title: Fråga om en resa anordnats av en sådan arrangör som avses i lagen (1992:1672) om paketresor. Även fråga om det förbund som marknadsfört och sålt resan kan betraktas som näringsidkare.

text: ) om paketresor. Även fråga om det förbund som marknadsfört och sålt resan kan betraktas som näringsidkare. Avgörande 2003-02-04; 2002-0164

text: K m.fl. deltog i en paketresa till Rom. Resan hade marknadsförts och sålts av förbundet D och arrangerats av bussbolaget B. Arrangemanget visade sig innehålla ett flertal fel och brister, bl.a. inkvarterades resenärerna på ett annat hotell än det som utlovats. Vidare uteblev utlovade utflykter och transporter m.m. K m.fl. yrkade återbetalning av hela resans pris.

text: Förbundet D bestred yrkandet med motiveringen att föreningen inte är rätt motpart.

text: Bussbolaget B bestred yrkandet med motiveringen att bolaget inte är rätt motpart.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har inledningsvis att ta ställning till om lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) är tillämplig eller inte.

text: En av förutsättningarna för att

text: paketreselagen

text: skall vara tillämplig är att den aktuella resan har anordnats av en arrangör. Med arrangör avses enligt

text: 3 § paketreselagen

text: den som annat än tillfälligtvis organiserar paketresor. Häri ligger främst att han svarar för sammansättningen av paketet och samordnar de tjänster som ingår. Något krav på att paketreseverksamheten skall bedrivas yrkesmässigt uppställs dock inte (

text: prop. 1992/93:95 s. 67

text: ). Det förhållande att paketreseverksamhet inte utgör förbundet D:s huvudsakliga verksamhet utgör således i sig inget hinder mot lagens tillämpning. Inte heller utgör det förhållandet att förbundet är en ideell förening och inte bedriver någon vinstgivande verksamhet något sådant hinder.

text: Vid bedömningen av vad som i detta sammanhang är ”annat än tillfälligtvis” bör man, enligt lagens förarbeten, beakta dels hur ofta vederbörande ordnar paketresor, dels hur regelbundet eller sporadiskt resorna återkommer. Den som ordnar två eller tre paketresor tätt efter varandra till ett visst evenemang omfattas knappast av lagen, dock under förutsättning att han i sin verksamhet i övrigt inte alls organiserar paketresor. Detsamma bör gälla den som oregelbundet och relativt sällan ordnar paketresor (

text: prop. 1992/93:95 s. 67

text: Av lagens 3 § framgår vidare att det, för att

text: paketreselagen

text: skall bli tillämplig, krävs att den som anordnar paketresor också säljer och marknadsför dem. Härigenom utesluts, enligt vad som anförs i propositionen, paketresor som t.ex. idrottsföreningar, församlingar och skolor själva ordnar för sina medlemmar respektive elever (

text: prop. 1992/93:95 s. 67

text: Sammantaget innebär det nu sagda att endast den som återkommande anordnar resor – även om detta endast sker en eller ett par gånger om året – och som dessutom marknadsför och säljer resorna, är att betrakta som arrangör i lagens mening.

text: Av utredningen i ärendet framgår att förbundet D har anordnat en paketresa med buss för sina medlemmar till Rom. Det är i ärendet ostridigt, i varje fall mellan K m.fl. och förbundet, att resan inte har motsvarat vad som har utlovats och att den därigenom har blivit sämre än vad hon har haft anledning att förvänta sig.

text: När det gäller frågan huruvida förbundet D är att betrakta som arrangör i lagens mening framgår av utredningen i ärendet att förbundet D visserligen har marknadsfört och sålt

text: paketresan. Däremot kan nämnden, på den i ärendet föreliggande utredningen, inte finna att förbundet återkommande och regelbundet anordnar paketresor för sina medlemmar på sådant sätt som krävs för att lagen skall vara tillämplig. Mot denna bakgrund anser nämnden att förbundet D inte uppfyller kriterierna för att betraktas som arrangör i den mening som avses i

text: paketreselagen

text: Paketreselagen

text: är således inte tillämplig.

text: Nämnden har därefter att ta ställning till om nämnden eljest är behörig att pröva tvisten mellan K m.fl. och förbundet D och därvid, vid bedömningen av ansvarsfrågan, tillämpa allmänna avtalsrättsliga grunder.

text: Enligt

text: 1 § förordning (1988:1583)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden framgår bl.a. att en av nämndens uppgifter är att opartiskt pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare som rör en vara, tjänst eller annan nyttighet som tillhandahållits huvudsakligen för enskilt bruk, s.k. konsumenttvist. Därav följer att nämnden inte kan pröva en tvist mellan en konsument och en part som inte är att betrakta som näringsidkare.

text: Begreppet näringsidkare kan i ett fall som det nu aktuella jämställas med arrangör så som begreppet definieras i

text: paketreselagen

text: . Eftersom förbundet D inte är att betrakta som arrangör, kan inte nämnden pröva tvisten. Ärendet avvisas därför i den del det avser förbundet D.

text: När det gäller frågan i vilken mån K m.fl. kan rikta sina anspråk mot bussbolaget B gör nämnden följande bedömning.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att det är förbundet D och inte K m.fl. som är avtalspart med bussbolaget B. Med anledning därav har resenärerna inte någon grund för sin talan och vid sådant förhållande kan deras talan gentemot bussbolaget inte bifallas. Deras yrkande i den delen skall således avslås.

text: En ledamot reserverade sig mot beslutet enligt följande. Det är ostridigt att förbundet D marknadsfört och sålt paketresan och att den inte motsvarat vad som utlovats. Det har dock inte framkommit att förbundet D regelbundet anordnat paketresor och nämndens majoritet har därför avvisat ärendet.

text: Paketreselagen

text: och möjligheten för en resenär att klaga till Allmänna reklamationsnämnden är väl bekant bland allmänheten. För K m.fl. torde det inte ha framgått att deltagande på denna resa inte omfattades av

text: paketreselagen

text: och att därmed möjligheten att få rättelse genom rekommendation i reklamationsnämnden saknades.

text: Till skillnad från majoriteten menar jag att det knappast kan ha varit lagstiftarens avsikt att göra resenärerna till omedvetna ”rättslösa” försöksobjekt under en organisations första resor för att därefter uppnå status som fullvärdiga paketresenärer vid följande resor. K m.fl. borde därför haft rätt till en skälig prisreduktion.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Köp av bil. Bevisbördans placering och kravet på bevisningens styrka vid tvist om huruvida köpeavtal ingåtts. Avgörande 2002-06-13; 2002-0432

type: rubrik

text: C besökte bilföretaget J den 25 september 2001 för att diskutera köp av en VW Golf Variant TDI 90 med diverse utrustning. Leverans kunde ske ca tre månader efter beställning. Enligt C skulle han provköra bilen och bestämma sig när bilen anlände till bilföretaget. Något köpeavtal sade sig C aldrig ha skrivit under. Någon beställning av extrautrustning hade han heller inte gjort. Enligt bilföretaget var kunden säker på vad han ville ha och ett inbyte diskuterades. C och säljaren diskuterade mellanpriset vid C:s besök den 25 september 2001. C lämnade ett bud som bilförsäljaren ansågs sig behöva viss betänketid för att godkänna. Dagen efter meddelade säljaren C per telefon att budet accepterades. Enligt bilföretagets uppfattning köpte C alltså bilen per telefon och det var först vid en senare diskussion om extrautrustning som C drog sig ur köpet. C bestred att han gjort något bilköp över telefon.

type: stycke

text: C yrkade betalningsbefrielse från den annulleringavgift på 6 000 kr som bilföretaget hade debiterat honom.

text: Bilföretaget bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att det är bilföretaget som har bevisbördan för att ett bindande avtal träffats mellan parterna (se Kurt Grönfors,

text: Avtalslagen

text: , 1984, s.43). Det torde också ligga en särskild plikt på näringsidkaren i konsumentförhållanden att vara verksam för att undanröja risker för missförstånd och oklarheter i parternas inbördes relationer i samband med avtalsförhandlingar inför köp (jfr beträffande konsumenttjänster i detta avseende

text: prop. 1984/85:110 s. 160

text: ). I allmänhet torde det därför i sådana förhållanden krävas att det föreligger en otvetydig bevisning som visar att det varit bägge parters avsikt att ingå avtal. I första hand kan det ske genom ett av båda parterna underskrivet köpeavtal. Mot bakgrund av det anförda finner nämnden att det i förevarande fall i avsaknad av ett skriftligt köpeavtal inte kan, mot C:s bestridande, anses visat att det träffats något bindande avtal mellan parterna om köp av bilen. Bilföretaget har därför inte rätt att kräva C på någon annullationskostnad. C:s yrkande skall därför bifallas.

type: avgorande


title: Fråga om resenärs rätt till ersättning för merkostnad för inrikes flygresa vid resa till Indien. Lagen (1992:1672) om paketresor har ansetts tillämplig.

text: ) om paketresor har ansetts tillämplig. Avgörande 2003-01-30; 2002-0474

text: K och L bokade en resa till Indien arrangerad av arrangören P. Under resans gång visade det sig att arrangören P inte hade bokat inrikes flygbiljetter. Deltagarna fick därför stå för denna kostnad själva. K och L yrkade att P skulle ersätta dem för denna kostnad.

text: P bestred yrkandet med motiveringen att arrangören P endast hade ansvaret för landarrangemanget i Indien. Ansvaret för flygbiljetterna låg på resebyrån U.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Nämnden har att inledningsvis ta ställning till om lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) är tillämplig eller inte.

text: Enligt

text: 1 § paketreselagen

text: omfattar lagen paketresor som arrangörer, själva eller genom återförsäljare säljer eller marknadsför. Vidare krävs, enligt 2 § första stycket, att själva arrangemanget har utformats innan avtal träffats samt att arrangemanget består av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon annan turisttjänst. Ytterligare förutsättningar är att arrangemanget varar i mer än 24 timmar samt säljs eller marknadsförs till ett gemensamt pris eller för skilda priser som är knutna till varandra. Lagen gäller enligt 2 § andra stycket även om olika tjänster som ingår i arrangemanget skall betalas var för sig.

text: Av utredningen i ärendet framgår bl.a. att P har varit i kontakt med resebyrån U för att diskutera lämpliga ”flighter” för resan till Indien. Mot denna bakgrund samt mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet i övrigt vad gäller arrangemangets utformning och den information som arrangören P har lämnat till resenärerna avseende resans genomförande, finner nämnden att landarrangemanget i Indien och flygresorna får anses vara knutna till varandra på sådant sätt som avses i

text: 2 § paketreselagen

text: . Det aktuella arrangemanget är således av sådan art att det omfattas av

text: paketreselagen

text: , varför denna lag skall tillämpas vid bedömningen av ansvarsfrågan.

text: I

text: och

text: 16 §§

text: paketreselagen

text: ges bestämmelser om påföljder vid fel i de avtalade tjänsterna. Resenären kan vid sådant förhållande ha rätt till prisavdrag och skadestånd, om felet inte beror på resenären. Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: har resenären i ett fall som detta rätt till skadestånd, om arrangören inte visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri från ansvar vid motsvarande bedömning, s.k. kontrollansvar.

text: Det är i ärendet ostridigt att flygbiljetter mellan Bangalore och Mumbai på grund av ett misstag från resebyrån U sida, inte har blivit bokade. Detta har medfört extra kostnader för resenärerna. Arrangören P har inte visat att misstaget har legat utanför företagets eller Upplands resebyrås kontroll. Arrangören P bör därför ersätta resenärerna motsvarande det belopp vad var och en av dem har betalat för flygbiljetterna.


title: I två ärenden (I och II) har resenärer bestulits på föremål förvarade i s.k. säkerhetsboxar i sina hotellägenheter. Fråga om resenärernas rätt till ersättning av paketresearrangören.

text: I. Avgörande 2002-11-01; 2002-0868

text: K och hennes medresenärer betalade 250 kr för att kunna förvara sina tillhörigheter i en s.k. säkerhetsbox i hotellägenheten. Resenärerna blev bestulna på hela reskassan. Ingen åverkan hade vid inbrottet gjorts på varken dörrlås eller box. K yrkade skadestånd med 6 500 kr, avseende vad som stulits med avdrag för erhållen försäkringsersättning.

text: Paketresearrangören A bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Av utredningen framgår att det har varit inbrott i den säkerhetsbox som fanns i den lägenhet som K och hennes medresenärer disponerade enligt reseavtalet. Av K:s uppgifter, som inte bestritts av bolaget, framgår att det därvid stals ett belopp motsvarande 9 500 kr och att försäkringsbolaget med anledning av stölden ersatt henne med 3 000 kr.

text: Enligt

text: 16 § första stycket paketreselagen

text: har resenärer rätt till bland annat skadestånd vid fel i de avtalade tjänsterna.

text: Resenären har emellertid enligt

text: 16 § andra stycket i samma lag

text: inte rätt till skadestånd, om arrangören visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören enligt tredje stycket fri från skadeståndsansvar enligt andra stycket bara om också den som han har anlitat också skulle vara fri från ansvar enligt andra stycket.

text: En första förutsättning för att skadestånd överhuvudtaget skall kunna utgå är att det föreligger ett fel i de avtalade tjänsterna. Den omständigheten att ett inbrott förövas utgör inte i sig ett fel i den avtalade tjänsten, om det inte visas att inbrottet har kunnat ske på grund någon försummelse från arrangörens sida eller från någon som denne har anlitat.

text: I det nu aktuella fallet har inbrottet skett i en säkerhetsbox, utan någon åverkan på boxen. Övervägande skäl talar därför för att inbrottet har skett genom att någon har haft tillgång till en kod till boxen och på så sätt kunnat öppna den.

text: En säkerhetsbox är avsedd att ge ett särskilt skydd mot stöld av pengar och andra värdeföremål. Den som tillhandahåller en sådan box har därför att svara för att obehöriga inte har tillgång till den kod varmed boxen kan öppnas eller att någon som behörigen har tillgång till koden inte missbrukar den. Det är enligt nämndens mening uppenbart att det hotell som bolaget har anlitat har försummat sitt ansvar i denna del. Fel får därför anses föreligga i den avtalade tjänsten.

text: Bolaget har inte visat att det föreligger några sådana omständigheter som enligt 16 § andra och tredje styckena paketereselagen befriar bolaget från ansvar. K:s yrkande om skadestånd skall därför bifallas.

text: II. Avgörande 2002-11-01; 2002-1726

text: R och hennes medresenär förvarade tillhörigheter i en s.k. säkerhetsbox i sin hotellägenhet. Resenärerna blev bestulna på delar av innehållet. Vid inbrottet hade säkerhetsboxen ”sågats upp”. Till följd av det inträffade blev vistelsen inte som resenärerna hade anledning att förutsätta. R yrkade ersättning med totalt 8 997:88 kr för minskat utbyte av resan.

text: Paketresearrangören A bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet är ostridigt att det har förekommit ett inbrott i den lägenhet som R med ressällskap disponerade enligt reseavtalet och att föremål stulits ur lägenheten och den uppsågade säkerhetsboxen.

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen (1992:1672)

text: har en resenär rätt till skadestånd och prisavdrag vid fel i de avtalade tjänsterna. Av allmänna regler följer att det är resenären som skall bevisa att det föreligger fel.

text: Den omständigheten att det har förekommit ett inbrott i en lägenhet som har tillhandahållits inom ramen för ett reseavtal innebär inte i sig att det föreligger ett fel i den avtalade tjänsten. För att det skall anses föreligga ett fel krävs att inbrottet har kunnat ske på grund av brister i säkerheten, t.ex. genom avsaknad av lås, eller genom någon försummelse från researrangörens sida eller från någon som denne har anlitat.

text: Av utredningen i ärendet framgår inte att det har förekommit brister i hotellets eller säkerhetsboxens säkerhet eller att inbrottet har skett på grund av någon försummelse från arrangörens eller hotellets sida. R har således inte visat att det har förelegat något fel i den avtalade tjänsten. Hennes ersättningsyrkande kan därför inte bifallas.


title: Förlust av kontokort som stulits ur en handväska som konsumenten bett en bekant att vakta. Grov oaktsamhet ansågs föreligga (34 § konsumentkreditlagen).

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ). Avgörande 2002-09-02, 2002-1122

text: Vid ett besök på en bingohall bad M en bekant att vakta hennes handväska då hon skulle hämta kaffe. I väskan låg hennes kontokort. Två dagar senare upptäckte hon att kortet var borta och att det hade skett tre obehöriga uttag om 11 900 kr. Hon misstänker att det var personen som vaktade väskan som tagit och använt kortet.

text: M yrkade att banken skulle ersätta henne för de obehöriga uttagen.

text: Banken bestred yrkandet och anförde att M lämnat ifrån sig kortet till någon annan och därför enligt

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: första stycket 1 är ersättningsskyldig för de obehöriga uttagen. Banken anförde även att kortet förlorats genom grov oaktsamhet (samma paragraf första stycket 2).

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:380)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som anger att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren lämnat ifrån sig kortet till någon annan eller genom grov oaktsamhet har förlorat kortet.

text: Fråga är först om M skall anses ansvarig för de obehöriga uttag som har skett på den grunden att hon har överlämnat kortet till någon annan. Den omständigheten att M har överlämnat sin väska, som innehöll kontokortet, till någon annan kan enligt nämndens mening inte anses innebära att hon har lämnat ifrån sig kortet till någon annan på det sätt som avses i

text: konsumentkreditlagen

text: Med den nu gjorda bedömningen som utgångspunkt har nämnden att ta ställning till frågan om kontokortet har förlorats genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s 191

text: M har uppgett att hon bad en bekant, som hon har träffat tidigare men inte kände särskilt väl, att vakta väskan när hon skulle hämta kaffe i bingolokalen. Mot den bakgrunden finner nämnden att M brustit i uppsikt och kontroll över kortet på sådant sätt att det är att anse som grovt oaktsamt. Hennes yrkande kan därför inte bifallas.


title: Konsument har inte ansetts berättigad till skadestånd av nätkoncessionshavare på grund av elavbrott. Även fråga om nämndens behörighet att pröva tvisten (11 kap. 10 § ellagen)

text: 10 § ellagen

text: ) Avgörande 2002-12-20, 2002-1286

text: Den 15 november 2001 drabbades K av elavbrott. Avbrottet varade i över två dygn. Försäkringsbolaget utgav ersättning för de skador som uppstod. Självrisken uppgick till 1 000 kr. Vidare uppkom extra utgifter om sammanlagt 1 232 kr för en påtvingad vistelse i på annan ort under elavbrottet. K ansåg att nätkoncessionshavaren F, enligt det ansvar som följer av såväl parternas avtal som

text: ellagen

text: , var skyldig att ersätta självrisken och de utgifter han drabbades av i den mån dessa inte omfattades av försäkringen. K yrkade hos nämnden ersättning med sammanlagt 2 232 kr.

text: F ifrågasatte om nämnden var behörig att pröva ärendet eller om ärendet lämpade sig för nämndens prövning. I sak bestred F yrkandet under åberopande bl.a. av att den aktuella händelsen inte omfattades av det s.k. kontrollansvar som följer av

text: ellagen

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Kan nämnden pröva tvisten?

text: Den första fråga som nämnden har att ta ställning till är om nämnden är behörig att pröva tvisten och om ärendet lämpar sig för prövning av nämnden.

text: Enligt

text: 1 § första stycket 1 förordningen (1988:1583)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden har Allmänna reklamationsnämnden till uppgift att pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare som rör en vara, tjänst eller annan nyttighet som tillhandahållits huvudsakligen för enskilt bruk (konsumenttvister) samt ge rekommendation om hur tvisten bör lösas.

text: Enligt 1 § första stycket 2 samma instruktion har nämnden till uppgift att också pröva tvister om skadestånd mellan å ena sidan fysiska personer och å andra sidan juridiska personer eller enskilda näringsidkare, om den fysiska personens anspråk på skadestånd helt eller delvis kan komma att omfattas av motpartens ansvarsförsäkring och skadan inte uppkommit i samband med den fysiska personens näringsverksamhet, samt ge rekommendation om hur tvisten bör lösas.

text: Den förstnämnda bestämmelsen tar sikte på tvister där det föreligger ett avtalsförhållande mellan en konsument och en näringsidkare och som gäller en vara, tjänst eller annan nyttighet, medan den sistnämnda bestämmelsen tar sikte på tvister om utomobligatoriskt skadeståndsansvar.

text: Tvisten i ärendet gäller en nyttighet som har tillhandahållits en konsument för enskilt bruk och omfattas därför av nämndens behörighet.

text: Bolaget har gjort gällande att ärendet är av principiell betydelse och att det därför och i avsaknad av domstolspraxis på området inte lämpar sig för nämndens prövning. Nämnden konstaterar att dessa omständigheter i sig inte utgör något hinder för nämndens prövning och att ärendet har kunnat utredas inom ramen för nämndens skriftliga förfarande. Nämnden anser därför att nämnden kan pröva tvisten.

text: Tvisten

text: Tvisten i ärendet gäller frågan om bolaget är skyldigt att ersätta K den skada som han har åsamkats på grund av det elavbrott som han drabbades av den 15 november 2001 och drygt två dygn framåt.

text: Om överföringen av el avbryts utan att det beror på konsumentens försummelse och utan att det finns rätt att avbryta överföringen enligt 7 § första stycket, har konsumenten enligt

text: 11 kap. 10 § första stycket ellagen (1997:857)

text: rätt till ersättning för skada av nätkoncessionshavaren. Rätt till ersättning föreligger emellertid inte, om nätkoncessionshavaren visar att avbrottet beror på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit.

text: Huvudregeln är således att konsumenten har rätt till ersättning för den skada han lider genom ett elavbrott. För att nätkoncessionshavaren skall undgå skadeståndsskyldighet krävs att fyra förutsättningar är uppfyllda. För det första skall det föreligga ett hinder mot överföring av el. För det andra skall hindret ligga utanför nätkoncessionshavarens kontroll. För det tredje skall hindret vara sådant att nätkoncessionshavaren inte skäligen kunde förväntas ha räknat med det. För det fjärde skall nätkoncessionshavaren inte skäligen ha kunnat undvika eller övervinna hindret.

text: För att nätkoncessionshavaren skall undgå skadeståndsskyldighet måste samtliga fyra förutsättningar vara uppfyllda. Nätkoncessionshavaren har bevisbördan för att så är fallet (

text: prop. 1996/97:136, s. 191

text: Mellan parterna får anses ostridigt att det har förelegat ett hinder för överföring av el och att hindret har legat utanför bolagets kontroll. Vad nämnden därför har att ta ställning till är om hindret har varit sådant att bolaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med det och bolaget inte heller skäligen hade kunnat undvika eller övervinna hindret.

text: I förarbetena till lagen anföres i fråga om det förstnämnda att det finns risker som är ofta förekommande och typiska för verksamheten så att nätkoncessionshavaren regelmässigt bör räkna med dem, medan andra händelse är så ovanliga och avlägsna att de inte behöver beaktas.

text: Om t.ex. blötsnö i ett visst område nästan varje vinter orsakar ledningsbrott, trots att nätkoncessionshavaren följt tillsynsmyndighetens föreskrifter och råd, måste det anses att nätkoncessionshavaren skäligen kunde förväntas ha räknat med att avbrott av denna orsak kan ske. Det innebär att risken för skada i dessa fall placeras hos nätkoncessionshavaren. Om däremot ett ledningsbrott orsakas av för det aktuella området extrema väderleksförhållanden eller av en exceptionell händelse, bör nätkoncessionshavaren inte behöva ta avbrottet i beräkning. I sistnämnda fall placeras alltså risken för skada i stället hos konsumenten (

text: prop. 1996/97:136 s 192

text: ff.).

text: Av bolagets obemötta uppgifter framgår att stormen förde med sig att ett mycket stort antal träd under en relativt kort tidsrymd föll över ett stort antal ledningar och att vindarna på vissa ställen var av sådan styrka att även kraftledningsstolparna knäcktes.

text: Bolaget har till stöd för sin ståndpunkt att bolaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med att hindret skulle uppstå åberopat en undersökning utförd av SMHI om återkomsttider för vindhastigheter i sydöstra Norrland under stormen den 15 november

text: 2001. Undersökningen visar att återkomsstider för medelvindar under den aktuella stormen inte var speciellt extrema. Beträffande byvindarna uttalar SMHI bland annat följande:

text: ”Vinden var under aktuell storm extremt byig, vilket betyder längre återkomsttider för byvinden än för medelvinden. Som synes är de uppmätta byvindarna för flera platser i inlandet mycket höga. Mer än 28 m/s i byarna har uppmätts på tre orter i inlandet. Så höga byvindshastigheter uppträder enligt beräkningarna endast en gång på ett par hundra år. Extremaste återkomsttiderna beräknades för Hamra och Åmot med 285 respektive 275 år.”

text: Nämnden anser att bolaget genom den utredning som SMHI har gjort får anses ha visat att ledningsbrotten har orsakats av för det aktuella området extrema väderförhållanden och att det inte skäligen kan krävas att bolaget skulle ha räknat med detta.

text: Fråga återstår då om bolaget skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit hindrets följder. Häri ligger enligt uttalanden i förarbetena till lagen att det främst skall göras en bedömning av det ekonomiskt rimliga i att vidta åtgärder för att förhindra följderna av ett elavbrott (

text: a. prop. s. 193

text: Av bolagets obestridda uppgifter framgår bland annat att bolaget haft ett mycket stort antal montörer och röjningsarbetare ute för att avhjälpa felen, mångdubbelt flera än vad som i normalfallet någonsin har funnits för felavhjälpshantering inom området, att befintliga resurser måste sättas in på de områden som var värst drabbade, att det inte var möjligt och försvarbart att prioritera ledningssträckor med ett mycket fåtal abonnenter och att det inte fanns alternativa möjligheter att förse kunden med el.

text: Nämnden finner med hänsyn till vad som sålunda får anses utrett att bolaget har vidtagit de åtgärder som skäligen kunde krävas för att undvika och övervinna hindrets följder.

text: Nämnden finner med hänvisning till det anförda att bolaget visat att de förutsättningar som krävs för att bolaget skall undgå skadeståndsskyldighet är uppfyllda. K:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Köp av häst. Hästen har ansetts varit behäftad med fel i köprättslig mening då säljaren inte upplyst köparen om hästens farliga beteende. Grund för hävning förelåg. Avgörande 2002-1350; 2002-10-24

text: I köpte den 23 augusti 2001 en häst för 18 000 kr. Hästen var en 13 år gammal ponny som var avsedd för hennes dotter, född 1986. Hennes dotter hade ridit på hästen på ett ridläger under några dagar och blivit förtjust i den. En av ridlärarna uppgav att hästen inte tyckte om att småbarnen på ridlägret klappade och gosade så mycket med den och att man därför inte kunde ha den till småbarnsridning. Vid köpet uppgav säljaren att hästen var lite ”tjurig”. Efter en vecka började hästen göra utfall mot hennes dotter. Den sprang emot henne, böjde ned huvudet, hotade henne och sparkade. Det visade sig att hästen var aggressiv och farlig samt att den tidigare hade bitit flera personer.

text: I yrkade hävning av köpet. Som grund för sitt yrkande uppgav hon att hästen var behäftad med fel.

text: Säljaren bestred yrkandet på den grunden att I haft kännedom om hästens egenskaper vid köpet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket 2 konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller att en vara skall anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller bort känna till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Nämnden finner visserligen att I av säljaren har fått viss information om hästens opålitlighet, men nämnden kan inte finna det övervägande sannolikt att hon av säljaren fått veta att hästen har ett så farligt beteende som senare visade sig vara fallet. Det framgår av utredningen att säljaren kände till att hästen hade detta beteende. Nämnden finner det vidare övervägande sannolikt att I inte skulle ha köpt hästen med full insikt om dess beteende. Hästen är därigenom att anse som behäftad med fel i köprättslig mening. Felet är av väsentlig betydelse. I har därför rätt att häva köpet


text: I två ärenden (I och II) har resenärer bestulits på föremål förvarade i s.k. säkerhetsboxar i sina hotellägenheter. Fråga om resenärernas rätt till ersättning av paketresearrangören.

text: I. Avgörande 2002-11-01; 2002-0868

text: K och hennes medresenärer betalade 250 kr för att kunna förvara sina tillhörigheter i en s.k. säkerhetsbox i hotellägenheten. Resenärerna blev bestulna på hela reskassan. Ingen åverkan hade vid inbrottet gjorts på varken dörrlås eller box. K yrkade skadestånd med 6 500 kr, avseende vad som stulits med avdrag för erhållen försäkringsersättning.

text: Paketresearrangören A bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Av utredningen framgår att det har varit inbrott i den säkerhetsbox som fanns i den lägenhet som K och hennes medresenärer disponerade enligt reseavtalet. Av K:s uppgifter, som inte bestritts av bolaget, framgår att det därvid stals ett belopp motsvarande 9 500 kr och att försäkringsbolaget med anledning av stölden ersatt henne med 3 000 kr.

text: Enligt

text: 16 § första stycket paketreselagen

text: har resenärer rätt till bland annat skadestånd vid fel i de avtalade tjänsterna.

text: Resenären har emellertid enligt

text: 16 § andra stycket i samma lag

text: inte rätt till skadestånd, om arrangören visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören enligt tredje stycket fri från skadeståndsansvar enligt andra stycket bara om också den som han har anlitat också skulle vara fri från ansvar enligt andra stycket.

text: En första förutsättning för att skadestånd överhuvudtaget skall kunna utgå är att det föreligger ett fel i de avtalade tjänsterna. Den omständigheten att ett inbrott förövas utgör inte i sig ett fel i den avtalade tjänsten, om det inte visas att inbrottet har kunnat ske på grund någon försummelse från arrangörens sida eller från någon som denne har anlitat.

text: I det nu aktuella fallet har inbrottet skett i en säkerhetsbox, utan någon åverkan på boxen. Övervägande skäl talar därför för att inbrottet har skett genom att någon har haft tillgång till en kod till boxen och på så sätt kunnat öppna den.

text: En säkerhetsbox är avsedd att ge ett särskilt skydd mot stöld av pengar och andra värdeföremål. Den som tillhandahåller en sådan box har därför att svara för att obehöriga inte har tillgång till den kod varmed boxen kan öppnas eller att någon som behörigen har tillgång till koden inte missbrukar den. Det är enligt nämndens mening uppenbart att det hotell som bolaget har anlitat har försummat sitt ansvar i denna del. Fel får därför anses föreligga i den avtalade tjänsten.

text: Bolaget har inte visat att det föreligger några sådana omständigheter som enligt 16 § andra och tredje styckena paketereselagen befriar bolaget från ansvar. K:s yrkande om skadestånd skall därför bifallas.

text: II. Avgörande 2002-11-01; 2002-1726

text: R och hennes medresenär förvarade tillhörigheter i en s.k. säkerhetsbox i sin hotellägenhet. Resenärerna blev bestulna på delar av innehållet. Vid inbrottet hade säkerhetsboxen ”sågats upp”. Till följd av det inträffade blev vistelsen inte som resenärerna hade anledning att förutsätta. R yrkade ersättning med totalt 8 997:88 kr för minskat utbyte av resan.

text: Paketresearrangören A bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet är ostridigt att det har förekommit ett inbrott i den lägenhet som R med ressällskap disponerade enligt reseavtalet och att föremål stulits ur lägenheten och den uppsågade säkerhetsboxen.

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen (1992:1672)

text: har en resenär rätt till skadestånd och prisavdrag vid fel i de avtalade tjänsterna. Av allmänna regler följer att det är resenären som skall bevisa att det föreligger fel.

text: Den omständigheten att det har förekommit ett inbrott i en lägenhet som har tillhandahållits inom ramen för ett reseavtal innebär inte i sig att det föreligger ett fel i den avtalade tjänsten. För att det skall anses föreligga ett fel krävs att inbrottet har kunnat ske på grund av brister i säkerheten, t.ex. genom avsaknad av lås, eller genom någon försummelse från researrangörens sida eller från någon som denne har anlitat.

text: Av utredningen i ärendet framgår inte att det har förekommit brister i hotellets eller säkerhetsboxens säkerhet eller att inbrottet har skett på grund av någon försummelse från arrangörens eller hotellets sida. R har således inte visat att det har förelegat något fel i den avtalade tjänsten. Hennes ersättningsyrkande kan därför inte bifallas.


title: Konsument har ansetts ha rätt att framställa krav på ersättning för förkommet brev även efter utgången av avtalsvillkorens preskriptionsfrist om sex månader. (36 § avtalslagen).

text: 36 § avtalslagen

text: ). Avgörande 2002-10-24; 2002-1855

text: K anlitade i mars 2001 P för att skicka fyra äldre tusenkronorssedlar till Riksbanken för inlösen. I december 2001 reklamerade hon till P att sedlarna förkommit. K yrkade i nämnden ersättning för sedlarnas värde med 4 000 kr.

text: P bestred yrkandet under åberopande av att reklamation skett för sent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att K i mars 2001 sänt fyra äldre tusenkronorssedlar i ett rekommenderat brev till Riksbanken, att sedlarna på något sätt förkommit under transporten och att reklamation skett i december 2001. Tvisten gäller huruvida P är skyldigt att utge ersättning för förlusten. Bolaget har bestritt att så skulle vara fallet med hänvisning till att reklamation inte skett i rätt tid i enlighet med vad som framgår av P:s Allmänna Kundvillkor (PAV).

text: I PAV punkt 17.6 föreskrivs att en reklamation som gäller en förlorad, minskad, skadad eller försenad försändelse skall göras inom skälig tid efter det att förlusten, minskningen, skadan eller förseningen upptäckts eller borde ha upptäckts och senast inom sex månader från den dag då försändelsen lämnades in till postbefordran. Om reklamation inte sker i rätt tid går rätten att åberopa felet förlorad.

text: K har obestritt uppgett att hon fått besked från Riksbanken att utbytet av sedlarna skulle komma att ta lång tid. Med hänsyn till detta har hon enligt nämndens uppfattning inte haft anledning att efterlysa sedlarna tidigare än vad som varit fallet. Hon borde såldes inte ha upptäckt förlusten tidigare än vad hon de facto gjort. Annat har inte framkommit än att hon då reklamerat förlusten så snart hon upptäckt den. Reklamation har således skett inom skälig tid. Däremot har reklamation skett efter det att preskriptionsfristen om sex månader löpt ut. En tillämpning av avtalsvillkoret leder således fram till att K förlorar sin rätt att göra gällande förlusten mot P.

text: Frågan är då om sexmånadersfristen är godtagbar vid en tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: . Enligt denna bestämmelse kan ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid dess tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn skall vid denna prövning tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Vid bedömningen av om det nu aktuella avtalsvillkoret är skäligt eller inte kan ledning hämtas från såväl dispositiv rätt som tvingande konsumentskyddslagstiftning på närliggande områden. Nämnden kan därvid konstatera att det i bl.a.

text: köplagen

text: konsumenttjänstlagen

text: konsumentköplagen

text: och

text: ellagens

text: bestämmelser om skadestånd vid elavbrott föreskrivs preskriptionsfrister om två år. Dessa frister är således avsevärt längre än den frist som tillämpas av P. Med hänsyn till detta anser nämnden att preskriptionsfristen på sex månader är oskäligt kort. Nämnden lämnar därför, med tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: , villkoret utan avseende såvitt nu är i fråga. Ställningstagandet innebär att K inte har förlorat rätten att göra gällande förlusten mot P. Då bolaget inte gjort någon annan invändning mot kravet kan man inte undgå ersättningsansvar för de förkomna sedlarna. Om yrkat belopp råder inte tvist.


title: Konsument har ansett berättigad till skadestånd av nätkoncessionshavaren på grund av elavbrott (11 kap. 10 § ellagen).

text: 11 kap. 10 § ellagen

text: ). Avgörande 2002-12-20, 2002-2113

text: Den 3 februari 2001 uppstod brott på en 50 år gammal sjökabel. Strömmen till fastigheterna på ett antal öar bröts. Vid tillfället rådde sträng kyla och vattenpumpen i S:s brunn frös omedelbart sönder. Avbrottet varade till den 9 februari 2001. S gjorde gällande att nätkoncessionshavaren V hade brustit i det kontrollansvar som förskrevs i såväl parternas avtal som i

text: ellagen

text: och yrkade hos nämnden skadestånd med 14 756 kr.

text: V bestred yrkandet och åberopade att strömavbrottet hade uppkommit på grund av händelser eller omständigheter som legat utanför bolagets rimliga kontroll. Det inträffade låg därför utanför det kontrollansvar en nätägare har enligt

text: 11 kap. 10 § ellagen

text: . Bolaget hade enligt uppgift gjort allt det kunnat för att lokalisera felet och reparera kabeln. Orsaken till strömavbrottet var att en kabelskarv hade gått sönder och bolaget uppgav att man inte visste vad orsaken till detta var. Bolaget antog att bottenförhållandena kunde ha påverkat kabeln.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att överföring av el avbröts den 3 februari 2001 när en sjökabel brast. Avbrottet varade till den 9 februari 2001.

text: Enligt

text: 11 kap. 10 § första stycket ellagen (1997:857)

text: har konsumenten, om överföringen av el avbryts utan att det beror på konsumentens försummelse och utan att det finns rätt att avbryta överföringen enligt 7 § första stycket, rätt till ersättning för skada av nätkoncessionshavaren om inte denne visar att avbrottet beror på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit.

text: Huvudregeln är således att konsumenten har rätt till ersättning för den skada han lider genom ett elavbrott. För att nätkoncessionshavaren skall undgå skadeståndsskyldighet krävs att fyra förutsättningar är uppfyllda. För det första skall det föreligga ett hinder mot överföring av el. För det andra skall hindret ligga utanför nätkoncessionshavarens kontroll. För det tredje skall hindret vara sådant att nätkoncessionshavaren inte skäligen kunde förväntas ha räknat med det. För det fjärde skall nätkoncessionshavaren inte skäligen ha kunnat undvika eller övervinna hindret.

text: För att nätkoncessionshavaren skall undgå skadeståndsskyldighet måste samtliga fyra förutsättningar vara uppfyllda. Nätkoncessionshavaren har bevisbördan för att så är fallet (

text: prop. 1996/97:136, s. 191

text: I ärendet är ostridigt att det har förelegat ett hinder för överföring av el. Tvisten i ärendet gäller i stället frågan om hindret legat utanför bolagets kontroll och om hindret har varit sådant att bolaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med det.

text: Bolaget har uppgett att strömavbrottet berodde på en kabelskarv som gick sönder på elkabeln och att bolaget inte vet var orsaken till själva felet var, men har antagit att bottenförhållandena kan ha påverkat kabeln. Bolaget har emellertid inte presenterat någon bevisning eller utredning i övrigt till stöd för sitt påstående att hindret beror på omständigheter utanför bolagets kontroll eller att ledningsbrottet orsakats av någon exceptionell eller annan liknande händelse som bolaget inte skäligen kunde förväntas ha

text: räknat med. Bolaget kan under dessa förhållanden inte undgå skadeståndsansvar för den skada som strömavbrottet fört med sig.

text: I ärendet är ostridigt att en vattenpump gick sönder till följd av strömavbrottet. Bolaget har inte ifrågasatt skäligheten av det yrkade beloppet. S:s yrkande skall därför bifallas.


title: Fråga om vad som avses med begreppet "väsentligen oförändrat skick" i 17 § lagen (1999/2000:89) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal

text: Fråga om vad som avses med begreppet ”väsentligen oförändrat skick” i 17 § lagen (1999/2000:89) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal

text: Avgörande 2002-11-27; 2002-2164

text: R köpte en dammsugare och en TV vid hemförsäljning av bolaget B. Elva dagar efter köpet skickade hon ångerblanketten till säljaren. R yrkade att få frånträda avtalet som ingicks vid hemförsäljning. Säljaren vägrade att ta tillbaka varorna med motiveringen att de var använda.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att R köpte en dammsugare och en TV vid hemförsäljning. Elva dagar efter köpet skickade hon ångerblanketten till säljaren. När säljaren skulle hämta varorna ville han inte ta tillbaka dem på grund av att han ansåg att de var använda. Bolaget B har invänt att dammsugaren var repig och TV:n använd.

text: Nämnden konstaterar att tillämplig lag på det aktuella köpet är lagen (

text: ) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (

text: distansavtalslagen

text: ). Av

text: 17 §

text: framgår att konsumenten får utöva sin ångerrätt endast om den vara som mottagits hålls i väsentligen oförändrat skick. Ordet ”väsentligen” innebär att återgång kan ske, om varans skick har förändrats endast i obetydlig grad (

text: prop. 1999/2000:89 s. 93

text: R har anfört att hon inte använt varorna mer än endast obetydligt. Bolaget B har invänt att dammsugaren var repig och TV:n använd. Nämnden anser inte att det framgår av de fotografier som åberopats i ärendet att dammsugaren skulle vara så pass repig att den skulle vara använd mer än endast obetydligt. Det framgår inte heller av annan utredning att den skulle ha använts i nämnvärd grad. Nämnden anser således att R är berättigad nyttja den ångerrätt som följer av

text: distansavtalslagen

text: vad gäller dammsugaren.

text: Vad gäller TV:n har bolaget endast invänt att den använts. Nämnden anser inte att det är ett tillräckligt skäl för att neka konsumenten möjlighet att ångra köpet. R har dessutom anfört att TV:n stått insvept i en filt på vardagsrumsgolvet. Nämnden anser att R är berättigad att återlämna även TV:n.


title: En konsument ringde och beställde en båtmotor efter att ha sett en annons på Internet. Lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (distansavtalslagen) ansågs tillämplig på köpet.

text: distansavtalslagen

text: ) ansågs tillämplig på köpet. Avgörande 2002-10-01; 2002-2411

text: R såg att ett båtföretag – bolaget – annonserade en båtmotor till försäljning på Internet. R ringde till bolaget och ett avtal om köp ingicks telefonledes. Motorn levererades, men R menade att det var fel på motorn och återlämnade den. R yrkade hävning av köpet med stöd av lagen (

text: distansavtalslagen

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att felet var bagatellartat.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av vad som framkommit i ärendet framgår att R, efter att ha sett en annons på Internet, ringde till bolaget angående köp av en båtmotor. Avtal ingicks därefter telefonledes. Till följd härav är lagen (

text: distansavtalslagen

text: ) tillämplig på köpet, se

text: 1 §

text: . Eftersom R har åberopat sin ångerrätt enligt lagen, se

text: och

text: 15 §§

text: , och därvid även återlämnat båtmotorn är bolaget skyldigt att återbetala köpeskillingen till honom.

text: R meddelade bolaget den 8 mars 2002 att han frånträdde avtalet. Om konsumenten utövar sin ångerrätt skall näringsidkaren senast inom 30 dagar från dagen för avtalets frånträdande betala tillbaka vad konsumenten har betalat, se

text: 19 § andra stycket nämnda lag

text: . Då inte detta skett bör bolaget betala dröjsmålsränta på beloppet från och med den 8 april 2002 fram till dess att betalning sker (jfr

text: prop. 1999/2000:89 s. 96

text: R:s yrkande skall således bifallas.


title: En researrangör har ställt in en paketresa för att det har funnits för få deltagare på resorna i den serie vari paketresan har ingått. Inställandet har ansetts stå i strid med paketreselagens tvingande bestämmelser.

text: paketreselagens

text: tvingande bestämmelser. Avgörande 2003-01-09; 2002-2486

text: K bokade en paketresa arrangerad av paketresearrangören F. Därefter ställde paketresearrangören in resan med motiveringen att det var alltför få deltagare i den serie av resor vari K:s resa ingick.

text: K yrkade bl.a. ersättning för att resenärerna fick boka en ny och dyrare paketresa.

text: F har bestritt yrkandet på den grunden att resan inställts i enlighet med villkoren för denna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Av handlingarna i ärendet framgår att resenärerna bokade en paketresa arrangerad av researrangören F. Vidare framgår bl.a. att resan ställdes in av arrangören samt att resenärerna bokade en ny och dyrare resa med samma arrangör. Enligt K har F inte haft rätt att ställa in resan. K har yrkat ersättning för bl.a. den dyrare resan.

text: F har anfört bl.a. att bolaget, enligt sina särskilda villkor, utan skadeståndsskyldighet har rätt att ställa in en resa när den serie vari resan ingår, visar upp ett allt för lågt bokningsunderlag. F har även anfört att resenärerna gavs tre alternativ på andra avgångar där det fanns lediga platser och att resenärerna hade återfått vad de betalat för den ursprungliga resan om de inte hade valt att ingå ett avtal om en ny och dyrare resa med F.

text: Ärendet gäller en paketresa. Enligt

text: 4 § paketreselagen

text: är avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för resenären utan verkan mot denne, om resenären förvärvat paketresan huvudsakligen för enskilt ändamål från en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet.

text: I

text: 14 §§

text: paketreselagen

text: stadgas bl.a. om resenärers rättigheter när arrangören ställer in en resa. Enligt 14 § har resenären rätt till skadestånd från arrangören, om det är skäligt. Rätt till skadestånd föreligger dock inte vid inställd resa, om arrangören visar att färre personer än ett i avtalet angivet minimiantal anmält sig till resan och resenären inom en i avtalet angiven tid skriftligen underrättas om att resan ställts in. Rätt till skadestånd föreligger inte heller om arrangören visar att resan inte kunnat genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit och övervunnit.

text: F har som stöd för att inställa resan utan skadeståndsskyldighet åberopat bolagets särskilda resevillkor. Enligt villkoren har arrangören rätt att ställa in en resa som ingår i en serie av resor utan att behöva utge skadestånd, om färre personer än det angivna minimiavtalet anmält sig till en annan resa i serien.

text: Nämnden konstaterar att fråga är om en konsumenttvist. Enligt

text: 4 § paketreselagen

text: får i sådant fall inte avtalas om sämre villkor än vad som framgår av

text: paketreselagen

text: . Enligt

text: 14 § paketreselagen

text: är arrangören, när denne ställt in en resa, skyldig att betala skadestånd till resenärerna om det är skäligt. De två uttryckliga undantagen från regeln innefattar enligt nämndens bedömning inte den av F åberopade situationen. Begreppet ”resan” i

text: 14 §

text: kan således inte anses innefatta en serie av resor. Eftersom det av F åberopade särskilda villkoret är

text: till nackdel för resenären, jämfört med vad

text: paketreselagen

text: stadgar, skall det särskilda villkoret lämnas utan avseende.

text: Vid en samlad bedömning av vad som förekommit i ärendet finner nämnden med tillämpning av

text: 14 § paketreselagen

text: att det är skäligt att F till resenärerna betalar skadestånd för den merkostnad om 2 100 kr för ny resa som dessa drabbats av. Resenärerna är även skäligen berättigade till skadestånd för styrkt parkeringskostnad för två bilar om 700 kr.

text: Vad avser K:s yrkande om ersättning för merkostnader för taxiresor under ersättningsresan har F utgett ersättning med 500 kr. Nämnden finner i denna del inte grund för ytterligare ersättning. Vad avser det yrkande som grundas på att resenärerna på ersättningsresan inte fick den poolutsikt de enligt avtal skulle ha haft under den ursprungliga resan, finner nämnden inte att detta i sig berättigar till ytterligare ersättning. Någon ersättning för extra ledighet från skolgång och arbete samt för bristande vilja från researrangören att lösa uppkomna problem, kan under i ärendet aktuella omständigheter inte utgå. Någon annan grund för ersättning föreligger inte.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ville avslå yrkandet i dess helhet.


text: Genom att posta ett meddelande om ändrade flygtider har researrangören ansetts gjort vad som ålegat denne för att informera resenärerna. Avgörande 2002-10-22; 2002-2507

text: Resenärerna bokade en paketresa med flyg arrangerad av bolaget L. Enligt den första bokningsbekräftelse resenärerna fick skulle flygplanet avgå kl. 13.55. På den andra bokningsbekräftelsen angavs ingen avgångstid. När resenärerna kontaktade L fick de veta att den första avgångstiden var den korrekta. Resenärerna fick inget ytterligare besked om avgångstiden. På flygplatsen fann resenärerna att flygplanet redan hade avgått. Resenärerna yrkade ersättning för de merkostnader och besvär som de drabbats av.

text: L har bestritt yrkandet på den grunden att resenärerna, liksom övriga passagerare, per post har underrättats om den ändrade avgångstiden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: L har uppgett att bolaget per post har skickat ett meddelande till resenärerna om den ändrade flygtiden. Resenärerna har förnekat att de fått detta meddelande. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer gäller dock att den som skickar ett meddelande med post anses ha uppfyllt vad som ålegat honom eller henne för att meddelandet skall anses ha kommit mottagaren till handa, jfr

text: 40 § lagen (1915:218)

text: om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens området. Även om meddelandet inte kommit fram innebär detta därför att mottagaren ändå skall anses ha fått del av det.

text: Resenärerna har ifrågasatt att L skickat något ändringsmeddelande till dem. Häremot har bolaget invänt att övriga 103 resenärer som deltog i resan fått ändringsmeddelandet. Nämnden finner för sin del det mer sannolikt att ändringsmeddelandet skickats än att så inte var fallet. L skall alltså anses ha gjort vad som ålegat bolaget för meddela ändringen till resenärerna, och bolaget kan inte lastas för att resenärerna inte fått meddelandet.

text: Det har inte heller visats att bolaget har medgett att svara för resenärernas extra kostnader för att ta sig till resmålet på annat sätt.

text: Mot denna bakgrund kan resenärerna inte göra anspråk på någon kompensation utöver den som bolaget redan har betalat ut.

text: En ledamot var skiljaktig och ville bifalla yrkandet.


text: Talan mot säljare och talan mot besiktningsman med anledning av fel i fastighet har ansetts inte stödja sig på väsentligen samma grund eller omständigheter. Försäkringstagarna (köparna av fastigheten) har därför ansetts berättigade till rättsskydd i båda tvisterna. Avgörande 2002-11-14; 2002-2643

text: Den 15 april 1996 köpte anmälarna en fastighet i Lund. Det visade sig vara fel i fastigheten och köparna väckte talan mot den besiktningsman som gjorde överlåtelsebesiktningen före köpet. Köparna gjorde gällande att det fanns fel som besiktningsmannen borde ha upptäckt och att denne därmed varit försumlig när han utförde sitt uppdrag. Köparna gjorde också gällande att det fanns dolda fel som det inte kunde krävas att besiktningsmannen skulle ha upptäckt, men som säljaren skulle svara för. Försäkringsbolaget beviljade rättsskydd i tvisten med besiktningsmannen.

text: Försäkringstagarna yrkade att de skulle få ta i anspråk försäkringens rättskyddsmoment också i tvisten mot säljaren.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde att anmälarnas krav mot säljaren och besiktningsmannen stödde sig på väsentligen samma händelser eller omständigheter, dvs. det köpta huset med dess olika fel. Det rörde sig därför enligt försäkringsvillkoren om endast en tvist, vilken anmälarna redan beviljats rättsskydd för.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Även om det kan finnas processekonomiska fördelar med att handlägga de båda målen, som riktas mot två olika svarandeparter, gemensamt kan målen inte anses stödja sig på väsentligen samma grund eller omständigheter. De båda målen kan alltså inte anses röra samma sak. Anmälarna bör därför vara berättigade till rättskydd i båda tvisterna. Försäkringsbolaget rekommenderas att bevilja anmälarna rättsskydd även i deras tvist om fel i fastighet mot säljaren av fastigheten.


text: Köp av cd-skivor. Fråga huruvida ett köprättsligt fel förelegat när cd-skivorna inte har kunnat spelas upp i dator. Avgörande 2002-2820; 2002-12-19

text: P köpte i april 2002 tre cd-skivor för 547 kr. Han hade för avsikt att spela dessa på sin dator. När han kom hem upptäckte han att han inte kunde spela skivorna i datorn. Den text på skivornas omslag (endast på baksidan av två av skivorna) som angav att skivorna inte gick att spela på PC/Mac var, enligt P, skriven med så små bokstäver att den svårligen kunde upptäckas utan ingående granskning. På två av skivorna var texten avfattad på engelska. P yrkade hävning av köpet och ersättning för kostnader för kopiering av bevisning. Som grund för sitt yrkande om hävning uppgav P att cd-skivorna avvikit från vad han med fog har kunnat förutsätta vid köpet eftersom cd-skivorna inte gick att spela på dator och att detta inte klart framgick vid köpet.

text: Bolaget bestred yrkandet på den grunden att cd-skivorna inte är felaktiga och anförde att cdskivorna fungerar för det ändamål de är avsedda att användas, nämligen i en cd-spelare. Avsikten är inte att de skall spelas i en dator, vilket även framgår av texten på skivorna. Bolaget anförde även att säljarna inte kan bli ansvariga för att konsumenterna har funnit ett annat tillämpningsområde än producenterna avsett.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: En förutsättning för att hävning skall komma ifråga är att köpt vara är behäftad med ett ursprungligt fel och att detta är av väsentlig betydelse från konsumenten samt att avhjälpande av felet inte kan komma ifråga.

text: Enligt vad som framgår av

text: 16 § andra stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: skall en vara, om inte annat följer av avtalet, vara ägnad för det ändamål för vilket varor av samma slag i allmänhet används. Om varan inte är det anses den felaktig.

text: Nämnden konstaterar att utvecklingen på datafronten har inneburit att det torde vara allmänt förekommande att konsumenter spelar musik-cd-skivor med hjälp av cd-enheten på vanliga persondatorer. Den tillvänjning av konsumentkollektivet som skett i detta avseende får anses innebära att den som innehar en modern persondator med denna uppspelningsmöjlighet med fog kan utgå från att cd-skivor kan spelas på denna. För att en cd-skiva som – av skäl som nämnden i och för sig saknar anledning att ifrågasätta – inte går att spela upp på en persondator inte skall anses felaktig, såsom avvikande från vad som med fog kan förutsättas, måste därför tydlig information lämnas om det förhållandet att skivan inte kan spelas upp på dator. Den engelska text och den svenska förhållandevis finstilta text som finns på de aktuella skivorna uppfyller enligt nämndens mening inte de krav på tydlighet som man kan kräva beträffande en så viktig produktegenskap. På grund härav och då det inte har framkommit att det på annat sätt - t.ex. genom skyltning eller anslag i butiken - har informerats om skivornas begränsade användningsområde får de anses behäftade med fel. Eftersom felet är av väsentlig betydelse för konsumenten och inte kan avhjälpas har han rätt att häva köpet. Han har vidare rätt till ersättning för yrkade kostnader för tillvaratagande av sin rätt.


text: Fråga om konsuments ansvar för förlust av lånade flyttkartonger. Avgörande 2002-10-14; 2002-2909

text: P anlitade A-bolaget för flyttning av sitt bohag. A-bolaget lämnade efter utförd flytt kvar kartonger hos P, som efter någon vecka ställde ut dem i trapphuset där vissa kartonger försvann. P yrkade att slippa betala av A-bolaget begärd ersättning för kartongerna.

text: A-bolaget bestred yrkandet under åberopande av att P inte uppfyllt sin plikt att vårda kartongerna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I sak gäller tvisten huruvida P är skyldig att utge ersättning för flyttkartonger som lånats ut av A-bolaget och som ostridigt förkommit sedan de kommit i P:s besittning. Såvitt framkommit har parterna inte träffat avtal om P:s ersättningsrättsliga ansvar för kartongerna. Av allmänna civilrättsliga principer följer dock att den som har egendom i sin vård, exempelvis på grund av hyra, lån eller liknande, har en plikt att vårda egendomen. Förkommer, skadas eller förstörs egendomen gäller ett presumtionsansvar, vilket innebär en skyldighet att ersätta egendomen såvida besittningshavaren inte förmår visa att det inträffade inte beror på oaktsamhet som denne har att svara för.

text: I ärendet är ostridigt att A-bolaget efter det att flyttjänsten utförts i slutet av augusti 2001, lämnat kvar flyttkartonger hos P, att hon efter någon vecka flyttat ut kartongerna i trapphuset, att vissa kartonger därefter förkommit och att återstående kartonger hämtats av bolaget i slutet av september.

text: Som anförts inledningsvis är utgångspunkten att P, till följd av sin vårdplikt, har att ersätta de förkomna kartongerna. P har emellertid oemotsagt påstått att hon vid flera tillfällen upplyst om att kartongerna fanns för avhämtning och uppmanat bolaget att hämta dem, en begäran som efterkommits först en månad efter flytten. Med hänsyn till att bolaget inte hämtat kartongerna och då P, såvitt framkommit, inte haft möjlighet att förvara kartongerna på annat sätt, får hennes handlande anses rimligt och godtagbart. Vidare har bolaget enligt nämndens mening genom sin passivitet själva bidragit till förlusten. Mot bakgrund av vad som nu har anförts finner nämnden att P inte är ersättningsskyldig för de förkomna kartongerna. Yrkandet om betalningsbefrielse skall således bifallas.


text: Köpare har inte ansetts berättigad till ersättning av säljaren för skada på förhyrd egendom orsakad av fel på den köpta varan Avgörande 2002-11-18; 2002-3215

text: A köpte en barnvagn i februari 2001. Under sommaren samma år upptäckte hon att vagnens däck hade missfärgat hallgolvet i hennes hyreslägenhet. A yrkade ersättning för kostnaden för nytt hallgolv.

text: Säljaren bestred yrkandet under åberopande av bl.a. att A informerats vid köpet om risken för missfärgning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: De missfärgningar som uppstått på golvet beror på s.k. migrering/ mjukgörarvandring. Fenomenet kan uppstå när föremål av plast eller gummi kommer i inte alltför kortvarig kontakt med annat plast- eller gummimaterial. Migrering får anses vara ett allmänt bekant fenomen inom plast- och gummibranchen, men däremot inte särskilt känt bland vanliga konsumenter. Det kan därför krävas att den som säljer eller marknadsför sådana produkter lämnar tydlig information om risken för migrering till konsumenterna.

text: B har inte – mot A:s bestridande – förmått styrka att hon erhöll information om fenomenet vid köpet. Vagnen är därmed att anse som felaktig i

text: konsumentköplagens

text: mening.

text: 30 § konsumentköplagen

text: (1990:932, KKL) anger att köparen under vissa förutsättningar har rätt till ersättning för den skada som han lider genom att varan är felaktig. Enligt 31 § KKL omfattar säljarens skadeståndsskyldighet enligt 30 § även skada som på grund av fel på den sålda varan uppkommer på annan egendom som tillhör köparen eller någon medlem i hans hushåll och är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål. I princip är alltså A berättigad till ersättning för den skada hon lidit på grund av det aktuella felet. Emellertid är säljarens skadeståndsskyldighet enligt 31 § begränsad till att omfatta skada på egendom som tillhör köparen eller någon medlem i hans hushåll. Skada på annans egendom, som köparen innehar som lån eller hyr, omfattas inte av bestämmelsen. Av utredningen i ärendet framgår att A hyr den lägenhet där det skadade golvet finns. Nämnden är därmed förhindrad att rekommendera B att ersätta henne för det skadade golvet. A yrkande skall således avslås.


text: Inställd teaterföreställning. Teatern har inte ansetts skyldig att ersätta teaterbesökarna för de extra kostnader som uppkommit på grund av den inställda föreställningen. Avgörande 2002-3459; 2002-01-14

text: M m.fl. beställde åtta teaterbiljetter till en föreställning i Stockholm den 23 februari 2002 kl. 16.00. Samma dag kl. 12.20 ringde teatern och uppgav att föreställningen var inställd på grund av sjukdom. Sällskapet hade då rest från Norrköping till Stockholm och tagit in på hotell i Stockholm. Teatern erbjöd dem biljetter till en annan föreställning, vilket de godtog. M m.fl. yrkade ersättning för resa och logi med 6 125 kr.

text: Teatern bestred yrkandet på den grunden att teatern endast hade sålt biljetter till teaterföreställningen och att den därför inte kan stå för kringkostnader som resor och boende.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Yrkandet avser ersättning för de extra kostnader som anmälarna drabbades av till följd av den inställda teaterföreställningen. Nämnden kan emellertid inte finna att något ansvar för sådana följder kan anses ingå i teaterns åtagande. Yrkandet kan alltså inte bifallas.


title: Resenärerna har ansetts ha rätt till ersättning då de inkvarterats tillsammans med andra resenärer av motsatt kön och researrangören inte informerat om att detta kan ske. (16 § paketreselagen)

text: 16 § paketreselagen

text: ) Avgörande 2002-11-14; 2002-3656

text: Resenärerna, två 18-åriga kvinnor, deltog i en paketresa med ospecificerat boende till Val Thorens. Vid ankomst inkvarterades resenärerna i en lägenhet tillsammans med tre för dem okända män i åldern 18–50 år. Männen sov i lägenhetens sovrum och kvinnorna fick sova i lägenhetens gemensamma kombinerade kök och vardagsrum. Klagomål framfördes till researrangören men inga åtgärder vidtogs förrän under de sista två nätterna då resenärerna, under medverkan av sina föräldrar, fick ett annat boende mot en avgift på totalt 160 euro. Resenärerna yrkade återbetalning av hela resan pris och ersättning för utlägget för nytt boende.

text: Researrangören bestred yrkandet. De anger tydligt, bl.a. i sin katalog och på sin hemsida, att man vid ospecificerat boende får dela rum med andra och det kan vara både män och kvinnor. Det görs inga utfästelser om att de man delar boende med är av samma kön.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: har en resenär rätt till prisavdrag och skadestånd när det föreligger fel i de avtalade tjänsterna och felet inte beror på resenären. Av förarbetena till

text: paketreselagen

text: prop. 1992/93:95 s. 92

text: ) framgår att fel inte bara föreligger när arrangören bryter mot en uttrycklig bestämmelse i avtalet. Arrangörens förpliktelser omfattar också ett kontinuerligt ansvar för att tjänsterna håller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig.

text: I researrangörens informationsmaterial som ingivits i ärendet anges bl.a. följande om ospecificerat boende: ”Reser du ensam får du räkna med att bo tillsammans med en eller flera andra resenärer. Bokar du ett alternativ för 2 – 5 personer bor hela resesällskapet tillsammans men ni kan även få dela rum med andra resenärer.”

text: Som en allmän princip måste anses gälla att en resenär, även när det är fråga om en ospecificerad resa, inte skall behöva dela boende med en resenär av motsatt kön, såvida inte arrangörsföretaget har lämnat en tydlig upplysning om detta. Det informationsmaterial som Lion Alpin har hänvisat till kan inte anses innefatta en sådan upplysning. Resenärerna har därmed inte haft anledning att räkna med något annat än att de eventuellt skulle behöva bo tillsammans med resenärer av samma kön.

text: Nämnden anser att arrangemanget, med hänsyn till det inträffade, inte har hållit den kvalitet som resenärerna haft rätt att förvänta sig. Resenärerna är berättigade till prisavdrag för det inträffade. Prisavdragets storlek kan skäligen bestämmas till halva resans pris, dvs. 2 160 kr per person. Nämnden finner även att det belopp som resenärerna på plats betalat till researrangören för att få byta boende skall återbetalas.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden att yrkandet skall bifallas på så sätt att researrangören skall betala 2 160 kr per person, dvs. totalt 4 320 kr, plus motvärdet i svenska kronor av 160 euro till resenärerna.


title: Uppdrag om överföring av pengar till utlandet. Fråga om tillämpningen av EU-förordningen (881/2002) om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter.

text: Uppdrag om överföring av pengar till utlandet. Fråga om tillämpningen av EUförordningen (881/2002) om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter. Avgörande 2002-10-30; 2002-3792

text: A vände sig den 18 februari 2002 till en av bolagets agenter för att skicka 150 USA-dollar till en anhörig i Etiopien. Pengarna mottogs för expediering men överföringsuppdraget utfördes inte. M yrkade återbetalning av beloppet jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: Bolaget medgav yrkandet under förutsättning att A kunde identifiera sig för att styrka att han inte förekom på den s.k. terroristlistan som upprättats av FN:s säkerhetsråd och EUkommissionen.

text: A vägrade att styrka sin identitet eftersom han uppfattade detta krav som kränkande behandling.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Europeiska unionens råd beslutade den 27 maj 2002 förordningen nr 881/2002 om införande av vissa särskilda restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter. Genom förordningen uppfylldes såsom EG-rätt en resolution den 16 januari 2002 av FN:s säkerhetsråd. Förordningen är en fortsättning på och en utökning av en tidigare EG-förordning nr 467/2001, som upphävdes när den nya förordningen antogs.

text: Genom förordningen fryste rådet alla penningmedel och ekonomiska resurser tillhörande de personer, grupper och enheter som angetts av FN:s sanktionskommitté och som finns förtecknade i bilaga I till förordningen. Ett av namnen i bilagan är ”A”. Det anges en lång rad med alias för denne, och namnet kompletteras även med uppgifterna om bl.a. födelseår och födelseland.

text: Anmälaren i ärendet avtalade den 18 februari 2002 med bolaget om att detta skulle överföra en viss summa pengar till Etiopien. Uppdraget togs emot av en av bolagets agenter. Med hänvisning till rådets beslut om frysning och namnet i bilagan utförde bolaget sedan inte sitt uppdrag och har inte heller återbetalt pengarna. De avtalsvillkor som gällde för uppdraget har inte getts in till nämnden. Förordningen utgör dock ett lagligt förbud för bolaget som detta inte borde ha räknat med när avtalet ingicks genom agenten, och av allmänna principer följer att förbudet befriar bolaget från att fullgöra sina obligationsrättsliga förpliktelser. Förordningen har kritiserats av rättssäkerhetsskäl, men nämnden konstaterar att det inte är aktuellt att ta ställning till det.

text: Det får i detta fall – inte minst med beaktande av de kompletterande uppgifterna – anses ankomma på A att visa att han inte är den person med att liknande namn som finns i bilagan och att förbudet alltså inte gäller beträffande honom. Som bolaget anmärker skulle detta kunna ska genom att A visar erforderliga identitetshandlingar.

text: På grund av det anförda kan A:s yrkande inte bifallas.


title: En nattklubbsbesökare har förlorat sitt kontokort efter att ha lämnat in det i baren. Nämnden har ansett att kortet förlorats genom grov oaktsamhet enligt 34 § konsumentkreditlagen.

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: . Avgörande 2003-03-10; 2002-3864

text: P besökte en natt i december 2001 en nattklubb i Köpenhamn. Han lämnade kl 03.30 in sitt kontokort i baren. Kl. 04.21 godkände han ett köp på kortet om nästan 6 000 kr. När han senare på morgonen skulle lämna nattklubben sade personalen att han redan fått tillbaka kortet. Han nöjde sig med detta besked. På eftermiddagen samma dag upptäckte han att obehöriga köp om sammanlagt 36 188 kr hade gjorts med hans kort. Han yrkade betalningsbefrielse för dessa köp med motiveringen att han inte förlorat sitt kort genom grov oaktsamhet. Banken bestred yrkandet och anförde i första hand att kortet förlorats genom grov oaktsamhet och i andra hand att det spärrats för sent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: En kontohavare kan enligt

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: endast under vissa särskilda förutsättningar göras betalningsskyldig för obehöriga uttag. Ett sådant fall föreligger om kontohavaren lämnat ifrån sig kortet till någon annan.

text: Den närmare innebörden av den åberopade bestämmelsen har inte angetts i lagens förarbeten. Det står emellertid klart att den som lämnar över sitt kontokort till annan på sådant sätt att hon eller han förlorar rådigheten över kortets användning blir betalningsskyldig för de obehöriga uttag och kortköp som därefter görs. Betalningsansvar torde normalt dock inte uppstå om kortet utnyttjas obehörigt, när kortet tillfälligt på sedvanligt sätt överlämnas till en servitör, en butiksanställd eller en banktjänsteman för betalning av en tjänst eller vara.

text: Vid tillämpningen av denna bestämmelse bör det därför, enligt nämndens mening, göras en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten är emellertid att kontohavaren är skyldig att förvara kortet på ett säkert sätt. När kortet medförs utanför hemmet gäller i allmänhet att kontohavaren skall ha kortet under uppsikt. Kan det i rimlig mån anses säkerställt att ett överlämnande av kortet till någon annan inte leder till någon ökad risk för obehörig användning av kortet, bör kontohavaren inte automatiskt bli betalningsskyldig för obehöriga uttag.

text: P har uppgett att han lämnade ifrån sig kortet till barens personal omkring kl. 03.30. Kl. 04.21 godkände han ett köp om 5 754 kr. När han senare på morgonen bad personalen i baren att få tillbaka sitt kort, påstods det att han redan fått kortet.

text: Nämnden finner att P frivilligt har frånhänt sig besittningen av sitt kontokort till barens personal under en längre period. Han har under denna tid inte haft någon kontroll eller uppsikt över kortet, detta trots att en bar är en sådan miljö som ställer särskilt stora krav på kortinnehavarens tillsyn av sitt kort. Han har sedan lämnat baren utan att förvissa sig om att han fått tillbaka kortet.

text: Genom att lämna ifrån sig kortet på sätt han har gjort har P under en längre tid inte haft uppsikt över kortet och förlorat rådigheten över kortets användning. Han har därigenom lämnat ifrån sig kortet till obehöriga personer på ett sådant sätt att den inledningsvis angivna bestämmelsen är tillämplig. Han har därför att svara för de obehöriga köp som har gjorts med

text: kortet. Vad han i övrigt har anfört föranleder inte nämnden att göra en annan bedömning. P yrkande kan följaktligen inte bifallas.


text: Hyrestagare har, i strid med hyresvillkoren, ansetts berättigad att åtnjuta åldersavdrag vid beräkning av ersättning för skada uppkommen under hyrestiden Avgörande 2002-11-29; 2002-3935

text: J hyrde i maj 2002 ett par skidor av S. Skidorna skadades under hyrestiden och J blev vid återlämnandet tvungen att betala ersättning till J med 2 300 kr motsvarande anskaffningskostnaden för nya skidor. J yrkade återbetalning av beloppet under åberopande av att skidorna var slitna vid uthyrningstillfället.

text: S bestred yrkandet under åberopande av villkoren i hyresavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår inledningsvis följande. J hyrde i slutet av maj 2002 ett par skidor av S. I hyreskontraktet angavs bl.a. att hyrestagaren, vid eventuell skada eller förkommen artikel, skall ersätta uthyraren för reparations- eller nyanskaffningskostnaden. Vid återlämnandet var skidorna trasiga, varför J fick utge ersättning till bolaget med 2 300 kr för anskaffning av nya skidor.

text: J har yrkat återbetalning av beloppet och till stöd för yrkandet bl.a. åberopat att bolaget borde ha informerat bättre om hyrestagarens ersättningsskyldighet och att han fått betala för ett par nya skidor, trots att de hyrda skidorna var mycket slitna redan innan han hyrde dem. S har bestritt yrkandet i huvudsak med hänvisning till bolagets avtalsvillkor.

text: Nämnden kan först konstatera att hyrestagarens ersättningsskyldighet för skadade och förkomna artiklar klart framgår av hyresavtalet. Avtalsvillkoren har således i och för sig blivit del av parternas avtal. Frågan är då om villkoren likväl kan göras gällande mot J eller om de är att anse som oskäliga enligt

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: . Enligt denna bestämmelse får ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst och senare inträffade förhållanden. Vid prövningen av ett avtals skälighet skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Av förarbetena till

text: 36 § avtalslagen

text: framgår att skälighetsbedömningen bl.a. skall göras genom en jämförelse mellan avtalsvillkoret och sådana faktorer som tvingande rätt, dispositiv rätt, handelsbruk och gott affärsskick. Även Marknadsdomstolens praxis vid tillämpningen av avtalsvillkorslagen är av betydelse.

text: Nämnden kan konstatera att skadeståndets syfte är att sätta den förfördelade parten i samma läge som om den skadevållande handlingen eller kontraktsbrottet inte inträffat. Den skadelidande parten har således rätt till ersättning för det s.k. positiva kontraktsintresset, vilket innebär att full ersättning för skadan skall utgå. Enligt

text: 5 kap. 7 § skadeståndslagen (1972:207)

text: , som också kan tillämpas i kontraktsförhållanden, utgår ersättning vid sakskada med, såvitt nu är i fråga, sakens värde. Som huvudregel beräknas värdeersättning med utgångspunkt i återanskaffningskostnaden, med avdrag för ålder och bruk, ett s.k. åldersavdrag. Motsvarande gäller vid sakskada med anledning av kontraktsbrott enligt annan närliggande lagstiftning, bl.a.

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: Som redovisats inledningsvis innebär de av bolaget tillämpade avtalsvillkoren en skyldighet för hyrestagaren att, oavsett skidornas skick före uthyrningen, bekosta anskaffning av nya skidor. Enligt nämndens mening avviker avtalsvillkoren i denna del genom den markanta överkompensationen till uthyraren väsentligen från grundläggande ersättningsrättsliga principer och vad som följer av tvingande lagstiftning på närliggande rättsområden. Med hänsyn till detta bör villkoren jämkas på så sätt att hyrestagaren endast skall vara skyldig att ersätta bolaget för dess faktiska förlust.

text: I ärendet är ostridigt att skidorna förstörts under hyrestiden, varför J i och för sig är skyldig att ersätta dem. Bolaget har emellertid inte bestritt de uppgifter som J lämnat om skidornas bristfälliga skick före uthyrningen. Dessa uppgifter läggs därför till grund för bedömningen. Nämnden finner, i brist på annan utredning i fråga om skidornas skick, att ett åldersavdrag om som skäliga ansedda 500 kr bör göras från det ostridiga nyanskaffningsvärdet på 2 300 kr.

text: Det anförda leder fram till slutsatsen att bolaget bör rekommenderas att återbetala ett belopp om 500 kr till J.


text: En konsument kan ha rätt till prisskillnadsersättning även om ett ersättningsköp inte gjorts. Ersättningen beräknas i sådant fall på grundval av mellanskillnaden mellan gängse pris för varan vid tiden för hävning och avtalat pris. Avgörande 2002-10-01; 2002-3974

text: N köpte en motorbåt av ett säljföretag. N hävde köpet innan leverans, då båten saknade CEmärkning. N anförde att det nu var 10 000 kr dyrare att köpa en motsvarande båt och yrkade därför ersättning med denna summa.

text: Säljföretaget bestred yrkandet och anförde att N själv orsakat så att affären dragit ut på tiden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I mars 2002 ingick parterna ett avtal om köp av en motorbåt. Innan leverans skedde hävde N köpet på grund av att båten saknade CE-märkning. Han har nu yrkat ersättning med 10 000 kr för att kunna köpa en motsvarande båt.

text: En säljares skadeståndsskyldighet omfattar bl. a. ersättning för prisskillnad. Av

text: 33 § konsumentköplagen (1990:932)

text: framgår hur denna ersättning skall beräknas. Med prisskillnad avses den fördyring som en köpare kan drabbas av om det efter hävning av köpet visar sig att han måste betala ett högre pris än det ursprungliga för att köpa en motsvarande vara. Det krävs inte att köparen har gjort ett ersättningsköp, s.k. täckningsköp, för att rätt till prisskillnadsersättning skall föreligga. Vid beräkningen av ersättning för prisskillnad kan man i stället göra en s.k. abstrakt beräkning, dvs. beräkna ersättningen på grundval av mellanskillnaden mellan gängse pris för varan vid tiden för hävning och avtalat pris.

text: N har hänvisat till en annonsutskrift från Internet vid tiden för hävning. Utskriften anger att en motsvarande båt är till salu för 195 000 kr, dvs. 10 000 kr dyrare än den båt som han beställde av bolaget. Enligt nämndens förmenande är det emellertid inte visat att detta var gängse pris vid hävningstillfället. Redan på den grunden kan yrkandet inte bifallas.


text: Fråga om banks kreditprövning varit bristfällig och om banken har brustit i sin vårdplikt beträffande pantsatta aktier. Avgörande 2003-02-17; 2002-4108

text: O antog ett erbjudande om att teckna aktieoptioner i det bolaget där han var anställd. Vid konverteringstillfället erbjöds O av en bank möjlighet att finansiera konverteringen av teckningsoptionerna till aktier under förutsättning att aktierna pantsattes hos banken. Efter egen ansökan erhöll O kredit i banken. Värdet på aktierna översteg vid detta tillfälle vida värdet på lånet. I avtalet med banken under rubriken ”pant” framgår att han till säkerhet för samtliga förpliktelser gentemot banken som gäldenär pantförskrev samtliga aktier i depån och medel på anslutet konto. Enligt O innebar detta avtal att banken skulle vårda och säkerställa att pantens värde täckte åtagandet för lånet.

text: Enligt O vidtog banken inte en korrekt kreditprövning i enlighet med Finansinspektionens riktlinjer. Bankens bedömning av hans återbetalningförmåga hade, enligt O:s mening, helt och hållet baserats på den underliggande säkerhetens värde och inte av hans faktiska återbetalningsförmåga. Hade banken gjort en kreditupplysning hade banken upptäckt att aktierna i huvudsak var hans enda tillgång.

text: O yrkade att bankens fordran på 277 000 kr skulle avskrivas samt ersättning med 150 112 kr. Som grund för sina yrkanden uppgav O att banken genom bristande kreditprövning och fel eller försummelse i sin tillsynsplikt beträffande de pantsatta aktierna orsakat honom skada.

text: Banken bestred yrkandena åberopande att banken hade agerat i enlighet med de villkor som gällde för krediten och depån samt att bankens kreditprövning visade att O hade återbetalningsförmåga. Vidare åberopade banken att den inte hade brustit i sin tillsynsplikt beträffande panten.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Tvisten i ärendet föranleder nämnden att ta ställning till två frågor. Den första gäller huruvida banken har försummat sina skyldigheter i fråga om kreditprövningen. Den andra gäller huruvida banken har brustit i sin vårdplikt beträffande pantsatta aktier.

text: Vad gäller den första frågeställningen konstaterar nämnden att enligt

text: 2 kap. 13 § bankrörelselagen (1987:617)

text: får en bank bevilja kredit endast om låntagaren på goda grunder kan förväntas fullgöra låneförbindelsen, dvs. att i enlighet med lånevillkoren bl.a. betala ränta och amorteringar. Dessutom krävs betryggande säkerhet i fast eller lös egendom eller i form av borgen. Banken får avstå från säkerhet om den kan anses obehövlig eller om det annars föreligger särskilda skäl. Bestämmelsen har till syfte att skydda banken från förlust eller – med andra ord – skydda de medel allmänheten genom inlåning eller på annat sätt placerat i banken (se

text: NJA 1996 s. 3

text: I

text: 5 § konsumentkreditlagen (1992:830)

text: föreskrivs att en näringsidkare i sitt förhållande till en konsument skall iaktta god kreditgivningssed och därvid ta till vara konsumentens intressen med tillbörlig omsorg. Bestämmelsen är osanktionerad. Att en kreditgivare har brutit mot god kreditgivningssed kan dock enligt motiven få betydelse vid tillämpning av t.ex.

text: 36 § avtalslagen

text: (se

text: prop. 1991/92:83 s. 108

text: ). I motiven sägs även att, när det rör sig om en kredit som kan antas ha betydelse för kundens ekonomi, får det anses strida mot god kreditgivningssed att avstå från kreditprövning, om inte kreditgivaren har särskild anledning att utgå från att konsumenten har utrymme i sin ekonomi för åtagandet.

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 1996 s. 3

text: uttalat att kreditprövningen har till främsta syfte att utreda huruvida låntagaren har förmåga att uppfylla villkoren i kreditavtalet och utrymme i sin ekonomi för kreditåtagandet. Om en bank har försummat sina skyldigheter i fråga om kreditprövningen kan detta, enligt Högsta domstolen, endast i undantagsfall föranleda att låntagaren blir fri från sin betalningsskyldighet för lånet.

text: Av utredningen framgår att O i sin kreditansökan lämnat uppgifter om sin ekonomi och att banken med ledning av dessa uppgifter gjorde bedömningen att O hade återbetalningsförmåga för den kredit på 277 000 kr som han beviljades (i kreditansökan uppgavs bl.a. följande: fast anställd sedan 1997, inkomst av tjänst 276 000 kr, hyra/månad 5 500 kr, studielån/månad 300 kr, bil 40 000 kr, värdepappersinnehav 1 600 000 kr, total studieskuld 300 000 kr). Av utredningen framgår vidare att det fanns ett etablerat kundförhållande sedan 1998 och att tidigare beviljad kredit hade skötts utan anmärkningar. Banken kände även till O:s anställning hos bolaget och som säkerhet för krediten pantförskrevs aktierna i depå.

text: Mot bakgrund av det anförda konstaterar nämnden att banken haft erforderliga kunskaper om O och dennes ekonomi och att banken således haft fog för sin bedömning att O hade möjlighet att återbetala den krediten han fick. Banken har således inte varit försumlig vid sin kreditprövning.

text: Av det anförda följer att det inte finns grund att bifall O:s yrkanden på den grunden.

text: Frågan är då om banken har brustit i sin vårdplikt beträffande de pantsatta aktierna.

text: Nämnden konstaterar att det rör sig om en kredit för konsumenters enskilda bruk. Av de tillämpliga allmänna villkoren för kreditavtalet, punkten 12, framgår vilka pantvårdande åtgärder banken åtar sig. Av villkoret framgår även att bankens pantvård inte omfattar mer än vad som angetts. Utredningen visar också att bolaget löpande har informerat O om depåns innehav och aktiekursen på de pantsatta aktierna.

text: Nämnden kan inte heller i denna del finna att det föreligger grund att bifalla O:s yrkande.


text: Värdepappersbolag har makulerat en kunds köp av värdepapper (s.k. warranter). Bolaget har inte ansetts ersättningsskyldigt eftersom makuleringen grundat sig på Stockholmsbörsens handelsregler. Avgörande 2002-4516; 2003-01-13

text: Den 11 mars 2002 köpte F 265 000 warranter med beteckningen ALI2 C230. Avsluten skedde vid olika tidpunkter och till kurser mellan 0:39 kr till 0:55 kr. Dagen efter sålde han en del av warranterna. Efter ett tag upptäckte han att alla avslut hade makulerats, både av Stockholmsbörsen och av värdepappersbolaget. F yrkade ersättning med 600 000 kr vilket motsvarar skillnaden mellan köpeskilling och warranternas värde vid säljtillfället.

text: Värdepappersbolaget bestred yrkandet på den grunden att bolaget haft rätt att makulera affärerna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av handlingarna framgår att Stockholmsbörsen den 11 mars 2002 makulerat samtliga avslut i warranten, ALI2 C230, på grund av ett uppenbart misstag i prissättningen.

text: F är enligt det avtal som tecknats mellan honom och värdepappersbolaget bunden av de handelsregler som gäller för medlemmarnas handel i Stockholmsbörsens handelssystem. Enligt börsens regelverk ”Norex Member Rules” punkt 5.7.3 har börsen, vid extraordinära omständigheter, rätt att makulera avslut som gjorts på marknaden.

text: Av utredningen framgår att värdepappersbolaget har genomfört makuleringen i enlighet med de regler som gäller för medlemmarnas handel. F:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Klippning och färgning av hår. Fråga om vilket pris som konsumenten skall betala då prislistan varit mycket svårtydd samt helt och hållet avfattad på engelska. Avgörande 2002-4631; 2003-01-14

text: Den 2 juli 2002 beställde C tid hos salongen för klippning och färgning av håret. Hon fick beskedet att det skulle kosta cirka 680 kr, vilket hon accepterade. När arbetat var färdigt debiterades hon 1 680 kr. Personalen uppgav att hon måste hört fel på prisuppgiften.

text: C yrkade återbetalning av 680 kr. Som grund för yrkandet åberopade hon att hon debiterats ett högre pris än vad som överenskommits.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde följande. När det gäller vad som sagts eller inte sagts står ord mot ord. Företaget är mycket tydligt med att ange ett ungefärligt pris för beställda tjänster. Priset varierar med vilka färger som används och vad kunden önskar. Företaget kan inte ha uppgett att både klippning och färgning skulle kosta 680 kr. På det tidsbeställningskort som kunderna får anges de belopp från vilka företagets tjänster börjar räknas. Även C fick ett sådant kort. Billigaste formen av klippning och färgning kostar betydligt mer än 680 kr hos företaget. Den tjänst som C använde sig av är ”half head highlight plus colour”. Tjänsten tog 2,5 timmar, vilket innebär en betydande mängd arbete. C har inte klagat på tjänsten i sig. Företaget har inte försökt dölja något och har inte försökt lura C. Företaget har Stockholms ”most high profile salon”.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar att det av utredningen i ärendet inte kan sägas klart framgå vilket pris som kan ha avtalats mellan parterna för den aktuella tjänsten. Företaget har till stöd för sin uppfattning hänvisat bl.a. till den prislista som finns tryckt på de tidsbeställningskort som kunderna får. Nämnden konstaterar att texten i denna prislista är mycket svårtydd. Prislistan, liksom tidsbeställningskortet i övrigt, är helt och hållet avfattad på engelska. Detta medför dessutom att det kan uppstå tveksamhet om i vilken valuta som priserna anges. Vidare anges olika prisnivåer, beroende på vem som utför behandlingen. Något bestämt pris anges inte, utan bara en lägsta nivå, ”from”, för respektive behandling. Utformningen av prislistan gör det i praktiken omöjligt för konsumenten att läsa ut vad den beställda behandlingen kan komma att kosta. Också de kvitton över den aktuella behandlingen som getts in är för övrigt avfattade på engelska.

text: Enligt nämndens mening visar det sätt på vilket företaget således lämnar information till kunderna om sina tjänster på en påtaglig brist på konsumenthänsyn från företagets sida, som inte kan försvaras med att företaget driver en exklusiv salong. En grundtanke i den svenska konsumenträtten är att konsumenten har rätt till tydlig information om den vara eller tjänst som avtalet avser, inte minst om priset för tjänsten. Eftersom salongen vänder sig till konsumenter, har företaget ett ansvar för att lämna begriplig och korrekt information om sina tjänster. Det ligger också i sakens natur att en näringsidkare som bedriver verksamhet i Sverige i första hand lämnar denna information på det svenska språket, om inte konsumenten ber att få den på ett annat språk.

text: Mot bakgrund av de brister i företagets information till C som alltså varit finner nämnden att hon får anses ha haft fog för sin uppfattning om priset för tjänsten. Hon bör därför ha rätt till prisavdrag med yrkat belopp, 680 kr.