title: Ett avtalsvillkor i en fraktsedel som skrivits på engelska och med mycket liten stil har ansetts oskäligt i konsumentförhållande och har lämnats utan avseende enligt 36 § avtalslagen.

text: 36 § avtalslagen

text: . Avgörande 2006-12-20; 2006-1349

text: C anlitade ett transportföretag för att göra en expressändning till utlandet. Försändelsen skulle nå mottagaren nästa dag. Dagen efter var mottagaren i kontakt med bolagets kontor på ankomstorten och fick veta att försändelsen skulle levereras senare samma dag. Kort därefter fick mottagaren beskedet att leverans kunde ske först tre dagar senare och blev därför tvungen att köra fyra mil enkel väg för att hämta försändelsen. C yrkade ersättning med ett belopp motsvarande fraktkostnaden.

text: Företaget motsatte sig yrkandet eftersom C inte följt fraktvillkoren och fyllt i fraktsedeln tillräckligt tydligt vilket gjort det svårt att leverera paketet i tid.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att bolaget åtagit sig att leverera en försändelse till Malaga som skulle vara framme den 30 december 2005 och att mottagaren inte fick försändelsen denna dag. För att undgå skadeståndskyldighet har bolaget hänvisat till fraktsedel och avtalsvillkor av vilka det framgår att fraktsedeln skall fyllas i tydligt och att det är kunden som ansvarar för att uppgifterna som är ifyllda i fraktsedeln är rätt och att fraktsedeln är komplett ifylld. Bolaget har uppgett att fraktsedelns sista kopia inte gick att läsa och att det var därför som leverans inte kunde ske i tid.

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen

text: kan ett villkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid denna prövning skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden konstaterar att avtalsvillkoren, förutom att de tryckts med en mycket liten stil, är avfattade på engelska. Nämnden anser att villkoret, mot bakgrund av ovanstående och att det har åberopats mot en konsument, skall lämnas utan avseende. C har därför rätt till en skälig kompensation om 300 kr för omkostnader.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Säljaren av en motorcykel har i samband med köpet överlämnat en garanti till köparen som utställts av generalagenten. Garantiutfästelsen har ansetts lämnad för säljarens räkning. Säljaren har därmed ansetts ansvarig för fel som omfattats av garantin. Avgörande 2006-10-10; 2006-1485

type: rubrik

text: H köpte en motorcykel av märket Lifan 150 cc den 24 oktober 2004 av företaget M. Vid köpet fick han en specifikation med två års garanti lämnad av generalagenten. Den 3 augusti 2005 fungerade inte elstarten. Motorcykeln hade då använts i fem månader och mätarställningen var 95 mil. H begärde att M skulle reparera elstarten. Företaget nekade detta med hänvisning till att generalagenten hade försatts i konkurs.

type: stycke

text: H yrkade att M skulle avhjälpa felet.

text: M motsatte sig yrkandet. Till stöd för sin inställning anförde företaget i första hand att felet inte hade reklamerats. I andra hand gjorde företaget gällande att den åberopade specifikationen inte hade lämnats som någon slags garanti. Felet på motorcykeln berodde troligen på att batteriet inte hade underhållits och måste bytas, eller laddas.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Har säljaren eller någon annan för hans räkning genom en garanti åtagit sig att under en viss tid svara för varan eller en del därav eller för en egenskap hos varan, skall fel i varan anses föreligga, om varan under den angivna tiden försämras i det avseende som garantin omfattar (se

text: 21 § konsumentköplagen

text: , 1990:932) I förevarande fall synes det inte råda någon tvist om att fel i varan föreligger och att detta fel uppstått inom garantitiden. Säljaren har emellertid mot köparens krav på köprättsliga påföljder invänt dels att reklamation inte skett, dels att säljaren inte är ansvarig för fullgörandet av de förpliktelser som garantin medför eftersom garantin inte är utfäst av säljaren.

text: Av utredningen i ärendet framgår att H reklamerat felet på motorcykeln redan i september 2005. Nämnden finner därför att han reklamerat felet inom den tid som stått till hans förfogande. Säljarens invändning om bristande reklamation lämnas därför utan avseende.

text: Av

text: 21 § konsumentköplagen (1990:932)

text: framgår att säljaren är ansvarig för sådana fel som uppstått under garantitiden också i det fallet att garantin lämnats av någon annan än säljaren, under förutsättning att garanti lämnats ”för säljarens räkning”. Enligt förarbetena till den bestämmelsen (se prop. 1989/90 :89 s.111 ) blir paragrafen tillämplig när en tillverkare eller en generalagent lämnat garantin för säljarens räkning. Uttrycket ”för säljarens räkning” omfattar enligt samma förarbeten bl.a. det fallet att köparen i samband med köpet mottar en särskild garantiutfästelse från tillverkaren eller generalagenten.

text: I det nu aktuella fallet har köparen i samband med köpet av säljaren fått den av generalagenten utställda garantin. Till följd härav finner nämnden att garantin är lämnad ”för säljarens räkning”. Säljaren är därmed ansvarig för sådana fel som omfattas av garantin och som uppkommit under garantitiden.

text: På grund av vad som nu anförts finner nämnden att M är ansvarigt för det fel som finns på motorcykeln.

text: H:s yrkande om avhjälpande bör följaktligen bifallas.

type: avgorande


text: Försäkringstagarens psykiska ohälsa har beaktats vid bedömningen av hans möjlighet att bevisa försäkringsfall. Avgörande 2006-11-07; 2006-2271

text: I oktober 2005 åkte M på språkresa till Japan. Efter en kort tid på resmålet blev han psykiskt sjuk och utestängdes från sitt boende. M tog med sig sina tillhörigheter till ett hotell. Någon dag senare omhändertogs M av polis och lades in på sjukhus för psykiatrisk vård. Tre veckor senare transporterades han med läkareskort hem till Sverige. Han fick inte med sig några tillhörigheter hem.

text: M yrkade hos nämnden ersättning för förlorad egendom. Som grund åberopades att alla hans tillhörigheter, förutom pass kreditkort och skor som hittades av polis i en park i Tokyo, blev kvar på hotellet. Han fick ingen möjlighet att hämta sina saker innan han åkte hem och inte heller gavs möjlighet att på plats göra en polisanmälan. Hotellet har förnekat att egendomen funnits kvar där.

text: Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och anförde följande. M hade inte gjort sannolikt att egendomen inte glömts kvar, tappats bort eller förlagts. Han hade därmed inte visat att försäkringsfall förelåg.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt nämndens bedömning får det genom vad som framkommit i ärendet anses tillräckligt utrett att den aktuella egendomen stulits från M. Vid den bedömningen har nämnden beaktat att M på grund av sin allvarliga sinnesförvirring har särskilda svårigheter att föra bevisning om när och hur stölden skedde. Nämnden finner alltså att egendomen förlorats genom ett försäkringsfall. Försäkringsbolaget skall därför rekommenderas att utge ersättning med utgångspunkt i detta.


text: Ett flygbolags villkor om rätt för bolaget att ta ut en administrativ avgift vid avbokning av flygbiljetter har ansetts oskäligt. Villkoret har därför jämkats på så sätt att någon administrativ avgift inte tagits ut. Avgörande 2007-02-02; 2006-2652

text: C avbokade på grund av sjukdom familjens flygresa med flygbolaget R. C. yrkade i nämnden att han skulle få tillbaka det belopp som resenärerna fått betala för ”skatter och avgifter”.

text: R motsatte sig yrkandet på den grunden att villkoren för resan inte berättigade C till återbetalning.

text: NÄMNDENS BEDÖMNING

text: C har yrkat återbetalning av totalt 1 029 kr avseende ”skatter och avgifter” på bekräftelse nummer B3E2LB. Grunden för yrkandet är att den aktuella flygningen har avbokats.

text: Enligt vad R uppgett i ärendet finns ingen kostnad för skatt om passageraren avbokar sin flygning. Bolaget tar dock ut en administrativ avgift på ansökningar om återbetalning av flygskatt. Någon återbetalning sker därför inte. När det gäller övriga delposter i ”skatter och avgifter”, motsvaras dessa, enligt R, av kostnader som föreligger även om en flygning avbokas.

text: Nämnden finner ingen anledning att ifrågasätta de uppgifter som lämnats av R.

text: R har inte ens påstått att den administrativa avgiften motsvaras av några reella kostnader för bolaget. Den uttagna avgiften är därför att anse som oskälig. Villkoren för återbetalning vid avbokning bör därför jämkas på så sätt att någon administrativ avgift inte tas ut. Cl är därför berättigad att återfå ett belopp motsvarande den administrativa avgift som uttagits. Av detta följer även att någon grund för återbetalning av övriga delar av det yrkade beloppet inte föreligger.


title: En vägfraktförare har ansetts ansvarig för skada på oemballerat gods när den huvudsakliga skadeorsaken varit fraktförarens bristfälliga stuvning av godset (27 § och 29 § lagen [1974:610] om inrikes vägtransport).

text: 29 § lagen [1974:610] om inrikes vägtransport). Avgörande 2007-01-02; 2006-2968

text: J anlitade företaget B för transport av en moped. Transporten skulle utföras med buss. Mopeden var inte emballerad på något särskilt sätt när B tog emot den för transport. J föreslog att mopeden skulle spännas fast under transporten. Under denna föll mopeden omkull, vilket orsakade en buckla på bränsletanken och lackskador. J yrkade skadestånd för reparationskostnader med 2 000 kr.

text: B motsatte sig yrkandet och invände bl.a. att mopeden inte varit tillräckligt emballerad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: B har i sitt svaromål hänvisat dels till avtalsvillkor som reglerar förhållandet mellan B och dess underleverantör, D, dels till avtalsvillkor som reglerar förhållandet mellan B och J. Då B träffat avtal med J, saknar nämnden anledning att tillämpa de eventuella villkor som må gälla mellan B och D. B har av nämnden uppmanats att ge in de åberopade villkoren som gäller mellan B och J, men har inte följt uppmaningen. Utredning saknas således i ärendet om vad som avtalats mellan parterna i den delen. Nämnden konstaterar dock att själva transportuppdraget omfattas av lagen (

text: ) om inrikes vägtransport, varför nämnden i brist på avtalsvillkor får bedöma tvisten efter dessa bestämmelser.

text: Enligt 27 § nämnda lag är fraktföraren ansvarig om gods skadas under tiden fraktföraren har godset i sin besittning. Av 29 § samma lag är dock fraktföraren inte ansvarig om skadan beror på bl.a. bristfällig emballering. B har gjort gällande att mopeden varit bristfälligt emballerad, och att B av den anledningen inte är ansvarigt för skadan som uppstått.

text: En förutsättning för att en fraktförare skall kunna undgå ansvar på grund av bristande emballering är enligt lagens förarbeten att det fraktade godset skadats trots att det inte utsatts för större påfrestningar än vad det skulle ha tålt om det varit förpackat på ett försvarligt sätt (NJA II 1975:1 s. 76). Av J:s obestridda uppgifter framgår att mopeden har vält under transporten. Enligt nämndens uppfattning tyder detta snarare på att själva stuvningen av mopeden varit bristfällig, eftersom den rent faktiskt vält under transporten, än att emballeringen varit bristfällig. Att en moped välter kan enligt nämndens mening inte anses vara en normal påfrestning vid en transport, om mopeden från början stuvats på ett tillfredställande sätt av transportören. Nämnden anser därför att skadorna på mopeden uppstått på grund av onormala påfrestningar under frakten.

text: När det gäller stuvningen av mopeden har B inte närmare redogjort för hur detta gjorts. J har dock uppgivit att han till B föreslagit att mopeden skulle spännas fast med spännband längs ena sidan. Huruvida stuvningen gjordes på detta sätt eller inte har inte närmare utvecklats av B, men nämnden håller det dock inte för troligt att stuvningen slutligen gjordes som J föreslagit, eftersom mopeden faktiskt välte. Om mopeden spänts fast på det sätt J föreslagit skulle mopeden sannolikt inte ha vält. Då skadan således i första hand orsakats av bristfällig stuvning, finner nämnden att B skall ansvara för denna. När det gäller yrkat belopp har B inte invänt mot detta, och nämnden anser att beloppet är skäligt. J:s yrkande skall därför bifallas och B rekommenderas därför att ersätta honom med yrkat belopp.


text: En begränsningsklausul i en försäkring som tecknats som tillägg till reseförsäkring har inte ansetts bli en del av avtalet då försäkringsbolaget inte hade givit försäkringstagaren tillräcklig information om innehållet i klausulen. Avgörande 2006-11-07; 2006-3407

text: H:s skulle resa till Cypern i 55 dagar. Hemförsäkringens reseförsäkring täckte bara de 45 första dagarna. H tecknade därför en tilläggsförsäkring hos ett annat försäkringsbolag som skulle gälla de tio sista dagarna av resan. Efter några dagar på resmålet insjuknade H i bronkit och var därefter sjuk resten av restiden. H begärde ersättning ur tilläggsförsäkringen. Försäkringsbolaget avslog hennes begäran och anförde som grund att sjukdomen uppkommit innan tilläggsförsäkringen hade börjat gälla.

text: H yrkade i nämnden att ersättning ur tilläggsförsäkringen.

text: Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och vidhöll att H hade blivit sjuk innan försäkringen började gälla och att någon ersättning därför inte kunde betalas.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det åberopade undantagsklausulen utgjorde en överraskande och betungande begränsning i försäkringsbolagets ansvar, särskilt med tanke på att H tecknade försäkringen hos bolaget eftersom hon ville ha en kompletterande försäkring för hela resan. Försäkringsbolaget borde därför ha sett till att innebörden av klausulen framhölls tydligt för henne. Enligt nämndens bedömning kan H inte anses ha fått tillräcklig information i detta avseende. Av allmänna avtalsrättsliga principer följer att klausulen därför inte kan anses ha blivit en del av avtalet. Nämnden finner alltså att ersättning skall utgå som om klausulen inte fanns, och H:s yrkande skall för den skull bifallas.


text: Begreppet barn i försäkringsvillkor för avbeställningsskydd har ansetts omfatta inte bara biologiska barn utan också fosterbarn.Avgörande 2006-11-07; 2006-3505

text: R bokade en resa till Thailand för sig och sin familj. Resan betalades med Handelsbankens bankkort varvid det ingick en reseförsäkring med avbeställningsskydd. Före resan blev ett av barnen, deras fosterbarn, sjukt och kunde därför inte följa med på resan. R begärde ersättning för den avbokade biljetten ur avbeställningsskyddet. Försäkringsbolaget avslog hans begäran med hänvisning till att endast biologiska barn omfattades av skyddet.

text: R yrkade i nämnden att ersättning skulle betalas ur avbeställningsskyddet.

text: Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och vidhöll att barnet inte var R:s biologiska barn och att det därför inte omfattades av avbeställningsskyddet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: När begreppet ”barn” används t.ex. i

text: föräldrabalken

text: och annan lagstiftning avses visserligen normalt inte fosterbarn. En naturlig tolkning av ett villkor som det aktuella i en reseförsäkring är emellertid att den försäkrade kretsen avser medlemmar i hushållet, med den begränsningen att de skall vara folkbokförda på kortinnehavarens adress. Om försäkringsbolaget hade önskat utesluta fosterbarn, borde detta i varje fall ha framgått tydligare av villkoren. Bolaget skall därför rekommenderas att ersätta R i enlighet med denna bedömning och med tillämpning av villkoren i övrigt.


text: Rättsligt fel föreligger inte vid godtrosförvärv av stulen egendom. Grund för hävning av ett köp finns därmed inte (3 § lagen [1986:796] om godtrosförvärv av lösöre inte aktuell och prövad i ärendet). Avgörande 2006-12-05; 2006-3635

text: H köpte en bil som efter köpet visade sig bestå av stulna delar. H yrkade hävning av köpet.

text: S motsatte sig yrkandet. S åberopade att bilen hade kontrollbesiktigats utan att det upptäckts att den möjligen var sammansatt av två bilar, varav den ena varit stulen. De faktiska omständigheterna var oklara och S betraktade därför inte bilen som stulen. Företaget ansåg sig också ha uppfyllt samtliga förpliktelser vad gällde kontroll av fordonet för inköp och försäljning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden finner varken att bilens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds till försäljning eller omständigheterna i övrigt bort föranleda H att misstänka att bilen delvis bestod av delar från en stulen bil. H har därmed gjort ett så kallat godtrosförvärv av bilen och är att se som ägare till bilen. Eftersom därmed inget rättsligt fel föreligger på bilen har H inte rätt att häva köpet. Hans yrkande skall därför avslås.

text: Av utredningen i ärendet framgår att låscylindrarna till vänster dörrlås och handskfacket är felaktiga och att S erbjudit sig att ersätta kostnaden för utbyte av dessa. Nämnden rekommenderar H att godta erbjudandet.


title: En transportörs villkor om ansvarsbegränsning vid förlust av föremål som tagits emot för transport har jämkats med stöd av 36 § avtalslagen då konsumenten inte upplysts om begränsningen. Företaget har ansetts skyldigt att ersätta skadan fullt ut.

text: 36 § avtalslagen

text: då konsumenten inte upplysts om begränsningen. Företaget har ansetts skyldigt att ersätta skadan fullt ut. Avgörande 2007-03-22; 2006-3861

text: W skulle skicka en nyinköpt kamera värd 3 200 kr. När hon lämnade försändelsen till transportörens entreprenör bad hon att få skicka försändelsen rekommenderat och upplyste kassörskan om att värdet på försändelsen var drygt 3 000 kr. W betalade och fick ett kvitto. Försändelsen försvann. W fick ersättning med 500 kr i enlighet med produktvillkoren för REK500. W yrkade ersättning för resterande belopp upp till 3 570 kr, innefattande kostnad för kamera, rekommenderat brev och omkostnader.

text: Transportören motsatte sig yrkandet eftersom dess personal inte har någon skyldighet att efterfråga innehållet i försändelser utan det ansvaret vilar på avsändaren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av ärendet framgår att W har velat skicka en kamera värd drygt 3 000 kr med rekommenderat brev. Hon upplyste enligt egen uppgift kassörskan som tog emot paketet om att värdet på försändelsen var drygt 3 000 kr. Av kvittot framgår endast att försändelsen skulle skickas rekommenderat.

text: Transportören har invänt att dess personal inte är skyldig att efterfråga innehållet i varje försändelse som skall skickas.

text: Enligt nämndens bedömning har W gjort övervägande sannolikt att hon i samband med att hon lämnade försändelsen för vidare postbefordran redogjorde för värdet av innehållet i försändelsen. Transportörens ombud borde då ha upplyst henne om innebörden av den tjänst som hon debiterades för. Det aktuella villkoret som begränsar transportörens ersättningsansvar till 500 kr skall enligt nämndens bedömning därför jämkas med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . W är enligt nämndens bedömning berättigad till ersättning för den försvunna kameran. Hon har yrkat ersättning med 3 570 kr. Transportören har lämnat ersättning med 500 kr. Hon har alltså rätt till ytterligare ersättning med 3 070 kr.


title: Beräkning av nyttoavdrag vid hävning av köp av bil (44 § konsumentköplagen [1990:932]).

text: 44 § konsumentköplagen

text: [1990:932]). Avgörande 2006-11-28; 2006-3900

text: Den bil som Å köpte saknade vid leverans bl.a. sidokrockkuddar och sidokrockgardiner. Att bilen skulle ha denna utrustning framgick av affärsförslaget och delarna utgjorde även standardutrustning på bilen.

text: Å yrkade i första hand hävning av köpet och i andra hand omleverans. Å bestred säljarens invändning om att rabatten som lämnats vid köpet avsåg den saknade utrustningen.

text: Säljaren bestred yrkandena och anförde att det vid köpet gavs en rabatt om 9 000 kr med hänsyn till att bilen saknat sidokrockkuddar och sidokrockgardiner.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Det är ostridigt att bilen vid leverans saknat sidokrockkuddar och sidokrockgardiner. Det framgår av utredningen att detta är något som bilen enligt standard skall vara utrustad med. Det framgår inte av köpeavtalet att rabatt lämnats därför att bilen inte i alla avseende var standardutrustad. Bilen är således behäftad med ett ursprungligt fel. Den saknade utrustningen utgör säkerhetsdetaljer och kan enligt nämndens bedömning inte eftermonteras. Felet är således av väsentlig betydelse för Å och nämnden finner med hänsyn till detta att han äger rätt att häva köpet.

text: Vid hävning skall prestationerna återgå. Det innebär att köparen skall lämna tillbaka varan och att säljaren skall betala tillbaka köpeskillingen. Eftersom syftet är att återställa det läge som rådde före affären skall säljaren dessutom betala s.k. avkastningsränta på köpeskillingen från den dag säljaren tog emot betalningen. Vidare skall köparen om han kunnat nyttja varan, trots att denna varit behäftad med ett så väsentligt fel att köpet hävts, betala en skälig ersättning för nyttan. Vid bestämmande av nyttan skall skärskilt beaktas det besvär och de kostnader som köparen har haft till följd av säljarens kontraktsbrott. För att ersättning skall utgå krävs det – som det uttrycks i förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: – att nyttan varit ganska betydande och exempelvis vid köp av en bil att köparen kunnat använda bilen i rätt stor omfattning (se

text: prop. 1989/90:89

text: sid. 160).

text: Nämnden utgår från att hävning kan ske snarast efter det nämnden meddelat sitt beslut. Detta är väsentligt, då såväl bedömning av nyttan som avkastningsräntan är tidsberoende. Nämnden har inhämtat att bilen körts ca 1 150 mil vid tidpunkten för nämndens prövning. Mot denna bakgrund finner nämnden att nyttoavdraget, med beaktande av avkastningsräntan, skäligt kan bestämmas till 9 000 kr. Å är således vid återlämnandet av bilen berättigad att återfå 112 463 kr förutsatt att bilen är i normalt skick.


text: En paketresa har ställts in p.g.a. omständigheter som arrangören inte kunnat råda över. Resenären har likväl ansetts ha rätt till en ersättningsresa utan extra kostnad, men inte till skadestånd. Då ersättningsresan har varit sämre än den ursprungliga resan, har resenären medgetts ett prisavdrag. Avgörande 2007-01-15; 2006-3945

text: Den avtalade paketresan ställdes in av arrangören på grund av oroligheter på resmålet med anledning av publicering av de s.k. Mohammed-teckningarna. Resenärerna fick betala extra till arrangören för att få en ersättningsresa. Resenärerna yrkade hos nämnden bland annat återbetalning av prisskillnaden och ersättning för att ersättningsresan var sämre än den ursprungligen avtalade resan.

text: Arrangören motsatte sig yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande överväganden.

text: I ärendet är ostridigt att den ursprungliga paketresan ställts in av arrangören på grund av politiska förhållanden.

text: Nämnden finner i ärendet utrett att resenärerna, jämlikt

text: 13 § paketreselagen

text: , har erbjudits och erhållit en ersättningsresa av arrangören. Det framgår dock även att resenärerna fått betala ytterligare 2 562 kr för att erhålla ersättningsresan samt att de, till skillnad från vad som gällt för den ursprungliga resan, inte har kunnat erbjudas s.k. all inclusive på den nya resan.

text: Resenärerna har bl.a. yrkat skadestånd för de avbokningskostnader de drabbats av när den ursprungliga resan ställts in. Enligt

text: 14 § 2 st 2 p paketreselagen

text: har resenären, i det fall arrangören ställer in resan, inte rätt till skadestånd om arrangören visar att resan inte kunde genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit.

text: Nämnden finner i ärendet visat att omständigheterna varit sådana att arrangören inte är skadeståndsskyldig. Någon ersättning kan därför inte utgå för nämnda avbokningskostnader.

text: Det bör observeras att resenärernas rätt till ersättningsresa enligt 13 § inte påverkas av det förhållandet att rätt till skadestånd inte föreligger.

text: Nämnden konstaterar vidare att resenärerna, enligt 13 §, har rätt till en ersättningsresa som är likvärdig eller av högre kvalitet. Om resenären godtar en sämre ersättningsresa, har han eller hon rätt till ersättning för prisskillnaden.

text: Resenärerna skall således inte behöva betala extra för att erhålla en ersättningsresa. I det fall den nya resan är sämre än den ursprungliga skall de även vara berättigade till ersättning för försämringen.

text: Vid bedömningen av om en ersättningsresa är likvärdig, bättre eller sämre kan man normalt utgå från de katalogpriser som gäller. Enligt

text: prop. 1992/93:95 s 85

text: måste man dock ibland beakta subjektiva faktorer. Ett exempel på detta är att det planerade resmålet har haft något särskilt att erbjuda resenärerna.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att resenärerna inte har erhållit all inclusive på ersättningsresan, något de uppenbarligen satt värde på. Nämnden finner på grund av detta att ersättningsresan får anses ha varit sämre än den ursprungliga resan. Resenärerna är därför, förutom återbetalning av mellanskillnaden om totalt 2 562 kr, även berättigade till återbetalning av skäliga 4 620 kr för att ersättningsresan varit sämre.

text: När det slutligen gäller av resenärerna åberopade fel på det nya resmålet finner nämnden i huvudsak inte visat att resenärerna inom skälig tid underrättat arrangören om dessa. I de fall klagomål framförts på resmålet finner nämnden inte visat att bristerna varit av sådan art och omfattning att de berättigar till ersättning.

text: Arrangören skall därför sammantaget rekommenderas att betala totalt 7 182 kr till resenärerna.


text: Betalningsskyldighet för obehöriga uttag som gjorts med ett stulet kontokort har ansetts uppkomma först om spärranmälan inte har gjorts snarast efter den faktiska upptäckten av förlusten av kortet. Avgörande 2006-10-26; 2006-4446

text: G A blev bestulen på sin plånbok i Barcelona den 18 juli 2005. I plånboken fanns ett Visa-kort och uppenbarligen även ett MasterCard-kort. Han förlustanmälde Visa-kortet genast. Däremot gjordes ingen förlustanmälan av MasterCard-kortet, eftersom han inte kände till att han hade det med sig. Han hade inte skälig anledning misstänka att han förlorat kortet, eftersom han var övertygad om att han inte hade det med sig. Han borde alltså inte ha upptäckt förlusten när den skedde.

text: G A yrkade betalningsbefrielse för ett belopp om 96 278 kr 21 öre. Som grund anförde han att han snarast efter den faktiska upptäckten av förlusten spärrat kortet.

text: Banken motsatte sig yrkandet. Tidsfristen för spärranmälan skall räknas från den tidpunkt då förlusten av kortet borde ha upptäckts.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av den frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att kontohavaren är betalningsskyldig för obehöriga uttag, om han eller hon förlorat kortet och inte snarast efter förlusten anmält denna till banken.

text: Av utredningen framgår att G A under resa i Sydeuropa den 18 juli 2005 blivit bestulen på sin plånbok innehållande ett VISA-kort och ett MasterCard-kort av en ficktjuv, att det gjorts 33 obehöriga uttag med hjälp av Mastercard-kortet med ett sammanlagt belopp om 96 278 kr och att det efter reklamation nu kvarstår ett tvistigt belopp om 46 423 kr 49 öre.

text: Det är ostridigt att VISA-kortet har spärrats genast efter stölden, medan Mastercard-kortet spärrats den 19 juli 2005 kl. 11.37.

text: G A har gjort gällande att utgångspunkten vid bedömningen huruvida förlustanmälan skett ”snarast efter förlusten” skall vara den faktiska förlusten. Banken har å sin sida hävdat att det är den tidpunkt då kontohavaren borde ha upptäckt förlusten som skall vara utgångspunkt.

text: Nämnden konstaterar att det av lagtexten framgår att det är den faktiska tidpunkten för upptäckten som är avgörande. Lagens förarbeten ger inte vid handen att lagstiftaren haft någon annan avsikt. De av banken åberopade besluten ger inte heller något klart stöd för den av banken hävdade tolkningen av bestämmelsen. Enligt nämndens uppfattning bör således utgångspunkten för fristens beräkning vara den tidpunkt då kontohavaren de facto upptäckt förlusten och inte då han eller hon borde ha upptäckt den.

text: G A har gjort gällande att han utgått från att han lämnat Mastercard-kortet hemma i Sverige och att han därför inte känt till att kortet blivit stulet. Påståendet vinner ett klart stöd av övrig utredning i ärendet, inte minst utskriften av telefonsamtalet då VISA-kortet spärrats, och bör därför läggas till grund för nämndens bedömning. Härigenom finner nämnden utrett att G A

text: upptäckt förlusten först då han kontaktats av banken den 19 juli 2005. Det är ostridigt att kortet spärrats i omedelbar anslutning härtill. G A har således spärrat kortet snarast efter det att förlusten upptäckts. Det anförda leder fram till slutsatsen att yrkandet om betalningsbefrielse skall bifallas.


text: En förmedlare av tand- och sjukvårdsresor till Thailand har ansetts skyldig att ersätta resekostnader som blivit onyttiga för konsumenten p.g.a. bristfällig information om behandlingstider och priser. Avgörande 2007-01-02; 2006-4737

text: E behövde åtgärda en tandbrygga och kom i kontakt med M genom en tidningsannons för behandlingsresor till Thailand. Behandlingen skulle enligt M kosta 2 400 kr. E tyckte dock att det var väl billigt med hänsyn till motsvarande svenska priser på 12 000 kr, varför hon påpekade att det var en brygga mellan tre tänder. Detta skulle enligt M kosta lika mycket. M uppgav att det skulle ta tio dagar att utföra behandlingen, men E föreslogs boka en resa på 14 dagar. M upplyste henne aldrig om att hon skulle kontakta sin svenska tandläkare för eventuella förberedande åtgärder. M ansåg att det kunde vara bra var att skicka en röntgenbild till sjukhuset i Thailand, men detta var absolut inget måste. På grund av tekniska problem gick detta dock inte att genomföra innan resan till Thailand.

text: På sjukhuset i Thailand fick E beskedet att ingreppet skulle ta minst fyra veckor på grund av infektionsrisker m.m. Dessutom skulle det kosta runt 5 500 kr mer än vad M uppgivit. Om hon hade fått korrekta uppgifter från M från början hade hon aldrig åkt på resan, då hon inte hade för avsikt att semestra där. M borde ha kontrollerat hennes tandstatus innan företaget lämnade uppgifter om pris och behandlingstid. E yrkade därför skadestånd med 13 188 kr, varav 900 kr avsåg M:s administrationsavgift och resterande belopp den totala resekostnaden.

text: M motsatte sig yrkandet. Företaget förmedlar endast behandlingar på ett sjukhus i Thailand. Prisuppgiften var korrekt enligt sjukhuset och tidsåtgången för ingreppet brukar i regel variera mellan sju och tio dagar. M brukar alltid efterfråga röntgenbilder och annan information, men i detta fall kunde bilderna inte skickas till Thailand på grund av tekniska problem. E åkte inte enbart på resan för att åtgärda tänderna, utan det var lika mycket en semesterresa. Dessutom lät E åtgärda två andra tänder då hon fick veta att det ursprungliga ingreppet inte kunde genomföras.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det framgår i ärendet att M förmedlar sjuk- och tandvård i Thailand och att företaget också förmedlar kontakt med en resebyrå för anordnande av resan till Thailand från Sverige. All kontakt rörande själva vården som E haft innan resan tycks enbart ha skett genom M. Nämnden kan konstatera att det beträffande den lämnade informationen är ostridigt att M till E uppgivit att det kan ta 10 dagar att göra en brygga och att detta skulle kosta 2 400 kr. Vidare framgår det att M efterfrågat röntgenbilder, men att dessa lämnats för sent för att kunna vidarebefordras till sjukhuset i Thailand. Det enda som M kontrollerat med sjukhuset i Thailand innan resan var om det förelåg någon infektionsrisk vid tandbehandlingen med anledning av att E hade en höftprotes.

text: Nämnden anser att M bör ha varit väl medvetna om att E:s huvudsakliga syfte med resan till Thailand varit att genomföra den aktuella tandbehandlingen. Det har inte gjorts gällande att M gentemot E friskrivit sig eller på liknande sätt gjort något förbehåll om informationen rörande behandlingstider, priser och liknande. Då M:s affärsidé tycks vara att förmedla just sjukvård, anser nämnden att det får anses rimligt för en konsument att förvänta sig att företaget innehar den sakkunskap som krävs för att kunna lämna korrekt information för de olika behandlingar man förmedlar. Det torde för en sakkunnig, enligt nämndens mening, vara tämligen uppenbart att medicinska behandlingar av inte helt bagatellartad karaktär innebär att individuella bedömningar görs mot bakgrund av varje enskild patients hälsostatus och dyl.

text: M tycks dock ha haft intentionen att lämna något slags underlag för en förhandsbedömning till sjukhuset, då man uppenbarligen efterfrågat röntgenbilder från E. Detta tycks dock inte ha varit något avgörande moment för M, eftersom avsaknaden av bilderna uppenbarligen inte utgjort något hinder för att ändå lämna uppgifter om ungefärlig behandlingstid och att föreslå E att boka en tvåveckorsvistelse i Thailand. Sammantaget anser nämnden att M genom sin bristfälliga information till E förfarit oaktsamt och därigenom bidragit till att E rest till Thailand. Då den planerade behandlingen inte kunde genomföras på den planerade tiden, har E drabbats av onyttiga kostnader till följd av den bristfälliga informationen. Hon är därför berättigad till skadestånd för de kostnader hon drabbats av. Nämnden anser också att hon på samma grund är berättigad att häva tjänsten och återfå erlagd betalning för denna, 900 kr.

text: Beträffande resterande yrkat belopp konstaterar nämnden följande. E har uppgivit att hon endast åkte till Thailand för att åtgärda tänderna eftersom priset för behandlingen uppgavs vara så pass lågt och att det således inte var fråga om någon semesterresa. Av E:s egna uppgifter framgår dock att motsvarande behandling i Sverige skulle kosta runt 12 000 kr. Då den totala resan, utan behandlingen inräknad, kostade mer än 12 000 kr finner nämnden att resan med största sannolikhet inte endast var avsedd för tandvård. Hela resekostnaden kan därför inte anses ha varit en onyttig kostnad för E. Nämnden anser dock att M bör ersätta henne med skäliga 3 072 kr, vilket motsvarar 25 % av den uppgivna resekostnaden. Hennes yrkanden utöver dessa belopp kan således inte bifallas.


text: Tillverkaren av ett visst bilmärke har ändrat sina rekommendationer för tidpunkten för byte av kamrem. När bilen såldes hade tidpunkten för byte inträtt, men kamremmen inte bytts. Bristande kännedom hos säljaren om de nya rekommendationerna har inte fritagit företaget från köprättsligt ansvar för fel i bilen och de skador detta orsakat. Avgörande 2007-04-17; 2006-5053

text: T köpte en begagnad bil för 150 000 kr. Vid leveransen hade bilen gått 6 955 mil. Knappt ett och ett halvt år och drygt 3 400 mil senare gick kamremmen sönder och det uppdagades att den skulle ha varit bytt vid 6 000-mila-servicen. T yrkade ersättning med 24 797 kr för avhjälpande och hyrbil under reparationen.

text: Säljföretaget motsatte sig yrkandet eftersom det inte vid något tillfälle låtit påskina att kamremsbyte hade skett och att kunden inte heller kunde förvänta sig det då det inte fanns angivet i serviceboken. I den aktuella serviceboken stod det att kamremmen byts vid 9 000 mils service eller 72 månader. Om dessa uppgifter ändras får endast ägare och återförsäljare denna information och säljföretaget ägde inte bilen vid ändringen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: En näringsidkare ansvarar enligt

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: för ursprungliga fel på såld vara, dvs. fel som fanns redan vid leveransen även om de visar sig först senare. Detta gäller även om näringsidkaren inte känner till felet.

text: Nämnden noterar inledningsvis att det i ärendet inte visats att någon varudeklaration förekommit vid försäljningen av bilen.

text: Enligt tillverkarens vid tidpunkten för försäljningen gällande rekommendation skulle byte av kamrem ske när bilen gått 6 000 mil. Det är ostridigt att kamremmen inte bytts innan bilen såldes till T. Vid leveransen hade bilen gått 6 955 mil. T har inte därefter bytt kamrem, eftersom nästa kamremsbyte enligt tillverkarens rekommendation skulle vara vid 12 000 mil. Vid kamremshaveriet hade bilen gått 10 400 mil.

text: På grund av vad som nu anförts finner nämnden att bilen vid leveransen var behäftad med ett köprättsligt fel som säljföretaget ansvarar för. Att säljföretaget inte känt till att kamremsbyte enligt den vid tiden för försäljningen gällande tillverkarrekommendationen skulle ske vid 6 000 mil fritar inte företaget från ansvar. Vad säljföretaget anfört om att serviceboken innehöll uppgift om att bytet skulle ske först vid 9 000 mil saknar betydelse i ärendet, då denna ursprungliga tillverkarrekommendation inte längre gällde vid tidpunkten för försäljningen av bilen till T.

text: Nämnden noterar att bilen varit inne på service på en auktoriserad Hyundai-verkstad vid 9 236 mil och att det därvid inte konstaterats att kamremmen var i behov av byte. Detta tyder på att det då inte vid en okulär besiktning av kamremmen kunde konstateras att den inte bytts vid 6 000 mil. Att det i ärendet saknas uppgift om huruvida bilen varit inne på service vid 7 500 mil är därför utan betydelse för bedömningen av säljföretagets ansvar för det uteblivna kamremsbytet och kamremshaveriet.

text: Det får anses övervägande sannolikt att det uteblivna kamremsbytet är orsaken till kamremshaveriet. Säljföretaget är därmed ansvarigt för de skador som uppstått till följd av kamremshaveriet. T har därför rätt till ersättning för kostnaden för reparationen av de skador

text: som uppstått vid haveriet, 19 933 kr, och ersättning för kostnaden för hyrbilen, 3 525 kr. Kostnaden för service och bensin är inte något som bolaget ansvarar för och hon har därför inte rätt till ersättning för detta.


text: Genom att sända meddelande om ändrad flygtid till den e-postadress som resenärerna uppgett har ett flygbolag ansetts gjort vad som ålegat det för att informera resenärerna. Dessa har därför inte ansetts ha rätt till skadestånd. Avgörande 2007-02-28; 2006-5572 (jämför nämndens avgörande i ärende 2002-2507)

text: Vid ankomsten till flygplatsen den 8 april informerades resenärerna om att avgången hade tidigarelagts och att flygningen redan hade avgått. Enligt resenärerna hade flygbolaget inte informerat dem om den ändrade avgångstiden. Resenärerna yrkade hos nämnden skadestånd för flygbiljetter, reskostnader och förkortad semester.

text: Flygbolaget motsatte sig yrkandet. Som grund för bestridandet åberopade flygbolaget att bolaget den 15 mars per e-post hade informerat resenärerna om den ändrade avgångstiden. Meddelandet hade skickats till den e-postadress som resenärerna hade angett vid bokningstillfället.

text: Nämnden gjorde följande överväganden.

text: Av utredningen framgår att resenärerna missat flyget från Arlanda sedan avgången tidigarelagts. Tvisten gäller frågan om flygbolaget har brustit i sin information om den tidigarelagda avresan och därmed ådragit sig skadeståndsskyldighet.

text: I ärendet får anses klarlagt att flygbolaget den 15 februari 2006 har skickat ett epostmeddelande med information om den ändrade avgångstiden till resenärerna till den av resenärerna uppgivna e-postadressen och att resenärerna inte har fått eller tagit del av meddelandet.

text: Enligt allmänna avtalsrättsliga principer gäller att den som skickar ett meddelande med post anses ha uppfyllt vad som ålegat honom eller henne för att meddelandet skall anses ha kommit mottagaren till handa. Även om meddelandet inte kommer fram till adressaten innebär detta att han eller hon ändå skall anses ha fått del av det. Ett uttryck för denna princip är

text: 40 § avtalslagen (1915:218)

text: , där det föreskrivs att ett meddelande skall anses vara avsänt om det har inlämnats för befordran med post eller telegraf eller annars har avsänt på ett ändamålsenligt sätt.

text: Nämnden har, med hänvisning till den nyss nämnda bestämmelsen i sin praxis funnit att ett flygbolag ansetts ha fullgjort som har ankommit på bolaget för att underrätta resenärerna om ändringarna genom att posta ett meddelande om ändrade restider (jfr nämndens beslut den 22 oktober 2002 i ärende 2002-2507). Den omständigheten att resenären inte har tagit del av meddelandet saknar således betydelse så länge meddelandet har skickats på ett ändamålsenligt sätt. Ett motsvarande synsätt kan enligt nämndens mening anläggas när det gäller meddelande som skickas med e-post (jfr utredningsbetänkandet Elektronisk dokumenthantering [1996:40] avsnitt 8.3.5).

text: Genom att skicka e-postmeddelandet till resenärerna på den i samband med bokningen uppgivna e-postadressen får flygbolaget anses ha skickat meddelandet på ett ändamålsenligt sätt. Flygbolaget har därmed gjort vad som har ankommit på det för att underrätta resenärerna om ändringen av avresetiden. Resenärerna har därmed inte rätt till skadestånd från bolaget. Skadeståndsyrkandet kan därför inte bifallas.


title: Obehöriga uttag med kontokort. Fråga om kontokortet har förlorats genom grov oaktsamhet (34 § konsumentkreditlagen [1992:830]);

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: [1992:830]); Avgörande 2007-04-18; 2006-5813

text: Efter en vistelse i Barcelona upptäckte S att två obehöriga kortuttag hade gjorts från hennes konto. Antingen hade kortet stulits ur hennes plånbok i den hyrda lägenheten och sedan lagts tillbaka vid ett senare tillfälle, eller hade kortet kopierats. Hon förvarade kortet i en blixtlåsförsedd ficka i plånboken som i sin tur låg i en väska som också varit försedd med blixtlås. Väskan har inte vid något tillfälle lämnats kvar i den förhyrda lägenheten under tid då hon själv inte varit där. När hon har sovit har väskan med plånboken i förvarats i ett angränsande rum till sovrummet. Dörren till lägenheten har alltid varit låst, även då hon själv vistades där.

text: S yrkade befrielse från betalningsansvar för de obehöriga uttagen som genomförts med kortet, totalt 9 637 kr 84 öre. Till stöd för yrkandet åberopade hon att hon inte varit grovt oaktsam vid sin förvaring av kortet.

text: Banken motsatte sig yrkandet. Till stöd för sin inställning åberopade banken att kortets chip hade avlästs vid inköpen vilket fick anses innebära att anmälarens kort använts vid betalningen. Kortet har tillfälligt förlorats genom grov oaktsamhet, eftersom S inte lämnat någon sannolik förklaring till hur det gått till då kortet förlorats.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Banken har inte gjort gällande att S själv har gjort de aktuella uttagen. Detta är inte heller sannolikt med hänsyn till hur namnteckningen på betalkvittot ser ut jämfört med anmälarens egen namnteckning. Tvisten mellan parterna rör således inte frågan om uttagen har varit obehöriga eller inte, utan frågan om anmälaren har förlorat kortet genom grov oaktsamhet.

text: Av

text: 34 § första stycket andra punkten konsumentkreditlagen (1992:830)

text: följer att kontohavaren är betalningsskyldig för uttag eller köp som gjorts av någon obehörig person med hjälp av kortet, om kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kortet förlorat det genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, eftersom ett kontokort i regel är avsett att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang. Som exempel på sådana omständigheter anges att kontokortet lämnats kvar i ficka, väska, fordon eller dylikt som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: Banken har inte ifrågasatt att kortet har förvarats på det sätt som S beskrivit, nämligen i en plånbok i en väska som inte vid något tillfälle lämnats kvar i den förhyrda lägenheten när hon inte vistades där. Lägenheten har varit låst även när hon vistades där.

text: Det framgår inte av utredningen hur kortet har förlorats och de obehöriga uttagen har kunnat göras. Utredningen visar emellertid inte heller att kortet skulle ha förvarats eller använts på ett sådant sätt som för med sig att S skall anses ha förlorat det genom grov oaktsamhet. S yrkande skall därför bifallas.


title: Ett avtalsvillkor som begränsat en näringsidkares skadeståndsskyldighet till ett belopp som motsvarat priset för avtalad tjänst har ansetts oskäligt och lämnats utan avseende med stöd av 36 § avtalslagen (1915:218);

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: ; Avgörande 2007-03-22; 2006-6073

text: I augusti 2005 beställde J hos bolaget S eftersändning av post från sin adress i Linköping till sin mor i Vetlanda. J var själv boende i Hamburg. I maj 2006 fick han ett brev från Kronofogden till sin adress i Hamburg. Vägverket hade skickat en inbetalningsavi för vägtrafik/fordonskatt till Linköping som gått i retur liksom påminnelse och skrivelse från Kronofogdemyndigheten. Den försenade inbetalningen innebar att han fick en registrerad skuld hos Kronofogdemyndigheten. S ersatte honom endast med 350 kr motsvarande priset för tjänsten med hänvisning till att ersättningen var begränsad till storleken av den avgift som kunden betalat för tjänsten.

text: J yrkade ersättning med 616 kr för de merkostnader som uppstått och begärde att S skulle se till att noteringen om skuld hos Kronofogdemyndigheten raderades eller skriva ett intyg som kunde användas vid kreditupplysningar.

text: S motsatte sig ersättningsskyldighet utöver den ersättning om 350 kr som redan lämnats. En kund kan inte överlåta ansvaret på en distributör att återkommande fakturor m.m. inte delas ut i rätt tid.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt att den beställda tjänsten inte fungerat tillfredsställande och att det orsakat kostnader för J. Frågan i ärendet är vilken ersättning till J detta bör föranleda. Enligt de i avtalet gällande villkoren är bolagets ersättningsskyldighet alltid begränsad till storleken av den avgift som kunden betalat för tjänsten, i J:s fall alltså 350 kr. Enligt nämndens bedömning måste ett avtalsvillkor som oavsett hur stor skada kunden lidit på sådant sätt begränsar företagets ansvar för uppkomna skador anses vara oskäligt. Villkoret skall därför lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: . J är således berättigad till ersättning för de kostnader som uppkommit i samband med den felaktiga tjänsten. J har yrkat ersättning med 616 kr. Bolaget har lämnat ersättning med 350 kr till J med motiveringen att han inte skall behöva betala fullt pris för en tjänst som inte fungerat tillfredställande. Han har rätt till ytterligare ersättning för de kostnader som uppkommit till följd av den felaktiga tjänsten. Hans yrkande om ersättning med 616 kr skall således bifallas.

text: Vad gäller J:s yrkande om att nämnden skall rekommendera bolaget att ombesörja att noteringen om skuld hos Kronofogdemyndigheten raderas alt. att företaget skriver ett intyg som kan användas vid kreditupplysningar konstaterar nämnden att den saknar laglig möjlighet att fastslå någon sådan skyldighet för bolaget. Hans yrkanden därom skall därför avslås.


text: Fråga vid ersättning ur reseförsäkring om förlorat bagage varit incheckat i villkorens mening. Den s.k. oklarhetsregeln har tillämpats till konsumentens förmån. Avgörande 2007-02-15; 2006-6357

text: M deltog i en charterresa med buss till Tyskland och Frankrike. Resan hade arrangerats av S. Vid återkomsten till Malmö bar M sitt bagage till en anslutningsbuss för vidare transport till Karlshamn. När bagaget lastades ur i Karlshamn saknades en av väskorna och har inte därefter återfunnits. M hade bokat anslutningsresan och charterresan vid samma tillfälle. Han hade betalade båda resorna samtidigt med sitt kontokort. M yrkade ersättning för den försvunna väskan med innehåll ur sin reseförsäkring hos A.

text: A motsatte sig yrkandet under åberopande av att bagaget inte kunde anses incheckat och därför inte omfattades av försäkringen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att bagaget försvunnit under bussresan mellan Malmö och Karlshamn. Tvisten gäller om M är berättigad till ersättning för förlusten ur reseförsäkringen.

text: Nämnden noterar inledningsvis att hela bussresan, inklusive anslutningsresan mellan Malmö och Karlshamn, har betalats med M:s kontokort. Anslutningsresan omfattas således av försäkringen.

text: Enligt försäkringsvillkoren gäller försäkringen vid förlust av eller skada på privat lösegendom under den tid som bagaget är incheckat och samtidigt i förvar hos det transporterande bolaget. Handbagage och liknande omfattas emellertid inte.

text: Begreppet ”incheckat” definieras inte i försäkringsvillkoren. Det har inte heller någon allmänt vedertagen innebörd. Nämnden delar mot den bakgrunden M:s uppfattning att villkoren är oklara när det gäller försäkringens omfattning. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer skall en sådan oklarhet i första hand drabba den som formulerat villkoren, dvs. i förevarande fall bolaget. Detta följer också av lagen (

text: ) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Enligt

text: 10 §

text: skall ett villkor vars innebörd är oklar vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument tolkas till konsumentens förmån, förutsatt att det är fråga om ett villkor som inte har varit föremål för individuell förhandling. Försäkringsvillkoren bör därför tolkas på så sätt som M har gjort gällande. Det anförda leder fram till slutsatsen att förlusten av bagaget omfattas av försäkringen. Bolaget bör därför reglera skadan med den utgångspunkten och med tillämpning av villkoren i övrigt.

text: Nämnden erinrar att detta beslut inte innebär något ställningstagande när det gäller ersättningens storlek. Denna fråga får prövas vid skaderegleringen.


text: Skadeståndsskyldighet för fastighetsmäklare på grund av oriktig uppgift om att det till en bostadsrättslägenhet hört en uteplats. Avgörande 2007-08-12; ärendenr 2006-6789.

text: Fastighetsmäklaren E hade i uppdrag att förmedla försäljningen av en bostadsrättslägenhet. Enligt objektsbeskrivningen var lägenheten belägen i ett gårdshus utan grannar och hade en stor uteplats. Lägenheten köptes av N för 1 275 000 kr. Efter köpet blev det klarlagt att det inte hörde någon uteplats till bostadsrätten utan att den aktuella platsen var avsedd för användning av alla boende i föreningen. N ansåg att E därför hade lämnat felaktig information om bostadsrättslägenheten. N ansåg också att uppgifterna om avgiften för elektricitet, varmvattenberedare och tvättstuga varit felaktiga.

text: N yrkade i nämnden skadestånd med 170 000 kr. Till stöd för sitt yrkande anförde hon att de felaktiga uppgifterna om uteplats m.m. hade medfört ett för högt pris för bostadsrättslägenheten.

text: E motsatte sig yrkandet och anförde i sammandrag att han inte hade lämnat några felaktiga uppgifter i de avseenden som lagts honom till last. I fråga om uteplatsen anförde E bl.a. att objektsbeskrivningen hade upprättats med utgångspunkt i uppgifter från säljaren och bostadsrättsföreningen, vilket framhölls i objektsbeskrivningen. Parterna hade gått igenom beskrivningen och godkänt den. E framhöll att när man ser uteplatsen är det naturligt att den tillhör gårdshuset. Det fanns ingen anledning att tro att den inte gjorde det.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Utgångspunkter för bedömningen

text: Enligt

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:450)

text: ska fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och med iakttagande av både säljarens och köparens intresse. Fastighetsmäklaren ska i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Av 16 § framgår vidare att fastighetsmäklaren, i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det, ska ge köpare och säljare råd och upplysningar som de kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren ska också verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att denne före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten.

text: Om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt

text: 19 §§

text: fastighetsmäklarlagen

text: ska han eller hon, enligt 20 §, ersätta den skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren. Skadeståndsskyldigheten kan jämkas eller sättas ned helt om det är skäligt.

text: Oriktig uppgift i objektsbeskrivningen?

text: I objektsbeskrivningen har angetts att försäljningsobjektet är ett gårdshus utan grannar med stor uteplats. Vidare har under rubriken ”Uteplats” angetts ”Egen uteplats i sydöst”. N har mot denna bakgrund med fog kunnat utgå från att uteplatsen genom någon form av upplåtelseavtal har tillhört den aktuella bostadsrätten. Handlingarna i ärendet visar att så inte har varit fallet och att även andra boende haft möjlighet att använda uteplatsen. Objektsbeskrivningen har således varit felaktig.

text: Har fastighetsmäklaren varit skyldig att kontrollera uppgiften?

text: En fastighetsmäklare har, med några här inte tillämpliga undantag enligt

text: 17 § fastighetsmäklarlagen

text: , normalt rätt att utan någon egen kontroll vidarebefordra de uppgifter som en säljare lämnat till honom eller henne. Om det finns anledning att misstänka att uppgiften inte är korrekt är mäklaren dock skyldig att kontrollera uppgiftens riktighet innan den vidarebefordras eller påtala att uppgiften kan vara felaktig.

text: Utredningen i ärendet, framför allt de vittnesattester som N har åberopat, talar mot att E från bostadsrättsföreningen eller säljaren har fått uppgifter av sådant slag att han kunnat räkna med att uteplatsen hört till bostadsrätten på det sätt som objektsbeskrivningen anger.

text: Till detta kan läggas att det i ärendet handlar om en lägenhet av mycket begränsad yta. Det måste då ha varit särskilt attraktivt för en presumtiv köpare att en egen uteplats av inte obetydlig storlek hört till bostadsrätten. Det torde heller knappast höra till vanligheten att en lägenhet av detta slag i Stockholms innerstad förfogat på angivet sätt över en uteplats.

text: Enligt nämndens uppfattning medför dessa omständigheter att E borde ha närmare undersökt vad som gällt beträffande uteplatsen innan uppgiften togs in i objektsbeskrivningen. Den omständigheten att säljaren paraferat sidorna i beskrivningen ändrar inte denna ståndpunkt.

text: Genom att inte göra en sådan kontroll har E enligt nämndens mening av oaktsamhet brustit i sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: i sådan grad att han är skyldig att ersätta den ekonomiska skada som N lidit genom den felaktiga uppgiften.

text: N:s övriga anmärkningar

text: I övrigt ger utredningen inte stöd för bedömningen att E gjort sig skyldig till fel eller försummelse som kan grunda skadeståndsskyldighet enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: Skadeståndsskyldighetens omfattning

text: E är alltså skyldig att ersätta N den ekonomiska skada hon har lidit till följd av hans försumlighet.

text: Uppgiften om uteplatsen har framhållits som försäljningsargument och uppenbarligen varit av avgörande betydelse för N:s köpbeslut. Nämnden finner därför att den felaktiga uppgiften måste ha påverkat köpeskillingen i höjande riktning. N har inte lagt fram någon bevisning, t.ex. värderingsintyg, om hur mycket uteplatsen kan antas ha inverkat på priset. Nämnden uppskattar därför hennes skada till 50 000 kr. Detta belopp bör E rekommenderas att betala.


title: Fråga om innebörden i ett avtal om köp av bil av uppgiften att bilen var "från 2003". Den s.k. oklarhetsregeln har tillämpats.

text: Fråga om innebörden i ett avtal om köp av bil av uppgiften att bilen var ”från 2003”. Den s.k. oklarhetsregeln har tillämpats. Avgörande 2007-05-15; 2006-8021

text: A köpte en bil för 249 000 kr som enligt säljbolaget och köpekontrakt skulle vara från år 2003. Ungefär ett år efter köpet uppdagades det vid en diskussion om byte av bil att bilen var tillverkad i februari 2001. A yrkade hävning alternativt prisavdrag med lägst 50 000 kr och åberopade att bilen var mer än två år äldre än vad som framgick vid köpetillfället.

text: Säljbolaget motsatte sig yrkandet och gjorde gällande att det inte var något fel på bilen. Bilen registrerades första gången i maj 2003. Beteckningen årsmodell har försvunnit och det är första registreringsår som gäller. Kunden hade inte heller reklamerat inom skälig tid.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I köpekontraktet har bolaget beskrivit bilen som en Mercedes-Benz ”från 2003”. Detta kan tolkas på flera sätt, t ex att bilen är tillverkad under 2003 eller att den är tagen i trafik under 2003. Enligt en vedertagen avtalsrättslig tolkningsregel skall en otydlighet i ett avtal drabba den som har formulerat otydligheten eller har tillhandahållit avtalstexten. Det är bolaget som skrivit avtalet. Avtalstexten får därför anses innebära att bilen skulle vara tillverkad vid sådan tidpunkt att den med användande av den tidigare metoden för att åsätta årsmodell skulle kunna ha blivit en årsmodell 2003. Det är ostridigt i ärendet att bilen är tillverkad i februari 2001. Enligt gamla principer för årsmodell skulle bilen då anses ha varit en årsmodell 2001. Eftersom bilen således är två årgångar äldre än vad bolaget uppgivit i köpekontraktet föreligger ett köprättsligt fel som bolaget är ansvarigt för gentemot A.

text: Det har inte funnits någon särskild anledning för A att i detalj granska det registreringsbevis som hon efter köpet fått sig tillsänt. Hennes reklamation får därför anses ha skett i behörig ordning.

text: A har yrkat hävning eller alternativt prisavdrag. Nämnden finner att felet bör kompenseras med ett prisavdrag. Med hänsyn till att det skilde två årgångar mellan avtalad och verklig tillverkningstidpunkt finner nämnden att prisavdraget skäligen kan bestämmas till 20 000 kr.


title: En bestämmelse i ett garantivillkor att fel i varan ska avhjälpas har till följd av konsumentköplagens tvingande karaktär inte ansetts inskränka konsumentens rätt att häva köpet på grund av fel i varan som omfattas av garantin.

text: konsumentköplagens

text: tvingande karaktär inte ansetts inskränka konsumentens rätt att häva köpet på grund av fel i varan som omfattas av garantin. Avgörande 2007-05-15; 2006-8356

text: T köpte en bil av S. Han gjorde gällande att bilen varit felaktig vid leveransen och att felen inte kunnat avhjälpas, trots ett stort antal reparationstillfällen. Han yrkade därför att köpet skulle hävas. Då S likviderats riktade T med stöd av

text: 46 § konsumentköplagen

text: yrkande om hävning av köpet mot generalagenten V.

text: V motsatte sig yrkandet. T hade enligt bolaget inte visat att felet var ursprungligt och att lämnad garanti inte gav rätt till annat än avhjälpande av felet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden kommer i det följande att redovisa vissa regler i

text: konsumentköplagen

text: . Dessa regler är tvingande till förmån för konsumenten. I den mån ett avtal, t.ex. det i förevarande fall befintliga garantiavtalet, innehåller villkor som avviker från

text: konsumentköplagens

text: regler till nackdel för konsumenten, gäller således inte villkoren i avtalet (se

text: 3 §

text: Enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: innebär en garanti att fel skall anses föreligga om varan under garantitiden försämras i något avseende som garantin omfattar. Om ett fel skall anses föreligga med stöd av denna regel, har köparen rätt att göra gällande alla de påföljder av fel som

text: konsumentköplagen

text: stadgar. Vad V anfört om att T inte skulle ha rätt att få köpet hävt för det fall att fel som omfattas av garantin föreligger, är således felaktigt. Detta gäller även om garantiavtalet skulle innehålla villkor som begränsar T rätt att häva köpet, eftersom sådana villkor skulle vara stridande mot de tvingande reglerna i

text: konsumentköplagen

text: (jfr vad som anförts ovan). T har således rätt att få köpet hävt, om ett fel som omfattas av garantin föreligger och felet är av väsentlig betydelse för honom och inte inom skälig tid har avhjälpts av säljaren eller en näringsidkare i bakomliggande säljled (jfr

text: och

text: 29 §§

text: konsumentköplagen

text: Ifrågavarande bil är behäftad med ett allvarligt fel på fjädringen. Felet omfattas av den garanti som säljaren lämnat till köparen i samband med köpet. Felet har inte avhjälpts trots ett mycket stort antal reparationsförsök. Nämnden finner därför att felet inte avhjälpts inom skälig tid. Ett fel av denna karaktär är av så väsentlig betydelse för T att grund för hävning föreligger. T har således rätt att häva köpet. – – –


title: Distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) har ansetts tillämplig på avtal om leverans av elström.

text: Distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: har ansetts tillämplig på avtal om leverans av elström. Avgörande 2007-03-22; 2006-8391

text: L träffade avtal om leverans av elström med elleverantören S. Mindre än 14 dagar senare informerade L elleverantören att han önskade utnyttja sin ångerrätt enligt distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: . S gick inte med på detta.

text: L yrkade i nämnden att han skulle få ångra avtalet om elleverans.

text: S motsatte sig yrkandet på den grunden att distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: inte bör tillämpas på avtal om elleverans.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Ärendet gäller leverans av elström, dvs. en tjänst som en näringsidkare utför åt en konsument. Av handlingarna i ärendet framgår att fråga är om ett distansavtal, dvs. ett avtal som ingåtts inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans. Kommunikationen har i ärendet uteslutande skett på distans.

text: Nämnden konstaterar att det i bestämmelserna i distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: , vad gäller lagens tillämplighet, inte görs något uttryckligt undantag för leverans av elström. Av förarbeten och andra relevanta rättskällor framgår inte heller att detta skulle vara avsikten.

text: Sammantaget föreligger, enligt nämndens uppfattning, inget skäl som talar mot att distansoch

text: hemförsäljningslagen

text: kan tillämpas på leverans av elström. Vad S anfört bl.a. om att priset på elström skulle stiga om lagen tillämpas föranleder ingen annan bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att L inom den i 2 kap. 10 § i distans- och hemförsäljningslagen föreskrivna ångerfristen har meddelat S att han önskar utnyttja sin ångerrätt. Hans yrkande skall därför bifallas.


text: När näringsidkaren, som tillhandahållit avtalstexten, hävdat en tolkning av ett avtalsvillkor om justering av månadskostnaden för ett serviceavtal, som avvikit från avtalets uttryckliga lydelse har den s.k. oklarhetsregeln tillämpats till konsumentens förmån. Regeln har också tillämpats för att fylla ut avtalet när det gäller konsumentens betalningsskyldighet vid uppsägning av serviceavtalet. Avgörande 2007-05-15; 2006- 8443.

text: B och bilföretaget träffade ett serviceavtal för B:s bil. Avtalet löpte ursprungligen under tre år, men förlängdes i flera omgångar. Avtalet innebar bl.a. att körsträckan bestämdes till 2 000 mil per år och att B, om den årliga körsträckan överskreds med mer än 200 mil, skulle betala en extra ersättning för överskjutande mil. Under avtalets löptid ändrade parterna gemensamt den årliga körsträckan.

text: Företaget krävde B på ersättning för överskjutande mil med utgångspunkt i den totala körsträckan för avtalstiden. Enligt detta synsätt angav avtalet en körsträcka på 9 000 mil medan den faktiska körsträckan uppgick till 11 206 kr. Företaget begärde särskild ersättning för mellanskillnaden, 2 206 mil.

text: B yrkade i nämnden att han skulle befrias från betalningsskyldighet för företagets krav. Han anförde att avtalet innebar att han skulle vara skyldig att betala extra ersättning bara om den årliga körsträckan översteg 200 mil.

text: Företaget motsatte sig yrkandet och vidhöll sin uppfattning om tolkningen av avtalet.

text: I tvisten aktualiserades också frågan om B:s uppsägning av avtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Mellan B och bolaget har den 5 maj 2000 ingåtts ett Trygghetsavtal avseende bilen RHK 111. Avtalet innebar bl.a. att körsträckan sattes till 2000 mil/år och att B, om den årliga körsträckan överskreds med mer än 250 mil, skulle betala en extra ersättning för överskjutande mil. I ärendet är parterna överens om att avtalstexten på sistnämnda punkt innehåller ett fel så till vida att 250 mil i stället ska vara 200 mil.

text: Avtalet löpte ursprungligen på tre år men har sedan förlängts med ett år i taget tills det den 9 november 2006 sades upp av B.

text: Under avtalets löptid har parterna kommit överens om att ändra den årliga körsträckan. Enligt bolaget skedde det första gången redan kort tid efter avtalets ingående medan Bengt Andersson har hävdat att den första ändringen av körsträckan ägde rum den 12 december 2001. Till styrkande av sitt påstående har B ingivit som skriftlig bevisning ett brev från bolaget vari bolaget bekräftar ändringen.

text: Nämnden finner att innehållet i det brev som bolaget sänt till B bekräftar att den första ändringen av årliga körsträckan skett den 12 december 2001 och att körsträckan då ändrades till 1800 mil. På grund härav finner nämnden att den årliga körsträckan för det avtalsperiodsår som börjat den 5 maj 2000 ska anses vara 2000 mil och att den årliga körsträckan för det avtalsperiodsår som börjat den 5 maj 2001 ska anses vara 1800 mil.

text: Parterna synes vara överens om att den årliga körsträckan därefter ändrats så att den varit 1500 mil för samtliga därpå följande avtalsperiodsår, dvs. för de fem avtalsperiodsår som börjat den 5 maj 2002, 2003, 2004, 2005 respektive 2006.

text: I ärendet är således fråga om sju avtalsperiodsår, under vilka bilen det första fick köras 2000 mil, det andra 1800 mil, det tredje 1500 mil, det fjärde 1500 mil, det femte 1500 mil, det sjätte 1500 mil och det sjunde 1500 mil. Sammanlagt blir detta 11 300 mil. Bolaget synes ha menat att den verkliga körsträckan ska läggas samman för samtliga avtalsperiodsår och jämföras med den enligt avtalet tillåtna. Bolaget synes också anse att om den verkliga körsträckan då överstiger den enligt avtalet tillåtna med mer än 200 mil så ska B vara skyldig att betala ersättning till bolaget för övermil. Något avtalsvillkor som uttryckligen anger detta finns inte i det mellan parterna ingångna trygghetsavtalet. Under rubriken ”prisjustering” anges i avtalet i punkt 8.2 att prisjustering ska ske om fordonets verkliga körsträcka på årsbasis över- eller understiger den avtalade årliga körsträckan med mer än 250 mil (som parterna är överens om egentligen ska vara 200 mil). Av villkorets ordalydelse framgår inte annat än att jämförelsen mellan verklig och avtalad körsträcka ska göras årsvis och att prisjustering bara ska ske om skillnaden för det året överstiger 200 mil.

text: När bolaget nu synes hävda att avtalet ska ges en annan innebörd än vad som uttryckligen framgår av texten, nämligen att avtalet ska anses innebära att en jämförelse ska göras mellan den verkliga körsträckan från och med den 5 maj 2000 till och med varje avtalsperiodsårs utgång och att B ska betala för övermil om den jämförelsen ger en skillnad på mer än 200 mil, finns det anledning att tillämpa den allmänna avtalsrättsliga princip som säger att om ett avtal är otydligt och kan tolkas på flera olika sätt ska det om inga särskilda omständigheter talar emot det tolkas på det sätt som är förmånligast för den part som inte har utformat eller tillhandahållit avtalstexten. Det är Bolaget som har tillhandahållit avtalstexten. Avtalet ska därför på den nu berörda, möjligen otydliga punkten tolkas på det sätt som är förmånligast för B. Det får anses vara att tolka avtalet så att jämförelsen mellan verklig och avtalad körsträcka görs för varje år för sig och inte genom en sammanläggning av olika års körsträckor.

text: Det finns därför anledning att undersöka om B har överskridit den årliga körsträckan under något av avtalsperiodsåren.

text: Först om den årliga körsträckan för något avtalsperiodsår översteg den avtalade körsträckan med mer än 200 mil är B enligt avtalet skyldig att betala bolaget ersättning för överskjutande mil.

text: Första avtalsperiodsåret måste körsträckan således överstiga 2200 mil för att B ska vara skyldig att betala övermilsersättning för det året. Bolaget har inte visat att han det året skulle ha kört mer än 2200 mil. Bolaget har därför inte rätt till någon övermilsdebitering för det året.

text: Andra avtalsperiodsåret måste körsträckan överstiga 2000 mil för att B ska vara skyldig att betala övermilsersättning. Det är i ärendet visat att bilens mätarställning den 26 juni 2002 var 4549 mil. Mot denna bakgrund och med hänsyn till vad som i ärendet uppgivits om Bs körvanor finner nämnden det övervägande sannolikt att mätarställningen den 5 maj 2002 inte överstigit 4200 mil. Nämnden finner på grund härav att bolaget inte har visat att B detta avtalsperiodsår kört bilen mer än 2000 mil. Bolaget har därför inte rätt till någon övermilsdebitering för det året.

text: Tredje avtalsperiodsåret måste körsträckan överstiga 1700 mil för att B ska vara skyldig att betala övermilsersättning. Det är i ärendet visat att bilens mätarställning den 20 maj 2003 var 5721 mil. Det är därmed övervägande sannolikt att körsträckan det året inte har överstigit 1700 mil. Bolaget har därför inte rätt till någon övermilsdebitering för det året.

text: Fjärde avtalsperiodsåret är parterna överens om att bilen körts 1975 mil, dvs. 475 mil längre än tillåten årlig körsträcka. Parterna är också överens om att B har betalat bolaget av bolaget begärd ersättning för 475 övermil för det året. Bolaget har alltså inte rätt till någon ytterligare ersättning för övermil för det året och har inte heller begärt det.

text: Femte avtalsperiodsåret måste körsträckan överstiga 1700 mil för att B ska vara skyldig att betala övermilsersättning. I ärendet har visats att bolaget angivit mätarställningen den 18 april 2005 till 9379 mil. På grund härav och med beaktande av att B för avtalsperiodsåret dessförinnan betalat ersättning för 475 övermil finner nämnden att bolaget inte har förmått styrka att mätarställningen den 5 maj 2005 varit så hög att den tillåtna körsträckan för det femte avtalsperiodsåret överskridits med mer än 200 mil. Bolaget har således inte rätt till någon ersättning för övermil för det året.

text: Sjätte avtalsperiodsåret måste körsträckan överstiga 1700 mil för att B ska vara skyldig att betala övermilsersättning. I ärendet har visats att bolaget i brev av den 18 april 2006 angivit mätarställningen till 10622 mil. På grund härav finner nämnden övervägande sannolikt att körsträckan för det avtalsperiodsåret inte har överstigit 1700 mil. Bolaget är därför inte berättigat till någon ersättning för övermil för det året.

text: Det sjunde avtalsperiodsåret skulle körsträckan överstiga 1700 mil för att B skulle vara skyldig att betala ersättning till bolaget för övermil. Avtalsperiodsåret avbröts emellertid av att B sade upp avtalet den 9 november 2006 att upphöra vid utgången av november månad 2006.

text: Nämnden konstaterar att B har haft rätt att säga upp avtalet på det sätt som skett.

text: Avtalet innehåller inte några villkor som klargör vad som gäller beträffande årlig körsträcka och övermilsersättning när ett avtal sägs upp att upphöra mitt under en avtalsperiod. Detta är en oklarhet i avtalet. Nämnden finner därför anledning att åter använda den ovannämnda allmänna avtalsrättsliga principen att oklarheter i ett avtal ska tolkas på det sätt som är förmånligast för den som inte formulerat eller tillhandahållit avtalstexten. Det är Bolaget som har tillhandahållit avtalstexten. Oklarheten beträffande vad som ska gälla vid uppsägning får därför innebära att avtalet på denna punkt tolkas på det för B förmånligaste sättet, nämligen att om han vid den genom uppsägningen förkortade avtalsperiodens slut inte har överskridit den tillåtna körsträckan för hela perioden med mer än 200 mil så ska han inte vara skyldig att betala någon övermilsersättning. Det är i ärendet visat att bilens mätarställning den 1 december 2006 var 12 039 mil. På grund härav finner nämnden visat att bilen under det avtalsperiodsår som börjat den 5 maj 2006 inte körts så långt att bolaget har någon rätt till ersättning för övermil för det året.

text: Nämnden finner således sammantaget att bolaget inte har någon rätt alls till ersättning för övermil för något av de sju avtalsperiodsåren utöver det som B redan har betalat för det fjärde året (475 mil). Bolaget bör därför helt frånfalla sitt krav mot B på ersättning för övermil.

text: B har vidare yrkat att han inte ska behöva betala månatlig avgift för det ifrågavarande avtalet för tid efter det att uppsägningen av avtalet trätt i kraft, dvs. för tiden efter utgången av november månad 2006. Bolaget har bekräftat att B sagt upp avtalet att upphöra vid utgången av november månad 2006. Nämnden finner att uppsägningen har skett enligt villkoren i avtalet och att B till följd härav inte är skyldig att betala avgift för tiden efter den 30 november 2006. I den mån sådana avgifter har tagits ut ska bolaget återbetala dessa till B.


title: Fel på en motorcykel har reparerats efter drygt 18 veckor. Avhjälpandet har med hänsyn till felets art och övriga omständigheter ansetts inte blivit genomfört inom skälig tid (27 § konsumentköplagen [1990:932]);

text: 27 § konsumentköplagen

text: [1990:932]); Avgörande 2007-05-15; 2006-8478

text: Motorn på C:s nya motorcykel som köptes i april 2006 skar i augusti under körning på motorväg. Samma sak hände vid en testkörning inför köpet i april, men då fick han en annan motorcykel levererad. Motorcykeln lämnades in till en verkstad för reparation, men det dröjde sex, sju veckor innan reservdelar hade beställts. Efter 14 veckor var motorcykeln fortfarande inte reparerad. C ansåg att detta var alldeles för lång tid och klagade både i augusti och i oktober 2006. Redan i augusti krävde han att få häva köpet eftersom felet är av väsentlig betydelse och då samma fel har uppstått två gånger. Bolaget gick inte med på hävning, utan ville reparera.

text: C yrkade hävning av köpet och ersättning med 1 531 kr för bärgning och 3 060 kr för busskort.

text: Bolaget medgav viss ersättning för utlägg, men motsatte sig kravet på hävning med hänvisning till att motorcykeln var reparerad och färdig att avhämtas.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att motorcykeln var behäftad med ett köprättsligt fel.

text: När en vara är behäftad med fel har säljaren enligt

text: 27 § konsumentköplagen (1990:932)

text: rätt att reparera varan innan köparen kan göra andra köprättsliga påföljder gällande, förutsatt att säljaren när reklamation sker utan uppskov erbjuder sig att reparera och även genomför reparationen inom skälig tid och utan kostnad och väsentlig olägenhet för köparen. Om reparationen inte kommer till stånd inom skälig tid och felet är av väsentlig betydelse för köparen, har denne enligt

text: och

text: 29 §§

text: konsumentköplagen

text: rätt att häva köpet.

text: I förevarande fall har det gått över 18 veckor från det att motorcykeln lämnades in tills att den blev färdigställd. Nämnden finner med hänsyn till vad reparationen gällde och omständigheterna i övrigt att bolaget inte har genomfört reparationen inom skälig tid. På grund härav och eftersom felet får anses ha varit av väsentlig betydelse för köparen har C haft rätt att häva köpet.

text: Vid en hävning skall köparen få tillbaka köpesumman jämte ränta med avdrag för den nytta som han har haft av det köpta (se

text: 44 § konsumentköplagen

text: ). I förevarande fall anser nämnden att nyttoavdraget skäligen kan bestämmas till 4 000 kr.

text: Enligt

text: 30 § konsumentköplagen

text: har köparen även rätt till ersättning av säljaren för skada som drabbat köparen på grund av felet i varan. På grund härav har C rätt till ersättning av bolaget med 1 531 kr för bärgning (självrisk).

text: C har också yrkat ersättning för inköp av ett busskort. Han har emellertid inte visat att kostnaden för busskortet överstigit vad det skulle ha kostat honom att göra motsvarande resor med motorcykeln. Eftersom endast merkostnader kan ersättas finner nämnden att hans yrkande i denna del skall avslås.


text: Tolkning av avtalsvillkor rörande omvärdering av inbytesbil i samband med köp av bil. Avgörande 2007-05-21; 2006-8628

text: I samband med ett bilköp använde K sin gamla bil som inbytesbil. Vid beställningstillfället förklarade säljaren att ett prisavdrag skulle göras på värdet av inbytesbilen om den uppskattade körsträckan på 6 500 mil hade överskridits vid tidpunkten för inbytet. Säljaren förklarade muntligen att en ny värdering skulle göras utifrån antal körda mil. På den planerade leveransdagen hade bilen gått cirka 300 mil utöver uppskattningen. Bolaget hade dock sänkt värdet på inbytesbilen med 15 000 kr. K krävde prisavdrag med 14 100 kr.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet och angav att då inbytesbilen vid leveransen av den nya bilen var i ett påtagligt annorlunda skick gjordes en ny värdering i enlighet med punkten 5 i leveransbestämmelserna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Av punkt 5 i leveransbestämmelserna framgår att inbytesbilen skall levereras i samma skick som den hade vid värderingstillfället. Om inbytesbilen är i påtagligt annorlunda skick kan säljföretaget enligt samma punkt i dessa bestämmelser påfordra en omvärdering av denna, dock inte enbart på grund av förändrad körsträcka om denna understiger 200 mil från värderingstillfället. Därefter följer i leveransbestämmelserna följande klausul: "Avdrag görs därvid med 2,50 kr per mil, såvida inte annat belopp avtalats."

text: Det har i ärendet inte gjorts gällande att bilen i något annat avseende skulle vara i påtagligt annorlunda skick än vad gäller körsträckan.

text: Punkt 5 i leveransbestämmelserna är något oklar i sin utformning. Den kan tolkas på olika sätt. En möjlig tolkning är att avdrag görs med 2,50 kr när den tillkommande körsträckan är under 200 mil och att en fri omvärdering görs när körsträckan uppgår till 200 mil eller mer. En annan avtalstexten mera näraliggande tolkning är att ingen omvärdering skall ske om den tillkommande körsträckan understiger 200 mil och att en omvärdering med 2,50 kr per mil skall ske om den tillkommande körsträckan är 200 mil eller mer.

text: En allmän princip som gäller inom avtalsrätten är att oklarheter i ett avtal skall tolkas på det sätt som är förmånligast för den part som inte har utformat eller tillhandahållit avtalstexten. I detta fall är det bolaget som har tillhandahållit avtalstexten. Punkt 5 i leveransbestämmelserna skall därför tolkas på det sätt som är förmånligast för K.

text: Mot denna bakgrund finner nämnden att punkt 5 i leveransbestämmelserna bör tolkas så att omvärdering av bilen på grund av att körsträckan efter det ursprungliga värderingstillfället överstigit 200 mil skall ske på det viset att bilens värde minskas med 2,50 kr per mil som bilen gått mellan det ursprungliga värderingstillfället och inbytet. Den sträckan var enligt vad som framkommit i ärendet 440 mil. Inbytesbilens värde borde därför ha sänkts med endast 1100 kr. Då bolaget utan stöd i leveransbestämmelserna sänkt inbytesbilens värde med 15 000 kr är K berättigad att av bolaget återfå 13 900 kr.


text: En konsument har inte ansetts ha rätt till full ersättning för klädinköp som gjorts på grund av bagageförsening, eftersom konsumenten i så fall skulle överkompenseras på flygbolagets bekostnad och då de inköpta kläderna kunnat användas även efter hemkomsten. Avgörande 2007-06-28; 2006-8731

text: L reste i september 2006 från Göteborg till Malaga med flygbolaget A. Hennes bagage försenades med 97 timmar och en stor del av semestern gick åt till att leta efter och köpa nya kläder och hygienartiklar. Hon krävde ersättning för detta med 3 396 kronor av flygbolaget, men bolaget ville endast ersätta henne med halva beloppet.

text: Flygbolaget A, som tidigare erbjudit ersättning med 1 715 kronor, gick i nämnden med på att betala tillbaka hela det begärda beloppet, under förutsättning att L skickade de inköpta sakerna till bolaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att L:s bagage försenats och att hon därför fått köpa nya kläder och hygienartiklar på resmålet och att hon åsamkats vissa kostnader för telefoni.

text: Såvitt framkommit har de inköpta kläderna kunnat användas även efter hemkomsten. Om L tillerkänns full ersättning för utläggen för klädinköpen skulle hon enligt nämndens mening överkompenseras. Nämnden finner att den erbjudna ersättningen, motsvarande halva det yrkade beloppet, utgör skälig ersättning för det inträffade. Yrkandet skall således avslås och L rekommenderas att anta bolagets erbjudande.


text: Köpare har ansetts ha rätt att utgå från att en vara som är skötselmärkt med handtvätt skall kunna tvättas i tvättmaskin med programmet handtvätt om det inte särskilt har angetts att den inte får tvättas i maskin. Avgörande 2007-04-24; 2006-8805

text: E köpte i november 2006 två koftor. De kostade 1 695 kr per styck. Enligt skötselrådet skulle koftorna tvättas för hand. Hon tvättade koftorna i maskin med programmet handtvätt. Koftorna krympte. E yrkade omleverans.

text: A bestred yrkandet med motiveringen att E inte har följt skötselrådet, som anger handtvätt. Ingen av A:s leverantörer rekommenderar maskintvätt på handtvättsprogram eftersom tekniken är opålitlig.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat två koftor. På tvättmärkningen finns symbolen för handtvätt. E har uppgett att hon har tvättat koftorna i tvättmaskin med programmet för handtvätt och att de har krympt. Nämnden anser att en konsument skall kunna utgå ifrån att en vara som är skötselmärkt med handtvätt också skall kunna tvättas i tvättmaskin med programmet handtvätt om det inte har särskilt angetts att den inte får tvättas i maskin. E har uppgett att hon har tvättat koftorna i en tvättmaskin av märket Miele. Till styrkande av sin sak har hon dock skickat in bilder av en tvättmaskin av märket Electrolux. Nämnden finner därför inte att hon har lyckats styrka att hon har tvättat koftorna med handtvättsprogrammet i en tvättmaskin. E:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Öppet köp har enligt uppgifter på ett kvitto inte gällt för prisnedsatta varor. Denna begränsning har inte ansetts gälla för en vara där priset bestämts efter en individuell förhandling mellan konsumenten och säljföretaget. Avgörande 2007-04-24; 2007-0030

text: E köpte den 30 november 2006 en poncho i päls. Den kostade 6 995 kr, men eftersom säljaren märkte att hon var tveksam sänkte säljaren priset med 1 000 kr. Säljaren garanterade att öppet köp gällde. E bad den 27 december 2006 att få utnyttja sin rätt till öppet köp, men det fick hon inte. E yrkade återgång av köpet.

text: H motsatte sig yrkandet med motiveringen att öppet köp inte gällde prisnedsatta varor. Eftersom priset var en bestämmande faktor bestämde sig säljaren för att ge 1 000 kr i rabatt. Av kvittot framgick att öppet köp inte gällde vid köp av prisnedsatta varor.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar att det inte framgår av kvittot att ponchon är prisnedsatt. Enligt nämndens mening har H inte förmått visa att det är fråga om en prisnedsatt vara. Av utredningen i ärendet framgår i stället att parterna har träffat ett enskilt avtal om ett visst pris. E är därför berättigad att få utnyttja rätten till öppet köp i 30 dagar. Hennes yrkande skall således bifallas.


text: Innehavaren av ett digital-tv-abonnemang har ansetts vara berättigad att trots bindningstid frånträda abonnemangsavtalet eftersom innehållet i tjänsten förändrats väsentligt. Avgörande 2007-06-05; 2007-0514

text: B hade ingått ett abonnemangsavtal om digital-TV med operatören V. Avtalet omfattade ett visst programpaket och löpte med viss bindningstid. Under avtalets gång ändrade operatören V innehållet i en kanal som ingick i programpaketet, varvid en stor del av de golfsändningar som tidigare ingått i programpaketet flyttades till en separat kanal. Tillgång till denna kanal kunde beställas till en extra kostnad. B yrkade vid nämnden att tjänsten skulle fullgöras såsom ursprungligen avtalats utan extra kostnad eller att han skulle få häva avtalet.

text: Operatören motsatte sig yrkandet och hävdade att företaget enligt abonnemangsavtalet hade rätt att göra förändringar av innehållet i en kanal.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I de allmänna bestämmelserna för abonnemangsavtal, vilka utgör avtalsinnehåll i avtalet mellan parterna, anges under vilka förutsättningar operatören kan vidta ändring i kanalutbudet. I detta fall har golfsändningar tagits bort från en kanal som ingår i det programpaket som konsumenten tecknat sig för. Det är således inte fråga om ändring i själva kanalutbudet utan om ändring av innehållet i en kanal. Denna situation regleras inte i parternas avtal eller i avtalsvillkoren (de allmänna bestämmelserna för abonnemangsavtal).

text: Då en uttrycklig reglering av den uppkomna situationen saknas i parternas avtal får ledning i stället hämtas från allmänna avtalsrättsliga principer och rättsgrundsatser. Det kan konstateras att en näringsidkare i och för sig har rätt att själv reglera innehållet i den tjänst han tillhandahåller. Den andra parten bör emellertid ha möjlighet att – utan förpliktelser – avgöra om han vill ingå avtalet utifrån de angivna förutsättningarna eller ej, och även att frånträda avtalet om innehållet i tjänsten förändras väsentligt. Detta resonemang ligger i linje med den s.k. förutsättningsläran som har utvecklats i rättspraxis (jfr t.ex.

text: NJA 1985 s. 178

text: ). Av denna följer att ett avtal kan bli ogiltigt, om den ena parten har ingått avtalet utifrån oriktiga förutsättningar eller om förutsättningarna förändras på ett väsentligt sätt efter avtalets ingående (bristande förutsättningar). Trots att en näringsidkare i och för sig aldrig kan gardera sig mot en förändring av förutsättningarna under avtalets gång, kan det i vissa fall således anses skäligt att låta konsumenten frånträda avtalet om förutsättningarna förändrats på ett väsentligt sätt och näringsidkaren borde ha insett betydelsen av detta.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet har B vid tecknandet av abonnemangsavtalet inte känt till den kommande förändringen av kanalinnehållet. Nämnden finner ingen anledning att ifrågasätta hans påstående om att han tecknat avtalet med V främst för att få tillgång till golfsändningarna. V borde enligt nämndens uppfattning ha insett att det varit viktigt för B att de sändningar som ingått i programpaketet vid avtalets ingående skulle finnas kvar under avtalets gång. I och med att en väsentlig förändring i den levererade tjänsten skett och då V borde ha insett betydelsen av detta för kunderna, borde bolaget enligt nämndens mening ha gett kunderna möjlighet att välja mellan att antingen fortsätta avtalet under de ändrade förutsättningarna eller att frånträda detsamma. Nämnden finner att det inte är skäligt att – så

text: som har skett i detta fall – tvinga kunderna att kvarstå i avtal med långa bindningstider trots att innehållet i tjänsten väsentligen förändrats. B bör därmed ha rätt att – om han så önskar –

text: frånträda avtalet utan bindningstid. Någon grund för bifall till yrkandet om att få tillgång till golfsändningarna utan extra kostnad föreligger inte, eftersom operatören – enligt vad som ovan anförts – i och för sig har rätt att ändra innehållet i den tjänst som tillhandahålls.


title: En bank har vid utbetalning av ett lån gjort avdrag med ett belopp som kompensation för den risk för värdeminskning som banken skulle få vidkännas vid en överlåtelse av skuldebrevet. Fråga om banken haft rätt enligt konsumentkreditlagen att ta ut beloppet av låntagaren.

text: konsumentkreditlagen

text: att ta ut beloppet av låntagaren. Avgörande 2007-06-12; 2007-0683

text: P tog genom förmedling av B ett lån i banken F som sedermera överlät sin fordran till A. P ställde sin nyinköpta bostadsrätt som säkerhet för lånet. Vid utbetalningen av lånet gjorde banken vissa avdrag från lånesumman för andra skulder som P hade och tog ut olika avgifter av honom. P yrkade dels att det avdragna beloppet skulle återbetalas till honom, dels att de uttagna avgifterna skulle sättas ned. Som grund för yrkandena åberopade han att banken inte haft rätt att göra avdraget och att avgifterna var felaktiga och oskäliga.

text: A och B motsatte sig yrkandena. Till stöd för sin inställning åberopade de att avdragen och avgifterna hade stöd i låneavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Efter att ha slagit fast att banken haft rätt att göra avdrag från lånebeloppet för skuld till annan borgenär och att ta ut avgifter för provision, kreditvärdering och uppläggning av lånet, men inte för registrering i lägenhetsförteckningen anförde nämnden följande.

text: Slutligen har nämnden att ta ställning till det avdrag från lånebeloppet om 8 190 kr som av banken benämnts som pantbrevskurs, s.k. ptb-kurs. Enligt banken härrör avdraget från den omständigheten att värdet på fordringen vid en överlåtelse är lägre än själva lånebeloppet. Denna värdeminskning för banken har tagits ut av P i form av ett avdrag från det egentliga lånebeloppet. Enligt nämndens mening kan en sådan risk för värdeminskning vid en överlåtelse av bankens fordran inte anses som en kostnad som är ersättningsgill enligt

text: konsumentkreditlagen

text: . Även om P informerats om avdraget, är han alltså inte skyldig att betala för värdeminskningen.

text: Nämnden rekommenderade därför A och B att solidariskt betala tillbaka detta belopp till P tillsammans med avgiften för registrering i lägenhetsförteckningen, totalt 8 690 kr.


text: En konsument har via Internet köpt utländska aktier i utländsk valuta över en värdepappersdepå hos en svensk bank. En ändring i villkoren för parternas depå-/kontoavtal har medfört att konsumenten fått en kredit för vilken banken debiterat ränta. Konsumenten har inte ansetts bunden av denna ändring då informationen om ändringen och dess innebörd inte varit tillräckligt tydlig och klar. Också fråga om konsumenten reklamerat i rätt tid. Avgörande 2007-06-12; 2007-1948

text: I november 2006 lämnade B via Internet en order till banken om köp av kanadensiska aktier. Utan att få någon vidare information från banken fick han en kredit på 20 000 kanadensiska dollar. Fyra månader efter köpet upptäckte han att det drogs 70 dollar i ränta från hans konto. När han en gång tidigare köpt utländska aktier, växlade banken valutan automatiskt. Han fick ingen information om att upplägget hade ändrats och visste således inte om detta. B yrkade återbetalning av uttagna räntor och skadestånd för nedlagd tid.

text: Banken motsatte sig yrkandet och anförde att reklamationen skett för sent och att banken informerat om ändringen i enlighet med de allmänna villkoren för tjänsten. I mars 2004 genomförde banken ändringen vilket medförde att alla kunder fick s.k. valutakonton. I ett meddelande i meddelandecentralen i februari 2004 informerade banken om att ändringen i de allmänna bestämmelserna innebar att konton förs i respektive kontovaluta om inte annat överenskommits med kunden. Två veckor innan valutakontona infördes informerade banken ytterligare om detta och har då även informerat att den som inte önskar ett valutakonto själv kan avsluta detta genom att klicka på länken ”Avsluta”. Banken anser att samtliga kunder har informerats med tillbörlig omsorg före ändringen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt de allmänna avtalsvillkor som är tillämpliga i ärendet har banken vissa möjligheter att ensidigt ändra villkoren. Av allmänna avtalsrättsliga principer följer dock att kunden måste få tillräcklig information om en sådan ändring för att han skall vara bunden av den (jfr också villkor G.14).

text: Såvitt framkommit har banken i detta fall meddelat i den s.k. meddelandecentralen att vissa ”mindre justeringar” gjorts i de allmänna villkoren. Vidare har banken genom s.k. pop-up informerat om att kunderna fr.o.m. 1 mars 2004 automatiskt fick ”saldon i valutorna SEK, NOK, DKK, USD och EURO” och att kundernas konto vid handel av värdepapper noterad i någon av dessa valutor automatiskt belastades med motsvarande belopp; ett tydliggörande exempel gavs för hur en sådan handel gick till. B handlade dock aktier noterade i kanadensiska dollar, alltså inte någon av de av banken uppräknade valutorna. I den allmänna informationen gavs inte heller någon närmare upplysning om att kunderna lånade valuta mot en räntekostnad under förutsättning att valutan inte växlades.

text: Enligt nämndens bedömning har banken inte visat att B fått tillräckligt tydlig och klar information om villkorsändringen. Nämnden tar därvid särskild hänsyn till att B genom ändringen skulle bli låntagare med en räntekostnad.

text: Nämnden finner alltså att B inte blivit bunden av ändringen. Det omtvistade villkoret skall därför inte tillämpas på transaktionen.

text: Banken har också invänt att B reklamerat för sent och hänvisat till ett avtalsvillkor enligt vilket reklamation skall ske omgående (G.9). Nämnden konstaterar att detta avtalsvillkor

text: emellertid tar sikte på fel i utförandet av ett uppdrag. Som framgått finner nämnden att B över huvud taget inte är bunden av villkorsändringen, och villkoret om reklamation är inte tillämpligt i en sådan situation.

text: Det sagda innebär att banken skall återbetala de räntebelopp som debiterats från B. Eftersom B inte är bunden av kontot, skall banken också avsluta det omedelbart såvida detta inte redan har gjorts. I denna del utgår nämnden dock från att det inte föreligger någon tvist, varför en uttrycklig rekommendation om saken inte är nödvändig.

text: Vad avser yrkandet om skadestånd för nedlagd arbetstid konstaterar nämnden att B inte närmare har presenterat någon utredning rörande dessa kostnader. Hans yrkande i den delen kan därför inte bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och reserverade sig enligt följande.

text: Vi delar nämndens bedömning att informationen om villkorsändringen hade kunnat vara tydligare, men den brister inte i sådan grad att B inte skulle vara bunden av villkorsändringen. I meddelandet i meddelandecentralen angavs också att de nya allmänna bestämmelserna fanns på bankens hemsida där han hade kunnat ta del av dem. Enligt banken har han även erhållit meddelande om möjligheten att avsluta valutakontot. Vidare har enligt vår uppfattning B reklamerat för sent. Vad avser yrkandet om skadestånd delar vi nämndens bedömning. Vi anser därför att B:s yrkande ska avslås i sin helhet.