avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förhandling/ sammanträde
Jäv
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Ombud/biträde/försvarare

title: Allvarlig kritik mot Hyres- och arrendenämnden i Linköping för brister vid hanteringen av en fråga om jäv m.m.

sammanfattning: En ledamot i Hyres- och arrendenämnden i Linköping uppträdde som ombud vid ett av nämndens sammanträden. Nämndens ordförande uppmärksammade detta när sammanträdet inleddes och tog upp frågan om jäv. JO delar bedömningen att det förelåg en jävssituation. Det finns emellertid ett absolut förbud för icke lagfarna ledamöter av en hyres- och arrendenämnd att uppträda som ombud i den nämnd som de tillhör. Av den anledningen borde nämnden enligt JO ha lyft detta med ombudet. I vart fall borde nämnden ha tagit ställning till jävsfrågan. I stället fortsatte nämnden sammanträdet och gjorde en eventuell prövning av jävsförhållandet beroende av utgången i ärendet. Några dagar senare avgjorde nämnden ärendet i sak. Hyres- och arrendenämnden försökte hantera jävsfrågan även vid utformningen av skälen för det slutliga beslutet. Enligt JO säger det sig dock självt att det inte är möjligt att läka den brist som det inneburit att nämnden inte hanterat frågan om jäv så snart den uppkom. JO uttalar vidare att det slutliga beslutet i ärendet har innehållit både värderande omdömen och överväganden som inte har med själva saken att göra. Sammanfattningsvis har nämndens hantering inte varit förenlig med grundläggande bestämmelser om jäv och rättegångsombud och inte heller med regeringsformens krav att myndigheter i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet. Hyres- och arrendenämnden i Linköping får allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 april 2020 framförde AA klagomål mot Hyres- och arrendenämnden i Linköping, med anledning av handläggningen av ett ärende. AA uppgav att han, mot bakgrund av bl.a. kravet på opartiskhet, ifrågasatte ordförandens agerande vid sammanträdet och utformningen av hyres- och arrendenämndens beslut.

text: Till anmälan bifogades protokollet från ett sammanträde i nämnden daterat den

text: 17 mars 2020. Protokollet innehåller även ett beslut som meddelades den 20 mars.

text: Utredning

text: JO hämtade in hyres- och arrendenämndens dagboksblad i ärendet (ärende nr 227-20), och uppmanade därefter nämnden att lämna upplysningar om och yttra sig över AA:s anmälan. Remissvaret skulle särskilt belysa hur nämndens handläggning av partsställningen och jävsfrågan förhållit sig till bl.a.

text: rättegångsbalkens

text: , RB, bestämmelser om jäv och till bestämmelsen om domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas opartiskhet enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF. JO fäste också nämndens uppmärksamhet på bestämmelsen i

text: 28 § lagen (1973:188)

text: om arrendenämnder och hyresnämnder, nämndlagen. Nämnden skulle vidare ange bl.a. vilka överväganden som gjordes vid utformningen av nämndens beslutsskäl. Berörda befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter och det skulle framgå av remissvaret att så hade skett.

text: Hyresrådet BB, som hade varit ordförande vid det aktuella sammanträdet, lämnade in ett särskilt yttrande den 2 november 2020 med följande innehåll:

text: Angående partsställning

text: RE-Fastigheter har under åren förekommit någon enstaka gång som svarandepart i hyresnämnden. Det har varit oklart huruvida hyresvärden är fysisk- eller juridisk person. Både den kontroll som gjorts med Lantmäteriet (jfr dagboksbladet i hyresnämndens ärende nr 227-20) och CC:s egen uppgift visar att DD är lagfaren ägare.

text: Angående jäv

text: Ledamot av hyresnämnden får inte uppträda som ombud inför nämnden. Det anges i

text: 28 § andra stycket lagen (1973:188)

text: om arrendenämnder och hyresnämnder som hänvisar till

text: 12 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Endast EE hade yttrat sig i sak före sammanträdet. Kallelsen till sammanträde hade, på svarandesidan, skickats till DD. Handläggarna kontrollerar delgivning och antecknar, i förekommande fall, att kallelsen har delgetts. De kontrollerar även fullmakt. Vid sammanträdet tog jag på eget initiativ genast upp frågan om jäv. Jag gjorde därvid en stor lapsus genom att felaktigt tänka på ”sedvanliga” jävsregler i stället för att tillämpa ovan nämnda förbudsregel. Lapsusen kan knappast ursäktas. Det enda jag nu kan göra är att be om ursäkt. Fråga om tillstånd till andrahandsupplåtelse ska hanteras skyndsamt. Parterna gjorde, som framgår av hyresnämndens protokoll, en överenskommelse att jävsfrågan inte behövde prövas för det fall tillstånd till andrahandsupplåtelse kunde ges. Det får utgås från att regeln om hantering av jäv i

text: 4 kap. 15 § rättegångsbalken

text: är tillämplig, trots parternas inställning, men när förbudsregeln är tillämplig kan den sägas ta över, då det inte ska göras jävsprövning i sistnämnda fall. Två principer står mot varandra. Den ena är att parterna disponerar över processen. Den andra är att vissa regler ska beaktas ex officio. Eftersom beslutet i fråga inte har överklagats, så finns inte svar om Svea hovrätt skulle ha undanröjt beslutet ex officio, men det framstår som mer eller mindre uppenbart att så hade blivit fallet. Som framgår explicit av protokollet hade parterna synnerligen hård ton mot varandra. De ville dock ha beslut. Ingen har ifrågasatt att hyresnämnden i sakfrågan har fattat ett rättvist beslut fullt i enlighet med gällande rätt. Därför kom det inte som en överraskning att överklagande inte har gjorts. CC gjorde gällande förverkande. Denna inställning kan - särskilt med beaktande av att hon efter invändning från FF tillstod att hon hittat en ansökan bland

text: skräppost - uppfattas som amper när tillstånd till andrahandsupplåtelse prövas. Jag kände ett åliggande, inom ramen för att hyresrättslagstiftningen rubriceras som social skyddslagstiftning, att agera för att främja saklig rättvisa i tvisten. Jag bedömde att det bästa var att snarast möjligt få fram ett beslut i sakfrågan. Därför ställde jag fråga, som framgår av protokollet, ”Ordföranden efterhör huruvida hyresvärden låter GG bo kvar i prövningslägenheten intill dess att det finns beslut som eventuellt säger motsatsen” (underförstått syftas på beslut i förevarande tillståndsprocess). Hyresnämnden är skyldig att ge materiell processledning för att skydda den svagare partens intressen av rättssäkerhet. Om det görs gällande förverkande under dylika omständigheter, då inträder skyldigheten att ge materiell processledning (jfr

text: 12 kap. 42 § femte stycket jordabalken

text: Utformningen av beslutsskäl

text: Hyresnämnden blev förvånad över FF:s uppgift att CC hade pekat på att hon är ledamot av hyresnämnden i anslutning till att hon avslog EE:s ansökan. CC vitsordade FF:s uppgift. Det kan knappast försvaras om en ledamot inför en motpart i en tvist, där ledamoten agerar som ombud, gör sak av att vara ledamot. Hyresnämnden blev också förvånad över hennes uppgift att EE är ”påstridig”. På denna punkt hänvisas till de uppgifter som hon själv lämnat vid sammanträdet. När man prövar en dylik tillståndsfråga är det fullständigt irrelevant om hyresgästen är påstridig eller inte. Anledningen till att CC gjorde gällande påstridighet har hon inte redovisat. Hyresnämnden blev också förvånad över CC:s uppgift att hon hade hittat e-post från EE, men samtidigt gjorde gällande att han inte hade sökt tillstånd och att hyresrätten var förverkad. Vid två enskilda överläggningar enades hyresnämnden om att det fanns skäl att göra en rimlig markering (detta är dokumenterat i dagboksbladet och det antecknas ”Ledamöterna enas dessutom om hur skälen ska utformas”). Det får även noteras att beslutsskälen i vissa delar går EE emot. Det fanns inget annat syfte än att markera hyresnämndens opartiskhet.

text: Hyres- och arrendenämnden lämnade genom lagmannen HH den 16 december

text: 2020 följande remissvar:

text: Domstolar och förvaltningsmyndigheter ska i sin verksamhet iaktta saklighet och opartiskhet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2010 s. 274

text: p. 3 definierat partiskhet som att domaren låter partsställningen påverka utgången i målet. Skulle domaren vara beredd att döma på samma sätt även om partsställning varit den omvända är domaren inte partisk. Domaren får naturligtvis inte heller framstå som partisk. Av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: framgår att var och en ska, vid prövningen av hens civila rättigheter eller skyldigheter, vara berättigade till en rättvis och offentlig rättegång inom skälig tid inför en oavhängig och opartisk domstol. Bestämmelsen innefattar ett krav på att domaren rent faktiskt är opartisk, men också ett krav som innebär att det från objektiv synvinkel inte får finnas något tvivel om domstolens opartiskhet och oberoende. Av anteckningarna i ärendet framgår att det gjordes en jävsinvändning i ärendet med hänvisning till att motpartsombudet var ledamot av hyresnämnden. Annat har inte framkommit än att jävsinvändningen har gjorts i rätt tid och under sådana förhållanden borde hyresnämnden ha fattat ett särskilt beslut i frågan (se

text: 4 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Jävsfrågan borde ha prövats oberoende av utgången i sakfrågan. När det gäller utformningen av beslutsskälen på sidan 4 kan jag inte uttala mig om vilka övervägande som gjordes av nämnden. Emellertid framstår utformningen av skälen med hänvisning till den värdegrund som gäller för alla statsanställda och kraven på objektivet, saklighet och likabehandling som mindre lämplig.

text: När det gäller frågan om partsställningen får jag hänvisa till det yttrande som getts in av berörd befattningshavare. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Det framgår av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF. Kravet på saklighet och opartiskhet har en subjektiv och en objektiv sida. Det subjektiva avser hur de involverade myndighetspersonerna själva anser sig ha agerat, medan det objektiva avser hur deras agerande kunnat uppfattas utifrån. Det räcker med att det förekommer rent objektiva invändningar mot en myndighets agerande för att grundlagsregeln ska slå till, och detta kan inte läkas av att helt oförvitliga tjänstemän rent faktiskt har fattat beslut i frågan. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: [JUNO 4:e versionen], s. 55.)

text: Regeringsformens

text: bestämmelse om saklighet och opartiskhet kan sägas utgöra en konstitutionell grund för de jävsregler som finns i bl.a.

text: rättegångsbalken

text: , RB.

text: Verksamheten i en hyres- och arrendenämnd regleras i första hand i lagen (

text: ) om arrendenämnder och hyresnämnder, nämndlagen. Bestämmelserna i

text: 4 kap.

text: RB om jäv mot domare ska enligt 28 § första stycket nämndlagen tillämpas på ledamöterna i nämnderna. I

text: 4 kap. 13 §

text: RB anges när en domare ska anses jävig. I de nio första punkterna räknas de fall upp i vilka en domare utesluts från handläggningen av ett mål till följd av vissa faktiska omständigheter, såsom hans eller hennes ställning i förhållande till någon av parterna eller till saken. Den tionde punkten är en generalklausul. Av den följer att en domare är jävig att handlägga mål om det annars finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroende till hans eller hennes opartiskhet i målet. Jävsreglerna gäller för såväl lagfarna som icke lagfarna domare.

text: En domare som vet att det finns en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne är skyldig att självmant berätta om det. En part kan också göra en invändning om jäv. Den som vill göra en sådan invändning ska göra det första gången han eller hon för talan i målet, efter det att han eller hon fick kännedom om att domaren sitter i rätten eller i övrigt befattar sig med målet. Vidare får parten göra en jävsinvändning om han eller hon i ett senare skede får kännedom om en omständighet som kan läggas till grund för en jävsinvändning. I ett sådant fall ska invändningen göras när parten får kännedom om omständigheten. En part som inte gör en jävsinvändning i rätt tid förlorar rätten att göra en sådan framställning. Det följer av 4 kap. 14 § första och andra styckena RB.

text: Sedan det uppkommit en fråga om jäv får domaren bara vidta sådana åtgärder som inte utan synnerliga olägenheter kan skjutas upp och som inte innefattar ett avgörande av målet. Om en part gjort en framställning om jäv i rätt tid, ska rätten så snart det kan ske meddela ett särskilt beslut i frågan. Det framgår av

text: 4 kap. 15 § första och andra styckena RB. Reglerna behandlar närmast den situationen att det, sedan handläggningen av målet eller ärendet påbörjas, uppkommer fråga om jäv mot en domare på initiativ antingen av domaren själv, av en annan domare som ingår i rätten eller av en part. Under den tid då frågan om jäv är svävande upphör i princip domarens funktion (se Gärde m.fl., Nya

text: rättegångsbalken

text: , 1949, s. 45).

text: I rättsfallet

text: NJA 2014 s. 482

text: kom Högsta domstolen fram till att en åklagare som var tjänstledig från sin anställning, och som adjungerad ledamot i en hovrätt hade deltagit i avgörandet av ett brottmål, var jävig. Domstolen konstaterade att även om

text: rättegångsbalkens

text: regler om domarjäv inte har genomgått några större förändringar sedan balkens tillkomst så kan frågan om huruvida det rör sig om jäv inte besvaras på samma sätt i dag som vid bestämmelsernas tillkomst. Samhällsutvecklingen har lett dels till att fråga om förtroendet för domstolars verksamhet samt domares oavhängighet och opartiskhet har fått ökad uppmärksamhet, dels till att skärpta krav riktas mot den dömande verksamheten i dessa hänseenden. Det innebär att fler förhållanden än tidigare utgör jäv.

text: JO har uttalat sig om jävsfrågor i flera beslut. Dåvarande chefsJO Mats Melin konstaterade att domarna vid en tingsrätt var jäviga att hantera ett dispositivt tvistemål i vilket en sekreterare vid domstolen var part. Tingsrätten kritiserades för att inte utan dröjsmål ha vidtagit åtgärder för att anförtro handläggningen till en domare som inte var jävig. Det skulle ha skett redan när sekreteraren ansökte om stämning. (Se JO:s beslut den 15 april 2008, dnr

text: .) Dåvarande JO Lars Lindström uttalade allvarlig kritik mot en särskild ledamot vid en förvaltningsrätt som hade varit med och avgjort ett mål om laglighetsprövning av ett kommunalt beslut trots att han var jävig. Ledamoten hade tidigare befattat sig med den sak som beslutet gällde i egenskap av juridisk konsult åt kommunen, och han hade inte självmant anmält detta förhållande innan han deltog i förvaltningsrättens prövning av målet. (Se

text: JO 2018/19 s. 92

text: En icke lagfaren ledamot i en hyres- och arrendenämnd får inte uppträda som ombud vid den nämnd som han eller hon tillhör. Detta framgår av

text: 12 kap. 3 § andra stycket

text: RB jämförd med 28 § andra stycket nämndlagen. Bestämmelsen i nämndlagen trädde i kraft den 1 juli 1991 (SFS 1991:637). I förarbetena konstaterades att det inte var ovanligt att en person som var intresseledamot eller ersättare för sådan vid en viss nämnd också uppträdde som ombud för ett fastighetsbolag i andra tvister vid nämnden. En sådan ordning ansågs för motparten i tvisten, inte minst i de fall då denne förlorade målet eller ärendet, ägnad att leda till föreställningar om att otillbörlig hänsyn kunde ha förekommit och därmed grunda misstro mot rättskipningen. (Se

text: prop. 1990/91:98 s. 38

text: .) Bestämmelsen i 28 § nämndlagen har följaktligen – på motsvarande sätt som

text: 12 kap. 3 §

text: RB avseende domstolarnas verksamhet – tillkommit för att värna nämndernas opartiskhet.

text: När en hyres- och arrendenämnd avgör ett ärende ska det framgå av beslutet vilka skäl som ligger till grund för det, om detta går någon part emot. Detsamma gäller andra beslut, om det behövs. Detta följer av 21 § första stycket nämndlagen. Bestämmelsen är avsedd att ha samma innebörd som regeln i

text: 28 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden (se

text: prop. 2005/06:80 s. 61

text: ). I kommentaren till den senare lagen framhålls att skälen i första hand skrivs för parterna. Förutom själva utgången är det i ett inte helt okomplicerat fall viktigast för parterna att få veta hur domstolen har resonerat. Beslutet behöver redovisa parternas ståndpunkter på ett sådant sätt att ingen part har anledning att efteråt fråga sig om domstolen verkligen har uppfattat hans eller hennes inställning. Det är angeläget att domstolen inte försummar att bemöta den förlorande partens yrkanden, åberopanden och invändningar. Tendentiöst eller ofullständigt skrivna skäl kan leda till att en högre domstol anser sig ha anledning att bevilja prövningstillstånd. (Se Fitger m.fl., Lagen om domstolsärenden – En kommentar [JUNO Version 3a], kommentaren till 28 §.)

text: Regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet i rättskipningen har betydelse även för utformningen av skälen för ett avgörande. JO har i flera beslut kritiserat domare för att ha brustit i detta avseende (se bl.a.

text: JO 2012/13 s. 41

text: och

text: JO 2017/18 s. 70

text: Bedömning

text: I det följande kommer jag att närmare beröra tre frågor. Det rör sig om hyresoch arrendenämndens hantering av det förhållande att en ledamot av nämnden uppträdde som ombud, utformningen av nämndens beslut och slutligen vissa av anteckningarna i dagsboksbladet i nämndens ärende nr 227-20. En ledamot i nämnden uppträdde som ombud Av utredningen i ärendet framgår att CC uppträdde som ombud för den ena parten vid ett sammanträde i Hyres- och arrendenämnden i Linköping och att hon är en icke lagfaren ledamot i samma nämnd. Av yttrandet från hyresrådet BB, som var ordförande vid sammanträdet, framgår att det var först i samband med sammanträdet som det stod klart för honom att CC var ombud för motparten. Han tog då på eget initiativ upp frågan om jäv. Jag delar bedömningen att det förelåg en jävssituation. Sålunda får det anses uppenbart att det förhållandet att en ledamot uppträder som ombud vid den domstol eller, som i det här fallet, den nämnd som han eller hon tillhör är en omständighet som medför tvivel om nämndens saklighet och objektiva opartiskhet. Om ledamoten skulle tillåtas vara ombud blir ledamöterna i nämnden, i enlighet med

text: 4 kap. 13 § 10

text: RB, jäviga att handlägga målet. Så långt har jag alltså inga invändningar.

text: Sedan frågan om jäv väckts framgår det av protokollet att sammanträdet fortsatte och att parterna enades om att ”gå vidare” för att sondera en eventuell förlikning. Ombudet för sökanden gjorde emellertid lite senare gällande att det var fråga om jäv. BB förklarade att denna fråga skulle prövas. Därefter enades

text: parterna enligt samma anteckningar om – i fall en kommande rättsutredning skulle leda till ett bifallsbeslut – att nämnden skulle meddela ett slutligt beslut. CC uppgav att hon i sådana fall ville ha möjlighet att överklaga beslutet. Jävsfrågan prövades inte.

text: Nämndens hantering har enligt min mening varit felaktig. I den uppkomna situationen borde hyres- och arrendenämnden ha gett CC tillfälle att frivilligt avträda. När nämnden inte gjorde det fanns det två val. Nämnden kunde antingen ha avvisat CC som ombud för motparten eller ha låtit pröva jävsfrågan. Eftersom regleringen i

text: 12 kap. 3 § andra stycket

text: RB jämförd med 28 § andra stycket nämndlagen innebär ett absolut förbud för en ledamot av en hyres- och arrendenämnd att uppträda som ombud vid den nämnd som han eller hon tillhör menar jag att det första alternativet borde ha valts. Med hänsyn till att en sådan avvisning av ombudet inte behövde föregås av någon särskild prövning hade nämnden enligt min mening också kunnat besluta i frågan.

text: Nu valde nämnden att inte avvisa ombudet och därmed aktualiserades frågan om jäv. I stället för att fortsätta sammanträdet borde nämnden alltså redan vid sammanträdets inledning ha tagit ställning till jävsfrågan nu när den var väckt av nämndens ordförande. Frågan om jäv utgör ett hinder för den fortsatta processen, och den måste hanteras innan processen kan fortsätta. Det finns dock anledning att uppmärksamma att hela hyres- och arrendenämnden enligt min mening hade varit förhindrad att pröva jävsfrågan i en sådan situation. Det är självklart inte heller möjligt för nämnden att på det sätt som skedde vid sammanträdet, låta parterna disponera över frågan och villkora dess prövning av utgången i ärendet.

text: Som jag återkommer till tycks hyres- och arrendenämnden ha försökt hantera jävsfrågan också vid utformningen av skälen för det slutliga beslutet. Det säger sig dock självt att det inte är möjligt att läka den brist som det inneburit att hyres- och arrendenämnden inte hanterade frågan om jäv så snart den uppkom, i synnerhet som nämndens ledamöter var jäviga. Utformningen av skäl för hyres- och arrendenämndens beslut Som framkommit fortsatte nämnden handläggningen och avgjorde ärendet några dagar senare. På dagboksbladet har det antecknats att det hölls en ny enskild överläggning den 20 mars 2020, att ”slutligt enhälligt beslut fattas” samt att ledamöterna ”enas dessutom om hur skälen ska formuleras”.

text: I början av protokollet från nämndens sammanträde har det antecknats bl.a. följande: Frågan om jäv tas upp. [Sökandens ombud] förklarar sig medveten om att CC är ledamot av hyresnämnden, eftersom hon själv påtalat detta för [sökanden] i anslutning till att hon avslog dennes ansökan om tillstånd till fortsatt andrahandsupplåtelse. CC: Anledningen till att hon nämnde att hon är ledamot i hyresnämnden var att hon ville förklara för [sökanden], som är påstridig, att strikt praxis tillämpas, att

text: hon har kunskap om denna och att hon inte är villig att avvika från den. Hon förvaltar [motpartens] fastigheter och har inget ägande i dessa. Efter diskussioner enas parterna om att gå vidare åtminstone för att sondera en eventuell förlikning. Sedan sökandens ombud uppgett att det förelåg jäv finns följande anteckning i protokollet:

text: Ordföranden uppger att denna fråga ska prövas. Parterna enas – för det fall att rättsutredningen leder till ett bifallsbeslut – att hyresnämnden ska meddela slutligt beslut, men CC uppger att hon i så fall vill ha möjlighet till överklagande. Längre fram i protokollet återfinns i själva beslutet under rubriken Skäl följande inledande stycke:

text: Med anledning av de uppgifter som [sökandens ombud] har lämnat påtalar hyresnämnden följande: Rätten att få tillstånd till andrahandsupplåtelse prövad – och att få bifall om det är sakligt motiverat – är en viktig del av hyresgästers besittningsskydd. Att hävda sin rätt kan inte anses som ”påstridighet”. Att agera som CC har gjort kan uppfattas som försök till ”denial of justice”, uppenbarligen det sätt som [sökanden] har uppfattat agerandet, nämligen att sakfrågan är så klar att det inte lönar sig att klaga. Hyresnämnden nödgas ta avstånd från hennes agerande, särskilt som hon påtalat att hon är ledamot av hyresnämnden. Med hänsyn till att hyresnämndens prövning leder till bifall av [sökandens] talan, finns inte behov i övrigt att pröva om jäv föreligger. BB har i sitt yttrande till JO angående det sistnämnda stycket förklarat att nämnden vid utformningen av beslutet ville göra en ”rimlig markering” och ”markera hyresnämndens opartiskhet”.

text: De redovisade beslutsskälen framstår i mina ögon inte bara som märkliga, utan de saknar helt betydelse för bedömningen i sak. Vidare innehåller stycket sådana värdeomdömen att det utifrån en objektiv bedömning kan ifrågasättas om hyres- och arrendenämnden har varit saklig och opartisk vid utformningen av skälen.

text: Som jag redan nämnt ska bl.a. domstolar och nämnder i sin verksamhet iaktta saklighet och opartiskhet. Detta gäller förstås även vid utformningen av skälen för domar och beslut. Sålunda ska bara skäl som har betydelse för bedömningen av den sakfråga som är föremål för prövning och behandlats vid ett sammanträde i hyres- och arrendenämnden redovisas i ett beslut. Hyresrådet BB var ordförande i ärendet. Han hade därför ett särskilt ansvar vid den enskilda överläggningen att redogöra för rättsläget för de icke lagfarna ledamöterna och för att därefter se till att beslutet blev korrekt utformat samt att skälen höll sig till vad själva saken gällde.

text: Anteckningar i nämndens dagboksblad Enligt dagboksbladet i ärendet är två personer registrerade som motparter, en juridisk person och en fysisk person. I protokollet från sammanträdet har dock enbart privatpersonen angetts som motpart. I dagboksbladet finns det visserligen en anteckning enligt vilken Lantmäteriet uppgett att privatpersonen är lagfaren ägare till 100 procent. Nästa anteckning är protokollet från

text: sammanträdet den 17 mars 2020. Det framgår inte om nämnden vidtog några åtgärder med anledning av informationen från Lantmäteriet, eller om nämnden på eget bevåg justerat partsställningen och vem som i så fall var ansvarig för den åtgärden. Vidare kan jag konstatera att det inte går att utläsa av dagboksbladet om nämndens beslut i ärendet verkligen har expedierats till parterna. Anteckningarna i dagboksbladet har alltså varit bristfälliga.

text: Hyres- och arrendenämnden förtjänar allvarlig kritik För att förtroendet för den offentliga verksamheten ska kunna upprätthållas krävs att domare och offentliga befattningshavare har god kännedom om bestämmelserna kring jäv och tillämpar bestämmelserna korrekt. I all dömande verksamhet ställs särskilt höga krav. Som jag tidigare slagit fast utgör

text: regeringsformens

text: bestämmelse om saklighet och opartiskhet en konstitutionell grund för de jävsregler som finns i bl.a.

text: rättegångsbalken

text: Jag har funnit påtagliga brister i hur hyres- och arrendenämnden behandlat jävsfrågan och hur den utformat skälen för sitt beslut. Det finns enligt min mening även skäl att ifrågasätta om nämnden haft tillräcklig kunskap om regleringen angående rättegångsombud. Hyresrådet BB bär ett särskilt ansvar i detta. Hanteringen har inte varit förenlig med

text: regeringsformens

text: krav på att bl.a. nämnder i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet. Sammantaget förtjänar Hyres- och arrendenämnden i Linköping allvarlig kritik.

text: Vad som har framkommit i övrigt ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för långsam handläggning av en begäran om att få ta del av fotografier och filmer

org: jo

sammanfattning: En förälder klagade på stadsdelsnämndens handläggning av hennes begäran om att få kopior av fotografier och filmer med sin son som hade tagits respektive spelats in på sonens förskola. JO konstaterar i beslutet att fotografier och filmer som har spelats in inom ramen för en förskoleverksamhet ofta kan anses upprättade i tryckfrihetsförordningens mening redan i samband med att de togs respektive spelades in. Sådana handlingar anses därmed allmänna och en begäran om att få ta del av dem ska behandlas enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen. Stadsdelsnämnden kritiseras i beslutet för att inte ha behandlat förälderns begäran om att få kopior av handlingarna med den skyndsamhet som tryckfrihetsförordningen kräver.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan den 22 maj 2016 klagomål mot Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Av anmälan och bilagor framgick bl.a. följande:

type: stycke

text: Den 27 oktober 2014 begärde AA i en skrivelse till BB, avdelningschef vid Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning, avdelningen för förskola, att få ta del av kopior av fotografier och filmer med sin son som hade tagits respektive spelats in på hans förskola från augusti 2011 till tidpunkten för begäran. Den 5 november 2014 fick AA svar från BB att hon skulle återkomma så snart som möjligt. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade AA ännu inte fått ta del av några fotografier eller filmer. Hon hade inte heller fått något beslut i ärendet.

text: Utredning

text: JO begärde att Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd skulle komma in med ett yttrande över AA:s anmälan till JO.

text: Stadsdelsnämnden beslutade att som sitt remissvar anta ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid stadsdelsförvaltningen, avdelningen för förskola. I yttrandet anfördes i huvudsak följande:

text: Ärendet

text: Den 27 oktober 2014 begärde vårdnadshavaren att få elektroniska kopior av fotografier och filmer på sitt barn och andra förskolebarn gällande perioden augusti 2014 [rätteligen 2011, JO:s anm.] – oktober 2014, (e-post). Den 10 november 2014 meddelar vårdnadshavaren avdelningschefen att begäran gäller samtliga fotografier och filmer som tagits på barnet under perioden augusti 2011 till och med 10 november 2014, (e-post). Den 8 januari 2015 skriver vårdnadshavaren till avdelningschef och förskolechef att hon har haft ett möte med förskolechefen och biträdande förskolechef på Gulsippan och fått ett USB-minne med fotografier på sitt barn. Vårdnadshavaren begär alla bilder där hennes barn är med, vilket inkluderar fotografier där andra barn är med, (e-post). Den 16 november 2015 kommer förskolechef överens med vårdnadshavaren om att resterande bilder på barnet för läsåret 2015-2016, som inte redan lämnats ut, kommer utlämnas ut i samband med att barnet slutar förskolan, (muntlig kommunikation).

text: Förvaltningens synpunkter

text: Regelverket för utlämnande av fotografier innebär att en sekretessprövning alltid görs. Med anledning av de diskussioner och synpunkter som förts kring spridning av fotografier på barn via media har en gemensam policy tagits fram för de kommunala förskolorna i Stockholms stad med stöd av utbildningsförvaltningen. Det innebär att vårdnadshavare måste lämna sitt samtycke till att fotografier/filmer får publiceras alternativt endast användas för internt bruk inom förskolan. Vid särskilda evenemang begärs samtycke för den aktuella aktiviteten. Alla vårdnadshavare har fått en blankett om samtycke i samband med att barnet börjar förskolan. Därutöver tas även hänsyn till de etiska aspekterna där barnen själva involveras och måste vara med på att de vill bli fotograferade eller filmade. Stadens gallringsföreskrifter innebär att ett begränsat urval av fotografier från varje förskola årligen skickas in till stadsarkivets e-arkiv. Syftet är att bevara fotografier som speglar förskolornas verksamhet. Efter sekretessprövning lämnas de fotografier som kan användas externt till berörda barns familjer. Kvarvarande fotografier gallras. Anmälaren, vårdnadshavare i ärendet, har över tid kommunicerat med ansvarig förskolechef, avdelningschef med ansvar för den kommunala förskoleverksamheten samt tjänstemän vid utbildningsförvaltningen och stadsarkivet. Överenskommelser har skett med ansvarig förskolechef. Senast den 16 november 2015 var vårdnadshavare och förskolechef överens om att resterande fotografier skulle lämnas i samband med övergången till förskoleklass sommaren 2016. Förutom de fotografier på vårdnadshavarens son, som lämnades i januari 2015, har dokumentation lämnats ut kontinuerligt i form av projektmappar. Dessa innehåller material från de projekt som det enskilda barnet deltagit i. Här finns även bilder på andra barn där deras vårdnadshavare lämnat sitt medgivande. Förvaltningen medger att det tagit väl lång tid innan bilder lämnats. Det har på förskolan funnits omständigheter som fördröjt hanteringen. Dels genom att inte alla vårdnadshavare lämnat sitt samtycke, men också med anledning av att en familj mot sin vilja hittade bilder på sitt eget barn på nätet, vilket de inte

text: godkänt. Detta har medfört en stor osäkerhet inom förskolan att lämna ut fotografier på barn annat än till vårdnadshavare. AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. följande:

text: I början av december 2014 fick hon ett USB-minne med elva fotografier på enbart sin son. Eftersom hon hade begärt att få samtliga fotografier och filmer som sonen var med på, dvs. även de där sonen var med tillsammans med andra förskolebarn, hade hon ett möte med avdelningschefen och förskolechefen då hon ansåg att förskolan inte hade fullgjort sin skyldighet.

text: På begäran av JO lämnade förvaltningen in gallringsföreskrifter för förskoleverksamheten som gällde under perioden den 1 oktober 2014–22 juni 2016.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den har kommit in till myndigheten eller har upprättats där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: Med handling avses inte bara konventionella handlingar utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel (

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF). En handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § TF är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En upptagning, t.ex. ett fotografi eller en film, anses förvarad hos en myndighet om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan uppfattas.

text: En handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats eller, om den inte har expedierats, när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts (

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF).

text: JO har i JO 2016/17 s. 340, dnr

text: , ansett att en socialtjänsts videoinspelningar av umgängestillfällen fick sin slutliga utformning redan när förvaltningen avslutade inspelningarna. De ansågs därmed redan vid den tidpunkten upprättade i TF:s mening.

text: En begäran om att få ta del av en handling ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Om en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Myndighetens avslagsbeslut får överklagas till kammarrätt (

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF samt 6 kap. 7 och 8 §§ OSL).

text: Bedömning

text: I en skrivelse den 27 oktober 2014 till BB vid Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning begärde AA att få ta del av fotografier och filmer med sin son som förskolepersonalen hade tagit respektive spelat in sedan augusti 2011. AA hänvisade uttryckligen till bestämmelserna i TF i sin begäran. BB svarade AA den 5 november 2014 att hon skulle återkomma så snart som möjligt. AA fick vissa fotografier i december 2014. I november 2015 kom AA och BB överens om att AA skulle få ytterligare fotografier i samband med att hennes son slutade på förskolan sommaren 2016.

text: Som framgår ovan kan fotografier och filmer som har tagits respektive spelats in av en myndighet utgöra allmänna handlingar. Om de inte har expedierats eller kan hänföras till ett visst ärende, är det avgörande för bedömningen om de anses upprättade i TF:s mening. Mycket talar för att fotografier och filmer som tas respektive spelas in inom ramen för en förskoleverksamhet ofta kan anses upprättade redan i samband med att de togs respektive spelades in, i vart fall om de inte är avsedda att bearbetas eller redigeras (jämför det ovan nämnda beslutet om videoinspelningar av umgängestillfällen hos socialtjänsten [JO 2016/17 s. 340, dnr

text: Enligt stadsdelsnämnden görs alltid en sekretessprövning innan fotografier lämnas ut. Nämnden verkar alltså ha uppfattningen att i vart fall fotografier som tas inom ramen för verksamheten utgör allmänna handlingar. Myndigheten ska då utan dröjsmål lämna ut handlingarna till den som begär att få ta del av dem, om de inte omfattas av sekretess. Om en begäran helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas.

text: Det har kommit fram att AA fick vissa fotografier i början av december 2014, dvs. en dryg månad efter att hon första gången hade gjort sin framställning. Jag kan konstatera att redan den handläggningstiden står i strid med skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Genom ett mejl den 8 januari 2015 klargjorde AA att hennes begäran omfattade fotografier och filmer där andra barn var med. Sedan förekom det uppenbarligen en del kontakter mellan AA och myndigheten innan de till slut, den 16 november 2015, kom överens om att de resterande handlingarna skulle lämnas ut till AA i samband med att

text: hennes son slutade på förskolan sommaren 2016. AA borde givetvis ha fått besked när det gällde det resterande materialet långt tidigare. Nämnden förtjänar kritik för den långsamma handläggningen.

text: Det är oklart om AA nekades att ta del av några handlingar. Jag anser mig inte ha underlag för att hävda att det var så och alltså inte heller för att kritisera att myndigheten inte meddelade något avslagsbeslut. Jag finner dock anledning att allmänt framhålla att den enskilde, om en utlämnandeframställning inte kan tillmötesgås fullt ut, ska informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning för att få ett överklagbart beslut.

text: Vad som har kommit fram i övrigt i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot bl.a. dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län för att ett avvisningsbeslut verkställdes trots att det fanns hinder mot verkställighet

sammanfattning: En man hade fått avslag på sin asylansökan och skulle avvisas till Uganda. Dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län var ansvarig för att verkställa beslutet. Efter att mannen anmält att det fanns hinder mot att verkställa avvisningsbeslutet beviljade migrationsdomstolen honom en ny prövning. Det innebar att beslutet om avvisning inte fick verkställas. Trots det verkställde polismyndigheten mannens avvisningsbeslut till Uganda. Den handläggare vid polismyndigheten som var ansvarig för ärendet kritiseras för att hon inte i nära anslutning till mannens avresa kontrollerade om det fanns något hinder mot att verkställa avvisningsbeslutet. Även polismyndigheten kritiseras för handläggningen av verkställighetsärendet. I beslutet riktas också kritik mot Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, för att domstolen inte underrättade polismyndigheten om att mannen beviljats en ny prövning. Slutligen kritiseras Migrationsverket för att myndigheten dröjde med att registrera migrationsdomstolens dom i det system där polisen ska genomföra sina kontroller av verkställighetshinder.

text: Bakgrund

text: AA, som är medborgare i Uganda, ansökte i februari 2012 om asyl i Sverige. Migrationsverket beslutade i april 2012 att avslå ansökan och avvisa honom till Uganda. Beslutet vann laga kraft i september samma år. Sedan AA avvikit överlämnade Migrationsverket i november 2012 ärendet till polisen för verkställighet med stöd av

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: . Ärendet handlades av gränspolisenheten vid dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län.

text: AA anmälde genom sitt ombud, BB, att det fanns hinder mot att verkställa avvisningsbeslutet. Den 27 juni 2014 beslutade Migrationsverket att inte bevilja AA uppehållstillstånd eller ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

text: AA överklagade genom sitt ombud beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, den 21 juli 2014. Fredagen den 25 juli 2014 beviljade migrationsdomstolen AA en ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: och överlämnade målet till Migrationsverket för fortsatt handläggning. Migrationsdomstolens avgörande innebar att beslutet om avvisning inte fick verkställas innan frågan om uppehållstillstånd hade avgjorts genom ett beslut som vunnit laga kraft.

text: På kvällen måndagen den 28 juli 2014 verkställde polismyndigheten avvisningsbeslutet genom att AA flögs till Uganda. Flygresan genomfördes utan eskort.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde BB fram klagomål mot dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län för att myndigheten verkställde avvisningsbeslutet trots att det inte var tillåtet.

text: BB var vidare kritisk till att myndigheten inte underrättade Migrationsverket om att verkställighet hade skett förrän i september 2014. Dessförinnan hann Migrationsverket förordna BB till offentligt biträde för AA och boka tid för en muntlig utredning.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län, Migrationsverket och Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen.

text: Förundersökning På grund av vad som kom fram vid genomgången av de inhämtade handlingarna fann jag anledning att anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts. Jag beslutade därför den 21 januari 2015 att inleda en förundersökning om sådant brott.

text: Under förundersökningen kom bl.a. följande fram.

text: AA:s överklagande kom in till Migrationsverket den 21 juli 2014. Dagen därpå registrerade Migrationsverket i ärendehanteringssystemet Wilma att överklagandet överlämnats till migrationsdomstolen. Migrationsdomstolen expedierade domen om att bevilja AA en ny prövning till hans ombud, och till Migrationsverket samma dag som den meddelades, dvs. den 25 juli 2014. Expedieringen till Migrationsverket gjordes per mejl. Migrationsdomstolens dagboksblad innehöll inte någon notering om att domen expedierats till polismyndigheten, som var verkställande myndighet. Migrationsverket diarieförde domen i Wilma den 28 juli 2014 kl. 9.48. Den handläggare hos polisen som var ansvarig för AA:s verkställighetsärende, CC, gjorde inte några

text: kontroller i Wilma beträffande AA:s ärende under perioden den 21–28 juli 2014.

text: CC delgavs misstanke om tjänstefel. Hon förnekade brott och uppgav att hon inte känt till migrationsdomstolens dom. Hon anförde vidare att AA upprepade gånger sagt att han ville resa till Uganda. Det var förmodligen därför hon inte kontrollerade i Wilma om det fanns något hinder mot att verkställa avvisningsbeslutet.

text: Med hänsyn till vad som kom fram under förundersökningen beslutade jag den 9 oktober 2015 att lägga ned den och fortsätta att granska handläggningen av verkställighetsärendet inom ramen för ett tillsynsärende. Polismyndigheten, Migrationsverket och Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, ombads att yttra sig. Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (DD) yttrade sig över de klagomål som BB förde fram i sin anmälan. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: CC tog över handläggningen av AA:s ärende från en kollega i juli 2014. Kollegan, som tidigare varit i kontakt med AA, var övertygad om att AA ville åka hem eftersom Migrationsverket den 27 juni 2014 hade avslagit hans anmälan om verkställighetshinder.

text: AA kallades till ett möte den 16 juli 2014. Vid mötet kom det fram att AA inte hade tagit del av Migrationsverkets senaste beslut om att avslå hans anmälan om verkställighetshinder. AA uppgav att han var villig att åka till Uganda, men att han ville prata med sitt ombud först. Den 21 juli 2014 ringde AA och sa att han hade bestämt sig för att åka hem och att han helst ville resa samma vecka. CC föredrog ärendet för en beslutsfattare som beslutade att avvisningsbeslutet skulle verkställas genom en oeskorterad resa, vilket innebar att han skulle infinna sig på polisstationen för att hämtas upp och köras till flygplatsen av Kriminalvårdens personal. Samma dag beställde CC resan med avresedatum den 28 juli 2014. AA ringde på nytt den 22 juli 2014 och uppgav att han var mycket angelägen om att komma iväg så fort som möjligt.

text: CC gjorde i ordning AA:s resehandlingar på fredagen den 25 juli 2014 eftersom hon själv tjänstgjorde på annan ort den dag han skulle resa. Hon gav instruktioner om att handlingarna skulle finnas i receptionen på polishuset när Kriminalvårdens personal kom för att hämta AA. AA var informerad om att hon inte skulle vara på plats på avresedagen och hon hade upplyst honom om att han kunde ringa henne om han hade några frågor om sitt ärende.

text: Enligt CC gjorde handläggarna vid den aktuella tidpunkten enbart kontroller i Wilma om det fanns indikationer på att den som skulle avvisas eller utvisas avsåg att ansöka om en ny prövning eller överklaga ett beslut. Några sådana

text: indikationer fanns inte i AA:s ärende. Hon uppgav vidare att migrationsdomstolen inte underrättade polismyndigheten om domen och att domstolen inte heller hörde av sig till myndighetens jourtelefon.

text: Gränspolisenheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndighetens beslut om oeskorterad resa fattades den 21 juli 2014 […] då avvisningsbeslutet var gällande. Omständigheten att en utlänning inte önskar fullfölja asylprocessen och vill återvända till hemlandet har i sak företrädesrätt framför en eventuell skyldighet att fullfölja en asylprocess. Det inbegriper även en ansökan om verkställighetshinder. En asylsökande har rätt att när som helst under asylprocessen återta sin ansökan om asyl, avbryta asylprocessen och återvända till hemlandet. Gränspolisenheten är medveten om att det i AA fall inte varit fråga om ett formellt återtagande av ansökan om verkställighetshinder. AA meddelade dock att han ville åka till Uganda varför han avstod från att fullfölja sitt ärende. --- Gränspolisenheten anser i enlighet med gällande lagstiftning och praxis att utgångspunkten är att det är den sökandes vilja och skäl som ska beaktas i första hand. Vad en eventuell utredning om verkställighetshinder hypotetiskt kunnat resultera i är en sekundär omständighet om personen vill återvända till hemlandet. AA, som är en vuxen person med rättshandlingsförmåga och medveten om möjligheterna till att överklaga Migrationsverkets beslut, uppgav att han ville åka hem till Uganda såväl den 16 som den 21 juli 2014. Denna framförda önskan hade, enligt gränspolisenhetens uppfattning, företrädesrätt framför BB:s motsatta uppfattning i överklagandet som författades den 20 juli 2014. I handläggningen av verkställighetsärenden är det rutin att genomföra slagning i Wilma inför verkställighetsresor. Att det i detta specifika fall inte har gjorts har berott på att AA själv kontaktat gränspolisenheten i Stockholms län för att få åka till Uganda. Gränspolisenheten anser att det i hanteringen av AA ärende framkommit stora brister från huvudsakligen andra myndigheter, vid expedierandet av domen samt efter mottagandet av domen på Migrationsverket. Detta har resulterat i att gränspolisenheten inte haft ett korrekt underlag och den information som varit nödvändig för att handlägga ärendet korrekt. Gränspolisenheten är i verkställighetsärenden som detta särskilt beroende av andra myndigheters kommunikation. Gränspolisenheten anser därför att det är av största vikt att det finns en säker efterlevnad av utlänningsförordningen och cirkulärmeddelanden. I annat fall omöjliggörs gränspolisenhetens möjligheter att få korrekt och aktuell information i handläggandet av verkställighetsärenden. Gränspolisenheten kan […] konstatera att det saknas dokumentation kring underrättelse från migrationsdomstolen om domen i enlighet med 7 kap. 5 § fjärde stycket utlänningsförordningen. För det fall en underrättelse hade skett till gränspolisenheten hade gränspolisenheten haft god tid på sig att vidta åtgärder för att avbryta verkställigheten. Vidare noterar gränspolisenheten […] att Migrationsverket diariefört domen den 28 juli 2014 klockan 09.48 utan att vidta erforderliga åtgärder i enlighet med Rikskriminalpolisens cirkulärmeddelande CM 3/10 punkten 4.5. Med anledning av de särskilda omständigheterna i detta ärende finner gränspolisenheten inte någon anledning att rikta kritik mot någon anställd inom

text: Polismyndigheten enbart på grund av den omständigheten att kontroll inte gjorts i Wilma. Gränspolisenheten kommer säkerställa att slagning i Wilma fortsättningsvis sker även när en enskild säger att den vill åka till hemlandet för att tillse att handläggning utförs på ett korrekt sätt.

text: Polismyndigheten ställde sig bakom gränspolisenhetens bedömning avseende handläggningen med följande förtydliganden.

text: Polismyndigheten har tydliga rutiner vad gäller vilka åtgärder som ska vidtas när myndigheten handlägger ett verkställighetsärende. Utifrån de åtgärder som vidtogs i verkställighetsärendet gällande AA har Polismyndigheten med anledning av de specifika omständigheterna i det aktuella ärendet inte genomfört någon kontroll i datasystemet Wilma, vilket är en åtgärd som ska vidtas enligt den checklista som finns med i rutinen för verkställighetsarbetet. Omständigheterna i detta ärende ledde till avsteg från gällande rutin i och med att AA självmant kontaktat Polismyndigheten med önskemål om hemresa och även dag för hemresa. I och med att AA getts tid att kontakta sitt ombud och därefter självmant kontaktat Polismyndigheten har det inte funnits något skäl för myndigheten att ifrågasätta AA avsikt att vilja återvända till hemlandet. Någon kontroll skedde inte i Wilma i detta ärende trots utarbetad rutin just med anledning av AA agerande. Polismyndigheten hade ingen indikation på att AA hade för avsikt att överklaga Migrationsverkets senaste avslag på ansökan om en ny prövning. Polismyndigheten ställer sig bakom den redogörelse som gränspolisenheten lämnat vad avser uppfattningen att det var AA avsikt och vilja att återvända till hemlandet. Omständigheterna i detta ärende ger vid handen att kommunikationen mellan de olika inblandade myndigheterna i detta ärende inte varit tillfredsställande. Givetvis borde Polismyndigheten ha fått vetskap om att ärendet inhiberats omgående när ett beslut om detta fattats. Rutiner hur denna kommunikation ska ske finns i de ovan angivna dokumenten. Avslutningsvis anser Polismyndigheten att gränspolisenhetens förtydligande att samtliga ärenden, oavsett den enskildes viljeförklaring, kommer att kontrolleras i Wilma inför verkställigheten får anses som en tillräcklig åtgärd från Polismyndighetens sida för att förhindra att liknande händelser inträffar igen.

text: Migrationsverkets yttrande Migrationsverket (generaldirektören EE) yttrade sig över vilka åtgärder som Migrationsverket vidtog med anledning av migrationsdomstolens dom den 25 juli 2014. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: AA:s anmälan om verkställighetshinder handlades av en av Migrationsverkets förvaltningsprocessenheter. När AA överklagade Migrationsverkets beslut från den 27 juni 2014 upplyste verket migrationsdomstolen om att dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län var ansvarig för AA:s verkställighetsärende.

text: Migrationsdomstolens dom där AA beviljades en ny prövning kom in till förvaltningsprocessenhetens gruppbrevlåda per mejl under dagen den 25 juli 2014. Enheten registrerade domen i Wilma på morgonen den 28 juli 2014. En dom där domstolen har beslutat att bevilja ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: ska registreras skyndsamt eftersom avvisnings- eller

text: utvisningsbeslutet inte får verkställas, vilket ska framgå av verkets ärendehanteringssystem. Även om tidpunkten för registreringen inte haft någon betydelse för verkställigheten av beslutet borde Migrationsverket ha registrerat domen omedelbart när den kom in till verket så att domslutet varit möjligt att utläsa i Wilma.

text: Migrationsverket har inte som rutin att kontakta polisen för att informera om den här typen av domar. Det är migrationsdomstolen som har den författningsreglerade skyldigheten att underrätta den verkställande myndigheten.

text: Sammanfattningsvis ansåg Migrationsverket att man agerat i enlighet med gällande riktlinjer och lagstiftning. Enligt Migrationsverket hade man inte haft anledning att vidta några andra åtgärder än att registrera domen omedelbart när den kom in till verket så att den varit synlig i Wilma samma dag som den skickades till verket, och ta ställning till om den skulle överklagas. Förvaltningsrätten i Stockholms yttrande Förvaltningsrätten i Stockholm (lagmannen FF) yttrade sig över de åtgärder som vidtogs vid expedieringen av migrationsdomstolens dom den 25 juli 2014.

text: Myndigheten hämtade in uppgifter från bl.a. den ansvariga domaren, förvaltningsrättsfiskalen GG, och från den domstolshandläggare som expedierade domen.

text: GG uppgav huvudsakligen följande. Hon är väl medveten om att Polismyndigheten ska underrättas om avgöranden av det aktuella slaget, och hon följer migrationsdomstolens rutin som innebär att domaren på en checklista markerar i en särskild ruta att den verkställande myndigheten ska underrättas. Checklistan läggs tillsammans med domen till kansliet, som i samband med expedieringen underrättar den aktuella myndigheten. Checklistan sparas normalt inte efter expediering. Eftersom det är länge sedan minns hon inte vilka åtgärder som vidtogs vid expedieringen av domen i AA:s ärende, eller om checklistan användes.

text: Domstolshandläggaren uppgav att hon känner till underrättelseskyldigheten, men att hon inte mindes det enskilda målet och inte kom ihåg om det fanns någon checklista i akten.

text: Domstolen redovisade följande bedömning. Det är inte ovanligt att ny prövning beviljas och att en underrättelse enligt 7 kap. 5 § fjärde stycket utlänningsförordningen därmed ska skickas till den verkställande myndigheten. Det finns en god kännedom om underrättelseskyldigheten hos ansvariga domare och domstolshandläggare. Domstolsverkets handbok ger också tydliga instruktioner och en checklista används för att domarens instruktioner om expediering ska utföras av domstolshandläggarna.

text: [Både] ansvarig domare och domstolshandläggaren som expedierat domen [har] känt till att migrationsdomstolen ska underrätta verkställande myndighet i enlighet med 7 kap. 5 § fjärde stycket utlänningsförordningen när domstolen beslutat att frågan om uppehållstillstånd ska tas upp till ny prövning. Det framgår också av yttrandena att varken den ansvarige domaren eller domstolshandläggaren kommer ihåg vilka åtgärder som vidtogs i samband med expediering av domen. Någon dokumentation om att den verkställande myndigheten har underrättats finns inte i akten eller i målhanteringssystemet. Det har således inte varit möjligt att i efterhand reda ut hur frågan om expediering har handlagts. Om Polismyndigheten inte har underrättats om domen i målet beror det sannolikt på ett beklagligt misstag i handläggningen av detta fall. Även om det enligt min bedömning finns tillräckliga kunskaper om gällande bestämmelser hos domare och handläggare och goda förutsättningar för en tydlig kommunikation mellan ansvarig domare och domstolshandläggare är det av stor vikt att risken för misstag blir så liten som möjligt. Det finns därför alltid skäl att påminna domarna och domstolshandläggarna om kravet på underrättelse till den verkställande myndigheten.

text: Rättslig reglering

text: Verkställighet av beslut om avvisning och utvisning Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet (se

text: 12 kap. 4 § utlänningslagen

text: Migrationsverket har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan Polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får Migrationsverket lämna över avvisnings- eller utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet (se

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: ). Ett av syftena med regleringen är att Polismyndigheten ska få ansvar för de ärenden där det kan befaras bli nödvändigt att tillgripa tvång av det slag som polis har förmåga och behörighet att använda (se

text: prop. 1997/98:173 s. 63

text: Hinder mot verkställighet Om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående hinder mot verkställighet ska Migrationsverket under vissa förutsättningar ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Beviljas en ny prövning får beslutet om avvisning eller utvisning inte verkställas innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft. (Se

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: Rikspolisstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (

text: RPSFS 2014:8

text: , FAP 638-1). Av 7 kap. 1 § i föreskrifterna framgår att Polismyndigheten ska kontrollera om

text: förbud mot verkställighet har inträtt innan verkställighet sker av ett beslut om avvisning. Föreskrifterna trädde i kraft den 1 september 2014.

text: Enligt en rutinbeskrivning för verkställighetsarbete som tagits fram av dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län 2012 ska handläggaren innan avresa bl.a. kontrollera i Wilma att det inte finns verkställighetshinder.

text: Diarieföring Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) ska allmänna handlingar registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver dock inte registreras om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in till eller upprättats hos myndigheten. Om det är uppenbart att en allmän handling är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet behöver den varken registreras eller hållas ordnad. Bestämmelsen i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL om att allmänna handlingar ska registreras så snart de har kommit in eller upprättats innehåller inte någon bestämd tidsgräns. JO har emellertid uttalat att det ligger i sakens natur att registreringen ska ske så snart det är praktiskt möjligt, i normalfallet senast påföljande arbetsdag (se bl.a. JO 2007/08 s. 565, dnr

text: Underrättelseskyldighet I 7 kap. utlänningsförordningen finns bestämmelser om underrättelseskyldighet i utlänningsärenden.

text: Av 7 kap. 3 § framgår att när Polismyndigheten har verkställt ett beslut om avvisning eller utvisning ska Migrationsverket omedelbart underrättas.

text: Enligt 7 kap. 5 § ska Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen som beslutar att ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: underrätta den verkställande myndigheten.

text: Migrationsverket och Rikspolisstyrelsen har utarbetat riktlinjer för ansvarsfördelningen mellan Migrationsverket och polisen vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut samt förvar (se Rikskriminalpolisens cirkulärmeddelande CM 3/10). Av riktlinjerna framgår bl.a. att när ett verkställighetsärende har lämnats över till polisen ska Migrationsverket fortlöpande informera polisen om uppgifter som kan ha betydelse för verkställigheten (punkt 4.5).

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen framgår att polismyndigheten verkställde avvisningsbeslutet genom att AA reste till Uganda på kvällen den 28 juli 2014, trots att

text: migrationsdomstolen den 25 juli 2014 hade beviljat honom en ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: och verkställighet därmed inte fick ske.

text: Min utredning har syftat till att klarlägga de inblandade myndigheternas ansvar och vilka åtgärder som bör vidtas för att undvika en upprepning av det inträffade.

text: Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen Som framgår ovan ska en migrationsdomstol som beslutar att ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: underrätta den verkställande myndigheten om detta (7 kap. 5 § utlänningsförordningen).

text: Förvaltningsrätten i Stockholm har i sitt yttrande till JO uppgett att det inte gått att klarlägga om den aktuella domen expedierats till polismyndigheten, som var verkställande myndighet i AA:s ärende. Enligt polismyndigheten har domen inte kommit myndigheten till handa och det finns inte heller någon dokumentation som visar att domen har skickats dit. Det är däremot dokumenterat att domen expedierats till Migrationsverket och BB, som också mottagit den. Jag anser mig därför kunna utgå från att domstolen inte underrättade polismyndigheten om att AA beviljats en ny prövning. Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, ska kritiseras för detta.

text: Domstolen har uppgett att det finns en tydlig instruktion och en väl fungerande rutin för hur expedieringsfrågor ska hanteras. AA:s ärende understryker vikten av att expedieringsrutinerna följs och illustrerar de konsekvenser ett misstag kan få. Som domstolen angett finns det skäl att återkommande påminna personalen om kravet på underrättelse i dessa ärenden. Migrationsverket Det har genom utredningen kommit fram att Migrationsverket tog emot den aktuella domen per mejl under dagtid fredagen den 25 juli 2014, men att verket inte registrerade den i Wilma förrän måndagen den 28 juli 2014 kl. 9.48.

text: Migrationsverket har uppgett att domen borde ha registrerats i Wilma omedelbart när den kom in till myndigheten. Om det hade gjorts hade polismyndighetens personal vid en kontroll i Wilma kunnat se att en ny prövning beviljats och att det fanns ett verkställighetshinder.

text: Jag instämmer i Migrationsverkets bedömning. Att handlingar av nu aktuellt slag registreras skyndsamt är angeläget eftersom både verkets egna handläggare och polisen har tillgång till den information som finns i systemet och förlitar sig på den. Migrationsverket ska kritiseras för att domen inte diariefördes omedelbart när den kom in till verket. För att så långt som möjligt undvika en upprepning av det inträffade bör Migrationsverket se över sina rutiner i denna del och uppmärksamma sin personal på vikten av att rutinerna följs.

text: I motsats till vad Polismyndigheten angett kan jag inte se att verket haft någon skyldighet att kontakta polismyndigheten och informera om domen. Polismyndigheten

text: Verkställigheten

text: Av utredningen framgår att polismyndigheten inte fått migrationsdomstolens dom, men att det fr.o.m. den 22 juli 2014 fanns uppgifter i Wilma om att AA hade överklagat Migrationsverkets beslut, och att det fr.o.m. den 28 juli 2014 kl. 9.48 kunde utläsas att migrationsdomstolen beviljat AA en ny prövning av frågan om uppehållstillstånd. Av utredningen framgår också att det enligt polismyndighetens rutiner ska göras kontroller i Wilma inför avresan och att den handläggare som ansvarar för ett ärende vid verkställigheten är ansvarig för att kontrollerna görs. Av inhämtade dataloggar framgår vidare att den ansvariga handläggaren CC inte gjorde några sådana kontroller i AA:s ärende under perioden den 21–28 juli 2014.

text: Polismyndigheten har uppgett att det fanns anledning att göra avsteg från gällande rutiner eftersom AA kontaktade polisen och gav uttryck för att han ville åka tillbaka till Uganda.

text: Det finns mot den bakgrunden anledning att framhålla följande.

text: En asylsökande som inte längre vill fullfölja sitt asylärende har naturligtvis möjlighet att återkalla sin ansökan eller på annat sätt avbryta asylprocessen. På samma sätt har den som inte längre vill stanna i Sverige möjlighet att återvända till sitt hemland på egen hand.

text: I det aktuella ärendet lämnade Migrationsverket över ärendet till polismyndigheten för verkställighet eftersom AA hade avvikit. Därefter kontaktade AA polisen och meddelade att han var villig att lämna Sverige. Som det får förstås var detta ett uttryck för att AA var villig att medverka till att beslutet verkställdes. Polismyndigheten bestämde tidpunkt och sätt för avresa, bokade flyg samt ordnade hans transport till flygplatsen. Avvisningsbeslutet verkställdes alltså genom polismyndighetens försorg. Det förhållandet att AA samarbetade vid verkställigheten innebar inte att polismyndigheten fråntogs sitt ansvar för ärendet. När polisen verkställer ett avvisnings- eller utvisningsbeslut är det myndigheten som ansvarar för att verkställigheten sker i enlighet med

text: utlänningslagens

text: regler. De kontroller som kan göras för att säkerställa att man inte genomför en felaktig verkställighet måste alltså alltid vidtas, och den sista kontrollen bör ske i nära anslutning till avresan.

text: Hade CC kontrollerat uppgifterna i Wilma någon gång efter den 22 juli 2014 skulle hon ha sett att AA – genom sitt ombud – överklagat Migrationsverkets avslagsbeslut till migrationsdomstolen, vilket hade gett henne anledning att vara särskilt uppmärksam på att ett verkställighetshinder kunde uppstå. Hade hon

text: dessutom gjort en kontroll i nära anslutning till avresan hade hon sett att AA beviljats en ny prövning och att avvisningsbeslutet inte längre fick verkställas. Den felaktiga verkställigheten kunde därmed ha förhindrats.

text: CC ska kritiseras för att AA:s avvisningsbeslut verkställdes trots att det fanns ett verkställighetshinder. Även dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län, som haft det yttersta ansvaret för handläggningen av ärendet, ska kritiseras för det inträffade.

text: Polismyndigheten har uppgett att man kommer att se över rutinerna för att säkerställa att man i fortsättningen gör kontroller i Wilma. Jag välkomnar detta och förutsätter att Polismyndigheten säkerställer att medarbetarna har kännedom om och arbetar i enlighet med de rutiner som finns. Jag vill i detta sammanhang också framhålla att de kontroller som enligt polisens föreskrifter ska göras även avser andra verkställighetshinder (se 7 kap. 1 § i FAP 638-1 och JO:s beslut den 4 maj 2015, dnr

text: Underrättelseskyldigheten

text: BB är i sin anmälan även kritisk till att polismyndigheten dröjde med att underrätta Migrationsverket om att verkställighet hade skett. Av 7 kap. 3 § utlänningsförordningen framgår att en sådan underrättelse ska lämnas omedelbart.

text: Det framgår inte av polismyndighetens dokumentation i AA:s ärende om, och i så fall när, myndigheten underrättade Migrationsverket om att AA:s avvisningsbeslut hade verkställts. Polismyndigheten har inte heller i sitt yttrande till JO bemött BB:s uppgifter. Det är naturligtvis en brist i sig. JO har i ett annat sammanhang fått information om att de rutiner som gäller vid gränspolisen i Stockholm innebär att Migrationsverket underrättas om en genomförd verkställighet i samband med att ärendet avslutas hos polisen (se protokoll från inspektion av Polismyndigheten, gränspolisenheten i polisregion Stockholm, dnr 2208-2016.).

text: Det framgår av utredningen att polismyndigheten avslutade AA:s verkställighetsärende den 29 augusti 2014, dvs. en dryg månad efter att avvisningsbeslutet hade verkställts. Av Migrationsverkets handlingar kan det vidare utläsas att verkställighetsrapporten i AA:s ärende kom in till verket den 2 september 2014. Jag drar därför slutsatsen att gränspolisen inte underrättade Migrationsverket om verkställigheten förrän en dryg månad efter att avvisningsbeslutet verkställts. Mot bakgrund av skyndsamhetskravet i 7 kap. 3 § utlänningsförordningen är det inte acceptabelt. Dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län ska kritiseras även för denna brist. Polismyndigheten bör se över sina rutiner i denna del.

text: Avslutande synpunkter BB:s anmälan åskådliggör de svårigheter som kan uppstå när flera myndigheter är inblandade i handläggningen av ett verkställighetsärende. I sådana ärenden är det avgörande att ansvarsfördelningen mellan de inblandade myndigheterna är tydlig och att varje myndighet tar sitt ansvar. Att flera myndigheter brustit i sina skyldigheter i AA:s ärende har fått allvarliga konsekvenser för honom eftersom han har fråntagits möjligheten att få en ny prövning av sin asylansökan.

text: Utredningen hos JO visar också att Polismyndigheten och Migrationsverket har olika uppfattningar om innebörden av de riktlinjer för ansvarsfördelningen som myndigheterna har tagit fram (CM 3/10). Det är naturligtvis olyckligt att Polismyndigheten anser att Migrationsverket har en vidare informationsskyldighet än vad verket anser sig ha. Mot den bakgrunden och då riktlinjerna i den del som avser kontakten mellan myndigheterna inte i alla delar är tydlig finns det anledning för myndigheterna att se över dessa.

text: Jag har i ett tidigare kritikbeslut uttalat att det finns anledning för Migrationsverket och Polismyndigheten att se över sina samarbetsformer (se JO 2015/16 s. 367, dnr

text: ). Ett väl fungerande samarbete mellan myndigheterna är en grundläggande förutsättning för att säkerställa den enskildes rättssäkerhet.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Anstalt
Beslut
Delgivning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för långsam handläggning av ett misskötsamhetsärende och dröjsmål med delgivning av beslutet i ärendet

sammanfattning: En intagen har rapporterats för viss misskötsamhet, och anstalten har dröjt nästan åtta veckor med att meddela beslut i ärendet. Därefter har det dröjt tre veckor innan den intagne fick del av beslutet. Kriminalvården kritiseras för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 juni 2011, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Kumla. Han anförde bl.a. följande.

text: Den 7 april 2011 blev han, utan grund, rapporterad för misshandel av en medintagen. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade han fortfarande inte fått del av något beslut i ärendet. Han hade fått beskedet att anstalten inte skulle ta ställning till en permissionsansökan som han hade gett in förrän beslut i misskötsamhetsärendet hade meddelats. Anstaltens långsamma handläggning i misskötsamhetsärendet påverkade därför hans möjligheter till permission.

text: Utredning

text: Vissa handlingar samt muntliga upplysningar inhämtades från Kriminalvården, anstalten Kumla.

text: Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region Mitt), genom regionchefen BB, följande. AA har i anmälan till JO klagat på anstalten Kumla avseende hur handläggning av ett misskötsamhetsärende skett gällande bland annat lång handläggningstid vilket fått till följd att hans möjlighet till permission har försenats.

text: Kriminalvården region Mitt har utrett ärendet.

text: Uppgifter har inhämtats av kriminalvårdsinspektör CC, kriminalvårdare DD samt handläggare EE. Information har även inhämtas från klientsystemen KLAS och KVR. AA är placerad på anstalten Kumla sedan den 11 augusti 2008. Han omfattas av reglerna för särskilda villkor enligt

text: 1 kap. 7 § Fängelselagen (2010:610)

text: (FäL). Han blir villkorligt frigiven tidigast den 28 januari 2012.

text: Av hans särskilda villkor, som beslutades av Kriminalvårdens huvudkontor den 10 februari 2009, framgår det att AA tidigast kunde beviljas normalpermission (numera regelbunden och strukturerad permission) den 1 augusti 2010. Av beslutet framgår det att när permissionsgången inleds skall minst fyra permissioner genomföras under bevakning eller åtföljande av kriminalvårdstjänsteman. Därefter får dagspermissioner på egen hand beviljas. Normalpermission med övernattning får inte beviljas. AA blev den 7 april 2011 rapporterad för misstänkt misskötsamhet, rubricerad våld eller hot mot medintagen. Av rapporten, som upprättats av CC, framgår att en intagen, benämnd FF, blivit misshandlad. Detta fick till följd att alla intagna på avdelningen, inklusive AA, blev placerade i avskildhet. AA blev den 8 april 2011 erbjuden att delta i förhör för att anstalten skulle kunna utreda det inträffade. Han avböjde dock att delta men erhöll en kopia av upprättad rapport. Av rapporten framgår det att AA hade tre dagar på sig, från delgivning av förhörsprotokollet, att inkomma med kompletterande uppgifter. Vidare framgår det att CC tog del av bildupptagning från den inträffade händelsen och med anledning av detta upprättades en tjänsteanteckning den 19 april 2011 och AA får del av tjänsteanteckningen den 6 maj och underrättas om sin möjlighet att inkomma med ytterligare synpunkter. AA inkommer med synpunkter den 16 maj 2011 och därefter fattar CC beslut om varning den 30 maj 2011. Därefter får AA del av beslutet den 20 juni 2011 och den 13 juli 2011 inkommer AA med begäran om omprövning av anstaltens beslut till regionen. Kriminalvården region Mitt omprövar och ändrar inte anstaltens beslut den 15 juli 2011. CC har uppgivit att händelsen som skedde den 7 april 2011 var komplicerad och involverade ytterligare sex intagna. Händelsen ledde till att dessa intagna, däribland AA, blev placerade i avskildhet och därefter omplacerade på andra avdelningar. CC fattade beslut i ärendet men vid detta tillfälle var AA placerad på en annan avdelning varför DD, som då var tillförordnad kriminalvårdsinspektör, hade ansvaret för AA. Under denna period var även ordinarie handläggare sjuk i perioder och ett flertal vikarierande handläggare var involverade i utredningen. CC uppger att han ville ha ett möte till stånd med AA för att diskutera händelsen men AA avböjde detta vid två tillfällen. DD bekräftar att han fått beslutet för att tillse att AA fick del av det. Under denna period, som inföll under semestertid, hade han flera handläggare. Varken CC eller DD kan dra sig till minnes varför det drog ut på tiden innan AA fick del av beslutet men troligtvis hamnade ärendet ”mellan stolarna” med anledning av att AA bytte avdelning och att det sammanföll med semesterperioden. Av KLAS framgår att AA medgavs permission enligt sina särskilda villkor den 21 februari 2011. AA ansökte den 3 april 2011 om ytterligare en permission enligt sina särskilda villkor. Anstalten beslutade den 16 juni 2011 om att avslå hans ansökan med anledning av den misskötsamhet som han gjort sig skyldig till. Av beslutet framgår det att händelsen är polisanmäld och att han vid tidigare tillfälle gjort sig skyldig till misskötsamhet riktat mot tjänstemän. Vid tiden för beslutet så utreddes AA även för en ny misstänkt misskötsamhet som avsåg olämpligt uppträdande riktat mot anstaltens personal. AA ansökte igen om permission den 5 juli 2011, även denna ansökan avslogs av anstalten. Skälet för anstaltens beslut var bland annat att utfallet av AA:s verkställighet och pågående polisutredning gjorde att man bedömde att det förelåg påtaglig risk för att AA kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig under en permission.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 12 kap. 1 § Fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) framgår det att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Av 12 kap. 3 och 4 §§ FäL framgår det bland annat att frågor om varning enligt 1 § ska avgöras skyndsamt och innan ett beslut om varning meddelas ska förhör hållas med den intagne.

text: Av 1 kap. 7 § FäL framgår det bland annat att för en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år ska det, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller vistelse utanför anstalt enligt 10 kap. 1 § FäL. Av 10 kap. 1 § FäL framgår det bland annat att en intagen får, för att underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt för viss kort tid (permission) om minst en fjärdedel av strafftiden, dock minst två månader, har avtjänats, och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av rättssäkerhetsskäl är det av vikt att ett ärende om misskötsamhet utreds så skyndsamt som möjligt. Detta bland annat för att den intagne ska kunna ha möjlighet att planera sin verkställighet utifrån rätt förutsättningar och även att Kriminalvården ska kunna vidta relevanta åtgärder utifrån de risker som identifieras avseende den intagne och de behov denne har. Aktuell misskötsamhet var komplex och involverade ett flertal intagna. Oavsett att detta inte är någon unik händelse inom Kriminalvården innebär det ändock att organisationen snabbt måste ta ställning till flera olika frågor som uppkommer. Det kan gälla avskildheter, misskötsamhetsärenden, omhändertagande av hotade intagna, förflyttningar med mera. I förevarande ärende innebar händelsen att ett flertal intagna, däribland AA, blev föremål för åtgärder såsom avskildhet, misskötsamhetsärende och förflyttningar. Det har inte gått att utreda varför ärendet har tagit så lång till att handlägga från upprättad rapport till att AA fick del av beslutet. De faktorer som kan ha spelat in är att ärendet, i sig, genererade ett större utredningsmaterial vilket gjorde att handläggningen drog ut på tiden. Vidare inträffade sjukdom hos handläggare och förflyttningen av AA samt att semesterperioden inföll vilket även det påverkade handläggningen negativt. Oaktat detta är det inte tillfredställande att beslut om varning fattades först en månad och tre veckor efter händelsen och att det tog ytterligare tre veckor innan AA fick del av beslutet. Angående frågan om den sena handläggningen har inverkat negativt på AA:s möjlighet till permission gäller följande. Inför varje permission sker en riskbedömning. Avseende AA förelåg en polisiär utredning gällande den misskötsamhet som han gjort sig skyldig till samt att han tidigare under verkställigheten gjort sig skyldig till misskötsamhet. Anstalten har vid utredning om AA kan beviljas permission bedömt att han, utifrån utfallet av hans verkställighet, inte kan beviljas permission då det föreligger påtaglig risk för att AA kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Regionen bedömer att anstaltens beslut är adekvat och den sena handläggningen av misskötsamhetsärendet har, avseende permissioner, inte haft någon menlig inverkan på hans möjlighet till permissioner.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för den rättsliga reglering som är relevant i ärendet.

text: Av utredningen framgår att AA rapporterades för misskötsamhet den 7 april 2011 och att anstalten den 30 maj 2011, dvs. nästan åtta veckor senare, beslutade att tilldela AA en varning. Därefter dröjde det till den 20 juni 2011 innan AA fick del av beslutet. Mot bakgrund av det skyndsamhetskrav som uppställs i

text: 12 kap. 3 § fängelselagen (2010:610)

text: förtjänar anstalten kritik för den långa

text: handläggningstiden i misskötsamhetsärendet. Vidare förtjänar anstalten kritik för att ha dröjt tre veckor med att låta AA få del av beslutet i nämnda ärende. Vad som framkommit angående handläggningen av AA:s ansökan om permission ger inte anledning till någon kritik eller något uttalande. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en rådman vid Malmö tingsrätt för hanteringen av åberopad bevisning i ett brottmål samt uttalanden om handläggningen av samma fråga vid Hovrätten över Skåne och Blekinge

sammanfattning: En person stod vid tingsrätten åtalad för att inte ha stannat med sin cykel på ett korrekt sätt vid stopplikt. Vid huvudförhandlingen i tingsrätten ville personen åberopa innehållet i en dator som varit kopplad till cykeln för att visa att personen hade stannat vid stoppskylten. Ordföranden angav att det av säkerhetsskäl inte var tillåtet att koppla externa källor till tingsrättens datorer och personen lämnade då i stället in GPSutskrifter från cykeldatorn. I beslutet kritiseras ordföranden för att inte ha klargjort om personen nöjde sig med att åberopa utskrifterna eller om han vidhöll att innehållet i cykeldatorn skulle förebringas på annat sätt, exempelvis genom en komplettering av förundersökningen med en undersökning av cykeldatorn. I beslutet görs även uttalanden om hovrättens handläggning av denna fråga i samband med bedömningen av om prövningstillstånd i målet skulle meddelas eller inte.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot bl.a. Malmö tingsrätt och Hovrätten över Skåne och Blekinge med anledning av att han i ett mål om förseelse mot trafikförordningen förvägrats att åberopa bevisning i form av en elektronisk fil ur en cykeldator med hänvisning till att domstolarna inte tog emot sådana. Enligt honom framgick det av den elektroniska filen att han stannade vid stopplikten, något som åklagaren påstod att han inte hade gjort. Då domstolarna inte tog emot hans elektroniska fil fick han i stället åberopa utskrifter av s.k. skärmdumpar från sin dator. Han uppgav även att tingsrätten hade förvägrat honom att visa upp den aktuella cykeldatorn vid huvudförhandlingen i målet.

text: Utredning

text: Handlingar från tingsrätten och hovrätten begärdes in och granskades.

text: Ärendet remitterades därefter till tingsrätten och hovrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av AA:s begäran om att få åberopa viss bevisning.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) kom in med följande remissvar.

text: Ordföranden vid målets handläggning vid tingsrätten, rådmannen CC, har anfört följande.

text: Som ordförande vid huvudförhandlingen i Malmö tingsrätt den 20 januari i år (2012, JO:s anmärkning) kan jag lämna följande upplysningar om vilka diskussioner som förekom vid det tillfället angående AA:s önskemål om att åberopa bevisning. Det är riktigt att AA vid huvudförhandlingen hänvisade till sin cykeldator och sa att den med säkerhet visade att han hade stått helt stilla vid stopplikten. Han frågade inledningsvis om han kunde koppla in cykeldatorn i tingsrättens datasystem men när jag förklarade för honom att det, av säkerhetsskäl, inte var tillåtet att koppla in externa källor i tingsrättens datorer lämnade han istället in de GPS-utskrifter från cykeldatorn som han nämner i sin anmälan. Såvitt jag minns idag förekom det inte någon ytterligare diskussion om cykeldatorn under resten av förhandlingen. Undertecknad har talat med personal vid tingsrättens registratorskontor och fått bekräftat att tingsrätten tar emot elektroniska filer av standardformat. Såvitt framkommit har ingen i vår personal nekat någon att skicka in en elektronisk fil. Tingsrättens IT-administratör har förklarat att han inte känner till så mycket om cykeldatorer, men att han genom sökning på internet kommit fram till att det finns cykeldatorer som kan anslutas till en dator för att föra över resultat och/eller uppdatera programvaran. IT-administratören framhåller att tingsrätten värnar om säkerheten i sitt datasystem, men menar att det eventuellt skulle ha varit möjligt att föra över information från en cykeldator till en fristående dator. Därefter skulle det vara möjligt att visa innehållet via projektorn i sessionssalen. Utan att genomföra en kontroll är det emellertid, enligt IT-administratören, inte möjligt att säkert avgöra om detta är möjligt. --- Jag delar självklart klagandens uppfattning att det råder fri bevisprövning. Tingsrätten tar regelmässigt emot elektroniska filer av standardformat. Utan närmare uppgifter om vad det är klaganden velat lämna in är det inte möjligt att uttala sig om det är tekniskt genomförbart för tingsrätten att ta emot uppgifterna. Under alla förhållanden har klaganden fått lämna in GPS-utskrifter från sin cykeldator. Uppenbarligen har detta inte varit tillräckligt för en frikännande dom. På det underlag som finns gör jag bedömningen att tingsrätten inte förfarit felaktigt. Upplysningsvis kan jag tillägga att Högsta domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd (HD:s mål Ö 2094-12).

text: Hovrätten (presidenten DD) kom in med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande från hovrättslagmännen EE och FF. DD uppgav att han ställde sig bakom de synpunkter som fördes fram i hovrättslagmännens yttrande.

text: EE och FF anförde följande.

text: Målet avgjordes av hovrätten den 29 mars 2012 genom beslut att inte meddela prövningstillstånd. Vid avgörandet var hovrättslagmannen EE ordförande och numera hovrättslagmannen FF föredragande och referent. Dessutom deltog tf. hovrättsassessorn GG. Efter överklagande av hovrättens avgörande meddelade Högsta domstolen den 28 juni 2012 beslut att inte meddela prövningstillstånd. Som framgår av handlingarna i målet har AA såväl vid tingsrätten som i hovrätten hänfört sig till sin cykel- och gps-dator samt registreringar från denna i en elektronisk fil. Såvitt är bekant för oss har AA inte förvägrats att ge in denna fil eller något annat till hovrätten, vare sig genom något formellt beslut eller i form av ett underhandsbesked. Vi känner alltså inte igen skrivningen i AA:s skrivelse till JO att hovrätten skulle ha vägrat att ta emot denna bevisning. Vid hovrättens beslut att inte meddela prövningstillstånd i målet var innehållet i AA:s överklagandeskrift väl känt för hovrättens ledamöter. Härvid vägdes in vilket

text: bevisvärde – särskilt i belysning av den bevisning som åklagaren åberopat – som kunde finnas i den aktuella filen och cykeln med dess ”cykeldator” samt de utskrifter/grafer som getts in till tingsrätten. För hovrätten framstod det som icke behövligt för avgörande av frågan om prövningstillstånd att dessförinnan be AA att hit ge in den elektroniska fil – och eventuellt även sin cykel med vidhängande s.k. cykeldator – som han åberopade. Han har därför inte anmodats att lämna in detta material till hovrätten. En beståndsdel i avgörandet av frågan om prövningstillstånd var naturligtvis huruvida det vid tingsrätten kunde ha förekommit något rättegångsfel som borde föranleda återförvisning av målet eller beslut att bevilja prövningstillstånd och därmed en ny rättegång i hovrätten. Som framgår av hovrättens avgörande besvarades också den frågan nekande. AA kommenterade domstolarnas remissvar. Beträffande handläggningen vid tingsrätten uppgav han bl.a. att de han, inför huvudförhandlingen, hade talat med angående att ge in en elektronisk fil var domstolssekreterarna HH och JJ. Han fick då beskedet att tingsrätten saknade möjlighet att ta emot elektroniska filer.

text: JO inhämtade därför kompletterande muntliga upplysningar från HH och JJ vid Malmö tingsrätt. De uppgav båda att de inte hade något minne av att de haft något sådant samtal med AA.

text: Bedömning

text: I brottmål ska processen grundas på principen om parternas likställdhet. För att denna princip ska få ett reellt innehåll måste den tilltalade tillerkännas de rättigheter som kan anses nödvändiga för att han eller hon ska kunna försvara sig på ett fullgott sätt. Utmärkande för en rättvis rättegång är därför att parterna är likställda i processen och att proceduren inte gynnar den ene på den andres bekostnad. Den tilltalade får alltså inte ha sämre möjligheter än åklagaren att utföra sin talan inför domstolen utan ska ha lika goda möjligheter att t.ex. åberopa bevisning. Med detta sagt gör jag följande bedömning när det gäller domstolarnas handläggning av frågan om den åberopade elektroniska filen.

text: Handläggningen vid tingsrätten AA har uppgett att han inför huvudförhandlingen, vid kontakt med två domstolssekreterare, fått beskedet att domstolen inte kunde ta emot elektroniska filer samt att han vid huvudförhandlingen nekats att visa hur den aktuella cykeldatorn fungerar.

text: De två domstolssekreterarna har inget minne av att de haft något samtal med AA angående ingivandet av elektroniska filer och några sådana kontakter har inte noterats i verksamhetsstödet Vera. Inte heller har det enligt tingsrättens remissyttrande kunnat utredas att någon annan i personalen nekat någon att skicka in en elektronisk fil.

text: Mot bakgrund av det som kommit fram finner jag det inte meningsfullt att ytterligare utreda vad som hänt före tingsrättens huvudförhandling i målet. Givetvis är det inte annat än undantagsvis av t.ex. tekniska eller säkerhetsmässiga skäl

text: acceptabelt av en domstol att vägra ta emot bevisning i form av elektroniska filer. Det som kommit fram beträffande tingsrättens handläggning utgör dock inte tillräckligt underlag för att rikta någon kritik mot tingsrätten i detta avseende.

text: Beträffande vad som ägde rum vid huvudförhandlingen i målet har rådmannen CC och AA lämnat något olika versioner. Det framstår dock som klart att AA hade med sig cykeldatorn till huvudförhandlingen och att han sade att innehållet i den visade att han stått helt stilla vid stopplikten. Det står också klart att det vid huvudförhandlingen inte fanns tekniska möjligheter att ta del av innehållet i den elektroniska fil som fanns i cykeldatorn.

text: Enligt

text: 46 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB, ska rätten se till att målet blir utrett efter vad dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i målet. Genom frågor och påpekanden ska rätten försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i de uttalanden som görs. Detta är vad som brukar benämnas rättens materiella processledning. En domares möjlighet att vara självständigt verksam i brottmålsprocessen kommer även till uttryck i andra bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: . Bl.a. kan rätten självmant inhämta bevisning (

text: 35 kap. 6 §

text: RB) och förelägga åklagaren att komplettera förundersökningen (

text: 45 kap. 11 §

text: RB).

text: Domstolens ansvar för att utreda målet, särskilt såvitt avser skuldfrågan, är omdiskuterad (se bl.a.

text: SOU 2013:17 s. 218

text: ff.). Vid

text: rättegångsbalkens

text: tillkomst var domstolens utredningsansvar ganska långtgående. Trots att lagregleringen inte genomgått några större förändringar i detta avseende så har utredningsansvaret i praktiken kommit att tunnas ut med tiden. I samband med en större reform av

text: rättegångsbalken

text: (se

text: prop. 1986/87:89 s. 108

text: f.) anfördes att domarens verksamhet för att komplettera utredningen inte bör ta sig formen av ett förstahandsansvar utan att om domaren före huvudförhandlingen märker att en viss komplettering av inte rent formell beskaffenhet förefaller motiverad, bör han eller hon i första hand göra parterna uppmärksamma på frågan och överlåta åt någon av dem att föra in det nya materialet i målet. Domstolens möjlighet att förelägga åklagaren att komplettera förundersökningen bibehölls men det angavs att denna endast torde komma till praktisk användning i extrema undantagsfall.

text: Den nyligen avslutade Straffprocessutredningen har i sitt arbete kommit till slutsatsen att bestämmelserna som ger rätten möjlighet att självmant komplettera förundersökningen eller besluta om sådan undersökning i det närmaste är obsoleta och i praktiken inte längre kommer till användning (se

text: SOU 2013:17 s. 227

text: ). Utredningen ifrågasätter också om ett sådant självständigt agerande från en domare vore förenligt med de krav som ställs i Europakonventionen på ett kontradiktoriskt förfarande och en oavhängig och opartisk domstol (a.a. s. 213 och 221). Utredningen föreslår därför att det ska krävas yrkande från part för att rätten ska få förelägga åklagaren att fullständiga eller genomföra förundersökning (a.a. s. 226 ff.). Vidare föreslår utredningen att det i brottmål ska ankomma på parterna att svara för bevisningen. Några förändringar i

text: 46 kap. 4 §

text: RB föreslås inte men

text: utredningen föreslår att det införs uttryckliga regler om rättens materiella processledning i brottmål under förberedelsen i tingsrätt och hovrätt.

text: Även om bestämmelserna som innebär att rätten självmant kan besluta om en komplettering av förundersökningen kan ifrågasättas, har rätten alltjämt ett ansvar för att, inom ramen för sin materiella processledning, klarlägga parternas ståndpunkter och vilken bevisning som de åberopar till stöd för sin talan. Som framgått av utredningen hade AA med sig cykeldatorn till huvudförhandlingen och gjorde där gällande att den med säkerhet visade att han inte gjort sig skyldig till den åtalade gärningen. Enligt min mening hade det då ålegat CC att i enlighet med

text: 46 kap. 4 §

text: RB utreda om AA nöjde sig med att åberopa utskrifterna eller om han vidhöll att innehållet i cykeldatorn skulle förebringas på annat sätt. Eftersom det av tekniska skäl inte gick att få fram innehållet i datorn i tingsrättens lokaler hade det varit lämpligt att utreda om AA yrkade att rätten med stöd av

text: 45 kap. 11 §

text: RB skulle förelägga åklagaren att komplettera förunder-sökningen med en undersökning av cykeldatorn. CC kan inte undgå kritik för att han inte klargjorde AA:s inställning i dessa hänseenden.

text: Handläggningen vid hovrätten Då AA överklagade tingsrättens dom angav han uttryckligen att han hade invändningar mot tingsrättens handläggning samt att han bl.a. åberopade en elektronisk fil ur sin cykeldator. Filen skulle enligt hans mening visa att han stod stilla vid stopplikten. Han uppgav vidare i överklagandet att han vid kontakt med hovrätten fått beskedet att domstolen inte tar emot elektroniska filer. Han skrev dessutom att han ville ta med sig sin cykel till hovrätten för att visa på de mätinstrument som sitter där och hur de fungerar.

text: Enligt hovrättens uppfattning har AA aldrig förvägrats att ge in den elektroniska filen till domstolen. Däremot fattade hovrätten beslut om att inte meddela prövningstillstånd i målet utan att dessförinnan begära in den åberopade elektroniska filen.

text: Som jag anfört ovan beträffande klagomålen mot tingsrätten är det inte annat än undantagsvis av tekniska eller säkerhetsmässiga skäl acceptabelt att en domstol vägrar att ta emot bevisning i form av elektroniska filer. Genom det som kommit fram i ärendet är det dock inte klarlagt att hovrätten förvägrat AA att ge in den åberopade elektroniska filen. Det finns därför inte skäl att kritisera hovrätten i detta avseende.

text: För att hovrätten skulle pröva tingsrättens dom krävdes prövningstillstånd. Ett sådant tillstånd skulle meddelas bl.a. om det fanns anledning att betvivla riktigheten av tingsrättens domslut eller om det inte utan prövningstillstånd gick att bedöma riktigheten av tingsrättens domslut. I förarbetena till de tidigare gällande reglerna om prövningstillstånd anges bl.a. följande om hovrättens handläggning av frågor om prövningstillstånd (se

text: prop. 1992/93:216 s. 45

text: När hovrätten överväger en fråga om prövningstillstånd, har hovrätten att ta ställning till både bevisfrågor och rättsfrågor i målet. När det gäller bevisfrågorna har hovrätten att gå igenom den bevisning som har förebringats vid tingsrätten och studera hur tingsrätten har värderat den. Om bevisning som inte har förebringats vid tingsrätten åberopas i hovrätten, har hovrätten att ta ställning till om det finns skäl att tillåta denna bevisning och, i så fall, om den kan påverka utgången i målet. Om det vid denna genomgång av bevisfrågorna uppkommer någon tvekan om riktigheten av utgången i tingsrätten, är rekvisiten för ändringsdispens uppfyllda; det finns i så fall, som det uttrycks i lagen, anledning till ändring i det slut vartill tingsrätten kommit. Hovrätten ska då ge tillstånd till fullständig prövning av målet i hovrätten. Vid prövningen av frågan om prövningstillstånd skulle meddelas i det nu aktuella målet har hovrätten, enligt sitt yttrande, gjort bedömningen att det inte – i ljuset av övrig bevisning i målet – var behövligt för avgörande av frågan om prövningstillstånd att dessförinnan förelägga AA att ge in den elektroniska filen.

text: När hovrätten skulle ta ställning till frågan om prövningstillstånd befann den sig i ungefär samma situation som tingsrätten befann sig i vid huvudförhandlingen. AA skrev i sitt överklagande om den cykeldator som han ansett att han inte fått redovisa för tingsrätten och som han ansåg skulle kunna bevisa hans oskuld. Om hovrätten hade trott att innehållet i datorn hade kunnat påverka utgången i målet, hade hovrätten haft att bevilja prövningstillstånd för att därefter ta ställning till hur datorns innehåll skulle kunna bli processmaterial i en ny rättegång i tingsrätten eller i ett fortsatt förfarande inför hovrätten. Att hovrätten i stället valde att inte bevilja prövningstillstånd måste innebära att rätten ansåg att datorns innehåll uppenbart skulle bli utan verkan (

text: 35 kap. 7 §

text: RB). Även om det måste vara svårt att göra en sådan bedömning utan att ta del av cykeldatorns innehåll, finner jag inte tillräcklig anledning att kritisera hovrätten för den bedömningen.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.