning genomförts dröjde det sedan 10 månader till dess att åtal väcktes. Detta berodde enligt åklagaren på hög arbetsbelastning.

text: Jag har ingen anledning att ifrågasätta åklagarens förklaring till att det dröjde innan beslut i åtalsfrågan kunde fattas men det är självfallet inte acceptabelt att detta ärende blivit liggande så lång tid innan åtal väcktes. Enligt min uppfattning är dock vare sig tidsutdräkten eller åklagarens passivitet av sådant slag att kränkning skett i den mening som avses i artikel 6.1.

text: Enligt min mening har JS rättigheter inte kränkts genom handläggningen vid Åklagarmyndigheten. Något skadestånd ska därför inte utgå.

text: JS har lämnat synpunkter på Åklagarmyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens och hovrättens domar och dagboksblad i de aktuella målen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering avseende förundersökning och rättegång i mål med unga misstänkta eller målsägande

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB) ska förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av 1 a § förundersökningskungörelsen (

text: ) (FUK) framgår att förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Denne ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Förundersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Av 2 a § FUK framgår att förundersökning där målsäganden vid tidpunkten för anmälan inte fyllt 18 år ska bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Enligt samma paragraf ska förundersökningen vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling med anledning av brott eller utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Sedan åtal har väckts gäller särskilda bestämmelser. Mål mot den som inte har fyllt 21 år ska enligt 29 § LUL alltid behandlas skyndsamt. Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt 18 år för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader, ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad, dock gäller en tidsfrist om två veckor för hållande av huvudförhandling.

text: De nämnda bestämmelserna innebär att särskilda tidsfrister gäller för förundersökningar avseende vissa brott där målsäganden eller den misstänkte är under 18 år. För förundersökningar där den misstänkte är över 18 år men under 21 år gäller emellertid ingen sådan tidsfrist. Inte heller föreskrivs något särskilt skyndsamhetskrav för sådana förundersökningar. Vid införandet 1995 av tidsfristen för förundersökningar där den misstänkte är under 18 år övervägdes en motsvarande regel för förundersökningar där den misstänkte är under 21 år, men infördes inte eftersom det ansågs innebära alltför stora praktiska problem (

text: prop. 1994/95:12, s. 62

text: f). När åtal har väckts mot en person som har fyllt 18 men inte 21 år gäller emellertid ett skyndsamhetskrav för handläggningen i domstol.

text: Handläggningen av det aktuella ärendet

text: JS hade vid tidpunkten för förundersökningens inledande fyllt 18 år. Några särskilda frister eller något särskilt skyndsamhetskrav för förundersökningens bedrivande med hänsyn till JSs ålder gällde alltså inte. När åtal sedermera väcktes hade JS fyllt 21 år. Inte heller för domstolsförfarandet gällde alltså något skyndsamhetskrav.

text: Emellertid var målsäganden vid tidpunkten för anmälan och vid förundersökningens inledande femton år. Förundersökningen avsåg såvitt framkommit under hela handläggningstiden misstanke om sådant brott som medförde att bestämmelsen i 2 a § FUK var tillämplig i ärendet. Av handlingarna i ärendet framgår inte vid vilken tidpunkt JS betraktades som skäligen misstänkt i ärendet och tremånadersfristen i bestämmelsen sålunda började löpa. Eftersom JS redan i anmälan utpekades som misstänkt finns det emellertid anledning att anta att skälig misstanke uppkom omgående. I vart fall måste JS ha betraktats som skäligen misstänkt senast i samband med att han delgavs misstanke om brott i augusti 2008.

text: Förundersökningen avslutades i första skedet genom beslut om nedläggning. Beslutet fattades tre månader efter det att anmälan kommit in till polismyndigheten och en månad efter det att JS delgetts misstanke om brott. Tidsfristen i 2 a § FUK upprätthölls alltså i förundersökningens första skede. Beslut om återupptagande av förundersökningen fattades den 24 november 2008. Målsäganden var då alltjämt femton år. JS måste även vid denna tidpunkt ha betraktats som skäligen misstänkt, vilket innebar att en ny tremånadersfrist började löpa. Trots detta dröjde det mer än ett år innan JS hördes på nytt, ytterligare nio månader innan slutdelgivning skedde och därefter ytterligare tio månader innan åtal väcktes.

text: Åklagarmyndigheten har som förklaring till att utredningen kom att dröja anfört att arbetsläget under perioden innan slutdelgivning var ansträngt både hos polisen och åklagaren, att utredningen haft samband med en An utredning i vilken JS också var misstänkt samt att det under perioden fram till dess att åtal väcktes var hög arbetsbelastning vid åklagarkammaren. Av Åklagarmyndighetens uppgifter framgår vidare att det inom ramen för utredningen har hållits förhör med ett antal personer. Utredningen kan emellertid inte betraktas som särskilt komplicerad eller omfattande.

text: Bestämmelsen i 2 a § FUK lämnar utrymme för att tremånadersfristen i undantagsfall kan överskridas. Det kan emellertid bara ske på grund av omständigheter hänförliga till det enskilda fallet och inte på grund av t.ex. bristande resurser eller förekomsten av andra ärenden av förturskaraktär (se

text: JO 2005/06 s. 95

text: och

text: SOU 2000:42 s. 86

text: ). De skäl som framkommit till varför det aktuella ärendet kommit att dröja motiverar inte att den i FUK uppställda tidsfristen överskridits med mer än två år. Åklagarkammaren i Linköping kan därför inte undgå kritik för hur den aktuella förundersökningen hanterades.

text: Det förtjänar också att framhållas att om förundersökningen hade avslutats inom den tid som 2 a § FUK föreskriver hade JS inte hunnit fylla 21 år innan åtal väcktes. Att handläggningen i domstol inte kom att omfattas av lagens skyndsamhetskrav är alltså såvitt framgår uteslutande att hänföra till förhållanden på statens sida. Det kan tyckas att domstolarna mot den angivna bakgrunden borde ha handlagt målet med ytterligare skyndsamhet än vad som faktiskt kom att bli fallet. I avsaknad av uttryckliga bestämmelser som föreskriver skyndsam handläggning i domstol i fall som det aktuella finner Justitiekanslern emellertid inte skäl att kritisera domstolarnas handläggning av det aktuella målet.

text: Rättsliga utgångspunkter för bedömningen av JS:s ersättningsanspråk

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen. (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Det åtagande som åsyftas är konventionsstaternas skyldighet enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla den enskilde ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Bestämmelsen är tillämplig i det aktuella ärendet.

text: Bedömningen i JS:s fall

text: Som konstaterats ovan har Åklagarmyndighetens handläggning av den aktuella förundersökningen inte uppfyllt FUK:s krav med hänsyn till målsägandens ålder. Utredningen ger dock inte underlag för bedömningen att det kan antas att någon enskild åklagare har begått något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska kunna utgå. I vart fall har ett sådant brott, med hänsyn till att den aktuella bestämmelsen i FUK uppställts i målsägandens intresse, inte riktat sig mot JS. Någon ersättning med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser kan alltså inte utgå.

text: Frågan om rätten enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, polis och åklagares respektive domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av handläggningen av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Handläggningstiden i ärenden som innefattar en prövning av en anklagelse för brott räknas från det att myndigheterna har vidtagit någon åtgärd som har lett till att den enskildes situation väsentligen har påverkats av misstanken mot honom, t.ex. att den enskilde frihetsberövas eller delges misstanke om brott. Tidsperioden avslutas när brottsmisstanken har prövats slutligt eller förundersökningen har lagts ned.

text: Åklagarmyndigheten har gjort gällande att det i det aktuella ärendet förekommit två separata relevanta tidsperioder vilka ska bedömas var för sig. Den första perioden pågick enligt Åklagarmyndighetens synsätt från den 18 augusti 2008, då JS första gången delgavs misstanke om brott, till den 17 september 2008 då förundersökningen lades ned. Den andra perioden pågick från den 8 december 2009, då JS på nytt fick kännedom om brottsmisstankarna, till dess hovrättens dom vann laga kraft i juli 2012.

text: Den relevanta tidsperioden enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: avslutas normalt när en förundersökning har lagts ned. Att en ny tidsperiod börjar löpa om den misstänkte på nytt underrättas om att han eller hon är misstänkt för brott, eller i vart fall att den tid som passerat mellan ett beslut att lägga ned en förundersökning och en ny misstankedelgivning inte räknas in i den relevanta handläggningsperioden, framstår som en naturlig utgångspunkt. I det nu aktuella fallet har emellertid åklagarens beslut att lägga ned förundersökningen överklagats omgående. Det saknas vidare anledning att ifrågasätta JS:s uppgift att han känt till såväl att beslutet överklagats som att förundersökningen sedermera återupptagits, även om han inte formellt sett på nytt delgetts misstanke om brott förrän ett drygt år senare. Den ovisshet om processens utgång som bestämmelsen om rätten till rättegång inom skälig tid syftar till att motverka har alltså inte upphört för JS. Justitiekanslern anser därför att den relevanta tidsperioden i detta fall måste ta sin början då JS första gången delgavs misstanke om brott och anses löpa utan avbrott fram till dessa att brottsmisstankarna prövades slutligt. Med den utgångspunkten har den relevanta handläggningstiden pågått från augusti 2008 till juli 2012, alltså en period om knappt fyra år.

text: Som tidigare har angivits har visserligen tidsfristen i 2 a § FUK överträtts under förundersökningen. Att en nationell tidsfrist som har ställts upp till skydd för An inte har iakttagits, innebär emellertid inte att sökandens rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts. Vad gäller domstolarnas handläggning kan konstateras att en sammanlagd tid om ett år för en domstolsprövning i sak i två instanser i ett mål där ingen är frihetsberövad är inte oförenligt med Europakonventionens krav. Fråga är därför om den tid om knappt tre år som förflöt från misstankedelgivning till åtal innebär att JS:s rätt till rättegång inom skälig tid har åsidosatts. Den aktuella utredningen har inte varit av alltför komplicerat slag och har inte varit särskilt omfattande. Förundersökningen bedrevs inledningsvis effektivt och även efter det att JS på nytt delgavs misstanke om brott vidtogs adekvata åtgärder. Att utredningen i huvudsak vilade under den tid liknande brottsmisstankar utreddes mot JS får anses godtagbart med hänsyn till att reglerna om gemensam lagföring för flera brott främst syftar till att skydda den brottsanklagade. Att utredningen huvudsakligen pga. hög arbetsbelastning låg i princip helt stilla under tio månader från slutdelgivning till beslut om åtal är emellertid inte acceptabelt och det har dessutom fått till konsekvens att skyndsamhetskravet enligt 29 § LUL inte blev tillämpligt i domstol. Vid en sammantagen bedömning finner därför Justitiekanslern att JSs rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har åsidosatts.

text: Det finns inte någon generell rätt till skadestånd vid kränkningar av Europakonventionen. Kravet på tillgång till ett effektivt rättsmedel vid konventionskränkningar kan uppfyllas på olika sätt. Vid oskäligt lång handläggningstid i ett brottmål kan en kränkning av artikel 6.1 i konventionen gottgöras genom en lindring av den påföljd som döms ut (se

text: NJA 2003 s. 414

text: ). Som också framgår av Högsta domstolens avgörande den 21 december 2012 i mål nr

text: B 1982-11

text: (särskilt punkterna 17, 23 och 24) är påföljdslindring det primära rättsmedlet vid långsam handläggning av brottmål och endast om det finns något beaktansvärt skäl för att inte pröva kompensationsfrågan i brottmålet, ska frågan inte prövas där. JS, som i brottmålet biträddes av offentlig försvarare, har inte anfört något skäl för varför kompensationsfrågan inte skulle prövas i brottmålet. Av utredningen framgår inte heller att han ens har påkallat ett direkt uttalande från domstolarna i den frågan. Mot den bakgrunden kan enbart den omständigheten att domstolarna inte uttryckligen har hänvisat till Europakonventionen utan har angivit att påföljden har reducerats med anledning av den långa tid som förflutit inte förändra det faktum att tidsutdräkten de facto har medfört en lindrigare påföljd för JS. Därtill kommer att JS under alla omständigheter i ärendet här har fått ett tydligt uttalande från statens sida i frågan. Vad som återstår att ta ställning till är därför nu endast om JS har erhållit tillräcklig kompensation genom påföljdslindringen för de känslor av oro, obehag och maktlöshet som den långa handläggningstiden får antas ha medfört för honom, eller om det är nödvändigt för att upprätthålla Sveriges åtagande enligt artikel 13 i konventionen att han därutöver också tillerkänns ekonomisk ersättning.

text: Påföljdslindringen har för JS:s del bestått i att den villkorliga domen inte har förenats med böter. I regel kan detta bedömas utgöra tillräcklig kompensation. I JS:s fall kan det emellertid antas att det bötesbelopp som hade varit aktuellt skulle ha bestämts till ett relativt lågt belopp. Med beaktande härav och då det inte enbart var den utdragna handläggningstiden som medförde att böter inte ålades JS finner Justitiekanslern att ekonomisk ersättning också ska utgå med skäliga 10 000 kr.

text: Yrkad ersättning för ombudskostnader får anses skälig och godtas.