title: Kritik mot Högskoleverket för genomförandet av ändrade antagningsregler till högskolan avseende sökanden med utländska gymnasiebetyg

text: Anmälan

text: AA, som är rektor för svenska sektionen vid Lycée International i Saint- Germain-en-Laye i Frankrike, bad i en anmälan om JO:s granskning av det sätt på vilket en ny omräkningstabell för franska gymnasiebetyg hade arbetats fram och införts i Sverige. Anmälan riktades mot Högskoleverket samt mot vissa universitet och högskolor.

text: I sin anmälan anförde AA i huvudsak följande.

text: När en person med utländsk gymnasieutbildning söker till ett svenskt universitet eller en svensk högskola räknas dennes gymnasiebetyg om till det svenska betygssystemet. Omräkningssystemet berör bl.a. elever med en fransk internationell studentexamen, Option International du Baccalauréat, vid den svenska sektionen på Lycée International i Saint-Germain-en-Laye utanför Paris. Lycée International är en skola som lyder under det franska utbildningsdepartementet. Den svenska sektionen vid skolan har cirka 150 svensktalande elever i grundskola och gymnasium. Vid skolan ges undervisning i såväl franska som svenska på modersmålsnivå. Betygen anges i den 20gradiga franska betygsskalan.

text: Göteborgs universitet, Karlstad universitet, Karolinska Institutet, Kungliga Tekniska högskolan, Linköpings universitet med Hälsouniversitet, Luleå tekniska universitet, Lunds universitet med Lunds tekniska högskola, Stockholms universitet, Sveriges lantbruksuniversitet, Umeå universitet, Uppsala universitet, Växjö universitet, Örebro universitet, Högskolan i Borås, Chalmers tekniska högskola, Högskolan Dalarna, Högskolan på Gotland, Högskolan i Gävle, Högskolan i Halmstad, Handelshögskolan i Stockholm, Idrottshögskolan i Stockholm, Högskolan i Jönköping, Högskolan i Kalmar, Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Konstfack, Högskolan Kristianstad, Lärarhögskolan i Stockholm, Malmö högskola, Mitthögskolan, Mälardalens högskola, Högskolan i Skövde, Södertörns högskola och Högskolan i Trollhättan/Uddevalla

text: Omräkningen av elevernas gymnasiebetyg har sedan många år tillbaka skett efter en och samma omräkningstabell, i enlighet med Verket för högskoleservice handbok, utländska bedömningshandboken. Tabellen har varit väl inarbetad och både lärare och elever har varit insatta i hur den fungerar.

text: Någon gång under år 1997 stod det klart att tabellen skulle omarbetas. Den nya tabellen, som innebar en betydande nedvärdering av de franska betygen, presenterades i ett brev som kom den svenska sektionen vid skolan tillhanda den 9 mars 1998. Försämringen jämfört med den tidigare tabellen var så genomgripande att vissa franska betyg, vilka tidigare utan vidare givit en utbildningsplats, i princip kom att sakna värde vid en ansökan till ett svenskt universitet eller en svensk högskola.

text: Samtliga svenska universitet och högskolor tycks ha valt att tillämpa den nya omräkningstabellen omedelbart, dvs. redan vid 1998 års antagning. De nya reglerna kom därmed att få ett slags retroaktiv verkan i och med att de omfattade även påbörjade gymnasieutbildningar.

text: Att nya regler infördes utan någon övergångsperiod drabbade de elever hårdast som var i färd med att avsluta sitt tredje och sista gymnasieår. Dessa elever fick del av reglerna endast ett par månader före examensperioden. Om de känt till de nya reglerna tidigare hade de kanske tagit ett enklare gymnasieprogram i Frankrike eller valt att gå gymnasiet i Sverige i stället.

text: Revideringen av omräkningstabellen har gjorts av Arbetsgruppen för bedömning av utländsk gymnasieutbildning. AA ifrågasatte om revideringen av omräkningstabellen gjorts i behörig ordning och av behörigt organ. Vidare begärde hon JO:s granskning av Högskoleverkets och eventuellt andra myndigheters agerande i detta sammanhang, liksom Högskoleverkets rätt att delegera beslutet om ikraftträdande till respektive universitet och högskola och dessa skolors rätt att införa de nya reglerna till antagningen höstterminen 1998.

text: Till sin anmälan hade AA bl.a. fogat utdrag ur den utländska bedömningshandboken, omräkningstabell för fransk baccalauréat, ett brev från Linköpings universitet samt Högskoleverkets rapport av den 25 september 1998 ”Högskoleverkets föreskrifter på tillträdesområdet – en utredning om eventuella behov av förändringar”.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Högskoleverket för utredning och yttrande. Högskoleverket remitterade i sin tur anmälan i vissa frågor till flertalet av de universitet och högskolor som anmälan riktade sig mot. I remissvaret anförde Högskoleverket följande.

text: Ärendet

text: AA:s anmälan avser förfarandet vid förändrad värdering av betyg från fransk internationell studentexamen, s.k. fransk baccalauréat, inför antagningen till svensk högskoleutbildning höstterminen 1998. Förändringen har införts i den s.k. utländska bedömningshandbok som de svenska antagningsmyndigheterna, dvs. universitet och högskolor, tillämpar vid värderingen av utländska betyg vid urval till grundläggande högskoleutbildning. Den utländska bedömningshandboken är en bilaga till de avtal som Verket för högskoleservice (VHS) sluter med de universitet och högskolor som uppdrar åt VHS att genomföra antagning.

text: Utredning

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Enligt förordningen (

text: ) med instruktion för Högskoleverket är verket central myndighet för universitet och högskolor. Högskoleverket skall därvid bl.a.  följa upp och utvärdera utbildningen, forskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet inom högskolan,  ha tillsyn över verksamheten inom sitt ansvarsområde, och  med stöd av riksdagens och regeringens bemyndiganden meddela föreskrifter. Av 8 kap. 19 § andra stycket högskoleförordningen (1993:100, ändrad genom SFS 1996:984, fr.o.m. 1 januari 1999 omtryck i SFS 1998:1003) framgår att frågor om antagning avgörs av varje universitet och högskola. I

text: 4 kap. 3 § högskolelagen

text: (1992:1434, ändrad genom SFS 1996:555) anges följande. Kan inte alla behöriga sökande till en utbildning tas emot, skall urval göras bland de sökande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om urval. Enligt 8 kap. 10 § högskoleförordningen skall vid urval hänsyn tas till de sökandes meriter. Vid urvalet används sex olika urvalsgrunder, bl.a. betyg och ”särskilda skäl som den sökande har åberopat”.

text: I 8 kap. 13 § högskoleförordningen anges följande. Vissa bestämmelser om hur betyg skall värderas finns i bilaga 4. I övrigt meddelar Högskoleverket föreskrifter om värdering av betyg. Högskoleverket meddelar också föreskrifter om fördelning av de platser som avses i 12 § första stycket 1 mellan olika grupper av sökande. I bilaga 4 till högskoleförordningen finns regler om värdering av vissa svenska betyg. I 8 kap. 12 § första stycket 1 högskoleförordningen anges att vid urval till en utbildning som vänder sig till nybörjare, skall av platserna fördelas minst en tredjedel på grundval av betyg. I 7 § Högskoleverkets föreskrifter (HSVFS 1996:22) om grundläggande behörighet samt urval anges följande. Betyg från en utländsk gymnasieutbildning (motsvarande) överförs till en skala som är gemensam för alla utländska gymnasieutbildningar, varvid den s.k. betygspoängen erhålls. Betyg i svenska från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning som krävs för grundläggande behörighet medräknas endast om betyget höjer betygspoängen. Betyg i engelska från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning som krävs för grundläggande behörighet medräknas alltid. Betyg i svenska från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning som krävs för särskild behörighet medräknas endast om betyget höjer betygspoängen. Betyg i övriga kurser från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning som krävs för särskild behörighet medräknas alltid.

text: Betyg i kurser från gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning som inte avses i andra och tredje styckena medräknas endast om betyget höjer betygspoängen. I 8 § nämnda föreskrift anges att vid urval på betyg skall platserna fördelas i förhållande till antalet behöriga sökande i var och en av i paragrafen angivna grupper. Före den 1 januari 1998 gällde att sökande som avslutat en utländsk gymnasieutbildning (motsvarande) var placerade i en egen grupp. Därefter är sådana sökande placerade i en grupp tillsammans med sökande med äldre svenska gymnasiebetyg (HSVFS 1997:33). Tillkomsten av nuvarande regler för tillträde till grundläggande högskoleutbildning Före den 1 juli 1993 avgjordes frågor om antagning till allmänna utbildningslinjer och påbyggnadslinjer av Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ). Frågor om antagning till lokala och individuella utbildningslinjer avgjordes av varje högskolestyrelse. UHÄ ansvarade således för den centrala antagningen. Omfattande föreskrifter för tillträde till grundläggande högskoleutbildning meddelades av regeringen och, efter bemyndigande, av UHÄ. 1993 års universitets- och högskolereform innebar bl.a. att UHÄ lades ned och att ett nytt verk, Verket för högskoleservice (VHS), bildades. VHS har bl.a. till uppgift att på uppdrag av universitet och högskolor biträda vid antagning av studenter. VHS avgör inte frågor om antagning. I stället är varje universitet och högskola antagningsmyndighet och beslutar om antagning. Den centrala antagningen utförs av VHS på uppdrag av universitet och högskolor. Syftet med 1993 års reform var att ge universitet och högskolor ökad frihet för att ge högre utbildning och forskning bättre arbetsförutsättningar. En naturlig följd av den nya organisationen blev, enligt dåvarande departementschefen, att beslut om utformning av tillträdesregler och antagning av studenter borde fattas av varje universitet och högskola (

text: prop. 1992/93:1 s. 1

text: och

text: ). Endast ett mindre antal regler om tillträde infördes i

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: . Redan 1993 tillsattes en utredning med uppdrag att göra en uppföljning av 1993 års universitets- och högskolereform. Utredningen antog namnet RUT-93. I oktober 1994 erhöll utredaren tilläggsdirektiv att bl.a. lägga förslag till förändringar i tillträdesreglerna. I tilläggsdirektiven anfördes att förändringarna av myndighetsstrukturen i samband med 1993 års reform och det förhållande att bl.a. regler om behörighet och urval beslutades lokalt medfört en rad problem, inte minst för de studerande, men också för universitet och högskolor. Utredaren skulle därför också analysera myndighetsstrukturen inom universitets- och högskoleområdet. Utredningsarbetet borde inriktas på att skapa en sammanhållen myndighet inom området. I RUT-93:s betänkande Ett nytt högskoleverk (

text: SOU 1994:153

text: ) anfördes (s. 16– 17) att det var uteslutet att återinföra föreskrifter om en central antagning. Utredaren påpekade dock att det inte skulle innebära att den nya myndigheten inte måste ägna sig åt tillträdesfrågorna. Den centrala myndighetens uppföljnings- och utvärderingsroll skulle omfatta behörighets- och urvalsreglernas tillämpning. Vidare anförde utredaren att ”beroende på vad de fortsatta övervägandena om tillträdesreglerna leder till kan det också bli aktuellt med andra uppgifter inom detta område för den nya myndigheten.”

text: Högskoleverket bildades den 1 juli 1995. Verket är central myndighet för universitet och högskolor. Högskoleverket skall bl.a. följa upp och utvärdera utbildningen, forskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet inom högskolan och ha tillsyn över verksamheten inom sitt ansvarsområde. Vidare skall verket med stöd av riksdagens och regeringens bemyndiganden meddela föreskrifter. Verkets instruktion (

text: ) anger inte några uppgifter i övrigt på tillträdesområdet. I propositionen Tillträde till högre utbildning m.m. (1995/96:184 s. 7, i fortsättningen kallad tillträdespropositionen) anförde regeringen att ”det

text: ankommer på regeringen att besluta närmare regler för tillträde – behörighet och urval – till högre utbildning. Eftersom dessa regler är så viktiga för den enskilde studenten, anser regeringen att det finns skäl att låta riksdagen ta ställning till huvuddragen i de förändringar av

text: högskoleförordningen

text: som planeras. Ändringarna innebär också att Högskoleverket kommer att få vissa nya uppgifter i förhållande till dem som förelades riksdagen i propositionen Ett högskoleverk”.

text: Under rubriken Allmänna utgångspunkter i tillträdespropositionen anförde regeringen: Reglerna för tillträde till högskolan skall enligt regeringens mening vara en angelägenhet för riksdag och regering, eftersom högskolan ingår i ett nationellt utbildningssystem. Statsmakterna skall ha ansvaret för utformningen av dessa regler. Den enskilda högskolan skall även fortsättningsvis vara antagningsmyndighet med ansvar för antagningen i enlighet med de nationella reglerna. En rad ändringar i

text: högskoleförordningens

text: tillträdesregler meddelades (SFS 1996:984). Högskoleverket gavs flera bemyndiganden att meddela föreskrifter. Bakgrund till nuvarande regler för värdering av utländska gymnasiebetyg De regler som gällde före den 1 juli 1993 innebar att UHÄ hade ett bemyndigande att meddela ”närmare föreskrifter för tillämpningen” av det kapitel i 1977 års högskoleförordning som gällde tillträde till grundläggande högskoleutbildning (se

text: 5 kap. 37 §

text: , SFS 1991:1284). I denna förordning angavs vilka tre betygsgrupper som skulle ingå i betygsurvalet. Dessa grupper gällde sökande som genomgått olika svenska utbildningar. Beträffande sökande med utländsk förutbildning angavs att en sådan sökande fick ”delta i betygsurvalet på motsvarande villkor”. Sökande i betygsurvalet skulle antas på grundval av betygspoäng eller poäng för studieomdöme. Betyg i annan betygsskala än 1–5 skulle omräknas enligt föreskrifter som meddelades av UHÄ. I föreskrifter av UHÄ (UHÄ-FS 1990:1) angavs att i betygsurvalet ingick behöriga sökande som hade avgångsbetyg eller ”motsvarande som kan meritvärderas”. Indelningen gjordes i fem grupper, varav en (B 5) avsåg sökande med allmän behörighet genom utländsk utbildning. Beträffande utbildning som gav placering i denna grupp angavs att ett meritvärde skulle beräknas. I meritvärdet ingick 1. betygen i den behörighetsgivande utbildningen 2. betyg i ämne som krävs för att den sökande skall uppfylla behörighetsvillkoren till utbildningen. Hur de utländska betygen skulle meritvärderas angavs dock inte i föreskrifterna. Denna värdering gjordes i stället av UHÄ i en särskild handbok, den s.k. utländska bedömningshandboken. 1993 års universitets- och högskolereform innebar att riksdagen beslutade om en ny högskolelag (SFS 1992:1434). Enligt

text: 4 kap. 3 §

text: denna lag (i dess lydelse före den 1 juli 1996) skall urval göras bland de sökande, om inte alla behöriga sökande till en utbildning kan tas emot. I

text: högskoleförordningen

text: angavs i

text: 8 kap. 8 § första stycket

text: (i dess lydelse före den 1 december 1996) att vid urvalet skall bl.a. urvalsgrunden betyg användas. Hur utländska betyg skulle värderas angavs inte. Detta ankom i stället på universitet och högskolor att besluta om. Arbetet med den utländska bedömningshandboken fortsatte på uppdrag av Sveriges universitets- och högskoleförbund (SUHF), som är ett samarbetsorgan mellan universitet och högskolor. Varje universitet och högskola bestämde själva om de skulle tillämpa omräkningstabellerna i denna handbok. RUT-93 lämnade i sitt betänkande Behörighet och urval (

text: SOU 1995:71

text: ) förslag till nya regler för antagning till universitet och högskolor. Något förslag till hur utländska betyg skulle hanteras i urvalet lämnades inte. I tillträdespropositionen (s. 28–29) diskuterades under rubriken Betyg som urvalsgrund de nya och de gamla svenska gymnasiebetygen, och förslaget

text: innebar att Högskoleverket skulle ges i uppdrag att lämna förslag till regeringen om hur dessa betyg skulle värderas. Några andra typer av betyg nämndes inte. Riksdagen beslutade i enlighet med propositionen om en ändring i

text: högskolelagen (1992:1434)

text: genom att i

text: 4 kap. 3 §

text: lägga till en mening som anger att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om urval. Högskoleverket lämnade i september 1996 förslag till meritvärdering vid urval på betyg (Högskoleverkets rapportserie 1996:26 R). Beträffande utländska betyg anförde Högskoleverket bl.a. följande (s. 29). Huvudprinciperna för meritvärderingen av de utländska betygen kan fastställas i föreskrifter eftersom de beräknas ligga fast en längre tid. De mer detaljerade bestämmelserna för varje enskilt land hör däremot hemma i en bedömningshandbok som ses över varje år. Högskoleverket föreslog (s. 30) att verket skulle fastställa de övergripande principer som skulle gälla för sökande med utländsk gymnasial utbildning samt att dessa sökande skulle placeras i en egen urvalsgrupp.

text: Föreskrifter inför antagningen till höstterminen 1997

text: Ändringarna i

text: högskoleförordningen

text: (SFS 1996:984) till följd av tillträdespropositionen kom från trycket den 29 oktober 1996. De trädde i kraft den 1 december samma år. De nya reglerna skulle tillämpas första gången vid antagning till högskoleutbildning höstterminen 1997. Med stöd av bemyndigandena i

text: högskoleförordningen

text: beslutade Högskoleverket om föreskrifter den 29 oktober 1996 (HSVFS 1996:21) och den 17 december 1996 (HSVFS 1996:22). Föreskrifterna trädde i kraft den 15 december 1996 respektive den 15 januari 1997.

text: Åtgärder under 1997 som berörde sökande med utländska betyg

text: I Högskoleverkets verksamhetsplan för 1997 angavs som verksamhetsmål att, vad gäller de nya tillträdesreglerna, bereda ansökningar, informera och följa upp införandet av de nya reglerna. Närmare angavs att ”tyngdpunkten under 1997 kommer att läggas vid uppföljning och utvärdering, samt tillsyn och vidareutveckling av verkets föreskrifter”.

text: Under antagningen till höstterminen 1997, dvs. under perioden april – augusti, framfördes synpunkter från vissa sökande med utländska betyg att de missgynnades på grund av att deras betyg placerades i en egen grupp vid urvalet. Detta föranledde utbildningsministern att den 30 juli 1997 skriva ett brev till rektorerna vid universitet och högskolor (bilaga 1; här utelämnad, JO:s anm.). Utbildningsministern ansåg att det inte var rimligt att studenter med IB-examen (International Baccalaureate, dvs. en utbildning som är att betrakta som utländsk gymnasieutbildning) trots höga betyg inte fick en plats i högskolan. Utbildningsministern anförde att ”inför kommande antagning kommer vi, utifrån vunna erfarenheter, se till att nödvändiga förändringar görs i systemet”. Utbildningsministern påminde om ”att högskolorna, som ansvariga antagningsmyndigheter, har möjlighet att i antagningen tillämpa ’särskilda skäl’ för att göra det möjligt för IB-studenter och utländska studenter med goda betyg att komma in i högskolan”.

text: Högskoleverket utarbetade i september 1997 ett förslag till ändring av verkets föreskrifter, som innebar att utländska gymnasiebetyg fr.o.m. höstterminen 1998 skulle placeras i samma grupp som slutbetyg från äldre svenska utbildningar i gymnasieskolan. I enlighet med bestämmelserna i

text: 27 § verksförordningen (1995:1322)

text: gav verket universitet och högskolor m.fl. tillfälle att yttra sig i frågan. Förslaget tillstyrktes av de flesta tillfrågade. Beslutet om ändring av de s.k. kvotgrupperna togs därefter av verkets styrelse den 21 november 1997. Föreskrifterna trädde i kraft den 1 januari 1998 och tillämpades första gången vid antagning till höstterminen 1998.

text: Förändringen 1998 av omräkningstabellerna för vissa utländska gymnasiebetyg I mars 1998 fick Högskoleverket kännedom om brev skrivna av rektorn vid Luleå tekniska universitet, Ingegerd Palmér, till företrädare för fransk och internationell baccalaureate. Palmér är av SUHF utsedd att vara ordförande i den arbetsgrupp som utarbetar den utländska bedömningshandboken. Av breven framgick att SUHF beslutat om försämringar av omräkningstabellerna för betyg från dessa utbildningar. Ändringarna skulle tillämpas redan vid antagningen till höstterminen 1998, till vilken sista anmälningsdag var den 15 april 1998. Med anledning av brevet kallade Högskoleverket företrädare för SUHF och VHS till ett möte. Mötet kunde hållas först den 14 april och av minnesanteckningarna (bilaga 2; här utelämnad; JO:s anm.) framgår att antagningschefen vid VHS, Pierre Bastin, uttryckte tveksamhet om det var möjligt att i den pågående antagningsprocessen identifiera sökande med IB-betyg och därmed att tillämpa den gamla omräkningstabellen i stället för den nya. Verkets dåvarande generaldirektör Agneta Bladh konstaterade att det förelåg skilda ståndpunkter och att det var verkets uppfattning att den nya omräkningstabellen ur rättssäkerhetssynpunkt inte borde tillämpas vid antagningen inför höstterminen 1998. För att belysa frågan om var gränslinjen skall gå mellan verkets föreskrifter och de tillämpningar som universitet och högskolor enas om i de båda bedömningshandböckerna, skulle enligt generaldirektören en utredning genomföras i samarbete mellan Högskoleverket och universitet och högskolor. I syfte att försöka stoppa tillämpningen av de nya skalorna skrev Högskoleverket ett brev till samtliga universitet och högskolor den 22 april 1998 (bilaga 3; här utelämnad; JO:s anm.). Högskoleverket anförde bl.a. följande. De ändrade värderingarna av vissa utländska betyg har meddelats endast en och en halv månad innan sista dag för anmälan till högskoleutbildning. Såsom framhållits ovan är detta otillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt. Högskoleverket kommer att utreda hur värderingen av utländska betyg skall göras i fortsättningen. Sammantaget utgör detta enligt Högskoleverkets mening skäl för att antagningsmyndigheterna inte bör tillämpa den ändrade värderingen vid antagningen till höstterminen 1998. Högskoleverket har förståelse för de praktiska problem som detta kan medföra med tanke på att antagningsprocessen pågår. Det är dock verkets förhoppning att universitet och högskolor ändå skall ha möjlighet att vidta nödvändiga åtgärder. Genom underhandskontakter stod det ganska snart klart att universitet och högskolor inte skulle följa Högskoleverkets uppmaning. Arbetet med den utredning som nämndes i brevet påbörjades och utfördes i samverkan med universitet och högskolor och VHS. Resultatet av arbetet blev klart den 25 september 1998 och innebar att arbetsgruppen föreslog att en ändring av föreskrifterna borde göras när det gäller värdering av utländska gymnasiebetyg och att en expertgrupp skulle tillsättas med uppgift att föreslå principer för värdering av sådana betyg (se bilaga 4, s. 20-21; här utelämnad, JO:s anm.). En sådan expertgrupp tillsattes i oktober 1998 och har lagt fram förslag till principer för värdering av utländska betyg. Förslaget övervägs för närvarande inom Högskoleverket. Yttranden från universitet och högskolor med anledning av AA:s anmälan Med anledning av Justitieombudsmannens anmodan har Högskoleverket ställt två frågor till de universitet och högskolor som avses i AA:s anmälan. Följande högskolor som nämns i anmälan har undantagits på grund av att de är enskilda utbildningsanordnare och därmed inte skyldiga att följa

text: högskoleförordningens

text: regler: Chalmers tekniska högskola, Handelshögskolan i Stockholm och Högskolan i Jönköping. Följande högskolor har undantagits på grund av att de inrättades först den 1 juli 1998: Högskolan på Gotland och Malmö högskola. De frågor som ställdes var: 1. har lärosätet vid antagningen till höstterminen 1998 tillämpat de nya omräkningstabeller för vissa utländska betyg som avses i AA:s anmälan?

text: 2. om så är fallet, vad är lärosätets skäl för att tillämpa dessa nya tabeller trots Högskoleverkets uppmaning till universitet och högskolor i april 1998 att inte tillämpa tabellerna vid antagningen till höstterminen 1998? Lärosätenas svar framgår av bifogad remissammanställning (bilaga 5; här utelämnad; JO:s anm.). Konstfack har, trots påminnelse, inte inkommit med svar. De flesta universitet och högskolor har tillämpat de nya omräkningstabellerna vid antagningen till högskoleutbildning höstterminen 1998. Sveriges lantbruksuniversitet har svarat att lärosätet inte tillämpat de nya tabellerna. Södertörns högskola har uppgivit att högskolan tillämpade de nya omräkningstabellerna vid det första urvalet inför höstterminen 1998, men att man därefter korrigerade meritvärdena i enlighet med Högskoleverkets uppmaning. Vissa universitet och högskolor som tillämpat de nya tabellerna har uppgivit att man följt en rekommendation från SUHF att, då särskilda skäl förelåg, överväga antagning av berörda sökande som inte antagits i första respektive andra urvalet. Högskolan i Skövde har för tillämpningen av särskilda skäl hänvisat till vad utbildningsministern anförde i brev till rektorerna den 30 juli 1997. Några högskolor har uppgivit att alla sökande med de aktuella betygen har antagits till sitt förstahandsval. Flertalet lärosäten har anfört att Högskoleverkets beslut den 21 november 1997 att slå samman två urvalsgrupper gjorde det nödvändigt att justera omräkningstabellerna för bl.a. betyg från internationell och fransk baccalaureate, eftersom sökande med gamla svenska gymnasiebetyg och sökande med utländska betyg skulle konkurrera inom samma urvalsgrupp. Betygen från de två nämnda utländska utbildningarna har varit för högt värderade. Av rättviseskäl var det nödvändigt att tillämpa de nya skalorna så snart som möjligt. Vissa lärosäten har anfört att Högskoleverkets uppmaning kom alldeles för sent för att kunna beaktas i antagningen inför höstterminen 1998. Göteborgs universitet har påpekat att vad gäller fransk baccalaureate har kontakter mellan VHS och skolan funnits under många år och skolan har väl känt till att skalan varit under omarbetning sedan tidigare, vilket också har framgått av tidigare s.k. bedömningshandböcker. Vissa lärosäten har påpekat att det i antagningsfrågor inte är ovanligt med beslut och ändringar med kort varsel även från regeringen och Högskoleverket. Kungl. tekniska högskolan (KTH) har anfört följande. Det är angeläget att alla svenska universitet och högskolor i vissa frågor tillämpar samma grundprinciper. Värdering av utländska betyg är en sådan fråga. KTH:s grundinställning till frågan om de nya omräkningstabellerna skulle tillämpas redan vid antagningen hösten 1998 var att så inte borde ske. Denna synpunkt framfördes till SUHF i mitten av maj 1998. Vid KTH sker antagning till den grundläggande högskoleutbildningen genom VHS och samordnad antagning förutsätter, enligt KTH:s mening, att berörda universitet och högskolor kan enas i principfrågor av nu aktuellt slag. Enligt muntliga uppgifter från VHS ansåg flertalet universitet och högskolor att de nya omräkningstabellerna borde tillämpas. Mot bakgrund av detta och vad som ovan sagts accepterade KTH tillämpningen av de nya omräkningstabellerna. Luleå tekniska universitet har anfört bl.a. följande. Vikten av tidiga beslut skall understrykas. För att universitet och högskolor skall kunna informera presumtiva sökande krävs en framförhållning på minst ett år. Sökmaterial och information produceras normalt under oktober/november för kommande läsår.

text: Lycée International i Saint Germain-en-Laye, Frankrike

text: Högskoleverkets yttrande Förutsättningarna för att meddela föreskrifter om värdering av utländska betyg inför

text: höstterminen 1997

text: Högskoleverket startade sin verksamhet den 1 juli 1995. Vissa verksamhetsgrenar övertogs från VHS, bl.a. vissa internationella frågor. En ny uppgift var att verket skall utöva tillsyn över universitet och högskolor. När regeringen lade fram tillträdespropositionen i mars 1996 stod det klart att Högskoleverket också skulle få till uppgift att utfärda vissa föreskrifter för antagning till högskoleutbildning. Exakt vilka bemyndiganden verket skulle få blev dock inte klart förrän i slutet av oktober 1996 när ändringarna i

text: högskoleförordningen

text: kom från trycket. Vad gäller värdering av utländska betyg nämndes inte sådana betyg särskilt i tillträdespropositionen. I september 1996 föreslog Högskoleverket i en rapport till regeringen att verket skulle utfärda de övergripande principerna för värdering av utländska betyg och att de mer detaljerade bestämmelserna för varje särskilt land hörde hemma i en bedömningshandbok som ses över varje år. För att universitet och högskolor skall kunna hantera förändrade regler i antagningen till högskoleutbildning måste reglerna beslutas i så god tid att ändringar kan göras i datorprogram och informationsmaterial tryckas. Från VHS sida har anförts att ändringarna bör meddelas minst ett år i förväg. Ändringarna i

text: högskoleförordningens

text: tillträdesregler 1996 meddelades den 29 oktober. Det innebar att Högskoleverket var tvunget att forcera arbetet med att ta fram de föreskrifter som verket enligt bemyndiganden i förordningen skulle meddela. Det var absolut nödvändigt att föreskrifterna meddelades inför antagningen till höstterminen 1997. Frågor om urval och behörighet till högskoleutbildning är komplicerade. Verket ansåg att det inte var acceptabelt att besluta om föreskrifter efter årsskiftet 1996/97. Med den begränsade tid som därmed stod till verkets förfogande var det inte möjligt att fullständigt reglera de frågor som gällde värdering av betyg. Med vetskap om att det sedan länge fanns en s.k. utländsk bedömningshandbok som tillämpades av universitet och högskolor vid värderingen av utländska betyg, valde verket att, förutom att ange hur betyg på ämnen som lästs in i Sverige skall hanteras, ange att ”betyg från en utländsk gymnasieutbildning (motsvarande) överförs till en skala som är gemensam för alla utländska gymnasieutbildningar”. Vid antagningen till höstterminen 1997 skulle därmed samma värdering tillämpas som vid antagningen tidigare år.

text: Högskoleverkets åtgärder under 1997

text: I Högskoleverkets verksamhetsplan för 1997 angavs att verket bl.a. skulle vidareutveckla verkets föreskrifter på tillträdesområdet. Högskoleverkets uppgifter på tillträdesområdet är, förutom att utfärda föreskrifter och utöva tillsyn, att i vissa fall medge att universitet och högskolor tillämpar andra villkor än de som finns angivna i

text: högskoleförordningen

text: och verkets föreskrifter. En annan uppgift som under 1997 kom att bli mycket tidskrävande för den personal som handlägger tillträdesfrågor var att informera studievägledare vid universitet och högskolor och vid gymnasieskolor och komvux om de nya tillträdesreglerna. Denna informationsverksamhet kom tidvis att helt dominera arbetet. De nya tillträdesreglerna var även föremål för debatt och uppmärksamhet från allmänhetens och politikernas sida. I september 1997 fick Högskoleverket regeringens uppdrag att, efter samråd med universitet och högskolor, redovisa erfarenheterna av de nya tillträdesreglerna. Uppdraget ledde till att två rapporter gavs in till regeringen i oktober och november 1997. Sammantaget innebar detta att det var praktiskt omöjligt för Högskoleverket att i enlighet med verksamhetsplanen ”vidareutveckla” verkets föreskrifter under 1997. Ytterligare föreskrifter om värdering av betyg meddelades därför inte inför höstterminen 1998. Däremot fann verket, med tanke på den kritik som riktats

text: mot att utländska betyg placerats i en egen grupp vid urval på betyg, att det var nödvändigt att ändra föreskrifterna i denna del. Sveriges universitets- och högskoleförbunds arbetsgrupp för den utländska

text: bedömningshandboken

text: Högskoleverket hade kännedom om att det fanns en arbetsgrupp tillsatt av SUHF som kontinuerligt möttes för att diskutera frågor om värdering av utländska betyg. Någon information till verkets ansvariga för tillträdesfrågor lämnades dock inte. Vissa lärosäten har påpekat att en medarbetare från Högskoleverket deltog i arbetsgruppen. Denna medarbetare deltog emellertid i sin egenskap av expert på utländska utbildningar. Medarbetaren, som arbetar på verkets internationella avdelning, hade deltagit i arbetet med den utländska bedömningshandboken sedan 1977, dvs. såväl på UHÄ som på VHS. Vid bildandet av Högskoleverket flyttades personalen på VHS internationella avdelning över till Högskoleverket. Det var naturligt för medarbetaren att fortsätta sitt arbete i arbetsgruppen. Medarbetaren har dock inte till uppgift att arbeta med tillträdesfrågor som sådana på Högskoleverket. Högskoleverkets åtgärder sedan förändringarna i den utländska

text: bedömningshandboken blev kända för verket

text: När SUHF, genom rektorn vid Luleå tekniska universitet Ingegerd Palmér, hade meddelat att värderingen av vissa betyg ändrats på ett för enskilda oförmånligt sätt, kallade verket företrädare för universitet och högskolor samt VHS till ett möte. Högskoleverket klargjorde vid detta möte att verket ansåg att de nya omräkningstabellerna inte borde tillämpas vid antagningen till höstterminen 1998. Eftersom Högskoleverket inte fick gehör för sina synpunkter, skickade verket ett brev till samtliga universitet och högskolor med besked om verkets uppfattning i denna fråga. Med facit i hand kan ifrågasättas om inte Högskoleverket borde ha utnyttjat sin föreskriftsrätt på området och beslutat att de gamla omräkningstabellerna skulle gälla vid antagningen till höstterminen 1998. Skälet till att detta inte gjordes är dels att verket hade förhoppningen att universitet och högskolor skulle inse det olämpliga i att ändra omräkningstabellerna med så kort varsel, dels att Högskoleverket inte kunde bedöma om det var praktiskt möjligt att göra de nödvändiga ändringarna under pågående antagningsprocess. Vissa lärosäten har också i sina svar till verket anfört att verkets uppmaning kom för sent för att kunna beaktas vid antagningen.

text: Antagningsmyndigheternas agerande

text: Av inkomna svar från universitet och högskolor framgår att de flesta universitet och högskolor tillämpade de nya omräkningstabellerna, trots Högskoleverkets uppmaning att inte göra det. Att en värdering av betyg kan behöva förändras är i och för sig naturligt, men det förhållandet att förändringen meddelades endast en och en halv månad före sista dag för anmälan till högskolestudier är enligt Högskoleverkets mening inte acceptabelt. Enskilda som avser att söka till universitet och högskolor måste i god tid få besked om ändringar som innebär försämringar av de meritvärden som de konkurrerar med vid urvalet. Universitet och högskolor har anfört att det var nödvändigt att göra de aktuella förändringarna på grund av Högskoleverkets beslut att slå samman gruppen för utländska betyg med gruppen för äldre svenska gymnasiebetyg. Skälet för detta har angivits vara att det annars skulle vara orättvist för sökande med svenska gymnasiebetyg om vissa utländska betyg är övervärderade. Därför har förändringen behövt göras redan vid antagningen till höstterminen 1998. Högskoleverket anser inte att lärosätenas skäl varit tillräckliga för att med så kort varsel tillämpa aktuell ändring. Högskoleverket kommer givetvis att ta lärdom av det inträffade och vara mer vaksamt vad gäller åtgärder från lärosätenas sida som kan leda till att enskildas rättigheter åsidosätts. Verket avser också att i så stor utsträckning som möjligt

text: utnyttja de medel som lagstiftaren givit Högskoleverket för att tillvarata enskildas intressen.

text: Högskoleverkets ansvar

text: Högskoleverket undandrar sig inte det egna ansvaret för det inträffade. Genom att i föreskrifter endast ange att betyg från en utländsk gymnasieutbildning skall överföras till en skala som är gemensam för alla utländska gymnasieutbildningar, har verket i praktiken överlämnat på antagningsmyndigheterna, dvs. universitet och högskolor, att ta ställning till hur värderingen av sådana betyg skall gå till. Självfallet måste sådana regler finnas för att lärosätena skall kunna hantera sökande med utländska gymnasiebetyg i urvalet till högskoleutbildning. Högskoleverket måste dock konstatera att verket inte haft möjlighet att inför antagningen till höstterminen 1997 meddela de nödvändiga bestämmelserna och att verket under 1997 tvingades prioritera andra uppgifter inom tillträdesområdet.

text: Högskoleverkets åtgärder

text: Verket vill framhålla att det är en svår uppgift att meddela övergripande föreskrifter för värdering av utländska betyg. Värdering av sådana betyg har gjorts sedan länge, men principerna har aldrig återgivits i föreskrifter. Såsom framgår av bifogad PM av den 25 september 1998 (bilaga 4; här utelämnad; JO:s anm.) föreslog den arbetsgrupp som tillsattes av Högskoleverket i samband med att brevet den 22 april 1998 skickades ut till universitet och högskolor att en expertgrupp tillsätts för att utarbeta principer för värderingen av utländska betyg. Denna expertgrupp har överlämnat ett förslag som för närvarande övervägs inom verket. Någon ändring av verkets föreskrifter kommer inte att vara möjlig att genomföra inför antagningen till höstterminen 1999. Skälet till detta är främst de tidsaspekter som anförts från VHS. Det är givetvis angeläget att Högskoleverket meddelar föreskrifter om värdering av utländska betyg så snart som möjligt. Vad gäller värderingen av de aktuella betygen finns det anledning att påpeka att Högskoleverket med största sannolikhet inte kommer att meddela föreskrifter som innebär en annan värdering än den som tillämpats vid antagningen till höstterminen 1998. För att utarbeta föreskrifterna är Högskoleverket beroende av de experter på området som finns i landet. Dessa experter är de som har anlitats av SUHF för att utarbeta de nya omräkningstabellerna. Någon tveksamhet om det riktiga i den nya värderingen har inte framkommit, varken från experternas eller från antagningsmyndigheternas sida.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I sitt beslut den 25 april 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Högskoleverket har i sitt remissvar under rubriken Tillämpliga bestämmelser redogjort för de författningar och föreskrifter som är relevanta i ärendet. Jag finner inte skäl att för egen del göra något annat tillägg till denna redogörelse än att konstatera att vissa ändringar har gjorts sedan remissvaret gavs in. Sålunda ändrades den 1 januari 1999 bl.a. beteckningen av 8 kap. och av bilaga 4 i

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: till

text: 7 kap.

text: respektive bilaga 3 (jfr förordning (

text: ) om ändring i

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: ). Någon förändring av innehållet av betydelse för detta ärende har inte skett.

text: Högskoleverket är, enligt myndighetens instruktion, inte bara central myndighet för universitet och högskolor med offentlig huvudman. Verket är också central

text: myndighet för enskilda anordnare av utbildning på högskolenivå vilka får statsbidrag eller har tillstånd att utfärda examina. Denna grupp av anordnare står dock inte under min tillsyn. Anmälan till den del den riktar sig mot högskolor som inte har en offentlig huvudman, närmare bestämt Chalmers tekniska högskola, Handelshögskolan i Stockholm samt Högskolan i Jönköping, föranleder därför inte någon åtgärd från min sida.

text: AA har ifrågasatt om revideringen av omräkningstabellerna gjordes i behörig ordning och av behörigt organ. Av Högskoleverkets remissvar framgår att tabellerna ingår i den utländska bedömningshandbok som utarbetats på uppdrag av Sveriges universitets- och högskoleförbund (SUHF), som är ett samarbetsorgan mellan universitet och högskolor. SUHF står inte under JO:s tillsyn. Utredningen i denna del ger mig inte heller i övrigt anledning att göra något uttalande.

text: Vid antagningen till höstterminen 1998 hade varje universitet och högskola, i enlighet med bestämmelsen i

text: 8 kap. 19 § högskoleförordningen

text: , i dess lydelse före den 1 januari 1999, att självständigt besluta om antagningen, inom ramen för de urvalskriterier som meddelats genom och med stöd av

text: högskolelagen

text: och

text: högskoleförordningen

text: . I enlighet med Högskoleverkets nya föreskrifter om de s.k. kvotgrupperna skulle studenter med utländska gymnasiebetyg, som tidigare placerats i en egen kvotgrupp, fr.o.m. antagningen till höstterminen 1998 placeras i samma grupp som studenter med slutbetyg från äldre svenska utbildningar i gymnasieskolan. Förutom Högskoleverkets föreskrift om att betyg från en utländsk gymnasieutbildning skulle överföras till en skala som var gemensam för alla utländska gymnasieutbildningar, fanns ingen föreskrift om hur dessa betyg skulle värderas. Det ålåg sålunda de olika läroanstalterna att själva besluta om hur denna värdering skulle göras. Utredningen visar att flertalet universitet och högskolor valde att tillämpa de nya omräkningstabellerna vid antagningen. Det finns inte underlag för mig att påstå att dessa läroanstalter handlade felaktigt i formellt hänseende.

text: Högskoleverkets nya föreskrifter om de s.k. kvotgrupperna synes ha varit den främsta orsaken till att de nya omräkningstabellerna tillämpades redan vid antagningen till höstterminen 1998. Flera lärosäten har enligt Högskoleverket angivit att den nya indelningen av grupperna gjorde det nödvändigt att av rättviseskäl tillämpa de nya tabellerna. Enligt min mening borde verket närmare ha undersökt vilka konsekvenser den nya indelningen av grupperna kunde komma att få innan föreskrifterna meddelades. Det måste ha legat nära till hands att anta att värderingen av de utländska gymnasiebetygen skulle kunna få en annan betydelse när dessa skulle bedömas i samma grupp som svenska betyg. Jag har förståelse för om studenter med utländska gymnasiebetyg har upplevt sig orättvist drabbade av att de nya omräkningstabellerna kom att tillämpas med så kort varsel. Som Högskoleverket har anfört bör enskilda som avser att söka till universitet och högskolor i god tid få besked om ändringar som innebär försämringar av de meritvärden som de konkurrerar med vid

text: urvalet. Jag förutsätter därför att Högskoleverket numera är mer uppmärksamt på denna typ av frågor, till undvikande av en sådan bristande framförhållning beträffande antagningsreglerna som har uppenbarats i detta ärende.

text: Högskoleverket har i sitt remissvar under rubriken Föreskrifter inför antagningen till höstterminen 1997 redovisat att verket den 29 oktober 1996 beslutade om föreskrifter om standardbehörigheter (HSVFS 1996:21) som trädde i kraft den 15 december 1996. Förskrifterna beslutades med stöd av bemyndiganden i

text: 8 kap. 8 § andra stycket

text: och

text: 9 § första stycket

text: högskoleförordningen

text: , i dess lydelse efter den 1 december 1996, då förordningen (

text: ) om ändring i

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: trädde i kraft i fråga om bl.a. de delar som avsåg nämnda bemyndiganden. Förordningen utkom från trycket den 29 oktober 1996, dvs. samma dag som Högskoleverket fattade beslut om föreskrifterna. Högskoleverkets föreskrifter utkom från trycket den 11 november 1996. Detta innebär att Högskoleverket utfärdade föreskrifter med stöd av bemyndiganden i en förordning som ännu inte hade trätt i kraft. Föreskrifterna skulle visserligen träda i kraft först efter tidpunkten för förordningens ikraftträdande vad avser relevanta bemyndiganden. Förfarandet väcker ändå den mer allmänt principiella frågan om lämpligheten i att en myndighet meddelar föreskrifter innan den har ett formellt bemyndigande att göra det. Jag finner dock inte skäl att i detta ärende uppehålla mig närmare vid denna fråga.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inget uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik, såvitt avser Högskoleverket, som ligger i det ovan anförda.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Partsinsyn Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en åklagare för att ett uttalande under en sakframställning inte kompletterades på visst sätt

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren BB, Internationella åklagarkammaren Stockholm, och uppgav bl.a. följande. I oktober 2007 dömdes han av Svea hovrätt till sex års fängelse för grovt narkotikabrott. Stockholms tingsrätt hade tidigare, i november 2006, ogillat åtalet. Under huvudförhandlingen i hovrätten uppgav åklagaren att AA hade haft täta kontakter med en polsk huvudman som misstänktes föra in stora mängder narkotika till landet. AA:s ombud och offentlige försvarare, advokaten CC, frågade åklagaren vem denne huvudman var och fick till svar att åklagaren av spaningstekniska skäl inte kunde berätta det. Hovrätten dömde AA, i enlighet med åklagarens andrahandsyrkande, för att han genom att anvisa två platser där amfetamin skulle finnas att hämta olovligen bjudit ut narkotika till försäljning och på detta sätt förmedlat kontakt mellan en säljare och en viss köpare. AA uppgav vidare att i och med att åklagaren inte talade om vem den polske huvudmannen var, kunde han inte försvara sig mot påståendet att han haft kontakter med honom.

type: stycke

text: Utredningen

text: Stockholms tingsrätts dom i mål B 20233-06 och Svea hovrätts dom i mål B 9486- 06 begärdes in och granskades. Vidare hämtades muntliga upplysningar in från BB. Hon uppgav att hon under sakframställningen i hovrätten, som en bakgrund och förklaring till varför man hade börjat fatta misstankar mot AA, angett att det fanns information om att det kom in stora mängder amfetamin från Polen, att en viss polsk person misstänktes vara huvudman, samt att denne haft täta kontakter med AA. Hon kunde dock inte minnas om CC frågat efter namnet på den polske huvudmannen eller vad hon i så fall skulle ha svarat.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som förevar vid huvudförhandlingen i hovrätten i berört avseende. Av upplysningarna skulle även framgå om AA i något tidigare skede hade fått del av den ovannämnda informationen.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande vice riksåklagaren DD) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren EE och BB.

text: BB upplyste i huvudsak följande.

text: Målet mot AA gäller grovt narkotikabrott, ett parti om i det närmaste 2 kg amfetamin som tagits i beslag från FF i anslutning till Perstorpsvägen i Farsta, Stockholm den 17 april 2006. Förundersökning med hemlig teleavlyssning och spaning hade inletts mot AA i början av mars månad 2006. Teleavlyssningen och spaningen mot AA ledde till att misstankar väcktes även mot FF, och efter kontakter mellan de båda greps FF den 17 april 2006 med ovannämnda amfetaminparti. FF dömdes av Stockholms tingsrätt den 4 juli 2006 för bl.a. grovt narkotikabrott till fängelse 6 år och domen fastställdes såvitt avsåg grovt narkotikabrott och påföljd av Svea hovrätt den 6 september 2006. Spaningsiakttagelser mot AA och FF, avlyssnade telefonsamtal och positioneringar av AA:s telefon sammantagna med bl.a. uppgifter som FF lämnat under förundersökningen ledde till att AA åtalades för grovt narkotikabrott, i första hand för att ha överlåtit den aktuella narkotikan och i andra hand för att bjudit ut narkotikapartiet till försäljning och på detta sätt förmedlat kontakt mellan säljare och köpare. Jag kan upplysa om att ingripandet mot AA inte skedde i direkt anslutning till gripandet av FF utan sköts upp bl.a. eftersom spaning fortsatt emot den misstänkte huvudmannen. AA greps först den 11 september2006 och häktades därefter. Med anledning av AA:s klagomål kan jag upplysa följande angående huvudförhandlingen i hovrätten. Jag har inlett min sakframställning på följande sätt: Upprinnelsen till målet som skall behandlas här i hovrätten är ett ärende med spaning och telefonavlyssning som påbörjats redan hösten 2005. Misstankar fanns att amfetamin i stora mängder smugglades från Polen till Sverige och det fanns också misstankar om att en viss person var huvudman i Sverige. Man har gjort stora beslag av amfetamin från ett antal personer med anknytning till den misstänkte huvudmannen. Denna person har haft täta kontakter med AA och misstankar fanns att AA tog emot stora partier amfetamin och sålde vidare. Man inledde därför telefonavlyssning mot AA den 8 mars 2006 och spanade mot honom. Avlyssnat nr är xxxxxxxx. Jag är tämligen säker på att jag uttryckt mig ganska exakt på detta sätt eftersom jag av en tillfällighet hade kvar min skrivna sakframställning från förhandlingen i hovrätten. Jag har funderat på om jag kan ha uttryckt mig på samma sätt i tingsrätten, men måste lämna den frågan helt öppen. Jag har inte kvar något koncept och minns inte vad jag sade. Jag har inget minne av att jag har fått frågan om den misstänkte huvudmannens namn. Jag känner mig emellertid övertygad om att frågan inte ställts i direkt anslutning till mitt uttalande eftersom jag med all säkerhet hade kommit ihåg om advokaten avbrutit min sakframställning. Eftersom jag inte minns att frågan ställts kan jag inte heller uppge vad jag i så fall skulle ha svarat. Jag är emellertid helt säker på att jag inte har uttryckt mig på det sätt AA påstår eftersom det är ett uttryckssätt som är helt främmande för mig. Jag bedömer det inte heller troligt att jag skulle ha nämnt den misstänkte huvudmannens namn eftersom denne varken var – eller är – åtalad eller dömd för brott som har samband med detta mål. Det skulle inte vara rätt att uppge namnet på en person som endast varit föremål för spaning som inte lett tillresultat.

text: Av samma skäl kan jag inte tänka mig att jag har nämnt den misstänkte huvudmannens namn för AA under förundersökningen. Jag har frågat utredningsmannen kriminalinspektören GG om han under förundersökningen nämnt detta namn för AA. Han uppger att det har han inte gjort, men han svarar däremot spontant ”men det gjorde jag ju under mitt vittnesmål i hovrätten”. Vid närmare frågor säger han sig inte vara säker på detta men att det var hans första spontana minnesbild. Jag har också ett svagt minne av att han kan ha sagt på detta sätt. Mitt uttalande i inledningen av sakframställningen är enbart avsedd som en upplysning om varför man inledde spaning med telefonavlyssning mot AA. Denna uppgift har inte med den åtalade gärningen att göra. Åtalet avser enbart överlåtelse av amfetamin till FF, eller i andra hand, förmedlande av kontakt mellan säljare och köpare. Uppgiften saknar fullständigt bevisvärde mot AA (men hade utan svårighet kunnat bevisas om jag hade bedömt det som intressant) och har heller inte av hovrätten lagts till grund fördomen i någon del. Jag kan ha den synpunkten att om hovrättens ordförande – eller AA:s försvarare – hade ansett att det var ett olämpligt yttrande från min sida borde detta föranlett någon form av påpekande under förhandlingen, men så var inte fallet. Tvärtom uttryckte AA inte någon missbelåtenhet utan vi skildes efter förhandlingen som de bästa vänner.

text: EE fann sammanfattningsvis att det inte fanns någon anledning att rikta kritik mot BB:s handläggning av ärendet och uppgav bl.a. följande.

text: Det ställs mycket stora krav på en åklagare i omfattande ärenden. Ett av kraven är att åklagaren på ett pedagogiskt sätt ska kunna förklara ärendet förrätten under sakframställningen, så att en rättegång kan äga rum på ett effektivt sätt, den skriftliga bevisningen kan förebringas koncentrerat och relevanta frågor kan ställas till bevispersoner. Uppgifterna har lämnats av åklagaren endast under sakframställningen, vilket innebär att de inte utgör processmaterial och inte utgör bevisning imålet. Uppgifterna har inte heller varit så konkreta att de ”svärtat ned” den tilltalade under rättegången. Enligt min mening måste en åklagare tillåtas att på bästa sätt förklara sittärende. Detta innebär att även uppgifter som det inte förs bevisning om, men som ger ett stöd för förståelsen av ärendet, är relevanta att nämnas i en sakframställning. Av klagomålet framgår vidare att kammaråklagaren BB vägrat svara på frågan om vem den misstänkte huvudmannen var. Av BB:s yttrande framgår att hon inte kommer ihåg att denna fråga varit aktuell och att hon inte vanligtvis uttalar sig på det sätt som klaganden gett uttryck för. En generell fråga som uppkommer är om detta är en uppgift som kan undanhållas den tilltalade trots reglerna om partsinsyn. Av yttrandet från kammaråklagaren BB framgår att uppgiften under sakframställningen endast syftat till att ge en förklaring till varför intresset riktades mot den nu aktuella tilltalade personen. Uppgiften saknar vidare koppling till den åtaladegärningen. Det kan enligt min mening inte finnas någon rätt till partsinsyn rörande denna uppgift. Med denna slutsats uttalar jag mig inte om frågan om partsinsyn kontrasekretess. En åklagare kan vid handläggning av ett ärende ha kunskap om förhållanden som har ett nära eller mera avlägset samband med ärendet. I dessa situationer uppstår ofta frågor som tangerar rätten till partsinsyn, sekretess och objektivitetsprincipen. Detta innebär svåra bedömningar, men åklagarens objektivitetsplikt är grundläggande. I och med denna skyldighet finns inte utrymme för en åklagare att utelämna omständigheter som talar till en misstänkt eller tilltalad persons fördel. I ärendet finns ingenting som tyder på att en sådan situation har varit för handen.

text: DD

text: De närmare detaljerna kring den aktuella brottsmisstanken samt vilka överväganden domstolarna har gjort framgår av de bifogade domarna från Stockholms tingsrätt respektive Svea hovrätt. Jag ansluter mig till kammarchefens bedömning och hänvisar därför till det han har anfört. Det kan avslutningsvis nämnas att Åklagarmyndigheten, Utvecklingscentrum Malmö, har sammanställt en RättsPM (2008:4, bifogas) som behandlar den misstänktes rätt till insyn. AA yttrade sig och gav in ett antal handlingar, bl.a. ett svar från polisen på en begäran om att få ut den s.k. slasken, dvs. utredningsmaterial som inte tagits med i förundersökningsprotokollet, och en resningsansökan. Av handlingarna framgick bl.a. att det i slasken fanns ett antal spaningsrapporter där AA förekom och att en av de övriga personerna som förekom i rapporterna beskrevs som polsktalande.

text: CC gav in en skrivelse och uppgav bl.a. att han – såvitt han kommer ihåg – frågade åklagaren om namnet på den misstänkte huvudmannen efter hennes sakframställning och att han, enligt sina anteckningar från förhandlingen, inte fick något svar på frågan.

text: Det inhämtades därefter att Högsta domstolen den 23 november 2009 avslagit AA:s resningsansökan.

text: I ett beslut den 21 maj 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen har sammanfattningsvis följande framgått. AA åtalades för bl.a. grovt narkotikabrott. I första hand påstod åklagaren att han överlåtit narkotika och i andra hand att han på visst sätt bjudit ut narkotika till försäljning och förmedlat kontakt mellan en säljare och en köpare. Tingsrätten ogillade åtalet. Åklagaren, BB, överklagade domen och uppgav under sakframställningen i hovrätten – som en upplysning angående varför spaning inleddes mot AA – att det fanns misstankar om att amfetamin i stora mängder smugglades från Polen till Sverige, att AA haft täta kontakter med den person som misstänktes vara huvudman i Sverige och att det fanns misstankar om att AA tog emot stora partier amfetamin och sålde vidare. Hovrätten dömde AA i enlighet med andrahandsyrkandet, dvs. för att han förmedlat kontakt mellan säljare och köpare.

text: Såväl AA som hans ombud och offentlige försvarare, CC, har uppgett att CC frågade BB om namnet på den misstänkte huvudmannen och att frågan inte besvarades. CC har vidare uppgett att han – såvitt han kommer ihåg – ställde frågan efter åklagarens sakframställning. BB har uppgett att hon inte har något minne av att hon fått frågan, men att hon känner sig övertygad om att frågan inte ställdes i direkt anslutning till uttalandet. Jag har inte funnit anledning att

text: ifrågasätta AA:s och CC:s uppgift om att frågan faktiskt ställdes och utgår således vid min bedömning från att så skedde.

text: Allmänt om sakframställningar Åklagarens uppgifter om AA:s kontakter med den misstänkte huvudmannen m.m. lämnades vid en huvudförhandling i hovrätten, närmare bestämt under sakframställningen.

text: En sakframställning syftar till att göra det möjligt för rätten att kunna följa bevisningen. Åklagaren ska därvid ange vad han eller hon påstår och har för avsikt att bevisa. Det är inte meningen att åklagaren ska redogöra bara för omständigheter som talar mot den tilltalade. Även omständigheter som talar för den tilltalade ska alltså tas med (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 46 kap. 6 §

text: RB).

text: Åklagarmyndigheten har ansett att de aktuella uppgifterna inte utgjorde processmaterial. I den frågan kan det finnas olika meningar. Jag kan emellertid inte inse att saken har någon betydelse för bedömningen av detta ärende och nöjer mig därför med att nämna att jag för egen del anser att ett uttalande som görs av åklagaren under sakframställningen är att betrakta som processmaterial oavsett om de uppgifter som lämnas i uttalandet utgör ett led i den åtalade gärningen eller inte och oberoende av om det förs någon bevisning till styrkande av uppgifterna.

text: Det kan naturligtvis inte krävas att allt som åklagaren redovisar under sakframställningen måste ha ett omedelbart samband med den åtalade gärningen och det kan säkert många gånger vara en fördel, inte minst i mål av viss omfattning, om åklagaren inledningsvis tecknar en bild av bakgrunden till åtalet. Åklagaren bör, som EE uttryckt saken, tillåtas att på bästa sätt förklara sitt ärende. En åklagare bör emellertid enligt min uppfattning avstå från att lämna uppgifter som är ägnade att framställa den tilltalade i dålig dager, om uppgifterna inte också är av betydelse för rättens prövning av åtalet. Eftersom det, med vissa här inte aktuella undantag, inte kan råda sekretess för en uppgift som lagts fram vid en offentlig förhandling bör en åklagare under samma förutsättningar, dvs. att uppgifterna inte fordras för rättens prövning, inte heller redovisa uppgifter som kan vara sekretesskänsliga eller som kan leda till att sekretesskänsliga uppgifter behöver lämnas ut. De aktuella uppgifterna AA var åtalad i första hand för att själv ha överlåtit en betydande mängd amfetamin, i andra hand för att på visst sätt ha bjudit ut amfetaminet till försäljning och förmedlat kontakt mellan en säljare och en köpare. Åklagarmyndigheten synes anse att det aktuella uttalandet, dvs. att AA haft täta kontakter med en person som misstänktes vara huvudman för en omfattande smuggling av amfetamin från Polen till Sverige, inte ”svärtat ned” AA och har också uppgett att uppgiften saknade samband med den åtalade gärningen.

text: Den av åklagaren i andra hand åberopade gärningsbeskrivningen byggde således på att AA i egenskap av förmedlare främjat narkotikahandel. Eftersom BB inte klargjorde att det saknades samband mellan spaningarna mot den misstänkte huvudmannen och åtalet mot AA, måste det mot den bakgrunden enligt min mening anses ha legat nära till hands att – låt vara felaktigt – uppfatta uppgifterna som att det faktiskt fanns ett sådant samband. Uttalandet skulle vidare, i avsaknad av den kompletterande informationen om att spaningarna inte lett till resultat, också kunna uppfattas som om AA kunde vara involverad i annan narkotikabrottslighet där lagföring ännu inte kommit till stånd. Detta borde BB ha insett och hon borde därför – när hon nu ansåg att hon borde redovisa kontakterna – också ha klargjort att spaningarna mot den misstänkte huvudmannen inte hade lett till resultat och att det inte fanns något samband mellan kontakterna och den åtalade gärningen.

text: Det är vidare möjligt att AA – om det klargjorts att de nämnda kontakterna saknade betydelse för prövningen av åtalet – inte hade ansett sig ha behov av att få veta namnet på den misstänkte huvudmannen. När nu den kompletterande informationen inte lämnades förefaller det å andra sidan, med hänsyn till hans inställning i skuldfrågan, förståeligt att AA ville veta vem denne person var, t.ex. i syfte att kunna lämna en alternativ förklaring till sina kontakter med personen i fråga. Borde frågan ha besvarats? BB har uppgett att hon är helt säker på att hon, om hon fick frågan, i så fall inte besvarade den på det sätt som AA har beskrivit. Hon har också uppgett att hon inte bedömer det som troligt att hon skulle ha nämnt den misstänktes namn eftersom denne varken var – eller är – åtalad eller dömd för brott som hade samband med det aktuella målet och att det inte skulle vara rätt att uppge namnet på en person som endast varit föremål för spaning som inte lett till resultat.

text: Det är visserligen lätt att principiellt instämma i att det vore fel att avslöja namnet på en person som endast varit misstänkt för brott utan samband med åtalet. Ett skydd för enskildas personliga förhållanden i en förundersökning finns ju också i

text: 35 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: (tidigare 9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen).

text: I ett enskilt fall kan emellertid en tilltalads rätt till en rättvis rättegång och ett effektivt försvar stå i motsättning till det nyss nämnda sekretessintresset. Ett tidigare ärende (JO 2007/08 s. 87) gällde bl.a. frågan om en tilltalads rätt till insyn i fråga om uppgifter som inhämtats inom ramen för en annan, pågående, förundersökning. Jag uttalade i det ärendet bl.a. följande (s. 104). Därutöver följer av objektivitetsprincipen att åklagaren måste pröva om uppgifterna i den andra förundersökningen skulle kunna vara av betydelse för den misstänktes försvar. Om så är fallet är åklagaren i princip skyldig att låta dessa uppgifter komma till försvarets kännedom. Vid de överväganden som måste göras för att bedöma utredningsmaterialet måste en misstänkt persons rätt till en rättvis rättegång och till ett effektivt försvar – en rätt som ligger till grund för

text: rättegångsbalkens

text: regelsystem och som följer av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: – väga tungt. I ett sådant fall måste

text: det brottsbekämpningsintresse som reglerna om förundersökningssekretess syftar till att säkerställa få vika för den misstänktes rätt till en rättvis rättegång. En motsvarande skyldighet gäller givetvis också för det fall att uppgifterna framkommer sedan en person åtalats. Jag anser att motsvarande överväganden måste vara vägledande även vid en konflikt mellan sekretess till skydd för en enskild och en annan misstänkts eller tilltalads rätt att ta del av uppgifter för att förbereda eller utföra sitt försvar.

text: I det aktuella ärendet uppstod således – i och med att försvaret ställde frågan om vem den misstänkte huvudmannen var – en situation i vilken en tidigare misstänkts intresse av att det inte skulle bli offentligt att han varit föremål för misstankar om brott stod mot den tilltalades intresse av att kunna försvara sig mot uppgifter som lämnats av åklagaren under en huvudförhandling. Det var visserligen inte fråga om ett uttalande rörande en omständighet som omfattades av den aktuella gärningsbeskrivningen och som åklagaren avsåg att söka leda i bevis. Jag anser emellertid att uppgifterna med fog kunde uppfattas ha sådan anknytning till det slag av brottslighet som åtalet avsåg att sekretesskyddet, om saken ställts på sin spets, även i detta fall hade bort få ge vika till förmån för den tilltalades intresse.

text: BB borde således i första hand – när hon valde att redogöra för kontakterna – också självmant ha redovisat att spaningarna mot den misstänkte huvudmannen varit resultatlösa och att det inte fanns något samband mellan AA:s kontakter med denne och den åtalade gärningen. När så inte skedde borde hon åtminstone ha klargjort detta när frågan om den misstänkte huvudmannens identitet ställdes. Det är, som jag tidigare framhållit, inte otänkbart att konflikten mellan de motstående intressena i så fall hade kunnat undvikas. Om emellertid försvaret likväl ansett sig ha behov av den ytterligare informationen borde BB, som jag ser det, ha besvarat frågan.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Modern till ett barn uppgav i ett ärende angående faderskap att hon under eller i nära anslutning till konceptionstiden haft samlag med tre män; fråga om i vilket skede av utredningen som socialnämnden borde ha hört männen angående faderskapet

text: AA framförde den 8 oktober 2002 i en anmälan till JO klagomål mot Socialnämnden i Köpings kommun angående handläggningen av ett faderskapsärende. Hon anförde i huvudsak följande. Hennes make BB hade cirka två år tidigare fått ett brev från socialtjänsten i vilket han uppmanades att lämna ett blodprov för faderskapsundersökning avseende ett barn fött 1997. Hennes man tog inget blodprov, och eftersom de inte hörde något från socialtjänsten utgick de från att ärendet var uppklarat. För en vecka sedan erhöll BB ett nytt brev från socialtjänsten enligt vilket han kallades dit för ett möte eftersom faderskapsärendet fortfarande inte var avslutat. AA ifrågasatte bl.a. varför socialtjänsten dröjde över tre år efter barnets födelse med att kontakta BB.

text: Inledningsvis rekvirerades handlingarna i faderskapsärendet från socialförvaltningen i Köpings kommun och inhämtades uppgifter per telefon från familjerättssekreteraren CC. Därefter anmodades Socialnämnden i Köpings kommun att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i AA:s anmälan till JO. Utredningen skulle särskilt belysa handläggningen av faderskapsärendet fr.o.m. november 2000.

text: Socialnämnden beslutade att som sitt remissvar överlämna ett tjänstemannayttrande av socialchefen DD och sektionschefen EE. Nämnden beslutade även att rutinerna för handläggningen av faderskapsärenden skulle ses över för att därmed tydligare säkerställa att handläggning genomförs i enlighet med de lagar och riktlinjer som gäller.

text: I remissvaret anfördes följande.

text: Ärendet

text: 1997-02-02 påbörjades en faderskapsutredning där tre stycken MF-protokoll upprättades utifrån vad barnets mor, AA, lämnade för uppgifter om möjliga fäder till barnet. I dokumentationen framkommer att modern i stort sett är säker på att BB inte kunde vara fadern då hon uppger att hon haft samlag med honom efter konceptionstiden.

text: Utredaren påbörjar utredningen genom att ta kontakt med den person som modern anser säkrast vara fadern till barnet. l997-09-12 meddelas från Rättsmedicinalverket att han lämnat blodprov. Av okänd anledning måste nya blodprov göras vilket fördröjer utredningstiden avsevärt till 1998-04-06 då det konstateras att personen inte är far till barnet. 1998-05-04 överenskommer handläggaren och modern att kontakt måste tas med person 2. Modern, AA, är trots provtagning övertygad att den förste personen är far till barnet. Modern uppger att hon informerat den andre personen om att han eventuellt måste ta blodprov. Efter ett flertal uppmaningar samt även övervägande att föra talan till rätten blir ärendet klarlagt 2000-06-26. Det visar sig dock att inte heller person 2 är far till barnet. 2000-10-04 kallas modern, AA, till utredaren för fortsatt utredning. 2000-11-21 skickas en kallelse till BB som är den tredje personen som AA uppgivit. Det framgår att modern, AA, fortfarande är övertygad om att fadern till barnet är person 1. Av journalerna framgår också att AA är av den uppfattningen att han genomfört blodprovstagningen på ett oriktigt sätt. 2000-11-22 får BB information om att han bör medverka till att en blodprovstagning sker. Detta görs skriftligt samt även via ett telefonsamtal. Fr o m 2000-11-2l t o m 2002-10-04 sker ingen kontakt med BB. Nämnden har dock erhållit information från Rättsmedicinalverket vid tre tillfällen att blodprovstagning inte kunnat genomföras samt att försäkringskassan gjort en förfrågan i samband med underhållsstödet. Av dokumentationen framkommer att handläggaren/handläggarna inte följt upp ärendet trots att information inkommit från Rättsmedicinalverket och Försäkringskassan. 2002-10-04 besöker BB, efter kallelse, socialtjänsten. Han är missnöjd över att ingen kontaktat honom tidigare och uppger att han har antagit att ärendet blivit nedlagt. – – –

text: Orsaker till lång utredningstid

text: I pågående faderskapsutredning kan man konstatera att ärendet är komplicerat och att flera moment samverkar till en lång handläggningstid. Man kan konstatera att en viktig bidragande orsak till fördröjd handläggning har varit att parterna inte hörsammat nämndens anmodan om blodprovstagningar. Det har också visat sig att provtagningarna vid ett par tillfällen fått göras om. Det har också framkommit att modern varit övertygad om att det endast är en person som kan vara far till barnet, vilket också gjort att ärendet handlagts med utgångspunkt från hennes information. Av handlingarna kan man också konstatera att de tre utredningarna inte handlagts parallellt och att tiden mellan uteslutningen av faderskapet också är av betydelse för den totala handläggningstiden. Ytterligare en anledning till att handläggningen har fördröjts, särskilt under år 2001, är att flera handläggarbyten skett. Bevakningen av att blodprovstagningen inte följts upp på det sätt som med hänsyn till ärendets karaktär egentligen varit påkallat har därför fallerat.

text: Bedömning

text: I utredningen konstateras att handläggningstiden varit otillfredsställande lång. Det är givetvis högst angeläget att faderskap fastställs så snart detta är möjligt på ett korrekt och riktigt sätt. I FB

text: 2 kap 8 §

text: anges att utredningstiden inte skall pågå längre än ett år om inte särskilda skäl föreligger. I förarbetena anges som särskilda skäl att nämnden haft stora svårigheter att få tag på aktuella män eller att medicinsk utredning dragit ut på tiden. Föreliggande utredningar visar på att det har varit stora svårigheter att få de män som uppges av modern att hörsamma både kallelser till nämnden och anmodan om blodprovstagningar. Man kan också konstatera att blodprovstagningen vid tre

text: tillfällen har fått göras om vilket också bidrar till att utredningstiden förlängs. Det torde därmed föreligga särskilda skäl för att utredningstiden sträckt sig längre än ett år. Det finns dock skäl att kritiskt granska handläggningen då ärendet fortfarande inte är helt klarlagt. Man kan konstatera att trots ett upprättat MF-protokoll 1997-07-02 fick inte personen i fråga information om detta förrän 2000-11-21. Förklaringen till detta är att modern, AA, i stort sett uteslöt BB som möjlig far vilket också gjorde att utredaren först utredde de två andra männen. Det kan konstateras att BB redan 1997- 07-02 borde ha kontaktats och att utredningarna möjligtvis skulle ha handlagts parallellt. Dock har utredaren följt lagstiftarens intentioner att utgå från moderns uppgifter och att utredningen skötts, som det anges i förarbetena, med takt och gott omdöme. Ett annat problem som finns med i utredningarna är avvägningen av hur länge handläggaren skall/kan avvakta den enskildes ”ovilja” eller ”oföretagsamhet” att komma på kallade tider och genomföra blodprovstagningar. En utgångspunkt är alltid att i första hand påvisa den enskildes ansvar. Nästa steg är för handläggaren att bli mer intensiv i kontakten och slutligen överväga att föra saken till rättslig prövning. I det aktuella ärendet kan man konstatera att under tiden 1997-07-02– 2000-11-21 har handläggaren väl utfört vad ärendet kräver. Det finns flertalet anteckningar om påminnelser och även övervägande att pröva saken i domstol. Efter 2000-11-21 har dock handläggningen inte helt nått upp till vad som kan anses vara rimligt när det gäller uppföljning av ärendet som t ex anmodan om blodprovstagning, övervägande om rättsligt förfarande etc. Som förklaring till en relativt passiv handläggning har det under utredningstiden skett handläggarbyten vid tre tillfällen. I bedömningen bör dock framhållas att den enskilde i november 2002 fick vetskap om situationen och att denne rimligen har ett ansvar för att genomföra aktuell blodprovstagning.

text: Yttrande

text: I utredningen framkommer att det finns brister i handläggningen. Dels har parterna inte informerats i ett inledningsskede då MF-protokoll upprättades samt dels har fr o m 2000-11 uppföljning och bevakning av ärendet inte gjorts utifrån vad ärendets karaktär kräver. Nämnden bör se över rutinerna gällande handläggningen av faderskapsärenden för att säkerställa en korrekt handläggning i enlighet med lagar och riktlinjer. Särskilt gäller detta sådana ärenden där det framkommit att det finns flera tänkbara fäder. – – –

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 28 maj 2003 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § föräldrabalken

text: (FB) har socialnämnden i ett fall som det här aktuella en skyldighet att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Av

text: 2 kap. 6 §

text: FB framgår att nämnden bör verka för att blodundersökning äger rum beträffande modern, barnet och den som kan vara fader till barnet, om denne begär det eller anledning finns till antagande att modern haft samlag med mer än en man under den tid då barnet kan vara avlat. Nämnden har inte några tvångsmedel till sitt förfogande.

text: Nämnden kan emellertid, som företrädare för barnet, väcka talan om fastställande av faderskap (

text: 3 kap. 5 §

text: FB). I ett mål om faderskap kan rätten på yrkande av

text: någon av parterna eller när det annars behövs förordna om blodundersökning (

text: 1 § lagen (1958:642)

text: om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap). Av

text: 2 § samma lag

text: framgår att rätten vid vite kan förelägga den som avses med ett förordnande om blodundersökning enligt 1 § att med intyg av behörig sakkunnig visa att sådant blodprov som behövs för blodundersökning har tagits. Enligt 2 a § kan rätten, om inte ett föreläggande om vite har iakttagits, i stället för att förelägga nytt vite förordna om biträde av polismyndighet för att undersökningen skall komma till stånd.

text: I

text: 2 kap. 8 § andra stycket

text: FB sägs att en utredning om faderskap bör bedrivas skyndsamt och att utredningen skall vara slutförd inom ett år från barnets födelse om inte särskilda skäl föranleder annat. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara skäl för att ettårstiden överskrids nämns i förarbetena till bestämmelsen att socialnämnden har haft stora svårigheter att få tag i aktuella män eller att medicinsk utredning har dragit ut på tiden (

text: prop. 1969:124 s. 106

text: Bedömning

text: I förevarande fall inleddes handläggningen av faderskapsärendet hos nämnden i juli 1997. Vid tidpunkten för AA:s anmälan till JO i oktober 2002 var ärendet ännu inte avslutat.

text: Av utredningen framgår att modern uppgav en viss man som far till barnet. Hon uppgav också att hon varit tillsammans med två andra män i anslutning till konceptionstiden. I det ena fallet hade, enligt vad hon trodde, samlag ägt rum före konceptionstiden. Vad gällde BB hade samlag skett under konceptionstiden, men efter det att ett graviditetstest visat att hon redan var gravid. Så kallade MFprotokoll upprättades den 2 juli 1997 avseende alla tre männen. Nämnden valde dock att inte utreda faderskapen parallellt, utan männen kom i stället att successivt avföras från utredningen utifrån Rättsmedicinalverkets utlåtanden.

text: Den förste mannen avfördes från utredningen i april 1998. Därefter gjorde förvaltningen inte obetydliga ansträngningar för att förmå nästa man att lämna ett blodprov. Detta lyckades först i november 1999. Ett nytt blodprov lämnades i februari 2000, och i juni samma år lämnade Rättsmedicinalverket ett utlåtande enligt vilket ifrågavarande man uteslöts vara barnets far.

text: I juni 2000 uppmanades modern att höra av sig. Hon kallades under oktober samma år till tre möten, men kom inte. Den 21 oktober 2000 skickades sedan ett brev med kallelse till BB. Det hade då gått drygt tre år sedan faderskapsutredningen påbörjades, något som fram till dess varit helt okänt för BB.

text: Vad som dittills förevarit i faderskapsärendet föranleder följande kommentarer från min sida.

text: De uppgifter som modern lämnat skall visserligen vara utgångspunkten för faderskapsutredningen. I en situation där det finns flera möjliga fäder till barnet innebär detta emellertid inte att hennes inställning till vem som är den mest trolige fadern skall tillåtas vara styrande för hur utredningen skall bedrivas.

text: Med ledning av moderns uppgifter skall socialtjänsten höra varje man som kan tänkas vara far till barnet. Det är självfallet av stor betydelse för bedrivandet av utredningen att de inblandade personerna hörs så tidigt som möjligt så att lämnade uppgifter inte blir felaktiga på grund av att man inte längre minns vad som förevarit. De lämnade uppgifterna skall därför också nedtecknas omgående. Om nämnden har anledning att anta att modern haft samlag med mer än en man under konceptionstiden kan nämnden inte ta ställning till faderskapsfrågan utan att en blodundersökning kommit till stånd. I en sådan situation skall nämnden således – oberoende av parternas egen inställning – alltid verka för att blodundersökning görs.

text: Genom att upprätta MF-protokoll avseende de tre männen synes nämnden ha gjort bedömningen att ingen av dem kunde helt uteslutas som far till barnet. Därigenom inleddes – i varje fall på papperet – utredningar rörande dem. Nämnden kan således inte ha ansett att de uppgifter som modern lämnat om graviditetstesten och om tidpunkten för den var tillräckliga för att utesluta BB som far. Följaktligen borde då också nämnden redan från början ha informerat honom om att han förekom i utredningen och hört honom i saken. Därigenom hade nämnden skaffat sig ett bättre underlag för bedömningen av vilka utredningsåtgärder som skulle vidtas härnäst. Under alla förhållanden kan man med facit i hand konstatera att tidsutdräkten i faderskapsärendet kunde ha minskats om de faktiska utredningsåtgärderna rörande de tre presumtiva fäderna skett parallellt.

text: Handläggningen av faderskapsärendet från hösten 2000 och framåt föranleder följande kommentarer från min sida.

text: Under tiden från den 22 november 2000 till den 4 oktober 2002 skedde ingen kontakt med BB från nämndens sida, detta trots att nämnden erhöll information från Rättsmedicinalverket vid tre tillfällen att blodprovstagning inte kunnat genomföras och trots att försäkringskassan gjort en förfrågan i ärendet angående underhållsstödet. Socialnämnden har i remissvaret anfört att handläggningen ”inte helt nått upp till vad som kan anses rimligt när det gäller uppföljning av ärendet som t ex anmodan om blodprovstagning, övervägande av rättsligt förfarande etc.”. Som förklaring till ”en relativt passiv” handläggning angavs att det under handläggningstiden skett handläggarbyten vid tre tillfällen.

text: Hanteringen av ärendet under denna period är inte endast passiv utan obefintlig. Handläggningen har därigenom ytterligare kommit att dra ut på tiden på ett helt oacceptabelt sätt.

text: Sammanfattningsvis anser jag att socialnämnden förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av faderskapsärendet. Nämnden synes väl medveten om bristerna i handläggningen, och det är med tillfredsställelse jag noterar de aviserade åtgärderna till förhindrande av att något liknande inträffar igen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Mariefred, för brister i en redogörelse om misstänkt misskötsamhet och beslutsmotiveringen i ett avskildhetsbeslut

sammanfattning: En anstalt placerade samtliga intagna på en avdelning i avskildhet för att utreda misstänkt misskötsamhet. JO tog del av utredningen och beslutet för en av dessa intagna och kritiserar nu anstalten för brister både i redogörelsen för den misstänkta misskötsamheten och i avskildhetsbeslutet. I redogörelsen framgår t.ex. inte vilka närmare omständigheter som låg till grund för misstanken och inte heller någon individuell bedömning när det gäller den intagnes delaktighet. JO uttalar att det under sådana förhållanden typiskt sett är mycket svårt för en intagen att förstå vad som läggs honom eller henne till last, vilket begränsar möjligheterna att bemöta uppgifterna. Enligt JO är detta inte acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. Hon bedömer att redogörelsen inte uppfyller de grundlagsstadgade kraven på saklighet och opartiskhet. I avskildhetsbeslutet framgår det inte heller vilka närmare omständigheter som låg till grund för åtgärden eller på vilket sätt den intagne kunde knytas till den misstänkta misskötsamheten. JO framhåller vikten av tydlig och korrekt dokumentation och uttalar att det från rättssäkerhetssynpunkt är centralt att den intagne kan förstå anledningen till avskildhetsplaceringen. I annat fall saknar han eller hon möjlighet att på ett effektivt sätt kunna begära omprövning av beslutet och senare överklaga det. Den bristfälliga motiveringen gör att JO inte kan bedöma om placeringen hade stöd i lagstiftningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 april 2022 framförde AA bl.a. följande klagomål mot anställda vid anstalten Mariefred.

text: Intagna har vid flera tillfällen försökt att föra diskussioner med anstaltspersonalen t.ex. om att de öppnar rastgårdarna för sent varje dag. Personalen har då varit otrevliga och avskildhetsplacerat intagna i bestraffningssyfte. Enligt lag får intagna hållas avskilda endast om det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. I detta fall fanns det inte någon specifik händelse som skulle utredas. Avskildhetsplaceringarna gjordes för att personalen hade tröttnat på att diskutera med intagna.

text: AA bifogade bl.a. ett beslut om avskildhet daterat den 21 april 2022. Av beslutet framgår att han samma dag placerades i avskildhet med stöd av 6 kap.

text: 8 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. I de egentliga beslutsskälen anges följande:

text: Utredningen Det har under en längre tid förekommit ordningsstörningar på avdelningen där intagna visar ohörsamhet mot personal, detta genom att ej följa personalens anvisningar och uppträda olämpligt. Anstalten har därför startat en utredning rörande misskötsamhet enligt 12 kap. § 1 FäL. Kriminalvårdens bedömning Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet finner Kriminalvården att det, för att syftet med utredningen inte ska äventyras, är absolut nödvändigt att du hålls avskild under utredningen.

text: JO mottog liknande klagomål från ytterligare en intagen i anstalten Mariefred (dnr 3599-2022 och 3775-2022). Han bifogade ett avskildhetsbeslut som rörde honom med identiska beslutsskäl. Med hänsyn till granskningen i detta ärende fann jag inte tillräcklig anledning att utreda även de anmälningarna.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över syftet med och de rättsliga förutsättningarna för beslutet om avskildhet. Myndigheten skulle också yttra sig över uppgiften att rastgårdarna öppnas för sent varje dag och om det innebär någon inskränkning i fråga om intagnas rätt enligt 4 kap. 1 § FäL att vistas utomhus minst en timme varje dag.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från verksamhetsområdet (VO) Mariefred. Den i anmälan nämnda kriminalvårdsinspektören har tagit del av anmälan och lämnat synpunkter i ärendet. Genom utredningen samt uppgifter från Kriminalvårdsregistret (KVR) har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: Placering i avskildhet

text: – – – Beslut om avskildhet enligt 6 kap. 8 § FäL fattades för samtliga intagna på avdelningen. Avskildheten hävdes den 25 april 2022. Av redogörelse för misstänkt misskötsamhet från den 21 april 2022 framgår bl.a. att det under en längre tid förekommit ordningsstörningar på den aktuella avdelningen. Intagna följde bl.a. inte personalens anvisningar och uppträdde respektlöst mot personal. Enligt uppgifter i redogörelsen hade redogörelser för misstänkt misskötsamhet skrivits och förhör hållits, men någon förändring av de intagnas beteende hade inte skett. Vidare anges att den aktuella redogörelsen för misstänkt misskötsamhet upprättats mot bakgrund av att situationen pågått under en längre tid och innefattat samtliga intagna på avdelningen. Enligt uppgifter från anstalten är exempel på de ordningsstörningar som förekommit följande. Intagna följde inte personalens anvisningar vad gäller att upphöra att kommunicera med intagna på andra avdelningar, i samband med

text: inlåsning samt i samband med larmsituation. Vidare kallade intagna personal för tillmälen, skrattade hånfullt mot personal, visslade efter kvinnlig personal samt uttryckte implicita hot mot personal. Detta beteende hade fortsatt efter att redogörelser för misstänkt misskötsamhet upprättats och förhör hållits. Den 21 april 2022 hade vidare vätska påträffats i allmänna utrymmen på avdelningen, som misstänktes vara mäsk. Denna omständighet finns enbart dokumenterad i en incidentrapport och utreddes aldrig. Personal upplevde att situationen på avdelningen var ohållbar utifrån ett säkerhetsperspektiv och man bedömde att det var nödvändigt att utreda vilka intagna som hade gjort sig skyldig till ordningsstörningarna och om det fanns intagna som låg bakom och styrde dessa. Den 23 april 2022 hördes AA om vad som anges i redogörelsen från den 21 april 2022 och den 25 april 2022 fattade anstalten beslut i ärendet. Anstalten bedömde att det var styrkt att AA hade misskött sig, men han tilldelades ingen varning. Anstalten bedömde det även styrkt att ett antal andra intagna hade misskött verkställigheten. Tre intagna omplacerades från avdelningen.

text: Vistelse utomhus

text: Vad gäller klagomålet om att rastgårdarna öppnas för sent kan följande nämnas. Det förekommer ibland att rastgårdarna öppnas något senare än vad som anges i dagordningen. Detta beror på att det endast skiljer tio minuter mellan promenadtiderna på de olika avdelningarna, så om något oförutsett inträffar kan det skapa mindre förseningar. I de fall öppningen försenas senareläggs alltid avslutningen av promenadtiden med samma antal minuter. Intagna har därmed alltid möjlighet att vistas utomhus under minst en timme per dag.

text: Författningsbestämmelser

text: I 6 kap. FäL anges intagnas rätt till gemensamhet och i vilka fall intagna får hållas avskilda från varandra. Av ordnings- och säkerhetsskäl får intagna hållas avskilda enligt vad som framgår av 5–7 §§. Enligt 8 § får en intagen, under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § denna lag och enligt

text: 26 kap.

text: 6 a

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: , tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild i längre tid än fyra dygn. Av 4 kap. 1 § FäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme per dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen i ärendet har framkommit att AA och övriga intagna på avdelningen placerades i avskildhet enligt 6 kap. 8 § FäL den 21 april 2022. Som framgår av bestämmelsen förutsätter en sådan placering i avskildhet att man bedömer att det är absolut nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna för att syftet med en utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § FäL eller

text: 26 kap.

text: 6 a

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: inte ska äventyras. I aktuellt fall hade en redogörelse för misstänkt misskötsamhet upprättats samma dag och så som det får förstås var det denna som skulle utredas för att se om AA eller någon annan intagen gjort sig skyldig till misskötsamhet enligt 12 kap. 1 § FäL. Av redogörelsen för misstänkt misskötsamt daterad den 21 april 2022 framkommer att det under en längre tid förekommit allvarliga ordningsstörningar på avdelningen. Vidare anges att redogörelser för misstänkt misskötsamhet upprättats under den tid det förekommit ordningsstörningar samt att förhör hållits, men att det inte skett någon förändring. Någon ny misstänkt misskötsamhet finns inte direkt beskriven i redogörelsen. Utifrån redogörelsens utformning får det anses oklart vilken utredning som skulle företas och syftet med denna. Det får därmed även anses oklart varför det bedömdes vara absolut nödvändigt att intagna skulle hållas avskilda från varandra.

text: Att placeringen i avskildhet skulle ha skett i bestraffningssyfte tillbakavisas dock. Enligt uppgifter från anstalten fanns det anledning att misstänka att det hade inträffat nya allvarliga misskötsamheter, eftersom ordningsstörningarna hade fortsatt. Enligt anstalten var syftet med utredningen att utreda dessa misskötsamheter och få kännedom om vilka intagna som låg bakom och styrde aktionerna. Att detta inte framgår av redogörelsen för misstänkt misskötsamhet från den 21 april 2022 är givetvis bristfälligt, detta särskilt med anledning av redogörelsens koppling till avskildhetsbesluten. Vidare noteras att utifrån det rådande säkerhetsläget på avdelningen torde även en prövning av om det funnits grund för avskildhet av ordnings- och säkerhetsskäl ha kunnat göras. Vad gäller rätten att vistas utomhus en timme per dag har utredningen visat att det förekommit att öppningen av rastgårdarna försenats, men att detta inte inneburit någon inskränkning i fråga om intagnas rätt att vistas utomhus enligt 4 kap. 1 § FäL.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO tog del av redogörelsen för misstänkt misskötsamhet daterad den 21 april

text: 2022 som gäller AA. I den anges följande:

text: Under en längre tid har det på paviljong 1 förekommit ohörsamhet mot personal samt att anvisningar inte följs, det har förekommit ordningsstörningar på avdelningen. Vid flertalet tillfällen har det förekommit att personal inte respekteras och att det görs oväsen samt påhittade smeknamn har gjorts när kvinnlig personal passerar. Det har förekommit att det ropas mellan paviljonger trots att ni blivit informerade om att detta är ett brott mot anstaltens föreskrifter och vid tillsägning ifrån personal gällande detta har detta inte varit hörsamt och beteendet har fortsatt. Det har även förekommit att ni inte lyssnar på personals anvisningar gällande att ta ut otillåtna föremål på rastgård. Misstänkta misskötsamheter har skrivits under dessa veckor och förhör har hållits, men ingen förändring har skett. Utifrån att detta har pågått under en längre tid och att det gäller för hela avdelningen, upprättas denna misstänkta misskötsamhet.

text: Bedömning

text: Bakgrund Av utredningen framgår att anstalten Mariefred den 21 april 2022 beslutade att placera intagna på en hel avdelning i avskildhet med stöd av 6 kap. 8 § FäL. AA var en av dessa. Som nämnts har jag tagit del av redogörelsen om misstänkt misskötsamhet och beslutet om avskildhet som rörde honom. Såvitt jag kan förstå finns likalydande dokumentation för samtliga intagna som avskildes. De uttalanden jag gör är därför relevanta även i förhållande till dessa.

text: Min utredning i denna del syftade till att granska de rättsliga förutsättningarna för avskildheten. Som kommer att framgå har detta inte varit möjligt på grund av bristfällig dokumentation. I det följande kommenterar jag utformningen av både redogörelsen om misstänkt misskötsamhet och avskildhetsbeslutet.

text: Redogörelsen om misstänkt misskötsamhet Redogörelsen är en del av utredningen i misskötsamhetsärendet och är ofta av central betydelse för den fortsatta utredningen. Som JO tidigare har uttalat är det utifrån

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet viktigt att noggrannhet iakttas vid upprättandet av en sådan (se

text: JO 2019/20 s. 226

text: I Kriminalvårdens handbok på området (Varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning [2015:1]) anges att det av redogörelsen bör framgå tidpunkt och plats för händelsen, en utförlig beskrivning av händelsen eller händelseförloppet, vem eller vilka som var närvarande, eventuella iakttagelser av den eller de inblandade samt vidtagna åtgärder med anledning av det inträffade. Med en utförlig beskrivning avses enligt handboken en saklig beskrivning av händelseförloppet, steg för steg. Allt som kan tänkas ha samband med händelsen ifråga bör dokumenteras noggrant, inklusive yttranden eller uttalanden som underlättar beskrivningen. Vilka som varit närvarande behöver också framgå för att det ska gå att bedöma vilka som bör skriva en redogörelse och vilka intagna som bör höras. På så sätt säkerställs att beslutsfattaren får alla uppgifter som krävs. När en redogörelse om misstänkt misskötsamhet registreras bör det beaktas att händelsen senare ska kunna bedömas av personer som bara har dokumentationen i kriminalvårdsregistret som underlag. Med anledning av detta måste dokumentationen vara saklig, objektiv och noggrann.

text: Enligt min mening är de nu redovisade anvisningarna väl förenliga med den rättsliga regleringen och ägnade att främja en korrekt tillämpning i enskilda fall. När det gäller redogörelsen för AA:s del beskrivs emellertid endast i allmänna ordalag vad som tidigare hade inträffat på avdelningen och som lett till redogörelser om misstänkt misskötsamhet samt förhör. Det anges inte vilka närmare omständigheter som låg till grund för den aktuella misstanken eller annan grundläggande information om händelserna, t.ex. tidpunkt och plats. Det framgår inte heller att anstalten gjorde en individuell bedömning av AA:s delaktighet i den misstänkta misskötsamheten. Under sådana förhållanden är det typiskt sett mycket svårt för den intagne att förstå vad som läggs honom eller henne till last, vilket begränsar den intagnes möjligheter att komma med förklaringar samt påtala brister eller felaktigheter i redogörelsen. Detta är givetvis inte acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. Enligt min uppfattning är redogörelsen klart bristfällig och den uppfyller inte de grundlagsstadgade kraven på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , som även kommer till uttryck i

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL. Mot den bakgrunden är jag kritisk till utformningen av den.

text: Avskildhetsbeslutet Kriminalvården har redogjort för att placering i avskildhet med stöd av 6 kap. 8 § FäL får ske om det bedöms absolut nödvändigt för att en anstalt ska kunna utreda en händelse som kan leda fram till att en intagen tilldelas en varning enligt

text: fängelselagen

text: eller att den villkorliga frigivningen skjuts upp. Således följer redan av lagtexten att möjligheten bör användas restriktivt.

text: Regleringen medger inte att en intagen hålls avskild i bestraffningssyfte (se

text: prop. 2009/10:135 s. 141

text: Som JO tidigare har uttalat måste tre förutsättningar vara uppfyllda för att en intagen ska kunna placeras i avskildhet med stöd av bestämmelsen (se JO 2014/15 s. 281). För det första måste det ha inträffat en händelse som kan leda till att en intagen tilldelas en varning eller att den intagnes villkorliga frigivning skjuts upp. Det är alltså inte tillräckligt att det finns en risk för misskötsamhet. För det andra måste den intagne kunna knytas till de aktuella omständigheterna (den misstänkta misskötsamheten). För det tredje måste det finnas en risk för att den intagne om han eller hon inte hålls avskild försvårar sakens utredning. Om någon av dessa tre förutsättningar inte är uppfyllda finns det inte utrymme att placera en intagen i avskildhet med

text: 6 kap. 8 § fängelselagen

text: som grund.

text: Åtgärden att hålla en intagen avskild ska alltid dokumenteras, och det oavsett vilken bestämmelse i

text: 6 kap.

text: 9 §§

text: fängelselagen

text: som utgör det rättsliga stödet. Av dokumentationen ska bl.a. skälen för åtgärden framgå (18 § fängelseförordningen [2010:2010]). Vidare ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt i normalfallet innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Detta framgår av

text: 32 § första stycket

text: FL.

text: En avskildhetsplacering är från humanitär synpunkt en mycket ingripande åtgärd. Det är därför särskilt viktigt med tydlig och korrekt dokumentation. Från rättssäkerhetssynpunkt är det centralt att den intagne kan förstå anledningen till avskildhetsplaceringen. I annat fall saknar han eller hon möjlighet att på ett effektivt sätt kunna begära omprövning av beslutet och senare överklaga det.

text: Det framgår inte av avskildhetsbeslutet vilka närmare omständigheter som låg till grund för placeringen eller på vilket sätt AA kunde knytas till den misstänkta misskötsamheten. Det är därmed svårt att av beslutet tillgodogöra sig varför AA placerades i avskildhet och om det fanns tillräckliga skäl för det. Även om den här typen av beslut inte sällan fattas i en brådskande situation, i vissa fall till och med akut, finns det som framgått ett krav på tydlig dokumentation av grunden för åtgärden och goda skäl för det. Den bristfälliga beslutsmotiveringen gör att jag inte kan bedöma om placeringen hade stöd i lagstiftningen. Anstalten förtjänar därför kritik även för utformningen av beslutet.

text: Det som har kommit fram i övrigt motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.