title: Överlämnande av uppgifter som utgör led i myndighetsutövning till privat företag

sammanfattning: En ambassad kritiseras för att den låtit ett privat företag motta, kontrollera och vidarebefordra viseringsansökningar. Åtgärderna har bedömts innefatta myndighetsutövning. Förfarandet, som saknat stöd i författning, har varit rättsstridigt. När myndighetsutövning genom ”outsourcing” läggs ut på enskilda företag äventyras rättssäkerheten. I detta fall har en visumsökande felaktigt avvisats utan möjlighet att få rättelse.

text: Bakgrund och utredning

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Sveriges ambassad i Bangkok. I anmälan angavs bl.a. att den svenska ambassaden i Bangkok använder sig av företaget Philippine Interactive Audiotext Service INC (PIASI) för handläggningen av viseringsärenden. PIASI har vägrat att handlägga hans ansökan om turistvisum till Sverige med motiveringen att den försäkring han tecknat inte är godkänd. Han har därvid anmodats att, efter erläggande av en ny ansökningsavgift om cirka 700 kr, inkomma med bevis om försäkringsskydd av ett godkänt försäkringsbolag. Ambassaden i Bangkok har meddelat att omprövning inte kan ske eftersom han inte följt PIASI:s instruktion om att inge ett nytt försäkringsbevis.

text: Utrikesdepartementet anmodades att yttra sig över vad som anförts i anmälan. Utrikesdepartementet, som inskaffade en redogörelse från Sveriges ambassad i Bangkok, anförde bl.a. följande.

text: I syfte att erbjuda allmänheten en så god service som möjligt använder sig några utlandsmyndigheter, som har stora ansvarsområden, av serviceföretag som tar emot ansökningshandlingar från allmänheten och kontrollerar attansökningarna är kompletta innan dessa vidarebefordras till respektive utlandsmyndighet för beslut. Företagen utövar ingen myndighet utan deras uppgift är begränsad till att motta handlingar och ge råd. Systemet innebär inte att allmänheten är betagen rätten att vända sig direkt till utlandsmyndigheten utan är att betrakta som ett komplement som erbjuder bättre tillgänglighet än den utlandsmyndigheterna själva kan erbjuda, inte minst vad gäller ansökningar från personer i länder som ligger långt från det land där det finns en svensk utlandsmyndighet. Företagen tar en avgift för sina tjänster, men för den som inte vill betala för deras tjänster finns alltid möjligheten att vända sig direkt till utlandsmyndigheten.

text: Utrikesdepartementets bedömning

text: Den nu aktuella händelsen har inträffat i nära anslutning till att Utrikesförvaltningens verksamhet i Manila fick en ny form. Ambassaden hade stängts och honorärkonsulatet var ännu inte fullt bemannat och samarbetet med PIASI hade just inletts. Vad först gäller bedömningen att den försäkring som AA hade inte uppfyllde kraven synes denna ha varit felaktig. Som framgår av ambassadens yttrande måste den som ansöker om visum till Sverige visa att han eller hon har en reseförsäkring från ett försäkringsbolag i Europa eller från ett antalangivna bolag på Filippinerna. Detta är ett resultat av det lokala Schengensamarbetet i Manila. Det bolag med vilket AA tecknat försäkring var dock belgiskt och borde ha godkänts. AA har alltså fått felaktig information från PIASI. I de fall en ansökan som inkommer till en utlandsmyndighet inte är komplett så ska sökanden beredas möjlighet att komplettera ansökan utan krav på ny ansökningsavgift och så borde också ha skett i detta fall. Vad gäller användningen av serviceföretag så är avsikten inte att frånta allmänheten möjligheten att vända sig direkt till myndigheten. Som framgått ovan är syftet att ge allmänheten möjlighet till snabbare service som ett komplement till att vända sig direkt till en svensk myndighet som kan ligga i ett land på stort avstånd från sökanden. Detta borde ha framgått tydligt av informationen på ambassadens hemsida.

text: Bedömning

text: Utrikesdepartementet har i yttrandet till JO anfört att de företag som anlitas vid handläggningen av viseringsärenden inte utövar myndighet.

text: Vid bedömningen av vad som utgör myndighetsutövning ska beaktas att beredning och beslut i ett ärende i princip anses utgöra oskiljaktiga delar av en och samma förvaltningsuppgift (jfr JO 2001/02 s. 250).

text: Det privata serviceföretaget PIASI har enligt vad som framkommit haft till uppgift att ta emot viseringsansökningar, kontrollera att dessa varit kompletta, vid behov begära kompletteringar och därefter vidarebefordra ansökningarna till honorärkonsulatet i Manila. Konsulatet har i sin tur sänt ansökningarna till ambassaden i Bangkok. På ambassaden har ansökningarna granskats och bedömts av en beslutsfattare, som regelbundet besökt konsulatet och där gjort erforderliga intervjuer.

text: Att fatta beslut i viseringsärenden är myndighetsutövning. Den handläggning som skett hos serviceföretaget har föregått ambassadens viseringsbeslut och bl.a. syftat till att få fram ett komplett beslutsunderlag. Den har inneburit att ingivna handlingar granskats och att kompletteringar i förekommande fall begärts från den enskilde. Den har således inte inskränkt sig till besvarande av allmänna frågor, lämnande av upplysningar per telefon och tillhandahållande av blanketter m.m. Serviceföretagets uppgifter har därmed innefattat myndighetsutövning.

text: Något rättsligt stöd för hanteringen har inte åberopats från departementets sida. Handläggningen måste bedömas som rättsstridig (jfr

text: 10 kap. 5 §

text: och

text: 11 kap. 6 §

text: regeringsformen

text: ). Att den enskilde inte varit tvungen att använda det privata företagets tjänster saknar betydelse för den bedömningen.

text: En myndighet som genom ”outsourcing” lägger ut myndighetsutövning på privata företag äventyrar rättssäkerheten.

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelser sätts t.ex. ur spel, liksom offentlighetsprincipen. I förevarande fall blir rättssäkerhetsförlusten påtaglig eftersom den enskilde vid anlitandet av serviceföretaget inledningsvis inte ens har något ärende hos ambassaden. Ett sådant synes inte uppkomma förrän serviceföretaget vidarebefordrat de inlämnade ansökningshandlingarna och dessa inkommit till ambassaden. När serviceföretaget, som nu skett, inte översänder handlingarna utan i stället fattar ett slags avvisningsbeslut, hamnar den enskilde rättsligt sett i ett ingenmansland.

text: För anmälaren innebar detta att det i princip blev omöjligt för honom att komma vidare med sin viseringsansökan; när han försökte få hjälp av ambassaden hänvisades han åter till serviceföretaget, gentemot vilket han inte hade några rättigheter. Hans enda möjlighet skulle ha varit att foga sig i serviceföretagets krav, som visat sig vara grundlösa. – – –


nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Brister i en försäkringskassas hantering av en begäran om omprövning

org: jo

text: Med anledning av en anmälan mot Dalarnas läns allmänna försäkringskassa, lokalkontoret i Leksand, meddelade JO Lundin den 16 april 2003 ett beslut med följande innehåll.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA har i en anmälan, som kom in till JO den 25 oktober 2002, klagat på försäkringskassans handläggningstid för att ompröva ett beslut om sjukpenninggrundande inkomst (SGI). Han har uppgivit bl.a. att hans begäran om omprövning kom in till försäkringskassan den 28 september 2001 men att kassan ännu inte har omprövat sitt beslut. Till anmälan har AA fogat en kopia av sin begäran om omprövning.

text: Utredning

text: Anmälan har remitterats till försäkringskassan som har anmodats att yttra sig över vad som anförts i anmälan.

text: I ett remissvar den 12 december 2002 har försäkringskassan, företrädd av direktören BB, anfört i huvudsak följande.

text: – – – Av handlingarna i ärendet framgår att försäkringskassan den 6 september 2001 avvisade en begäran om omprövning från AA såsom för sent inkommen. I samband med att AA överklagade avvisningsbeslutet skickade han också in ytterligare en begäran om omprövning av ett beslut som försäkringskassan fattat den 29 augusti 2001. När överklagan sändes till länsrätten skickades även denna begäran om omprövning med av misstag. Inte heller länsrätten uppmärksammade att det med besvärsskrivelsen fanns med en begäran om omprövning i ett annat ärende. Handlingen sorterades därför in i länsrättens akt. När skrivelsen kom från justitieombudsmannen för yttrande med anledning av AA:s klagomål på handläggningen, började lokalkontoret att eftersöka AA:s begäran om omprövning. Den 11 november 2002 hittades handlingen hos länsrätten. Beslut om omprövning fattades den 22 november 2002. Enligt Riksförsäkringsverkets allmänna råd 2001:4 bör en omprövning göras inom sex veckor från det begäran kom in till försäkringskassan. Försäkringskassan har i detta ärende gjort omprövningen ett drygt år efter det den kom in till försäkringskassan. Normalt ska en begäran om omprövning registreras i ett omprövningsdiarium när handlingen kommer in, just för att ha kontroll på

text: handläggningstider och var handlingarna finns. I detta ärende har en sådan registrering inte skett eftersom det av misstag inte uppmärksammades att omprövningsbegäran inte hörde ihop med den överklagan som skickades till länsrätten. Försäkringskassan kan bara beklaga att AA inte fått sin begäran om omprövning handlagd inom rimlig tid. AA har beretts tillfälle att kommentera försäkringskassans remissvar, men har inte hörts av.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att försäkringskassan inte gått igenom de handlingar som AA skickat till kassan så noga att man observerat att det bland dem fanns en begäran om omprövning. Kassans misstag fick i sin tur som följd att försäkringskassan inte fattade något omprövningsbeslut förrän saken aktualiserades genom JO:s remiss till kassan. Detta visar hur viktigt det är att försäkringskassan noga läser alla handlingar som kommer in till kassan och även i övrigt har goda rutiner för att hantera dem. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Socialförvaltningen i Norrköpings kommun som utan att ha gjort sekretessprövning lämnat ut en s.k. barnavårdsutredning som innehöll känsliga uppgifter om andra personer till den person utredningen avsåg

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen i Norrköpings kommun. Klagomålen avsåg bl.a. att förvaltningen, till hennes dotter BB, hade lämnat ut handlingar som innehöll uppgifter rörande bl.a. AA:s uppväxt.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade föredraganden per telefon upplysningar från socialsekreteraren CC vid socialförvaltningen i Norrköpings kommun.

text: Därefter anmodades Socialnämnden i Norrköpings kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört om förvaltningens utlämnande av handlingar till BB.

text: Som sitt remissvar ingav nämndens behandlingsutskott ett yttrande som sammanställts av enheten ledning och service. I yttrandet anfördes följande.

text: Bakgrund

text: AA har anmält till Riksdagens ombudsmän att hon är missnöjd över att socialkontoret i Norrköping lämnat ut papper rörande hennes personliga förhållanden till dottern BB. Den handling som förmodligen åsyftas är en utredning enligt

text: 50 § socialtjänstlagen

text: daterad 2000-12-19 och som avser att utreda BB:s situation. BB har begärt att få ta del av alla handlingar som finns om henne på socialkontoret. Den 27 mars 2009 antecknas i BB:s sons akt att journalanteckningar och dokument från 1995 till 2008 finns att hämta på socialkontoret. Det finns ingen anteckning som visar när utlämnande vid annan tidpunkt har skett.

text: Övervägande vid utlämnandet av handlingar

text: Vid telefonsamtal med handläggare DD den 11 januari 2010 uppger hon att det som lämnades ut var samtliga i akten förekommande handlingar, såsom journalanteckningar och utredningar. Tillsammans med handläggare CC gjordes en prövning om något borde sekretessbeläggas men bedömningen var att allt kunde och borde lämnas ut till BB. Utredningen daterad 2000-12-19 var redan delgiven föräldrarna och de antog att BB hade delgivits information om utredningen vid

text: utredningstillfället. Det fanns ingen anteckning som visade på att BB inte var delgiven utredningen. De lämnade sedan det kopierade materialet till enhetschef EE för ytterligare bedömning om något borde sekretessbeläggas. Han gjorde samma bedömning som handläggarna och handlingarna lämnades ut. AA bereddes möjlighet att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 16 november 2010 anförde stf JO Pennlöv följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. BB vände sig till socialförvaltningen med en begäran om att få ta del av alla handlingar som fanns rörande henne på socialkontoret. Förvaltningen lämnade i mars 2009 ut samtliga handlingar i akten. Bland de utlämnade handlingarna fanns en barnavårdsutredning, daterad den 19 december 2000, som gällde BB.

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: som i nu aktuellt hänseende inte har inneburit någon ändring i sak.

text: Enligt

text: 26 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessbestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket i princip innebär att uppgifter om en enskilds personliga förhållanden inte kan lämnas ut utan den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: hänvisar till. Det råder alltså en mycket stark sekretess på socialtjänstens område.

text: Jag begränsar mina uttalanden till att gälla utlämnandet av den nämnda barnavårdsutredningen rörande BB, daterad den 19 december 2000.

text: Det kan konstateras att utredningen innehöll känsliga uppgifter rörande BB:s mor, AA. Myndigheten har anfört att förvaltningen ”antog” att BB, som då var endast 14 år gammal, hade delgivits information om utredningen vid utredningstillfället, dvs. mer än åtta år tidigare. Såvitt framgår av remissvaret gjorde inte förvaltningen någon prövning av om ett utlämnande av utredningen till BB skulle innebära men för AA. Innan handlingen lämnades ut skulle en ingående sekretessprövning ha gjorts. Enligt min uppfattning står det klart att en sådan prövning hade utmynnat i bedömningen att det förelåg hinder mot att lämna ut vissa delar av utredningen till BB.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en chefsrådman vid Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen, för handläggningstiden i ett mål om uppehållstillstånd

sammanfattning: Ett mål om uppehållstillstånd handlades mycket långsamt. Den totala handläggningstiden uppgick till drygt två år och målet var i princip klart för avgörande under mer än ett och ett halvt år. Den domare som ansvarade för handläggningen får allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: AA ifrågasatte i en anmälan som kom in till JO i juli 2011 handläggningstiden i ett mål om uppehållstillstånd vid Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen. Han uppgav att ingenting hade hänt i målet på ett år.

text: Utredning

text: Dagboksbladet i aktuellt mål (UM 292-10) granskades. Av detta framgick att målet inleddes i november 2009 och att skriftväxling därefter ägde rum innan en muntlig förhandling hölls i början av februari 2010. Efter viss ytterligare skriftväxling fanns efter den 12 maj 2010 inte antecknat att några åtgärder vidtagits. Chefsrådmannen BB uppgav till JO att det aktuella målet var ovanligt komplext och komplicerat och att handläggningen därför hade dragit ut på tiden.

text: Ärendet remitterades till migrationsdomstolen som anmodades att lämna upplysningar om handläggningstiden i målet och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Migrationsdomstolen (lagmannen CC) uppgav att ett bifogat yttrande från BB utgjorde domstolens svar på remissen. I yttrandet angavs följande.

text: Klagomål har förts fram mot handläggningstiden i aktuellt mål, som handläggs vid migrationsdomstolen i Malmö. Som ansvarig domare för det aktuella målet får jag lämna följande upplysningar och yttrande. Migrationsverket fattade beslut i ärendet den 23 oktober 2009. Beslutet innebar att DD:s yrkanden om uppehålls- och arbetstillstånd, flyktingförklaring och resedokument avslogs och att han skulle utvisas till Iran. DD:s överklagande kom in till migrationsdomstolen den 25 november 2009. I migrationsdomstolen vidhåller han samtliga sina yrkanden och gör gällande att han i första hand är flykting enligt 4

text: kap.

text: 1 § utlänningslagen

text: eller alternativt skyddsbehövande enligt

text: 4 kap. 2 § samma lag

text: , alternativt att det föreligger synnerligen ömmande omständigheter och att han därför ska beviljas uppehållstillstånd enligt

text: 5 kap. 6 § utlänningslagen

text: . Grunderna för behov av skydd är dels hans politiska uppfattning, dels att han konverterat från islam till kristendomen och i den senare delen inryms även sur place-bedömningar, dvs. skyddsbehov som grundar sig på händelser som inträffat här i Sverige. DD gör också gällande att han utsatts för tortyr i hemlandet. Migrationsverket ifrågasätter DD:s identitet och de uppgifter som han har lämnat. Migrationsdomstolen kommunicerade målet och ombesörjde översättning av nya identitetshandlingar som DD givit in. Den 14 december 2009 kallade domstolen till muntlig förhandling. Den muntliga förhandlingen hölls den 3 februari 2010. Jag var ordförande vid förhandlingen som avslutades med tillkännagivande av att dom eller beslut skulle meddelas den 24 februari 2010. Vid överläggning i samband med förhandlingen beslutades att det skulle genomföras en undersökning av om identitetshandlingar som DD givit in i original var äkta dokument eftersom dessa handlingar bedömdes vara av intresse för prövningen av hans skyddsskäl. Beslutet meddelades den 24 februari och dagen efter skickades de aktuella handlingarna till SKL för undersökning. Sakkunnigutlåtandet från SKL kom in till domstolen den 5 mars 2010 och kommunicerades med parterna som även fick tillfälle att komplettera de slutanföranden de gjort vid den muntliga förhandlingen. Den 18 maj 2010 sammanträffade jag med nämnden och redogjorde för innehållet i de handlingar som tillkommit efter den muntliga förhandlingen. Vi överlade och enades i huvudsak om en dom, men det rådde fortfarande osäkerhet kring bedömningen av vissa frågor. När jag efter överläggningen på nytt gick igenom målet fann jag att dessa frågor krävde ytterligare överväganden från min sida och att dom inte kunde meddelas inom de lagstadgade fyra veckorna räknat från dagen för överläggningen. Jag lyfte därför ut målet. Efter det har jag vid flera tillfällen övervägt frågorna i målet och fortlöpande tagit del av landrapporter om förhållandena i Iran och avgöranden från bl.a. Europadomstolen och Migrationsöverdomstolen som rör frågor som är aktuella i målet. Den 3 oktober 2011 förde jag in tre nya landrapporter i målet och kommunicerade dem med parterna. De har yttrat sig över rapporterna och över vad motparten haft att anföra och målet är nu klart att avgöra efter en ny överläggning med nämnden. Under den tid som har gått efter att överläggningen hölls den 18 maj 2010 har förvaltningsrätten genomfört en organisationsförändring som har krävt omfattande planering och mycket arbete i samband med genomförandet. I den situationen har det varit svårt att få utrymme att ta den tid som krävs för att på nytt sätta sig in i alla detaljer i ett mål som det aktuella, som är förhållandevis komplicerat men framför allt komplext, på ett sådant sätt att målet har kunnat avslutas. Eftersom jag var ordförande vid den muntliga förhandlingen har det inte heller varit lämpligt att överlämna målet till någon annan domare. Det är dock uppenbart att handläggningen av målet efter den 18 maj 2010 har tagit alltför lång tid och jag är medveten om att det beror på att jag brustit när jag har prioriterat mellan mina arbetsuppgifter.

text: Därefter inhämtades att dom i målet meddelades den 28 december 2011.

text: Bedömning

text: Sedan den 1 januari 2011 finns i

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår att mål vid förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske. Beträffande mål om avvisning eller utvisning och mål om förvar anges i

text: 16 kap. 4 § utlänningslagen (2005:716)

text: att dessa ska handläggas skyndsamt.

text: Genom regleringsbrevet för budgetåret 2011 avseende Sveriges domstolar beslutade regeringen att inriktningen för migrationsmålen vid migrationsdomstolarna ska vara att handläggningstiden inte överstiger fyra månader. För avlägsnandemål avseende ensamkommande barn ska dock inriktningen vara att de ska avgöras inom två månader och för verkställighetsmål ska inriktningen vara att de ska avgöras inom en månad. Regleringsbrevet för budgetåret 2012 ställer upp motsvarande mål.

text: Frågan i målet gällde bl.a. om en person skulle utvisas till Iran eller få stanna i Sverige. För den enskilde är det vanligen en stor påfrestning att vänta på ett sådant besked. Det är också en av anledningarna till att mål om utvisning ska handläggas skyndsamt (se

text: prop. 2004/05:170 s. 106

text: ). Den totala handläggningstiden i målet uppgick till två år och en månad. Målet bedömdes klart för avgörande i maj 2010, dvs. drygt ett år och sju månader innan det avgjordes. BB har inte framfört några godtagbara skäl till varför det tog så lång tid att avgöra målet. Det är därför svårt att förstå att hon – trots de regler och uttalanden om snabb handläggning som finns i mål av detta slag – inte lyckades avgöra målet tidigare än som skedde. Hon förtjänar allvarlig kritik.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Beslag
Dom/domskäl
Förhandling/ sammanträde
Förundersökning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: En åklagares och polismyndighets handläggning av i beslag och senare i förvar tagna kontanter samt tingsrättens handläggning av ett kvarstadsyrkande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot chefsåklagaren BB vid Åklagarmyndigheten i Linköping. Han anförde därvid bl.a. att tingsrätten i en dom hävt ett beslag av pengar som verkställts hos honom men att det sedan, trots att han ringde en gång i veckan, kom att dröja ett och ett halvt år innan han återfick pengarna. Vid sina kontakter med polisen hänvisade de honom till åklagaren och åklagaren hänvisade till polisen.

text: Utredningsåtgärder

text: Inledande åtgärder Handlingar i Polismyndighetens i Östergötlands län ärende, åklagarkammarens i Linköping ärende samt Motala tingsrätts (numera Linköpings tingsrätt) mål – – – infordrades och granskades.

text: Med anledning av iakttagelser som gjordes vid granskningen av de infordrade handlingarna beslutade chefsJO Eklundh den 16 november 2001 att inleda förundersökning angående tjänstefel.

text: Förundersökningen Målsägandeförhör hölls med AA. Förhör enligt

text: 23 kap. 6 §

text: RB hölls med advokaten CC samt med kriminalinspektören DD, kriminalinspektören EE, assistenten FF och polisintendenten GG, alla vid Polismyndigheten i Östergötlands län. Muntliga upplysningar inhämtades också från redovisningschefen HH vid polismyndigheten.

text: Vidare infordrades kvittens avseende utbetalade 17 441 kr samt Göta hovrätts dom – – –.

text: Med anledning av vad som kommit fram under utredningen fann chefsJO Eklundh att det saknades anledning att fortsätta förundersökningen. Han beslutade därför den 7 juni 2002 att lägga ned den.

text: Förundersökningens resultat

text: Granskade handlingar Vid kroppsvisitation av AA i samband med att han greps av polisen den 18 januari 1999 påträffades 17 420 kr i en filofax. Kontanterna togs i beslag och beslaget fastställdes den 25 januari av BB (beslagsliggare – – – ). Övriga punkter i beslaget rörde narkotika, varför kontanterna, efter beslut av DD, den 3 mars överfördes till beslagsliggare nr – – – för att sättas in på ett konto i Nordbanken. Beslagshandläggaren FF satte den 4 mars in 16 420 kr på nämnda konto. Resterande 1 000 kr insattes på kontot den 12 mars, sedan dessa kontanter den 9 mars återkommit från teknisk undersökning.

text: Den 18 juni 1999 beslutade BB att kontanterna skulle tas i förvar. Av diariebladet i åklagarmyndighetens ärende framgår att beslutet expedierades till polismyndigheten den 23 juli.

text: I ansökan om stämning den 21 juni 1999 yrkade BB att bl.a. AA skulle fällas till ansvar för grovt narkotikabrott m.m. Hon yrkade också att 459 000 kr skulle förklaras förverkade hos AA och en medtilltalad solidariskt såsom värde och vinning av överlåten narkotika. Enligt åklagaren kunde det skäligen befaras att AA och den medtilltalade genom att undanskaffa egendom eller annorledes skulle undandra sig att betala värdet av förverkad egendom som kunde antas att på grund av brotten ådömas dem, varför hon även yrkade att rätten skulle förordna om kvarstad på så mycket av deras egendom att fordringen kunde antas bli täckt vid utmätning. Hon anmärkte därvid att hon, i avbidan på rättens beslut om kvarstad, jämlikt

text: 26 kap. 3 § rättegångsbalken

text: hade tagit 17 420 kr, som påträffats hos AA, i förvar.

text: Tingsrätten, som påbörjade huvudförhandling i målet den 29 juni 1999, dömde den 4 augusti AA till fängelse i sju år för grovt narkotikabrott och häleri, varvid vissa av åklagaren framställda åtal ogillades. AA förpliktades vidare bl.a. att utge 150 000 kr såsom förverkat värde och vinning av överlåten narkotika medan förverkandeyrkandet lämnades utan bifall beträffande den medtilltalade. Åklagarens kvarstadsyrkande lämnades utan bifall. I domskälen angavs därvid följande.

text: Domen kan jämlikt

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: genast verkställas, såvitt gäller nu ifrågavarande betalningsskyldighet. Behov av särskild åtgärd för säkerställande härav föreligger således icke vidare. Kvarstadsyrkandet skall därför lämnas utan bifall. BB överklagade domen till Göta hovrätt och yrkade bl.a. att ytterligare 8 000 kr skulle förklaras förverkade såsom värde och vinning av överlåten narkotika. Tingsrättens beslut i kvarstadsfrågan överklagades inte. Även AA överklagade domen. Göta hovrätt ändrade i sin dom den 2 december 1999 tingsrättens dom avseende AA endast på så sätt att påföljden bestämdes till åtta års fängelse. Högsta domstolen beslutade den 7 januari 2000 att inte meddela prövningstillstånd i målet.

text: Enligt en anteckning i beslagsprotokollet daterad den 3 maj 2000 skulle GG ha beslutat att de hos AA påträffade pengarna skulle sättas in på Rikspolisstyrelsens

text: konto, vilket gjordes den 22 maj. Den 6 oktober fattade han ett nytt beslut av följande lydelse.

text: ÄNDRING AV BESLUT – – –

text: Polismyndighetens felaktiga beslut den 3 maj 2000 att sätta in 17 441 kronor på RPS-konto skall ändras till att pengarna skall återföras till polismyndighetens konto och därefter utbetalas till AA. (personnummer) AA kvitterade ut pengarna men kvittensen är inte daterad. Redovisningschefen HH har emellertid uppgett att kvittensen ingår i en serie verifikationer med löpnummer, varför man av övriga verifikationer i serien kan sluta sig till att pengarna kvitterades någon gång mellan den 7 och den 13 november 2000.

text: Förhör AA berättade bl.a. följande. Sedan han fått del av tingsrättens dom och konstaterat att kvarstadsyrkandet hade lämnats utan bifall, tog han kontakt med polisen för att få tillbaka kontanterna. Det var till en början främst DD som han hade kontakt med. Denne hänvisade honom till BB som i sin tur hänvisade tillbaka till polisen. Han uppskattar att han talade med DD flera gånger i veckan under den period efter tingsrättens dom som han satt häktad. Även hans offentlige försvarare i hovrätten, CC, var vid flera tillfällen i kontakt med DD i denna fråga. Denne uppgav vid förfrågningarna att han inte visste var pengarna fanns eller vem som hade hand om dem. Han lämnade olika besked vid varje telefonsamtal. Vid ett tillfälle sade BB att pengarna fanns hos kronofogdemyndigheten. Han kontrollerade då saken med myndigheten, som emellertid inte hade fått pengarna. Omkring julen 1999 uppstod en konflikt mellan AA och DD och därefter hade AA i stället kontakt med EE i saken. Denne försökte hjälpa honom att få reda på vad som hade hänt med pengarna och det var också EE som slutligen upplyste om att de var insatta på ett konto. AA kontaktade då åter BB och konfronterade henne med dessa uppgifter. Hon vidhöll till en början att de ”hade rätt att ta pengarna” men sedan hon på eget initiativ läst högt ur domen för honom insåg hon att det inte förhöll sig på det viset. Då sade hon att hon inte hade med det hela att göra utan att det var polisen som skulle lämna ut beslagen, men att hon skulle kontakta polisen i frågan. Detta samtal mellan honom och BB ägde rum strax före jul 2000, cirka tre veckor innan han fick tillbaka pengarna.

text: CC uppgav i huvudsak följande. AA tog kontakt med honom efter tingsrättsförhandlingen och ville att han skulle företräda honom i hovrätten, vilket han också gjorde. AA informerade honom om kontanterna och sade att han ville ha tillbaka dem men att han inte hade fått något besked i saken från polisen. CC kontaktade då polisen; han talade bl.a. med DD och han var också i kontakt med BB i fråga om kontanterna. Som han minns det hänvisade BB honom till polisen. Sammanlagt rörde det sig om cirka tre till fem samtal. Han fick bl.a. ett besked om att pengarna var insatta på något separat konto och sedan överförda till kronofogdemyndigheten. Eftersom AA, när han upplyste denne om detta, sade att han inte hade några skulder, kontaktade han polisen igen och, efter vad han kommer ihåg, sades då att man skulle ”titta på” det.

text: DD berättade bl.a. följande. När den tekniska undersökningen av pengarna var klar den 3 mars 1999, lämnade han över dem till beslagshanteraren FF. Efter det hade han inte med pengarna att göra. Han tror att AA kan ha ringt någon gång angående pengarna och att han då berättade för denne vart han skulle vända sig för att få besked i saken. Det är möjligt att även CC ringde honom.

text: Vid förhöret med FF upplyste hon att hon sedan år 1997 är ensam beslagshanterare och godshanterare för Norrköping, Finspång och Valdemarsvik. Vidare uppgav hon att hon normalt direkt via postöppningen får domar i vilka beslut om beslag meddelats. Om hon är osäker på vad som förordnats brukar hon i första hand fråga chefen för kriminalavdelningen, JJ. Det händer också att hon tar kontakt med åklagaren. Om ett beslag görs om till förvarstagande noterar hon på beslagsprotokollet att pengarna är tagna i förvar.

text: Hon bekräftade att hon i det aktuella fallet satt in pengar på konto i enlighet med vad som framgick av det till JO infordrade beslagsprotokollet. Vidare uppgav hon att hon av en stämpel på tingsrättens dom drog slutsatsen att hon fick del av den domen den 27 augusti 1999. Att döma av en annan stämpel vidarebefordrade hon sedan domen till narkotikaroteln som erhöll domen den 30 augusti 1999. Göta hovrätts dom kom enligt en inkomststämpel in till narkotikaroteln den 10 december 1999 och Högsta domstolens beslut kom in dit den 19 januari 2000. FF gjorde för egen del vissa anteckningar på Högsta domstolens beslut, bl.a. angående ett beslagsnummer som narkotikaroteln troligen hade hjälpt henne att hitta. Detta beslagsnummer fanns nämligen inte i någon av domarna. Tydligen hade domstolarna ”glömt bort att ange beslagsnumret vad beträffade kontanterna”. Dessutom hade hon antecknat ”pengar i beslag 20249-99 utges till staten enligt GG 000426” samt ”sidan 2 plus 50-51 i tingsrättsdomen”.

text: När hon fick del av tingsrättens dom förstod hon inte hur hon skulle tolka den. Hon tror att JJ funderade över hur domen skulle tolkas innan de bad om mer hjälp. Därefter kontaktades ”tjejerna på knarket” som inte heller förstod hur domen skulle tolkas, varför GG frågades om råd. Den 26 april 2000 gav GG henne beskedet att kontanterna skulle sättas in på Rikspolisstyrelsens konto. Det är det kontot de använder sig av när kontanter inte skall ges ut till någon annan. Hon satte in pengarna på kontot den 22 maj. Hon fick sedan den 9 oktober ett beslut av GG att kontanterna skulle utbetalas till AA. Hon känner inte till varför beslutet ändrades. Hon hjälpte till att förmedla beslutet till HH på ekonomienheten men egentligen var saken utagerad för hennes del när pengarna sattes in på Rikspolisstyrelsens konto. Kontakterna med Rikspolisstyrelsen hanterades av ekonomienheten. Hon har ingen notering om att beslaget omvandlades till ett förvarstagande.

text: GG uppgav att han ansåg att tingsrättens dom var mycket krångligt skriven. Han fattade ett beslut på det sätt som han förstod domen, vilket innebar att pengarna skulle sättas in på Rikspolisstyrelsens konto. Han frågade inte någon annan till råds eftersom han trodde att han förstod domen. Han kommer inte ihåg hur frågan kom upp igen. Bakgrunden kan vara att AA tog kontakt med polisen. Om han inte minns fel tog han också kontakt med BB.

text: EE uppgav att han inte har något minne av att AA skulle ha varit i kontakt med honom rörande några pengar. De hade däremot kontakt beträffande en klocka som varit föremål för beslag och som han sedermera överlämnade till AA.

text: Remissförfarandet

text: Sedan förundersökningen hade lagts ned inhämtades upplysningar och yttrande från Åklagarmyndigheten i Linköping och Linköpings tingsrätt.

text: Åklagarmyndigheten anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig enligt följande.

text: 1. Vilken var anledningen till att de kontanter som togs i beslag hos AA den 18 januari 1999 inte togs i förvar förrän den 18 juni 1999? 2. Underrättades polismyndigheten om att kontanterna hade tagits i förvar och, om så var fallet, när och på vilket sätt skedde detta? 3. Tog numera chefsåklagaren BB någon befattning med ärendet rörande kontanterna efter tingsrättens dom den 4 augusti 1999 och i så fall på vilket sätt? 4. Har BB efter tingsrättens dom haft kontakt med AA och/eller hans försvarare angående kontanterna och, om så är fallet, vilket besked har därvid lämnats?

text: Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig enligt följande.

text: 1. Vilken var den rättsliga grunden för att åklagarens yrkande om kvarstad beträffande i förvar tagna kontanter som kom in till tingsrätten den 21 juni 1999 behandlades först vid huvudförhandlingen som påbörjades den 29 juni 1999? 2. Vilka rättsliga överväganden föranledde tingsrätten att vid prövningen av kvarstadsyrkandet hänvisa till

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: (se domen den 4 augusti 1999 s. 51)? 3. Expedierades domen till Rikspolisstyrelsen?

text: Åklagarmyndigheten (överåklagaren KK) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren BB.

text: Tingsrätten (lagmannen LL) inkom med ett yttrande i vilket han hänvisade till ett bifogat yttrande från rådmannen MM.

text: I ett beslut den 11 juni 2003 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Beslag Bestämmelser om beslag finns i

text: 27 kap.

text: RB. Enligt 1 § första stycket får föremål, som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat, tas i beslag. Om ett beslag verkställs utan beslut av undersökningsledaren eller åklagaren skall det, enligt 4 § tredje stycket, skyndsamt anmälas till denne, som har att omedelbart pröva om beslaget skall bestå.

text: Om det inte längre finns skäl för ett beslag, skall det, enligt 8 §, omedelbart hävas. Om hävande av beslag förordnar rätten eller, om beslaget inte meddelats eller fastställts av rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. Då målet avgörs skall rätten pröva om beslaget fortfarande skall bestå.

text: Pengar kan tas i beslag exempelvis för spårsökning eller kontroll av sedelnummer. Det är då fråga om ett beslag som kan antas ha betydelse för utredning om brott. Ett annat skäl för beslag av pengar är att det skäligen kan antas att sedlar som påträffas hos någon som är misstänkt för ett förmögenhetsbrott har avhänts målsäganden genom brottet. Det bör emellertid anmärkas att sådana situationer är ovanliga. För att säkerställa exempelvis målsägandens rätt eller statens krav på förverkat värde och vinning av överlåten narkotika kan endast kvarstadsinstitutet användas (jfr Olivecrona, Rättegången i brottmål enligt

text: rättegångsbalken

text: , 3 uppl., s. 250).

text: Förvarstagande och kvarstad I

text: 26 kap.

text: RB finns bestämmelser om kvarstad i brottmål. Om någon är skäligen misstänkt för brott och det skäligen kan befaras att han genom att avvika eller genom att undanskaffa egendom eller annorledes undandrar sig att betala böter, värdet av förverkad egendom, företagsbot eller annan ersättning till det allmänna eller skadestånd eller annan ersättning till målsägande, som kan antas att på grund av brottet ådömas honom, får det förordnas om kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning (1 § första stycket).

text: Beslut om kvarstad meddelas av rätten (2 § första stycket). En fråga om kvarstad får tas upp på yrkande av undersökningsledaren, åklagaren eller målsäganden. Efter åtalet får rätten även självmant ta upp frågan om kvarstad (2 § andra stycket).

text: Väcks en fråga om kvarstad skall en förhandling äga rum inför rätten så snart det kan ske. Är det fara i dröjsmål får rätten omedelbart bevilja åtgärden att gälla till dess något annat förordnas (2 § fjärde stycket).

text: I avvaktan på rättens beslut om kvarstad får undersökningsledaren eller åklagaren ta lös egendom i förvar (3 § första stycket). Har undersökningsledaren eller åklagaren tagit lös egendom i förvar skall han så snart det kan ske och senast fem dagar därefter lämna in en framställning om kvarstad till rätten. Görs inte en sådan framställning skall egendomen omedelbart återställas (4 § första stycket).

text: När en framställning kommit in skall rätten så snart det kan ske och, om synnerligt hinder inte möter, senast på fjärde dagen därefter hålla en sådan förhandling som avses i 2 §. Utsätts huvudförhandling att hållas inom en vecka sedan framställningen kom in får dock, om inte rätten finner att särskild förhandling bör äga rum, förhandlingen anstå till huvudförhandlingen (4 § andra stycket).

text: Beslutas kvarstad, beträffande egendom som tagits i förvar, skall, om rätten inte beslutar annat, egendomen bli kvar i myndighetens vård till dess beslutet verkställts (4 § tredje stycket).

text: Särskild rättsverkan av brott Av

text: 36 kap. 1 § brottsbalken

text: framgår att utbyte av brott skall förklaras förverkat om det inte är oskäligt. När det, som i det aktuella fallet, är fråga om misstanke om narkotikabrott finns särskilda bestämmelser om förverkande i

text: 6 § narkotikastrafflagen (1968:64)

text: . Av denna bestämmelse följer att narkotika som varit föremål för brott enligt lagen eller värdet därav eller vinning av sådant brott skall förklaras förverkat om det inte är uppenbart obilligt.

text: Uppbörd, dvs. frivillig betalning, eller indrivning beträffande sådan särskild rättsverkan av brott som innefattar betalningsskyldighet skall verkställas enligt bestämmelserna i

text: bötesverkställighetslagen (1979:189)

text: och

text: bötesverkställighetsförordningen (1979:197)

text: . Av

text: 2 § första stycket bötesverkställighetslagen

text: framgår att uppbörd sker så snart dom, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har meddelats. Indrivning får däremot inte ske förrän domen har vunnit laga kraft eller föreläggandet har godkänts.

text: Rikspolisstyrelsen är central uppbördsmyndighet och upprättar saköreslängd till grund för indrivning av obetalda belopp.

text: Av förordningen (

text: ) om rättsväsendets informationssystem följer att tingsrätten inom tio dagar från dagen för en dom i ett brottmål skall lämna uppgift om avgörandet till Rikspolisstyrelsen. Sedan tiden för fullföljd utgått skall uppgift lämnas till Rikspolisstyrelsen huruvida domen vunnit laga kraft eller överklagats (

text: och

text: 7 §§

text: Bedömning

text: Beslaget och förvarstagandet av kontanterna Den 18 januari 1999 togs 17 420 kr i beslag hos AA i samband med att han greps som anhållen i sin frånvaro med anledning av misstanke om grovt narkotikabrott. Sedan beslaget fastställts skickades 1 000 kr för spårsökning, medan resterande belopp den 4 mars sattes in på ett konto i Nordbanken. Den 12 mars sattes även dessa 1 000 kr in på kontot i banken. Den 18 juni beslutade BB att ta pengarna i förvar.

text: Ändamålet med beslaget av kontanterna var enligt protokollet att utröna omständigheter som kunde antas äga betydelse för utredningen. BB har i sitt yttrande anfört att hon, i samband med att kontanterna togs i beslag, gav muntliga direktiv om att det skulle utredas ”vad det var för pengar” samt att polisens tekniker skulle undersöka dem. Såvitt framgår av utredningen vidtogs inga andra åtgärder avseende kontanterna än att 1 000 kr undersöktes tekniskt. Uppenbarligen ledde denna undersökning inte till något resultat, eftersom hela den beslagtagna summan efter den 12 mars 1999 fanns insatt på polisens konto i Nordbanken.

text: För att säkerställa statens kommande krav på förverkat värde och vinning av överlåten narkotika beslutade BB den 18 juni 1999 att ta kontanterna i förvar. Med anledning av frågan om orsaken till att beslutet inte fattades tidigare har BB uppgett följande. Enligt uppgift från polisen sattes merparten av kontanterna på polisens initiativ in på konto den 4 mars medan några av sedlarna kvarstannade för

text: ytterligare teknisk undersökning. Utredningen om vems kontanterna var eller huruvida de utgjort vederlag för narkotika eller stöldgods var då inte klar. Hon har vidare anfört att hon under våren gjorde ett flertal förfrågningar om hur undersökningen avseende pengarna fortskred och att hon då fick veta att det inte var färdigutrett och att hon skulle få besked så snart det var klart. Hon fick emellertid inte kännedom om undersökningen förrän i samband med att utredningen redovisades den 16 juni.

text: Åklagarmyndigheten har uttalat att de i beslag tagna pengarna borde ha tagits i förvar då dessa sattes in på ett bankkonto i mars 1999, eftersom sedlarna då rimligen inte längre kunde undersökas i brottsutredande syfte. Jag delar denna uppfattning. Av utredningen framgår inte när BB fick kännedom om insättningen den 4 mars. Av hennes yttrande drar jag emellertid den slutsatsen att hon i varje fall inte förrän den 16 juni fick kännedom om att det återstående beloppet om 1 000 kr hade satts in på konto den 12 mars. Enligt åklagarmyndigheten var detta resultatet av en oacceptabel brist i rutinerna.

text: BB har inte kunnat dra sig till minnes om någon muntlig underrättelse om förvarstagandet gjordes samma dag som hon fattade beslutet. Hon har emellertid anfört att förvarstagandet framgick av stämningsansökan som överlämnades till dåvarande rotelchefen NN vid polismyndigheten samma dag som åtal väcktes, varför myndigheten i vart fall då torde ha fått kännedom om förvarstagandet samt att två kriminalinspektörer också var närvarande vid huvudförhandlingen som pågick mellan den 29 juni och den 20 juli 1999. Underrättelse om förvarstagandet expedierades till polismyndigheten först den 23 juli 1999.

text: Som åklagarmyndigheten har anfört skulle en underrättelse om förvarstagandet självfallet ha skickats till polismyndigheten i omedelbar anslutning till beslutet.

text: Av förhöret med FF framgår att hon, när hon fick del av domarna i målet, reagerade över att domstolarna hade glömt bort att ange beslagsnumret beträffande kontanterna. Hon hade inte heller gjort någon notering om förvarstagandet. Slutsatsen att beslagshandläggaren inte hade fått något besked om förvarstagandet ligger därför nära till hands. Skälet till detta har inte kunnat klarläggas. Tingsrättens handläggning BB:s ansökan om stämning kom in till tingsrätten den 21 juni 1999. I anslutning till åtalet för bl.a. grovt narkotikabrott yrkade hon att 459 000 kr skulle förklaras förverkade hos AA och en medtilltalad solidariskt såsom värde och vinning av överlåten narkotika. Hon yrkade också att rätten skulle förordna om kvarstad på så mycket av deras egendom att fordringen kunde antas bli täckt vid utmätning och anmärkte därvid att hon, i avbidan på rättens beslut om kvarstad, hade tagit 17 420 kr, som påträffats hos AA, i förvar.

text: Huvudförhandlingen i målet påbörjades den 29 juni 1999, dvs. åtta dagar senare.

text: Om lös egendom tagits i förvar skall en framställning om kvarstad, som har angetts i det föregående, prövas av rätten vid förhandling så snart det kan ske och, om

text: synnerligt hinder inte möter, senast på fjärde dagen efter det att den kommit in. Om huvudförhandling sätts ut att hållas inom en vecka sedan framställningen kom in får emellertid, om inte rätten finner att särskild förhandling bör äga rum, förhandlingen anstå till huvudförhandlingen.

text: MM har uppgett att tingsrätten varit medveten om gällande tidsfrister för rättens prövning av kvarstadsyrkandet men att det hade varit förenat med betydande praktiska svårigheter att hålla särskild förhandling i kvarstadsfrågan. Han beaktade vid avvägningen mellan de motstående intressena att den i förvar tagna egendomen utgjordes av medel som under flera månader varit i beslag utan någon invändning från AA:s sida. Den olägenhet som en dags dröjsmål kunde innebära för AA kunde inte anses som alltför betydande och kunde inte uppväga olägenheten med att endast få dagar före inledandet av en mycket omfattande huvudförhandling avsätta tid för ett särskilt sammanträde. Frågan fick därför anstå till huvudförhandlingen, vilket fick till följd att den yttersta tidsfristen överskreds med en dag.

text: Jag har förståelse för de svårigheter som är förknippade med uppgiften att förbereda en så omfattande huvudförhandling som det här var fråga om. Det kan emellertid konstateras att valet av tidpunkt för förhandlingen i kvarstadsfrågan saknade stöd i lag.

text: Tingsrätten dömde AA till fängelse i sju år för grovt narkotikabrott och häleri och förpliktade honom bl.a. att utge 150 000 kr såsom förverkat värde och vinning av överlåten narkotika. Kvarstadsyrkandet lämnades utan bifall. Som skäl därför angavs i domskälen att domen jämlikt

text: 3 kap. 6 § utsökningsbalken

text: genast kunde verkställas, såvitt gällde ifrågavarande betalningsskyldighet.

text: Utsökningsbalkens

text: bestämmelser om verkställighet av dom genom vilken betalningsskyldighet har ålagts någon är emellertid inte tillämpliga i fall av det här aktuella slaget. Särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet skall i stället verkställas enligt bestämmelserna i

text: bötesverkställighetslagen

text: och

text: bötesverkställighetsförordningen

text: . Om frivillig inbetalning genom uppbörd inte sker, får indrivning äga rum först när det föreligger en lagakraftägande dom.

text: MM har uppgett att han – med största sannolikhet på grund av tidspress – gjorde ett tankefel vid bedömningen av kvarstadsyrkandet. Det kan i varje fall konstateras att han inte hanterat frågan med den noggrannhet som krävts av honom i hans egenskap av rättens ordförande.

text: Som angetts under den rättsliga regleringen skall domar av aktuellt slag expedieras till Rikspolisstyrelsen. Någon anteckning om att så skett har inte återfunnits. MM har i sitt yttrande uppgett att det inte är möjligt att få upplysning om hur domen expedierades, eftersom det gått lång tid sedan den meddelades. Han har vidare framhållit att det inte finns någon särskild anledning att anta att domen inte skulle ha expedierats i enlighet med gällande föreskrifter. Jag finner inte skäl att uppehålla mig vidare vid den frågan.

text: Handläggningen efter tingsrättens dom Tagande i förvar är ett provisoriskt beslut i avvaktan på ett beslut om kvarstad. I och med att rätten tar ställning i kvarstadsfrågan upphör förvarsbeslutet att gälla. De i förvar tagna pengarna skulle därför rätteligen ha återställts till AA omedelbart efter det att tingsrätten i sin dom hade ogillat åklagarens kvarstadsyrkande.

text: Tingsrättens dom den 4 augusti 1999 kom enligt vad som framgår av utredningen in till polismyndigheten först den 27 augusti. Det dröjde därefter till månadsskiftet april/maj 2000 innan GG beslutade att det belopp som hade tagits i förvar skulle sättas in på Rikspolisstyrelsens konto. Jag kan ha viss förståelse för att man vid polismyndigheten hade svårt att förstå tingsrättens dom. Detta kan emellertid inte förklara varför det dröjde så lång tid innan det förelåg ett ställningstagande i fråga om pengarna. Man borde självfallet långt tidigare – t.ex. genom en förfrågan hos Rikspolisstyrelsen – ha försökt få klarhet i hur man skulle förfara med dessa.

text: Det som skapade förvirring hos polismyndigheten var troligen det felaktiga uttalandet i domen att denna var omedelbart verkställbar i fråga om den betalningsskyldighet som hade ålagts AA. GG uppfattade tydligen detta uttalande på så sätt att polismyndigheten som en verkställighetsåtgärd skulle sätta in beloppet på Rikspolisstyrelsens konto. Han har också uppgett att han, när han fattade beslutet, trodde sig förstå vad tingsrätten avsåg.

text: GG har vidare anfört att han i efterhand har förstått att hans beslut att beloppet skulle sättas in på Rikspolisstyrelsens konto var felaktigt. Det har emellertid inte varit möjligt att klarlägga vad som föranledde honom att ompröva sitt tidigare ställningstagande och den 6 oktober 2000 besluta att pengarna skulle återföras till polismyndighetens konto och därefter utbetalas till AA.

text: BB har beträffande sin befattning med frågan om pengarna efter tingsrättens dom uppgett att hon vid något tillfälle, oklart när, fick en förfrågan från länsnarkotikaroteln. Hon försökte därvid förklara tingsrättens dom och upplyste att hon, i och med att tingsrätten avgjort saken genom dom, inte kunde fatta något beslut rörande pengarna. Hon har beträffande sina kontakter med AA och dennes försvarare uppgett att hon vid något tillfälle haft kontakt med AA men inte med hans försvarare och att hon då hänvisat till polisen. Hennes uppgifter i detta avseende har således inte kunnat kasta något ljus över händelseförloppet.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att slutresultatet av polismyndighetens handläggning av frågan om det hos AA påträffade beloppet var att denne återfick pengarna i november år 2000, dvs. först drygt ett år och tre månader efter tingsrättens beslut i kvarstadsfrågan. Det inträffade visar på allvarliga brister i fråga om polismyndighetens kunskaper om de regler som gäller för kvarstad och förvarstagande och för verkställigheten av domar med beslut om sådan särskild rättsverkan av brott som innefattar betalningsskyldighet. Avslutande synpunkter Av utredningen i ärendet framgår att såväl åklagarens som polismyndighetens förfarande med de kontanter som togs i beslag hos AA den 18 januari 1999

text: uppvisar anmärkningsvärda brister. Det finns anledning att se allvarligt på det som kommit fram. Jag anser mig emellertid inte kunna hävda att någon av de befattningshavare som handlagt frågan har gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel. Jag har av den anledningen beslutat att lägga ned förundersökningen.

text: Som framgår av vad som har sagts i det föregående kan invändningar också riktas mot tingsrättens handläggning av kvarstadsfrågan.


nyckelord: Omhändertagande Underrättelse

title: En förvaltningsdomstol skulle ha underrättat ett LVM-hem och ett sjukhus om att ett beslut om omedelbart omhändertagande hade upphävts

text: Initiativet

text: I ett ärende hos JO (dnr 2879-2003) uppgav en tjänsteman vid Statens institutionsstyrelse att myndighetens tillsynsstab hade fått en anmälan om att Länsrätten i Skåne län underlåtit att underrätta ett LVM-hem om att ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) hade upphävts. En kopia av anmälan skickades till JO. Av handlingen framgick bl.a. följande. Socialnämnden i Hässleholms kommun hade hos länsrätten ansökt om att AA skulle beredas vård enligt LVM. Socialnämnden beslutade därefter, den 2 juli 2003, att omedelbart omhänderta AA enligt LVM. Länsrätten höll muntlig förhandling i målet och beslutade i dom den 4 juli 2003 att avslå ansökan om tvångsvård av AA Karlsvik LVM- hem, där AA var placerad, fick dock inte av länsrätten något meddelande om domen. AA kom till Karlsvik söndagen den 6 juli 2003 med polistransport från sjukhuset i Kristianstad. Karlsvik beslutade då, utifrån socialnämndens beslut om omedelbart omhändertagande, om intagning av AA. Påföljande dag fick Karlsvik genom socialnämnden meddelande om att beslutet om omedelbart omhändertagande hade upphävts av länsrätten. AA underrättades då om att han genast kunde lämna Karlsvik, men valde att stanna kvar för vård under frivilliga former.

text: Jag beslutade att inleda ett initiativärende mot länsrätten och anmodade domstolen att göra en utredning och yttra sig i ärendet.

text: Utredning

text: Som svar på remissen hänvisade lagmannen BB till yttranden av länsrättsassessorn CC och chefsrådmannen DD.

text: CC anförde följande.

text: Kort bakgrund

text: I målet som inte lottats på egna roteln, hölls muntlig förhandling den 3 juli 2003. Förhandlingen var utsatt att hållas i sal 7 på länsrätten. När målet påropades konstaterades att AA inte var närvarande. Hans offentliga biträde, advokaten EE,

text: uppgav att han var osäker på AA:s hälsotillstånd. Socialnämndens representant hänvisade till att den psykiatriska intensivvårdsavdelningen (PIVA), där AA befann sig, uppgett att han inte ansetts kapabel till att infinna sig till förhandlingen. Vid en paus i förhandlingen tog jag kontakt med personal på PIVA som förklarade att AA ansågs kapabel att infinna sig vid en förhandling i vart fall om den hölls i lokal i anslutning till PIVA. Förhandlingen flyttades till Pivarongen, en lokal som normalt utnyttjas av länsrätten i LPT- och LRV-mål. Efter förhandlingen, som påbörjades där kl. 11.30, meddelades att dom skulle meddelas senast måndagen den 7 juli 2003, kl. 14.00.

text: Expediering av dom m.m.

text: Dom meddelades den 4 juli 2003. Den expedierades på vanligt sätt per brev. Dessutom skickades domen per fax till AA:s offentliga biträde den 4 juli 2003 kl. 15.37 och till socialnämnden samma datum kl. 15.40, se bifogade aktivitetsrapport angående fax. Jag vet inte varför inte PIVA/Karlsvik underrättades om innehållet i domen. Förmodligen har så inte skett på grund av förbiseende. DD anförde följande. Länsrättsassessorn CC:s redogörelse visar att ett fel har begåtts vid underrättelse om att vården upphört. Sådan underrättelse borde emellertid inte ha skett till Karlsvik utan till psykiatriska kliniken i Kristianstad där den omhändertagne vistades fram till den 6 juli. Enligt kanslihandboken gäller att underrättelse avseende dom/beslut om omedelbart upphörande av vård enligt LVM skall lämnas till föreståndaren för vårdhemmet genom ”telefonbesked, eventuellt telefax”. Vid avdelning 4 uppges telefonsamtal ha förekommit främst när man varit osäker på var den omhändertagne vistas. Enligt min mening bör man alltid genom ett telefonsamtal förvissa sig om vistelseplatsen, muntligen redogöra för beslutet, anteckna namn och tjänsteställning på den person man talat med samt därefter omgående faxa domen/beslutet till sjukhuset/vårdhemmet. Det skall anmärkas att socialförvaltningarnas dåliga bemanning på fredagseftermiddagar och vissa s.k. klämdagar samt – mera allmänt – svårigheter att få kontakt med ansvarig handläggare, kan medföra svårigheter att fastställa den omhändertagnes vistelseort. I de fall beslutet om vårdens upphörande har föregåtts av en muntlig förhandling finns ett enkelt sätt att undvika mycket extraarbete genom att avkunna dom/beslut omedelbart efter enskild överläggning. Detta brukar uppskattas av parterna, oberoende av utgången.

text: Akten i länsrättens mål hämtades in.

text: Muntliga upplysningar rörande LVM-vården av AA inhämtades från Karlsvik LVM-hem varvid framkom bl.a. att AA skrevs in på Karlsvik den 1 juli 2003 och att LVM-vården inleddes på sjukhus den 2 juli 2003.

text: Bedömning

text: I sin dom i det aktuella målet beslutade länsrätten att avslå socialnämndens ansökan om att AA skulle beredas vård enligt LVM och att det omedelbara omhändertagandet av AA därmed hade upphört. Av utredningen framgår att när domen meddelades, fredagen den 4 juli 2003, var AA inskriven vid Karlsvik LVMhem, men befann sig på psykiatriska intensivvårdsavdelningen vid Centralsjukhuset i Kristianstad. Annat har inte framkommit än att länsrätten kände till dessa förhållanden. Frågan i ärendet är i vad mån domstolen borde ha underrättat berörda vårdinstitutioner – dvs. LVM-hemmet och sjukhuset – om domen. I remissyttrandet har anförts att underrättelse inte borde ha lämnats till LVM-hemmet utan till sjukhuset.

text: Det finns inte några författningsföreskrifter som anger att domstolarna skall lämna sådana särskilda underrättelser som det nu är fråga om. JO har dock i tidigare ärenden uttalat sig om betydelsen av att domstolarna underrättar behandlingshem om sådana beslut enligt LVM som innebär att domstolen upphäver beslut om vård eller beslut om omedelbart omhändertagande (se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 277 och 1993/94 s. 289). I Domstolsverkets anvisningar (Kanslihandbok förvaltningsdomstol, avsnitt 12 Expedieringstablåer) rekommenderas att beslut som innebär att vården genast skall upphöra expedieras genom telefonbesked, eventuellt telefax, till föreståndaren för vårdhemmet.

text: Enligt

text: 22 §

text: LVM lämnas tvångsvård genom hem som är särskilt avsedda för vård enligt den lagen (LVM-hem). Genom beslut om inskrivning på ett LVM-hem åtar sig den som förestår vården för hemmet bl.a. ansvaret för att utskrivning sker så snart det inte finns skäl för vård. Av

text: 25 §

text: LVM följer att fr.o.m. den dag då missbrukaren formellt blir inskriven på vårdhemmet kan endast föreståndaren besluta om utskrivning (se JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 289). Det är mot denna bakgrund givetvis angeläget att LVM- hemmet omedelbart får en underrättelse om beslut som innebär att tvångsvården har upphört.

text: Länsrättens dom hade emellertid konsekvenser också för den sjukvårdsinrättning där AA vistades och där LVM-vården hade inletts. Av

text: 24 §

text: LVM framgår att LVM-vård skall inledas på sjukhus, om förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt. Vidare framgår att verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas får besluta att missbrukaren skall hindras att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att patienten kan föras till ett LVM-hem. Ett beslut att upphäva ett omedelbart omhändertagande medför dock att det inte längre finns någon rättslig grund för denna kvarhållningsrätt. Det var därför i det aktuella målet viktigt att länsrätten också omedelbart underrättade sjukhuset om sin dom.

text: Sammanfattningsvis anser jag att länsrätten borde ha underrättat både Karlsvik LVM-hem och Centralsjukhuset i Kristianstad om sin dom på det sätt som anges i Domstolsverkets anvisningar. En sådan underrättelse lämnades dock inte till någon av dessa vårdinstitutioner. Jag kan således konstatera att länsrätten har brustit i handläggningen, vilket domstolen också har medgett i yttrandet.

text: Det som sedermera hände i detta fall illustrerar betydelsen av att de berörda vårdinstitutionerna omedelbart får underrättelser om beslut som innebär att tvångsvården har upphört. Med hänsyn till de grundläggande rättssäkerhetskrav som aktualiseras i dessa situationer bör enligt min mening övervägas om handläggningen skall författningsregleras. Ett förtydligande av Domstolsverkets anvisningar, så att det klart framgår att underrättelser i det enskilda fallet kan behöva lämnas både till ett LVM-hem och till ett sjukhus, kan enligt min uppfattning också bidra till en säkrare hantering.

text: Jag översänder en kopia av detta beslut till Regeringskansliet, Socialdepartementet, och till Domstolsverket. I ärendet har samråd skett med justitieombudsmannen Kerstin André, som har tillsyn över tillämpningen av LVM. Initiativärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslut Överklagande

title: Anmälan mot Kronofogdemyndigheten angående handläggningen av ett utmätningsärende

text: Anmälan

text: I anmälningar till JO framförde AA klagomål på Kronofogdemyndigheten.

text: Det framgick att AA den 10 och 11 juli 2008 hade begärt att myndigheten ”omgående skulle utbetala” belopp till honom avseende sjukdom i familjen, tandläkarkostnader. Kronofogdemyndigheten hade i ett brev den 14 juli 2008 svarat att kostnader för enklare behandling såsom lagning eller årlig kontroll skulle täckas av hans förbehållsbelopp – normalbelopp. Brevet avslutades med ”Vänliga hälsningar Team 123”. AA klagade till JO på utformningen av brevet, bl.a. att det inte var undertecknat och att det saknades fullföljdshänvisning. AA begärde den 14 juli 2008 att få en exakt beräkning av det för honom aktuella normalbeloppet. Han skrev att han ville se t.ex. vilka belopp hans tandvårdskostnader beräknats till. Den 15 juli 2008 svarade myndigheten honom i ett brev att normalbelopp är ett schablonbelopp som anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad. I brevet hänvisades till beslut om förbehållsberäkning som hade sänts till honom dagen innan.

text: Utredning

text: Yttrande begärdes från Kronofogdemyndigheten avseende handläggningen av AA:s skrivelser den 10, 11 och 14 juli 2008. Den 28 oktober 2008 inkom myndighetens yttrande. Kronofogdemyndigheten hänvisade beträffande de faktiska omständigheterna till bifogade handlingar och yttrade i huvudsak följande. AA har anmält Kronofogdemyndighetens handläggning av tre faxskrivelser.

text: Hanteringen av faxskrivelse daterad 2008-07-10

text: Faxskrivelsen mottogs på Kronofogdemyndighetens huvudkontor den 10 juli 2008 klockan 19:52. Enligt påskrift vidaresändes den påföljande dag till handläggande team vid Östra indrivningsavdelningen (”P-team 13”). Enligt Östra indrivningsavdelningen saknas dock handlingen i akten. Det inträffade är givetvis beklagligt men det torde inte gå att utreda exakt vad som hänt.

text: Hanteringen av faxskrivelse daterad 2008-07-11

text: Faxskrivelsen, genom vilken AA yrkade på ersättning för tandläkarkostnader, besvarades den 14 juli 2008 med en kortfattad skrivelse. Av skrivelsen, som undertecknats av ”Team 123”, framgår att AA inte kommer att förbehållas några ytterligare medel varför skrivelsen enligt myndighetens uppfattning måste vara att se som ett beslut. Av

text: 21 § myndighetsförordningen (2007:515)

text: framgår att det för varje beslut i ett ärende ska upprättas en handling som visar (1) dagen för beslutet, (2) beslutets innehåll, (3) vem som har fattat beslutet, (4) vem som har varit föredragande och (5) vem som har varit med vid den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet. I exempelvis

text: 28 § förordningen (2007:780)

text: med instruktion för Skatteverket anges att

text: 21 § myndighetsförordningen

text: 3-5 p. inte tillämpas på beslut som fattas genom automatiserad behandling. Någon motsvarande bestämmelse finns dock inte i förordningen (

text: ) med instruktion för Kronofogdemyndigheten. Beträffande automatiskt genererade beslut, exempelvis vissa tilläggsbeslut vid löneutmätning, har Kronofogdemyndigheten beslutat att dessa ska ange ”Kronofogdemyndigheten” som beslutsfattare. Orsaken till det är helt enkelt att det i dessa fall saknas faktisk handläggare/beslutsfattare. Vad beträffar det nu aktuella beslutet av den 14 juli 2008 undertecknat av ”Team 123” är detta manuellt framtaget och borde därför, enligt myndighetens uppfattning, ha undertecknats av den som skrev det. Av

text: 2 kap. 18 § utsökningsbalken

text: ska beslut som får överklagas innehålla upplysning om vad den som vill föra talan mot beslutet ska iakttaga. Sådan upplysning får dock utelämnas när den är uppenbart obehövlig. Exempel på det senare är att förhållandena är sådana att beslutet inte kan sägas gå någon emot, se vidare Wallin m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: En kommentar, 3 uppl., s. 57 f. Att ett beslut om att inte ändra ett löneutmätningsbeslut är ett sådant beslut som får överklagas framgår indirekt av

text: 18 kap. 5 § utsökningsbalken

text: . Myndigheten kan inte annat än konstatera att eftersom det handläggande teamet inte uppfattat skrivelsen som ett beslut så saknas också besvärshänvisning, vilket givetvis är beklagligt.

text: Handläggningen av faxskrivelse daterad 2008-07-14

text: I skrivelsen har AA begärt att få en exakt uträkning av sitt normalbelopp samt till vilket belopp man beräknat tillägg för tandvårdskostnader. Enligt

text: 7 kap. 4 § utsökningsbalken

text: får lön och pension tas i anspråk genom löneutmätning endast i den mån den överstiger det s.k. förbehållsbeloppet, d.v.s. vad gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll. Förbehållsbeloppet bestäms enligt

text: 7 kap. 5 § utsökningsbalken

text: med ledning av ett normalbelopp, vilket varje år fastställs av Kronofogdemyndigheten i enlighet med

text: 7 kap. 4 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: . Normalbeloppet anses också täcka tandvårdskostnader för enklare behandlingar, som t.ex. tandlagning eller årlig kontroll. Tillägg för tandläkarkostnader kan dock ske i samband med en större behandling. Tillägg görs dock endast för åtgärd som av tandläkare bedöms vara nödvändig. I svaret har angetts att normalbeloppet är ett schablonbelopp och vad det omfattar (bland annat normala tandvårdskostnader). Detta är helt korrekt och besvarar också AA:s fråga. Man kan möjligen tycka att svaret kunde ha varit något utförligare. Det bör dock i sammanhanget även noteras att den exakta beräkningen framgår av löneutmätningsbeslutet. Beträffande det faktum att skrivelsen har undertecknats av ”Team 123” får hänvisas till vad som ovan angivits.

text: AA gavs tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Kronofogdemyndigheten har redogjort för de regler som gäller beträffande utformningen av beslut och konstaterat att AA:s skrivelse den 11 juli 2008 borde ha

text: besvarats genom ett formligt beslut med en överklagandevisning. Jag delar den bedömningen. Av utredningen framgår att en skrivelse saknas i Kronofogdemyndighetens akt. Det är naturligtvis inte tillfredsställande men omständigheterna ger inte anledning till något ytterligare uttalande i den delen. Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Kalmar län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Kalmar, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Kalmar län och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Kalmar, med anledning av handläggningen av en förundersökning rörande misshandel.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärenden K9797-04 och K9798-04 och i åklagarkammarens ärende C-10-1267-04 infordrades och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades från kommissarien BB och inspektören CC. Av handlingarna framkom bl.a. följande.

text: K9797-04 Den 6 juni 2004 upprättades en polisanmälan om grov misshandel. Enligt anmälan hade en namngiven person bl.a. sparkat AA i huvudet. Förundersökning inleddes nämnda dag och anmälan inkom till åklagarkammaren den 8 juni 2004. Kammaråklagaren DD förordnades till förundersökningsledare och inspektören CC tillsattes som handläggare. Dagen därpå expedierades direktiv till polisen. Under juni och november 2004 hölls förhör med målsäganden, vittnen och den misstänkte. Den 16 januari 2006 skickade åklagaren en påminnelse till polisen, varefter handlingar inkom från polisen två dagar senare. Nya direktiv expedierades till polisen den 10 februari 2006 och en ny förundersökningsledare tillsattes den 14 mars 2006, kammaråklagaren EE. Under mars, april och juni 2006 hölls flera förhör och fyra promemorior upprättades. Förundersökningen lades ned av EE den 7 augusti 2006.

text: K9798-04 Den 6 juni 2004 upprättades en polisanmälan om misshandel vid samma tillfälle som ovan gällande en kamrat till AA. I anmälan noterades att ”de som har bråkat under kvällen var rasister och nazister”. Förundersökning inleddes samma dag, inspektören FF tillsattes som förundersökningsledare och inspektören CC som handläggare. Under juni 2004 hölls förhör med målsäganden och vittnen.

text: Förundersökningen lades ned av polismyndigheten den 17 augusti 2006. Av förbiseende glömde polisen att formellt överlämna förundersökningsledningen i detta ärende till åklagaren. Ärendet handlades dock tillsammans med K9797-04 och åklagaren tog del av handlingarna i ärendet.

text: Genom de muntliga upplysningarna framkom bl.a. att det inte vidtogs några egentliga utredningsåtgärder i ärendena under tiden den 4 november 2004 till den

text: 17 mars 2006 beroende på att CC hade en hög arbetsbelastning och att han var sjukskriven under en period våren 2005.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendena.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren GG) inkom med ett yttrande enligt följande.

text: Bakgrund

text: Båda ärendena rör ett bråk utanför en krog i centrala Kalmar vid midnatt den 6 juni 2004. Målsägandena har i båda fallen blivit misshandlade och misstänkta gärningsmän har varit s.k. skinnskallar. Enligt tjänstgörande polismän som var först på brottsplatsen var situationen utanför krogen mycket rörig och stökig med flera berusade personer. På natten den 6 juni 2004 inleddes förundersökning av polismyndigheten. Två dygn senare den 8 juni 2004 övertogs förundersökningsledningen av åklagarmyndigheten beträffande ärende K9797-04. Av misstag kom aldrig ärende K9798-04 att lottas över på åklagarmyndigheten. Båda förundersökningarna har emellertid handlagts som ett och samma ärende. Den 7 augusti 2006 beslutade kå EE att lägga ned ärende K9797-04. Den 17 augusti 2006 beslutade förundersökningsledaren och kriminalinspektören Stefan Samuelsson att lägga ned ärendet K9798-04.

text: Handläggning av ärendena

text: Enligt BB som varit i kontakt med den polis som upprättade anmälan (K9797-04), polisassistent HH var läget på brottsplatsen problematiskt redan från början. Med anledning av att det var oroligt utanför krogen när patrullen anlände och de personer som hade uppgifter att lämna var berusade och inte kunde lämna tillräckligt tillförlitliga uppgifter kom ingen gärningsman att gripas på platsen. Enligt ett av vittnena Kristensson, som också förhörts flera gånger i utredningen, hade den person som var mest aktiv i misshandeln av målsäganden AA flytt från platsen när polispatrullen anlände. Under den aktuella natten genomförde ändå utryckningspoliserna, HH och Blomgren sammantaget fem förhör med vittnen, målsägande och misstänkt. Enligt vad åklagare JJ, som först övertog förundersökningsledarskapet, påpekat var det med hänsyn till rådande förhållanden på brottsplatsen svårt att reda ut vilka personer som gjort vad. Polismyndigheten kan utifrån tillgängligt underlag inte rikta någon kritik mot de initiala åtgärder som vidtogs av den polispatrull som var först på brottsplatsen och sedan handlade ärendet vidare under natten. Med utgångspunkt från rådande bemanning, arbetssituationen (antalet händelserapporter) aktuell lördagsnatt, berusningsgraden på i ärendet involverade personer och att målsäganden omgående efter att brottet begåtts förts i ambulans till akuten på Kalmar sjukhus har patrullen ändå gjort vad som är rimligt att kräva. När det sedan gäller den fortsatta handläggningen så blev den 10 juni 2004 en utredningsman utsedd som handläggare på båda dessa utredningar. Under sommaren 2004 genomförde denne en del förhör samtidigt som en ny förundersökningsledare

text: utsågs på åklagarmyndigheten. Enligt enhetschefen BB togs emellertid utredningsmannen under den senare delen av hösten 2004 i anspråk för andra förtursärenden samt ärenden med frihetsberövade personer. Under våren 2005 (april) blev vederbörande sjukskriven p.g.a. hög arbetsbelastning vilket innebar att han inte längre arbetade aktivt med de aktuella förundersökningarna. Dessa överfördes heller inte på någon annan handläggare. Skälet till det var enligt BB att man på enheten hade personalbrist och med hänsyn till utredningsläget var tvungna att prioritera andra ärenden före de nu aktuella. När utredningsmannen sedan återgick i arbete i slutet av sommaren 2005 fick han under överinseende av BB i sin rehabilitering ånyo börja handlägga miss-handlarna mot AA och KK. En viktig omständighet i valet av denne som ny-gammal utredare var enligt BB att han var den utredare som var bäst insatt och hade mest kunskap om ärendena. Trots detta var aktiviteten i ärendena i princip obefintlig fram till mars 2006. Därefter vidtogs ytterligare förundersökningsåtgärder i form av förhör efter direktiv av den nya förundersökningsledaren, kå EE. Sammanfattningsvis har i dessa båda ärenden knappt 30 förhör hållits, 4 PM har upprättats, offrens skador har fotograferats m.m. Trots detta har det inte gått att till fullo utreda vem eller vilka som var gärningsmän i dessa två ärenden.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten finner efter en genomgång av ärendena, precis som JO redan pekat på, tydliga brister i handläggningen av nämnda ärenden. Inledningsvis anser polismyndigheten ändå att åtgärderna som vidtogs under natten den 6 juni 2006, med hänsyn till läget på brottsplatsen, får anses som tillfredställande. Detsamma gäller det utredningsarbete som pågick fram till och med den 17 juni 2004 samt under perioden mars-juni 2006. Under denna tidsperiod hölls flera förhör med målsägandena och centrala vittnen. Däremot är det bristen på polisiära insatser mellan dessa båda perioder som polismyndigheten starkt ifrågasätter. Polismyndigheten anser att det är oacceptabelt att i princip inga förundersökningsåtgärder vidtagits i de båda utredningarna från november 2004 till mars 2006. Enhetschefen på kriminalenheten i Kalmar BB har i samtal med polis-myndigheten hävdat att med hänsyn till utredningsmannens sjukdomssituation, det besvärliga utredningsläget med många frihetsberövade i kombination med personalbrist var hon och andra förundersökningsledare tvungna att prioritera andra ärenden framför de nu aktuella våldsbrottsärendena. Polismyndigheten har förståelse för att det ibland vid kriminalenheterna uppstår situationer där det är svårt att prioritera och att ett ansträngt personläge ytterligare kan försvåra möjligheterna att fatta ett välgrundat beslut. Det är enligt polismyndighetens uppfattning ändå inte godtagbart med en handläggningstid som uppgår till mer än 2 år och 2 månader där aktivt utredningsarbete endast bedrivits under ca 4-5 månader. Det är av största vikt att polismyndigheten i sin brottsutredande verksamhet efterkommer

text: rättegångsbalkens

text: (RB) regler. Av

text: 23 kap 4 §

text: RB framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. Avslutningsvis skall ärendet också ses i ljuset av att våldsbrott ute var och fortfarande är ett prioriterat område som polismyndigheten valt att särskilt satsa på i sin verksamhetsplan. Dessutom pekade vittnesförhören mot att gärningsmännen med största säkerhet tillhörde den s.k. vit maktsfären. Denna typ av våldsbrott är sedan flera år tillbaka ett av statsmakterna särskilt prioriterat område. Av det skälet borde andra utredningsresurser ha ställts till åklagarens förfogande när den från början utpekade utredningsmannen dels togs i anspråk för andra uppgifter samt med hänsyn till hans sjukskrivning och den därpå kommande rehabiliteringssituationen.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren LL) inkom med ett remissvar till vilket var fogat yttranden från chefsåklagaren MM samt från kammaråklagarna DD och EE.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Ovanstående ärende lottades på min rotel under min föräldraledighet varför extraåklagare JJ kom att ge de inledande direktiven i ärendet den 9 juni 2004. Någon återkoppling från utredare CC vid polisen med anledning av givna direktiv gavs inte. När jag kom åter från min föräldraledighet hade fortfarande inga åtgärder redovisats från CC varför en påminnelse skickades ut den 16 januari 2006 med för-frågan vad som skett i ärendet. Återkoppling kom då med förfrågan om nya direktiv. Jag gav då förnyade direktiv i saken per den 10 februari 2006. Efter givna direktiv gick jag i mars 2006 återigen hem på föräldraledighet för mitt andra barn varefter ärendet lottades till ny rotel, till kammaråklagare EE som därefter var fortsatt fu-ledare i ärendet. Jag har således inte haft underlag eller förhör i ärendet för att vidare kunna yttra mig i ärendet.

text: EE anförde bl.a. följande.

text: Detta ärende har handlagts av flera åklagare innan jag den 14 mars 2006 fick överta handläggningen, detta i samband med att en kollega gick på barnledighet. Chefsåklagare MM fördelade då hennes ärenden på oss andra. I maj månad 2006 skedde en genomgång av samtliga öppna ärenden avseende grova våldsbrott och i samband med detta gjorde MM en muntlig påminnelse till polisen angående även detta ärende. Händelsen ägde rum den 6 juni 2004 i centrala Kalmar. Efter det att jag fick ärendet gick jag igenom de handlingar som fanns. Jag noterade då att min kollega extraåklagare JJ redan den 9 juni 2004 d v s tre dagar efter den aktuella händelsen hade meddelat tydliga direktiv beträffande ärendets fortsatta handläggning. Kammaråklagaren DD, som har varit för-undersökningsledare, har senast den 10 februari 2006 påpekat bristerna i utredningen och skrivit nya direktiv. Den 15 maj 2006 inkom handlingar från polisen. Vissa kompletteringar hade då gjorts i enlighet med de direktiv som tidigare hade meddelats. Med tanke på att ärendet var väldigt gammalt tog jag direkt del av de inkomna handlingarna. Jag fann då att flera av de åtgärder som skulle vidtas, inte hade utförts. Jag skrev direkt nya direktiv där jag särskilt påpekade vad som skulle göras och att det var brådskande. Den 2 och 3 augusti 2006 inkom vissa av de kompletteringar som vi hade begärt. Flera av de personer som hörts om vissa omständigheter, påtalade att de drygt två år efter händelsen, saknade minnesbilder. Jag gjorde bedömningen att det skulle vara meningslöst med ytterligare kompletteringar i ärendet. Av det material som då fanns i utredningen, fann jag det omöjligt att väcka åtal och förvänta mig en fällande dom, varför jag beslutade att förundersökningen skulle läggas ned med motiveringen ”bevisproblem”.

text: MM anförde bl.a. följande.

text: Anmälan K9797-04 inkom till åklagarkammaren 2004-06-08. Ärendet lottades in på åklagartjänst 9. Ordinarie innehavare av tjänsten – kammaråklagare DD – var då föräldraledig. Tjänsten upprätthölls under hennes ledighet av två f d chefsåklagare, JJ och NN. Utförliga direktiv i ärendet gavs av JJ 2004-06-09. Av direktiven framgår att åklagaren redan då upp-märksammade polisen på att anmälan K 9798-04 som översänts ”för kännedom” borde lottas in på åklagarkammaren för gemensam handläggning. Åklagaren uppmärksammade också polisen på att ärendet hade rasistiska förtecken. Det framgår också att åklagaren ansåg det ofattbart att den person som utpekades på platsen inte greps av polis. Ordet ”inte” har dock fallit bort i direktiven men åsikten framgår klart av sammanhanget.

text: DD återkom i tjänst 2005-01-17. Av diariet framgår att det inte varit någon aktivitet i ärendet efter det att åklagaren gett direktiv. DD arbetade 50 % fram till 2005-10-01 då hon ökade sin arbetstid till 60 %. Av diariet framgår att DD påminde i ärendet först 2006-01-16. Påminnelsen resulterade i att handlingar översändes från polisen varefter DD gav nya direktiv 2006-02-10. Även då uppmanades polisen att lotta in den förut efterfrågade anmälan. Så gjordes emellertid inte. DD började sin andra barnledighet 2006-03-13. Vid detta tillfälle fördelades samtliga mål på hennes tjänst ut på andra åklagare varvid kammaråklagare EE blev ny förundersökningsledare för detta ärende. I april-maj 2006 gjorde jag en genomgång av samtliga ärenden på kammaren som kodats som grovt våldsbrott. Då uppmärksammades bl. a. detta ärende. Ärendet diskuterades med enhetschefen BB vid polisen varvid denna uppgav att ärendet skulle redovisas i maj 2006. EE fick in handlingar för bedömning 2006- 05-17 varvid hon samma dag gav nya direktiv i ärendet. Handlingar inkom sedan i olika omgångar varefter EE lade ner förundersökningen 2006-08-07 eftersom brott inte kunde styrkas. Polisen har i sitt yttrande förklarat varför ärendet blev liggande hos polisen under så lång tid. Hanteringen av ärendet hos polisen är givetvis oacceptabel. Frågan är om vi åklagare gjort vad som ankommit på oss. Kammaren arbetar sedan flera år aktivt med att försöka minska antalet äldre ärenden. Statistik över äldre ärenden tas regelmässigt fram och fördelas till respektive åklagare med uppmaning att påminna och följa upp. I stort sett alltid är beskedet att anledningen till att ärendet inte slutförts beror på polisens otillräckliga resurser. Åklagarna skall regelbundet påminna i sina ärenden. Från 2004 har åklagarna uppmanats att påminna i sina ärenden en gång per kvartal och att dokumentera detta i akten och diariet. I praktiken har flertalet dock påmint en gång i halvåret eftersom det – mot bakgrund av polisens arbetsläge – inte upplevts som meningsfullt att påminna oftare. Påminnelserna skall skickas till respektive enhetschef i stället för till utredningsman (om sådan är utsedd). Anledningen är att enhetschefen på detta sätt skall uppmärksammas på läget och då ha möjlighet att vidta åtgärder som t ex att omfördela ärendet. Ett av kammarens mål detta år är att alla ärenden från 2004 eller äldre (exkl eko) skall vara avslutade innan årets slut. Åklagarna skall därför nu vara än mer aktiva och påminna en gång per kvartal. I våras infördes också den nyordningen att ett ärende skall överlämnas till mig om polisen efter tre påminnelser fortfarande inte har ställt erforderliga resurser till förfogande. Ärendet är då normalt ca ett år gammalt. I dessa fall skickar jag numera brev till polisledningen om ärendet och begär utredningsresurser. Beträffande aktuellt ärende har inte påminnelse gjorts enligt de rutiner vi haft vid kammaren. I vart fall har detta inte diarieförts. DD hade under år 2005 en tuff arbetsbörda. Hon hade en nylottning av ärenden på 50 % men som en följd av att tjänsten varit öppen under hennes barnledighet redovisades ärenden i en omfattning som medförde en mycket hög arbetsbelastning. Omfördelning av redovisade ärenden gjordes därför löpande vid behov. Enligt uppgift från DD prioriterade hon inte i detta läge att påminna polisen om ärenden. Jag uppmärksammade tyvärr inte detta. Jag kunde då ha omfördelat ytterligare arbetsuppgifter så att denna uppgift kunde ha utförts. Det kan inte uteslutas att en sådan påminnelse resulterat i en annan prioritering hos polisen. Jag kan emellertid instämma i BB:s uppgifter om att arbetsläget var mycket ansträngt hos polisen. Att utredningsresurserna länge varit och är otillräckliga har framförts till polisledningen ett stort antal gånger. Prioritering av vissa ärenden leder till att andra, också de prioriterade ärenden, blir liggande. Men givetvis borde detta ärende som var ett våldsbrott med rasistiska förtecken, ha prioriterats framför andra och slutförts redan under hösten 2004.

text: LL anförde bl.a. följande.

text: Efter det att åklagaren den 9 juni 2004 har givit polisen direktiv om ärendets handläggning har en påminnelse till polisen skett den 16 januari 2006. Det har således inte förekommit någon dokumenterad aktivitet från åklagarens sida på drygt ett och ett halvt år. Målet gällde ett våldsbrott med rasistiska förtecken.

text: Denna typ av ärenden är som chefsåklagaren uppger prioriterade. Åklagaren brist på aktivitet står inte i överensstämmelse med de krav som lagstiftaren ställer på förundersökningsledaren. Även om polisen synes ha haft ett ansträngt arbetsläge kan som chefsåklagaren uppger det inte uteslutas att aktivitet från åklagarens sida resulterat i att ärendet omprioriterats från polisens sida. Chefsåklagaren har i sitt yttrande lämnat en beskrivning av de rutiner som gäller vid kammaren när det gäller åklagarens aktivitet som förundersökningsledare. Enligt Åklagarmyndighetens bedömning borde dessa rutiner – om de följs – vara tillräckliga för att uppfylla de krav som kan ställas på en aktiv förundersökningsledare. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Såvitt kommit fram vidtogs det inte några utredningsåtgärder i ärendena fr.o.m. november 2004 till i vart fall januari 2006. Som förklaring härtill har i huvudsak hänvisats till bristande utredningsresurser, hög arbetsbelastning och sjukskrivning.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalats i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med hänsyn härtill är det emellertid enligt min mening helt oacceptabelt att det under så lång tid som här varit fallet inte vidtogs några utredningsåtgärder i ärendena. Som MM framhållit borde ärendet K9797-04, ett grovt våldsbrott med rasistiska förtecken, ha prioriterats och slutförts redan under hösten 2004 – inte minst med beaktande av att flera förhör också hölls i början av utredningen. Vidare borde ärendet K9798-04 också rätteligen ha lottats in på åklagarkammaren. Jag är således mycket kritisk till polismyndighetens hantering av ärendena och myndigheten förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning.

text: Det övergripande ansvaret för förundersökningen har vilat på åklagare. Som framgår av utredningen påminde åklagaren inte polisen om de givna utredningsdirektiven förrän efter drygt ett och ett halvt år. Jag noterar dock att det finns rutiner för påminnelser till polisen vid åklagarkammaren men att dessa inte följts i det nu aktuella fallet. Jag kan därför instämma i Åklagarmyndighetens bedömning att åklagarnas brist på aktivititet inte står i överensstämmelse med de krav som lagstiftaren ställer på förundersökningsledaren. Åklagarna förtjänar kritik för denna passivitet i handläggningen.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.