title: Skadestånd med anledning av Socialstyrelsens hantering av ett överklagande m.m

text: Justitiekanslern tillerkänner WR ersättning med 20 000 kr och uppdrar åt Socialstyrelsen att betala ut ersättningen till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005

text: om erkännande av yrkeskvalifikationer (nedan yrkeskvalifikationsdirektivet) finns bestämmelser som syftar till att ge unionsmedborgare som har fått sina yrkeskvalifikationer i en medlemsstat tillträde till samma yrke i en annan medlemsstat, med samma rättigheter att utöva det som medborgare där. I direktivet regleras bl.a. förutsättningarna för att erkänna specialistläkares yrkeskvalifikationer inom medlemsstaterna.

text: Vid den tid som är aktuell i förevarande ärende hade direktivet, i den del som gäller specialistläkare, genomförts i svensk rätt genom bl.a. bestämmelser i

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: patientsäkerhetsförordningen (2010:1369)

text: och Socialstyrelsens föreskrifter (

text: SOSFS 2007:23

text: ) om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. följande.

text: Endast den som har legitimation för yrket läkare har behörighet att utöva yrke som läkare. En läkare som har genomgått viss vidareutbildning ska efter ansökan få bevis om specialistkompetens. En läkare får ange att han eller hon har specialistkompetens inom specialiteten inom sitt yrke endast om han eller hon har sådan kompetens. (Se

text: 4 kap.

text: och

text: 8 §§

text: patientsäkerhetslagen

text: En läkare, som har sin utbildning från ett annat EES-land än Sverige eller från Schweiz, ska efter ansökan få legitimation som läkare i Sverige om han eller hon har ett sådant utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis för läkare som anges i föreskrifter meddelade av Socialstyrelsen. Vidare ska en läkare, som efter föreskriven specialiseringstjänstgöring i ett annat EES-land än Sverige eller i Schweiz har rätt att kalla sig specialistkompetent läkare, efter ansökan få bevis om specialistkompetens i Sverige om han eller hon har svensk legitimation för yrket och ett sådant bevis om specialistkompetens för läkare som anges i föreskrifter meddelade av Socialstyrelsen. Bevis om specialistkompetens får endast utfärdas för specialiteter som är godkända i Sverige.

text: Om nyss nämnda krav inte är uppfyllda ska yrkesutövaren ändå få ett behörighetsbevis i Sverige om han eller hon genom yrkeserfarenhet har förvärvat rättigheter till yrket och behörig myndighet har intygat detta. En läkare som har sin utbildning från ett annat EES-land än Sverige ska också få behörighetsbevis här i landet om denne har ett sådant bevis över behörighetsgivande utbildning som följer av EES-avtalet och det yrke som sökanden avser att utöva här i landet och det yrke han eller hon är behörig för i ursprungslandet är jämförbara yrkesverksamheter. (Se

text: 5 kap.

text: 12 §§

text: patientsäkerhetsförordningen

text: I

text: SOSFS 2007:23

text: finns vissa förtydliganden, genom hänvisningar till direktiv

text: , kring förutsättningarna för bl.a. utländska läkare att få ett bevis om specialistkompetens.

text: Vissa av bestämmelserna ovan har upphört eller ändrats till följd av införandet av lag (

text: ) om erkännande av yrkeskvalifikationer som trädde i kraft den 15 april 2016.

text: Yrkeskvalifikationsdirektivet innehåller vissa bestämmelser om handläggningen av ansökningar. I

text: artikel 51.2 i direktivet

text: anges att en ansökan om tillstånd att få utöva ett reglerat yrke ska behandlas och ett vederbörligen motiverat beslut fattas av den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet snarast möjligt och under alla omständigheter inom tre månader efter det att den fullständiga ansökan inkom. Denna tidsfrist kan emellertid förlängas med en månad i vissa fall. Beslutet eller underlåtenhet att meddela beslut inom föreskriven tid ska enligt

text: artikel 51.3

text: kunna överklagas hos domstol enligt nationell rätt.

text: Artikel 51.2 i direktivet

text: har införlivats i svensk rätt genom

text: 5 kap. 7 § patientsäkerhetsförordningen

text: . I den bestämmelsen anges att ärenden enligt

text: 1-15 §§ ska handläggas skyndsamt. I ärenden enligt 1-13 §§ ska Socialstyrelsen inom en månad från ansökningsdagen bekräfta mottagandet av ansökan och, i förekommande fall, uppmana sökanden att komma in med kompletterande underlag. Socialstyrelsen ska fatta beslut i ärendet inom tre månader från det att en fullständig ansökan givits in. I ärenden enligt 10, 12 eller 13 §§ får tidsfristen förlängas med en månad, om det finns särskilda skäl.

text: Direktivet ger enligt

text: artikel 51.3

text: rätt att inte bara överklaga ett faktiskt beslut, utan också att väcka en s.k. passivitetstalan. Den svenska lagstiftaren har dock valt att inte införa någon möjlighet till en sådan passivitetstalan (se

text: prop. 2015/16:44 s. 105

text: f.).

text: WR, som är tysk medborgare, ansökte i maj 2012 hos Socialstyrelsen om legitimation och bevis om specialistkompetens som läkare. I ansökan angavs att han ansökte om bevis om specialistkompetens i ”General (internal) Medicine & Respiratory Medicine/Respiratory Medicine” med hänvisning till direktiv

text: . I Sverige är lungsjukdomar den specialitet som motsvarar Respiratory Medicine.

text: Socialstyrelsen beslutade den 18 juli 2012 att för WR utfärda legitimation som läkare och specialistkompetensbevis inom internmedicin. Den 21 juli 2012 överklagade WR Socialstyrelsens beslut och påtalade att han hade specialistkompetens i Respiratory Medicine genom utbildning och arbete i Storbritannien och Tyskland.

text: I ett e-postmeddelande den 13 september 2012 bekräftade en handläggare på Socialstyrelsen att WR:s överklagande hade mottagits av myndigheten. I meddelandet frågade handläggaren också om WR:s ansökan avsåg specialiteten lungsjukdomar eller ”internmedicin och lungsjukdomar”. Han informerades samtidigt om att Sverige inte utfärdar specialistkompetensbevis inom ”intern medicin och lungsjukdomar”.

text: WRs överklagande den 21 juli 2012 rättidsprövades aldrig av Socialstyrelsen och lämnades således inte heller över till en förvaltningsrätt.

text: Den 7 mars 2013 skickade WR ett e-postmeddelande till Socialstyrelsen i vilket han hänvisade till vad som hittills hade hänt i hans ärende och påpekade att han inte hade hört något från Socialstyrelsen sedan september 2013. Socialstyrelsen svarade den 4 april 2013 att Socialstyrelsen hade registrerat en ansökan om specialistbevis i respiratory medicine (lungsjukdomar) den 5 september 2012 och att myndigheten skulle göra en bedömning enligt den s.k. generella ordningen i direktiv

text: . Socialstyrelsen begärde in kompletterande handlingar från WR för att göra denna bedömning. I brevet angavs att Socialstyrelsen skulle fatta beslut i ärendet på det underlag som fanns om inte de begärda kompletteringarna hade kommit in inom en månad.

text: Den 10 april 2013 bekräftade WR för Socialstyrelsen att hans ansökan avsåg respiratory medicine. Han hänvisade till de handlingar som han hade skickat in i samband med sin ursprungliga ansökan. I ytterligare ett e-postmeddelande den 14 juli 2013 påtalade WR att han önskade ett beslut från Socialstyrelsen gällande hans ansökan som han eventuellt kunde överklaga.

text: I en skrivelse till WR den 15 juli 2013 uppgav Socialstyrelsen följande.

text: As I understand this new information is an application for respiratory medicine? An assessment of your qualifications will then be made and a decision will be taken.

text: Den 4 januari 2015 skickade WR in ett överklagande till Socialstyrelsen och yrkade att han skulle beviljas specialistkompetensbevis avseende lungsjukdomar. Han gjorde gällande att Socialstyrelsens underlåtenhet att lämna över hans överklagande av Socialstyrelsens beslut den 18 juli 2012 till förvaltningsdomstol var ett agerande i strid med

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: och att Socialstyrelsen dröjde med att fatta beslut angående hans ansökan om specialistkompetensbevis avseende lungsjukdomar.

text: Socialstyrelsen överlämnade inte överklagandet till förvaltningsrätten. Den 26 januari 2015 tog Socialstyrelsen emot WR:s överklagande för rättidsprövning från Förvaltningsrätten i Stockholm. Den 10 september 2015 lämnades överklagandet över till förvaltningsrätten.

text: Anspråket m.m.

text: WR har begärt skadestånd av staten med 2 191 133 kr. Av beloppet avser 70 000 kr ersättning för ideell skada och 2 121 133 kr avser ersättning för förlorad inkomst. Till stöd för sitt anspråk har WR anfört bl.a. följande.

text: Hans ursprungliga ansökan från maj 2012 avsåg även specialistkompetensbevis i lungsjukdomar, men Socialstyrelsen förstod inte detta och beslutade den 18 juli 2012 bara i fråga om legitimation och specialistkompetens i internmedicin. Han uppfyller förutsättningarna för att beviljas specialistkompetensbevis i lungsjukdomar. Socialstyrelsen skickade sedan inte över hans överklagande från juli 2012 till förvaltningsrätten. I stället registrerades en ny ansökan i september 2012 och Socialstyrelsen har ännu inte fattat beslut med anledning av den [vid den tidpunkt då han framställde sitt skadeståndsanspråk hos Justitiekanslern vilket var den 16 juni 2015, Justitiekanslerns anm.] .

text: Han har inte fått tillgång till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: eftersom Socialstyrelsen inte lämnade över hans överklaganden till förvaltningsrätten. Genom Socialstyrelsens agerande hindras han från att arbeta som specialist i lungsjukdomar i Sverige, vilket är i strid med

text: artikel 15 i EU-stadgan

text: och etableringsfriheten som garanteras i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF). Till följd av att Socialstyrelsen inte fattade beslut i hans ärende har han gått miste om inkomster från arbete som specialist i lungsjukdomar.

text: Staten har också genom att inte införa regler som ger möjlighet att överklaga underlåtenhet att fatta beslut gällande ansökningar grundade på yrkeskvalifikationsdirektivet, agerat i strid med

text: artikel 51.3 i direktivet

text: och han har därmed nekats rätten till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 47.1 i EU-stadgan

text: . Detta har orsakat honom skada.

text: Socialstyrelsen har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. I yttrandet den 9 september 2015 har Socialstyrelsen anfört bl.a. följande.

text: Socialstyrelsen har beviljat WR:s ansökan om legitimation och specialistkompetensbevis mot bakgrund av de handlingar hans ansökan omfattade. Bevis om specialistkompetens meddelades i specialiteten internmedicin.

text: Enligt Socialstyrelsen bedömning omfattade handlingarna i WR:s ansökan en ansökan om specialistkompetensbevis inom internmedicin. Eftersom ansökan bifölls bifogades ingen besvärshänvisning beslutet att meddela WR legitimation som läkare samt bevis om specialistkompetens i internmedicin.

text: När WR överklagade avsaknaden av ett beslut vad gällde hans specialistkompetens inom Respiratory Medicine tolkade myndigheten denna skrivelse som en ansökan om specialistkompetensbevis inom Respiratory Medicine. Ett nytt ärende registrerades då för att handlägga och bedöma WR:s specialistkompetens inom Respiratory Medicine.

text: WR:s ursprungliga ansökan innehöll inte några uppgifter om bevis om specialistkompetens inom Respiratory Medicine. Kompletterande handlingar begärdes in vid flera tillfällen för att myndigheten skulle kunna pröva WR:s specialistkompetens inom denna specialitet. WR inkom dock inte med någon av de begärda handlingarna utan fortsatte att hänvisa till de handlingar han tidigare sänt in till Socialstyrelsen.

text: Socialstyrelsen gör bedömningen att myndigheten borde ha fattat ett avslagsbeslut i enlighet med myndighetens rutiner, vad gäller WR:s ansökan om specialistkompetens inom Respiratory Medicine.

text: Socialstyrelsen gör också bedömningen att myndigheten borde ha rättidsprövat

text: WR:s överklaganden.

text: Enligt Socialstyrelsens uppfattning har det förekommit vissa brister i handläggningen av WR:s ärende. Med brister avses här främst att WR:s överklaganden inte har handlagts på ett korrekt sätt enligt myndighetens rutiner och gällande regelverk. Dessa brister är dock att hänföra till tiden efter det att WR beviljats legitimation som läkare och bevis om specialistkompetens i internmedicin. WR har haft möjlighet att arbeta som läkare och specialistläkare sedan den 18 juli 2012. Enligt Socialstyrelsens uppfattning har därför bristerna i handläggningen inte haft någon betydelse för WRs möjlighet att arbeta som läkare och specialistläkare i Sverige.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis har det enligt Socialstyrelsens uppfattning inte förekommit skadegörande fel eller försummelse enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: vid handläggningen av WR:s ärende. Socialstyrelsen har därför inte heller åsidosatt statens förpliktelser som följer av medlemskapet i den Europeiska unionen.

text: WR har beretts tillfälle att bemöta Socialstyrelsens yttrande och anfört bl.a. följande.

text: Den 15 september 2012 skickade han ett e-postmeddelande till Socialstyrelsen i vilket han bl.a. hänvisade till Socialstyrelsens e-postmeddelande den 13 september 2012 och uppgav att hans ansökan gjordes för att arbeta inom ”respiratory medicine” i Sverige. Det stämmer därför inte som Socialstyrelsen påstår i sitt yttrande att han inte kom in med något svar på Socialstyrelsens frågor i meddelandet den 13 september 2012.

text: Socialstyrelsen har upplyst Justitiekanslern om att det hos myndigheten inte finns registrerat något e-postmeddelande från WR den 15 september 2012.

text: Justitiekanslern har inhämtat ytterligare information angående handläggningen av WR:s ärenden. Av denna framgår följande.

text: Förvaltningsrätten i Stockholm beslutade den 30 mars 2016 att avvisa

text: WR:s överklagande av Socialstyrelsens beslut den 18 juli 2012. I skälen för beslutet konstaterade förvaltningsrätten bl.a. att Socialstyrelsen i sitt beslut den 18 juli 2012 inte hade prövat frågan om WR kunde beviljas specialistkompetens i lungsjukdomar och därför fanns inte något överklagbart beslut i den delen. Domstolen ansåg sig därför förhindrad att pröva den frågan och avvisade överklagandet. Kammarrätten i Stockholm beslutade den 6 juli 2016 att inte meddela prövningstillstånd sedan WR överklagat dit.

text: Socialstyrelsen beslutade den 14 april 2016 att avslå den ansökan om specialistkompetensbevis i lungsjukdomar som registrerades den 5 september 2012. I skälen för beslutet angavs bl.a. följande. WR har inte specialistkompetensbevis i lungsjukdomar i Norge och inte sådan utbildnings-, examens- eller behörighetsbevis som anges för Tyskland i bilagan till yrkeskvalifikationsdirektivet. Han har heller inte kommit in med tillräckligt underlag för att prövning enligt den generella ordningen. Ansökan om specialistkompetensbevis ska därför avslås.

text: WR har överklagat Socialstyrelsens beslut till Förvaltningsrätten i Stockholm som ännu inte har avgjort målet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Socialstyrelsens handläggning av och beslut i ärenden gällande specialistkompetensbevis för läkare är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel etc. att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens fasta praxis kan skadeståndsskyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande materiella villkor är uppfyllda.

text: Bedömningen i detta fall

text: Socialstyrelsens hantering av WRs överklagande i juli 2012

text: WR överklagade den 21 juli 2012 Socialstyrelsens beslut den 18 juli 2012 att utfärda legitimation som läkare och specialistkompetensbevis inom internmedicin. Eftersom Socialstyrelsen inte gjorde någon omprövning av beslutet och ändrade på det sätt som WR begärde skulle myndigheten ha rättidsprövat överklagandet och lämnat över det till förvaltningsrätten (se

text: 6 b § förvaltningsprocesslagen

text: [1971:291] och

text: 28 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Så skedde emellertid inte, utan överklagandet behandlades istället som en ny ansökan från WR.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har en person, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse mot honom eller henne för brott, rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som har upprättats enligt lag.

text: I de fall

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: är tillämplig ska den enskilde tillförsäkras tillgång till domstolstolsprövning i en rättssäker process. Bestämmelsen uppställer en rad olika specifika krav på hur domstolsprövningen ska vara utformad för att den ska anses innefatta tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier. Den primära rätt som följer av artikeln avser dock själva tillgången till domstolsprövning som sådan (access to court). Med detta avses såväl faktisk som rättslig möjlighet att få till stånd en domstolsprövning av den aktuella rättighetens omfattning och innehåll. [1]

text: Enligt

text: artikel 47.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna

text: Europeiska unionens stadga (EU-stadgan) har var och en rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag. EU-stadgan är tillämplig när bl.a. medlemsstaternas myndigheter och domstolar tillämpar unionsrätten (se

text: artikel 51.1

text: ). EU-domstolens tolkning av denna bestämmelse innebär att de grundläggande rättigheterna som garanteras i EU-stadgan måste iakttas när en nationell lagstiftning omfattas av unionsrättens tillämpningsområde. [2] Med undantag för sitt tillämpningsområde ska de garantier som erbjuds enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: tillämpas på likartat sätt i unionen. [3]

text: WR:s ansökan om specialistkompetensbevis avser en sådan civil rättighet som omfattas av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: och det har varit fråga om en reell och seriös tvist angående rättigheten. [4]

text: Socialstyrelsens underlåtenhet att rättidspröva och överlämna WR:s överklagande till förvaltningsrätten innebar att han nekades möjlighet att få Socialstyrelsens beslut den 18 juli 2012 prövat av domstol. Det är först sedan WR själv överklagade direkt till förvaltningsrätten i januari 2015 som Socialstyrelsens beslut kunde komma under domstolsprövning. WR:s rätt till domstolsprövning enligt

text: artikel 6.1 Europakonventionen

text: har åsidosatts genom det inträffade. Eftersom Socialstyrelsens handläggning innefattar en tillämpning av lagstiftning som grundar sig på yrkeskvalifikationsdirektivet är EU-stadgan tillämplig. Socialstyrelsens agerande har därför också varit i strid med

text: artikel 47.2 i EU-stadgan

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars rättigheter enligt konventionen har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt nationellt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelsen. WR har inte gottgjorts och har inte heller kunnat gottgöras för konventionsöverträdelsen inom ramen för processen i fråga. Vad som återstår då är ekonomisk ersättning för den ideella skada som han kan ha lidit. Överträdelsen har i detta fall avsett en rättsäkerhetssyftande princip och än idag har Socialstyrelsen inte rättidsprövat WR:s överklagande eller lämnat över det till en förvaltningsrätt. Med hänsyn till detta kan det inte anses tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett utan ekonomisk kompensation är nödvändig. Utifrån vad som kommit fram i ärendet får ett skadestånd om 20 000 kr anses vara en rimlig ersättning (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: Socialstyrelsens handläggning av WR:s nya ansökan

text: Socialstyrelsen behandlade, som har konstaterats ovan, WR:s överklagande av beslutet den 18 juli 2012 som en ny ansökan om specialistkompetensbevis i lungsjukdomar. Det ärendet registrerades den 5 september 2012. Beslutet i ärendet fattades den 14 april 2016.

text: Socialstyrelsen efterfrågade vissa kompletteringar från WR den 4 april 2013 och angav att ärendet skulle avgöras om WR inte hördes av inom en månad. Av WR:s svar till Socialstyrelsen får anses framgå att han önskade att ärendet skulle avgöras på befintligt underlag då han ansåg att vad han hade åberopat i ärendet var tillräckligt för att han skulle kunna beviljas specialistkompetensbevis i lungsjukdomar.

text: Den rimliga slutsatsen av detta är att WR:s ansökan ska anses fullständig den 4 april 2013 eller i vart fall senast en månad efter Socialstyrelsens brev till WR den 4 april 2013. Det kan konstateras att Socialstyrelsen fattade beslut i ärendet den 14 april 2016, dvs. ca 3 år efter ansökan var komplett. Därmed har tidsfristerna i artikel 51.2 i yrkeskvalifikationsdirektivet och

text: 5 kap. 17 § patientsäkerhetsförordningen

text: överskridits.

text: Socialstyrelsens agerande innefattar skadeståndsgrundande fel enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: . Vidare får artikel 51.2 i yrkeskvalifikationsdirektivet anses vara en bestämmelse som skapar rättigheter för enskilda och Socialstyrelsen har gjort sig skyldig till en allvarlig överträdelse av denna bestämmelse. Socialstyrelsens handläggning grundar således skadeståndsansvar även enligt det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet.

text: För en rätt till skadestånd krävs dock att det skadeståndsgrundande felet har orsakat den skada som görs gällande. WR:s anspråk avser inkomster han anser att han har gått miste om på grund av att han inte har kunnat arbeta som specialist i lungsjukdomar.

text: Som utgångspunkt får gälla att underlåtenhet att meddela beslut i rätt tid i ett fall som detta kan orsaka inkomstförluster för sökanden under förutsättning att det är klarlagt att personen i fråga hade fått bifall till sin ansökan tidigare än vad som annars skulle ha varit fallet. WR:s ansökan har avslagits av Socialstyrelsen och frågan om hans rätt till specialistkompetensbevis kommer att avgöras av förvaltningsrätten. I nuläget bedömer Justitiekanslern därför att det inte är klarlagt att han hade fått bifall till sin ansökan. Förhållandena är således sådana att WR inte kan anses ha lidit någon förmögenhetsskada motsvarande förlorad inkomst till följd av att Socialstyrelsen inte meddelade beslut inom den aktuella tidsfristen. Det saknas därmed förutsättningar att på den föreliggande utredningen utge något skadestånd till WR för förlorad inkomst.

text: Det står dock WR fritt att återkomma med ett nytt anspråk för det fall förvaltningsdomstolarnas prövning av ärendet om specialistkompetensbevis mynnar ut i att han beviljas sådant bevis. Han bör då också ge in utredning som visar vilken inkomst han har gått miste om. Justitiekanslern kommer då att på nytt pröva om kravet på orsakssamband och visad skada är uppfyllt, eftersom staten medger skadeståndsskyldighet i och för sig.

text: Socialstyrelsens tolkning av den ursprungliga ansökan m.m.

text: WR har påtalat att Socialstyrelsen inte prövade hans ansökan från maj 2012 som en ansökan om specialistkompetensbevis i lungsjukdomar, trots att han ansökt om det. Oavsett om Socialstyrelsens tolkning kan anses innefatta ett skadeståndsgrundande fel, är orsakssambandfrågorna m.m. som aktualiseras snarlika de som gäller beträffande felet att fatta beslut för sent. Det saknas därför anledning att nu pröva frågan om Socialstyrelsens tolkning av ansökan är skadeståndsgrundande. Detsamma gäller frågan om Sverige genom att inte införa regler angående passivitetstalan har gjort sig skyldig till en överträdelse av unionsrätten som kan grunda skadeståndsansvar gentemot WR för påstådda inkomstförluster.

text: [1] Europadomstolens dom den 21 februari 1975 i Golder v. United Kingdom, Application no. 4451/70, p. 26.

text: [2] Dom Åklagaren mot Hans Åkerberg Fransson, EU:C:2010:617, punkt 21.

text: [3] Se Förklaringarna till

text: Artikel 47 i EU-stadgan

text: , Europeiska unionens tidning den 14 december 2007, se EUT 2007 C 303 s. 02.

text: [4] Se Danelius, H, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2015, s. 162 f.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot Migrationsverket med anledning av brister i serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen i ett asylärende

org: jk

text: Justitiekanslern kritiserar Migrationsverket för brister i serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: under handläggningen av en ansökan om asyl.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: AA ansökte den 14 juni 2015, tillsammans med ena föräldern och syskon, om asyl i Sverige. Asylutredningen i AA:s ärende genomfördes den 14 september 2016.

text: Migrationsverket beslutade den 16 december 2016 att bevilja AA:s förälder och två minderåriga syskon permanent uppehållstillstånd och status som flyktingar. Handläggningen av AA:s ansökan fortsatte alltså.

text: AA gifte sig (det saknas uppgift om datumet för vigseln) och födde ett barn i maj 2017. AA ansökte om asyl för barnet senare i maj samma år. Barnets asylutredning genomfördes i januari 2018. AA födde ytterligare ett barn i juni 2018. AA ansökte om asyl för detta barn i september 2018.

text: Migrationsverket skickade i februari 2017 AA:s makes ärende på remiss till Säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen yttrade sig i ärendet i september 2018.

text: AA:s offentliga biträde efterfrågade i september 2017 en redogörelse för vilka handläggningsåtgärder som verket ämnade att vidta i ärendet och begärde att få komplettera utredningen. Biträdet uppgav även att AA hade gift sig och fått barn. Migrationsverket informerade det offentliga biträdet om att det inte fanns någon anledning att göra en annan bedömning än den som gjorts i förälderns och syskonens ärende, att det inte fanns anledning att genomföra någon kompletterande utredning och att biträdet skulle kontaktas om verket skulle göra en annan bedömning.

text: Migrationsverket inledde i oktober 2017 ett ärende om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd. Ärendet lades ned i början av maj 2018.

text: Den 18 maj 2018 begärde det offentliga biträdet en tidsplan för när AA:s ärende skulle avgöras. Biträdet begärde även information om vilka handläggningsåtgärder som återstod att vidta i ärendet.

text: Biträdet informerades den 28 maj 2018 om att någon exakt tidsplan inte kunde lämnas och att det på grund av sekretess inte gick att närmare redogöra för vad som behövdes för att fatta beslut i ärendet. Biträdet begärde då att få ta del av material som tillförts ärendet. Migrationsverket beslutade att inte lämna ut en handling (aktbilaga 1.21). Verket gjorde bedömningen att det förelåg ett allmänt intresse av synnerlig vikt mot att sekretessbelagda uppgifter skulle lämnas ut. AA överklagade beslutet till Kammarrätten i Jönköping, som instämde i verkets bedömning och avslog överklagandet. AA överklagade inte domen. Migrationsverket lämnade dock ut den aktuella handlingen till det offentliga biträdet i september 2018.

text: Biträdet begärde den 2 juli 2018 att Migrationsverket skulle avgöra ärendet. Verket beslutade den 28 augusti 2018 att avslå begäran. Beslutet överklagades inte.

text: AA separerade från sin make i oktober 2018.

text: Migrationsverket beslutade den 29 januari 2019 att bevilja AA och hennes barn ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av verkställighetshinder. AA har överklagat beslutet till Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen. Handläggningen av målet pågår fortfarande.

text: Anmälan m.m.

text: AA:s offentliga biträde har anmält Migrationsverket för den utdragna handläggningen av AA:s ärende. Anmälan lämnades in innan verket meddelade beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd för AA och hennes barn. Det offentliga biträdet anförde bl.a. följande.

text: Efter det att Migrationsverket lagt ned ärendet om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd uppmanade biträdet verket att antingen avgöra AA:s ärende eller att ge besked rörande ärendets fortsatta handläggning.

text: Migrationsverket vägrade ge information rörande vilka handläggningsåtgärder det som fanns kvar att vidta i ärendet. Verket ville inte heller ge någon preliminär tidsangivelse rörande ärendets fortsatta handläggning, inte ens om ett beslut i ärendet kunde påräknas under 2018.

text: AA:s situation i Sverige är synnerligen utsatt och ovissheten angående vad som händer i hennes asylärende är påfrestande. AA har visserligen förståelse för att det kan finnas uppgifter i ärendet som är sekretessbelagda i vissa delar, men detta borde dock inte ha hindrat Migrationsverket att ge ungefärlig information rörande återstående utredningsåtgärder och hur lång tid dessa åtgärder kan antas ta. Att vägra ge sådan information måste anses strida mot Migrationsverkets serviceskyldighet. Handläggningstiden har varit orimligt lång, även med beaktande av de särskilda omständigheter som råder i ärendet och även med beaktande av Migrationsverkets tidigare höga arbetsbelastning.

text: Migrationsverket har yttrat sig i ärendet.

text: AA:s biträde har yttrat sig med anledning av Migrationsverkets yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Handläggningen av AA:s ärende har inte varit orimligt lång

text: Bestämmelser om uppehållstillstånd finns i

text: utlänningslagen (2005:716)

text: och i den anslutande

text: utlänningsförordningen (2006:97)

text: . Uppehållstillstånd kan beviljas på olika grunder. Den som är flykting eller annars behöver internationellt skydd kan ha rätt till uppehållstillstånd enligt

text: 5 kap. 1 § utlänningslagen

text: För närvarande, t.o.m. den 19 juli 2019, gäller vissa begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd. Dessa framgår av lagen (

text: ) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige.

text: Den som vill ha uppehållstillstånd ska i regel ha ansökt om och beviljats detta före inresan i Sverige. Undantag gäller bl.a. för den som har rätt till uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov. Det är Migrationsverket som handlägger och fattar beslut i sådana ärenden. Före den 20 juli 2018 fanns inte någon särskild tidsfrist för Migrationsverkets prövning av en ansökan om uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov utöver de allmänna krav som framgår av

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , som motsvarar 7 § i den tidigare gällande

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: I

text: 8 kap. 10 § första stycket utlänningsförordningen (2006:97)

text: föreskrivs bl.a. att ett ärende om uppehållstillstånd med åberopande av asylskäl ska avgöras senast inom sex månader från det att ansökan lämnades in. Bestämmelsen trädde i kraft den 20 juli 2018 och tillämpas inte på ansökningar som kommit in till Migrationsverket före ikraftträdandet.

text: Migrationsverkets långa handläggningstider har på senare tid flera gånger varit föremål för Justitiekanslerns granskning (se bl.a. beslut i ärenden med dnr

text: , 1642-17-4.3, 7442-17-4.3, 872-17-4-3, 10251-17-4.3 respektive 5885-17-2.1 och 11423-17-2.1).

text: I ett av dessa ärenden (7552-16-40) hade verkets handläggningstid i ett ärende om uppehållstillstånd på grund av anknytning avsevärt överstigit en nationell författningsstadgad tidsfrist. Justitiekanslern gjorde i det ärendet bedömningen att handläggningen till följd av den exceptionella situation som uppkommit med anledning av flyktingkrisen 2015 inte kunde anses som oaktsam i

text: skadeståndslagens

text: mening trots att tidsfristen hade överskridits med ca ett år.

text: Även Riksdagens ombudsmän (JO) har på senare år vid flera tillfällen granskat och uttalat sig om Migrationsverkets handläggningstider (se bl.a. JO:s beslut i ärenden med dnr 5497-2013, 2132-2015, 5600-2016 och 7403-2016). I ett beslut den 23 juni 2016 (dnr 2132-2015) uttalade JO att förklaringen till de långa handläggningstiderna till stor del låg utanför Migrationsverkets kontroll och att det yttersta ansvaret för att Migrationsverket kan fatta beslut inom rimlig tid och inom författningsreglerade tidsfrister ligger hos regeringen och riksdagen.

text: AA:s ombud anser att Migrationsverket borde ha avgjort även AA:s ärende i samband med att hennes förälder och syskon beviljades permanent uppehållstillstånd i december 2016. Av den tillgängliga utredningen går det dock inte att dra slutsatsen att det redan då fanns förutsättningar för att fatta beslut i AA:s ärende.

text: Handläggningen av AA:s asylansökan tog i anspråk sammanlagt ca tre år och sju månader. Under handläggningen förekom långa tidsperioder då inga aktiva åtgärder företogs.

text: Av asylutredningen från september 2019 framgår att AA:s skyddsbehov baserades på omständigheten att hon var en ung vuxen kvinna i en familj, som vid ett återvändande till Gaza skulle utsätta henne för tvångsgifte. AA:s familjeförhållanden ändrades dock efter att hon ansökt om asyl. Hon gifte sig och födde så småningom två barn. Hennes skyddsskäl skulle därmed prövas tillsammans med maken och barnen. Dessutom ändrades AA:s skyddsskäl eftersom hon inte längre riskerade tvångsgifte och det var nödvändigt att pröva hur situationen för henne skulle bli vid ett eventuellt återvändande med sin nya familj såväl till Gaza som till Libyen (där hennes make varit bosatt). Barnens rättsliga status i förhållande till föräldrarnas ursprungsland krävde särskild prövning eftersom de är födda i ett land där ingen av föräldrarna har juridisk hemvist och föräldrarna är statslösa (AA är dock eventuellt medborgare i Palestina) samt härstammar från olika länder. En prövning av skyddsbehovet krävde dessutom att familjen skulle prövas tillsammans. AA:s ärende kom därför, från att från början avse enbart prövning av hennes individuella skyddsskäl, att innehålla flera tämligen komplicerade rättsliga frågeställningar som krävde ytterligare utredning och övervägande. AA:s ärende var alltså, rättsligt och utredningsmässigt sett, av tämligen komplicerad karaktär. Handläggningen av AA:s och barnens ärende var också beroende av makens asylärende.

text: Under handläggningen av AA:s ärende inledde Migrationsverket ett ärende om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd på grund av misstanke om att oriktiga uppgifter hade lämnats i deras ärende. Ärendet lades ned efter ca sex månader. Det kan antas att utgången i detta ärende hade betydelse för prövningen av AA:s ansökan och att det därför fanns anledning för verket att avvakta med handläggningen av AA:s ärende till dess att ärendet om återkallelse av förälderns och syskons uppehållstillstånd blev avgjort.

text: Makens ärende var på remiss hos Säkerhetspolisen i ca ett och ett halvt år. Migrationsverket kunde inte utreda makens skyddsbehov under den tid som Säkerhetspolisen granskade hans ärende. AA:s och barnens ärenden kunde inte heller utredas i avvaktan på att Säkerhetspolisen skulle yttra sig i makens ärende.

text: Tidsutdräkten i AA:s ärende får anses till stor del ha berott på att verket avvaktade utgången i ärendet om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd och makens ärende. Även AA:s ärendes svårighetsgrad får anses ha bidragit till att handläggningen drog ut på tiden. Det rörde sig alltså om objektiva omständigheter som inte kan läggas Migrationsverket till last. Med hänsyn till det anser Justitiekanslern att tiden under vilken AA:s ärende handlades inte kan betecknas som orimligt lång.

text: Migrationsverket har inte uppfyllt sin serviceskyldighet

text: En grundläggande princip för myndigheternas kontakter med enskilda är att det allmännas företrädare så långt möjligt ska hjälpa till med upplysningar om sådant som rör myndigheternas verksamhet (serviceskyldighet). Principen har kommit till uttryck i

text: 6 § förvaltningslagen

text: . Motsvarande bestämmelse fanns i 4 § i den tidigare gällande

text: förvaltningslagen

text: . I förarbetena till den tidigare gällande

text: förvaltningslagen

text: anfördes bl.a. att myndigheterna måste lämna snabba, enkla och entydiga besked och räcka den enskilde en hjälpande hand i syfte att förkorta väntetiderna och även i övrigt underlätta för den enskilde att ha med myndigheterna att göra. När det behövs och är lämpligt ska myndigheten också vägleda den enskilde genom att, allt efter omständigheterna, ta initiativ till ytterligare utredning, verka för att utredningen begränsas till vad som är nödvändigt, fästa den enskildes uppmärksamhet på att det finns ett annat, bättre sätt att nå det han eller hon eftersträvar osv. (

text: prop. 1985/86:80 s. 13

text: respektive 59). I förarbetena till den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: anges bl.a. att sambandet mellan rättssäkerhet och service förutsätter att förfarandet utformas med högt ställda krav på förvaltningen att lämna snabba, enkla och entydiga besked och att på ett – för såväl det allmänna som enskilda – kostnadseffektivt sätt hjälpa den enskilde att ta till vara sin rätt (

text: prop. 2016/17:180, s. 21

text: AA:s offentliga biträde har uppgett att Migrationsverket aldrig har informerat honom om de frågeställningar som verket har redovisat i förevarande ärende eller gett honom möjlighet att yttra sig över dem. Han har i princip inte erhållit några besked alls angående handläggningen av AA:s ärende efter en inlaga som han gett in den 8 december 2016 fram till hösten 2018, även om han förstått att den nya familjekonstellationen sannolikt delvis är en förklaring till saken. Biträdet har vidare uppgett att han under handläggningen i AA:s ärende inte hade någon insyn i makens eller AA:s pappas ärenden, vilket i sin tur medförde att han inte kunde förklara för AA varför hennes ärende dragit ut på tiden efter det att hennes mor och syskon hade erhållit sina beslut.

text: Av utredningen framgår att AA:s offentliga biträde vid flera tillfällen efterfrågade upplysning om vilka handläggningsåtgärder som fanns kvar att vidta i AA:s ärende och när ett beslut i ärendet kunde påräknas. Biträdet efterfrågade även en preliminär tidsplan rörande ärendets handläggning. Migrationsverkets upplysningar skiftade över tid, från att verket inte hade någon anledning att göra en annan bedömning än den som gjorts i AA:s förälders och syskons ärende (Migrationsverkets e-brev den 11 september 2017), till att någon exakt tidsplan inte kunde lämnas och att det på grund av sekretesskäl inte gick att lämna uppgifter om vad som behövdes för att fatta beslut i ärendet (verkets e-brev den 22 maj 2018).

text: Migrationsverkets upplysningar till AA:s offentliga biträde framstår som motstridiga. Detta får dock anses ha berott på att AA:s familjeförhållanden ändrades under handläggningen av hennes ansökan och att det hos Migrationsverket handlades två ärenden (ärendet om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd och makens asylärende) som hade betydelse för prövning för AA:s asylansökan. Det kan dock anmärkas att Migrationsverket inte upplyste det offentliga biträdet om att AA:s ändrade familjeförhållanden hade medfört att ytterligare utredning var nödvändig och att ytterligare rättsliga frågeställningar hade tillkommit i ärendet samt att utgången i ärendet om återkallelse av AA:s förälders och syskons uppehållstillstånd respektive makens asylärende hade betydelse för prövning av AA:s asylansökan.

text: Även om Migrationsverket ansåg att information inte kunde lämnas till AA:s offentliga biträde om att makens asylärende var på remiss hos Säkerhetspolisen, borde verket på ett lämpligt sätt, utan att eftersätta sekretessen, ha informerat det offentliga biträdet i vart fall översiktligt om vilka handläggningsåtgärder som återstod i ärendet. Sammantaget anser Justitiekanslern att Migrationsverkets upplysningar till AA:s offentliga biträde var bristfälliga och att verket i detta avseende har brustit i sin serviceskyldighet. Verket kan inte undgå kritik för detta.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till ett ifrågasatt felaktigt beslag av en personbil

text: Advokaten Lars L har såsom ombud för Gunnel K hos dåvarande Polismyndigheten i Malmöhus län begärt ersättning av staten med 2 050 kr jämte ombudskostnader med 1 400 kr. Anspråket avser stilleståndsersättning med 25 kr per dag under 82 dagar då en Gunnel K tillhörig personbil varit under beslag efter beslut av åklagare. Gunnel K var berövad besittningen av bilen under tiden den 12 januari till den 4 april 1995. Såvitt kan förstås görs gällande att bilen varit i beslag under onödigt lång tid med hänsyn tagen till den undersökning som skulle göras av bilen och att polisen i varje fall varit i dröjsmål med att återställa den beslagtagna bilen sedan åklagare beslutat häva beslaget den 16 mars 1995.

text: Rikspolisstyrelsen har med eget yttrande överlämnat anspråket hit. Yttrandet bör fogas till detta beslut som bilaga 1 (här utesluten).

text: Sedan frågan uppkommit om åklagaren hanterat beslagsfrågan på ett korrekt sätt har Justitiekanslern kompletterat utredningen i ärendet genom en remiss till överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Malmö med begäran om yttrande rörande åklagares befattning med beslagsfrågan m.m.

text: Överåklagaren har den 26 mars 1998 avgett yttrande i saken. Yttrandet bör fogas till beslutet som bilaga 2 (här utesluten).

text: Advokaten Lars L har lämnat vissa synpunkter på utredningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Utredningen i ärendet ger inte något entydigt underlag för bedömningen av den här väckta skadeståndsfrågan. Jag anser mig emellertid kunna slå fast följande.

text: Hanteringen av beslaget

text: Det har inte framkommit att beslutet om att ta Gunnel K:s bil i beslag skulle vara felaktigt. Vad gäller själva hanteringen av beslagsfrågan därefter kan konstateras att beslaget avsett en personbil av märket Volvo 240 av 1988 års modell. Även om det inte finns någon närmare uppgift om körsträcka eller bilens skick får det enligt min mening hållas för visst att en sju år gammal Volvo (beslaget skedde 1995) haft ett värde som överstigit 1/10 del av det då gällande basbeloppet. Enligt de regler som gällde vid tidpunkten för beslaget, och för vilka närmare redogjorts i överåklagarens yttrande, skulle då, eftersom åtal inte väcktes eller åtalstiden begärdes förlängd beslaget av personbilen ha hävts senast den 12 februari 1995 dvs. en månad efter det att beslaget verkställdes.

text: Om ett beslag hävs skall egendomen i princip genast återställas till den person varifrån egendomen togs i beslag. Det kan vara rimligt att detta får ta högst någon vecka i anspråk. Vid en korrekt handläggning av ärendet skulle alltså Gunnel K såvitt på föreliggande utredning kan bedömas senast omkring den 20 februari 1995 ha fått tillbaka sin bil. Hon återfick den först den 4 april 1995 eller ca sex veckor senare än vad som bort ha varit fallet.

text: Såvitt utredningen ger vid handen har det inträffade inte direkt förorsakat någon förmögenhetsskada för Gunnel K. Hennes krav grundar sig på en "stilleståndsersättning" om 25 kr per dag under viss tid. Att vara av med sin bil leder emellertid rimligen till vissa kostnader för att anlita andra färdmedel såsom buss, taxi eller liknande. Även om hon inte styrkt några sådana kostnader finner jag det skäligt att ersätta henne med ett belopp som för den aktuella tiden kan uppskattas till 1 000 kr (40 dagar á 25 kr/dag). Jag anser mig med hänsyn till omständigheterna sakna anledning att aktualisera ev. frågor om medvållande från Gunnel K:s sida med hänvisning till att hon inte begärt rättens prövning av beslaget.

text: Ersättning för ombudskostnader

text: Enligt den s.k.

text: skaderegleringskungörelsen (1972:415)

text: kunde ersättning inte utgå för kostnader som en enskild haft för att framställa sitt anspråk om detta inte avsåg ersättning vid frihetsinskränkning (se dåvarande

text: 3 § tredje stycket

text: nämnda kungörelse).

text: Enligt den numera gällande förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (som trädde i kraft den 1 januari 1996) får emellertid Justitiekanslern besluta om ersättning för ombudskostnader i skälig omfattning (

text: 14 §

text: förordningen). Enligt övergångsbestämmelserna till förordningen skall emellertid äldre bestämmelser tillämpas i ärenden där framställning om ersättning gjorts före ikraftträdandet. Advokaten Lars L vände sig redan i juni 1995 till polisen i Malmö med Gunnel K:s krav. Någon ersättning för kostnader skulle då formellt inte kunna utgå. Eftersom ärendet senare också kommit att inriktas på frågan om åklagares befattning med beslagsfrågan och då ärendet överlämnades hit först i början av år 1998 får det enligt min mening anses rimligt att tillämpa den nya förordningens bestämmelser på ersättningsfrågan.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis skall alltså staten ersätta Gunnel K för den felaktiga hanteringen av beslagsfrågan med såsom skäliga ansedda 1 000 kr.

text: Jag uppdrar åt Riksåklagaren att ombesörja att denna ersättning betalas ut till henne genom hennes ombud advokaten Lars L.

text: Gunnel K skall vidare ersättas för ombudskostnader med 1 400 kr avseende arvode till Lars L. Denna ersättning skall utbetalas av Justitiekanslern till honom.

text: Ärendet är därmed avslutat här.


title: Inget skadestånd till bröderna i "Kevinfallet" på grund av preskription

text: Justitiekanslern avslår sökandens skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av sökandens begäran om ersättning ex gratia.

text: Ärendet

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten i form av ersättning för ideell skada med 10 000 000 kr plus viss ränta med hänvisning till att staten har överträtt hans rättigheter enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Sökanden har till stöd för sitt anspråk anfört sammanfattningsvis följande.

text: Efter att en fyraårig pojke påträffats död den 16 augusti 1998 lämnade han vissa uppgifter till sina föräldrar, varpå de tog med honom till polisen i tron om att han bevittnat dödsfallet. Detta fick till följd att han och hans bror kom att misstänkas för att ha bragt fyraåringen om livet.

text: Efter utredningen, som bl.a. utgjordes av omfattande och långa förhör med en stor andel slutna och ledande frågor m.m., ansågs fallet polisiärt avklarat. Polisens förundersökningsledare höll därvid en presskonferens under vilken han meddelade att bröderna, fem och sju år gamla, erkänt sig skyldiga till mord.

text: Under tiden den 22 augusti 1998 – 26 oktober 1998 utsattes han, som då var sju år gammal, för förhörsmetoder som var av tortyrliknande karaktär eller i vart fall utgjorde omänsklig eller förnedrande behandling, i strid med

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: Vidare har hans rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: kränkts genom:

text: Därtill har staten, genom utpekandet av honom såsom skyldig till mord, kränkt hans rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Inskränkningen har inte varit nödvändig i ett demokratiskt samhälle och inte heller varit proportionerlig.

text: Till följd av dessa överträdelser av Europakonventionen har han enligt praxis rätt till ersättning från staten enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen.

text: För det fall Justitiekanslern skulle anse att staten inte har någon skyldighet att utge ersättning enligt ovan angivna grunder bör ersättning utgå ex gratia.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Sökanden har begärt ersättning för ideell skada (kränkning).

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: En allmän förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå är att skadestånds-fordringen inte är preskriberad. Preskription betyder i detta sammanhang att en fordran efter viss tid inte längre kan krävas ut. I likhet med andra anspråk på ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: preskriberas ett krav på skadestånd med hänvisning till en konventionsöverträdelse enligt

text: 2 § första stycket preskriptionslagen (1981:130)

text: . Det gäller således en tioårig preskriptionstid från fordrans tillkomst. Det innebär i praktiken att preskriptionstiden som huvudregel inleds vid den skadegörande handlingen. (Jfr

text: prop. 2017/18:7 s. 64

text: och

text: SOU 2010:87 s. 427

text: f.) Det gäller även om skadan inte inträffar förrän vid en senare tidpunkt eller om skadeeffekten visar sig efter en lång tid.

text: I aktuellt fall ligger de omständigheter som enligt sökanden utgör skadeståndsgrundande konventionsöverträdelser mer än tio år tillbaka i tiden. Det har inte framkommit att sökanden har vidtagit några preskriptionsavbrytande åtgärder. Skadeståndsanspråket ska på grund av vad som nu sagts avslås.

text: Det ankommer på regeringen att besluta om ersättning ex gratia. Justitiekanslern vidtar därför inte någon åtgärd med anledning av sökandens begäran i denna del.


text: Justitiekanslern avslår sökandens skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av sökandens begäran om ersättning ex gratia.

text: Ärendet

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten i form av ersättning för ideell skada med 10 000 000 kr jämte viss ränta med hänvisning till att staten har överträtt hans rättigheter enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Sökanden har till stöd för sitt anspråk anfört sammanfattningsvis följande.

text: Efter att en fyraårig pojke påträffats död den 16 augusti 1998 lämnade han vissa uppgifter till sina föräldrar, varpå de tog med honom till polisen i tron om att han bevittnat dödsfallet. Detta fick till följd att han och hans bror kom att misstänkas för att ha bragt fyraåringen om livet.

text: Efter utredningen, som bl.a. utgjordes av omfattande och långa förhör med en stor andel slutna och ledande frågor m.m., ansågs fallet polisiärt avklarat. Polisens förundersökningsledare höll därvid en presskonferens under vilken han meddelade att bröderna, fem och sju år gamla, erkänt sig skyldiga till mord.

text: Under tiden den 22 augusti – 27 oktober 1998 utsattes han, som då var fem år gammal, för förhörsmetoder som var av tortyrliknande karaktär eller i vart fall utgjorde omänsklig eller förnedrande behandling, i strid med

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: Vidare har hans rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: kränkts genom:

text: Därtill har staten, genom utpekandet av honom såsom skyldig till mord, kränkt hans rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: och

text: i Europakonventionen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: skadeståndslagen

text: prop. 2017/18:7 s. 64

text: och

text: SOU 2010:87 s. 427

text: I aktuellt fall ligger de omständigheter som enligt sökanden utgör skadeståndsgrundande konventionsöverträdelser mer än tio år tillbaka i tiden. Det har inte framkommit att sökanden har vidtagit några preskriptions-avbrytande åtgärder. Skadeståndsanspråket ska på grund av vad som nu sagts avslås.


title: Ersättning till den s.k. 35-åringen

text: Ersättning skall utgå till NN med 150 000 kr för lidande och 13 750 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: Sökanden (nedan NN) var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 16 - 24 september 2003 på grund av misstanke om mordet på Sveriges utrikesminister Anna Lindh. Åklagaren har lagt ned förundersökningen såvitt den gällde misstankarna mot NN.

text: NN har begärt ersättning för lidande med 240 000 kr och för ombudskostnader med 13 750 kr. Han har till stöd för sitt anspråk bl.a. hänvisat till det allvarliga brott som frihetsberövandet avsett, omständigheterna under frihetsberövandet samt den stora massmediala uppmärksamheten. NN har i fråga om ersättningens storlek även hänvisat till ersättningen till den s.k. 33-åringen, som var frihetsberövad under tiden den 12 - 19 mars 1986 med anledning av misstanke om mordet på Olof Palme och dessutom meddelad reseförbud på grund av samma misstanke under tiden den 17 - 20 januari 1988. Justitiekanslern bestämde den 8 februari 1990 ersättningen för lidande till 80 000 kr (dnr

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande och därvid ansett att den begärda ersättningen framstår som alltför hög. Som skäl för denna bedömning har bl.a. åberopats dels att det endast var fråga om en lägre misstankegrad (skälig misstanke), vilket även framhölls vid de anordnade presskonferenserna, dels att NN har varit föremål för frihetsberövanden med anledning av misstanke om brott såväl före som efter det aktuella tillfället. Åklagaren har vidare anfört att NN bidrog till att uppmärksamheten kring hans person och frihetsberövandet fortsatte efter att han hade blivit försatt på fri fot genom att medverka i intervjuer i en kvällstidning samt i radio och TV.

text: NN har fått del av åklagarmyndighetens yttrande och lämnat synpunkter på det.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: NN är enligt frihetsberövandelagens bestämmelser berättigad till ersättning för det lidande som har orsakats honom genom frihetsberövandet.

text: Jag vill till en början kort redogöra för den praxis som tillämpas beträffande lidandeersättning.

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak skall göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av särskild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju längre tid ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidandet. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse, dvs. vilken brottslighet som misstanken avsett. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är vilken uppmärksamhet ett frihetsberövande har väckt i medierna (prop. 1997-98:105 s. 56 f.). Det förhållandet att den frihetsberövade tidigare har varit föremål för liknande tvångsmedel brukar beaktas, om det med hänsyn därtill finns anledning att anta att lidandet har varit mindre än för den som aldrig tidigare har utsatts för ett sådant ingripande.

text: För att försöka behandla likartade fall lika har Justitiekanslern ställt upp vissa beloppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betraktas som en skälig ersättning utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen gjorde i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 20 000 kr för den första månaden och därefter ytterligare 15 000 kr per månad. I detta sammanhang kan nämnas att Svea hovrätt bl.a. i en dom från 1998 (avd. 5, dom den 14 oktober 1998 i mål nr T 1242-97) har godtagit de ersättningsnivåer som Justitiekanslern använder i sin skadereglering och som följer av Högsta domstolens nyssnämnda avgörande.

text: Det kan också nämnas att det i förarbetena konstaterades att det tedde sig naturligt att Justitiekanslern skulle tillämpa motsvarande riktlinjer som hade tillämpats enligt den tidigare lag som reglerade ersättning till frihetsberövade (lagen [1974:515] om ersättning vid frihetsinskränkning), se a. prop. s. 57.

text: Det belopp som NN har begärt i ersättning för lidande är avsevärt högre än den ersättning som skulle utgå vid en prövning med utgångspunkt från de riktlinjer som jag nyss har nämnt. Dessa riktlinjer kan dock inte tillämpas i ett ärende som detta, där omständigheterna helt skiljer sig från vad som är normalt i ärenden om ersättning med anledning av frihetsberövanden. I NN:s fall finns det uppenbarligen flera faktorer som leder till att ersättningen för lidande skall bestämmas till ett avsevärt högre belopp än normalt.

text: Först och främst avser brottsmisstanken synnerligen allvarlig brottslighet. Dessutom har uppmärksamheten från massmedier och allmänhet varit extremt stor. Här måste dock understrykas att lidandet för att vara ersättningsgillt skall ha anknytning till själva frihetsberövandet och inte bara till brottsmisstanken som sådan. Publicering efter det att frihetsberövandet har upphört bör därför normalt inte vägas in i bedömningen.

text: Genom den publicitet som förekom under frihetsberövandet kunde NN identifieras av många, men för de flesta förblev hans identitet okänd. Detta får vägas in i bedömningen utifrån utgångspunkten att lidandet under frihetsberövandet normalt får antas vara större ju fler som då kan identifiera personen. Att identifikation möjliggörs på grund av vad som förekommer efter frihetsberövandet bör däremot inte beaktas.

text: Den omständigheten att brottsmisstanken har varit jämförelsevis svag bör enligt min mening inte inverka på bedömningen av det lidande som frihetsberövandet har medfört i NN:s fall.

text: Mot bakgrund av de exceptionella omständigheterna i detta fall bör det förhållandet att NN har varit frihetsberövad vid flera tillfällen tidigare tillmätas betydligt mindre betydelse än som normalt är fallet vid bedömningen av anspråk på ersättning enligt frihetsberövandelagen. Det går dock inte att helt bortse från denna omständighet. Däremot kan frihetsberövanden efter den aktuella händelsen inte beaktas.

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att lidandet får bedömas ha varit synnerligen stort. En sammanvägning av omständigheterna leder mig fram till att ersättningen skall bestämmas till 150 000 kr.

text: Med hänsyn till de speciella omständigheterna i ärendet får det även anses motiverat att utge begärd ersättning för ombudskostnader.


title: Anspråk enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder

text: Ersättning ska utgå för lidande med 1 600 000 kronor. Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Bakgrund

text: JF häktades i sin utevaro den 17 december 2010 på grund av misstanke om brott. Frihetsberövandet verkställdes den 27 december 2010 i samband med att JF utvisades till Sverige från Colombia. Häktningsbeslutet hävdes av Svea hovrätt den 27 maj 2014. JF har således varit berövad friheten som häktad under tre år och fem månader. Frikännande dom har meddelats.

text: Anspråket m.m.

text: JF har begärt ersättning för lidande med 14 814 000 kr och för utgifter med 200 000 kr. Till stöd för sitt anspråk har han anfört i huvudsak följande.

text: Grundyrkandet avser ersättning med 3 000 kr per dygn under hela tiden för frihetsberövandet. Skälet för denna förhöjda ersättning är att frihetsberövandet har bestått av häktning med extremt långvarig isolering. Den psykiska påfrestning som en placering i isolering medför kan inte jämföras med en normal anstaltsplacering. En isolering på nästan tre och ett halvt år torde endast kunna komma i fråga i Sverige, som har fått internationell kritik för bruket av långvarig isolering. Ersättningen måste stå i proportion till denna psykiska tortyr och inte bara spegla den förlorade tiden, vilken i och för sig också är beaktansvärd i detta fall.

text: Extra ersättning begärs med 2 000 kr per dygn avseende den tid som frihetsberövandet verkställdes på häktet Huddinges inskrivningsavdelning och på Krononbergshäktets avdelning 7:1. Skälet är att cellerna på de nämnda placeringarna var strippade och inte uppfyllde kraven för bostadsrum för häktade. Tillgång till tvättrum, rum för tv m.m. fanns inte heller. Placeringarna har utgjort en negativ särbehandling av honom jämfört med andra häktade och detta har naturligtvis påverkat påfrestningen. Även Riksdagens ombudsmän (JO) har riktat kritik mot placeringen på häktet Huddinge.

text: Ytterligare ersättning med 1 000 kr per dygn begärs med hänvisning till att Kriminalvården beslutade att inte tillåta några isoleringsbrytande åtgärder – förutom samsittning under en begränsad period senhösten 2013.

text: Under två år och fyra månader av frihetsberövandet tilläts inte några bevakade besök över huvudtaget. Extra ersättning begärs med 2 000 kr per dygn avseende denna tidsperiod.

text: Fängelsestraffet i tingsrätten bestämdes till arton år, vilket är det längsta tidsbestämda straff som kan utdömas i Sverige och i höjd med de strafflängder som fastställs när livstidsstraff tidsbestäms. Även en förväntad placering vid anstalt med hög säkerhetsnivå vid en fällande dom innebar en psykisk påfrestning. Av dessa skäl begärs extra ersättning med 1 000 kr per dygn.

text: Förhöjd ersättning begärs med 5 000 000 kr på grund av den enorma mediebevakning som varit kring målet. Inte endast i svenska utan även i colombianska medier har det förekommit uppgifter där han pekas ut som bl.a. ”knarkkung” och ”ligaboss”.

text: Slutligen har den långvariga isoleringen inneburit att han har förlorat en stor del av sin bekantskapskrets och sin affärskrets. Även relationen till den flickvän som han hade när frihetsberövandet inleddes förlorades till följd av den totala isoleringen. Dessa omständigheter bör vägas in när storleken på skadeståndet bestäms.

text: Härutöver begärs ersättning med 200 000 kr avseende kläder, datorer m.m. som förvarades i den lägenhet där han bodde i Colombia och som förlorades till följd av svenska myndigheters ingripande mot honom.

text: Till styrkande av sitt anspråk har JF åberopat bl.a. beslut från JO och exempel på publiceringar i svenska och colombianska medier.

text: Åklagarmyndigheten, genom kammaråklagare KB, har avgett ett yttrande. I sitt yttrande tillstyrker att Åklagarmyndigheten att JF tillerkänns ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis, med viss förhöjning med hänvisning till de allvarliga brottsmisstankar som riktats mot honom. Till sitt yttrande hit har Åklagarmyndigheten bifogat bl.a. yttranden från Kriminalvården och Polismyndigheten.

text: JF har lämnat synpunkter på Åklagarmyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks eller om frikännande dom meddelas. Eftersom JF har frikänts från de brottsmisstankar som föranledde frihetsberövandet är han berättigad till ersättning enligt frihetsberövandelagen.

text: Enligt 7 § frihetsberövandelagen kan ersättning utgå för bl.a. lidande och utgifter. En grundläggande förutsättning för ersättning är att skadan har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller skador som inte direkt följer av frihetsinskränkningen utan som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Personskada ersätts inte enligt frihetsberövandelagen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 21

text: f. och 57).

text: En grundläggande förutsättning för den frivilliga skadereglering som Justitiekanslern bedriver är att de omständigheter som åberopas till stöd för att en viss skada har inträffat i princip är klarlagda och ostridiga. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Ersättning för lidande

text: Det finns inte några generellt giltiga normer att lägga till grund för prövningen av vilken ersättning som ska utges för lidande. I förarbetena till frihetsberövandelagen sägs att det i huvudsak blir fråga om att göra en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Hänsyn ska tas till den skadelidandes egen upplevelse men i första hand ska värderingen ske utifrån förhärskande etiska och sociala värderingar, dvs. utifrån mera generella och objektiva kriterier. Av särskild betydelse är då frihetsberövandets längd. (Se

text: a. prop. s. 57

text: För att så långt det är möjligt kunna uppnå en enhetlighet i bedömningen utgår Justitiekanslern i sin skadereglerande verksamhet från en tänkt normalersättning. Den innebär för närvarande att ersättning utgår med ca 30 000 kr för den första månaden, med 20 000 kr för varje ytterligare månad fram till och med den sjätte månaden och därefter med 15 000 kr per månad.

text: Högsta domstolen har i sin praxis godtagit Justitiekanslerns användning av allmänna bedömningsgrunder på det sätt som beskrivits ovan (se

text: NJA 1990 s. 808

text: , jfr även

text: NJA 2013 s. 1046

text: Av det sagda följer att den enskilt viktigaste faktorn vid bestämningen av lidandeersättningens storlek är den tid som frihetsberövandet varat. Denna utgångspunkt vinner stöd i såväl förarbeten som praxis (

text: a. prop. s. 57

text: och

text: NJA 2012 s. 475

text: ). Det hindrar dock inte att den särskilda påfrestning som ett frihetsberövande kan ha fört med sig för den enskilde också beaktas. Emellertid ska det då röra sig om förhållanden som inte bara typiskt sett utan också mera påtagligt är ägnade att förvärra lidandet av frihetsberövandet.

text: JF har begärt ersättning för lidande med ett belopp som högst väsentligt överstiger den av Justitiekanslern tillämpade normalersättningen för ett frihetsberövande av motsvarande längd. Till stöd för att han har rätt till förhöjd ersättning har JF åberopat ett antal omständigheter, vilka behandlas i det följande.

text: För det första har JF begärt förhöjd ersättning med anledning av att han misstänktes för synnerligen allvarlig brottslighet.

text: JF dömdes i tingsrätten till fängelse arton år för bl.a. grovt narkotikabrott. Med hänsyn till att JF således riskerade att slutligen dömas till ett mycket långt fängelsestraff får de brottsmisstankar som riktades mot honom anses ha varit av sådan allvarlig art han är berättigad till förhöjd ersättning på denna grund.

text: För det andra har JF begärt förhöjd ersättning med hänvisning till att hans frihetsberövande har varit extra påfrestande till följd av det sätt på vilket frihetsinskränkningen har verkställts. Han har särskilt pekat på förhållandena vid placeringarna i häktet Huddinge och Kronoberg, frånvaron av isoleringsbrytande åtgärder och att han inte medgetts bevakade besök.

text: Att JF har haft restriktioner är inte en omständighet som enligt Justitiekanslerns praxis ger anledning att utge en förhöjd ersättning. Det lidandet har beaktats vid bestämmande av den ersättningsnivå som normalt gäller. I detta ligger att någon förhöjd ersättning inte bör utgå till följd av att JFs möjligheter att ta emot bevakade besök verkar ha varit högst begränsade under en väsentlig del av tiden för frihetsberövandet. Kriminalvården har i sitt yttrande till Åklagarmyndigheten anfört att JF:s bostadsrum vid häktet Kronoberg var utrustat i enlighet med Kriminalvårdens föreskrifter samt att JF, i vart fall i viss omfattning, har erbjudits isoleringsbrytande åtgärder.

text: Mot denna bakgrund kan JF inte anses ha visat att hans frihetsberövande, i dessa avseenden, har innefattat någon sådan särskild omständighet som kan föranleda en förhöjd ersättning.

text: När det gäller placeringen vid häktet Huddinge framgår av det JO-beslut som JF har hänvisat till att hans bostadsrum inte var utrustat i enlighet med Kriminalvårdens föreskrifter (se JO-beslut 2013-04-23, dnr 4507-2012). Även om detta givetvis är oacceptabelt är de konstaterade bristerna – som utgjordes av frånvaro av hylla och anslagstavla (samt viss annan utrustning som sedermera tillfördes rummet) – enligt Justitiekanslerns bedömning inte av sådan karaktär att de kan medföra en förhöjd lidandeersättning.

text: Det kan i detta sammanhang tilläggas att enligt Justitiekanslerns praxis medför inte varje försvårande omständighet en schablonmässig höjning av ersättningsbeloppet. När en förhöjd ersättning utgår till följd av t.ex. brottsmisstankarnas allvar, medför inte nödvändigtvis förekomsten av tillkommande försvårande omständigheter någon ytterligare höjning av ersättningen. Många gånger får den skadelidande i dessa fall anses skäligen tillgodosedd genom den förhöjda ersättning som redan har utgått.

text: Slutligen har JF begärt förhöjd ersättning med hänvisning till den stora uppmärksamhet som brottmålet fick i medierna.

text: Det står klart att förundersökningen och rättegången mot JF fick stor uppmärksamhet, liksom att hans namn och bilder på honom publicerades i etablerade medier. Av frihetsberövandelagens förarbeten framgår att den uppmärksamhet som ett frihetsberövande har väckt i ett enskilt fall kan vara en sådan omständighet som bidrar till ett ökat lidande (

text: a. prop. s. 57

text: ). I enlighet med Justitiekanslerns praxis från och med den 1 januari 2012 föranleder emellertid publicitet i princip inte förhöjd ersättning. Skälet för detta ställningstagande är huvudsakligen att de nyss nämnda förarbetsuttalandena gjordes i en tid när de s.k. traditionella medierna var helt dominerande, och därtill endast i undantagsfall publicerade namn och bild. Idag är situationen en helt annan och inte minst utvecklingen av nya medier innebär att det är mer regel än undantag att det förekommer publicitet – ofta på icke grundlagsskyddade webbsidor och bloggar – som gör det möjligt att identifiera personer som blivit frihetsberövade. Numera beaktas därför det eventuella lidande som publicitet kan ha orsakat och som vållats av själva frihetsberövandet inom ramen för den normalersättning som utgår enligt Justitiekanslerns praxis. Den höjning av ersättningsnivån som skedde i samband med Justitiekanslerns praxisändring är avsedd att kompensera för detta.

text: Inte heller finns skäl att utge förhöjd ersättning med hänsyn till vad JF har anfört i övrigt.

text: Sammanfattningsvis ska JF tillerkännas ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. Med utgångspunkt i Justitiekanslerns praxis för beräkning av lidandeersättning samt mot bakgrund av de allvarliga brottsmisstankarna och frihetsberövandets längd finner Justitiekanslern att ersättning för lidande i detta fall ska bestämmas till 1 600 000 kr.

text: Ersättning för utgifter

text: JF har även begärt ersättning med 200 000 kr avseende tillhörigheter som han förvarat i sin lägenhet i Colombia och som ska ha försvunnit till följd av svenska myndigheters ingripande mot honom.

text: JF har inte gett in någon utredning som styrker att han har förlorat någon egendom. Anspråket ska därför avslås i denna del.

text: Vid denna bedömning saknas det anledning att ta ställning till om de kostnader som JF vill ha ersatta är ersättningsgilla som utgifter enligt 7 § frihetsberövandelagen.


title: Ersättning för lidande när ett frihetsberövande har väckt stor uppmärksamhet i medierna

text: Ersättning skall utgå till BM med 150 000 kr för lidande.

text: Anspråk m.m.

text: BM var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 22 juli - 8 oktober 2002 på grund av misstanke om mord på sin egen dotter. Den 17 oktober 2003 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen.

text: BM har begärt ersättning för lidande med 500 000 kr. Han har till stöd för sitt anspråk bl.a. hänvisat till det allvarliga brott som frihetsberövandet avsåg, den oro för familjen som han kände under frihetsberövandet samt den stora massmediala uppmärksamheten.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande och därvid ansett att den begärda ersättningen framstår som alltför hög.

text: BM har beretts tillfälle att lämna synpunkter på åklagarmyndighetens yttrande men har inte avhörts.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: BM är enligt frihetsberövandelagens bestämmelser berättigad till ersättning för det lidande som har orsakats honom genom frihetsberövandet.

text: Jag vill till en början kort redogöra för den praxis som tillämpas beträffande lidandeersättning.

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak skall göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av särskild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju längre tid ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidandet. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse, dvs. vilken brottslighet som misstanken avsett. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är vilken uppmärksamhet ett frihetsberövande har väckt i medierna (prop. 1997-98:105 s. 56 f.).

text: För att försöka behandla likartade fall lika har Justitiekanslern ställt upp vissa beloppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betraktas som en skälig ersättning utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen gjorde i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 20 000 kr för den första månaden och därefter ytterligare 15 000 kr per månad. Denna ersättningsnivå kan sedan justeras uppåt eller nedåt beroende på vad som kommer fram om den enskildes lidande i det särskilda fallet.

text: Det belopp som BM har begärt i ersättning för lidande är avsevärt högre än den ersättning som skulle utgå vid en prövning med utgångspunkt från de riktlinjer som jag nyss har nämnt. Dessa riktlinjer kan dock inte tillämpas i ett ärende som detta, där omständigheterna skiljer sig från vad som är normalt i ärenden om ersättning med anledning av frihetsberövanden. I enlighet med vad som har sagts ovan finns det i BM:s fall flera faktorer som leder till att ersättningen för lidande skall bestämmas till ett högre belopp än normalt.

text: Först och främst avser brottsmisstanken synnerligen allvarlig brottslighet. Dessutom har uppmärksamheten från massmedier varit stor. Här måste dock understrykas att lidandet för att vara ersättningsgillt skall ha anknytning till själva frihetsberövandet och inte bara till brottsmisstanken som sådan. Publicering efter det att frihetsberövandet har upphört bör därför normalt inte vägas in i bedömningen.

text: Genom den publicitet som förekom under frihetsberövandet kunde BM identifieras av många, men för de flesta förblev hans identitet okänd. Detta får vägas in i bedömningen utifrån utgångspunkten att lidandet under frihetsberövandet normalt får antas vara större ju fler som då kan identifiera personen. Att identifikation möjliggörs på grund av vad som förekommer efter frihetsberövandet bör däremot inte beaktas.

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att lidandet får bedömas ha varit stort. En sammanvägning av omständigheterna leder mig fram till att ersättningen skall bestämmas till 150 000 kr.


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till att Svea hovrätt har lämnat en oriktig upplysning angående kostnadsansvaret för en god mans arvode

text: KL tillerkänns ersättning av staten med 30 000 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut till Intervista AB.

text: Ärendet

text: KL var part i ett till Svea hovrätt överklagat mål angående vårdnad m.m. (mål nr T 392-00). I samband med att KL överklagade tingsrättens dom ansökte hon om rättshjälp eftersom hennes rättsskydd då var förbrukat. I ett beslut den 10 februari 2000 avslog hovrätten hennes ansökan om rättshjälp. Sedan Högsta domstolen hade avslagit KL:s överklagande i rättshjälpsfrågan och hennes ombud hade avsagt sig uppdraget upplyste hovrätten henne i en skrivelse den 19 september 2000 om möjligheten att ansöka om anordnande av godmanskap för att bevaka hennes rätt i målet. I skrivelsen angav hovrätten bl.a. att den ”gode mannens arbete betalas av staten”.

text: Efter det att KL hade ansökt hos Stockholms överförmyndarnämnd om att god man skulle förordnas för henne överlämnade nämnden ärendet till Stockholms tingsrätt. I ett beslut den 13 september 2001 anordnade tingsrätten godmanskap för KL för att bevaka hennes rätt i målet i hovrätten samt förordnade jur. kand. (numera advokaten) CGE som god man.

text: Stockholms överförmyndarnämnd beslutade den 15 april 2002 att fastställa den gode mannens arvode och kostnadsersättning till 81 792 kr och ålade, i enlighet med huvudregeln i

text: 12 kap. 16 § föräldrabalken

text: , KL skyldighet att betala ersättningen. KL överklagade beslutet till Stockholms tingsrätt som den 28 maj 2003 lämnade överklagandet utan bifall. I ett beslut den 28 augusti 2003 avslog Svea hovrätt KL:s överklagande av tingsrättens beslut. Högsta domstolen beslutade den 30 augusti 2004 att inte meddela prövningstillstånd.

text: I en skrivelse till Riksdagens ombudsmän (JO) den 21 oktober 2004 framförde KL, genom sitt ombud EL, klagomål mot bl.a. Svea hovrätt med anledning av hovrättens besked den 19 september 2000 angående kostnadsansvaret för den gode mannens arvode. I skrivelsen begärde KL vidare att JO skulle ”skipa rättvisa” genom att staten skulle betala hennes kostnader för den gode mannens arbete.

text: Efter samråd med Justitiekanslern lämnade JO (dåvarande justitieombudsmannen AKL) över KL:s anmälan hit i den del den fick anses innefatta ett krav på skadestånd av staten.

text: KL:s anspråk på ersättning remitterades av Justitiekanslern till Svea hovrätt. I ett yttrande den 23 mars 2005 anförde Svea hovrätt (hovrättspresidenten JH) bl.a. följande.

text: ”Svea hovrätt har i skrivelsen den 19 september 2000 lämnat den felaktiga uppgiften att en god mans arvode betalas av staten. Upplysningen, som har lämnats skriftligen i ett pågående mål, faller inom ramen för hovrättens kärnverksamhet. Upplysningen har enligt hovrättens uppfattning därför lämnats vid myndighetsutövning, varvid

text: skadeståndslagen

text: 3:2 är tillämplig. Vid sådant förhållande krävs inte särskilda skäl för att skadeståndsskyldighet skall föreligga (jfr

text: skadeståndslagen

text: En skriftlig uppgift samt den nära anknytningen till verksamheten kräver särskilt stor noggrannhet. Upplysningen har inte föranletts av oriktiga uppgifter från KL. Hon har haft anledning att förlita sig på upplysningen. Det måste vidare ha stått klart för hovrätten vilken betydelse uppgiften skulle kunna få för KL. Hovrätten borde normalt ha handlat annorlunda och upplyst KL om att huvudregeln är att huvudmannen själv skall betala den gode mannens arvode.

text: Skadeståndslagens

text: krav på fel eller försummelse är enligt hovrättens mening därför uppfyllt.

text: Även kravet på adekvat kausalitet är enligt hovrättens mening uppfyllt. Såvitt framkommit har KL efter det att hon fått den aktuella upplysningen ansökt om god man. Hon har således agerat på grund av upplysningen. KL kan enligt hovrättens uppfattning inte klandras för att hon förlitat sig på den felaktiga uppgiften.

text: Sammanfattningsvis anser hovrätten att det finns grund för att anse att staten är skadeståndsskyldig gentemot KL. Hovrätten uppfattar att det yrkade beloppet uppgår till 81 792 kr och har inget att erinra mot detta belopp.”

text: Justitiekanslern har under ärendets handläggning tagit del bl.a. av Stockholms tingsrätts dom den 14 september 2005 i mål T 9009-05. Av domen framgår bl.a. följande. CGE överlät sin fordran på ersättning mot KL till Intervista AB. Bolaget gav den 16 november 2004 in en ansökan om betalningsföreläggande till Kronofogdemyndigheten i Stockholm med yrkande att KL skulle förpliktas att till bolaget betala 30 000 kr jämte ränta. Sedan kronofogdemyndigheten meddelat utslag i enlighet med bolagets yrkanden ansökte KL om återvinning av utslaget. I en dom den 14 september 2005 fastställde Stockholms tingsrätt kronofogdemyndighetens utslag.

text: KL har härefter satt ned sitt anspråk till att motsvara vad hon har förpliktats att betala till Intervista AB i målet om betalningsföreläggande. Hon har vidare framställt ett önskemål om att ersättningen skall betalas ut direkt till Intervista AB.

text: CGE har i egenskap av ställföreträdare för Intervista AB förklarat sig inte ha någon erinran mot att ersättningen betalas ut till bolaget.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att KL erhållit en oriktig upplysning av hovrätten i fråga om ersättningsansvaret för den gode mannens arvode. Omständigheterna är sådana att staten genom upplysningen får anses ha ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot henne.

text: Beträffande den skada som KL menar sig ha lidit till följd av det inträffade kan det konstateras att hon, till synes på grund av bristande betalningsförmåga, inte har betalat sin skuld avseende den gode mannens arvode till CGE/Intervista AB. Det kan visserligen diskuteras om enbart skuldens förefintlighet innebär att hon också har lidit en enligt skadeståndsrätten ersättningsgill förmögenhetsskada med motsvarande belopp. För att undvika ett oskäligt resultat bör dock i ett fall som detta skadestånd motsvarande den kapitalskuld som KL har till Intervista AB kunna utgå, om ersättningen betalas ut direkt till bolaget.

text: Det sagda innebär att jag tillerkänner KL skadestånd med 30 000 kr, men att jag förordnar att ersättningen skall betalas ut till Intervista AB.