title: Tillsynsprojekt vid Kriminalvårdens huvudkontor angående frågor om avskiljande är avslutat - Justitiekanslern ger vissa rekommendationer

text: 1.1 Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Den genomförda granskningen visar att Kriminalvårdens hantering av omprövningar fungerar väl. Handläggningen är rättssäker och effektiv. De beslut som granskats har i allt väsentligt varit väl motiverade och lätta att förstå. De överväganden som har gjorts framstår vidare som rimliga. Justitiekanslerns samlade intryck är att omprövningsbesluten, i synnerhet de som fattas av huvudkontoret, väl uppfyller kraven på laglighet och rättssäkerhet och dokumentationsplikten i fängelseförordningen.

text: Justitiekanslern har emellertid beträffande vissa frågor gjort iakttagelser av sådant som Kriminalvården bör kunna förbättra. Justitiekanslern ger under rubriken 4 vissa rekommendationer till huvudkontoret.

text: Justitiekanslern har noterat att kravet på att omprövningsbeslut ska vara självbärande inte alltid uppfylls. Detta gäller särskilt de kontinuerliga omprövningsbeslut som fattas på anstalt, där huvudkontorets uppgift att vägleda anstalterna på olika sätt kan utvecklas. Besluten återger ofta endast texten i det ursprungliga avskildhetsbeslutet med ett mycket kort tillägg om att ingenting nytt har inträffat sedan initialbeslutet. Detta gör att det inte går att utläsa av besluten om omständigheterna är helt oförändrade över tid. Det gör det även svårt att bedöma om den fortsatta avskildheten är proportionerlig.

text: Justitiekanslern har även uppmärksammat att sekretessfrågor inte alltid hanteras på ett korrekt sätt. I de fall som en avgörande uppgift inte kan tas med i beslutet på grund av sekretess bör den dokumenteras på annat sätt i utredningen. I något av de granskade ärendena framgick dock inte var den sekretessbelagda uppgiften fanns dokumenterad. I ett annat ärende, där uppgiften nedtecknats i en bilaga, var det inte möjligt att ens med den sekretessbelagda informationen förstå vilken incident som lett till avskiljandet.

text: En annan fråga som Justitiekanslern lyfter är vikten av att inte använda avskiljandeinstitutet till annat än vad det är avsett för. Ett avskiljande är till exempel inte avsett att lösa resurs- eller lokalbrister. Justitiekanslern har visserligen förståelse för att avskiljande ofta är kopplat till placeringsfrågor och att platsbrist på landets anstalter kan leda till fler avskildhetsplaceringar. Samtidigt får intagna inte avskiljas om de lagstadgade kraven för det inte är uppfyllda.

text: 1.2 Studiebesök på anstalten Hällby

text: Justitiekanslern besökte under hösten 2018 anstalten Hällby. Vid mötet träffade myndighetens representanter anstaltens kriminalvårdsinspektörer och fick en genomgång av hur det fungerar när en intagen på anstalten blir placerad i avskildhet. Mötet inleddes med en genomgång av hur beslutsfattande i avskildhetsärenden sker i praktiken och de vanligaste frågeställningarna som anstalten stöter på i detta arbete. Anstalten lyfte fram de frågor som var utmanande för den vad gäller besluten om avskiljande. Frågor om sekretessbelagd information och dessa uppgifters relevans för besluten ansågs särskilt utmanande. En annan fråga som lyftes var beslutens förhållande till svårigheter att omplacera intagna. Därefter fick Justitiekanslerns representanter besöka de lokaler som används för avskildhetsplaceringar och studiebesöket var ömsesidigt mycket uppskattat.

text: 1.3 Tillsynsprojektet

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Under våren 2019 beslutade Justitiekanslern att inleda ett tillsynsprojekt hos Kriminalvården avseende omprövningar av avskildhetsbeslut. Beslutet har fattats i samråd med Kriminalvårdens huvudkontor. Projektet hade inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern.

text: Kriminalvården underrättades om projektet och ombads den 9 april 2019 att ta fram visst material inför besöket.

text: Justitiekanslern besökte Kriminalvården den 16 april 2019.

text: Kriminalvården har under hand fått ta del av ett utkast till detta protokoll och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats i protokollet i syfte att undvika felaktigheter eller missförstånd.

text: 2.1 Syfte och inriktning

text: Syftet med projektet var dels att granska beslut om avskiljande, dels att få en bättre förståelse för hur Kriminalvården arbetar med avskildhetsplaceringar. Justitiekanslern undersökte beslut där den enskilde hade placerats i avskildhet på egen begäran (6 kap. 4 § fängelselagen), eller på någon av grunderna i 6 kap. 7 § fängelselagen. Justitiekanslern granskade dels omprövningsbeslut fattade av huvudkontoret, dels omprövningsbeslut på anstalter där den intagne hade varit frihetsberövad under längre tid än 90 dagar. Projektets fokus låg på att kontrollera att dokumentationsplikten i 18 § fängelsesförordningen uppfylls, att handläggningen uppfyller kraven på laglighet och rättssäkerhet samt hur Kriminalvården hanterar långa avskiljanden.

text: 2.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Justitiekanslern tog inför besöket hos Kriminalvården del av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) och Kriminalvårdens egenkontrollprogram för rättsvård i anstalt. I samband med besöket fick Justitiekanslern också del av Kriminalvårdens arbetsordning. Vid besöket fick Justitiekanslerns representanter varsin inloggning till Kriminalvårdsregistret.

text: Under besöket fanns, efter begäran från Justitiekanslern, följande akter tillgängliga för granskning i pappersform.

text: - Samtliga ärenden där begäran om omprövning av beslut om avskildhet grundat på 6 kap. 4 § eller 6 kap. 7 § fängelselagen kommit in under perioden den 1 augusti 2018 till den 31 december 2018.

text: Följande ärenden fanns tillgängliga i elektronisk form.

text: - Ärenden där en intagen placerats i avskildhet enligt 6 kap. 7 § fängelselagen under längre tid än 90 dagar: id. nr. 101961 (anstalten Kumla), id. nr. 115482 (anstalten Salberga), id. nr. 95280 (anstalten Salberga), id. nr. 86498 (anstalten Kumla) och id. nr. 100075 (anstalten Hällby).

text: - Ärenden där en intagen placerats i avskildhet enligt 6 kap. 4 § fängelselagen under längre tid än 90 dagar: nr. 96114 och id. nr. 105740 (bägge anstalten Hällby).

text: Sammanlagt granskades 43 ärenden.

text: 2.3 Rättslig bakgrund

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: Enligt 6 kap. 1 § fängelselagen ska en intagen som huvudregel under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i lagen eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. En intagen får dock under vissa förutsättningar hållas avskild från andra intagna.

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: En intagen får, om det är lämpligt, medges att på egen begäran hållas avskild från andra intagna. Ett sådant medgivande ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång i månaden. (6 kap. 4 § fängelselagen).

text: Skäl för att hålla den intagne avskild kan t.ex. vara att den intagne upplever hot mot sin person. Om övrig utredning däremot bekräftar den hotbild som den intagne upplever, bör anstalten istället grunda sitt beslut på 6 kap. 7 § fängelselagen. Om en sådan åtgärd kan befaras ha negativ inverkan på den intagne, t.ex. på hans eller hennes psykiska hälsa, kan det utgöra skäl mot avskildhet (se Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: ). Om den uppkomna situationen kan lösas på ett annat sätt än att hålla den intagne avskild, t.ex. genom att placera honom eller henne på en annan avdelning, bör en sådan åtgärd väljas i första hand (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: 6 kap. 7 § fängelselagen

text: En intagen får enligt 6 kap. 7 § fängelselagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt bl.a. 1. med hänsyn till rikets säkerhet, 2. med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården, 3. med hänsyn till att det finns en risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, 4. för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen i anstalten, 5. för att hindra att den intagne medverkar till att någon annan intagen får tillgång till alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, eller 6. för att hindra att den intagne allvarligt ofredar någon annan intagen.

text: Ett beslut om avskildhet enligt 6 kap. 7 § fängelselagen ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: Det finns inte stöd att placera någon i avskildhet för allmänt olämpligt beteende. Om en intagen är utsatt för hot från en annan intagen bör åtgärder i första hand vidtas mot den som utövar hotet. Bestämmelsen ger också en möjlighet att hålla en intagen avskild vid risk för självskada eller självmord (se

text: prop. 2009/10:135 s. 140

text: ). Det finns också möjlighet att avskilja en intagen på grund av risk för allvarlig skadegörelse på egendom. En sådan risk bör dock enligt förarbetena mötas på ett annat sätt än genom avskiljande. Det kan dock inte uteslutas att det i enstaka fall kan uppstå situationer då det föreligger risk för sabotage eller sabotagelikande handlingar av så pass allvarlig natur att det är motiverat att avskilja en intagen från andra intagna (se

text: a. prop. s. 140

text: En intagen kan avskiljas enligt p. 4 om denne påverkar andra intagna att inte delta i den verksamhet som bedrivs i anstalten, t. ex. genom att uppmana till kollektiv arbetsvägran. En intagen bör inte avskiljas på denna grund om det rör sig om en mindre allvarlig förseelse (se

text: a. prop. s. 140

text: Omprövning och överklagande

text: Av 14 kap. 1 § fängelselagen framgår att Kriminalvårdens beslut om avskildhet får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut får dock inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. (14 kap. 2 § fängelselagen).

text: En omprövning ska baseras på de omständigheter som finns vid tidpunkten för omprövningen. De vid tidpunkten egentliga skälen för avskildhet ska framgå av beslutet (se

text: a. prop. s. 140

text: ). Omprövningsbeslutet ska vara självbärande på så sätt att det går att läsa ut av själva omprövningsbeslutet varför den intagne måste hållas fortsatt avskild. Om omständigheterna inte har ändrats sedan den förra prövningen ska detta anges tydligt i omprövningsbeslutet.

text: Av Kriminalvårdens arbetsordning framgår att beslut om avskildhet på egen begäran fattas av kriminalvårdschef, kriminalvårdsinspektör eller vakthavande befäl. Det gäller såväl initialbeslut som omprövningsbeslut. Det obligatoriska omprövningsbeslutet görs på anstalt, medan omprövning efter begäran av den intagne görs av huvudkontoret.

text: Dokumentationsplikt

text: Av 18 § fängelsesförordningen framgår att om en intagen hålls avskild ska åtgärden dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå 1. vilka skälen för åtgärden är, 2. när den intagne avskildes, 3. när avskildheten upphörde, 4. var den intagne placerats och 5. om den intagne undersökts av läkare.

text: 2.4 Möten med företrädare för myndigheten

text: Ett inledande möte hölls med en av kriminalvårdsjuristerna på sektionen för allmän klientjuridik som hanterar begäran om omprövning av beslut att placera en intagen i avskildhet. Det lämnades en beskrivning av Kriminalvårdens organisation och arbete med omprövningar. Justitiekanslerns representanter fick även en genomgång av hur Kriminalvårdsregistret fungerar. Vid mötet redogjorde Justitiekanslern kort för inspektionens syfte och omfattning.

text: Under själva inspektionen ställdes vidare vissa kompletterande frågor till två andra jurister på sektionen för allmän klientjuridik.

text: Justitiekanslerns personal satt i kontorslandskapet och arbetade tillsammans med sektionen.

text: Mot slutet av dagen summerade Justitiekanslern arbetet men rapporterade inte av sina iakttagelser på plats. Justitiekanslern tackade för trevligt och konstruktivt bemötande.

text: 3.1 Omprövningar av långa avskiljanden gjorda av anstalt

text: Generella iakttagelser

text: Den genomförda granskningen visar att Kriminalvårdens hantering av obligatoriska omprövningar på anstaltsnivå i stort synes fungera godtagbart. Det kan noteras att de initialbeslut som legat till grund för de granskade omprövningsbesluten har varit väl motiverade och lätta att förstå. De lagstadgade omprövningsfristerna har följts. Justitiekanslern noterar däremot att omprövningsbeslut beträffande långa avskiljanden inte alltid innehåller en tillfredsställande beslutsmotivering.

text: Kravet på beslutsmotivering och proportionalitet

text: Ett omprövningsbeslut ska baseras på de omständigheter som finns vid tidpunkten för omprövningen och syfta till att avgöra om det fortfarande finns skäl att hålla den intagne avskild (se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: ). Av Kriminalvårdens egenkontrollprogram för rättsvård i anstalt framgår att det kontinuerliga omprövningsbeslutet ska innehålla information om vad som hänt efter initialbeslutet och varför den intagne måste hållas fortsatt avskild. Omprövningsbeslutet ska med andra ord vara självbärande. Det ska framgå av beslutet om något hänt sedan initialbeslutet som påverkar bedömningen om fortsatt avskildhet.

text: Av 1 kap. 6 § andra stycket fängelselagen följer att ett beslut om avskildhet ska föregås av en intresseavvägning i syfte att pröva om olägenheterna med åtgärden för den intagne står i rimlig proportion till vad som finns att vinna med åtgärden. En sådan intresseavvägning kan leda till att en intagen som hålls avskild ges lättnader, till exempel att hen ges möjlighet att under kortare tid vistas tillsammans med andra intagna (se bl. a. Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt 2012:1).

text: I flera av de ärenden där omprövning gjorts av anstalt har ofta endast texten i det ursprungliga avskildhetsbeslutet återgetts med ett mycket kort tillägg om att ingenting nytt har inträffat sedan initialbeslutet. Ett exempel på ett sådant ärende är id. nr. 95280 (anstalten Salberga). I det ärendet avskildes den intagne den 8 september 2017 på grund av risk för våld och hot mot medintagna (6 kap. 7 § p. 2 fängelselagen). Av det första omprövningsbeslutet den 15 september 2017 framgår att den intagne inte kunde återplaceras och att inre differentiering pågick. Därefter var den intagne avskild fram till 3 januari 2018, då avskildheten upphörde på grund av villkorlig frigivning. Samtliga omprövningsbeslut fattade under denna tid återger endast texten i det första omprövningsbeslutet, med tillägget att ingenting nytt har framkommit i ärendet som föranleder en ändrad bedömning. Ett annat exempel är id. nr. 86498 (anstalten Kumla). I detta ärende var den intagne avskild under perioden den 17 februari 2017 till den 18 april 2018 med stöd av 6 kap. 7 § p. 2 fängelselagen. Under denna tid gjorde den intagne sig skyldig till flera misskötsamheter, vilka framgick av besluten. Omprövningsbesluten under tiden mellan misskötsamheterna återger dock endast den senaste beslutstexten, med tillägget att ingenting nytt har framkommit i ärendet som föranleder en ändrad bedömning.

text: De granskade besluten ger intryck av att vara något slentrianmässiga. Avsaknaden av uppgifter om omständigheterna vid tidpunkten för omprövningen gör det svårt att utläsa om det fanns tillräckliga skäl att hålla den enskilde fortsatt avskild. Det hade därför varit önskvärt om besluten exempelvis hade innehållit någon information om eventuella förändringar i klientkonstellation på anstalten och om dessas påverkan på avskildhetsbeslutet. Justitiekanslern har förståelse för att möjligheten att omplacera eller återplacera en intagen begränsas av antalet tillgängliga anstaltsplatser. Samtidigt får avskiljandeinstitutet inte användas till annat än vad det är avsett för. Intagna får alltså inte avskiljas om de lagstadgade kraven för det inte är uppfyllda. Ett avskiljande är inte avsett till att lösa resurs- eller lokalbrister.

text: Besluten hade också kunnat innehålla information om den avskildes beteende under tiden i avskildhet och inställning till avskildhetsplaceringen. Det uttrycks inte några överväganden gällande om de eventuella skadeverkningar som placeringen medför är rimliga i förhållande till det som eftersträvas. Det är därför svårt att bedöma om avskildheten över tid uppfyller kraven på proportionalitet.

text: 3.2 Omprövningar av långa avskiljanden på egen begäran gjorda av anstalt

text: I de två ärenden som innehöll avskiljandebeslut efter egen begäran har avskiljandena initialt inletts med åberopande av 6 kap. 7 § p. 2 fängelselagen.

text: I id. nr. 105740 (anstalten Hällby) hade den intagne efter att han varit avskild från den 22 februari 2018 begärt avskiljande under resterande strafftid. Han angav dock inga skäl för sin begäran. I beslutet den 11 april 2018, under bakgrund, anges skälen till hans begäran och anstalten gör där en sammanfattning av dialogen med den intagne. Det hade varit lämpligt om det som anges i bakgrunden hade kunnat följas upp genom granskning av skriftligt dokumenterade samtal med den intagne eller liknande dokumentation. Den intagne förblev avskild på egen begäran fram till och med den 17 september 2018.

text: I id. nr. 96114 (anstalten Hällby) angav den intagne tydligt i sin begäran varför han ville vara avskild även efter den 22 februari 2017. Han förblev avskild till och med den 30 januari 2018.

text: I båda fallen har den intagne motsatt sig placering i gemensamhet. Såväl omprövning som läkarundersökning har utförts i rätt tid.

text: 3.3 Omprövningar gjorda av huvudkontoret

text: Generella iakttagelser

text: Den genomförda granskningen visar att Kriminalvårdens hantering av omprövningar fungerar väl. Handläggningen synes vara rättssäker och effektiv. De beslut som granskats har i stort varit väl motiverade och lätta att förstå. De överväganden som gjorts framstår vidare som rimliga. Justitiekanslerns samlade intryck är att de omprövningsbeslut som fattas av huvudkontoret väl uppfyller kraven på laglighet och dokumentationsplikten i fängelseförordningen. Ett särskilt positivt exempel är ärendenummer 18-19371 där beslutsmotiveringen är utförlig trots att det finns sekretessbelagda uppgifter till grund för beslutet. I det ärendet har även de sekretessbelagda uppgifterna dokumenterats på ett bra sätt. Detta gäller även ärendenummer 18-29010. Ett annat positivt exempel där beslutet innehåller en utförlig motivering är ärendenummer 18-24500. Justitiekanslern har dock uppmärksammat att det finns utrymme för utveckling inom följande områden.

text: Hanteringen av sekretessfrågor

text: Enligt

text: 10 § förvaltningslagen

text: har den som är part i ett ärende rätt att ta del av allt material som har tillförts ärendet. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Det innebär att också uppgifter som omfattas av sekretessen ska kommuniceras, utom när det skulle allvarligt skada ett synnerligen starkt sekretessintresse. I de fall där Kriminalvården bedömer att en uppgift inte kan kommuniceras med stöd av kriminalvårdssekretessen i

text: 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen

text: åligger det myndigheten att på annat sätt lämna den intagne upplysning om vad materialet innehåller, i den utsträckning som behövs för att den intagne ska kunna tillvarata sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Justitiekanslern har noterat att sekretessfrågor inte alltid hanteras på ett korrekt sätt. I de fall som en avgörande uppgift inte kan tas med i beslutet på grund av sekretess bör den dokumenteras på annat sätt i utredningen. I ärendenummer 18-23091 framgick dock inte var den sekretessbelagda uppgiften kunde återfinnas. För att upprätthålla god ordning och underlätta efterkontroll rekommenderas det att Kriminalvården regelmässigt anger var den sekretessbelagda uppgiften dokumenterats, t. ex. genom hänvisning till en daganteckning upprättad en viss dag eller till utredningsunderlaget i ett visst misskötsamhetsärende.

text: I ett annat ärende (ärendenummer 18-28733) hade den intagne avskilts med stöd av 6 kap. 7 § p. 2 fängelselagen med motiveringen att det från flera oberoende källor framkommit att det förevarit hot mot intagna, att de intagna blivit utsatta för våld och att klimatet kraftigt försämrats på anstalten. Den intagne hade ”omnämnts som drivande i de hot och våldssituationer som eskalerat senaste tiden”. Ärendet innehöll sekretessbelagda uppgifter. Justitiekanslern har vid granskningen konstaterat att det inte ens med tillgång till den sekretessbelagda informationen gick att förstå vilken incident som lett till avskiljandet. Justitiekanslern ifrågasätter därför om beslutet inte hade kunnat preciseras, utan att skada sekretessintresset, genom att ange när och var den händelse som åberopades ägde rum (jfr beslut från Riksdagens ombudsmän (JO) den 15 februari 2017, dnr 6189-2015). I vart fall borde tjänsteanteckningen innehållit sådan information att den tillsammans med beslutet uppfyllde motiveringsskyldigheten i

text: förvaltningslagen

text: och dokumentationsplikten i fängelseförordningen.

text: Läkarundersökning

text: Av 6 kap. 10 § fängelselagen framgår att en intagen som hålls avskild från andra intagna på grund av att han eller hon uppträder våldsamt eller är farlig för sin egen säkerhet till liv eller hälsa ska undersökas av läkare så snart det är möjligt. En intagen som av andra skäl hålls avskild från andra intagna ska undersökas av läkare om det behövs med hänsyn till den intagnes hälsotillstånd, dock minst en gång i månaden.

text: Av Kriminalvårdens egenkontrollprogram för rättsvård i anstalt framgår att läkarundersökningen ska dokumenteras i avskildhetsärendet i Kriminalvårdsregistret. Bestämmelsen är tillämplig vid flera avskildhetsgrunder, bl.a. vid 6 kap. 7 § p. 2 vid risk för självskada eller självmord (se Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt [2012:1]). Där framgår också att sådan obligatorisk undersökning i normalfallet bör komma till stånd samma dag som den intagne placerades i avskildhet, eller om placeringen skedde kvällstid, senast nästa dag.

text: Justitiekanslern har i ett ärende, ärendenummer 18-23110, noterat att det har gjorts en ”bedömning från sjukvården” i samband med att en person placerats i avskildhet. Det har alltså inte uttryckligen angivits att den medicinska bedömningen genomförts av en läkare. Även om det inte finns några övriga uppgifter i ärendet som ger anledning att ifrågasätta huruvida en läkarundersökning faktiskt genomfördes, bör det framhållas att det inte är tillräckligt att det medicinska vårdbehovet bedöms av annan vårdpersonal.

text: Övriga synpunkter

text: I ett av de granskade ärendena, ärendenummer 18-28242, kan huvudkontorets omprövningsbeslut ifrågasättas. I ärendet fattade anstalten den 6 november 2018 ett beslut om avskildhet. Den intagne begärde omprövning av beslutet den 26 november 2018. Den 6 december 2018 upprättade anstalten en tjänsteanteckning som den intagnes ombud fick möjlighet att yttra sig över senast den 12 december 2018. Avskildhetsbeslutet omprövades av anstalten den 26 november 2018, den 6 december 2018 och den 11 december 2018. Av beslutet från den 11 december 2018 framgår att avskildheten hävdes. Huvudkontoret fattade sedan ett omprövningsbeslut den 14 december 2018 och fastställde avskildheten från den 6 november 2018. När huvudkontoret meddelade sitt beslut hade således avskildheten redan hävts. Det är givetvis viktigt att huvudkontoret när det omprövar en anstalts beslut noga kontrollerar vad som hänt i ärendet innan beslut fattas. Om huvudkontoret av någon anledning anser att det bör ompröva ett beslut trots att en avskildhet redan har hävts bör skälen för detta tydligt framgå av beslutet.

text: En generell betraktelse är att rubriksättningen i vissa beslut är något missvisande genom att det under rubriken ”Bakgrund” angetts att det inte har inträffat något nytt som påverkar bedömningen sedan förra omprövningen, trots att detta snarare bör anges under ”Skäl för beslutet”.

text: Med anledning av sina iakttagelser vid besöket vill Justitiekanslern framföra följande rekommendationer till Kriminalvårdens huvudkontor.

text: - Kriminalvården rekommenderas att uppdatera informationen i Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) om vilken del av organisationen som fattar beslut i de olika omprövningsärendena.

text: - Justitiekanslern vill uppmärksamma Kriminalvårdens huvudkontor på att de kontinuerliga omprövningsbeslut som fattas på anstalt inte alltid uppfyller kraven på att vara självbärande. Det är önskvärt att huvudkontoret vägleder anstalternas arbete i det avseendet.

text: - Kriminalvårdens huvudkontor uppmanas att arbeta vidare med sin hantering av sekretessbelagda uppgifter. Fokus i detta arbete bör dels ligga på att undvika att uppgifter sekretessbeläggs i onödan, dels att sekretessbelagda uppgifter som är avgörande för ett avskiljandebeslut dokumenteras på ett tydligt sätt i utredningen.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsskyldighet för staten med hänsyn till tingsrätts felaktiga handläggning och beslut i ett tvistemål

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 318 450 kr. Domstolsverket ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sökanden väckte, genom ombud, en fastställelsetalan vid Södertörns tingsrätt. Han begärde att tingsrätten skulle fastställa att han var ägare till 30 procent av aktierna i ett bolag. Som skäl för att få föra en fastställelsetalan anförde han att det rådde osäkerhet om rättsförhållandet och att osäkerheten lände honom till förfång på så sätt att han förvägrades att ta del av vissa handlingar som han som aktieägare har rätt att ta del av.

text: Tingsrätten utfärdade stämning. Förberedelse ägde rum och målet avgjordes efter huvudförhandling. Först i samband med att svarandena slutförde sin talan invände de att fastställelsetalan var otillåten och begärde att den skulle avvisas. Tingsrätten, som ansåg att fastställelsetalan var tillåten, biföll käromålet och förpliktade svarandena att ersätta sökandens rättegångskostnader.

text: Svarandena överklagade domen till Svea hovrätt varvid de vidhöll sitt avvisningsyrkande. Hovrätten gjorde bedömningen att den förda fastställelsetalan inte avsåg något konkret rättsförhållande och därför var otillåten, och ansåg att talan följaktligen inte borde ha tagits upp till prövning. Hovrätten undanröjde tingsrättens dom, avvisade sökandens talan samt förpliktade honom att ersätta svarandenas rättegångskostnader vid tingsrätten och i hovrätten. Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har, genom ombud, begärt skadestånd av staten med 372 700 kr på den grunden att tingsrätten felaktigt beslutat att ta upp målet till prövning. Av det begärda beloppet avser 199 950 kr hans kostnad för svarandenas rättegångskostnader vid tingsrätten och hovrätten, och 172 750 kr hans egna ombudskostnader vid tingsrätten, i hovrätten och för att begära prövning i Högsta domstolen.

text: Södertörns tingsrätt har tillstyrkt att visst skadestånd utgår och anfört i huvudsak följande. Tingsrätten borde ha avvisat sökandens ansökan eller förelagt honom att justera denna i samband med att han väckte talan. Tingsrätten har i detta fall uppenbarligen brustit i sin granskning av sökandens stämningsansökan. Förutom att felaktigt utfärda stämning har tingsrätten under den fortsatta handläggningens gång inte uppmärksammat att det var en otillåten fastställelsetalan. Sökanden kommer emellertid inom ramen för en ny process att dra nytta av sina egna kostnader för ombud, vilket bör beaktas vid skadeberäkningen.

text: Sökanden har återkommit med synpunkter på tingsrättens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. En tingsrätts handläggning av och beslut i tvistemål är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: När det gäller domstolars verksamhet finns det skäl att ställa höga krav på noggrannhet. Justitiekanslern har i tidigare ärenden funnit att om en domstol har åsidosatt en processuell bestämmelse får det normalt anses innebära att domstolen har gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel. (Se t.ex. Justitiekanslerns beslut i ärende med dnr 2129-19-4.3.2 med där gjorda hänvisningar.) Om en domstols processuella ställningstagande däremot har varit av ren bedömningskaraktär, har Justitiekanslern intagit ståndpunkten att skadeståndsskyldighet inte har uppkommit för staten ens om högre instans t.ex. har gjort bedömningen att det inträffade har utgjort grovt rättegångsfel (se t.ex. beslut i ärende med dnr 1438-19-4.3.2 med där gjord hänvisning).

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: I

text: 13 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) föreskrivs att en talan om fastställelse, om huruvida ett visst rättsförhållande består eller icke består, får tas upp till prövning, om ovisshet råder om rättsförhållandet och denna länder käranden till förfång.

text: En fastställelsetalan måste avse ett konkret rättsligt förhållande. Detta innebär att fastställelseyrkandet måste innefatta ett påstående om minst en bestämd och preciserad rättsföljd. Kravet på att en fastställelsetalan ska avse ett konkret rättsförhållande motiveras av behovet av att kunna avgränsa

text: tvistefrågan så att domens rättskraftverkningar framstår som klara och tydliga (se Nordh, Praktisk process I, uppl. 3, 2012, s. 31 med där gjorda hänvisningar).

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: kan skadestånd för ren förmögenhetsskada jämkas, om vållande på den skadelidande sida har medverkat till skadan. Sådan jämkning sker enligt tredje stycket efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Bedömningen i detta fall

text: Den av sökanden förda fastställelsetalan avsåg inte ett sådant konkret rättsförhållande som krävs enligt bestämmelsen i

text: 13 kap. 2 §

text: RB. Hovrätten har vid sin prövning kommit fram till att tingsrätten gjorde sig skyldig till rättegångsfel som prövade sökandens fastställelseyrkande i sak trots att talan var otillåten enligt

text: 13 kap. 2 §

text: RB och det därför förelåg rättegångshinder.

text: Det ankom på tingsrätten att självmant pröva tillåtligheten av den förda fastställelsetalan. En fråga om rättegångshinder föreligger ska tas upp så snart det finns anledning till det (

text: 34 kap. 1 §

text: RB). Detta innebär att tingsrätten redan i samband med granskningen av sökandens stämningsansökan, inför utfärdandet av stämning, borde ha uppmärksammat att fastställelseyrkandet inte avsåg ett konkret rättsförhållande. I enlighet med vad som angetts i remissvaret har tingsrätten brustit i det avseendet och har inte heller under den fortsatta handläggningen uppmärksammat att den förda fastställelsetalan inte var tillåten. Rättegångshindret hade varit möjligt att avhjälpa genom att sökanden formulerade om sitt yrkande till att avse ett konkret rättsförhållande. Tingsrätten borde därför genom föreläggande eller materiell processledning ha verkat för att sökanden formulerade om sitt yrkande i enlighet med lagens krav (jfr Nordh, Praktisk process I, uppl. 3, 2012, s. 32, med där gjorda hänvisningar).

text: Tingsrättens inledande bristande kontroll av tillåtligheten av sökandens förda fastställelsetalan och dess fortsatta handläggning och prövning av målet i sak innebär fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Staten är därför skyldig att ersätta sökanden för de merkostnader som han till följd av detta har orsakats.

text: När det gäller sökandens anspråk på ersättning för sina egna ombudskostnader gör Justitiekanslern emellertid följande överväganden. Hans kostnad för att begära prövning i Högsta domstolen, 14 250 kr, har uppkommit först sedan han fått klart för sig att hovrätten slagit fast att hans talan var otillåten. De kan därför inte anses orsakade av tingsrättens förbiseende och ska därför inte ersättas.

text: Sökandens kostnader för eget ombud får däremot, i såväl tingsrätten som hovrätten, anses vara orsakade av det skadeståndsgrundande felet. Det bör emellertid beaktas att sökanden har möjlighet att återkomma med en ny fastställelsetalan, varvid han torde ha viss nytta av det arbete som ombudet redan har lagt ned i ärendet. Det är därför rimligt att utgå från att hans kostnader för eget ombud i en ny process skulle bli något lägre. Sökanden bör därför tillerkänns skadestånd för egna ombudskostnader efter ett avdrag om 40 000 kr.

text: Sammanfattningsvis ska sökanden alltså erhålla ersättning för kostnaden för motpartens rättegångskostnader om 199 950 kr samt egna rättegångskostnader i tingsrätten och hovrätten med 118 500, eller totalt 318 450 kr.

text: Med hänsyn till att sökanden har företrätts av en advokat, som har utformat ett fastställelseyrkande som inte uppfyllt lagens krav finns det skäl att överväga att jämka skadeståndet på grund av medvållande på sökandens sida. Med hänsyn till att försummelsen avsett processregler som tingsrätten haft att beakta självmant redan i det inledande skedet av målets handläggning anser Justitiekanslern att staten bör svara för skadan fullt ut, trots att det förekommit visst medvållande från sökandens sida.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av handläggning av ett anställningsärende

text: Justitiekanslern avslår PG:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Kort bakgrund

text: Under åren 2004 och 2005 innehade PG under sammanlagt ett års tid ett vikariat som matros på Fiskeriverket. Anställningsavtalet löpte ut den 30 juni 2005 utan att förlängas. Under våren 2006 genomförde Fiskeriverket en rekrytering, i vilken en matros skulle anställas. PG sökte anställningen men en annan person anställdes för tjänsten.

text: PG överklagade beslutet om anställning till regeringen och begärde samtidigt skadestånd. Regeringen avslog i beslut den 8 mars 2007 överklagandet och överlämnade ersättningsanspråket till Justitiekanslern.

text: Anspråk

text: PG har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 60 000 kr, varav 47 000 kr för utebliven inkomst under perioden september – december 2005 och 13 000 kr för kränkning samt sveda och värk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Behörighet

text: Förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten innehåller regler om handläggningen av anspråk mot staten och om vilken myndighet som på statens vägnar ska handlägga sådana anspråk. Enligt förordningen ankommer det på Justitiekanslern att ta ställning till vissa skadeståndsanspråk.

text: Av 1 § förordningen följer att förordningen över huvud taget inte är tillämplig när det gäller anspråk på ersättning som grundas på ett statligt anställningsförhållande. Skälet till detta är att sådana anspråk i stället ska hanteras inom ramen för det arbetsrättsliga systemet och då i första hand enligt reglerna i lagen (

text: ) om rättegången i arbetstvister.

text: Upplysning har inhämtats från Arbetsgivarverket att verket inte anser sig behörig att företräda staten i den aktuella tvisten eftersom den inte grundar sig på en statlig anställning. Den omständigheten att PG var anställd vid Fiskeriverket en tid före det aktuella anställningsförfarandet leder enligt Arbetsgivarverket inte till någon annan bedömning eftersom någon företrädesrätt enligt lagen (

text: ) om anställningsskydd inte var aktuell. Det ankommer således på Justitiekanslern att handlägga ärendet.

text: Gällande rätt

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ska ersättning även utgå för skada på grund av att någon allvarligt kränks genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en verksamhet som staten svarar för. En förutsättning för kränkningsersättning är att något typiskt sett integritetskränkande brott har begåtts.

text: Ärenden om statlig anställning utgör myndighetsutövning (se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2 uppl., s. 25).

text: Av

text: 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen

text: framgår att vid anställning ska avseende bara fästas vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Kompletterande bestämmelser finns i

text: 4 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning. Av det sistnämnda lagrummet framgår att skickligheten ska sättas främst, om det inte finns särskilda skäl för något annat.

text: Med förtjänst menas främst den vana som har förvärvats genom föregående tjänstgöring (se

text: prop. 1973:90 s. 405

text: ). Förtjänsten har ofta ansetts vara detsamma som antalet statliga tjänsteår. Även arbete i andra anställningar kan dock beaktas. Med skicklighet avses den lämplighet för ett arbete som visats genom teoretisk och praktisk utbildning samt erfarenhet från tidigare verksamhet (se a. prop. samt

text: prop. 1985/86:116 s. 7

text: ). Av sistnämnda proposition framgår också att all relevant erfarenhet bör värderas inom ramen för skickligheten. Det ska vara en kvalitativ helhetsbedömning. Personliga egenskaper som prestationsförmåga, yrkesskicklighet, ledaregenskaper, samarbetsförmåga m.m. blir här också mätare på de individuella förutsättningarna att uppfylla de krav som den aktuella anställningen innebär. Av grundläggande betydelse är att det är de speciella krav som är förenade med den aktuella anställningen som bestämmer vilka skicklighetsfaktorer som ska beaktas och hur tungt de ska väga vid meritvärderingen.

text: Det aktuella ärendet

text: Av handlingarna i ärendet framgår när det gäller de formella kraven att den som erhöll anställningen (KK) uppfyllde alla dessa kriterier. PG uppfyllde de flesta kriterierna men saknade kunskap och erfarenhet när det gällde framför allt torskbottentrålning. Hans erfarenhet av fiske begränsade sig också till ett år medan KK hade varit fiskare under åren 1978 – 1994 samt haft kortare vikariat på fiskfartyg under åren 1997 – 2004. Fiskeriverket bedömde att KK:s drygt 20-åriga kompetens inom inre och yttre reparations- och underhållsarbeten var överlägsen PG:s. Vid en sammanvägd bedömning av skicklighet ansåg Fiskeriverket att KK:s långa erfarenhet inom fiske samt dennes bättre kompetens inom reparations- och underhållsarbeten vägde tyngre än PG:s skicklighet.

text: De ovannämnda förarbetsuttalandena torde även innebära att ett ställningstagande i ett tillsättningsärende innefattar ett visst mått av skönsmässig bedömning. När det gäller skador genom beslut som innefattar sådana bedömningar av en myndighet torde man mera sällan kunna visa fog för påståendet att myndigheten vid denna prövning har förfarit vårdslöst (jfr

text: prop. 1972:5 s. 518

text: ). För skadeståndsansvar torde krävas att ett beslut har framstått som klart omdömeslöst eller tydligt påverkats av obehöriga hänsyn (jfr Bengtsson, Det allmännas ansvar, 2 uppl., s 85 f.).

text: Justitiekanslerns granskning av ärendet har skett från skadeståndsrättslig synpunkt. Vi denna granskning har inte framkommit annat än att Fiskeriverkets beslut att anställa KK för den aktuella tjänsten har grundat sig på de sakliga kriterierna förtjänst och skicklighet. Fiskeriverket har därmed inte handlat vare sig felaktigt eller försumligt vid anställningsförfarandet. Någon grund för skadestånd föreligger således inte. Anspråket ska därför avslås.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll i en situation där domstol funnit det styrkt att den frihetsberövade begått ett brott (dråp) men där frikännande dom meddelats p.g.a. preskription

text: Justitiekanslern avslår CA:s begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: CA har varit berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 24 juni – 4 november 2013 på grund av misstanke om mord.

text: I en dom den 22 november 2013 ogillade Solna tingsrätt åtalet mot CA för mord, alternativt medhjälp till mord. I sina domskäl konstaterade dock tingsrätten att det var styrkt att CA uppsåtligen hade berövat en annan man livet genom att utdela knivhugg mot denne, men att gärningen skulle rubriceras som dråp, vilket brott (till skillnad från vad som hade varit fallet om gärningen hade rubricerats som mord) var preskriberat. Tingsrätten ogillade alltså åtalet. Domen har vunnit laga kraft.

text: CA har begärt ersättning för lidande med 250 000 kr kr, för förlorad inkomstförlust med 10 480 kr och för ombudskostnader med 4 785 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen eller häktad p.g.a. misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. om frikännande dom har meddelats.

text: Eftersom åtalet mot CA har ogillats är han i princip berättigad till ersättning enligt den nämnda bestämmelsen.

text: Omständigheterna i ärendet väcker emellertid frågan om ersättningen ska jämkas. Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan nämligen ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas.

text: Principen att den som frikänts i en rättegång ska betraktas som oskyldig är mycket viktig i en rättsstat. Som en konsekvens härav ska en frikänd som varit frihetsberövad normalt tillerkännas ersättning av det allmänna. Jämkningsregeln i 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen ska alltså tillämpas restriktivt. Vidare ankommer det på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda. Skäl för jämkning anses dock finnas om den skadelidande genom sitt eget beteende har föranlett ingripandet mot honom eller henne eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. I förarbetena till bestämmelsen anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om denne har handlat på ett sådant sätt att han eller hon har dragit misstankarna till sig. Anledning till jämkning på grund av omständigheterna i övrigt kan, enligt ett uttalande i förarbetena, finnas när det är klarlagt att en frihetsberövad person har begått ett visst brott men åtal inte väcks på grund av att preskription har inträtt eller att åtalsunderlåtelse meddelas. (Se prop. 1997/98 s. 25 f. och s. 56.)

text: I detta fall har tingsrätten funnit det styrkt att CA gjort sig skyldig till dråp, men ogillat åtalet eftersom det brottet var preskriberat. Omständigheterna är därmed sådana att det finns skäl för jämkning eftersom det skulle vara uppenbart oskäligt att utge ersättning till CA i detta fall. Hans anspråk på ersättning för lidande och inkomstförlust ska därför avslås.

text: Vid angiven bedömning ska även yrkandet om ersättning för ombudsarvode avslås.


title: Fråga om en kontakttolkutbildning vid ABF Stockholm har innefattat myndighetsutövning

text: Justitiekanslern avslår SE:s skadeståndsanspråk och vidtar inte någon åtgärd i övrigt.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: SE påbörjade utbildningen Sammanhållen grundutbildning till kontakttolk vid ABF Stockholm vårterminen 2016. Det är fråga om en utbildning som får statsbidrag från Myndigheten för yrkeshögskolan och som står under myndighetens tillsyn. SE framförde klagomål till både ABF Stockholm och till Myndigheten för yrkeshögskolan rörande bl.a. betygsättning och en språkhandledares (tolklärares) kunskaper och beteende. Hon gjorde även flera anmälningar om kränkande behandling.

text: ABF Stockholm granskade språkhandledarens kunskaper och bedömde att de var adekvata för uppdraget. I oktober 2016 beslutade ABF Stockholm att tilldela SE en skriftlig varning för att ha stört utbildningen. Myndigheten för yrkeshögskolan meddelade under våren 2017 beslut i de tillsynsärenden som hade lagts upp. Myndigheten gjorde vissa påpekanden men bedömde i övrigt att utbildningsanordnaren, dvs. ABF Stockholm, hade uppfyllt de krav som gällde. Myndigheten avslutade sina ärenden.

text: Anspråket och klagomålet

text: SE har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr och framfört klagomål mot både ABF Stockholm och Myndigheten för yrkeshögskolan. Hon har anfört bl.a. följande. Utbildningen saknade kvalitet och det fanns stora brister i språkhandledarens kompetens. Denne behärskade inte det språk som han skulle undervisa och sätta betyg i. Handledaren uttryckte sig även olämpligt och kränkande. Hon klagade hos utbildningsanordnaren och kallades till ett möte. Efter det blev språkhandledarens attityd värre och han underkände henne i ett prov. När hon ville se sitt provresultat dröjde det länge innan hon fick en kopia. Språkhandledaren fortsatte med kränkningar och mobbning. Han godkände också en annan person trots att denne inte kunde språket. Utbildningsanordnaren svarade inte på hennes klagomål. I stället fick hon en skriftlig varning utifrån ett felaktigt underlag. Vid ett senare tillfälle, i februari 2017, hindrades hon från att skriva ett omprov. Myndigheten för yrkeshögskolan har inte gjort någon egen utredning utan bara accepterat de uppgifter som ABF Stockholm har lämnat. Hon begär nu skadestånd för fysisk och psykisk skada till följd av de påfrestande händelserna. Hon blev sjukskriven nästan en månad på grund av stress. Hon har också haft kostnader för översättningar av olika texter och dessutom betalat för en utbildning som inte gav henne det som hon hade rätt till.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om skadestånd

text: Justitiekanslern handlägger vissa skadeståndsanspråk som riktas mot staten. Regler om statens skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan lämnas endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada utgå även på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Enligt 3 kap. 3 § skadeståndslagen ska staten även utanför området för myndighetsutövning ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: Kort om tolkutbildningen

text: Den sammanhållna grundutbildning för kontakttolkar som SE påbörjade har anordnats av ABF Stockholm. Detta är inte någon myndighet utan, såvitt framgår av organisationens webbplats, en ideell förening.

text: Enligt uppgift från Myndigheten för yrkeshögskolan är utbildningen inte en utbildning inom yrkeshögskolan. Lagen (

text: ) om yrkeshögskolan respektive förordningen (

text: ) om yrkeshögskolan är därför inte tillämpliga. Inte heller

text: skollagen (2010:800)

text: eller

text: högskolelagen (1992:1434)

text: gäller.

text: Utbildningen är däremot en sådan kontakttolkutbildning som omfattas av förordningen (

text: ) om statsbidrag för viss utbildning som rör tolkning och teckenspråk. Enligt förordningen får Myndigheten för yrkeshögskolan i vissa fall lämna statsbidrag till folkhögskolor och studieförbund för bl.a. kontakttolkutbildning. En förutsättning för detta är att folkhögskolan eller studieförbundet har beviljats statsbidrag enligt förordningen (

text: ) om statsbidrag till folkbildningen. En annan förutsättning är att utbildningen bedöms hålla hög kvalitet. När det gäller sådan kontakttolkutbildning som statsbidrag lämnas för får Myndigheten för yrkeshögskolan meddela föreskrifter om nationella förkunskapskrav, nationella kursmål, nationella prov och intyg. Myndigheten får även i övrigt meddela vissa föreskrifter.

text: I ett beslut om att bevilja bidrag ska Myndigheten för yrkeshögskolan ange att ett villkor för bidrag är att den som tar emot det följer de föreskrifter som myndigheten har meddelat. Beslutet får även förenas med andra villkor, som ska framgå av beslutet. Enligt sin instruktion har myndigheten tillsyn över och ska granska kvaliteten i de utbildningar som statsbidrag lämnas för.

text: Bedömning i fråga om tolkutbildningen

text: SE har begärt skadestånd av staten och hänvisat till brister och kränkningar m.m. i den kontakttolkutbildning som ABF Stockholm har anordnat. Det väcker frågor om gränserna för statens skadeståndsansvar.

text: För att staten vara skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: krävs som framgått att skadan har vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar . Det är i och för sig inte någon förutsättning att beslutet har fattats eller att åtgärden har vidtagits av ett statligt organ. Myndighetsutövningen kan ha lämnats över från staten till andra offentliga eller enskilda rättssubjekt. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock lämnas över till enskilda bara om det finns stöd i lag. Detta framgår av

text: 12 kap. 4 § regeringsformen

text: Undervisning i sig anses inte utgöra myndighetsutövning, oavsett om den bedrivs i offentlig eller enskild regi. Beslut och åtgärder som rör exempelvis antagning, betygssättning och disciplinära åtgärder kan däremot utgöra myndighetsutövning, när de grundar sig på offentligrättslig reglering.

text: Justitiekanslern konstaterar att den aktuella tolkutbildningen i princip inte styrs av några offentligrättsliga regler, vid sidan av den förordning som anger när statsbidrag kan lämnas. Det finns inte någon lag som innebär att myndighetsutövning har lämnats över till utbildningsanordnaren. MYH har inte heller utnyttjat sin rätt att meddela föreskrifter för utbildningen. ABF Stockholm bedriver tolkutbildningen mer eller mindre på egen hand och bestämmer hur den ska läggas upp och vilka beslut som ska fattas. Statens inblandning är i allt väsentligt begränsad till frågan om statsbidrag ska lämnas och den tillsyn och granskning som kan utföras bygger på att statsbidrag har lämnats. ABF Stockholms beslut och åtgärder i fråga om bl.a. prov och examination, betygsättning och varning har mot denna bakgrund inte utgjort myndighetsutövning mot SE. De har inte heller haft något samband med myndighetsutövning mot henne. Att själva undervisningen inte är myndighetsutövning har redan påpekats.

text: Staten kan redan av denna anledning inte vara skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: på grund av de brister m.m. i tolkutbildningen som SE har gjort gällande. Någon skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan inte heller vara aktuell, eftersom ABF Stockholm inte är en myndighet. Justitiekanslern kan inte heller i övrigt se att det finns några regler som skulle kunna innebära att staten är skyldig att betala skadestånd till SE. Det faller inte inom ramen för Justitiekanslerns uppdrag att uttala sig om SE:s möjligheter att få ersättning från ABF Stockholm.

text: Vid denna bedömning, att staten inte har något skadeståndsrättsligt ansvar för de brister m.m. som SE har påtalat, saknas det skäl att pröva frågan om några fel, försummelser eller integritetskränkande brott kan anses ha förekommit. Det saknas också skäl att pröva den eventuella skadan.

text: Bedömning i fråga om tillsynen och granskningen

text: SE har begärt skadestånd av staten även på den grunden att Myndigheten för yrkeshögskolan ska ha brustit i sin tillsyn och granskning.

text: Justitiekanslern kan inte se att handläggningen av tillsynsärendena har innefattat någon myndighetsutövning mot SE. Det finns inte heller stöd för att myndigheten utövat sin tillsyn felaktigt eller försumligt eller att det förekommit någon överträdelse av Europakonventionen. Skadestånd kan därför inte lämnas på grund av det SE har anfört i denna del. Hennes skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Frågor om Justitiekanslerns tillsyn

text: ABF Stockholm står inte under Justitiekanslerns tillsyn. Myndigheten för yrkeshögskolan står under Justitiekanslerns tillsyn men det som har kommit fram i ärendet ger inte Justitiekanslern skäl att vidta någon tillsynsåtgärd.


title: Skadestånd på grund av beslut om registrering av varumärke

text: Justitiekanslern avslår Canit Aktiebolags anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Canit Aktiebolag (Canit) ansökte sommaren 1996 hos Patent- och registreringsverket (PRV) om registrering av varumärket CANIT. Den 7 mars 1997 registrerades varumärket i vissa varuklasser och tjänsteklasser (reg.nr 322 122).

text: Ett annat bolag, Svenska Can It Aktiebolag (Svenska Can It), väckte år 1998 talan mot Canit vid Enköpings tingsrätt. Svenska Can It yrkade att registreringen av varumärket CANIT skulle hävas och anförde bl.a. att varumärket var förväxlingsbart med Svenska Can Its firma och därför enligt

text: 14 § första stycket 6 varumärkeslagen (1960:644)

text: inte borde ha registrerats. Canit bestred käromålet. (Enköpings tingsrätts mål nr T 98-98.)

text: I ett annat mål vid tingsrätten förde Canit talan mot Svenska Can It med yrkande bl.a. att Svenska Can It skulle vid vite förbjudas att använda ett med Canits firma likalydande eller vilseledande näringskännetecken och att Svenska Can It skulle till Canit utge ersättning med 50 000 kr, jämte ränta, för nyttjandet av kännetecknet m.m. (Enköpings tingsrätts mål nr T 651-99.)

text: Tingsrätten avgjorde målen genom domar den 20 november 2000. Enligt domen i målet T 98-98 hävde tingsrätten registreringen av varumärket CANIT och förpliktade Canit att utge ersättning för Svenska Can Its rättegångskostnad. I målet T 651-99 ogillade tingsrätten Canits talan och ålade Canit att ersätta Svenska Can It för dess rättegångskostnader.

text: Canit överklagade domen i det förstnämnda målet. Genom Svea hovrätts, avd. 2, dom den 11 mars 2002 fastställdes tingsrättens dom i huvudsaken samt beslöts i frågor om rättegångskostnader (hovrättens mål nr T 8789-00). Hovrättens dom vann laga kraft.

text: Anspråket m.m.

text: Canit har hos Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med, som anspråket slutligt har bestämts och - när det gäller yrkandet om ränta - får uppfattas, sammanlagt 3 017 707 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: fr.o.m. den 6 mars 2003. Kapitalbeloppet utgörs av posterna registreringskostnader, rättegångskostnader, ställföreträdarens för Canit eget arbete och tidsspillan för honom, utebliven försäljningsökning, uteblivna intäkter samt goodwillförlust.

text: Till stöd för sitt anspråk har Canit anfört i sammandrag att det från PRV:s varumärkesavdelning har, vid registreringen av varumärket CANIT, förekommit fel och försummelse och att staten är pliktig att enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta Canit för ren förmögenhetsskada. Denna skada uppgår enligt Canit till det nu begärda beloppet. Canit har hänfört sig till PRV:s prövning av om märket var förväxlingsbart med Svenska Can Its firma och sålunda verkets bedömning av om det ur den synvinkeln fanns hinder för registrering av märket.

text: Canit har även fört fram synpunkter när det gäller vissa besked från PRV samt verkets åtgärder eller brist på åtgärder i anslutning till rättegångarna vid tingsrätten och i hovrätten.

text: PRV har i ett yttrande till Justitiekanslern anfört bl.a. följande (de hänvisningar till förarbeten m.m. som finns i fotnoter i yttrandet har här uteslutits).

text: PRV:s handläggning av registreringsärendet

text: Vid granskning av ett sökt varumärke upprättas en granskningspromemoria, på vilken bl.a. eventuellt förväxlingsbara gemenskapsvarumärken och firmor anges. När det gäller firmor sker denna granskning manuellt mot relevanta register. Eventuellt förväxlingsbara nationella varumärken förs upp på en separat datorgenererad lista, en s.k. Marksmanlista.

text: I ansökningsärendet, såvitt nu är av intresse, har handläggaren på sedvanligt sätt upprättat en granskningspromemoria. Av granskningspromemorian i ärendet framgår att granskning och kontroll skett mot firmaregistret.

text: Först och främst skall framhållas att firman Svenska Can It Aktiebolag uppmärksammades av handläggaren i ärendet, vilket framgår av anteckning på granskningspromemorian. Firmagranskningen inför registreringen av varumärket har således utförts enligt gängse rutiner, varvid hanteringen av ärendet så långt ej i sig kan anses ha inneburit fel eller försummelse vid myndighetsutövning från verkets sida. Frågan kommer istället att handla om huruvida ett skadeståndsgrundande fel har begåtts vid registreringsbeslutet.

text: PRV:s bedömning gällande varumärket CANIT

text: Enligt

text: 14 § första stycket sjätte punkten varumärkeslagen

text: [- - -] får ett varumärke inte registreras bl.a. om märket är förväxlingsbart med någon annans firma som är registrerad efter tidigare ansökan. Förväxlingsbarhet kan normalt föreligga bara om kännetecken avser varor av samma eller liknande slag, 6 § första stycket [

text: varumärkeslagen

text: Inledningsvis kan nämnas att bedömningen av likhet mellan firma och varumärke generellt sett är mildare i praxis än vid likhetsbedömningen mellan två varumärken. För att förväxlingsrisk skall anses föreligga mellan en firma och ett varumärke krävs att det föreligger näst intill identitet eller i vart fall mycket stor likhet mellan kännetecknen. Orsaken till denna diskrepans är de relativt sett lägre krav på särskiljningsförmåga för firmaregistrering. Firmor är ofta uppbyggda på likartade sätt med sinsemellan mindre variationer, vilket med naturlighet leder till en större mängd likartade firmor i registren. Det finns således ett större antal firmor som i ett varumärkesrättsligt perspektiv skulle kunna anses förväxlingsbara, men ändå kan samexistera i ett firmarättsligt perspektiv.

text: En grundläggande princip inom immaterialrätten är vidare att en bedömning av kännetecknens förväxlingsbarhet skall göras efter en helhetsbedömning av de motstående märkena. I den bedömningen ingår även sådana delar som normalt inte ensamma för sig kan registreras.

text: Som PRV förstår Canit[s] [- - -] argumentering hos Justitiekanslern bygger den på förutsättningen att registreringen av CANIT aldrig skulle ha skett, eftersom firmaregistreringen Svenska Can It Aktiebolag borde ha ansetts utgöra hinder mot registrering.

text: I den aktuella firman Svenska Can It Aktiebolag [-] återfinns orden Can It som får anses utgöra den s.k. firmadominanten. Det bör dock beaktas att It även har en klar deskriptiv betydelse som en förkortning av informationsteknik. Såväl det ursprungsangivande Svenska som associationsbeteckningen Aktiebolag är för sig undantagna från registrerbarhet. Firmadominanten är vidare relativt lik varumärket CANIT, men är inte identisk, då såväl fonetiska som visuella skillnader föreligger. Vid en helhetsbedömning av firman Svenska Can It Aktiebolag och varumärket CANIT framgår det tydligt att firman är uppbyggd på fyra ordelement av sinsemellan varierande grad av särskiljningsförmåga eller avsaknad därav, och att varumärket enbart består av en särskiljande del. Det går därmed inte helt att bortse från skillnaderna kännetecknen emellan vid en sådan helhetsbedömning som verket har att utföra.

text: Handläggaren av varumärkesärendet har, som framkommit ovan, noterat förekomsten av firman Svenska Can It Aktiebolag och beslöt i enlighet med gängse praxis att det sökta varumärket kunde registreras, på den grunden att firman bedömd i sin helhet inte ansågs vara tillräckligt lik det sökta varumärket för att risk för förväxling skulle anses föreligga [- - -].

text: PRV:s inställning till påståendet om fel eller försummelse

text: Tingsrätten och hovrätten har funnit att varumärket CANIT skall upphävas. Härav kan dock inte slutsatsen dras att det hos PRV förekommit någon sådan försumlighet vid hanteringen av ärendet som föranleder skadeståndsskyldighet för staten. Denna fråga har inte varit föremål för domstolarnas prövning. PRV ifrågasätter givetvis inte på något sätt det lagakraftvunna hävningsbeslutet, men vill ändå erinra om följande.

text: I en konfliktsituation mellan kännetecken får en helhetsbedömning med nödvändighet en viss skönsmässig, och därmed även subjektiv, prägel. Vissa skillnader i bedömning måste rimligtvis godtas inom de gränser som uppställs av såväl lagstiftning som utformad praxis inom ett område som är så vittomfattande som det varumärkesrättsliga. Vidare finns det vid rättstillämpning ofta utrymme för olika uppfattningar eller beslut som var för sig kan anses rimliga i den meningen att de i vart fall inte kan påstås vara direkt felaktiga.

text: Enbart den omständigheten att ett fattat beslut som grundats på utförd bedömning i ett ärende senare ifrågasätts eller frångås är emellertid inte tillräckligt för att fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening skall anses föreligga. Justitiekanslern konstaterar i beslut den 26 juni 1997, dnr

text: , att för att ett skadeståndsgrundande fel från en myndighets eller en domstols sida skall föreligga vid rättstillämpning, bevisvärdering eller diskretionära bedömningar skall det [- - -] vara fråga om mycket påtagliga felbedömningar innan ett skadeståndsgrundande fel kan bedömas föreligga.

text: Det förhållandet att beslutsfattaren normalt inte har tillgång till uppgifter om märkenas praktiska användning och dylikt vid den administrativa förväxlingsbedömningen bör även uppmärksammas. Avgöranden skall träffas på ett begränsat underlag (märkes- och varuslagslikhet utifrån PRV:s och andra myndigheters register). Handläggningen skall också gå rimligt snabbt. I rättsvetenskaplig litteratur har anmärkts att förväxlingsbedömningar bör ske med lagom stränghet, ty "anses alltför många kännetecken förväxlingsbara, bryter varumärkesrätten samman".

text: Det skall i sammanhanget betonas, med tanke på den mildare bedömningen av förväxlingsrisk i praxis mellan firma och varumärke, att det i vart fall inte kan anses ha stått klart för PRV vid registreringstillfället att märket sedermera skulle kunna komma att upphävas, med hänsyn till nämnd firma.

text: PRV anser sammanfattningsvis att den granskning verket utfört följt normala rutiner och att det beslut som sedermera fattades vid registreringen föregåtts av en rimlig förväxlingsriskbedömning och omfattat en korrekt tillämpning av

text: varumärkeslagens

text: bestämmelser utifrån de förutsättningar som förelegat. Enligt verkets uppfattning har i vart fall inte ett klart avsteg gjorts från vad som kan anses vara gällande rätt.

text: PRV vill även hänvisa till invändningsinstitutet som möjliggör en hävningsmöjlighet i administrativ ordning. I uppskattningsvis 10 % av alla invändningsärenden upphävs sedermera registreringen. Det vore orimligt att tänka sig att den bedömning som PRV ursprungligen gjort i fråga om registrerbarhet skulle innefatta skadeståndsgrundande fel så snart en invändning bifölls. Det kan givetvis inte heller komma i fråga att skadeståndsgrundande fel skulle kunna anses föreligga i samtliga de fall där av verket bedömda registrerade varumärken senare upphävs i domstolar. En sådan ordning skulle i förlängningen innebära att varje avgörande som ändras efter omprövning i högre instans också kan medföra skadeståndsanspråk för det allmänna. I praktiken skulle det innebära ett strikt ansvar, något som

text: skadeståndslagen

text: inte bygger på.

text: Med anledning av PRV:s yttrande har Canit kommit in med synpunkter.

text: Canit har tillsammans med sina skrivelser hit gett in Enköpings tingsrätts och Svea hovrätts i det föregående nämnda domar, brev från PRV till Canits ombud, kostnadsräkningar och andra handlingar.

text: Gällande bestämmelser

text: a) Regler om varumärken m.m.

text: Ensamrätt till ett varumärke kan förvärvas genom registrering enligt

text: varumärkeslagen

text: (se

text: 1 §

text: den lagen; jfr

text: 2 §

text: om inarbetat varumärke och

text: 3 §

text: ). Varumärken registreras i ett varumärkesregister, som förs av PRV, och registreringen av ett sådant märke görs i en eller flera klasser av varor eller tjänster (

text: och

text: 16 §§

text: varumärkeslagen

text: ). Ett varumärke får inte registreras bl.a. om märket är förväxlingsbart med en firma som någon annan använder i en näringsverksamhet (om detta hinder för registrering, se

text: 14 § första stycket 6 varumärkeslagen

text: ; jfr dock sista stycket samma paragraf om att den vars rätt är i fråga kan medge registrering och att hindret för registrering i så fall kan bortfalla).

text: Det är en uppgift för PRV att självmant pröva om hinder för registrering föreligger t.ex. enligt bestämmelserna i

text: 14 § varumärkeslagen

text: . Om ansökningshandlingarna i ett varumärkesärende är fullständiga och det inte finns något hinder för registrering, skall PRV besluta om att ta in varumärket i registret och utfärda en kungörelse om detta. Den som vill framställa en invändning mot en av PRV gjord registrering kan göra detta inom två månader från kungörelsedagen. En sådan invändning kan leda till att PRV beslutar att upphäva registreringen. (Se närmare

text: och

text: 21 §§

text: varumärkeslagen

text: För den händelse ett varumärke har registrerats i strid med

text: varumärkeslagen

text: kan, om även vissa andra förutsättningar är för handen, domstol häva registreringen (se

text: och

text: 26 §§

text: varumärkeslagen

text: ). En sådan domstolsprövning förutsätter inte att det först har hos PRV gjorts en invändning mot registreringen i enlighet med det nyss skisserade, och i ett sådant mål är domstolen naturligt nog inte heller bunden av PRV:s bedömning av frågan om det fanns hinder för registreringen.

text: Enligt den terminologi som används i svensk lagstiftning är firma den benämning under vilken en näringsidkare driver sin verksamhet. Regler om aktiebolags firma finns bl.a. i

text: 16 kap.

text: aktiebolagslagen (1975:1385)

text: , varav framgår - något förenklat uttryckt - att

text: firmalagens (1974:156)

text: bestämmelser om registrering av firma är tillämpliga beträffande aktiebolags firma. I enlighet med detta gäller i princip att ett aktiebolags firma inte registreras, om firman är förväxlingsbar med någon annan näringsidkares skyddade varukännetecken (

text: 10 § första stycket 6 firmalagen

text: ; jfr

text: tredje stycket

text: samma paragraf om medgivande från rättsinnehavaren i fråga).

text: b) Regler om skadestånd

text: Skadeståndslagen

text: innehåller bestämmelser bl.a. om statens skadeståndsansvar. Av

text: 3 kap. 2 §

text: den lagen följer att staten har ett ansvar bl.a. för ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ändrades per den 1 januari 2000 i samband med kyrka-statreformen. Ändringen saknar betydelse vid den prövning som Justitiekanslern nu skall göra. Paragrafen ändrades senast per den 1 januari 2002. Eftersom de händelser som har åberopats till stöd för skadeståndsanspråket i ärendet inträffade före år 2002 skall paragrafen i den gamla lydelsen tillämpas (jfr prop. 2000-01:68 s. 62), men det bör påpekas att den lydelse som paragrafen fick vid ingången av år 2002 inte har inneburit någon förändring i sak från de synpunkter som nu är före.

text: Fr.o.m. den 1 januari 1999 infördes en bestämmelse i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: om att bl.a. staten är skyldig att ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse har lämnat felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Bestämmelsen är tillämplig om ett skadefall har inträffat efter ikraftträdandet (prop. 1997-98:105 s. 39).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den grundläggande frågan i ärendet är huruvida staten är skyldig att utge skadestånd till Canit med anledning av PRV:s handläggning och bedömning av ärendet om registrering av varumärket CANIT. PRV registrerade varumärket men i en rättegång om hävande av registreringen kom hovrätten - och dessförinnan tingsrätten - till slutsatsen att registreringen stod i strid med

text: 14 § första stycket 6 varumärkeslagen

text: då varumärket var förväxlingsbart med Svenska Can Its firma. Med utgångspunkt bl.a. i den bedömningen hävdes registreringen av varumärket.

text: Utredningen i ärendet här visar att den tjänsteman vid PRV som handlade registreringsfrågan vid sin granskning uppmärksammade Svenska Can Its firma. Från den synpunkten kan alltså något vållande inte läggas staten till last, och Canit tycks för övrigt inte heller göra gällande att PRV har agerat felaktigt eller försumligt i detta avseende.

text: I stället bygger, som jag har uppfattat det, Canit sitt ersättningsanspråk på uppfattningen att PRV vid prövningen av om varumärket CANIT fick registreras gjorde sig skyldigt till en felbedömning som är att kvalificera som fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Canit får närmare bestämt anses mena att PRV har vållat Canit skada genom att verket vid sin bedömning av registreringsärendet gav ett nekande svar på frågan om varumärket var förväxlingsbart med Svenska Can Its firma och om registrering således skulle vägras på grund av bestämmelsen i

text: 14 § första stycket 6 varumärkeslagen

text: PRV:s bedömning av frågan om förväxlingsbarhet har innefattat ett mått av skön. Denna omständighet utesluter dock inte att bedömningen kan anses så pass felaktig att den utgör fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , något som framgår bl.a. av Justitiekanslerns praxis i skaderegleringsärenden (se t.ex. JK 1990 C. 12).

text: Å andra sidan står det klart att även om den bedömning som en myndighet har gjort i ett fall av detta slag sedermera - t.ex. efter en domstolsprövning - framstår som i någon mening objektivt felaktig, det inte redan därför finns grund för slutsatsen att myndigheten har gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel. Av förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: framgår sålunda att i fall som grundar sig på en mer eller mindre diskretionär prövning av en myndighet endast grava felbedömningar kan leda till skadestånd (

text: prop. 1972:5 s. 518

text: ; jfr

text: SOU 1993:55 s. 152

text: f.). I Högsta domstolens praxis har uttalats att det för skadeståndsansvar inte räcker att en domstol, en annan myndighet eller regeringen har i en rättsfråga eller i en bevisfråga gjort en bedömning som kan ifrågasättas; det är endast uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses vårdslösa (se rättsfallen

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 285; jfr fallet

text: NJA 1994 s. 194

text: ). Ett motsvarande synsätt har kommit till uttryck i Justitiekanslerns praxis (se bl.a. JK 1992 C. 4 och Justitiekanslerns beslut den 25 september 1998 i ärendet med dnr

text: ; jfr Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2 uppl., s. 79-86 och Koktvedgaard-Levin, Lärobok i immaterialrätt, 7 uppl., s. 330 med hänvisning).

text: Mot bakgrund bl.a. av vad domstolarna har anfört och kommit fram till i frågan om varumärket CANIT var förväxlingsbart med Svenska Can Its firma kan PRV:s bedömning av den frågan visserligen te sig i vart fall mindre väl grundad. Detta är dock som framgått inte liktydigt med att det från verkets sida har förekommit ett skadeståndsgrundande fel. Jag för min del menar att verket vid sin prövning av frågan om förväxling inte kan anses ha gjort en så pass felaktig bedömning att staten har blivit skadeståndsskyldig gentemot Canit.

text: Från de hittills berörda synpunkterna finns det alltså enligt min uppfattning ingen skyldighet för staten att utge skadestånd till Canit.

text: Som har nämnts i det föregående har emellertid Canit även fört fram omständigheter som skulle kunna innebära att bolaget vill åberopa en alternativ grund för skadestånd. Vad Canit har anfört i denna del skulle i så fall innebära - som jag uppfattar det - i korthet att PRV i samband med rättegångarna inte lämnade tillräcklig information till bolaget eller vidtog erforderliga åtgärder i övrigt, ja, att verket över huvud taget underlät att ge Canit den service som verket bort bistå bolaget med. Canit har bl.a. ställt frågan, varför PRV inte rättade sitt registreringsbeslut när verket hade fått kännedom om rättegången om hävande av varumärkesregistreringen.

text: Vad först gäller den fråga som Canit sålunda har ställt vill jag som min mening hävda att PRV inte hade möjlighet att rätta sitt vid den tiden lagakraftvunna registreringsbeslut (jfr Justitiekanslerns beslut den 14 september 2000 i ärendet med dnr

text: och Koktvedgaard-Levin, Lärobok i immaterialrätt, 7 uppl., s. 330).

text: Jag kan vidare konstatera att vissa av de besked m.m. från PRV som Canit har hänfört sig till lämnades i tiden före den 1 januari 1999 och således innan bestämmelsen i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: om s.k. informationsansvar hade trätt i kraft. Därmed inställer sig frågan om och i vad mån staten skulle kunna ha något på den bestämmelsen grundat skadeståndsansvar över huvud taget. Jag har dock inte anledning att studera den frågan närmare, eftersom jag finner att PRV inte kan anses ha gjort sig skyldigt till fel eller försummelse i de nu aktuella hänseendena och att det således brister i en av de nödvändiga förutsättningarna för skadestånd enligt

text: 3 kap.

text: eller

text: 3 §

text: skadeståndslagen

text: Sammanfattningsvis kommer jag alltså fram till att Canit inte är berättigat till skadestånd av staten. Vid den bedömningen saknar jag skäl att pröva andra frågor i ärendet, bl.a. vilka av de fordrade posterna som skulle vara ersättningsgilla i och för sig och i förekommande fall med vilket belopp ersättning skulle utgå.

text: Härmed avslutar jag ärendet.


title: Personsuppgiftslagen (1998:204) är inte tillämplig på personuppgifter i ett låntagarregister som förs fortlöpande vid ett universitetsbibliotek

text: Justitiekanslern avslår MB:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Anspråk

text: MB har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med 30 000 kr för kränkning av hans personliga integritet. Till stöd för sitt anspråk har MB anfört att Göteborgs universitetsbibliotek, genom att spara uppgifter om de böcker som han lånat trots att samtliga böcker har återlämnats, har handlat i strid med

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: Utredning

text: Justitiekanslern har inhämtat och tagit del av Datainspektionens akt i tillsynsärendet nr 751-2007. Anmälaren i detta ärende har gjort gällande att Göteborgs universitetsbibliotek i sitt låntagarregister bevarar personuppgifter om låntagare i strid med

text: personuppgiftslagen

text: eftersom uppgifter om de böcker som den enskilde låntagaren har lånat inte gallras bort direkt efter att böckerna har återlämnats. Gallring av sådana uppgifter sker – under förutsättning att inga utestående fordringar mot låntagaren finns – först två år efter att lånekortets giltighetstid har löpt ut.

text: Datainspektionen har i sitt beslut av den 26 juni 2008 kommit fram till att Göteborgs universitet – i avsaknad av gallringsföreskrifter för personuppgifter i låntagarregister hos bibliotek och högskolor – måste bevara personuppgifter i låntagarregistret. Datainspektionen har samtidigt uppmärksammat Riksarkivet på behovet av gallringsföreskrifter för personuppgifter i låntagarregister hos bibliotek vid universitet och högskolor.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt 9 § i)

text: personuppgiftslagen

text: ska den personuppgiftsansvarige se till att personuppgifter inte bevaras under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen.

text: Myndigheternas arkivering och bevarande av allmänna handlingar har undantagits från

text: personuppgiftslagens

text: tillämpning (se

text: 8 § andra stycket personuppgiftslagen

text: och Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: – En kommentar, tredje uppl. s. 176).

text: Med handling avses, enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF), framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Handlingen är allmän om den förvaras hos myndighet och enligt 2 kap. 6 eller 7 § TF är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: Vad gäller uppgifter som registreras i diarium, journal eller sådant register eller annan förteckning som förs löpande, anses en handling, enligt

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF, som upprättad när den har färdigställts för anteckning eller införing.

text: Göteborgs universitetsbiblioteks låntagarregister innehåller, förutom låntagarnas personuppgifter, även uppgifter om de böcker som låntagarna har lånat. Utredningen i ärendet ger vid handen att registrering av uppgifter om utlånade böcker förs fortlöpande. Med hänsyn härtill utgör dessa uppgifter allmänna handlingar. Bevarande av allmänna handlingar är undantaget från

text: personuppgiftslagens

text: tillämpning. Med hänsyn härtill är MB inte berättigad till ersättning. Hans anspråk ska därför avslås.


title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Jämtlands län den 15-16 april 2015

text: Sammanfattande synpunkter

text: Under två dagar inspekterade Justitiekanslern delar av verksamheten hos Länsstyrelsen i Jämtlands län. Justitiekanslerns övergripande intryck är att länsstyrelsen är en väl fungerande myndighet med en ärendehandläggning som sköts ambitiöst av kompetent personal. Hos myndigheten finns förhållandevis få gamla ärenden. Några påtagliga generella brister kunde inte konstateras.

text: Granskningen ger dock Justitiekanslern anledning att göra några påpekanden beträffande vissa ärendetyper samt beträffande brister i diarieföringen och akthållningen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade länsstyrelsen den 15 – 16 april 2015. Inspektionen innefattade möten med olika företrädare för länsstyrelsen samt en genomgång av ett större antal akter.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av och möjlighet att ge synpunkter på ett utkast till detta beslut.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Vid ett möte med länsledningen under den första inspektionsdagen deltog landshövdingen Jöran Hägglund, länsrådet Susanna Löfgren, biträdande länsrådet Bengt-Åke Strömquist, samordnande juristen Jon Paulsson, verksamhetscontrollern Ulf Johansson, biträdande enhetschefen Kenneth Nenzén, diariesamordnaren Ingela Olofsson och arkivansvariga Marie Jansson.

text: Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen och för inspektionens syfte och inriktning. Före inspektionen hade Justitiekanslern bett om svar på vissa frågor. Under mötet redogjorde länsstyrelsen för verksamheten och besvarade frågorna från Justitiekanslern. Med anledning av den kritik som Justitiekanslern uttalat i ett beslut den 26 november 2014 (dnr

text: ) redogjorde länsstyrelsen för de förändringar som vidtagits och angav därvid bl.a. följande. Nu kommuniceras alla ansökningar om upplåtelser med samebyarna. En särskild blankett har upprättats för ändamålet. Besluten delges. Justitiekanslerns beslut blev en ”ögonöppnare” som påvisade ett systemfel. Landshövdingen har framfört en ursäkt till alla samebyar.

text: Granskningen av ärendeförteckningen

text: Årets ärendeförteckning är väl strukturerad, överskådlig och åtföljd av fullständiga registerutdrag. Länsstyrelsens förklaringar till varför vissa äldre ärenden ännu inte avgjorts är i år något mer utförliga och tydliga än tidigare.

text: Länsstyrelsens riktlinjer för utlämnande av allmänna handlingar är kortfattade men operativt och praktiskt inriktade. Länsstyrelsen har redovisat att man vid utlämnanden också använder sig av den länsstyrelsegemensamma ”Förvaltningshandboken för länsstyrelser”.

text: Efter att granskningen av samtliga länsstyrelsers ärendeförteckning är slutförd kommer Justitiekanslern att redovisa resultatet av denna i en särskild skrivelse som kommer att översändas till samtliga länsstyrelser.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Justitiekanslern hade i förväg begärt att ett stort antal akter skulle tas fram. Akterna granskades under inspektionen. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diariesystem Platina.

text: I det följande görs en redovisning beträffande granskningen av olika ärende-grupper. De ärenden och ärendegrupper som har granskats och där det inte finns någon anledning till uttalanden eller liknande kommenteras inte alls eller endast översiktligt.

text: Naturreservat

text: Vid inspektionen granskade Justitiekanslern de 20 äldsta ärendena om natur-reservat. Ärendena hade registrerats under åren 2006 - 2008.

text: Justitiekanslern har vid granskningen av de senaste årens ärendeförteckningar konstaterat bl.a. att ärenden om naturreservat har ökat totalt men också att antalet äldre ärenden är oroande högt. I Justitiekanslerns skrivelse den 30 juni 2014 uppmanades därför länsstyrelsen att uppmärksamma dessa ärenden och sträva efter att ökningen av äldre ärenden inte fortsätter. Av årets ärendeförteckning framgår att antalet äldre ärenden minskat något. Totalt har ett drygt tiotal naturreservat beslutats under året.

text: Vid granskningen av akterna framkom att några av ärendena egentligen aktualiserats före år 2006 men att ärendena formellt öppnats i diariet senare. Vid samtal med länsstyrelsens tre handläggare av ärenden om naturreservat omtalade de att förhållandena före år 2008 var kaotiska i vad avser ärenden om naturreservat men att läget förbättrades under detta år då riktlinjer för handläggningen av ärenden om naturreservat fastställdes. Denna uppstramning syntes även indirekt i de registerutdrag som redovisades för de 20 ärendena, såtillvida att flera ärenden registrerats under samma dag, bl.a. den 17 december 2008, vilket tyder på en strävan efter bättre ordning vad gäller diarieföringen.

text: I flera av akterna i de 20 granskade ärendena fanns en ambitiös och utförlig beskrivning av de åtgärder som på olika sätt vidtagits under handläggningen av respektive ärende.

text: Ärendehandläggningen har således förbättrats under de senaste åren men Justitiekanslern fann likväl brister som länsstyrelsen bör åtgärda. I ett par ärenden saknades handlingar som registrerats i diariet (dnr 1775-2008 och 6491-2008 ). Om de saknade handlingarna inte återfinns bör länsstyrelsen försöka rekonstruera dessa akter. I beskrivningen av handläggningen av ärendena redovisas i flera fall minnes- eller tjänsteanteckningar som inte registrerats i diariet. Sådana registreringar bör ske. I vissa fall har alltför lång tid förflutit innan en allmän handling diarieförts – i något fall har det dröjt flera år (ex.vis dnr 1976-2012 och 6767-2011).

text: Beslut om förhandlingsman har diarieförts endast i några ärenden samtidigt som förklaringarna i ärendeförteckningen i flera fall upplyser om att förhandlingar med markägare pågår. Vid Justitiekanslerns samtal med handläggarna framkom att förordnandena troligen återfinns i diariesystemet Vic-Natur. En sådan registrering är dock inte tillräcklig utan förordnande av förhandlingsman bör noteras även i länsstyrelsens diarium.

text: Under inspektionen informerades Justitiekanslern om att länsstyrelsens jurister i framtiden ska delta i handläggningen av ärenden om naturreservat i ökad utsträckning, vilket torde vara en lämplig åtgärd.

text: Handläggningen av ärenden om naturreservat är ofta omfattande, flera åtgärder måste vidtas och många parter är involverade. Länsstyrelsen styr inte till fullo över alla delmoment men länsstyrelsen bör fortsatt ägna dessa ärenden stor uppmärksamhet och sträva efter att antalet äldre ärenden om naturreservat minskar.

text: Byggnadsminnen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta ärendena angående byggnadsminnen. Justitiekanslern tog även del av länsstyrelsens Kulturmiljöstrategi 2014-2020 och en särskild blankett för tillsyn över byggnadsminnen som länsstyrelsen har tagit fram.

text: Det äldsta byggnadsminnesärendet anhängiggjordes i februari 2013, vilket tyder på att handläggningstiderna i denna ärendekategori är förhållandevis korta jämfört med andra länsstyrelser (jfr Justitiekanslerns beslut från tidigare inspektioner hos länsstyrelser som finns tillgängliga på hemsidan www.jk.se ).

text: Justitiekanslern noterar att den blankett som används vid tillsyn över byggnadsminnen är genomtänkt och välstrukturerad. Blanketten torde därför bidra till en effektiv handläggning av dessa ärenden.

text: I ett ärende angående utvidgning av ett byggnadsminne hade det enligt diariet inte förekommit någon åtgärd sedan den 8 april 2013 (dnr 1475-2013). Vid samtal med handläggaren framkom dock att han hade varit i kontakt med sökanden angående ärendets fortsatta handläggning och att relevanta handläggningsåtgärder kommer att vidtas inom det närmsta halvåret. Mot denna bakgrund saknas det skäl att kritisera länsstyrelsens handläggning av det aktuella ärendet.

text: Ärenden om byggnadsminnen företer vissa likheter med ärenden om natur-reservat. Länsstyrelsen bör därför överväga om man kan överföra erfarenheter av hur man håller korta handläggningstider i byggnadsminnen till handläggningen av ärenden om naturreservat.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger ärenden angående byggnadsminnen snabbt och effektivt utan att ge avkall på kvalitén och rättssäkerheten.

text: Ärenden rörande överklaganden av kommunala beslut angående lov enligt plan- och bygglagen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta samt de tio senast avgjorda ärendena i denna kategori och kunde härvid konstatera att diarieföringen var väl fungerande och att akterna var i god ordning.

text: Besluten i de tio senast avgjorda ärendena var mycket välskrivna och välmotiverade. Granskningen visade också att dessa ärenden hade handlagts på ett snabbt och rättssäkert sätt.

text: Vid granskningen av de tio äldsta öppna ärendena kunde dock konstateras att det stora flertalet av ärendena hade legat utan åtgärd i minst sex månader ibland till och med upp till ett år men att handläggningen numera hade återupptagits. Vid samtal med företrädare för avdelningen redovisades förklaringar till varför ärendena hade legat utan åtgärd. Bl.a. uppgavs att avdelningen under den aktuella perioden haft personalbrist, med enbart en jurist i tjänst, men att tjänsterna numera var tillsatta.

text: Djurskydd

text: Justitiekanslern granskade akterna i de 32 första ärendena avseende djurskydd som hade avgjorts under år 2015 och de tio äldsta öppna ärendena i denna ärendekategori.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger denna ärendekategori på ett snabbt och rättssäkert sätt. Tjänsteanteckningarna var genomgående bra. Besluten var välformulerade och ordningen i akterna var mycket god.

text: Gårdsstöd

text: Justitiekanslern granskade besluten i de tio senast avgjorda ärendena avseende gårdsstöd. Besluten var genomgående välformulerade.

text: Utlämnande av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern granskade 13 ärenden gällande utlämnande av allmänna handlingar där prövningen av utlämnandet dröjt. Begäran om utfående av en allmän handling ska handläggas skyndsamt (jfr

text: 2 kap.

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: ). I de granskade ärendena har det funnits fog för att utlämnandet dragit ut på tiden något. Det har t.ex. rört sig om omfattande material. Mot den bakgrunden finns det inte anledning att rikta kritik mot handläggningen. I ett av de ärenden som Justitiekanslern begärt att få ta del av saknas emellertid akten (dnr 2275-2013). Av dagboksbladet går inte att utläsa om det vidtagits några åtgärder i ärendet. Om de saknade handlingarna inte återfinns bör länsstyrelsen försöka rekonstruera akten.

text: Allmänt om registrering m.m.

text: Som framgår av vad Justitiekanslern redovisat om granskningen av vissa ärendetyper finns vissa tillkortakommanden i ärendehandläggningen. Detta tyder enligt Justitiekanslerns bedömning på att det på sina håll i organisationen brister i kunskaperna om statlig förvaltning, handläggning av ärenden och måhända rent av i uppfattningen av rollen som statlig ämbetsman. Justitiekanslern noterar med tillfredsställelse att länsstyrelsen dragit liknande slutsatser och börjar vidta åtgärder – i form av bl.a. återkommande utbildningar – för att komma till rätta med detta.

text: Justitiekanslern konstaterar också att länsstyrelsen tycks ha en väl fungerande ordning för att se till att ärenden som i praktiken är sluthandlagda också avslutas i diariet. Ett led i detta tycks vara två årligen återkommande ”ärendestäddagar”.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena.

text: Inspektionen avslutades den 16 april 2015 kl. 14.15 med ett tack till länsstyrelsens personal för det vänliga mottagandet och den hjälp som Justitiekanslern fått under inspektionen. ------

text: I inspektionen deltog justitiekanslern Anna Skarhed, byråchefen Britt-Mari Lundberg, f. länsrådet Ulf Henricsson, f. chefsjuristen Christer Segerström, hovrättsassessorn Thomas Hedstrand, kammarrättsassessorn Ia Hamlin, beredningsjuristen My Malm Zetterlund, notarien Daniel Stålberg och registratorn Miika Vilenius.