avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslut, ändring av
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Postgranskning

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Skogome och häktet Norrköping Drags, angående återkallelse av gynnande beslut, beslutsmotivering och brevgranskning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 2 november 2009, framförde AA klagomål mot Kriminalvården. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: Genom ett beslut den 14 augusti 2009 återkallade anstalten Skogome ett besökstillstånd som AA tidigare hade beviljats. Beslutet motiverades med att det hade förekommit ett skrivfel och att det begärda besöket, med hänsyn till vad som framkommit genom besöksutredningen, inte kunde beviljas av ordnings- och säkerhetsskäl. När AA begärde att få veta dels vad det var som hade framkommit som gjorde att tillståndet återkallades, dels vilken typ av skrivfel det rörde sig om, fick han inte något ordentligt svar. Till anmälan fogades en kopia av beslutet den 14 augusti 2009.

text: I anmälan uppgav AA också att ett brev från hans advokat hade öppnats och sökts igenom.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom enhetschefen BB, följande. – – –

text: Sakförhållanden

text: AA har i en anmälan till JO framfört klagomål mot anstalten Skogome och häktet Norrköping. Han har klagat på att anstalten Skogome först beviljat honom tillstånd att ta emot besök av en person och sedan dragit tillbaka detta beslut tre dagar senare med motiveringen att det förekommit ”ett skrivfel”. Han har inte fått veta vad det är som framkommit som medfört att tillståndet återkallats och inte heller vilken typ av skrivfel som förekommit. Vidare har han klagat på att ett brev från hans advokat varit föremål för brevgranskning vid häktet Norrköping Drags. Yttranden beträffande sakförhållandena har inhämtats från Region Väst, som i sin tur inhämtat uppgifter från anstalten Skogome, och Region Öst, som inhämtat information från häktet Norrköping Drags. Av utredningen har bl.a. följande framkommit.

text: Anstalten Skogome AA ankom till anstalten Skogome den 24 juli 2009. Tre dagar senare ansökte AA om att få ta emot besök av en person och att få telefontillstånd till densamma. Den 12 augusti 2009 fattade anstalten två beslut rörande AA:s möjligheter att få tillstånd att ringa till och ta emot besök av personen ifråga. Av Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) framgår att de båda besluten registrerats i systemet några minuter efter varandra och att de fattats av samma beslutsfattare, säkerhetssamordnaren CC. I fråga om telefontillstånd avslogs ansökan med hänvisning till att telefontillstånd av ordnings- och säkerhetsskäl inte kunde medges mot bakgrund av vad som framkommit vid genomförd utredning kring abonnentinnehavaren. I fråga om besök beviljades dock obevakade besök av samma person i enlighet med AA:s ansökan. Enligt uppgift från CC var avsikten att såväl ansökan om besökstillstånd som ansökan om telefontillstånd skulle avslås mot bakgrund av vad som framkommit vid den utredning som företagits om den tilltänkte besökaren/abonnenten i enlighet med 29 § andra stycket KvaL. Av misstag råkade dock CC använda fel beslutsmall för besöksbeslutet, vilket ledde till att besökstillståndet utformades som ett bifallsbeslut istället för ett avslagsbeslut. Detta misstag uppmärksammades inte förrän senare, när AA redan hade underrättats om besluten. När misstaget uppdagades omprövade och återkallade anstalten, den 14 augusti 2009, det tidigare meddelade beslutet om besök. Som framgår av det beslutet (se bilagan till AA:s anmälan) angav anstalten som skäl för beslutet att det förekommit ett skrivfel i det första beslutet och att anstalten därför omprövade beslutet enligt

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: (FL). I beslutsmotiveringen anförde anstalten vidare att begärt besök inte kunde medges enligt 30 § (torde rätteligen stå 29 §; JO:s anmärkning) lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL) av ordnings- och säkerhetsskäl med hänsyn till vad som kommit fram genom besöksutredningen. Det var inte CC utan annan personal som arbetar mer klientnära som överlämnade beslutet till AA. CC förde därför inte själv någon dialog med AA rörande det misstag som inträffat och vad det i beslutsmotiveringen omnämnda skrivfelet bestod i. Normalt sett fattas dock den här typen av beslut av mer klientnära personal, varvid det är mer naturligt att en dialog förs mellan beslutsfattaren och den intagne. Skälet till att besök inte tilläts hade med den besökandes person att göra och anstalten Skogome har bedömt att skälen på grund av sekretess inte närmare kunnat röjas för den intagne.

text: Häktet Norrköping Drags Av ett postgranskningsmedgivande daterat den 27 mars 2009 framgår att AA medgivit att chefen för verksamhetsområdet eller den tjänsteman vid häktet Norrköping Drags som anförtrotts brevgranskning får granska brev eller annan försändelse som avsänds eller ankommer till honom. Det aktuella brevet öppnades för eftersökande av otillåtet föremål av DD, vakthavande befäl på häktet Norrköping Drags. Denne har delegation att genomföra brevgranskning. DD har tillfrågats om varför han öppnade det aktuella brevet och han har därvid uppgett att han inte minns händelsen helt men att det troligtvis var så att brevet delvis var öppet när det ankom till häktet Norrköping Drags. Han misstänkte därför att brevet innehöll något otillåtet föremål och öppnade brevet för att kontrollera detta utan att läsa igenom innehållet. Efter undersökningen förseglade han brevet och angav genom att fylla i brevgranskningsstämpeln orsaken till att brevet öppnats. Vittne vid brevgranskningen var vårdare EE.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 16 §

text: FL framgår att en sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL).

text: Av

text: 20 §

text: FL framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till skyddet för enskildas personliga förhållanden. Har skälen utelämnats, bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand. Enligt

text: 26 §

text: FL får ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Innan rättelse sker ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig. Av

text: 27 §

text: FL framgår bl.a. att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Av

text: 35 kap. 15 § första stycket

text: OSL följer att sekretess gäller inom Kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL hindrar inte sekretess att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta tillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Beträffande vissa typer av sekretess som är relevant för Kriminalvårdens verksamhet gäller dock överhuvudtaget inte

text: 10 kap

text: OSL. Exempelvis följer av

text: 35 kap. 3 §

text: OSL, som handlar om sekretess för uppgifter i belastningsregistret, att

text: 10 kap

text: OSL inte är tillämplig beträffande sådan sekretess. Av 29 § KvaL framgår bl.a. att en intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. En intagen får inte ta emot besök som kan äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller annan. Om det behövs för att kunna bedöma om en intagen ska få ta emot besök i ett särskilt fall eller om ett besök ska vara bevakat, ska i förväg undersökas om den besökande har dömts för eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs ska upplysningar också inhämtas om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Av allmänna råd till 4 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2009:4

text: ) framgår bl.a. att kontroll av den som anmälts som besökare kan ske genom kontroll i bl.a. misstanke- och belastningsregistret, ansvarig för säkerhetsregistret eller genom kontakt med andra myndigheter. Kontroll av besöket ska ske före första besöket och sedan återkommande. Den intagne bör upplysas om att kontroll kommer att ske och att den intagne bör underrätta den som han eller hon önskar besök av om detta. Om den som ska besöka inte är bosatt i Sverige kan det som en förutsättning för beviljande av besök ställas att den tilltänkte besökaren ska uppvisa dokument utfärdat av behörig myndighet som styrker att han eller hon inte är straffad. Om det vid kontroll framkommer att den besökande verkställer ett fängelsestraff eller är föremål för kriminalvård i frihet, bör ett besök normalt inte medges såvida inte starka skäl talar för att besöket ska beviljas. Ett sådant skäl kan t.ex. vara att den besökande är nära anhörig till den intagne eller att den intagne inte har någon annan som kan besöka honom. Det bör i dessa fall övervägas om besöket ska ske med bevakning. Har den intagne misskött sig i anstalten genom att t.ex. missbruka narkotika, vägra lämna prov för drogkontroll eller på annat sätt, får detta inte utgöra grund

text: för ett generellt beslut att vägra den intagne besök. En prövning ska ske om det kan antas att den intagne kan försöka påverka den besökande att införa otillåtna föremål i anstalten. Vid varje ansökan om besök måste anstalten göra en individuell bedömning. Av

text: 9 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna (HäL) framgår bl.a. att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentlige försvarare ska vidarebefordras utan föregående granskning. Utöver vad som gäller enligt första stycket får den häktade sända eller ta emot brev om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, för den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Vägras den häktade att sända eller ta emot brev utan föregående granskning av dess innehåll ska brevet hållas kvar men får inte öppnas utan den häktades medgivande. Vissa närmare föreskrifter om granskning av häktads post ges även i 4 kap 1-2 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ). Av 2 § framgår bl.a. att om en häktad inte är närvarande vid granskningen av den häktades post ska den utföras av minst två tjänstemän. Av allmänna råd till den nämnda bestämmelsen framgår bl.a. att granskning av en häktads post får ske genom genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnande utan genomläsning eller öppnande och genomläsning av innehållet. Har en försändelse öppnats enbart för att söka efter otillåtet föremål, får innehållet inte läsas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Anstalten Skogome I ärendet är utrett att anstalten Skogome den 14 augusti 2009 återkallat ett tidigare meddelat gynnande beslut avseende AA:s möjlighet att ta emot besök av en person. Vidare har framkommit att beslutsfattarens avsikt varit att redan genom det första beslutet avslå ansökan om besökstillstånd, men att beslutet av misstag kommit att utformas som ett bifallsbeslut. Det är givetvis beklagligt att ett misstag begåtts. Det är en självklarhet att den intagne ska kunna förlita sig på att de beslut som han eller hon får från Kriminalvården är korrekt utformade. I den uppkomna situationen måste dock Kriminalvården anses ha haft rätt att återkalla det gynnande beslutet om besök. Förutsättningarna har inte varit sådana att rättelse kunnat ske med stöd av 26 eller 27 §§ FL. Vid sidan av

text: 27 §

text: FL anses dock återkallelse av ett gynnande beslut i praxis vara möjlig bl.a. av hänsyn till fara för människors liv eller hälsa eller av andra säkerhetsskäl. Kriminalvården måste mot bakgrund av detta ha rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms nödvändigt utifrån de säkerhetsaspekter som Kriminalvården har att beakta, oavsett om behovet av ändring orsakats av att nya omständigheter inträffat, att man gjort en annan bedömning av säkerhetsrisken än vid det ursprungliga beslutet eller som i detta fall, att beslutet av ett rent misstag fått en felaktig utformning. Det ska också framhållas att AA har haft möjlighet att begära omprövning av och överklaga beslutet av den 14 augusti 2009, varvid han skulle ha fått möjlighet att få de åberopade skälen och frågan om dessa varit tillräckliga för att ändra det tidigare gynnande beslutet prövat av domstol. Som redovisats ovan ska enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: ett beslut innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av anstaltens formulering i beslutet – att ”ett skrivfel” förekommit – framgår inte helt tydligt bakgrunden till att beslutet ändrades. När ett misstag som detta sker – vilket hör till ovanligheterna – är det givetvis angeläget att det tydligt klargörs för den intagne vad som inträffat. Enligt Kriminalvården kunde detta lämpligen ha skett sätt genom en utförligare beslutsmotivering eller genom muntlig dialog med AA. När det gäller beslutsformuleringen i övrigt ska noteras att Kriminalvårdens beslut inte omfattas av sekretess enligt

text: 35 kap. 15 §

text: OSL. Ofta omfattas dock de förhållanden rörande besökaren som framkommer vid utredning enligt 29 § andra stycket KvaL av sekretess, ibland t.o.m. av absolut sekretess (jfr ovan angående sekretess

text: som kan gälla enligt

text: 35 kap. 3 §

text: OSL). När det gäller beslut i besöksärenden kan det därför ofta av hänsyn till skyddet för den enskilde besökarens personliga förhållanden vara befogat att endast lämna en kortfattad beslutsmotivering. Sekretess kan också begränsa en parts rätt till insyn i ett ärende. En enskild har dock naturligtvis alltid möjlighet att begära att få frågan om utlämnande av sekretessbelagda uppgifter prövad av Kriminalvården och, efter överklagande, av domstol. Häktet Norrköping Drags Av utredningen har framkommit att häktet Norrköping Drags för eftersökande av otillåtet föremål har öppnat ett brev till AA från en advokatbyrå. Skälet till detta har uppgetts vara att kuvertet troligtvis var delvis öppnat redan när det ankom till häktet. Utredningen ger enligt Kriminalvårdens bedömning inte stöd för annat än att häktets granskningsåtgärd skett i enlighet med gällande lagstiftning och övriga föreskrifter på området. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Allmänt Enligt AA:s anmälan riktades samtliga hans klagomål mot anstalten Skogome. Såvitt framkommit genom Kriminalvårdens yttrande rör dock AA:s klagomål angående brevgranskning hanteringen vid häktet Norrköping Drags.

text: Av utredningen framgår att anstalten Skogome den 14 augusti 2009 återkallade ett tidigare meddelat beslut om att AA skulle få ta emot obevakade besök av en viss person. Anstalten Skogome anförde i skälen för beslutet den 14 augusti 2009 bl.a. att ”Då det har skett ett skrivfel omprövar anstalten ärendet jml

text: 27 § Förvaltningslagen

text: att besöket ska avslås. Med hänsyn till vad som framkommit genom besöksutredning, finner anstalten att begärt besök EJ kan medges av ordning och säkerhetsskäl – – –.”

text: Återkallelse av gynnande beslut Av Kriminalvårdens remissvar framgår att avsikten var att redan det ursprungliga beslutet – mot bakgrund av vad som framkommit vid den utredning som företagits om den tilltänkte besökaren – skulle ha utformats som ett avslagsbeslut. Beslutet kom dock av misstag att utformas som ett bifallsbeslut på grund av att beslutsfattaren använde fel beslutsmall.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar anfört att förutsättningarna varken varit sådana att beslutet har kunnat rättas med stöd av

text: 26 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, eller kunnat omprövas enligt

text: 27 § samma lag

text: . Utifrån vad som framkommit genom utredningen delar jag den uppfattningen.

text: Utöver vad Kriminalvården har anfört rörande den rättsliga regleringen vill jag i denna del göra följande tillägg.

text: Omprövningsskyldigheten enligt

text: 27 §

text: FL är en minimireglering. Den är inte avsedd att inskränka de omprövningsbefogenheter som myndigheterna har på sedvanerättslig grund och som har sammanfattats i förarbetena till FL (

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: och

text: ). Enligt praxis vinner ett gynnande beslut inom förvaltningsförfarandet i allmänhet rättskraft. Beslutet kan i princip inte återkallas eller ändras av beslutsmyndigheten. Endast om en författningsbestämmelse medger det, om det gynnande

text: beslutet försetts med återkallelseförbehåll, om beslutet av säkerhetsskäl inte fortsättningsvis ska gälla eller om beslutet meddelats till följd av att den enskilde vilselett myndigheten kan det upphävas (Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, s. 350 ff.).

text: Återkallelse av ett gynnande beslut anses således möjlig bl.a. av hänsyn till en hälsofara, brandfara, trafikfara eller av andra sådana säkerhetsskäl (se bl.a.

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: ). JO har tidigare vid flera tillfällen uttalat att Kriminalvården har rätt att ändra eller återkalla ett för en intagen gynnande beslut om det bedöms nödvändigt med hänsyn till de säkerhetsskäl kriminalvården har att beakta (se t.ex. JO 1996/97 s. 114). Jag har i tidigare ärenden gett uttryck för uppfattningen att den möjligheten föreligger oavsett om behovet orsakats av att nya omständigheter inträffat eller man gjort en annan bedömning av säkerhetsaspekterna än vid det ursprungliga beslutet (se t.ex. mitt beslut den 18 oktober 2005 i ärendet med dnr 225- 2004).

text: Mot bakgrund av det ovan anförda har jag inte några synpunkter på att det tidigare meddelade beslutet återkallades. Jag återkommer dock under rubriken ”Övrigt” till vikten av noggrannhet i samband med utformningen av beslut.

text: Utformningen av skälen för beslutet den 14 augusti 2009 Kriminalvården har i remissvaret redogjort för utformningen av

text: 20 §

text: FL, såvitt avser här aktuella delar av bestämmelsen. Jag vill i det sammanhanget tillägga följande.

text: Kravet på motiveringens innehåll uttrycks i lagtexten med orden ”de skäl som har bestämt utgången”. Detta innebär att det är hjärtpunkterna i skälen som ska redovisas i beslutet. Det måste vara begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär. Vidare ska en beslutsmotivering naturligtvis också vara tydlig, och inte ofullständig eller missvisande (Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, s. 227 f. och s. 232 samt JO:s beslut den 21 maj 1997, dnr

text: , återgivet i FT 1997 s. 234).

text: Undantag från motiveringsplikten får göras bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till skyddet för enskildas personliga förhållanden. När skälen utgörs av sekretesskyddade uppgifter, som inte kan redovisas i beslutet, är det ibland ändå möjligt för myndigheten att i allmänna ordalag motivera avgörandet (Hellners/ Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, s. 237 f.).

text: Mot bakgrund av det ovan anförda uppfyller beslutet den 14 augusti 2009 enligt min uppfattning inte

text: förvaltningslagens

text: krav på tydlighet. Det borde t.ex. av beslutsmotiveringen ha framgått att ”skrivfelet” bestod i att det ursprungliga beslutet av misstag kommit att utformas som ett bifallsbeslut p.g.a. att fel beslutsmall använts. Dessutom torde det knappast ha funnits något hinder mot att i beslutet klarare ange att de aktuella ordnings- och säkerhetsskälen var kopplade till just besökarens person (motsvarande hur anstalten utformade avslagsbeslutet rörande

text: telefontillstånd, se Kriminalvårdens remissyttrande) i stället för att bara hänvisa till ”vad som framkommit genom besöksutredning”. I vart fall borde anstalten, då AA:s begärde det, muntligen ha informerat honom om detta. Att anstalten av sekretesskäl varit förhindrad att närmare utveckla vilka omständigheter kring besökandens person det rörde sig om förändrar inte min uppfattning i detta avseende. Jag är kritisk till beslutsmotiveringen. Övrigt Anstaltens Skogome beslut den 14 augusti 2009 angående återkallelse av AA:s besökstillstånd föranleddes inte av några nya omständigheter i sak, utan endast av slarv i samband med utformningen av det ursprungliga beslutet. Eftersom det synes röra sig om ett enstaka misstag har jag inte funnit skäl att rikta någon kritik mot anstaltens hantering i denna del. Med anledning av vad som framkommit i detta ärende vill jag dock rent generellt framhålla vikten av att myndigheter är noggranna vid utformningen av beslut och skälen för desamma. I det ligger bl.a. att beslutsfattare, vid användning av beslutsmallar, iakttar viss försiktighet och tillser att rätt mall används. Den enskilde ska normalt kunna lita på att myndighetens beslut står fast, och han ska kunna företa olika åtgärder med beslutet som grund utan att behöva riskera att det plötsligt återkallas eller ändras.

text: Vid min granskning har jag i övrigt inte funnit något som ger anledning till kritik eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Regeringskansliet, Näringsdepartementet, för handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade i en anmälan till JO på Regeringskansliets, Näringsdepartementet, handläggning av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar m.m. I anmälan uppgavs i huvudsak följande.

type: stycke

text: Den 14 oktober 2007 begärde AA skriftligen hos chefen för enheten för statligt ägande vid Näringsdepartementet, departementsrådet BB, att få ta del av allmänna handlingar samt att denne skulle svara på några frågor. Då AA efter minst fyra påminnelser inte hade hört av departementet anmälde hans uppdrags-givare, tidningen ETC, i november 2007 departementet till JO. JO vidtog dock inte någon åtgärd med anledning av den anmälan (se dnr 5046-2007 och 5652-2007). Enligt anmälan hade han, trots att det nu hade gått tre och en halv månad sedan hans begäran och en och en halv månad sedan JO fattade sitt beslut, fortfarande inte fått några handlingar, något beslut om att handlingar inte kan lämnas ut eller något svar på sina frågor.

text: AA:s begäran avsåg huvudsakligen följande.

text: Sex statligt hel- eller delägda bolags valberedningars handlingar samt bolagens styrelseprotokoll och protokoll från eventuella styrelseutskott från de tre senaste åren.

text: Statens avtal och kontakter med CC, Advokatfirman Cederquist och DD med anledning av försäljningen av statligt ägda bolag.

text: Samtliga handlingar avseende Regeringens råd för försäljning av aktier i bolag med statligt ägande och handlingar som inkommit till eller upprättats av EE de senaste sex månaderna.

text: Uppgifter om vilka årliga styrelsearvoden tjänstemännen vid Näringsdepartementets enhet för statligt ägande erhållit de senaste tre åren och det exakta antalet sammanträden som styrelserna i de 55 statliga bolagen har haft de senaste tre åren.

text: AA har till JO gett in kopior av e-postkorrespondens med departementet.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Regeringskansliet, Näringsdepartementet, för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar anförde Näringsdepartementet, genom expeditionschefen FF, i huvudsak följande.

text: [.] Det är av största betydelse att ärenden som rör utlämnade av allmänna handlingar bereds med beaktande av

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler om rätt ta del av sådana handlingar. Tjänstemännen i departementet är enligt min uppfattning väl medvetna om detta. I departementet har det tagits fram en checklista för hur ärenden om utlämnande av allmänna handlingar ska handläggas. Checklistan finns tillgänglig för samtliga tjänstemän på Regeringskansliets hemsida. Fortlöpande lämnas också information om dessa regler och vikten av att de följs. När det gäller det aktuella ärendet har AA fått vänta onöjaktigt länge på besked i anledning av sin begäran. Detta dröjsmål är mycket beklagligt och beror på olyckliga, samverkande omständigheter som beskrivs i det tidigare avgivna yttrandet.

text: I remissvaret uppgavs att ett till JO tidigare ingett yttrande från departementsrådet BB hade beretts i samråd med expeditionschefen FF. I detta yttrande anfördes i huvudsak följande.

text: [.] Den 14, sedan den 16 och därefter den 22 oktober 2007 har Näringsdepartementet mottagit AA:s begäran om att ta del av allmänna handlingar och att få svar på ett antal frågor angående de statligt ägda bolagen. Den 23 oktober 2007 fick AA ett besked från Näringsdepartementet om att hans begäran omhändertagits för handläggning. Därefter har ärendet varit föremål för beredning inom Regeringskansliet. AA har i dag tillsänts ett skriftligt svar, se bilaga. Redan när AA:s begäran kom in kunde det förutses att ärendet skulle ta tid att handlägga och skulle kräva betydande arbetsinsatser. Självfallet borde kontakt ha tagits med AA på ett inledande stadium i syfte att upplysa om denna bedömning. Begäran har i delar rört affärskänslig information som behöver sekretessprövas. Ett flertal handläggare inom Näringsdepartementet har deltagit i detta arbete. Ambitionen var från början att kunna ge AA ett samlat svar. Denna ambition tillsammans med en betydligt förhöjd arbetsbelastning är bakgrunden till att AA fått vänta på svar. Som beredningen kom att utveckla sig hade det naturligtvis varit bättre om AA fått besked om hur beredningen fortskred.

text: Till yttrandet hade departementet fogat en kopia av en skrivelse från departementsrådet BB till AA daterad den 22 februari 2008. Skrivelsen innehöll bl.a. en redogörelse för vilka handlingar som AA kunde få del av och vilka som omfattades av sekretess. Den innehöll också en upplysning om att han kunde begära att regeringen skulle göra en formell prövning av hans begäran.

text: Enligt skrivelsen gjordes bedömningen att Regeringskansliet inte förvarade några allmänna handlingar från bolagens valberedningar eller några styrelseprotokoll. Vidare uppgavs att det saknas sammanställningar över vilka årliga styrelsearvoden som tjänstemän vid enheten för statligt ägande erhållit de tre senaste åren liksom

text: om det exakta antalet styrelsesammanträden som styrelserna i de statligt ägda bolagen har hållit under denna tid. Dessa uppgifter återfinns enligt skrivelsen i stället i bolagens årsredovisningar, vilka AA kunde få del av mot fastställd avgift. Det uppgavs också att det inte var möjligt att ur diariet identifiera alla uppgifterna om EE, men att de som kunnat identifieras bifogades skrivelsen. I övriga delar uppgavs att de handlingar som inte bedömdes innehålla sekretess-belagda uppgifter bifogades skrivelsen. Avseende Regeringskansliets kontakter med CC, Advokatfirman Cederquist och DD var genomgången dock, p.g.a. materialets omfattning, ännu inte helt slutförd.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: AA begärde den 26 februari 2008 att regeringen skulle pröva frågan om utlämnande av de handlingar som inte hade lämnats ut till honom. I beslut den 17 april 2008 avslog regeringen hans begäran (N2007/8481/SÄ).

text: Bedömning

text: Regeringen står inte under JO:s tillsyn. Bedömningen i förevarande ärende avser därför endast handläggningen av AA:s begäran innan frågan hänsköts till regeringen. Begäran om utlämnande av allmänna handlingar Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av 13 § framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att allt eftersom sekretessprövningen är klar, successivt lämna besked i utlämnandefrågan samt i förekommande fall expediera de prövade handlingarna till beställaren.

text: Av departementets skrivelse till AA framgår att man avseende en inte ringa del av hans begäran gjorde bedömningen att handlingarna inte förvarades hos Regeringskansliet. Bedömningen i denna del torde ha varit relativt okomplicerad och borde i utredningshänseende endast ha påkallat en kontroll av om några av dessa handlingar inkommit till departementet. Om begäran endast hade avsett dessa handlingar borde besked därför ha lämnats i nära anslutning till att begäran kom in till departementet. Det hade varit lämpligt om AA fått besked i denna del redan när departementet gjort sin bedömning och inte vid den avsevärt senare tidpunkt som nu blev fallet.

text: Utöver detta kan det konstateras att AA:s begäran varit omfattande och att delar av denna har krävt genomgång och sekretessprövning av ett stort material. Även med beaktande av detta har Regeringskansliet inte redovisat några omständigheter som motiverar att besked i utlämnandefrågan dröjt i mer än fyra månader. Regeringskansliets långa handläggningstid uppfyller inte

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav på skyndsamhet i dessa frågor. AA:s frågor AA har begärt upplysningar om vissa tjänstemäns arvoden samt om antalet styrelsesammanträden i statliga bolag. Av departementets skrivelse till AA synes framgå att de begärda uppgifterna förekommer i allmänna handlingar som förvaras hos Regeringskansliet.

text: Enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: ska en myndighet på begäran av enskild lämna uppgift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: I sin skrivelse till AA hänvisar departementet honom till att ta del av de efterfrågade uppgifterna i de allmänna handlingar som förvaras hos departementet. Med beaktande av den arbetsbelastning som departementet hänvisat till i sitt remissvar och till att ett tillmötesgående av AA:s begäran torde ha krävt en omfattande arbetsinsats, kan det antas att detta skulle ha stört arbetets behöriga gång på departementet. Hinder synes således ha förelegat mot att lämna de begärda uppgifterna. Vid sådana förhållanden är det förenligt med

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: att hänvisa till möjligheten att i stället själv ta del av de allmänna handlingar i vilka uppgifterna förekommer (se JO 1990/91 s. 382).

text: Bedömningen av om det förelåg hinder mot att lämna de begärda upplysningarna torde inte ha fordrat någon större arbetsinsats från departementets sida, utan borde ha kunnat ske omgående. I likhet med vad som anförts tidigare hade det därför varit lämpligt om AA hade fått besked i denna del i ett tidigare skede än vad som nu blev fallet. Sammanfattande synpunkter Jag har vid min granskning funnit att det hade det varit lämpligt om AA, i de delar som inte krävde några större arbetsinsatser, fått besked när bedömningen gjorts i dessa delar. Jag har även kunnat konstatera att Regeringskansliet inte har redovisat några omständigheter som motiverar att besked i utlämnandefrågan dröjt i mer än fyra månader.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Allvarlig kritik mot en rådman som inte har meddelat domar inom de föreskrivna tidsfristerna i fyra mål

sammanfattning: En rådman vid Örebro tingsrätt har inte meddelat domar inom de föreskrivna tidsfristerna i fyra mål – tre tvistemål och ett brottmål. JO konstaterar att rådmannen under en period om drygt tre månader (från den 16 oktober 2017 till den 30 januari 2018) har skjutit upp domarna i dessa fyra mål vid sammanlagt 14 tillfällen så att domarna kommit att meddelas mellan drygt tre veckor och drygt tre månader efter de avslutade huvudförhandlingarna. I beslutet överväger JO att anmäla rådmannen till Statens ansvarsnämnd för prövning av om han bör meddelas en disciplinpåföljd för tjänsteförseelser. Vid en samlad bedömning av rådmannens försummelser och det som upplysts om hans arbetssituation under den aktuella perioden har JO emellertid kommit fram till att dröjsmålen inte är tillräckligt allvarliga för att utgöra bestraffningsbara tjänsteförseelser. JO uttalar i stället allvarlig kritik mot rådmannen för dröjsmålen.

text: Anmälan och JO:s utvidgning av ärendet till att omfatta även andra mål vid tingsrätten

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 januari 2018 klagade AA på rådmannen BB vid Örebro tingsrätt för att han hade flyttat fram tidpunkten för meddelandet av domen i mål T 2142-16 vid sammanlagt åtta tillfällen.

text: JO begärde in ett dagboksblad och ett antal aktbilagor i målet. Det framgick av besluten att BB hade flyttat fram tidpunkten för meddelandet av domen vid åtta tillfällen och att han hade angett skäl för detta.

text: JO begärde därefter in dagboksblad och domar i brottmål och tvistemål där BB haft huvudförhandling under tiden den 15 augusti 2017 till den 15 mars 2018 och där tidpunkten för meddelandet av domen hade skjutits fram vid ett eller flera tillfällen.

text: JO:s remiss och tingsrättens remissvar

text: Med anledning av anmälan och de handlingar som tingsrätten hade skickat in till JO uppmanades tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över hur handläggningen i målen T 60-16, T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17, B 1114-17,

text: B 4286-17, och B 6173-17 förhöll sig till reglerna i 17 kap. 9 § andra stycket respektive

text: 30 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB, samt lämpligheten i att skjuta fram domen i den utsträckning som hade skett i mål T 2142-16. Tingsrätten skulle även redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) skickade in följande remissvar, daterat den 18 april 2018:

text: Tingsrätten har uppmanats att lämna upplysningar om och yttra sig över hur handläggningen av vissa mål förhåller sig till 17 kap. 9 § andra stycket respektive

text: samt lämpligheten i att skjuta fram en angiven dom i den utsträckning som skett. Upplysningar om handläggningen och anledningen till att domarna sköts fram på sätt som skett har lämnats av rådmannen AA. Upplysningarna bifogas, se bilaga 1 (följer nedan; JO:s anm.). Tingsrätten är indelad i två dömande avdelningar med mindre enheter, rotlar. Domarna på tingsrätten är indelade på rotlarna, vanligtvis med två domare per rotel. Inkommande mål lottas in på respektive rotel, som i sin tur lottar tvistemål och vissa förtursmål, såsom häktade och ungdomsmål, direkt på domarna på roteln. För varje mål och ärende finns vid varje tidpunkt under handläggningen en ansvarig domare enligt 15 § tingsrättsinstruktionen. Av tingsrättens arbetsordning framgår det uppföljningsansvar som åvilar den ansvarige domaren. Minst en gång i kvartalet ska domaren gå igenom sina mål och ärenden och kontrollera målstatus. Två gånger per år ska en redovisning för äldre mål lämnas. Redovisningen ska granskas av chefsrådmannen innan den lämnas till lagmannen. Redovisningen ska innehålla uppgifter om vilka åtgärder som vidtagits och vilken planering som finns för målets avgörande. Vardera dömande avdelning leds av en chefsrådman som bl.a. har till uppgift att fördela arbetet och ska verka för en jämn arbetsfördelning. En av domstolens elva rådmän är inte indelad på rotel utan står till chefsrådmännens förfogande som en intern förstärkningspool. Även chefsrådmännen och lagmannen träder vid behov in och bemannar förhandlingar. Systemet bygger på att en rotel eller domare som har behov av avlastning eller hjälp med förhandlingar anmäler det till respektive chefsrådman. Den typ av organisation som domstolen har kräver en rak och öppen kommunikation med närmsta chef samtidigt som chefsrådmannen visar respekt för varje domares självständighet och oberoende. BB är en av tingsrättens mer erfarna domare. Han tar ett mycket stort ansvar för målen på roteln och är ett gott stöd till såväl handläggarna på roteln som andra domare. Han har under alla år hållit en hög avverkningstakt. BB har även innehaft flera för tingsrätten viktiga sidouppdrag där hans erfarenhet och kompetens kommit till nytta för verksamheten i stort. BB planerar nu att gå i pension vid årsskiftet. En annan domare är vidtalad att överta ett av BB:s mer tidskrävande sidouppdrag såsom ordförande i Rutingruppen. Efter att chefsrådmannen på avdelningen uppmärksammats på att domar skjutits fram på sätt som skett har hon och BB haft samtal och kommit överens om att han ska anmäla till henne i god tid innan tid för en doms meddelande ändras. Mot bakgrund av den redogörelse som BB lämnat i sitt yttrande kan undertecknad konstatera att det strider mot

text: rättegångsbalkens

text: regler om tid för meddelande av dom att skjuta på domarna på sätt som skett i målen T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17. Dessutom är förfarandet olämpligt ur ett rättssäkerhetsperspektiv och kan skada förtroendet för domstolen. När det gäller de övriga målen kan konstateras att BB på grund av en hjärnskakning under en tid haft nedsatt arbetsförmåga och därför inte kunnat färdigställa domarna i målen T 60-16 och B 4286-17 (torde rätteligen vara B 6173-17, JO:s anm.) i tid. När det slutligen gäller B 4286-17 kan undertecknad konstatera att det är fråga om dom i ett häktat mål, som pågått under nio huvudförhandlingsdagar med flera

text: tilltalade. Med hänsyn till målets art och omfattning har det förelegat synnerligt hinder mot att meddela dom inom den stipulerade tiden om en vecka.

text: BB uppgav bl.a. följande:

text: Upplysningar om handläggning av aktuella mål

text: Mål T 60-16 Huvudförhandling, med tre domare (BB ordförande och referent), hölls den 22 och den 26 januari 2018. Vid huvudförhandlingens avslutande den 26 januari 2018 meddelade tingsrätten att dom kommer att meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli den 1 mars 2018 från kl. 11.00. De tre domarna höll sedan en första överläggning och slutlig överläggning och justering av den skriftliga domen var planerad att hållas måndagen den 26 februari 2018. Den 27 februari 2018 flyttade tingsrätten dagen för meddelande av dom till den 8 mars 2018 kl. 11.00 på grund av att ordföranden råkat ut för en olyckshändelse med hjärnskakning som följd och inte var i form att färdigställa domen i detta mål till tidigare angiven tid. I beslut den 7 mars 2018 flyttades domen fram ytterligare ett dygn med motiveringen att ordföranden efter olyckshändelsen visserligen kunnat arbeta sedan tidigare beslut men ännu inte orkat att arbeta ikapp allt det arbete som blivit försenat på grund av hans tillfälligt minskade arbetskapacitet. Den 9 mars 2018 meddelades dom i målet.

text: T 2142-16 Den 15 juni 2017 kallade tingsrätten till huvudförhandling den 18 september 2017 då huvudförhandling hölls. Vid huvudförhandlingens avslutande meddelade tingsrätten att dom skulle meddelas den 17 oktober 2017. Med hänvisning till stor arbetsbelastning och behov av ytterligare tid för domskrivning flyttades den 16 oktober 2017 datum för meddelande av dom fram till den 24 oktober 2017. I beslut den 23 oktober 2017 flyttades meddelande av dom fram till den 31 oktober 2017 med motivering stor arbetsbelastning och att för domskrivning avsatt tid vecka 42 fått användas till domskrivning i annat mål. Med samma motivering flyttade tingsrätten, i beslut den 30 oktober 2017 fram tiden för meddelande av dom till den 7 november 2017. I beslut den 6 november 2017 flyttades tid för meddelande av dom fram till den 10 november 2017 och i beslut den 9 november 2017 flyttades motsvarande tid fram till den 16 november 2017 med hänvisning till stor arbetsbelastning. I beslut den 15 november 2017 flyttade tingsrätten tiden för meddelande av dom från den 16 november 2017 till den 14 december 2017 och angav då följande skäl för beslutet. Huvudförhandlingen i målet hölls den 18 september 2017. Vid ett flertal tillfällen har tingsrätten flyttat fram tid för meddelande av dom. I detta beslut flyttas tid för meddelande av dom fram till den 14 december 2017, dvs. dom kommer att meddelas mer än tre månader efter det att huvudförhandlingen hölls. Detta är naturligtvis en orimligt långt tid. De frågor som tingsrätten ska pröva i målet är dock sådana att det krävs omfattande och noggranna överväganden innan tingsrätten kan meddela dom. Den tid som tingsrätten kunnat avsätta för domskrivning har till största delen tagits upp av domskrivning i brottmål, bland annat i mål där den tilltalade är häktad eller ungdom. Tingsrätten har haft en förhoppning om att kunna hinna med att färdigställa domen i detta mål utan att särskilt avsätta tid för detta. Det har dock visat sig att denna förhoppning inte kunnat infrias på grund av hög arbetsbelastning. Tingsrätten kommer därför att i kalendern reservera den 11, 12 och 13 december 2017 för domskrivning i detta mål. I samband med domskrivningen har tingsrätten möjlighet att friska upp minnet från huvudförhandlingen då såväl parternas sakframställningar som samtliga vittnesförhör finns datorinspelade.

text: I beslut den 12 december 2017 flyttade tingsrätten tiden för meddelande av dom från den 14 december 2017 till den 18 december 2017. Som skäl anförde tingsrätten följande. I beslutet den 15 november 2017 angavs att dagarna 11–13 december 2017 skulle avsättas för domskrivning i detta mål. Dessa dagar måste dock tas i anspråk för domskrivning i ett större brottmål (nio huvudförhandlingsdagar) i vilket tre personer sitter häktade i väntan på dom och där dom ska meddelas fredagen den 15 december 2017. Med användning av fredagen den 15 december och följande veckoslut för domskrivning i detta mål bör domen i detta mål kunna meddelas omedelbart efter veckoslutet dvs. på måndagen den 18 december 2017. I beslut den 18 december 2017 flyttade tingsrätten fram tiden för meddelande av dom från den 18 december 2017 till den 27 december 2017, då dom meddelades. Som skäl för beslutet den 18 december att åter flytta fram tiden för meddelandet av domen angav tingsrätten följande. I beslut den 12 december 2017 angavs följande skäl till framflyttningen av tid för meddelande av dom [...]. Det kan nu endast konstateras att färdigställandet av domen i målet med häktade var mer arbetskrävande än beräknat varför tiden den 15–17 december 2017 åtgått till färdigställande av den domen, som ska meddelas den 19 december 2017. När den domen är meddelad finns ingen dom som kan gå före domen i detta mål.

text: T 870-17 Den 27 november 2017 hölls huvudförhandling med tre domare. Huvudförhandlingen hölls under tiden som brottmålet B 4286-17 m.fl. pågick. Med särskilt beaktande av att dom i brottmålet med häktade måste meddelas före domen i detta mål bestämdes dag för meddelande av dom till den 12 januari 2018. Den 10 januari 2018 beslöt tingsrätten att flytta meddelandet av dom från den 1 januari till den 19 januari 2018. Som skäl för denna framflyttning angav tingsrätten i beslutet att referenten måste färdigställa dom i ett brottmål med häktad (mål B 5578-17) till den 15 januari 2018. I beslut den 18 januari 2018 flyttades meddelandet av domen till den 26 januari 2018. Som skäl för beslutet angavs fortsatt hög arbetsbelastning och att tid för slutlig överläggning inför dom var bokad till tisdagen den 23 januari 2018. I ytterligare ett beslut den 25 januari 2018 flyttades domen till den 30 januari 2018 då domen meddelades. Som skäl för det sista framflyttningsbeslutet angav tingsrätten fortsatt hög arbetsbelastning hos tingsrättens ledamöter och att slutlig överläggning inför dom därför hade ombokats till den 29 januari 2018.

text: FT 1271-17 Vid huvudförhandlingen den 10 oktober 2017 var rådmannen BB ordförande. Vid huvudförhandlingen meddelades att dom skulle meddelas den 31 oktober 2017. Den 31 oktober 2017 flyttades dag för meddelande av dom fram till den 6 november 2017 med hänvisning till hög arbetsbelastning. I beslut den 6 november 2017 flyttades dag för meddelande av dom fram till den 8 november 2017 med samma motivering som i tidigare beslut. Dom meddelades den 8 november 2017.

text: B 1114-17 Huvudförhandling hölls den 1 november 2017, varvid meddelades att dom skulle meddelas den 15 november 2017. I beslut den 14 november 2017 flyttades dag för meddelande av dom fram till den 22 november 2017 då dom meddelades. Som skäl för att flytta fram domen angavs i beslutet hög arbetsbelastning.

text: B 4286-17 (m.fl.) Den 31 oktober 2017 inkom stämningsansökningar i båda målen avseende bland annat den brottslighet som fyra personer då satt häktade för. Rådmannen BB planerade och var ordförande vid den för de båda målen gemensamma

text: huvudförhandlingen som planerades till och sedan genomfördes under nio huvudförhandlingsdagar med början den 13 november 2017 och med avslutning den 1 december 2017. Vid huvudförhandlingens avslutande meddelade tingsrätten att dom skulle meddelas den 15 december 2017 och att de tre tilltalade som fortfarande var häktade skulle kvarbli i häkte till dess dom meddelades eller annat beslutades. I beslut den 15 december 2017 meddelade tingsrätten att tiden för doms meddelande sköts upp från den 15 december 2017 till den 19 december 2017, då dom meddelades. Samtidigt beslutade tingsrätten att de tre i målet kvarvarande häktade personerna skulle kvarbli i häkte till dess dom meddelas. Som skäl för beslutet angav tingsrätten att det trots avsevärd ansträngning hade visat sig att färdigställandet av domen (innefattande överläggningar med de fyra nämndemännen) tagit längre tid än beräknat.

text: B 6173-17 Detta är ett ungdomsmål. Stämningsansökan kom in till tingsrätten den 7 februari 2018. Nästa dag skickades från tingsrätten stämningar och kallelser till huvudförhandling den 20 februari 2018. Vid huvudförhandlingens avslutande den 20 februari 2018 meddelade tingsrätten att dom skulle komma att meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli den 27 februari 2018. Den 27 februari 2018 flyttade tingsrätten dagen för meddelande av dom till den 6 mars 2018 kl. 11.00 och angav som skäl för framflyttandet att ordföranden råkat ut för en olyckshändelse med hjärnskakning som följd och därför inte varit i form att färdigställa domen till tidigare angiven tid. I beslut den 6 mars 2018 flyttades domen fram ytterligare till den 9 mars 2018 med motiveringen att ordföranden efter olyckshändelsen visserligen kunnat arbeta sedan tidigare beslut men ännu inte orkat att arbeta ikapp allt det arbete som blivit försenat på grund av hans tillfälligt minskade arbetskapacitet. Den 9 mars 2018 meddelades dom i målet.

text: Synpunkter från rådmannen BB

text: Jag hade, liksom alltid, en hög arbetsbelastning under hösten 2017 vilket också resulterade i att ett stort antal avgjorda mål både efter huvudförhandlingar och på handlingarna. Jag har också som ”ålderman” bland rådmännen fått rollen som ”bollplank” i juridiska frågor och handläggningsfrågor för framförallt notarierna och handläggarna, men även till viss del för rådmännen, vilket tar en inte obetydlig del av min arbetstid. Därtill kommer det att jag något motvilligt också åtagit mig rollen som lokalombud för Saco, vilket även det medför visst arbete. Min handläggning av de sju målen som JO begärt upplysningar om har ovan kortfattat redovisats. Enligt min bedömning har jag fram till och med respektive huvudförhandling inte agerat felaktigt. Vid huvudförhandlingen har tingsrätten i samtliga sju aktuella mål meddelat att kanslidom skulle meddelas i målet efter varierande tid mellan en vecka – mål B 6173-17 – och sju veckor – mål T 870-17. Med utgångspunkt i nedan lämnade redogörelse avseende delar av mitt arbete under nu aktuell tidsperiod anser jag att det varit motiverat att vid respektive huvudförhandling lämna de besked om tid för doms meddelande som då gjordes. När det gäller målen T 60-16 och T 2142-16 har utredningen varit synnerligen omfattande och på grund av komplicerade tekniska frågor varit svår att ta till sig vilket motiverat längre tid för meddelade av dom än fjorton dagar efter huvudförhandlingen. När det gäller målet T 870-17, där huvudförhandling hölls under tiden som en längre brottmålsförhandling med häktade under ledning av referenten i tvistemålet pågick, var det redan från början klart att dom i tvistemålet inte skulle hinna meddelas förrän efter det att domen i brottmålet meddelats. Jag medger att det varit fel att meddela dom så lång tid efter respektive huvudförhandling vad avser de mål som av JO i remisskrivelsen betecknats med T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17. Förklaringen till att jag begick dessa fel berodde huvudsakligen på en ursprunglig felbedömning i mål T 2142-16. Felbedömningen var att jag, i samråd med partsombuden, beslöt att ta

text: huvudförhandlingen i målet som ensam domare. Till skillnad från vad gäller inför en huvudförhandling med tre domare upprättas inför en ensamdomarhuvudförhandling inte någon rättsutredning vilket skulle visa sig vara ett stort misstag. När domen skulle meddelas enligt det ursprungliga beslutet den 17 oktober 2017 hade jag inte haft tid att göra den omfattande rättsutredning och tekniska genomgång som jag då förstod behövdes för att bestämma utgången i målet och färdigställa domen. Domen i mål FT 1271-17 sattes ursprungligen på tre veckor (dom den 31 oktober 2017) för att möjliggöra att dom först skulle meddelas i mål T 2142-16. Den 31 oktober 2017 kom det in stämningsansökningar i de två målen B 4286-17 och B 4001-17 varefter ett omfattande arbete med planering av den för de båda målen gemensamma huvudförhandlingen vidtog. Enligt planeringen skulle huvudförhandlingen i brottmålen pågå under nio dagar med början den 13 november 2017, vilket senare visade sig stämma. Den 1 november 2017 hölls huvudförhandling i brottmålet B 1114-17. Vid huvudförhandlingen angavs att dom skulle meddelas den 15 november 2017. Det är i efterhand uppenbart för mig att jag i vart fall i månadsskiftet oktober/november 2017 skulle ha anmält till chefsrådmannen att jag på grund av hög arbetsbelastning varit tvungen att flytta fram meddelandet av domarna i målen T 2142-16 och FT 1271-17 och att jag därför inte kunde vara ordförande vid den kommande större huvudförhandlingen i brottmålet med häktade. Jag var dock då fortfarande övertygad om att jag inom då angiven tid för doms meddelande i respektive mål skulle få tid att färdigställa respektive dom. Den 8 november 2017 meddelade jag dom i mål FT 1271-17. Domen i mål B 1114-17 framflyttades en vecka och meddelades den 22 november 2017. Efter huvudförhandlingens början den 13 november 2017 insåg jag att det inte skulle finnas tid att bestämma och utforma dom i mål T 2142-16 innan dom måste meddelas i brottmålet B 4286-17 där det fanns häktade tilltalade. Jag ansåg mig då ha försatt mig i en omöjlig position och beslutade därför den 15 november 2017, mot bättre vetande, att flytta tid för meddelande av dom i mål T 2142-16 från den 16 november 2017 till den 14 december 2017 med den motivering som framgår av avsnittet ovan ”Upplysningar om handläggning av aktuella mål”. Under den tid huvudförhandlingen i brottmålet B 4286-17 pågick hölls även huvudförhandling i tredomarmålet T 870-17 där vid huvudförhandlingen besked lämnades om att dom skulle meddelas den 12 januari 2017. På grund av att domen i brottmålet B 4286-17 inte kunde meddelas förrän den 15 december 2017 och behovet av en längre tid för avfattandet av domen i mål T 2142-16 framflyttades meddelandet av domen i det senare målet ytterligare. Eftersom det visade sig att domen i mål T 2142-16 inte skulle hinna bli klar att meddelas före huvudförhandlingen i det miljöbrottmål som sedan länge var utsatt på två dagar, den 19 och 20 december 2017, och det på grund av att det den aktuella tiden var uteslutet att byta ordförande vid den huvudförhandlingen, genomfördes även denna miljöbrottsförhandling med mig som ordförande. Vid huvudförhandlingens avslutande meddelades att dom skulle meddelas den 9 januari 2018. Meddelandet av domen i mål T 2142-16 flyttades den 18 december 2017 fram till den 27 december 2017, vilket möjliggjorde att såväl semesterdagar före som julhelgen kunde användas för att färdigställa domen, vilket också skedde. Avsikten var då att såväl miljöbrottsdomen som domen i mål T 870-17 skulle meddelas som planerat under vecka 2 år 2018. Denna planering visade sig inte hålla eftersom jag när jag efter julledigheten återkom till arbetet den 2 januari 2018, fick veta att jag var insatt som ordförande på en tvådagarsförhandling med häktad avseende våldtäkt mot barn, mål B 5578-17, den 3 och 4 januari 2018 och att det på grund av semestertider inte fanns någon annan ordförande att sätta in på denna huvudförhandling. Vid huvudförhandlingens slut den 4 januari 2018 angavs att dom skulle meddelas den 15 januari 2018, vilket också skedde. Miljöbrottsdomen meddelades som planerat den 9 januari 2018 men domen i mål T 870-17

text: framflyttades på grund av domen den 15 januari 2018 i mål B 5578-17 och kom att meddelas först den 30 januari 2018, varvid även inverkade att annan ledamot, på grund av hög arbetsbelastning, hade svårt att hitta tid för slutöverläggning inför färdigställandet av domen. När det gäller målen T 60-16 och B 6173-17 beror framflyttningen av respektive dom med nio dagar på sviterna efter en ordentlig hjärnskakning som jag ådrog mig vid en halkolycka den 24 februari 2018, varför jag anser att jag haft ”laga förfall” för att flytta fram dessa domar. När det gäller målet B 4286-17, som var ett omfattande brottmål med nio huvudförhandlingsdagar och flera häktade, berodde framflyttningen av domen på att jag i samband med huvudförhandlingens avslutande gjorde den felaktiga bedömningen att jag skulle hinna färdigställa domen inom fjorton dagar vilket senare visade sig inte kunna göras varför tid för doms meddelande i senare beslut flyttades fram fyra dagar från en fredag till följande tisdag. AA gavs tillfälle att kommentera tingsrättens remissvar.

text: Inför JO:s beslut i ärendet lämnade lagmannen CC information om att BB troligen skulle skjuta upp sin pensionsavgång till halvårsskiftet (som JO uppfattar det till månadsskiftet juni/juli; JO:s anm.) under 2019.

text: Rättslig reglering av tidsfrister för meddelande av domar

text: I

text: 17 kap. 9 § andra stycket

text: RB, som avser rättegången i tvistemål, anges att när huvudförhandling har hållits ska överläggning hållas samma dag eller senast nästa helgfria dag och om det är möjligt dom beslutas och avkunnas. Om det med hänsyn till målets art krävs tid för att besluta eller skriva domen ska den meddelas senast två veckor efter avslutad huvudförhandling. Tiden kan komma att förlängas ytterligare om det finns synnerligt hinder. Som skäl för ytterligare tid anges i 1949 års kommentar till RB att rättsfrågorna i målet är av synnerligen svårlöst beskaffenhet och kräver ingående överväganden eller att utredningen är synnerligen omfattande och dess genomgång inte hinns med under den tid som annars står till buds (Gärde m.fl., Nya

text: rättegångsbalken

text: jämte lagen om dess införande, Stockholm 1949, s. 189).

text: När det gäller rättegången i brottmål finns motsvarande bestämmelse i

text: 30 kap. 7 § andra stycket

text: RB. Möjligheterna att inte avkunna dom i anslutning till huvudförhandlingen är emellertid mindre än i tvistemål. Enligt bestämmelsen får anstånd endast beslutas om det är ”oundgängligen erforderligt” och domen ska, om den tilltalade är häktad, meddelas inom en vecka och i andra fall inom två veckor efter avslutad huvudförhandling. Även i brottmål kan ytterligare anstånd komma i fråga om det finns synnerligt hinder.

text: Enligt

text: 29 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL, ska mål mot den som inte fyllt 21 år alltid behandlas skyndsamt. Om det väcks allmänt åtal mot den som inte fyllt 18 år för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader ska de tidsfrister följas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad.

text: Enligt 30 § LUL ska en dom i mål mot den som inte fyllt 21 år avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen, om det inte ”möter synnerliga hinder”. Som

text: exempel kan nämnas om det är fråga om ett mycket stort mål med många tilltalade och ett stort antal särskilda yrkanden. Förutom kravet på synnerliga hinder gäller också bestämmelserna i

text: 30 kap. 7 §

text: RB för ungdomsmålen. Av detta följer att den särskilda regel som anger att en dom normalt ska meddelas inom en vecka från huvudförhandlingens avslutande gäller den som är under 18 år (29 § andra stycket LUL jämfört med

text: 30 kap. 7 § andra stycket

text: RB, se även Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: m.m. Zeteo, kommentaren till

text: 30 §

text: LUL).

text: JO:s bedömning

text: Meddelade tingsrätten domarna i enlighet med vad som föreskrivs i RB?

text: Tingsrättens mål T 60-16, B 4286-17 och B 6173-17

text: Med hänsyn till vad som förts fram i tingsrättens och BB:s yttranden anser jag inte att det finns något att anmärka på när det gäller meddelandet av domarna inom de tidsfrister som anges i RB i fråga om tingsrättens mål T 60-16, B 4286-17 och B 6173-17.

text: Tingsrättens mål T 2142-16 (det mål som AA anmält till JO)

text: Huvudförhandlingen i målet, som avsåg köp av fast egendom, hölls den 18 september 2017 med BB som s.k. ensamdomare. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas den 17 oktober 2017 genom att hållas tillgänglig på rättens kansli från kl. 11.00, dvs. fyra veckor och en dag senare.

text: Den 16 oktober 2017 beslutade BB att domen skulle meddelas den 24 oktober 2017 från kl. 11.00. Som skäl för beslutet angavs att det ”på grund av stor arbetsanhopning behövs ytterligare tid för att skriva domen”. Därefter beslutade BB att skjuta upp meddelandet av domen. Han angav följande skäl:

text: – Den 23 oktober 2017 till den 31 oktober 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning och då för domskrivning avsatt tid vecka 42 fått användas till domskrivning i annat mål behövs ytterligare tid för att skriva domen.”)

text: – Den 30 oktober 2017 till den 7 november 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning och då för domskrivning avsatt tid vecka 43 fått användas till domskrivning i annat mål behövs ytterligare tid för att skriva domen.”)

text: – Den 6 november 2017 till den 10 november 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”)

text: – Den 9 november 2017 till den 16 november 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”)

text: – Den 15 november 2017 till den 14 december 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen.”)

text: – Den 12 december 2017 till den 18 december 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen i detta mål.”)

text: – Den 18 december 2017 till den 27 december 2017 kl. 11.00. (”På grund av stor arbetsbelastning behövs ytterligare tid för att skriva domen i detta mål.”)

text: Till besluten den 15 november, den 12 december och den 18 december 2017 utvecklade BB skälen ytterligare enligt de stycken som finns citerade ovan i BB:s egna upplysningar till JO.

text: Domen i målet meddelades den 27 december 2017, dvs. 14 veckor eller tre månader och en vecka efter att huvudförhandlingen hade avslutats.

text: Domen omfattar 18 sidor och till den finns tre bilagor. Tingsrättens egentliga bedömning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, tillsammans med ett ställningstagande till vad som hade bevisats i målet, är angiven på fem sidor i domen.

text: Enligt huvudregeln i

text: 17 kap. 9 § andra stycket

text: RB skulle BB ha meddelat den skrivna domen inom två veckor efter huvudförhandlingen, eller senast den 2 oktober 2017. Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tiden kunde den meddelas senare.

text: Jag delar BB:s bedömning att det redan inledningsvis fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tid som är huvudregel enligt lagen och att det var godtagbart att bestämma tiden för meddelande av dom till den 24 oktober 2017. Under hösten 2017 sköt BB emellertid upp domen i målet vid sammanlagt åtta tillfällen så att den meddelades hela tre månader och en vecka efter det att huvudförhandlingen hade avslutats. Att meddela domen så sent är inte förenligt med regleringen i

text: 17 kap. 9 § andra stycket

text: RB.

text: Tingsrättens mål T 870-17

text: Huvudförhandlingen i målet T 870-17, som avsåg bättre rätt till fast egendom, hölls den 27 november 2017 med tre domare i rätten, varvid BB var ordförande och referent. Det var alltså han som i första hand hade till uppgift att färdigställa domen. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas den 12 januari 2018 genom att hållas tillgänglig på rättens kansli från kl. 11.00, dvs. drygt sex veckor senare.

text: Den 10 januari 2018 beslutade rätten att domen skulle meddelas den 19 januari 2018 från kl. 11.00. Som skäl för beslutet angavs följande: ”På grund av att referenten måste färdigställa dom i ett brottmål med en häktad person till den 15

text: januari 2018 kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen i detta mål till tidigare angiven tid.” Därefter beslutade rätten att skjuta upp meddelandet av domen med dessa skäl: – Den 18 januari 2018 till den 26 januari 2018 kl. 11.00. (”På grund av fortsatt hög arbetsbelastning kommer inte slutlig överläggning inför dom samt färdigställandet av domen att hinnas med under denna vecka. Tid för slutlig överläggning inför dom är bokad till tisdagen den 23 januari 2018.”)

text: – Den 25 januari 2018 till den 30 januari 2018 kl. 11.00. (”På grund av fortsatt hög arbetsbelastning hos tingsrättens ledamöter kommer inte slutlig överläggning inför dom samt färdigställandet av domen att hinnas med under denna vecka. Tid för slutlig överläggning inför dom är nu ombokad till måndagen den 29 januari 2018.”)

text: Domen i målet meddelades den 30 januari 2018, dvs. åtta veckor och två dagar eller drygt två månader efter att huvudförhandlingen hade avslutats.

text: Domen omfattar 25 sidor och till den finns en bilaga. Tingsrättens bedömning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, tillsammans med en redogörelse för parternas skriftliga och muntliga bevisning, är på sammanlagt 16 sidor. Det allmänna intrycket av domen är att omständigheterna i målet varit tämligen komplicerade att bedöma, bl.a. eftersom målet innehöll både ett huvudkäromål och ett genkäromål att ta ställning till.

text: Enligt huvudregeln i

text: 17 kap. 9 § andra stycket

text: RB skulle rätten ha meddelat den skrivna domen inom 14 dagar efter huvudförhandlingen, dvs. senast den 11 december 2017. Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tiden kunde den meddelas senare.

text: BB har redogjort för omständigheterna kring att parterna direkt meddelades att domen i målet skulle meddelas först den 12 januari 2018. Med hänsyn till det som BB fört fram om domskrivning i ett brottmål med förtur bedömer jag att det fanns synnerligt hinder mot att i enlighet med huvudregeln meddela domen senast två veckor efter avslutad huvudförhandling. Det var emellertid inte godtagbart att, som BB gjorde, skjuta upp domen vid tre tillfällen så att den kom att meddelas drygt två månader efter att huvudförhandlingen hade avslutats.

text: Tingsrättens mål FT 1271-17

text: Huvudförhandlingen i målet, som avsåg en fordran, hölls den 10 oktober 2017 med BB som s.k. ensamdomare. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas den 31 oktober 2017 genom att hållas tillgänglig på rättens kansli från kl. 11.00, dvs. tre veckor senare.

text: Den 31 oktober 2017 beslutade BB att domen skulle meddelas den 6 november 2017 från kl. 11.00. Som skäl för beslutet angavs: ”På grund av hög arbetsbelastning kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen till angiven tid.” Den 6 november 2017 beslutade BB att, återigen, skjuta upp meddelandet av domen till den 8 november 2017 från kl. 11.00, och angav då samma skäl som tidigare. Domen i målet meddelades den 8 november 2017, dvs. fyra veckor och två dagar efter att huvudförhandlingen hade hållits.

text: Domen omfattar nio tätskrivna sidor. De egentliga domskälen är angivna på två sidor i domen.

text: BB har medgett att det var fel av honom att meddela domen i detta mål så lång tid efter huvudförhandlingen som han gjorde. Han har här hänvisat till bl.a. felbedömningen av arbetsinsatsen i fråga om mål T 2142-16 (se ovan) och att han i månadsskiftet oktober/november 2017 borde ha anmält till chefsrådmannen att han på grund av hög arbetsbelastning varit tvungen att flytta fram meddelandet av domen.

text: Enligt huvudregeln i

text: 17 kap. 9 § andra stycket

text: RB skulle BB ha meddelat den skrivna domen inom två veckor efter huvudförhandlingen, dvs. senast den 24 oktober 2017. Endast om det fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tiden kunde parterna underrättas om att den skulle meddelas senare.

text: I detta fall kan jag inte se att målets art eller andra omständigheter inneburit sådant synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tid som är huvudregel enligt lagen. BB skulle därför ha meddelat domen senast den 24 oktober 2017, och det var fel av honom att inte meddela domen förrän den 8 november 2017, dvs. drygt fyra veckor efter huvudförhandlingen.

text: Tingsrättens mål B 1114-17

text: Målet gällde två tilltalade som hade åtalats för djurplågeri. Huvudförhandlingen hölls den 1 november 2017 med BB som ordförande och tre nämndemän. Parterna underrättades vid huvudförhandlingens slut om att domen skulle meddelas den 15 november 2017 genom att hållas tillgänglig på rättens kansli från kl. 11.00.

text: Den 14 november 2017 beslutade BB att domen skulle meddelas den 22 november 2017 från kl. 11.00. Som skäl för beslutet angavs: ”På grund av hög arbetsbelastning kommer tingsrätten inte att hinna färdigställa domen till angiven tid.”

text: Domen meddelades den 22 november 2017, dvs. tre veckor och två dagar efter att huvudförhandlingen hade avslutats och alltså en vecka och två dagar efter det datum då den enligt huvudregeln i

text: 30 kap. 7 §

text: RB senast skulle ha meddelats.

text: Domen omfattar 17 sidor och stämningsansökan är bifogad som en bilaga till domen. Den muntliga bevisningen redogörs för ingående med de hördas utsagor

text: refererade på nio sidor i domen. Tingsrättens bedömning i skuldfrågan och övriga frågor anges på fyra sidor i domen. Domen avslutas med en skiljaktig mening på en halv sida.

text: BB har medgett att det var fel av honom att meddela domen först den 22 november 2017 och har som förklaring angett bl.a. felbedömningen i fråga om arbetsinsatsen vid handläggningen av mål T 2142-16 (se ovan). Jag delar BB:s bedömning och anser alltså att det inte fanns synnerligt hinder mot att meddela domen inom den tid som föreskrivs i

text: 30 kap. 7 § andra stycket

text: RB.

text: JO:s ställningstagande till dröjsmålen med att meddela de fyra domarna inom de föreskrivna tidsfristerna Av rättssäkerhetsskäl ställs generellt höga krav på en korrekt handläggning inom rättsväsendet. Särskilt höga krav ställs på en domstol och därmed en domare. Det är en domares skyldighet att på ett rättssäkert och effektivt sätt avgöra de mål som han eller hon ska handlägga och naturligtvis inom de tidsfrister som lagen anger.

text: Kravet att en dom ska meddelas i nära anslutning till en huvudförhandling har sin grund i omedelbarhetsprincipen. Om en längre tid förflyter mellan huvudförhandlingen och domskrivandet är risken stor att något väsentligt blir förbisett, bortglömt eller värderat på ett oriktigt sätt. Dessutom kan dröjsmål med att meddela en dom leda till att handläggningen av målet inte uppfyller

text: regeringsformens

text: krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: BB har skjutit upp domarna i målen T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17 vid sammanlagt 14 tillfällen under tiden den 16 oktober 2017 till den 30 januari 2018. Domarna har meddelats mellan drygt tre veckor och drygt tre månader efter de avslutade huvudförhandlingarna. Som framgått är jag av den uppfattningen att BB härigenom har handlat i strid med regleringen i 17 kap. 9 § andra stycket och 30 kap. 7 § andra stycket RB.

text: Det finns anledning att se allvarligt på dröjsmål med meddelandet av domar. Fråga är därför om BB genom dröjsmålen har åsidosatt sina skyldigheter i anställningen så att han bör meddelas en disciplinpåföljd för tjänsteförseelser enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning, LOA.

text: En domare måste planera sitt arbete så att det finns tillräckligt med tid för att skriva en dom efter att en huvudförhandling i ett mål har hållits. Jag är medveten om hur utvecklingen ser ut i våra domstolar med allt större och mer komplicerade mål. Av utredningen framgår att BB:s arbetssituation under den aktuella perioden var mycket besvärlig, vilket talar emot att de dröjsmål som förekommit är tillräckligt allvarliga för att kunna utgöra bestraffningsbara tjänsteförseelser. De höga krav som måste ställas på en domare och hänsynen till parterna talar å andra sidan för en sträng syn på upprepade dröjsmål med meddelandet av domar. För att ett besvärligt arbetsläge ska beaktas i situationer

text: av detta slag krävs, i allmänhet, att domaren har försökt att få avlastning genom att vända sig till sin chef eller på något annat sätt efterfrågat hjälp. Jag noterar att BB i efterhand har insett att han redan i månadsskiftet oktober/november 2017 borde ha anmält till chefsrådmannen att han på grund av hög arbetsbelastning varit tvungen att flytta fram meddelandet av en av domarna vid flera tillfällen.

text: Vid en samlad bedömning av BB:s försummelser och det som upplysts om hans arbetssituation har jag kommit fram till att de dröjsmål som förekommit i målen T 2142-16, T 870-17, FT 1271-17 och B 1114-17 inte är tillräckligt allvarliga för att utgöra bestraffningsbara tjänsteförseelser. Jag gör därför ingen anmälan till Statens ansvarsnämnd i fråga om disciplinpåföljd utan stannar vid att uttala att BB förtjänar allvarlig kritik för dröjsmålen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Sekretess Utmätning

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Mitt, för bristande dokumentation vid utlämnande av en sekretesskyddad uppgift till Kronofogdemyndigheten

sammanfattning: Sekretesskyddade uppgifter om egendom som polisen påträffar i sin verksamhet kan efter en intresseavvägning i det enskilda fallet lämnas till Kronofogdemyndigheten med stöd av den s.k. generalklausulen i offentlighets- och sekretesslagen. För att polisen ska ha rätt att hålla kvar utmätt egendom enligt ett förbudsmeddelande som Kronofogdemyndigheten fattar med anledning av de uppgifter som polisen lämnar krävs att egendomen är omhändertagen av polisen med stöd av någon bestämmelse som uttryckligen ger polisen rätt till detta. I beslutet gör JO vissa uttalanden om tillämpningen av generalklausulen vid kontakter med Kronofogdemyndigheten. JO uttalar också att ett omhändertagande med stöd av 2 kap. 12 § häkteslagen innebär att egendomen är i polisens besittning i utsökningsbalkens mening. I beslutet beskriver JO också kravet på dokumentation och kritiserar Polismyndigheten för att man vid ett utlämnande av uppgifter om kontanter som omhändertagits vid ett polisingripande varken hade dokumenterat kontakten med Kronofogdemyndigheten, vilka uppgifter som lämnades ut eller de omständigheter som beaktades vid intresseavvägningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Mitt, för att polisen inte hade lämnat tillbaka pengar som hade tagits i beslag vid ett omhändertagande av honom.

text: Utredning

text: JO tog del av handlingar från Polismyndigheten, polisregion Mitt.

text: Polismyndigheten (BB) gav in ett yttrande och upplysningar från vakthavande befälet CC samt polisassistenterna DD, EE, FF och GG. Myndigheten anförde i huvudsak följande om händelsen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att polisen kontrollerade två personer i centrala Gävle den 2 oktober 2015. En av dessa personer var AA som enligt beslut av vakthavande befäl CC togs med till polisstationen för kroppsbesiktning. Sedan

text: misstanke uppkom om narkotikabrott beslutade CC om förvarstagande i polisarrest av AA som vid avvisiteringen hade 104 001 kronor i kontanter på sig. Efter en sekretessprövning gav CC polisen DD i uppdrag att kontakta Kronofogden för att kontrollera om AA hade några registrerade skulder. Det visade sig att AA hade ett skuldkonto om 51 950 kronor varpå Kronofogden muntligen beslutade om ett förbudsmeddelande gällande den aktuella summan. Kronofogden faxade samma dag ett förbudsmeddelande till Polismyndigheten där det framgick att utmätning hade skett av 51 950 kronor och att det utmätta beloppet inte fick lämnas ut till annan än Kronofogden eller den Kronofogden anvisade. CC beslutade senare samma dag att frige AA. Vid frigivandet kvitterade AA ut sina tillhörigheter som sedan lämnades tillbaka. De utmätta kontanterna blev kvar på polisstationen tills de överlämnades till Kronofogden den 6 oktober 2015.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Omhändertagande av kontanter m.m.

text: I JO:s beslut den 2 april 2014 med dnr 584-2013 och 666-2013 konstaterades att kontanterna i det ärendet inte var av intresse i brottsutredningen, att de inte togs i beslag och att det inte heller gjorts gällande att de omhändertogs på någon annan grund, t.ex. enligt bestämmelserna om förvar eller enligt

text: polislagen

text: . Med det sistnämnda torde avses omhändertagande av tillgångar för den intagnes räkning i häkte eller polisarrest. JO konstaterade vidare att en förutsättning för att ett förbudsmeddelande ska ge polisen rätt att hålla kvar egendom som har utmätts genom s.k. distansutmätning för Kronofogdens räkning är, i likhet med vad som generellt gäller, att egendomen är i polisens besittning när förbudsmeddelandet lämnas. Det krävs enligt JO:s uppfattning att egendomen är omhändertagen av polisen i enlighet med någon bestämmelse som uttryckligen ger polisen rätt till detta. Ett förbudsmeddelande ger alltså inte i sig någon befogenhet för polisen att omhänderta utmätt egendom för Kronofogdens räkning. Enligt Polismyndighetens mening var kontanterna i myndighetens besittning när förbudsmeddelandet lämnades, varför det var rätt att hålla kvar dessa för Kronofogdens räkning. Poliserna EE, FF och GG har uppgett att AA i samband med frigivningen har fått information om att en del av kontanterna har utmätts av Kronofogden och därför inte kunde lämnas tillbaka. Vidare har de uppgett att AA har fått tillbaka sina tillhörigheter, inklusive det kuvert där resterande del av kontanterna fanns. Detta stöds av avvisiteringsprotokollet, av vilket det uttryckligen framgår att Polismyndigheten har omhändertagit 104 001 kronor men att ”Kronofogden har tagit 51 950 [kronor] av summan i utmätning”. AA har i samband med frigivningen skrivit sin namnteckning på protokollet under rubriken Ovanstående föremål och kontanter kvitteras. Namnteckningen är bevittnad av GG. EE har uppgett att han minns att AA hade en ryggsäck som han stoppade ner sina saker, bland annat kuvertet, i. Mot denna bakgrund anser Polismyndigheten att det är visat att AA har fått tillbaka de kontanter som inte har varit utmätta.

text: Utlämnande av sekretessbelagda uppgifter

text: Uppgifter om att polisen i samband med ett omhändertagande av en person har påträffat kontanter kan omfattas av sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL. JO har i beslut den 14 juni 2013 med dnr 2187-2012 ansett att uppgifter som i och för sig är sekretessbelagda enligt den nyssnämnda bestämmelsen kan lämnas till Kronofogden med stöd av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. Detta får dock inte ske rutinmässigt utan måste föregås av en verklig intresseavvägning i det enskilda fallet.

text: JO noterar i ovannämnda beslut den 2 april 2014 med dnr 584-2013 och 666- 2013 att Polismyndigheten i ett generellt beslut (Distansutmätning hos Kronofogdemyndigheten, meddelat den 28 november 2011, dnr AA-102- 12907/11) har angett att själva åtgärden att lämna ut sekretessbelagd information till Kronofogden ska meddelas skriftligen och diarieföras i Polismyndighetens A-diarium. JO har dock ansett att dokumentationen från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt bör vara ännu mer fullständig. Vidare har JO ansett att det utöver uppgiften om att sekretessbelagd information har lämnats, bör framgå av dokumentationen såväl vilka uppgifter som har lämnats ut som vem som har beslutat om utlämnandet och vilka uppgifter som har beaktats vid den intresseavvägning som ska göras. I det ärendet kritiserade JO Polismyndigheten för att man inte dokumenterat eller i efterhand kunnat visa vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogden eller att uppgiftslämnandet föregicks av en sådan verklig intresseavvägning som krävs. Av CC:s redogörelse framgår att han vid prövningen av om uppgifterna om kontanterna kunde lämnas ut till Kronofogden hittade stöd i de allmänna råden ”Kontakt med Kronofogdemyndigheten vid anträffad egendom, A 102-9107/12” som upprättades den 16 november 2012 för dåvarande Polismyndigheten i Gävleborgs län. Av de allmänna råden, avsnitt 1.3, framgår när sekretessen kan brytas. Följande frågor finns som stöd för beslutsfattaren: 1. Är det en person som polisen känner till sedan tidigare? 2. Är denne person dömd för brott vid flera tillfällen? 3. Förekommer personen i kriminella kretsar? 4. Har personen onormalt mycket pengar? 5. Kan det röra sig om brottsvinster? 6. Har personen skulder? Efter registerslagning ansåg CC att förutsättningarna i frågorna ett till fem var uppfyllda och att intresset som sekretessen är avsedd att skydda inte uppenbart hade företräde framför de eventuella intressen som Kronofogden företrädde. CC uppdrog därför åt DD att kontakta Kronofogden för att kontrollera om AA hade skulder. Enligt Polismyndighetens mening omfattades uppgiften om kontanterna av sekretess. Polismyndigheten har ingen anledning att ifrågasätta den intresseavvägning som gjordes av CC utan anser att uppgiften kunde lämnas ut till Kronofogden med stöd av generalklausulen. När det gäller uppgiften om att sekretessbelagd information har lämnats, vilka uppgifter som har lämnats ut, vem som har beslutat om utlämnandet och vilka uppgifter som har beaktats vid den intresseavvägning som ska göras får Polismyndigheten konstatera att dokumentation saknas. Polismyndigheten vill dock framhålla att DD respektive CC i efterhand på ett trovärdigt sätt har kunnat beskriva vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogden respektive hur intresseavvägningen gick till. Mot denna bakgrund är det angeläget att Polismyndigheten inför tydligare rutiner för omhändertagande av egendom i samband med ingripanden.

text: Rättslig reglering

text: Utlämnande av uppgifter För uppgifter om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden gäller sekretess, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i en förundersökning i brottmål eller i annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av bl.a.

text: Polismyndigheten (se

text: 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL). En sådan uppgift får inte röjas för enskilda eller någon annan myndighet, om inget annat anges i offentlighets- och sekretesslagen (se

text: 8 kap. 1 §

text: OSL). Det finns inte någon sekretessbrytande bestämmelse som reglerar polisens möjlighet att lämna uppgifter till Kronofogdemyndigheten för att möjliggöra utmätning av egendom som påträffas i polisens verksamhet.

text: Om en uppgift inte kan lämnas ut med stöd av någon sekretessbrytande bestämmelse kan i vissa fall generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL vara tillämplig. Av den bestämmelsen följer att en sekretessbelagd uppgift, med vissa undantag som inte är aktuella i detta fall, får lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: I praxis har vid den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen hänsyn tagits till – förutom den mottagande myndighetens behov av uppgifterna – vilket sekretesskydd uppgifterna får hos myndigheten som tar emot uppgifterna, uppgifternas art och i vilket syfte de ska användas (se t.ex. Kammarrätten i Stockholms dom den 17 september 2014 i mål nr 5348-14).

text: JO har uttalat sig i frågan om när polisen kan lämna uppgifter som är sekretessbelagda enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL till Kronofogdemyndigheten med stöd av generalklausulen (se bl.a. JO 2013/14 s. 230, dnr

text: , och JO 2014/15 s. 127, dnr

text: och

text: ). Ett sådant uppgiftslämnande har ansetts kunna ske i vissa fall. JO har dock betonat att uppgiftslämnandet inte får ske rutinmässigt utan måste föregås av en sådan verklig intresseavvägning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter. Vid denna intresseavvägning bör beaktas att redan den uppgiften att en person är eller har varit föremål för ett polisingripande kan vara sekretessbelagd hos Polismyndigheten. Innan någon kontakt tas med Kronofogdemyndigheten bör polisen därför ha kännedom om omständigheter som med viss styrka talar för att den aktuella personen förekommer med skulder där. Polisen bör inleda kontakten med Kronofogdemyndigheten med en förutsättningslös förfrågan om den aktuella personen har skulder i pågående mål där. Om det bekräftas att så är fallet, kan uppgifterna om den påträffade egendomen lämnas efter en intresseavvägning. Här bör även beaktas att egendomen ska vara av ett sådant slag att Kronofogdemyndigheten typiskt sett kan antas ha svårt att hitta den och att egendomen kan förväntas bli föremål för utmätning. Såväl värdet av egendomen som skuldens storlek bör beaktas vid denna bedömning. (Se JO 2013/14 s. 230, dnr

text: Ett beslut att lämna ut sekretessbelagd information till Kronofogdemyndigheten ska vara skriftligt och diarieföras. Av dokumentationen bör det framgå vilka uppgifter som har lämnats ut, vem som har beslutat om utlämnandet och vilka omständigheter som har beaktats vid intresseavvägningen. (Se JO 2014/15 s. 127, dnr

text: och

text: Omhändertagande av egendom Lös egendom får utmätas endast om egendomen är tillgänglig eller om egendomen ändå kan identifieras och om det inte kan antas möta ett sådant hinder mot säkerställande av utmätningen som anges i

text: 6 kap.

text: utsökningsbalken

text: . Utmätning av kontanter ska som utgångspunkt säkerställas genom att kontanterna tas i förvar. Om kontanterna är i tredje mans besittning kan utmätningen även säkerställas genom att förbud meddelas för innehavaren att utan Kronofogdemyndighetens tillstånd lämna ut kontanterna eller vidta någon annan åtgärd med dessa till skada för sökanden (s.k. förbudsmeddelande). Det nu sagda följer av

text: 4 kap. 7 §

text: och

text: 6 kap.

text: och

text: 7 §§

text: utsökningsbalken

text: och gäller oavsett vilken grund tredje mannen åberopar för sitt innehav (se Walin m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: , Zeteo 1 augusti 2013, kommentaren till

text: 6 kap. 7 §

text: För att egendom ska anses vara i Polismyndighetens besittning krävs att egendomen är omhändertagen av polisen med stöd av någon bestämmelse som uttryckligen ger polisen rätt till detta (se

text: JO 2014/15 s. 127

text: För den som är intagen i en polisarrest för förvar gäller häkteslagen om inte annat föreskrivs (1 kap. 3 § 2 häkteslagen). En intagen får inneha personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten (2 kap. 11 § häkteslagen). Tillhörigheter som en intagen inte får inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. (Se 2 kap. 12 § häkteslagen.)

text: Bedömning

text: Utlämnande av uppgifter Av utredningen framgår att polisen vid en kroppsbesiktning av AA påträffade drygt 100 000 kr i kontanter. I samband med att AA togs i förvar som misstänkt för narkotikabrott omhändertogs kontanterna enligt 2 kap. 12 § häkteslagen. Uppgiften om att kontanterna omhändertagits var sekretessbelagd enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL.

text: Såvitt framgår av utredningen gav de uppgifter som kom fram vid den registerslagning polisen gjorde anledning att anta att AA hade skulder hos Kronofogdemyndigheten. Kontanter är normalt sett egendom av sådant slag som är svår för Kronofogdemyndigheten att hitta, och en så stor summa som AA bar på sig kan förväntas bli föremål för utmätning. AA:s innehav av kontanter täckte väl den skuld han hade hos Kronofogdemyndigheten. Jag har mot denna bakgrund inte skäl att ifrågasätta Polismyndighetens bedömning att det fanns förutsättningar att lämna de aktuella uppgifterna till Kronofogdemyndigheten med stöd av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL.

text: Polismyndigheten ska dock kritiseras för att man varken dokumenterade kontakten med Kronofogdemyndigheten, vilka uppgifter som lämnades ut eller de omständigheter som beaktades vid intresseavvägningen.

text: Omhändertagande och utlämnande av egendom Av utredningen framgår att kontanterna var omhändertagna av Polismyndigheten med stöd av 2 kap. 12 § häkteslagen. Kontanterna var således i polisens besittning, vilket är en förutsättning för ett förbudsmeddelande enligt

text: 6 kap. 7 §

text: UB. Med ledning av de uppgifter som Polismyndigheten lämnade mätte Kronofogdemyndigheten ut 51 950 kr och meddelade polisen förbud att lämna ut det utmätta beloppet till någon annan än Kronofogdemyndigheten eller den Kronofogdemyndigheten anvisade. Jag delar Polismyndighetens uppfattning att polisen därmed hade rätt att hålla kvar den utmätta delen av kontanterna för Kronofogdemyndighetens räkning.

text: AA har uppgett att han inte heller fick tillbaka resterande kontanter. Av avvisiteringsprotokollet framgår att AA kvitterade de föremål och kontanter som tagits om hand vid förvarstagandet i samband med att han frigavs. Den utredning som Polismyndigheten gjort med anledning av JO:s remiss ger stöd för att den del av kontanterna som inte mätts ut lämnades tillbaka till honom när han frigavs. Jag har därför inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder eller göra några uttalanden i den delen.

text: Avslutande synpunkter Polismyndighetens möjlighet att lämna sekretessbelagda uppgifter till Kronofogdemyndigheten i syfte att möjliggöra en utmätning av egendom som påträffats i polisens verksamhet har inte reglerats särskilt. I stället tillämpas generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. Det bör framhållas att generalklausulens syfte är att vara en ventil för att inte oförutsedda hinder ska uppkomma i myndigheters verksamhet (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, Zeteo 1 juli 2016, kommentaren till 10 kap. 27 §). Generalklausulen bör därför alltid tillämpas med försiktighet.

text: Utsökningsutredningen har i sitt betänkande Ett modernare utsökningsförfarande (

text: SOU 2016:81

text: ) föreslagit ökade möjligheter till informationsutbyte mellan Kronofogdemyndigheten och andra myndigheter. Utredningen har bl.a. redovisat antalet distansutmätningar via Kronofogdemyndighetens jourtelefon under 2014. Den som bemannar jourtelefonen har i uppgift att distansutmäta egendom som har tagits i beslag eller omhändertagits av bl.a. Polismyndigheten utanför kontorstid (s. 338). Under 2014 inkom 1 042 samtal till jourtelefonen. Samtalen resulterade i 194 distansutmätningar till ett sammanlagt värde av 4 107 819 kronor (s. 347). Det framgår inte hur många av samtalen som gjordes av Polismyndigheten, men redovisningen ger en bild av att det är relativt vanligt att myndigheter lämnar information till Kronofogdemyndigheten om egendom som kan bli föremål för utmätning. Till det redovisade antalet samtal till jourtelefonen kommer de samtal som sker under kontorstid.

text: Mot denna bakgrund välkomnar jag att Polismyndigheten avser att införa enhetliga rutiner för omhändertagande av egendom i samband med ingripanden

text: och förutsätter att arbetet också kommer att omfatta enhetliga rutiner för utlämnande av uppgifter till Kronofogdemyndigheten. Jag förutsätter också att rutinerna utformas med utgångspunkt i den försiktighet som måste iakttas vid tillämpningen av generalklausulen. Jag utgår vidare från att Polismyndigheten säkerställer att rutinerna görs klara, tydliga och lätta att förstå samt att de anställda som berörs av dessa frågor får en saklig och korrekt utbildning om vad som gäller.

text: Jag vill även stryka under att det givetvis inte får förekomma att polisen utan stöd i lag omhändertar egendom eller vidtar andra utredningsåtgärder för Kronofogdemyndighetens räkning. Även om utredningen i detta ärende inte ger stöd för att det har skett, vill jag framhålla att det inte under några förhållanden är acceptabelt att t.ex. ett frihetsberövande förlängs för att en utmätning ska kunna genomföras. Är det tveksamt om Kronofogdemyndigheten kommer att hinna vidta de åtgärder som behövs för en utmätning bör detta beaktas redan vid den intresseavvägning som ska göras före kontakten med Kronofogdemyndigheten. Endast om egendomen faktiskt kan förväntas bli föremål för utmätning bör en kontakt tas.

text: Med dessa uttalanden och med den kritik jag riktat mot Polismyndighetens dokumentationsbrister avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för bristande information vid låsbyte i samband med en husrannsakan

sammanfattning: Polisen utförde en husrannsakan och brottsplatsundersökning i en lägenhet på grund av misstankar om att ett brott hade begåtts i lägenheten. I samband därmed byttes låset till bostaden. Brottet skulle ha begåtts av en annan person än lägenhetsinnehavaren, som var utomlands vid tillfället. Ingen information anslogs på ytterdörren eller lämnades på annat sätt till lägenhetsinnehavaren. Vid sin hemkomst kom han därför, utan att förstå varför, inte in i sin egen bostad utan fick anlita en låssmed. – Jag är kritisk till att polisen inte lämnade någon som helst information till lägenhetsinnehavaren om det inträffade.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av en husrannsakan. Han uppgav bl.a. följande. När han kom hem från en utlandsresa kom han inte in i sin lägenhet varför han fick tillkalla en tillkalla låssmed för att få upp dörren. Det visade sig att låset var utbytt. Han fick sedan reda på att det var polisen som hade varit inne i hans lägenhet och i samband därmed bytt lås. Polisen hade dock inte på något sätt informerat honom om åtgärden. Vidare ville polisen inte heller i efterhand berätta varför de hade varit inne i hans lägenhet. – AA framställde ett ersättningsanspråk mot polisen för kostnaden för låssmeden.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K289901-09 inhämtade och granskades. Av dessa framgick att en person, som tillfälligt bodde i AA:s bostad, misstänktes för våldtäkt som skulle ha begåtts i aktuell lägenhet. Åklagare beslutade därför om husrannsakan samt om avspärrning för teknisk undersökning. Vid husrannsakan öppnades dörren med hjälp av låssmed, som också bytte lås. Efter undersökningarna i lägenheten hävdes avspärrningarna, dörren låstes och nyckeln överlämnades till stationsbefälet vid Västerortspolisen. Förundersökningen lades sedan ned.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över det som anmälaren anfört.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar enligt i huvudsak följande (avsnittet rättslig reglering utelämnat).

text: Polismästardistriktets bedömning

text: Västerorts polismästardistrikt uppger att det inte finns enhetliga rutiner för hur det ska hanteras varför ansvaret för information till berörda inte med bestämdhet går att fastställa. Det kan vara den som sist lämnade bostaden, den som häver avspärrningen, handläggaren eller förundersökningsledaren. Det har i förevarande ärende varit många olika personer delaktiga med anledning av olika åtgärder som har vidtagits och de inblandade har inte alltid känt till alla omständigheter i ärendet. Men distriktets erfarenhet är att det är ovanligt att en lägenhetsinnehavare drabbas olyckligt på detta sätt.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten kan konstatera att det inte finns några skriftliga rutiner framtagna för situationen att en avspärrning av en lägenhet hävs och låset är utbytt samt lägenhetsinnehavaren bortrest. Myndigheten vill dock framhålla att det varken är lämpligt eller möjligt att ta fram skriftliga rutiner för alla tänkbara situationer som kan uppstå. Det var i förevarande fall fråga om en mycket enkel åtgärd som borde ha vidtagits – uppsättning av en informationslapp på den aktuella dörren med kontaktuppgifter till polisen. Myndigheten kan konstatera att det, utöver det särskilt utpekade ansvar som ankommer på den enskilde polismannen till följd av delegationsbeslut och utdelade arbetsuppgifter, är varje polismans ansvar att vidta de åtgärder som är relevanta och rimliga i uppkomna situationer och att detta ansvar följer av de allmänna tjänsteåligganden som en polisman har i enlighet med bl.a.

text: och

text: 8 §§

text: polislagen

text: , dvs. att utföra rådigt polisarbete. I förevarande fall hade åklagaren i egenskap av förundersökningsledare fattat beslut om husrannsakan och avspärrning, varvid de polismän som verkställde dessa beslut tillsåg att låset byttes ut och satte upp en skylt på dörren om avspärrningen. Att dessa åtgärder vidtogs var helt i sin ordning eftersom det fanns misstankar om att en våldtäkt hade begåtts i lägenheten (se 28 kap. 1 och 6 §§ RB). Ansvaret för verkställande av åklagarens beslut och direktiv samt att vidta relevanta övriga åtgärder av praktisk natur ankom på den vid tillfället ansvarige utredaren hos polisen samt de polismän som fick i uppgift att utföra uppdraget på platsen. Det var när avspärrningen upphävdes efter beslut av ansvarig utredare och skylten togs bort som situationen uppstod att det saknades information på dörren om att låset hade bytts ut. Myndigheten anser att det i det aktuella fallet har förelegat ett ansvar för samtlig – vid tillfället då lägenheten sist lämnades – inblandad personal att vidta relevanta åtgärder, bl.a. att informera lägenhetsinnehavaren då det framgick av namnskylten på dörren att det inte var den misstänkte gärningsmannens lägenhet eller att förvissa sig om att lägenhetsinnehavaren redan fått information. I vart fall hade den polisman som vid tillfället var ansvarig utredare och som därför hade full insikt i ärendet bort förvissa sig om att de som utförde åtgärderna på platsen även hade satt upp en informationslapp på dörren. Avslutningsvis vill myndigheten beklaga att det skedde en informationsmiss i detta fall. Myndigheten vill även upplysa om att AA kan begära ersättning för den uppkomna kostnaden för nytt lås.

text: AA kommenterade remissvaret och påtalade återigen att han ville ha ersättning från polisen för bl.a. de utlägg han haft.

text: Bedömning

text: AA var missnöjd med att polisen hade bytt lås till hans lägenhet medan han var utomlands utan att på något sätt informera honom om åtgärden. Utredningen har visat att polisen, under AA:s utlandsvistelse, genomförde en husrannsakan och

text: brottsplatsundersökning i lägenheten med anledning av att en annan person misstänktes för ett brott begånget i bostaden.

text: Under en förundersökning får under vissa angivna förutsättningar husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe (

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB). Ett sådant utrymme får om det behövs öppnas med våld. Har så skett ska utrymmet efter förrättningen åter tillslutas (

text: 28 kap. 6 §

text: RB).

text: Av utredningen framgår att när avspärrningen till lägenheten hävdes låstes ytterdörren och den nya nyckeln lämnades till stationsbefälet på polisstationen. Däremot förmedlades inte någon som helst information till AA, t.ex. genom ett anslag på lägenhetsdörren att han ombads kontakta polisen. Polisens underlåtenhet att informera AA är naturligtvis klandervärd. Jag kan därför bara instämma i polismyndighetens uppfattning att berörda polismän naturligtvis hade ett ansvar för att på lämpligt sätt informera AA om den vidtagna åtgärden. För denna brist förtjänar polismyndigheten kritik.

text: Som framgått har AA begärt ersättning för det inträffade. JO är emellertid inte behörig att pröva yrkanden om skadestånd. AA bör i stället vända sig till Rikspolisstyrelsen, rättsenheten, Box 12256, 102 26 Stockholm, med sitt krav.

text: Ärendet avslutas.