nyckelord: Bistånd Hembesök Integritet

title: Fråga bl.a. om genomförandet av ett s.k. oanmält hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, för BB:s räkning, klagomål mot försörjningsstödsenheten vid utbildnings- och arbetsmarknadsförvaltningen i Sigtuna kommun angående handläggningen av ett ärende om ekonomiskt bistånd. Hon anförde bl.a. följande. Två tjänstemän från förvaltningen gjorde kl. 7.30 den 7 augusti 2008 ett oanmält hembesök hos BB. Eftersom familjen låg och sov bad BB tjänstemännen att återkomma, men de gick in i lägenheten ändå. Efter ett tag, då tjänstemännen gått runt i lägenheten och bl.a. öppnat garderober och skåp, fick BB nog och sa till dem att genast lämna lägenheten.

text: Utredning

text: Utbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Sigtuna kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade anförts i anmälan. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett yttrande som hade upprättats vid utbildningsoch arbetsmarknadsförvaltningen. I yttrandet anfördes bl.a. följande. 2. Oanmält hembesök som upplevdes som mycket kränkande. Förvaltningens redogörelse: Socialtjänsten har skyldighet att utreda en ansökan om bistånd. I detta fall hade sökande hyrt en möblerad bostad och ansökte om kompletterande möbler. Sökande uppgav att han inte hade några möbler. Efter tillåtelse från sökande att ringa hyresvärden framkom att det fanns möbler i lägenheten. Ett oanmält hembesök gjordes tidigt på arbetsdagen för att konstatera vad som saknades. Socialtjänsten frågade om tillstånd att komma in i lägenheten och sökanden svarade ja. För att få reda på behovet av t.ex. sängar, stolar, kastruller, handdukar tillfrågades sökande om det gick bra att kontrollera sovrummet och bl.a. ett köksskåp. Sökande sa nej, vilket respekterades. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 21 juni 2011 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: AA har på flera punkter ifrågasatt nämndens handläggning av BB:s ansökningar om ekonomiskt bistånd. Nämnden har i sitt yttrande redogjort för handläggningen.

text: Med hänsyn till vad som kommit fram har jag funnit skäl att begränsa mina uttalanden till att avse det oanmälda hembesök som tjänstemän vid utbildningsoch arbetsmarknadsförvaltningen gjorde hos BB.

text: BB ansökte om ekonomiskt bistånd för att kunna köpa bl.a. möbler. Enligt vad som kom fram under nämndens utredning fanns det vissa möbler i den bostad som BB hyrde. Förvaltningen ansåg då att det var nödvändigt att göra ett hembesök hos BB för att se vad som saknades. Hembesöket gjordes oanmält, dvs. utan förgående diskussion med BB, tidigt en morgon.

text: Fråga är om förvaltningens genomförande av hembesöket står i överensstämmelse med de bestämmelser och principer som finns om hur förvaltningen ska arbeta.

text: En utredning i ett ärende om rätt till försörjningsstöd ska syfta till att bl.a. klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från socialtjänsten. Nämndens utredning i ärendet ska ges sådan omfattning att den kan leda till ett sakligt och korrekt beslut. Nämnden kan i vissa ärenden ha ett befogat intresse av att få göra ett besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från nämnden. Vidare kan den enskilde i vissa fall sakna möjlighet att förebringa egentlig bevisning som stöder de uppgifter han eller hon lämnat om sina förhållanden och stödbehov. Ett sätt att bringa klarhet om de faktiska förhållandena kan vara att tjänstemän vid nämndens förvaltning gör iakttagelser i samband med ett hembesök.

text: JO har i ett beslut den 15 december 2010, dnr 6514-2009, 6515-2009 och 6516- 2009, behandlat frågan om förutsättningarna för hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd. Beslutet fattades efter att JO hade hört de tre berörda socialnämnderna, Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting (SKL). JO uttalade i beslutet bl.a. följande. Hembesök är […] ett utredningsmedel som inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det bör omedelbart slås fast, att det aldrig kan bli fråga om att socialnämnden mot den enskildes vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. Ett sådant intrång kan nämligen strida mot

text: regeringsformens

text: och Europakonventionens bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan förstås varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Bestämmelsen har genom 2010 års grundlagsrevision tillförts ett andra stycke, som i sammanhanget också kan förtjäna att uppmärksammas. Utöver vad som föreskrivs i

text: första stycket

text: är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Lag eller annan föreskrift får enligt

text: 2 kap. 23 § regeringsformen

text: inte meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I förevarande sammanhang aktualiseras främst artikel 8 i konventionen, som garanterar var och en respekt för bl.a. sitt hem. De aktuella grundlagsfästa fri- och rättigheterna kan enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: endast begränsas genom lag. En sådan begränsning får göras endast för att

text: tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och under förutsättning att vissa ytterligare villkor – bl.a. krav på proportionalitet mellan rättighetsinskränkningen och det ändamål som föranlett den – är uppfyllda.

text: Artikel 8 i Europakonventionen

text: innehåller liknande restriktioner. Någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger socialförvaltningen rätt att i ett ärende om bistånd undersöka en enskild persons bostad finns inte. Om socialförvaltningen vill göra ett besök i den enskildes hem inom ramen för ett ärende om försörjningsstöd måste besöket således genomföras på ett sådant sätt som inte omfattas av de nämnda bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Det betyder i klartext att besöket inte får vara påtvingat utan måste äga rum med den enskildes samtycke. (Jag går här inte in på socialnämndens eventuella befogenheter i rena nödsituationer.) Det bör understrykas att frivilligheten måste vara reell. Grundlagsskyddet får inte kringgås genom att myndigheten genom ett hotfullt uppträdande eller genom antydningar om att den enskilde är tvungen att öppna sitt hem för ett besök förmår vederbörande att hörsamma en sådan begäran. Gränsfall kan uppkomma, då nämnden – vilket den bör göra – försöker förklara för sökanden vilka konsekvenserna kan bli, om han eller hon inte vill medverka på det sätt som nämnden anser önskvärt för att utredningen ska bli fullödig. Även om i ett visst fall allt talar för att ansökningen kommer att avslås, om besöket inte kommer till stånd, är det enligt min mening olämpligt – för att inte säga direkt felaktigt – att lämna ett så kategoriskt förhandsbesked. Om nämnden ser brister i utredningen som svårligen kan avhjälpas på annat sätt än genom ett hembesök anser jag däremot att man i klartext bör kunna upplysa den enskilde om risken för att ansökningen kan komma att avslås om hembesöket inte kan genomföras. Det ankommer sedan på den enskilde att själv ta ställning till om han eller hon vill samtycka till ett hembesök eller riskera ett avslag med hänsyn till bristerna i det befintliga utredningsmaterialet.

text: När det gäller hembesöket som sådant hos BB går uppgifterna isär när det gäller frågan om BB samtyckte till att tjänstemännen genomförde besöket. Nämnden har i sitt remissvar anfört att BB svarade ja när tjänstemännen vid förvaltningen frågade om de fick komma in i bostaden. Den uppgiften är inte vederlagd och jag har därför att lägga den till grund för min bedömning. Såvitt utredningen ger vid handen ägde besöket i själva bostaden således rum med BB:s samtycke. Med denna utgångspunkt har det därför i och för sig inte varit fråga om ett intrång i strid med

text: regeringsformens

text: skydd mot husrannsakan eller en kränkning av skyddet för den enskildes hem enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Det nu anförda innebär emellertid inte att förvaltningens handlande är fritt från invändningar.

text: Socialtjänstens verksamhet ska enligt

text: 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Denna princip gäller givetvis när socialtjänsten utför en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd. Utgångspunkten är att om den enskilde själv har sökt bistånd, bör uppgifter till grund för beslutet inhämtas främst från honom eller henne själv. Uppgifter från utomstående, en enskild eller en myndighet, bör primärt inte inhämtas om inte sökanden själv har gått med på det (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 400 och s. 562).

text: Principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för socialtjänstens verksamhet. Utrymmet för att inom ramen för ett ärende som rör rätt till ekonomiskt bistånd göra oanmälda hembesök torde således vara mycket begränsat och bör kunna godtas endast i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten

text: befarar att det föreligger en nödsituation. I andra fall ska socialtjänsten, om den anser att det är nödvändigt att göra ett hembesök, diskutera saken med den enskilde så att denne får möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör.

text: Det är ostridigt att hembesöket hos BB var oanmält. Det har uppenbarligen inte varit fråga om en nödsituation. Det har inte heller i övrigt framkommit några omständigheter som skulle motivera ett oanmält hembesök. Förvaltningen borde därför tillsammans med BB i förväg ha diskuterat förvaltningens önskemål om att få göra ett besök i bostaden. Genom att inte göra detta utan oanmäld komma till BB:s bostad tidigt en morgon har förvaltningen åsidosatt principer som är grundläggande för socialtjänstens verksamhet. Detta är inte acceptabelt.

text: Jag har inte överblick över i vilken utsträckning som socialtjänsten utför s.k. oanmälda hembesök inom ramen för en utredning om rätten till ekonomiskt bistånd. Uppgifter i media tyder dock på att denna form av kontroller har ökat på senare tid. Oavsett hur det förhåller sig torde det finnas behov av vägledning till socialtjänsten om förutsättningarna för att göra hembesök och hur ett eventuellt hembesök rent praktiskt ska utföras. JO har tidigare uppmärksammat Socialstyrelsen, som har tillsyn över socialtjänsten i landet, på saken (se JO:s ämbetsberättelse 2009/10 s. 249). Jag finner skäl att göra detta ännu en gång och sänder därför en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord: Anstalt Dokumentation Häkte Omplacering Tidsfrist

publisher: Justitieombudsmannen

org: jo

text: [P]

type: stycke

text: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

text: Kritik mot Kriminalvården för att ha överskridit tidsgränsen för tillfällig placering i häkte samt uttalanden om användningen av denna typ av placering i anslutning till omplacering. Även kritik mot häktet Högsbo för brister i dokumentationen av information om s.k. ankomstsamtal

type: rubrik

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, placeringssektionen. Hon uppgav i huvudsak följande.

text: En anhörig till henne (BB) hade fått beslut om att inställa sig i anstalten Sagsjön den 4 januari 2024. Vid inställelsen fick BB besked om att hon skulle föras till häktet Högsbo på grund av platsbrist i anstalten. BB var placerad i häktet i fyra veckor och fick inte meddela AA var hon befann sig förrän efter en vecka. BB:s psykiska hälsa har försämrats av det inträffade.

text: Utredning

text: Inställelse- och placeringsbeslut för BB samt daganteckningar hämtades in. Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: I sitt yttrande anförde Kriminalvården, genom chefen för enheten för myndighetsjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har lämnats av placeringssektionen vid Kriminalvårdens huvudkontor, som i sin tur hämtat in uppgifter från det klientadministrativa systemet (KVR) och den handläggare vid sektionen som den 5 januari 2024 beslutade om placering. Uppgifter har även lämnats av region Väst. Av utredningen framgår i huvudsak följande. Den 25 september 2023 förelades BB att senast den 4 januari 2024 ställa in sig i anstalten Sagsjön. Den 4 januari 2024 kl. 15.49 skrevs BB in i anstalten Sagsjön. Senare samma dag beslutade anstalten Sagsjön att tillfälligt placera BB i häktet Högsbo. Beslutet motiverades med att det saknades plats i anstalten Sagsjön och gällde till dess att annan ordinarie plats fanns att tillgå. Den 4 januari 2024 kl. 17.35 skrevs BB in i häktet Högsbo. Dagen därpå beslutades det att BB skulle placeras i anstalten Halmstad. Efter beslutet att placera BB i anstalten Halmstad kom det fram att en olämplig klientkonstellation skulle kunna uppstå,

text: om BB placerades där. Det beslutades därför den 22 januari 2024 att BB i stället skulle placeras i anstalten Ljustadalen. Den 7 februari 2024 flyttades BB från häktet Högsbo till en ledig plats i anstalten Sagsjön samtidigt som den tillfälliga placeringen i häktet Högsbo upphävdes. BB skrevs in i anstalten Ljustadalen den 26 februari 2024. Den 12 januari 2024 ringde BB ett ankomstsamtal från häktet Högsbo till sin mor AA. Det finns inga uppgifter i KVR om när BB ansökte om att få ringa ankomstsamtalet. Av daganteckningar och av "Signeringslista för aktivitet vid avskildhet" i KVR framgår att häktet Högsbo haft tät kontakt med BB och att hon har varit belagd tillsammans med en annan intagen.

text: Rättslig reglering

text: Fängelselagen (2010:610)

text: innehåller bestämmelser om verkställighet av fängelse i kriminalvårdsanstalt.

text: Häkteslagen (2010:611)

text: gäller den som är bl.a. tillfälligt placerad i ett häkte med stöd av

text: fängelselagen

text: , se

text: 1 kap. 2 § första stycket 4 häkteslagen

text: . Enligt

text: 2 kap. 4 a § första stycket 1 fängelselagen

text: får en intagen i anslutning till omplacering placeras i häkte i avvaktan på anstaltsplacering, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Enligt

text: 2 kap. 4 b § första stycket fängelselagen

text: får tiden i häkte med stöd av

text: 4 a § första stycket

text: inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar. – – – Enligt

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: ska en intagen som har berövats friheten på annan grund än misstanke om brott i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. Detsamma gäller när den intagne flyttats från en förvaringslokal till en annan. I förarbeten till

text: 2 kap. 4 a § fängelselagen

text: prop. 2017/18:250 s. 212

text: ) uttalas bl.a. följande. Bestämmelsen är tillämplig både i förhållande till en planerad omplacering och i förhållande till en omplacering som uppstår akut t.ex. när det till följd av misskötsamhet uppstått risker kring den intagne. För en placering enligt punkt 1 krävs att det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Det innebär att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan på plats t.ex. genom inre differentiering eller avskildhetsplacering, eller om det är möjligt genom omplacering direkt till en annan anstalt. Det är alltså först sedan sådana åtgärder inte är möjliga att vidta eller tillräckliga som en placering i häkte enligt punkten 1 bör tillgripas. Bestämmelsen i denna del torde framför allt vara tillämplig på akuta situationer. – – – I allmänna råd till

text: 2 kap. 4 a § fängelselagen

text: i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, anges bl.a. följande. Att en placering i häkte får ske endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten innebär att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan genom t.ex. omplacering inom anstalten, placering i annan anstalt eller placering i avskildhet. Av avsnitt 3.2.12 i Kriminalvårdens handbok för placering i anstalt (

text: ) framgår hur ett ärende om tillfällig omplacering från anstalt bör handläggas. Av avsnitt 3.1 i Kriminalvårdens anvisningar för underrättelse om var den intagne befinner sig (

text: ) framgår att med uttrycket i anslutning till avses normalt senast nästkommande vardag.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: BB var inskriven i anstalten Sagsjön och hade påbörjat verkställigheten när beslutet om tillfällig placering i häktet Högsbo meddelades. BB var därmed frihetsberövad och omfattades av

text: fängelselagens

text: bestämmelser om bl.a. tillfällig placering i häkte. En intagen får i anslutning till omplacering placeras i häkte i avvaktan på anstaltsplacering, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Om det i en anstalt vistas långt fler intagna än vad det finns plats för, finns det generellt en risk för att ordningen eller säkerheten i anstalten äventyras. Med beaktande av det, och då det saknades plats i anstalten Sagsjön när BB ställde in sig där, hade anstalten skäl för att tillfälligt placera BB i häkte i avvaktan på annan anstaltsplacering. BB placerades därefter i den anstalt som först kunde anvisa en lämplig placering. BB var tillfälligt placerad i häktet Högsbo i 35 dagar, vilket överskrider den absoluta tidsfristen i

text: 2 kap. 4 b § fängelselagen

text: . Som framgår av utredningen berodde den alltför långa vistelsen i häkte på platsbrist. Att en intagen inväntar en lämplig anstaltsplacering är en sådan omständighet som kan medföra att en tillfällig förvaring i häkte, utöver de sju dagar som anges i

text: 2 kap. 4 b § fängelselagen

text: , måste godtas. Att BB fick vänta så länge som i detta fall är dock inte acceptabelt. Kriminalvården beklagar därför det inträffade. Därutöver saknas det dokumentation som visar om häktet Högsbo tillfrågade BB om hon ville underrätta en närstående om var hon befann sig (jfr JO:s beslut den 21 december 2015 i dnr 6877-2014). Av den anledningen har det inte heller kunnat utrönas varför BB fick lämna en sådan underrättelse senare än vad som följer av myndighetens interna styrande dokument, vilket också är beklagligt.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill för egen del tillägga följande. Av 1 kap. 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte, framgår att en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, ska informeras om rätten att underrätta närstående enligt

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: . Enligt

text: 5 § häktesförordningen

text: ska det för varje intagen föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet.

text: Bedömning

text: Tillfällig placering i häkte i anslutning till omplacering Kriminalvården har genom

text: 2 kap. 4 a § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: lagstöd för att i anslutning till en omplacering placera en intagen i häkte i avvaktan på den nya anstaltsplaceringen. Det förutsätter emellertid att det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Myndigheten har i remissvaret delvis redogjort för tillämpningen av bestämmelsen. I förarbetena framgår bl.a. följande.

text: Behovet av att placera en intagen i häkte i samband med en omplacering avser framför allt akuta omplaceringssituationer vid t.ex. ordningsstörningar eller risk för rymning eller fritagning. Ett annat exempel på när det kan finnas behov av en sådan tillfällig placering är när en intagen som avvikit inte ska återföras till den kriminalvårdsanstalt som han eller hon avvek ifrån, utan ska omplaceras.

text: Utgångspunkten i omplaceringsfallen är dock att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan på plats t.ex. genom s.k. inre differentiering eller avskildhetsplacering eller om det är möjligt genom omplacering direkt till en annan anstalt. Det är därför först när sådana åtgärder inte är möjliga att vidta som placering i häkte bör kunna tillgripas. Vid en planerad omplacering, som finns i den dömdes verkställighetsplan, bör en placering i häkte normalt inte komma i fråga i andra fall än med hänsyn till transporten av den intagne. (Se

text: prop. 2017/18:250 s. 78

text: Förvaring i häkte skiljer sig i flera avseenden från en placering i anstalt. Det rör sig bl.a. om utformningen av lokalerna, säkerhetsrutinerna och den dömdes möjlighet till kontakt med medintagna och omvärlden. Det får anses vara ett självklart antagande att de flesta intagna upplever en vistelse i häkte som särskilt påfrestande.

text: Som framgått ska tillfälliga placeringar av intagna i häkte i anslutning till omplacering endast komma ifråga i undantagssituationer. BB inställde sig i anstalten Sagsjön i enlighet med ett föreläggande från Kriminalvården. Samma dag beslutades att tillfälligt placera henne i häktet Högsbo eftersom det saknades plats i anstalten Sagsjön. Även om inställelsebeslutet var fattat några månader innan verkställigheten faktiskt påbörjades och beläggningsläget är svårt, borde myndigheten enligt min mening rimligen ha känt till förhållandena i anstalten och ha haft möjlighet att planera så att den tillfälliga placeringen i häkte kunnat undvikas. Nu har BB fått avtjäna en del av sitt fängelsestraff i häkte, alltså under mer ingripande former än vad som annars hade varit fallet. Jag anser att det kan ifrågasättas om bestämmelsen i

text: 2 kap. 4 a § fängelselagen

text: är avsedd att tillämpas i en situation som den nu aktuella.

text: Placeringens längd BB var placerad i häktet Högsbo i 35 dagar i väntan på en ny anstaltsplacering. Som framgår av Kriminalvårdens redogörelse står en så lång häktesplacering i direkt strid med regleringen om tidsgränser för tillfällig placering i häkte i

text: Kriminalvården har medgett att det var en oacceptabelt lång väntetid och förklarat att tidsutdräkten berodde på att det inte fanns någon ledig plats i en lämplig anstalt. Jag ser mycket allvarligt på dessa uppgifter. Tidsfristen om 30 dagar är absolut och får inte överskridas. Det som myndigheten har fört fram utgör därför inte skäl för överskridande. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade.

text: Ärendet illustrerar på ett tydligt sätt vilka konsekvenser den ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården får. Att myndigheten inte klarar att upprätthålla den här ovillkorliga fristen i

text: fängelselagen

text: är djupt oroväckande. En vistelse i häkte skiljer sig, som jag redan har konstaterat, på flera sätt från en vistelse i anstalt. Det är angeläget att en häktesvistelse inte pågår längre än vad som är nödvändigt.

text: Dokumentation av information om s.k. ankomstsamtal Av utredningen framgår att det inte finns någon dokumentation om att BB har tillfrågats om hon ville genomföra ett s.k. ankomstsamtal för att underrätta närstående om var hon befann sig. Ett sådant samtal ägde rum först åtta dagar efter att BB togs in i häkte. Jag anser att det ligger på häktet att anteckna om den intagna tillfrågas om han eller hon vill underrätta en närstående och om ett sådant samtal genomförs. Häktet bör också dokumentera sitt ställningstagande i de fall en intagen vill underrätta en närstående men häktet bedömer att det finns särskilda skäl som talar emot det (jfr JO 2016/17 s. 191, dnr

text: , och JO:s beslut den 26 maj 2020, dnr

text: ). Jag är kritisk till att häktet inte har dokumenterat om och hur frågan om ankomstsamtal har hanterats i BB:s fall.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Kristin Redfors har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Barn/ungdom
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Interimistiskt beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Vårdnad

title: Kritik mot en domare vid Malmö tingsrätt för utformningen av skälen i ett interimistiskt beslut i ett vårdnadsmål

sammanfattning: Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen ska en domstol iaktta saklighet. Under handläggningen av ett vårdnadsmål i Malmö tingsrätt hade modern tagit med sig barnet till Colombia. I ett interimistiskt beslut skrev tingsrätten att det mest sannolika var att hon hade fått ett pass för barnet genom att ha förfalskat faderns namnteckning eller använt andra falska handlingar. JO kommer i sitt beslut fram till att tingsrätten inte hade något underlag för sådana spekulationer och att det inte var motiverat för tingsrätten att uttala sig i frågan. Den domare som ansvarade för det interimistiska beslutet kritiseras för att ha brutit mot kravet på saklighet i regeringsformen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, som ombud för BB, på tingsfiskalen CC vid Malmö tingsrätt med anledning av ett interimistiskt beslut i ett vårdnadsmål den 2 mars 2016.

text: I beslutet, där pappan DD interimistiskt tillerkändes ensam vårdnad om parternas gemensamma son EE, stod bl.a. följande under rubriken Skäl för beslutet:

text: Hur BB utverkat ett pass till EE är oklart, men det mest sannolika är att hon, utan DD:s kunskap, ansökt och erhållit ett pass till EE från colombianska myndigheter genom att ha förfalskat DD:s namnteckning eller använt sig av andra falska [andra] handlingar. AA uppgav i sin anmälan att enligt colombiansk lag krävs det för att utfärda ett pass till ett barn som föräldrarna har gemensam vårdnad om endast att barnet är i sällskap med någon av föräldrarna; det krävs inte någon fullmakt eller tillstånd från den förälder som inte följer med. Sonen EE:s pass utfärdades den 4 februari 2016 av det colombianska konsulatet i Stockholm i enlighet med colombiansk lag. Tingsfiskalens skrivning i protokollet hade skadat hans huvudman och kunde betraktas som en falsk anklagelse. DD hade använt protokollet för att bl.a. anmäla BB för förfalskning av hans namnteckning.

text: Utredning

text: Dagboksblad och handlingar i tingsrättens mål begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i målet den 15 februari 2016, där båda parterna personligen var närvarande och CC var ordförande, berördes frågan om EE:s pass. En socialsekreterare uppgav bl.a. följande: DD är negativ till att underteckna en ansökan om pass. Skälet till det är att DD befarar att BB och hennes föräldrar ska ta EE till Colombia och hålla kvar honom där. BB har förnekat att det föreligger någon sådan risk. BB vill gärna att EE får ett pass så att han kan följa med till Colombia och besöka den släkt som finns där. I ett e-postmeddelande till CC den 23 februari 2016 uttryckte DD oro för att EE hade lämnat Sverige. DD uppgav att han hade pratat med dansk polis som skulle undersöka om hans underskrift hade förfalskats och om det hade ställts ut något pass till EE. I meddelandet yrkade DD även att han interimistiskt skulle tillerkännas ensam vårdnad om EE.

text: Dagen därpå meddelade BB, genom sitt ombud, att hon och EE var i Colombia. Den 29 februari 2016 meddelade ombudet att EE hade rest till Colombia med ett colombianskt pass.

text: Den 2 mars 2016 beslutade CC att interimistiskt tillerkänna DD ensam vårdnad om EE. I skälen för beslutet återfanns de anmälda ordvalen.

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om det som AA hade uppgett i sin anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur formuleringarna i beslutet förhöll sig till bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF, om att domstolar i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Tingsrätten (lagmannen FF) skickade in följande remissvar tillsammans med ett yttrande från CC:

text: Omständigheterna i målet och skälet till formuleringarna i beslutet

text: När det gäller omständigheterna i målet och skälen till varför tingsrättens beslut formulerats på det sätt som kritiserats i anmälan vill jag hänvisa till yttrande från den domare som handlagt målet, se bilaga [följer nedan; JO:s anm.].

text: Tingsrättens bedömning och bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: När det gäller bedömningen av om det var motiverat att i tingsrättens beslut uttala sig om passfrågan och hur det kan ha gått till när pass utfärdades, delar jag den uppfattning som domaren i målet redogjort för i bilagan till detta yttrande. Eftersom beslutet att ge fadern ensam vårdnad grundades i moderns egenmäktiga förfarande och det umgängessabotage gentemot fadern som moderns flytt med barnet till Colombia medfört, anser jag att det varit motiverat att redogöra för hur modern och barnet kunde ha tagit sig till Colombia. Det kan heller inte anses ha varit rimligt att inhämta utredning om det närmare innehållet i colombiansk rätt i passfrågan. När det gäller uppfattningen att faderns underskrift krävdes för utfärdande av pass för barnet kan BB:s uppgifter i stämningsansökan anses ha

text: bidragit till denna uppfattning om rättsläget. I stämningsansökan anges bl.a. följande: Fadern har t.ex. inte gått med på att underteckna pass eller id-handling för EE, vilket fått till följd att EE inte kunnat följa med på semestrar tillsammans med modern. Bland annat hade modern och hennes nye sambo planerat in en spanienresa under sommaren 2015 som EE inte kunde följa med på. Fadern hade visserligen gått med på att underteckna pass, men bara under vissa villkor som han nedtecknat i ett utkast av ”avtal”, bland annat att modern skall erlägga en deposition om 650 000 kr för det fall EE inte kommer tillbaka efter resa. Av

text: 1 kap. 9 §

text: RF följer att domstolar i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Som jag angett ovan anser jag att det var befogat i målet att dra slutsatsen att faderns underskrift krävdes för att pass skulle kunna utfärdas för barnet. Om uppgifterna i anmälan till JO är korrekta så var detta i och för sig en oriktig slutsats. Vidare anser jag att det var motiverat att försöka analysera hur det kan ha gått till när pass utfärdades. Det är här frågan om ett tvistemål och beviskraven är inte lika höga som i ett brottmål. Mot denna bakgrund anser jag inte att formuleringarna i beslutet innebär att tingsrätten brustit i saklighet eller opartiskhet. Skäl att kritisera domaren i målet föreligger därför enligt min uppfattning inte.

text: CC uppgav följande:

text: Undertecknad har den 2 mars 2016 i Malmö tingsrätts mål nr (…) interimistiskt beslutat om ändring i den gemensamma vårdnaden om pojken EE på så sätt att fadern DD fick ensam vårdnad sedan modern BB egenmäktigt tagit sonen till Colombia. Undertecknads slutsats vid tidpunkten för beslutet var att BB hade för avsikt att bosätta sig med sonen i Colombia. Att så i verkligheten var fallet framgår av anmälan till JO. Sonen är medborgare i Danmark och Colombia. En återkommande och infekterad fråga i målet var utverkandet av ett pass till sonen. BB ville att sonen skulle få ett pass. DD ville ogärna medverka till utverkandet av en passhandling under förevändningen att han var rädd att BB då skulle ta sonen till Colombia och stanna där. BB bestred att det förelåg någon bortföranderisk och anklagade DD för att, genom vägran att medverka till utverkande av passhandling, sabotera umgänget mellan sonen och hennes familj i Colombia. Hon åberopade den omständigheten till grund för sitt yrkande om ensam vårdnad. Frågorna diskuterades så sent som vid den muntliga förberedelsen den 15 februari 2016. Efter den muntliga förberedelsen informerade BB:s ombud undertecknad att BB ringt henne och berättat att hon var med sonen i Colombia. Av utredning i målet följde att resa till Colombia inte skulle vara möjligt, eftersom sonen saknade giltiga resehandlingar. Undertecknads slutsats blev att resan sannolikt skett under åberopande av colombiansk passhandling. Enligt vad som framgår i anmälan var denna slutsats riktig. Vidare fann undertecknad sannolikt att colombiansk passhandling inte kunde utverkas utan båda vårdnadshavarnas medverkan. Detta särskilt mot bakgrund av vad BB i målet anfört angående vikten av att sonen fick en passhandling för att möjliggöra besök i Colombia. Denna slutsats var enligt anmälan felaktig. Beslutet att ge fadern ensam vårdnad grundades i moderns egenmäktiga förfarande och det umgängessabotage gentemot fadern flytten till Colombia medförde. Eftersom passfrågan varit återkommande i målet fanns det, enligt undertecknads uppfattning, uppenbart behov av att i beslutet redogöra för hur BB och sonen kan ha tagit sig till Colombia. Det förelåg, enligt undertecknads mening, varken tid eller skäl att inhämta utredning om det närmare innehållet i colombiansk rätt. Slutsatsen blev, mot bakgrund av vad som ovan anförts, att BB med övervägande sannolikhet utverkat ett pass från colombianska myndigheter

text: genom att ha förfalskat DD:s namnteckning eller använt sig av andra falska handlingar. Denna bedömning var av betydelse, inte bara för förståelsen av målet i stort, utan även för själva beslutet att tillerkänna DD ensam vårdnad. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska en domstol i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsens huvudfunktion är att vara en konstitutionell grund för bl.a. bestämmelser om jäv i vanlig lag samt att markera att Sverige är en rättsstat. Beträffande saklighetskravet har det uttalats att detta innefattar annat och mer än vad kraven på likabehandling och opartiskhet medför, t.ex. i fråga om bemötande, formuleringar och förmåga att hålla sig till den sakfråga som myndigheten ska avgöra visavi den enskilde (se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2015, s. 53 f).

text: JO har vid flera tillfällen kritiserat myndigheter med utgångspunkt i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. I JO 2012/13 s. 41, dnr

text: , kritiserade JO en rådman för hur han hade avfattat domen i ett brottmål. I JO 2010/11 s. 296, dnr

text: , kritiserade JO Skatteverket för att man i ett beslut om sekretessmarkering i folkbokföringen hade brutit mot kravet på saklighet och opartiskhet när man skrev att det saknades anledning att ifrågasätta de påståenden som gjorts om att anmälaren begått brott.

text: Bedömning

text: Den 2 mars 2016 beslutade tingsrätten med stöd av

text: 6 kap. 20 § föräldrabalken

text: , FB, om vem av föräldrarna som skulle ha vårdnaden om EE för tiden fram till dess att frågan var slutligt avgjord. Avgörande för beslutet var vad som var bäst för EE. Vid bedömningen av vad som var bäst för EE hade tingsrätten enligt

text: 6 kap. 2 a §

text: FB att särskilt fästa avseende vid bl.a. risken för att EE olovligen skulle föras bort och EE:s behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Tingsrätten var skyldig att motivera sitt beslut (

text: 17 kap. 13 § första stycket rättegångsbalken

text: Tingsrätten beslutade att DD skulle ha ensam vårdnad om EE. I motiveringen skrev tingsrätten att BB flyttat till Colombia, uppenbarligen för att bosätta sig där permanent. Tingsrätten tillade att det var oklart hur BB utverkat ett pass till EE men att det mest sannolika var att hon ansökt och erhållit ett pass från colombianska myndigheter genom att ha förfalskat DD:s namnteckning eller använt andra falska handlingar.

text: Motiveringen avslutas med följande text: Med anledning av det kvalificerade umgängessabotage BB nu gjort sig skyldig till framstår hon som direkt olämplig som vårdnadshavare. Därtill måste parternas samarbetsproblem nu vara så djupa att gemensam vårdnad inte är i enlighet med EE:s bästa. Det bästa för EE är att vårdnaden interimistiskt tillfaller DD ensam. DD är bevisligen den av föräldrarna som bäst tillgodoser EE:s behov, detta såväl av en nära relation med båda sina föräldrar som i övrigt.

text: Frågan i JO:s ärende är alltså om CC genom att redovisa antaganden om hur det gått till att få ett pass för EE har brutit mot RF:s krav på saklighet.

text: Det är inte ovanligt att domstolarna i mål om vårdnad får ta ställning till påståenden från en av föräldrarna om att den andra föräldern har begått brott av olika slag. I de flesta fall påstår den ene föräldern detta för att framhålla att den andra föräldern inte är lämplig som vårdnadshavare, att det t.o.m. skulle vara farligt för barnet att vara tillsammans med denna förälder. Domstolen är naturligtvis tvungen att ta ställning till sådana påståenden.

text: I det fall som nu är föremål för bedömning förhåller det sig annorlunda. Det är inte fråga om att göra en prognos eller en riskbedömning utan det är fråga om att ta ställning till något som redan skett: resan till Colombia. Parterna var inte oense om att BB hade rest med EE till Colombia utan DD:s samtycke, och det var en faktor som tingsrätten enligt

text: 6 kap. 2 a §

text: FB hade att särskilt fästa avseende vid.

text: Tingsrätten nöjde sig emellertid inte med att redovisa dessa omständigheter utan spekulerade även i hur BB hade lyckats få ett pass för EE och kom fram till att det mest sannolika var att hon ansökt om och fått ett pass från colombianska myndigheter genom att ha förfalskat DD:s namnteckning eller använt andra falska handlingar. Något underlag för sådana spekulationer eller något egentligt påstående från DD om detta fanns såvitt framgår inte i målet och jag anser inte att det varit motiverat för tingsrätten att uttala sig i frågan. Visserligen har CC i sitt yttrande till JO skrivit att hans slutsatser i passfrågan var av betydelse för beslutet att tillerkänna DD ensam vårdnad. Men i tingsrättens beslut åberopas som skäl för att anse att BB är olämplig som vårdnadshavare ”det kvalificerade umgängessabotage hon gjort sig skyldig till”, vilket rimligen måste syfta på resan till Colombia, oavsett hur det kom sig att den gick att genomföra.

text: Min slutsats blir alltså att CC har lämnat uppgifter om att BB sannolikt begick brott i samband med att hon ansökte om ett pass för EE utan något underlag och utan att det var motiverat för honom att uttala sig om det. Härigenom har han brutit mot kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Han ska kritiseras för det.

text: Vad som kommit fram i övrigt i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Sjukvård
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Fråga om kriminalvårdspersonals agerande vid akuta sjukfall bland intagna m.m.

text: Anmälan

text: Intagna på paviljong B-E, anstalten Norrtälje, framförde i en anmälan klagomål mot anstalten och anförde i huvudsak följande. En intagen drabbades av ett astmaanfall, och trots allvaret i situationen motarbetade säkerhetsgruppen avdelningspersonalens och de andra intagnas begäran om snabb läkarundersökning. I efterhand förringade säkerhetsgruppen för sjukvårdspersonal anfallets karaktär. Denna händelse var kulmen på en lång rad händelser där säkerhetsgruppen förhindrat intagna att få åka till sjukhus trots allvarliga problem. Intagna har också ett flertal gånger blivit placerade i isoleringscell för problem med hjärtat. En stor mängd intagna känner stor rädsla för att bli sjuka då de inser att chansen att få läkarvård minskar på grund av säkerhetsgruppens agerande. Vidare har ett stort antal av de intagna uppgett sig blivit utsatta för hot, våld och trakasserier av säkerhetsgruppen.

text: De intagna bifogade en rapport som, med anledning av händelsen kring den intagnes astmaanfall, upprättades av vårdaren AA. De intagna bifogade också en handling benämnd ”Rättelse”, i vilken de anförde att datumen i rapporten var felaktiga. De anförde att incidenten inträffade den 16 maj 2007 och att vakthavande befäl uppmanade den intagne att ta kontakt med sjukvårdsavdelningen den 18 maj 2007, dvs. efter Kristi himmelfärdsdag. Rapporten hade följande lydelse. – – – 2007-05-27 kl. 17.40 befann sig vårdare AA och vårdare CC i vaktrummet då intagne DD kom in i vaktrummet, han hade tränat fotboll och fått ett astmaanfall. DD uppgav att han hade glömt sin astmamedicin i häktet och sagt till om det då han kom hit till anstalten, men han hade inte fått någon ny medicin. DD hade väldigt svårt att andas och vi letade i medicinskåpet om det fanns någon medicin där (ibland kan det ligga sån medicin i skåpet) men det fanns inte någon astmamedicin så vårdare AA fick ta fram sin egen Bricanyl och ge honom, (inhalator) samtidigt ringde vårdare CC till vaktchef EE och bad om hjälp och talade om situationen, men han tyckte att den intagne skulle gå och vila och ta kontakt med sjukan på fredagen 07-05-20 för han hade ett ärende på pav. B. CC frågade om det var akut men fick inget svar på detta, hon sade åt vaktchefen att det här var akut och då svarade han att han inte kunde något om astma,

text: CC talade om för honom att det här är akut, den intagne måste få läkarvård. Efter en liten stund tyckte DD att det kändes lite bättre och han gick in på avdelningen. Efter en stund gick vårdare AA in på avdelningen för att se hur DD mådde och då hade han blivit sämre igen, vårdare AA gav honom en dos Bricanyl till och hjälpte honom med andningen (jag är utbildad på detta) då kom även vårdare CC in på avdelningen och såg hur läget var hon ringde igen till vaktchefen, men det blev ingen reaktion därifrån DD blev allt sämre han fick kramper i händerna dom blev helt stela och förvridna. Det kom några intagna och såg läget och en av dom hade Ventoline (inhalator) som han gav honom men inte ens det hjälpte, så vårdare AA ringde igen till vaktchefen och talade om att läget var ännu mer kritiskt, DD hade i det läget blivit blåvit om naglarna och fingertopparna och han hade börjat få frossa. Då jag talade om för vaktchefen att vi hade gett honom dessa doser av medicinen och sade att det inte hjälpt svarade han ”då är det väl lugnt nu” jag är uppe på pav. B. just nu. Vårdare AA blev jättearg och sade åt honom att han måste ringa efter en ambulans för den intagne hade svårt att syresätta sig. Flera intagna hjälpte till att massera DD och lade på honom ett flertal filtar för han låg och skakade som han frös, och vid ett flertal tillfällen var han på väg att svimma ögonen vände sig och det var svårt att få kontakt. Vårdare CC ringde återigen och då var larmansvarige FF på väg, han kom dit och konstaterade att inte heller han kunde något om astma. Vaktchef EE ringde till larmansvarige och frågade honom om läget, efter det ringde vaktchefen till sjukhuset och dom sade att DD skulle komma dit. Det kom ingen ambulans utan dom tog transportbilen och fick bära ut honom, eftersom han inte kunde gå själv. Då han kom in i bilen sattes handbojor på ett par händer som var helt förvridna av kramp (istället för att sätta fotbojor) han skrek av smärta. Då dom kom iväg var klockan 18.45 allt detta tog en timme. – – –

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Kriminalvården för yttrande. Kriminalvården (Region Stockholm) anförde, genom regionchefen GG, följande (bifogade bilagor har här utelämnats).

text: Bakgrund

text: Tidigare ärende En kopia av den aktuella anmälan inkom till Region Stockholm den 7 juni 2007. Ärendet hanterades då som ett ärende rörande klagomål på behandling i anstalten Norrtälje (dnr. 21-2007-14936). I samband med utredningen av ärendet begärde regionen den 13 juni 2007 in ett yttrande från anstalten Norrtälje. Anstalten (genom tf. kriminalvårdschefen HH; JO:s anmärkning) inkom till regionen med yttrandet den 26 juni 2007. Med beaktan de av anstaltens yttrande översände regionen den 3 juli 2007 en svarsskrivelse till anstaltens intagna. Den 31 juli 2007 inkom AA, intagen vid anstalten Norrtälje, till regionen med ytterligare klagomål och en replik på regionens skrivelse. AA:s skrivelse sågs som en komplettering till tidigare insända klagoskrivelse varför den bifogades tidigare klagoärende. Även i samband med utredningen av dessa kompletterande klagomål begärde regionen in ett yttrande från anstalten Norrtälje. Begäran gjordes den 4 september 2007 och yttrandet (undertecknat av kriminalvårdschefen JJ; JO:s anmärkning) inkom till regionen den 12 oktober 2007 (torde rätteligen vara den 19 oktober 2007; JO:s anmärkning). Eftersom klagomålen i den anmälan som gjorts till JO redan har bemötts av anstalten har regionen endast begärt in ett kompletterande underlag. Regionen har varit i kontakt med anstalten Norrtäljes kriminalvårdschef och han har inga invändningar mot att tidigare underlag används i detta JO-ärende.

text: Anstaltens yttrande och underlag Av det yttrande som anstalten Norrtälje inkom med till regionen den 26 juni och det underlag som anstalten inkom med den 19 oktober 2007 framgår bl.a. följande. Anstalten anför att då en intagen den 27 maj 2007 fick andningssvårigheter i samband med en fotbollsmatch anmälde tjänstgörande personal förhållandet till vakthavande befäl EE. När EE mottog det första samtalet var han på väg till en annan avdelning för att lösa ett allvarligt problem som uppkommit där. EE mottog ytterligare samtal. Dessa samtal ringdes med tät följd. För att få bättre kunskap om DD:s symtom försökte EE redan efter det första samtalet få kontakt med sjuksköterska vid häktet Kronoberg eftersom DD nyligen varit inskriven där. EE lyckades inte få tag i någon av sjuksköterskorna. När avdelningspersonalen på nytt ringde EE skickade han larmchef FF till platsen för att göra en bedömning av vilket behov av sjukvård som förelåg. Efter kontakt med Norrtälje sjukhus och gjord säkerhetsbedömning genomfördes en transport till sjukhusets akutmottagning. Eftersom DD:s symtom då avklingat valde han själv att åka tillbaka till anstalten utan medicinsk behandling. Detta var efter godkännande av personal vid Norrtälje sjukhus. Anstalten anför även att sjukvårdsfrågor i normalfallet hänskjuts till anstaltens sjukvårdsavdelning men om denna inte är bemannad kontaktas istället sjukvårdsupplysningen eller Norrtälje sjukhus. När sjukvården gör bedömningen att en intagen behöver få komma till sjukhus transporteras den intagne dit efter gjord säkerhetsbedömning. Vidare framgår att anstalten tillbakavisar uppgiften om att personer med hjärtproblem skulle ha placerats i avskildhet utan att medicinska överväganden först har gjorts. Med bestämdhet tillbakavisar anstalten även uppgiften om att anstaltens säkerhetsavdelning skulle trakassera eller misshandla de intagna. I övrigt hänvisas till bifogade handlingar. Anstalten konstaterar avslutningsvis att de intagna ständigt har tillgång till anstaltens ledning genom varje avdelnings kriminalvårdsinspektör.

text: Kriminalvården, Region Stockholms bedömning

text: Vid anstalten Norrtälje finns en instruktion för åtgärder vid olycksfall eller akut sjukdom. Det finns även en handlingsplan som ska användas vid akut sjukdom/ olycksfall på anstalten. Regionen anser inte att aktuell personal gjorde några avsteg från dessa dokument. Då DD fick andningsbesvär kontaktades vakthavande befäl EE som i sin tur skickade ut larmchefen FF för att kontrollera DD:s tillstånd. Vid det aktuella tillfället tjänstgjorde ingen vid anstaltens sjukavdelning varför EE istället kontaktade Norrtälje sjukhus. EE hade dess för innan försökt få tag i en sjuksköterska från häktet Kronoberg eftersom dessa förväntades ha kunskap om DD:s eventuella astmaproblematik. Efter samråd med sjuksköterska vid Norrtälje sjukhus beslutade EE att DD skulle transporteras till sjukhusets akutmottagning. Eftersom DD:s symtom då hade avklingat och han själv önskade återvända tillbaka till anstalten utan undersökning beslutade anstalten att han skulle transporteras tillbaka. Sjukhuset hade inga invändningar mot detta beslut. Under hela skedet fanns personal vid DD:s sida. Möjligen kan det diskuteras om vakthavande befäl EE redan i ett tidigare skede borde ha gett larmchef FF i uppdrag att kontrollera DD:s hälsotillstånd och därefter organisera en transport till Norrtälje sjukhus. Det faktum att det vid samma tidpunkt inträffade en allvarlig incident på en annan avdelning i anstalten kan ha inverkat på tidpunkten för dessa beslut. Utgångspunkten i denna bedömning måste dock vara den intagnes hälsotillstånd. Bedömningen av DD:s behov är mycket svår att göra i efterhand. Kriminalvården, Region Stockholm, finner inte skäl att ifrågasätta anstaltens bedömning. De intagnas påstående att anstalten skulle ha placerat en hjärtsjuk intagen i avskildhet utan medicinsk prövning tillbakavisas av anstalten. Eftersom påståendet är generellt hållet är det mycket svårt att utreda frågan närmare. En fortsatt utredning av denna fråga skulle sannolikt inte heller ge något ytterligare förtydligande. Även uppgiften om att anstaltens säkerhetsavdelning skulle trakassera eller misshandla de intagna tillbakavisas av anstalten. Detta är givetvis ett mycket allvarligt klagomål.

text: Regionen har därför i särskild ordning informerat anstalten Norrtäljes kriminalvårdschef om klagomålet. Regionen kan i övrigt bara konstatera att ord står mot ord och att ytterligare utredning sannolikt inte skulle ge någon klarhet i de faktiska sakförhållandena. Regionen vill dock framhålla vikten av att de intagna behandlas med aktning för sitt människovärde och att de bemöts med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. – – –

text: Anmälarna har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret. En av de intagna, AA, har inkommit med yttrande. AA har därvid framfört ytterligare klagomål mot anstalten och anfört bl.a. följande. Några av de intagna skulle träffa besöksgruppen, som den aktuella dagen var kyrkans personal. När de intagna anlände till skolbyggnaden, som begagnades för kyrkans ändamål, fördes en av de intagna till ett klassrum med kyrkans personal och intagna alldeles utanför. I klassrummet beordrades den intagne, utan anledning, att klä av sig naken. Säkerhetspersonalen uppgav att det var en visitation. Den intagne fick ingenting att ta på sig, som en morgonrock eller andra kläder. I stället beordrades den intagne, med säkerhetspersonalen stående i en ring omkring honom, att stå i olika utmanande poser annars skulle han få ”smaka på batongen”. Den intagne tog väldigt illa vid sig av denna händelse, som inte var av engångskaraktär.

text: Med anledning av vad AA anfört har ärendet på nytt remitterats till Kriminalvården. Kriminalvården (Region Stockholm) har, genom tf. regionchefen KK, anfört följande (bifogade bilagor har utelämnats här).

text: Anstalten Norrtäljes yttrande

text: Av anstaltens yttrande framgår följande. Vid ett tillfälle under år 2007 har en visitation gjorts i samband med besök från kyrkan. Vid detta tillfälle misstänkte anstaltens personal att den intagne LL bar otillåtna föremål. Av denna anledning beslutade vakthavande befäl EE att närvarande personal skulle göra en rutinmässig visitation av LL. Anstalten anför att visitationen skedde i ett separat rum där ingen annan än de som utförde visitationen kunde se honom. Anstalten anför vidare att LL i enlighet med anstaltens rutiner fick ta av sig samtliga kläder och överlämna dessa till personal. Anstalten anför vidare att LL inte ombads att inta särskilda kroppsställningar i samband med visitationen eller utsattes för någon form av påtryckningar. Anstalten tillbakavisar även uppgiften om att hot och skrämsel skulle ha tillämpats. Anstalten anför vidare att någon dokumentation aldrig gjordes eftersom visitationen genomfördes helt odramatiskt och man inte tog något föremål i beslag. Anstalten konstaterar avslutningsvis att det var frågan om ett faktiskt handlande i en odramatisk men tidsmässigt akut vardagssituation. Dessa uppgifter framgår av yttrande som har fastställts av biträdande kriminalvårdschef HH. Vid begäran om ytterligare klargörande anförde anstalten följande. Med anledning av omständigheterna i det specifika fallet finns inga noteringar gjorda om aktiviteten; dock torde visitationen ha utförts av fyra tjänstemän plus vakthavande befäl vilket måste anses vara en tillräckligt stor personalstyrka för genomförande av en sådan här förhållandevis enkel aktivitet. Anstalten uppger att tidsåtgången knappast kan ha varit större än fem till femton minuter samt att morgonrockar inte förvaras i skolbyggnaden där aktiviteten ägde rum och att någon morgonrock därmed inte fanns att tillgå. Anstalten har inte kunnat uppge vilken typ av otillåtna föremål som personalen misstänkte att LL bar. Biträdande kriminalvårdschef HH har tagit del av även dessa uppgifter.

text: Styrande dokument

text: Enligt artikel 3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna får ingen utsättas för tortyr, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Varje medborgare är vidare enligt vad som följer av

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp samt mot kroppsvisitation. Begränsningar av denna rättighet får göras i lag enligt vad som framgår av

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: . Av

text: 9 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår att en intagen skall behandlas med aktning för hans människovärde. Han skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Av 52 b § KvaL framgår att en intagen får kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. 52 c § (KvaL; JO:s anmärkning) kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Av 4 kap. 19 §

text: KVFS 2006:26

text: (numera 4 kap. 26 §

text: KVFS 2008:3

text: ; JO:s anmärkning) framgår att vid ytlig kroppsbesiktning skall den som skall undersökas uppmanas att helt klä av sig och därefter ställa sig upp. Därefter skall den nakna kroppen inklusive förekommande proteser undersökas. Det är inte tillåtet att vidröra andra delar av kroppen än huvudhår och eventuell peruk. Den som undersöks får uppmanas att visa upp fotsulorna, handflatorna samt lyfta upp armarna så att armhålorna kan kontrolleras. Han får inte anmodas att inta andra speciella ställningar så att andra delar av kroppen skall kunna granskas. Av 4 kap. 15 §

text: KVFS 2006:26

text: (numera 4 kap. 22 §

text: KVFS 2008:3

text: ; JO:s anmärkning) framgår att kroppsbesiktning eller ytlig kroppsbesiktning får, om inte synnerliga skäl föreligger, aldrig göras i närvaro av annan intagen. Av 4 kap. 16 §

text: KVFS 2006:26

text: (numera 4 kap. 23 §

text: KVFS 2008:3

text: ; JO:s anmärkning) framgår att vid behov skall den som skall kroppsvisiteras, genomgå ytlig kroppsbesiktning eller kroppsbesiktning, få ombyteskläder eller annat att ta på sig. Detta gäller även vid kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning av en besökare.

text: Kriminalvården gör följande bedömning

text: Mot bakgrund av vad som har framkommit i ärendet gör Kriminalvårdens regionkontor i Stockholm tolkningen att det var frågan om en ytlig kroppsbesiktning. Denna tolkning står i linje med anstaltens bedömning. En dylik kontroll får göras när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på den intagne. Vid det nu aktuella tillfället misstänkte anstaltens personal att den intagne LL bar otillåtna föremål. Mot bakgrund av detta och vad som i övrigt har framkommit i ärendet får anstalten anses ha haft fog för sitt beslut om ytlig kroppsbesiktning. Ett beslut om exempelvis ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. Anstalten tillbakavisar AA:s uppgifter om att LL skulle ha ombetts att inta särskilda kroppsställningar, att han skulle ha utsatts för hot eller påtryckningar samt att andra intagna skulle ha varit närvarande under besiktningen. Eftersom anstalten tillbakavisar AA:s påståenden och LL inte har yttrat sig i frågan finner regionen att det är svårt att uttala sig om huruvida anstalten har brutit mot gällande föreskrifter. Regionen gör inte för troligt att ytterligare utredning skulle medföra något förtydligande. Regionen finner dock att det är viktigt att understryka att den intagna inte får anmodas att inta andra speciella ställningar, förutom att ställa sig upp, så att andra delar av kroppen skall kunna granskas. Vidare att det viktigt att poängtera att en kroppsbesiktning eller ytlig kroppsbesiktning får, om inte synnerliga skäl föreligger, aldrig göras i närvaro av annan intagen. Det bör även understrykas att en intagen

text: alltid skall behandlas med aktning för sitt människovärde och att en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte får göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. Innan ett beslut om exempelvis ytlig kroppsbesiktning meddelas är det därför viktigt att beslutsfattaren tar ställning till om en lindrigare kontrollåtgärd är tillräcklig, vilken lokal som bör användas, hur många och vilka tjänstemän som ska närvara. Det är även viktigt att den personal som verkställer åtgärden genom- för den med stor respekt för den intagne och så snabbt som möjligt utan att ändamålet med åtgärden förfaller. I enlighet med vad som tidigare har anförts har det till följd av att motstridiga uppgifter har lämnats i ärendet och att dokumentation saknas varit svårt att utreda ärendet på ett önskvärt sätt. Vidare har regionen inte funnit att ytterligare utredningsåtgärder kan anses vara meningsfulla. Mot bakgrund av det anförda finner regionen att det är svårt att ta ställning till om åtgärden gjordes mera ingående än vad ändamålet med åtgärden krävde. Anmälarna har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret. En av de intagna, MM, har inkommit med yttrande.

text: I beslut den 4 juli 2008 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Frågan om agerande vid akuta sjukdomsfall Enligt

text: 37 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt ska en intagen, som behöver hälso- eller sjukvård, vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Kan erforderlig undersökning och behandling inte lämpligen genomföras inom anstalten bör den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, får en intagen föras över till ett allmänt sjukhus.

text: Om den intagne visar tecken på sjukdom eller drabbas han av olycksfall ska detta, enligt 2 kap. 7 §

text: KVFS 2006:26

text: (numera 2 kap. 6 §

text: KVFS 2008:3

text: ), utan dröjsmål anmälas till anstaltens sjukvårdspersonal och ansvarig kriminalvårdsinspektör.

text: Anstalten Norrtälje har upprättat instruktioner för personal avseende olycksfall eller akut sjukdom samt en handlingsplan som ska användas i samband med akut sjukdom/olycksfall på anstalten. För det fall sjukhusvård eller omedelbar läkarinsats är helt självklar ska, enligt instruktionerna, ambulans larmas via ett angivet telefonsamtal alternativt 112. Enligt handlingsplanen ska ambulans omedelbart tillkallas via 112 då det föreligger livshotande sjukdom eller olycksfall. Som exempel på livshotande sjukdomstillstånd nämns akut andnöd och medvetslöshet. All personal i anstalten har enligt handlingsplanen ansvar för att agera i enlighet med densamma.

text: En anställd inom kriminalvården är skyldig att känna till Kriminalvårdens mål samt innehållet i de författningar, föreskrifter, arbetsordningar, instruktioner och andra styrande dokument som rör verksamheten, se 17.1 första stycket KVAF (Ao) 2007:3 (Kriminalvårdens administrativa föreskrifter, Arbetsordning för Kriminalvården).

text: Mot bakgrund av den rapport som upprättats av vårdaren AA gör jag bedömningen att hon, och övrig personal som befann sig i den intagnes omedelbara närhet, uppfattade den intagnes tillstånd som livshotande. I enlighet med handlingsplanen

text: borde de då enligt min uppfattning omedelbart ha tillkallat ambulans, utan att först vända sig till vakthavande befälet. I vart fall borde de efter det första samtalet till vakthavande befälet själva ha ringt efter ambulans, eftersom det då torde ha stått klart för dem att vakthavande befälet av olika skäl gjorde bedömningen att ambulans inte omedelbart behövde tillkallas. Avdelningspersonalen agerade visserligen aktivt i den uppkomna situationen, men de synes inte ha haft full klarhet i de handlingsregler som anstalten upprättat för akuta sjukdomsfall bland intagna. Det är förvånande att vakthavande befälet inte upplyste vårdarna om att de, som befann sig på plats vid den intagne, fick bedöma om den intagnes tillstånd var livshotande och att de enligt anstaltens regler i så fall själva fick tillkalla ambulans. Det finns anledning att ifrågasätta om anstalten sett till att personalen har tillräcklig kunskap om det regelverk som gäller.

text: I utredningen har framkommit uppgift om att den intagne DD hade glömt sin astmamedicin i häktet och att han vid ankomsten till anstalten därför bad om att få ny medicin. Jag vill i detta sammanhang upplysa om att frågan om hur Kriminalvården hanterar intagna med somatiska sjukdomar som förflyttas till annan anstalt är föremål för handläggning i ett ärende här med dnr 5450-2007. Beslut i det ärendet kommer att meddelas senare. Frågan om kroppsbesiktning Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för den rättsliga reglering som gäller för bl.a. kroppsbesiktning.

text: Anmälarens uppgifter om tillvägagångssättet i samband med kroppsbesiktningen har tillbakavisats av anstalten. Uppgift står mot uppgift, och jag delar kriminalvårdens bedömning att ytterligare utredningsåtgärder inte torde vara meningsfulla. Jag vill dock erinra om vikten av att den intagne i samband med ytlig kroppsbesiktning – förutom att ställa sig upp, visa fotsulorna och handflatorna och lyfta på armarna – inte får anmodas att inta speciella ställningar så att andra delar av kroppen skall kunna granskas. Vidare vill jag påminna om att en kroppsbesiktning aldrig får göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver och inte heller, förutom i de fall synnerliga skäl föreligger, i närvaro av annan intagen. Frågan om placering av hjärtsjuka i avskildhet och frågan om trakasserier m.m. Det är i hög grad otillfredsställande när intagna anser sig illa behandlade av kriminalvårdspersonal. Anmälarnas uppgifter i dessa delar har tillbakavisats av anstalten, och uppgift står således mot uppgift. Jag finner det inte meningsfullt att genom ytterligare utredningsåtgärder försöka bringa klarhet i saken. Jag vill dock erinra om vikten av att intagna alltid behandlas med tillbörlig respekt och förståelse för de svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.


nyckelord: Besök Integritet Kommunicering Part Tillsyn

title: Kritik mot Bygg- och miljönämnden i Överkalix kommun för en oanmäld inspektion

sammanfattning: Bygg- och miljönämnden i Överkalix kommun besökte en fastighet med stöd av 28 kap. 1 § miljöbalken. JO kritiserar nämnden för att den inte underrättade fastighetsägaren inför besöket.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Bygg- och miljönämnden i Överkalix kommun för handläggningen i ett tillsynsärende där nämnden hade genomfört en oanmäld inspektion av hans fastighet den 21 april 2015.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade ärendeblad och handlingar i nämndens ärende (dnr 187-2015). Ärendet remitterades därefter till nämnden som uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle det särskilt framgå vilka överväganden som låg till grund för att utföra inspektionen den 21 april 2015 utan att dessförinnan informera fastighetsägaren om besöket.

text: Nämnden beslutade att som svar översända en skrivelse, undertecknad av ordföranden BB och miljöinspektören CC, med följande innehåll:

text: 2015-04-21 genomfördes en inspektion på fastighet T 2:11 på grund av ett anonymt klagomål som inkom 2015-04-20. Inspektionen genomfördes oanmäld då det inte bedömdes vara nödvändigt att söka kontakt med fastighetsägaren på grund av klagomålets art, den klagande uppgav att fastigheten var nedskräpad. Fastighetsägaren innehar rimligtvis ingen information som påverkar inspektionens utfall. Nedskräpningsärenden handlar mest om att konstatera att nedskräpning har skett eller ej. Innan föreläggandet skickades ut gjordes en arkivsökning på berörda fastigheten där det framkom att den berörda fastigheten varit föremål för ett tidigare föreläggande, 2003-07-04, som delvis genomförts, och två föreläggandeliknande skrivelser, 2007-06-14 & 2011-05-06, om att städa fastigheten. Det har således pågått likartade ärenden under ca 12 år på fastigheten och det ansågs således vara gynnsamt för både fastighetsägarna och för miljökontoret att få ett riktigt beslut i ärendet, då dessa går att överklaga och är rättssäkert.

text: Undertecknad vill betona att alla fordon och släpvagnar som återfanns på fastigheten inte var föremål för föreläggandet, som den klagande framförde i anmälan, utan endast de som under en längre tid inte genomgått en godkänd besiktning. Totalt återfanns 6 bilar, 1 släp och 1 husvagn, 3 bilar och släpvagnen bedömdes vara körbara efter sökning hos transportstyrelsen och inga krav ställdes på dessa. AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Nämndens ärende gällde tillsyn enligt

text: miljöbalken

text: , MB. Enligt

text: 28 kap. 1 §

text: MB har en myndighet och den som på uppdrag av myndigheten utför ett arbete rätt att få tillträde till en fastighet. Tillträdet ska enligt

text: 28 kap. 6 §

text: MB ske på ett sådant sätt att det orsakar minsta skada och intrång.

text: I förarbetena till

text: 28 kap. 1 §

text: MB sägs bl.a. följande: I första hand ska tillträde ske efter överenskommelse med ägaren eller innehavaren. Om en effektiv tillsyn förutsätter oanmälda inspektionsbesök ska emellertid sådana kunna ske. Eftersom bestämmelsen gäller tvångsingripanden är det viktigt att den används med omdöme. Av ordalydelsen följer att endast sådana åtgärder får vidtas som behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter. En myndighet kan alltså inte gå utöver vad som motiveras av dess åligganden. (Se

text: prop. 1997/98:45

text: del 2 s. 293.)

text: Av utredningen framkommer att nämnden besökte fastigheten utan att underrätta AA. Nämnden har förklarat att det saknades skäl att underrätta fastighetsägaren om besöket eftersom klagomålet gällde att fastigheten var nedskräpad och fastighetsägaren inte kunde förväntas lämna någon information av betydelse för inspektionen. Detta kan dock i sig inte utgöra skäl för ett oanmält tillsynsbesök. Utgångspunkten är som nämnts att en fastighetsägare ska underrättas inför ett tillsynsbesök. Av utredningen har inte framkommit att ett oanmält besök krävdes för en effektiv tillsyn. Det har inte heller framkommit något som talar för att AA skulle ha vägrat att medverka till besöket. Nämnden skulle därför ha underrättat AA inför besöket och ska kritiseras för att det inte gjordes.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Hallands län för handläggningen av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 2 juni 2005, framförde AA kritik bl.a. mot Polismyndigheten i Hallands län med anledning av handläggningen av ett ärende om skadegörelse. Hon anförde sammanfattningsvis följande. Polisen har medvetet förhalat ärendet och har därefter lagt ned förundersökningen med motiveringen att brott ej kunnat styrkas. Sedan hon hos åklagare begärt överprövning av polisens beslut ändrade åklagaren motiveringen till nedläggningsbeslutet genom att ange att preskription inträtt.

text: Utredning

text: Handlingar i det aktuella ärendet (K8702-03) fordrades in från polismyndigheten. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Den 14 april 2003 gjorde AA en polisanmälan om skadegörelse bestående i att BB sågat ned träd och buskar på hennes tomt. Samma dag hölls ett målsägandeförhör med AA. Den 11 april 2005 hölls ett förhör med BB och polismyndigheten beslutade samma dag att lägga ned förundersökningen med motiveringen att fortsatt förundersökning inte förväntas leda till att brott kan styrkas.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från kriminalinspektören CC, rotelchef, Närpolisområde Kungsbacka.

text: CC upplyste sammanfattningsvis följande.

text: När anmälan kom in till kriminalroteln i Kungsbacka den 15 april 2003 beslutade han, i egenskap av förundersökningsledare, att lägga ärendet i balans eftersom arbetsbelastningen på roteln var sådan att ärendet inte kunde ges högre prioritet. Den 22 april 2004 tilldelades kriminalinspektören DD ärendet och denne skrev till målsäganden samma dag och begärde vissa kompletterande uppgifter. I en skriftlig kallelse daterad den 3 maj 2004 uppmanades den av målsäganden utpekade gärningsmannen, BB, att per telefon kontakta DD, vilket denne gjorde. BB uppgav

text: då att de nedsågade träden och buskarna inte hade vuxit på AA:s tomt. DD och BB kom överens om att BB, tillsammans med medlemmar i områdets vägförening, skulle kontakta AA och att BB därefter skulle ringa till DD Eftersom BB inte hörde av sig uppmanades denne i en kallelse den 17 januari 2005 att ta kontakt med DD BB hördes emellertid inte av varför DD sökte BB på telefon och genom besök i bostaden. DD fick slutligen kontakt med BB den 8 april 2005 och den 11 april

text: 2005 hölls ett förhör med denne. På grund av att DD av misstag angav fel årtal i ärendenumret när han i januari 2005 skickade kallelsen till BB observerades inte att preskription var nära förestående.

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Upplysningar

text: Aktuell anmälan gällande skadegörelse inkom till kriminalroteln i Kungsbacka den 15 april 2003. Ärendet placerades då bland så kallade balansärenden på grund av ”inte så hög prioritet”. Drygt ett år senare, den 22 april 2004, utdelades ärendet till utredare vid enheten. Denne påbörjade samma dag vissa utredningsåtgärder. Ärendet avslutades den 11 april 2005 och underställdes därefter förundersökningsledaren CC som vid en samlad bedömning kom fram till att förundersökningen skulle nedläggas med motivering – fortsatt förundersökning förväntas ej leda till att brott kan styrkas. – – –

text: Yttrande

text: Brottstypen skadegörelse samt omständigheterna i ärende K 8702-03, från händelsen den 13 april 2003, motiverar inte den långa handläggningstiden. Att ärendet legat outrett under cirka ett år får anses acceptabelt utifrån rådande arbetsbelastning, vid enheten, men en aktiv utredningstid, därefter, på drygt ett år synes inte motiverad. Den uppföljning och kontroll som åvilar förundersökningsledaren vid kriminalroteln i Kungsbacka har brustit, i den aktuella utredningen, och preskriptionstiden borde ha påtalats och uppmärksammats för utredaren i ett betydligt tidigare skede än inträffat. Arbetssituationen vid polismyndighetens kriminalrotlar är ansträngd men under senare år har påtagliga förbättringar kunnat märkas genom kortare handläggningstider, minskade balanser och dessutom har rutiner för kontroll och uppföljning införts i verksamheten vilket har inneburit en betydligt högre grad av uppsikt över brottsutredningsverksamheten vid myndigheten. Myndighetsledningen har under senare tid även infört månatliga möten för resultatuppföljning och kontroll av utredningssituationen. Uppföljningen fokuseras och följs upp av myndighetens Länskriminalpolis. Det som hänt vid utredning av K 8702-03 får ses som en enstaka händelse som inte är representativ för utredningsverksamheten i sin helhet. Det som inträffat får hänföras till brister i den mänskliga faktorn och tyvärr inträffar dylika händelser emellanåt i vårt rättssystem. För att saken inte ska upprepas har ledningen för Länskriminalpolisen fått i uppdrag att vidta de åtgärder som får anses erforderliga.

text: AA yttrade sig över remissvaret och framställde därvid en begäran om skadestånd.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt

text: och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Förundersökning i ärendet inleddes den 14 april 2003 och samma dag hölls ett målsägandeförhör. Därefter vidtogs inte några utredningsåtgärder i ärendet under cirka ett års tid. I april 2004 begärdes vissa kompletterande uppgifter från målsäganden och den 3 maj 2004 skickades en kallelse i vilken BB uppmanades att kontakta utredningsmannen. BB hörde av sig i maj 2004 men något förhör hölls då inte med denne. Först i januari 2005 skickades en ny kallelse till BB. Efter olika försök att nå BB kunde det slutligen, den 11 april 2005, hållas ett förhör med BB. Samma dag lades förundersökningen ned, två dagar innan preskription skulle inträda. När åklagaren, efter begäran om överprövning av nedläggningsbeslutet, fattade sitt beslut var brottet preskriberat.

text: Jag delar polismyndighetens bedömning att ärendets beskaffenhet inte motiverat den långa handläggningstiden.

text: Det är med viss förvåning som jag noterar att polismyndigheten har uppfattningen att det får anses acceptabelt att ärendet legat outrett under cirka ett års tid. JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polisväsendet är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med hänsyn till detta är det emellertid enligt min uppfattning inte acceptabelt att det inte vidtogs några utredningsåtgärder i ärendet under så lång tid som ett år. Självfallet är det inte heller acceptabelt att det förekom förhållandevis långa uppehåll i handläggningen även sedan ärendet väl tilldelats en handläggare. Den korta preskriptionstiden för brottet borde naturligtvis ha föranlett att handläggningen påskyndades.

text: Sammanfattningsvis anser jag att handläggningstiden varit alltför lång och att polismyndigheten därför förtjänar kritik för handläggningen av ärendet.

text: Vad AA anfört i övrigt motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida än att jag upplysningsvis vill nämna att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Länsarbetsnämnden i Kronobergs län angående registrering av kod för arbetshandikapp m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål på handläggaren BB m.fl. vid arbetsförmedlingen i Uppvidinge (Lenhovda), en enhet inom Länsarbetsnämnden i Kronobergs län.

text: Av anmälan med komplettering, inklusive bilagor, framgick i huvudsak följande. Under år 2000 fördes en diskussion vid arbetsförmedlingen om ”en slags anställning vid Emmaus Björkå”, dock utan att AA tog ställning till detta. Vid ett möte med sin handläggare BB den 21 mars 2001 frågade han om lönebidragsanställning innebar krav på handikapp och om en kod avseende handikapp registrerats för hans del. Då svaret blev ja begärde han att få se handlingarna som rörde denna fråga, men nekades detta. Han besökte förmedlingen igen den 27 mars, men BB vägrade honom också då att ta del av handlingarna. Den 29 mars fick han veta av en handläggare vid socialförvaltningen att BB bett denne skriva ut ett intyg om socialt handikapp avseende AA. Intyget, daterat den 23 mars 2001 och ställt till BB vid arbetsförmedlingen, skickades till AA för att denne skulle vidarebefordra det till arbetsförmedlingen. AA ringde den 6 april till chefen för arbetsförmedlingen, CC, och fick då beskedet att han kunde komma genast för att få registerutdrag. I samband med detta besök försökte BB och CC pressa honom med frågor, bl.a. om han skulle vara arbetssökande, eftersom BB ”kunde plocka ut honom när som helst”. Han framhärdade emellertid och fick då en kopia av utdraget. Av detta kunde utläsas att BB den 25 maj 2000 hade registrerat en arbetshandikapp för honom samt att han enligt daganteckning samma dag skulle ha tagit del av koden och lämnat skriftligt samtycke. BB nekade honom därefter att få del av underlaget för kodningen, bl.a. den påstådda samtyckeshandlingen. Efter, som han uppfattade det, ingripande av länsarbetsnämnden, medgav BB så småningom att något underlag inte fanns. AA uppgav också att han av socialtjänsten nekats ”komplettering” med hänvisning till att han inte skrivit under samtyckeshandlingen och därmed inte kunde anses stå till arbetsmarknadens förfogande.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades ett registerutdrag in från arbetsförmedlingen. Utdraget bekräftade de uppgifter som AA lämnat i sin anmälan beträffande handikappkodning. Vid ett telefonsamtal den 23 augusti 2001 mellan föredraganden hos JO och BB uppgav den senare på förfrågan att något samtycke till handikappkod inte hade lämnats av AA samt att en sådan kod kan tas bort endast i samband med att en person blir inaktuell vid förmedlingen. BB uppgav också att koden hade tagits bort i samband med att AA senare hade avaktualiserats vid förmedlingen.

text: Anmälan remitterades därefter till Länsarbetsnämnden i Kronobergs län för utredning och yttrande.

text: I ett yttrande fogat till remissvaret anförde arbetsförmedlingen genom CC bl.a. följande.

text: – – – AA har, 2000.05.25, av Af felaktigt kodats som arbetshandikappad i samband med en planerad lönebidragsanställning. Av daganteckningar från samma datum framgår dessutom att sökanden tagit del av HK-kod och skriftligt samtyckt, vilket inte skett. Vid samtal med AA:s handläggare, BB, framkommer följande förklaring till den felaktiga hanteringen. ”Diskussioner om handikappkod hade under en längre tid förts med sökanden. När kod angivits och daganteckning gjorts i AIS vägrade AA ge sitt samtycke.” Efter nämnda handläggning är det som enskild arbetsförmedlare omöjligt göra ändringar i AIS. Tyvärr begärde BB ej genast rättelse hos Lan/AMS. En korrigerande rättelse i daganteckningarna hade också varit möjlig att göra. AA:s reaktion är berättigad och vår handläggning är beklagansvärd. Utifrån det inträffade har länets controller, undertecknad och BB den 17 september (2001, JO:s anmärkning) diskuterat hanteringen av kodning och skriftligt samtycke i samband med lönebidragsanställningar, varvid BB förklarade sig helt införstådd med de felaktigheter som begåtts. Övriga synpunkter och känslor som framkommer i AA:s anmälan till JO är präglade av en misstänksamhet gentemot Af som möjligtvis är förståelig, men inte korrekt. AA erhöll t.ex. registerutdrag så snart hans önskan kom till min kännedom. – – –

text: Länsarbetsnämnden anförde följande i sitt remissvar.

text: Länsarbetsnämnden kan, efter yttrande från arbetsförmedlingen i Uppvidinge, konstatera att handläggningen i samband med handikappkodningen har handlagts på ett delvis felaktigt sätt. Därför har länsarbetsnämndens controller tillsammans med afchef och handläggaren vid Af Uppvidinge gått igenom de bestämmelser som föreligger vid handikappkodning. Länsarbetsnämnden instämmer i övrigt i yttrandet från af-chefen i Uppvidinge.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Utlämnande av handlingar Enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, har en sökande, klagande eller annan part rätt att – med de begränsningar som framgår av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: – ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: En enskild kan även grunda en framställning om att få ta del av handlingar på

text: tryckfrihetsförordningens

text: (TF) bestämmelser om rätten att ta del av allmänna

text: handlingar. En sådan framställning skall behandlas genast eller så snart det är möjligt eller, om framställningen avser en kopia av en allmän handling, skyndsamt (2 kap. 12 och 13 §§ TF). JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas redan samma dag som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen t.ex. fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Vilket regelsystem som skall tillämpas får avgöras utifrån den framställning som den enskilde gjort. I det fall någon åberopat sin ställning som part som grund för att få ta del av en handling finns inget krav på att framställningen skall behandlas genast eller någon möjlighet till formligt avslagsbeslut. Däremot skall framställningen handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehandläggning (se

text: och

text: 7 §§

text: förvaltningslagen

text: Oavsett vilket regelsystem som skall tillämpas skall en framställning om att få kopior av handlingar behandlas med tillbörlig skyndsamhet. Enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ärendet utgör således enligt min mening inte skäl att ansökan skall handläggas med mindre skyndsamhet än om partsställning inte föreligger.

text: AA har klagat på att han vid flera sammanträffanden med handläggaren BB nekats få del av registerutdrag och därefter av det påstådda underlaget för kodningen. Detta klagomål har inte kommenterats närmare i remissvaret. Jag har emellertid inte skäl att ifrågasätta AA:s uppgifter. Jag är mycket kritisk till att AA under några veckor tvingades till flera påstötningar innan han fick del av registerutdraget. Registrering av handikappkod Vid den i ärendet aktuella tidpunkten gällde lagen (

text: ) om arbetsförmedlingsregister. Enligt

text: 5 § andra stycket

text: fick en kod för arbetshandikapp registreras med den arbetssökandes skriftliga samtycke. Numera finns en motsvarande bestämmelse i lagen (

text: ) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten.

text: Av utredningen framgår att AA den 25 maj 2000 åsattes en kod för arbetshandikapp i arbetsförmedlingsregistret. I remissvaret uppges att diskussioner hade förts om kodningen, men att AA efter utförd registrering hade vägrat att ge sitt samtycke. Dessa uppgifter bekräftas i och för sig inte av utredningen i övrigt; t.ex. av daganteckningarna. Enligt min mening ligger det hur som helst i sakens natur att ett skriftligt samtycke lämnas innan en registrering sker, inte minst för att undvika missförstånd mellan den arbetssökande och handläggaren. Jag är mycket kritisk mot att registreringen gjordes utan att skriftligt samtycke inhämtades.

text: Det är vidare mycket anmärkningsvärt att koden inte genast togs bort då det stod klart att samtycke inte skulle komma att lämnas, vilket rimligen borde ha framgått i

text: samband med registreringen i maj 2000. Enligt daganteckningarna togs koden bort först den 20 augusti 2001, dvs. efter det att JO lånat in akten och långt efter det att AA i mars 2001 ifrågasatt registreringen. Vid den senast nämnda tidpunkten begärde BB ett intyg från socialförvaltningen rörande ”psykosocial bedömning” av AA. Denna del av handläggningen har över huvud taget inte kommenterats i remissvaret och det har således inte framkommit om det fanns samtycke för AA för en sådan kontakt eller vilka överväganden som annars gjordes i sekretesshänseende. Förfarandet förefaller anmärkningsvärt, men jag har ändock stannat för att inte gå vidare i den delen.

text: Övrigt AA:s uppgift i anmälan hit att BB sagt att hon ”kan plocka ut” honom när som helst har inte heller kommenterats i remissvaret. Oavsett om eller hur BB må ha uttalat sig i detta hänseende vill jag anmärka följande.

text: En arbetssökande har enligt 4 § Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) föreskrifter för länsarbetsnämnderna om arbetssökande hos arbetsförmedlingarna rätt att vara inskriven vid den arbetsförmedling han eller hon önskar. Om en sökande inte önskar ytterligare service från arbetsförmedlingen skall enligt 5 § en avaktualisering göras. Av 3 § AMS föreskrifter för länsarbetsnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet framgår att en sökande kan avanmälas om han eller hon inte besöker förmedlingen på den tid som fastställts efter kallelse eller på annat sätt.

text: Jag är sammanfattningsvis kritisk mot hanteringen av ärendet och förutsätter att den utlovade genomgången av regler för handikappkodning m.m. numera är genomförd.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Anstånd
Långsam handläggning
Processledning

title: Anmälan mot Stockholms tingsrätt med anledning av handläggningen av ett tvistemål

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 15 juni 2004, framförde AA klagomål mot Stockholms tingsrätts handläggning av ett tvistemål. Han anförde bl.a. att målet hade anhängiggjorts vid tingsrätten under år 1997 men att det ännu inte var avgjort.

text: Utredning

text: Dagboksbladet och vissa handlingar i tingsrättens mål T 8-1064-97 infordrades och granskades.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av målet, varvid särskilt skulle anges varför målet ännu inte var avgjort.

text: Tingsrätten kom in med ett remissvar till vilket var fogat yttrande från chefsrådmannen BB och upplysningar från rådmannen CC (se bilaga). (Ej här. JO:s anm.)

text: BB

text: Målet kom in till tingsrätten, avdelning 8, den 3 oktober 1997. I samband med att den avdelningen avvecklades under sommaren år 2000 överflyttades målet till avdelning 6. I anledning av organisationsförändringar inom tingsrätten lottades målet om den 19 augusti 2003 till avdelning 4, rotel 9, där rådmannen CC är rotelinnehavare. CC har i skrivelse som bifogas detta yttrande redogjort för de åtgärder som vidtagits i målet. Av redogörelsen framgår att hon under den tid målet handlagts på hennes rotel vidtagit en rad åtgärder och på ett kraftfullt sätt drivit på parterna för att tingsrätten skall kunna avgöra målet.

text: Tingsrätten

text: En av förklaringarna till att målet inte blivit avgjort förrän parterna kom överens om en förlikning vid den muntliga förberedelsen den 2 september 2004 har varit att målet blivit drabbat av organisatoriska förändringar, vilket är olyckligt. Den mest bidragande orsaken till den utdragna handläggningstiden måste anses vara nedläggningen av den avdelning som först handlade målet. AA har därför fog för sin kritik mot tingsrätten. En annan bidragande orsak till att målets handläggning dragit ut på tiden är ombudens agerande och alla de anstånd som begärts. Eftersom parterna nu har ingått ett avtal om förlikning kan tingsrätten i nuläget inte mer än beklaga att handläggningen av målet tog så lång tid.

text: I ärendet har därefter inhämtats att målet skrevs av den 20 september 2004 sedan parterna träffat en förlikning.

text: Bedömning

text: Målet, som avslutades genom ett avskrivningsbeslut den 20 september 2004, inleddes vid tingsrätten den 3 oktober 1997 då det på kärandens begäran överlämnades från kronofogdemyndigheten. Målets handläggningstid kom således att uppgå till nästan sju år. En så lång handläggningstid är i det närmaste aldrig försvarbar.

text: I målet yrkade käranden skadestånd av svaranden med drygt 220 000 kr för att denne i strid med ett avtal parterna emellan i eget namn hade övertagit en order som skulle ha tillförts parternas gemensamma bolag. Målet flyttades under sommaren 2000 över från avdelning 8 till avdelning 6. Av dagboksanteckningarna i målet och CC:s upplysningar framgår att tingsrätten från juni 2000 till den 25 juli 2002 inte vidtog någon handläggningsåtgärd som förde målet framåt. Detta är enligt min mening högst anmärkningsvärt och naturligtvis helt oacceptabelt. Orsaken till detta har inte klarlagts. Det har inte heller framkommit vem som var ansvarig för målet under denna tid. Jag konstaterar emellertid att det faktum att ett mål flyttas över från en avdelning till en annan givetvis inte får leda till att handläggningen av målet stannar upp på det sätt som skedde.

text: Tingsrätten har i remissvaret angett att en bidragande orsak till att målets handläggning drog ut på tiden är ombudens agerande och alla de anstånd som begärdes. I den delen får jag framhålla följande.

text: Av utredningen framgår att under målets handläggning vid tingsrätten förekom en förhållandevis omfattande skriftväxling. Bland annat förelades parterna att skriftligen yttra sig över vad motparten hade anfört vid ett stort antal tillfällen. Vidare framgår av dagboksanteckningarna att rätten beviljade parterna upprepade anstånd med att komma in med begärda yttranden eller uppgifter. Vid ett flertal tillfällen har tingsrätten behövt påminna om att förelägganden inte har följts och att beviljade anstånd har löpt ut. Ett sammanträde för muntlig förberedelse hölls den 13 mars 2000, dvs. ungefär två och ett halvt år efter det att målet kom in till tingsrätten. Ytterligare sammanträden för muntlig förberedelse hölls inte förrän den 18 mars och den 2 september 2004.

text: Rätten har en skyldighet att se till att handläggningen av ett mål inte i onödan drar ut på tiden. Av

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) följer att rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Jag har förståelse för att parternas processföring kan medföra att handläggningen av tvistemål drar ut på tiden. Det är emellertid viktigt att förberedelsen inte inskränks till att låta parterna växelvis yttra sig över varandras skrivelser. Jag har i ett tidigare beslut anfört att det då finns risk för att domstolen endast blir en ”brevlåda” för parternas skriftväxling (se

text: JO 2004/05 s. 58

text: ). Det är således rätten som ansvarar för att målet förs framåt även om parterna inte medverkar på önskvärt sätt. Sådana mål ställer ofta särskilda krav på att rätten agerar med fasthet i fråga om främst formell men även materiell processledning. Om så inte sker, utan parterna endast växelvis

text: yttrar sig över varandras skrivelser, är risken uppenbar att processen kompliceras ytterligare i stället för att drivas framåt.

text: Det finns skäl att understryka vikten av att rätten, om parter eller ombud inte följer rättens förelägganden eller på annat sätt förhalar förberedelsen, använder de medel som

text: rättegångsbalken

text: tillhandahåller. Som exempel kan nämnas s.k. stupstocksföreläggande, möjligheten att meddela att förberedelsen vid en viss senare tidpunkt skall anses vara avslutad eller att göra en skriftlig sammanfattning av parternas ståndpunkter som de uppfattas av rätten (se

text: 42 kap.

text: 15 a

text: och

text: 16 §§

text: RB). Rätten bör också utnyttja möjligheten att hålla ytterligare sammanträden för muntlig förberedelse i situationer då parternas processföring gör det svårt att driva förberedelsen framåt genom ett skriftligt förfarande.

text: När det gäller handläggningen av målet efter augusti 2003 delar jag BB:s uppfattning att CC när hon övertog målet på ett kraftfullt sätt vidtog en rad åtgärder för att driva målet framåt. Mot handläggningen under den tiden finns inte skäl att rikta någon kritik. Sammanfattningsvis skulle dock handläggningstiden enligt min mening ha kunnat förkortas avsevärt genom en aktiv och handlingskraftig processledning i ett tidigare skede.

text: Tingsrätten förtjänar kritik för den långa handläggningstiden. Med detta uttalande avslutas ärendet.