avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Part Umgänge

title: Vård- och omsorgsnämnden i Sala kommun kritiseras för att inte ha låtit en umgängesberättigad förälder yttra sig i en barnutredning som till stor del handlade om umgänget

sammanfattning: Tingsrätten beslutade att en flicka skulle ha rätt till umgänge med sin pappa. Några månader efter tingsrättens dom kom det in orosanmälningar till socialtjänsten om flickan. Den aktuella nämnden inledde en utredning och rekommenderade mamman att ställa in umgänget. I beslutet gör JO vissa uttalanden om hur en socialnämnd ska förhålla sig till en domstols beslut om umgänge om det uppstår oro för att barnet far illa vid umgänget. JO behandlar även frågan om pappan borde ha betraktats som part i den utredning som inleddes trots att han inte var flickans vårdnadshavare. JO kommer i den sistnämnda frågan fram till att pappan borde ha betraktats som part i den del av utredningen som avsåg umgänget och att han borde ha fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som kom fram i den delen.

text: Anmälan

text: I en anmälan klagade AA på socialtjänsten i Sala kommun och uppgav bl.a. följande:

text: AA och BB har dottern CC, född 2005. Dottern har sedan separationen 2009 bott tillsammans med sin mamma BB och haft umgänge med AA. Tingsrätten beslutade i ett interimistiskt beslut i juli 2014 att CC skulle ha rätt till umgänge med AA med umgängesstöd. Tingsrätten beslutade därefter i en dom den 16 juni 2015 att CC skulle ha rätt till umgänge med AA i viss omfattning. Fyra månader senare, den 16 oktober 2015, kontaktade en socialsekreterare AA och förklarade att han inte behövde hämta dottern för umgänge. Socialsekreteraren uppgav att dottern mådde mycket dåligt och att hon, enligt uppgift från mamman, hade mått sämre efter umgänge med pappan.

text: Socialtjänstens handläggning har varit subjektiv och partisk, och deras utredning har uteslutande riktats in på att analysera vad AA har gjort för fel. Socialtjänsten har aktivt verkat för att AA inte ska få utöva det umgänge som domstolen har bestämt, och AA har inte längre någon kontakt med sin dotter på grund av socialtjänstens agerande.

text: Till anmälan fogade AA bl.a. tingsrättens dom från den 16 juni 2015 och ett brev från vård- och omsorgsförvaltningen till AA där man rekommenderade umgängesstopp och en barnutredning.

text: Utredning

text: JO begärde att Vård- och omsorgsnämnden i Sala kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan. Nämndens socialutskott anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Redogörelse för handläggning

text: Till socialtjänstens barn- och ungdomsenhet har det inkommit anmälningar om oro för CC jml 14 kap l § SoL och utifrån dessa har utredningar inletts enligt nedan: 110215-110720 med beslut 110610 om förlängd utredningstid. Anmälan inkommer från BUP utifrån mammas kontakt och oro för saker som pappa sagt till CC. Utredning avslutas utan insats med bedömning att föräldrarna behöver samarbetssamtal för att bättre kunna kommunicera med varandra gällande deras gemensamma dotter. 140328-140728 anmälan inkommer från mamma om oro för pappas agerande i sitt sätt att prata och umgås med CC samt att CC får utbrott efter umgänge med pappa. Utredningen avslutas utan insats då föräldrarna bedöms vara i konfliktsituation med varandra som gett CC psykosomatiska symtom och utifrån det bedöms det vara för CC:s bästa att mamma ansöker om enskild vårdnad i den Tingsrättsprocess som pågår. – – –

text: 151006-160224 polisen anmäler oro. CC:s pappa har kontaktat en polis som han är bekant med där han berättar att CC ska ha blivit utsatt för hot och påtryckningar [. . .]. Samma dag gör skolan en anmälan då rektor beskriver att CC är orolig och rädd och har berättat att hon blivit överfallen och hotad av en manlig bekant [– – –]. Handläggare inleder en utredning på båda anmälningarna då det rör samma sak. Utredningen avslutas utan åtgärd. CC har inte träffat angiven man på flertalet år och informationen som föranlett anmälningarna har kommit fram efter umgänge med pappa. CC agerar ut efter umgänge och får psykosomatiska symtom. CC bedöms av handläggare utsättas för psykisk misshandel av pappa och handläggare överväger att ansöka om LVU men mamma bedöms ta ansvar för CC:s hälsa och utveckling genom att omedelbart stoppa umgänget mellan CC och hennes pappa med CC:s skydd i beaktande. CC:s mamma är ensam vårdnadshavare. Handläggarna i utredningarna, [. . .] beskriver 2017-01-12 till undertecknade att de handlagt ärendena helt utifrån CC:s behov och hänvisar JO till de utredningar som genomförts som utrett CC:s behov och som AA bifogat sitt klagomål till JO. Handläggare har i varje utredning bedömt vilka möten och samtal som behövt äga rum för att kunna göra en bedömning och ta beslut i utredningarna. Antalet samtal har inte varit avgörande för utredningen utan vilken information som framkommit i de samtal som förts. Handläggare arbetar med att kartlägga och bedöma behov hos barn och arbetar inte utifrån någon förälders enskilda önskemål. Vid de två första utredningarna har handläggarna pratat med pappa vid sex tillfällen och mamma vid sju tillfällen. Vid den senaste utredningen har handläggare baserat den utredningen på de två tidigare utredningar som genomförts tidigare samt bland annat på några samtal med mamma som då också är ensam vårdnadshavare. Under denna utredning har handläggare samtalat med mamma enskilt vid ett tillfälle och CC tillsammans med mamma vid tre tillfällen.

text: Då endast mamma var vårdnadshavare, berörde utredningen endast hennes föräldraförmåga utifrån att det var hon som skulle möta upp CC:s behov. Handläggare träffade ändå pappa vid ett tillfälle för att bemöta hans frågor och tydliggöra handläggares rekommendation till mamma gällande umgänge mellan CC och pappa. Pappa hade då möjlighet att framföra sin åsikt, oro och syn på rådande situation. [– – –] Pappas frågor har i slutet av den senaste utredningen besvarats av handläggare skriftligen. Handläggare har, trots att pappa inte hade vårdnad och därmed inte har rätt till insyn utan mammas samtycke, skickat analys och bedömning från senaste utredningen med samtycke från mamma hem till pappa för att han ska delges socialtjänstens bedömning. Syftet med detta var att göra bedömningen tydlig för pappa. Pappa beskriver att han känner sig kränkt och fördomsfullt bemött. Handläggare har gjort sitt bästa för att informera och bemöta pappa trots att pappa uppträtt otrevligt och hotfullt mot handläggare. Utifrån all information samt utifrån CC:s beteende och utifrån helhetsbilden, bedömde handläggare att CC for otroligt illa under umgänge med pappa. Situationen för CC var så allvarlig att handläggare bedömde att det kunde föreligga kriterier för LVU om mamma inte tog sitt ansvar och stoppade umgänge, vilket mamma gjorde. I den senaste utredningen påstås mamma ha misshandlat CC. Detta har handläggare utrett och bedömt handla om andra saker än faktisk misshandel.

text: Myndighetens bedömning av handläggningen

text: I sin klagan till JO har AA anfört att socialförvaltningen i Sala kommun ska ha åsidosatt sina åligganden i ett ärende angående umgänge med barn genom att aktivt verka för att en förälder inte skulle få utöva det umgänge som domstol hade tillerkänt föräldern och hänvisar till JO:s beslut 2004-06-26, Dnr 1309- 2002. Genom information i journal samt information från handläggarna i utredningarna, beskrivet ovan, anser socialnämnden att CC:s behov har fått vara centrala i utredningarna och att båda föräldrarna har fått komma till tals lika mycket när det gäller handläggarnas kontakt med dem. Handläggarna har inte kunnat styra hur många gånger föräldrarna i sin tur har kontaktat dem. Handläggarna, i sin samlade information från alla utredningar och kontakt med familjen, gjorde bedömningen att CC efter umgänge med pappa till slut mått så dåligt att hon till och med önskat avsluta sitt liv varför mamma uppmanades skydda CC genom att stoppa umgänge.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: JO har även tagit del av Västmanlands tingsrätts beslut den 7 april 2016 i mål nr Ä 428-16 om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: Bedömning

text: Inledning Tingsrätten beslutade i en dom den 16 juni 2015 att BB skulle ha ensam vårdnad om CC och att CC skulle ha rätt till umgänge med AA i viss omfattning. I mitten av oktober 2015 kontaktade en socialsekreterare AA och meddelade att CC mådde så pass dåligt att umgänget med pappan behövde ställas in. Socialtjänsten informerade AA om att handläggaren hade rekommenderat mamman att stoppa umgänget.

text: Av utredningen framgår vidare följande: I början av oktober 2015 fick socialtjänsten in flera orosanmälningar om CC. En utredning inleddes. Eftersom AA inte var vårdnadshavare informerades han inte om utredningen eller orsaken till den. Handläggaren träffade ändå AA vid ett tillfälle för att bemöta hans frågor och tydliggöra handläggarens rekommendation till mamman om umgänget mellan CC och pappan. Utredningen avslutades i februari 2016 utan åtgärd eftersom mamman bedömdes ta ansvar för CC:s hälsa och utveckling genom att stoppa umgänget mellan CC och AA.

text: Ärendet aktualiserar flera frågor. En fråga är hur socialtjänsten ska förhålla sig till en domstols beslut om umgänge när det kommer in orosanmälningar som tyder på att barnet mår dåligt under umgänget. En annan fråga är om AA, trots att han inte var CC:s vårdnadshavare, borde ha betraktats som part i den barnutredning som inleddes i oktober 2015 och om han borde ha fått yttra sig i större utsträckning.

text: Hur ska socialnämnden förhålla sig till en domstols beslut om umgänge om det uppstår oro för att barnet far illa vid umgänget? Utgångspunkten när domstolen har beslutat om ett umgänge måste naturligtvis vara att det som domstolen har bestämt överensstämmer med barnets bästa och att socialnämnden rättar sig efter det (se t.ex.

text: JO 2004/05 s. 214

text: i vilket JO uttalade att det endast i rena undantagssituationer kan godtas att socialnämnden åsidosätter ett beslut om umgänge som har fattats av domstol). Socialnämnden ska alltså medverka till att ett barn får möjlighet att utöva sin rätt till umgänge på det sätt och i den omfattning som domstolen har bestämt. Det kan t.ex. ske genom råd och stöd till föräldrarna och barnet.

text: Socialnämnden kan dock inte förhålla sig passiv om den befarar att ett barn far illa. När socialnämnden får in en orosanmälan måste nämnden ta ställning till om den behöver ingripa till skydd eller stöd för barnet. Om nämnden kommer fram till att barnet mår dåligt av det fastställda umgänget och riskerar att fara illa om umgänget fortsätter i den omfattning som domstolen har bestämt bör nämnden verka för att föräldrarna kommer överens om att förändra umgänget utifrån vad som är bäst för barnet. Om föräldrarna inte kommer överens kan socialnämnden föreslå en förälder att väcka talan om umgänget. Även socialnämnden har möjlighet att väcka talan i domstol med stöd av

text: 6 kap. 15 a § föräldrabalken

text: . Under vissa särskilda förutsättningar kan också socialnämnden ingripa med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

text: Det förekommer också att socialnämnden, som i detta ärende, rekommenderar boendeföräldern att ”stoppa” umgänget. Den andra föräldern kan då ansöka om verkställighet av domstolens beslut om umgänge. Det är då upp till domstolen att pröva om det finns något hinder mot att verkställa beslutet. Verkställighet ska vägras om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa (

text: 21 kap. 6 § föräldrabalken

text: ). Jag går inte här in på nämndens slutsats. Jag

text: vill dock framhålla att nämndens rekommendation om umgänget ska grundas på en tillfredställande utredning.

text: Frågan är om socialnämnden borde ha låtit AA bemöta uppgifterna som låg till grund för nämndens rekommendation till mamman att stoppa umgänget.

text: Borde AA ha betraktats som part i den utredning som inleddes i oktober 2015? JO har tidigare behandlat frågan om en förälder som inte är vårdnadshavare men som har rätt till umgänge med ett barn i vissa fall kan anses som part i ett ärende där socialnämnden ingriper till skydd eller stöd för barnet (se t.ex. JO 1991/92 s. 213 och JO 2008/09 s. 287). JO har i dessa beslut uttalat att en umgängesberättigad förälder ska anses ha ställning som part om ett barns umgängesrätt med föräldern är föremål för prövning av en myndighet som i sin verksamhet befattar sig med denna fråga. Avgörande vid bedömningen är på vilket sätt umgängesfrågan berörs i utredningen. Det räcker inte att nämnden rent allmänt överväger umgängesfrågan.

text: I det aktuella ärendet inledde socialtjänsten en utredning i oktober 2015 efter att det hade kommit in flera orosanmälningar om CC. Inom ramen för utredningen hämtade handläggarna bl.a. in information från tidigare utredningar och höll samtal med CC och hennes mamma. Handläggarna träffade även AA vid ett tillfälle.

text: En stor del av barnutredningen handlar om AA och om CC:s umgänge med honom. Utredningen innehåller relativt utförliga redogörelser för vad AA har sagt och vad han har gjort. En del av dessa uppgifter är tagna från tidigare utredningar, och en del uppgifter avser händelser under hösten 2015. Utredningen avslutas med en analys och bedömning som innehåller ett flertal påståenden om AA och hans agerande mot CC. Av bedömningen framgår t.ex. att AA, enligt handläggarnas uppfattning, utsatt sin dotter för psykisk misshandel.

text: Den aktuella barnutredningen medförde i praktiken att AA:s umgänge med CC upphörde eftersom mamman blev rekommenderad att stoppa umgänget. Efter att umgänget hade ställts in ansökte AA om verkställighet av den tidigare domen om umgänge. Det framgår av tingsrättens beslut att domstolen fäst stor vikt vid nämndens utredning vid prövningen av ansökan om verkställighet. Ansökan om verkställighet avslogs.

text: Mot bakgrund av att utredningen till stor del avsåg umgänget och i praktiken medförde att umgänget upphörde borde AA enligt min bedömning – trots att han inte var CC:s vårdnadshavare – ha betraktats som part i den del av utredningen som avsåg umgänget. Det innebär att han borde ha fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som kom fram i den delen (med de eventuella begränsningar som kan finnas enligt

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400]). Om AA hade fått mer information och fått bemöta

text: uppgifterna som låg till grund för nämndens bedömning hade han kanske också haft större förtroende för nämndens beslut. Nämnden förtjänar kritik för bristerna vid handläggningen. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Värmlands län för handläggningen av en ansökan om tillstånd enligt artskyddsförordningen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: Ygnäs AB Djuridik (Bolaget) anmälde genom AA Länsstyrelsens i Värmlands län handläggning av en ansökan om tillstånd att handla med vissa arter enligt då gällande artskyddsförordning (

text: ). Enligt anmälan hade länsstyrelsen trots att närmare sex år förflutit fortfarande inte fattat något beslut i ärendet.

type: stycke

text: I anmälan uppgavs i huvudsak följande:

text: AA ansökte den 23 augusti 2002 om tillstånd att bedriva handel med vissa arter enligt dåvarande 17 § artskyddsförordningen. Då ärendet inleddes uppgav den dåvarande handläggaren vid länsstyrelsen att han för att erhålla tillståndet först måste ha nödvändigt tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: , vilket innefattande bl.a. ett godkännande av lokalen i vilken verksamheten skulle bedrivas. Anledningen till detta uppgavs vara att länsstyrelsen saknade nödvändig kompetens att själv bedöma lokalernas lämplighet. I avvaktan på att verksamheten skulle erhålla tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: vidtog länsstyrelsen inte några åtgärder med anledning av ansökan. Handläggningen av AA:s ansökan om tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: , som handlades av Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Forshaga kommun, kom dock att dra ut på tiden.

text: Först då verksamheten erhållit tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: återupptog länsstyrelsen sin handläggning av ansökan enligt artskyddsförordningen. Länsstyrelsen krävde härvid att AA skulle inkomma med ett flertal kompletteringar, bl.a. en karta över verksamhetsområdet, en artlista och intyg om vissa genomgångna kurser. Trots att lokalen hade godkänts av Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Forshaga kommun önskade man även besikta densamma. Länsstyrelsen påbörjade också diskussioner angående en fråga om vilthägn.

text: AA ifrågasatte om ett tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: är nödvändigt för att lokalen ska kunna godkännas enligt artskyddsförordningen, framförallt då detta fördröjer ärendets handläggning med fem år. Han uppgav också att handläggningen dragit ut på tiden eftersom han har ifrågasatt länsstyrelsens krav i ärendet. AA begärde att JO särskilt skulle bedöma ett antal frågor, nämligen om en handläggningstid om

text: sex år är rimlig i något slags tillsynsärende, om egen bristande kompetens är en godtagbar ursäkt för att invänta annan myndighets bedömning när denna dröjer flera år, om ärendet är rimligt handlagt när det gäller bemötande, besvarande av frågor, effektivitet, begäran av material o.s.v. och om länsstyrelsen har ägnat sig åt de för ärendet väsentliga sakfrågorna eller om ovidkommande frågeställningar som ska hanteras av annan eller bör hanteras separat tillåtits försena handläggningen?

text: Utredning

text: Ett utdrag ur Länsstyrelsens i Värmlands län diarium avseende aktuellt ärende infordrades och granskades. Härefter remitterades anmälan till länsstyrelsen för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar anförde länsstyrelsen i huvudsak följande.

text: Länsstyrelsens naturvårdsenhet har den 23 augusti 2002 mottagit en ansökan från AA om tillstånd enligt 17 § dåvarande

text: artskyddsförordningen (1998:179)

text: att bedriva handel med djur som listats i bilaga B till

text: rådets förordning (EG) nr 337/98

text: . Den 30 augusti 2002 har Länsstyrelsen mottagit lagstadgad prövningsavgift på dåvarande 500 kronor. Länsstyrelsen har den 2 september 2002 begärt in utdrag ur belastnings- och misstankeregistret från Rikspolisstyrelsen. Rikspolisstyrelsens yttrande inkom till Länsstyrelsen den 3 september 2002 och visade att inga uppgifter om sökanden fanns i vare sig belastnings- eller misstankeregistret. För att Länsstyrelsen skall kunna bedöma om en sökande är lämplig att bedriva sin verksamhet anser Länsstyrelsen att personen skall kunna visa att han har den kunskap om de arter som ska hanteras i verksamheten samt om aktuell art- och djurskyddslagstiftning som krävs för att bedriva verksamheten. Vanligen brukar sökande intyga detta genom att skicka in intyg på adekvat utbildning. Sökanden uppmanades därför att skicka in intyg på genomgången utbildning den 9 oktober 2002. Samtidigt upplystes sökanden om att det enligt djurskyddsförordningen krävs att kommunens Miljö- och hälsoskyddsnämnd skall godkänna lokalerna och andra utrymmen för djur som används för yrkesmässig handel. Länsstyrelsen meddelade att Länsstyrelsen avsåg att avvakta ett sådant godkännande innan beslut om verksamhetstillstånd lämnas. Vidare begärde Länsstyrelsen att sökanden skulle komplettera ärendet med en ritning över de lokaler där verksamheten ska bedrivas. Den 15 januari 2003 mottog Länsstyrelsen en komplettering från sökanden där det framgick att han avsåg söka tillstånd hos kommunen för de lokaler han ämnade bedriva yrkesmässig handel i. Samtidigt kompletterade sökanden ärendet genom att bifoga kursintyg för genomgången utbildning gällande kanin- och gnagarkurs och en grundkurs i enlighet med dåvarande bestämmelser från Jordbruksverket

text: SJVFS 1999:110

text: , Saknr L 80

text: 2 kap. 4 §

text: (nuvarande

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: Djurskyddsmyndighetens föreskrifter

text: DFS 2004:16

text: , Saknr L 80). Länsstyrelsen har därefter avvaktat Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Forshagas beslut om godkännande av lokalerna. Detta beslut inkom från sökanden i icke komplett skick från den 6 augusti 2007 tillsammans med en begäran om att handläggningen av tillståndsprövningen skulle återupptas. Med anledning av detta kontaktade Länsstyrelsen Forshaga kommun för att erhålla en kopia på det fullständiga beslutet. Kommunen uppgav då att sökanden begärt omprövning och att beslutet inte var gällande varför någon kopia på beslutet inte erhölls i detta skede. Då kommunen meddelade att sökanden troligen skulle erhålla begärd ändring beslutade Länsstyrelsen att handläggningen av ärendet skulle återupptas. Yrkande om att så skulle ske inkom även från den sökande den 11 oktober 2007. Den 12 oktober 2007 begärde Länsstyrelsen åter att ärendet skulle kompletteras. Länsstyrelsen bedömde att sökanden ska skicka in en förteckning över de arter han avser att hålla i sin verksamhet. Detta för att Länsstyrelsen ska kunna bedöma om

text: sökanden har erforderlig utbildning och kunskap att hantera djuren. Samtidigt begärdes återigen att sökanden skulle komplettera ärendet med en planskiss där det framgår var verksamhetens ska bedrivas. En sådan begäran ställdes den 9 oktober 2002 men någon planskiss hade ännu inte inkommit. Den 26 november 2007 inkom en komplettering med en lista över de artgrupper som beräknas ingå i verksamheten. Samtidigt inkom även en planskiss som dock var gjord på en gammal och inte längre aktuell karta som Länsstyrelsen bedömde som oanvändbar för dess syfte, nämligen att vid tillsyn kunna lokalisera var förvaring av de tillståndsgivna arterna sker. Sökanden har därefter via telefon upplysts om att en bättre planskiss måste ges in. I skrivelsen från den 26 november 2007 utvidgades även ansökan till att även avse handel med djur som listats i bilaga A till

text: rådets förordning (EG) nr 337/98

text: , levande fåglar och embryo av arter som lever vilt inom Europeiska Unionens territorium samt andra levande djur och växter av de arter som i bilaga 1 till

text: artskyddsförordningen

text: har markerats med N eller n. Den 10 december 2007 erhöll Länsstyrelsen en kopia på godkännandet av lokalerna från kommunens Miljö- och hälsoskyddsnämnd. Enligt kommunen hade sökanden haft synpunkter på sitt tillstånd och det slutliga godkännandet av lokalerna skedde den 23 november 2007. Länsstyrelsen har som rutin att alltid träffa sökanden i de aktuella lokalerna innan tillstånd meddelas. Detta görs dels för att Länsstyrelsen då kan bedöma tillsynsmöjligheterna i lokalerna, dels för att få en möjlighet att träffa sökanden personligen. Inspektionen genomfördes den 11 februari 2008. Vid besöket framkom att delar av verksamheten avsågs att bedrivas i AA:s privata bostad. Länsstyrelsen upplyste då sökanden om att detta inte är lämpligt med anledning av de begränsade möjligheterna till tillträde till bostäder för tillsyn. Vid besöket överlämnades även en ny karta där sökanden ombads markera var verksamheten skulle bedrivas och därefter komplettera ärendet genom att skicka in denna karta till Länsstyrelsen. Den 18 februari meddelades den sökande per telefon att han ska komplettera sin ansökan med en lista över samtliga arter som idag förekommer i verksamheten. En komplett lista över vilka djurarter som ingår i verksamheten inkom den 22 februari 2008. Samtidigt inkom också den karta över lokalerna som Länsstyrelsen begärt. Länsstyrelsen har sedan den 25 juni 2008 begärt ytterligare kompletteringar av ärendet. Länsstyrelsen begärde då att ärendet skulle kompletteras med en kopia på intyg av genomgången utbildning eller annat som kan styrka sökandens kunskap att hantera de djur som ingår i verksamheten och som sökanden sökt tillstånd för att bedriva handel med. Detta hade begärts redan 9 oktober 2002 men sökanden hade ännu inte kompletterat ärendet med kompletta uppgifter. För att lösa problemet med att Länsstyrelsen inte har rätt att bedriva tillsyn i lokaler som är ämnade för bostadsändamål begärde Länsstyrelsen att få ett intyg från sökanden där han medger Länsstyrelsen tillträde till sin bostad. Länsstyrelsen meddelade att om ärendet inte kompletterats senast den 31 juli 2008 så kommer Länsstyrelsen att avgöra ärendet i befintligt skick vilket torde medföra att ansökan avslås. Den 11 augusti 2008 begärdes ett nytt utdrag ur belastnings- och misstankeregistret från Rikspolisstyrelsen. Ett yttrande som visade att inga uppgifter om sökanden fanns i vare sig belastnings- eller misstankeregistret inkom sedan den 13 augusti. Begärda kompletteringar från den 25 juni 2008 inkom till Länsstyrelsen den 31 juli samt 5 augusti varpå slutligt beslut i ärendet fattades den 27 augusti.

text: Bemötande av vissa synpunkter i anmälan

text: Behovet av tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: AA har på ett flertal ställen i anmälan ifrågasatt riktigheten av att Länsstyrelsen krävt att ett godkännande av lokalerna ur djurskyddssynpunkt ska finnas från kommunen innan ett tillstånd för handel med vissa djur enligt

text: artskyddsförordningen

text: kan meddelas. För att sälja djur på det sätt som den sökande önskar krävs, utöver ett tillstånd enligt

text: artskyddsförordningen

text: , även ett tillstånd enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: . Det är enligt

text: bestämmelsen den kommunala nämnden som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet som kan meddela ett sådant tillstånd och denna prövning tar särskilt sikte på att godkänna de anläggningar (lokaler) som verksamheten ska bedrivas i. Enligt Länsstyrelsens bedömning kan en lokal inte anses lämplig för handel med vissa skyddade arter innan lokalen har godkänts ur djurskyddssynpunkt. Denna tolkning utgör enligt Länsstyrelsens kännedom fast praxis hos många länsstyrelser och förespråkas även av Naturvårdsverket som är tillsynsvägledande myndighet inom området (se bifogat utkast till handbok).

text: Begärda kompletteringar m.m. Utöver en lämplig lokal krävs enligt Länsstyrelsens bedömning att sökande innehar nödvändiga kunskaper om de arter som hanteras i verksamheten samt nödvändiga kunskaper om art- och djurskyddslagstiftningen. Detta framgår även av

text: 2 kap. 2 § miljöbalken

text: vari det stadgas att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet ska skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning för att skydda människors hälsa eller miljön mot skada eller olägenhet. Länsstyrelsen har därför begärt in en redogörelse för vilka arter som sökande avser att bedriva handel med samt intyg på att han har kunskaper kring hanteringen av dessa artgrupper samt relevant art- och djurskyddslagstiftning. Sökanden har anfört att det är kommunens uppgift att pröva frågan om genomgångna kurser. Kommunen har emellertid inte prövat om sökanden innehar erforderliga kunskaper om de särskilt skyddade arter som den nu aktuella tillståndsansökan avser. Länsstyrelsen har den 15 januari 2003 mottagit intyg på genomförd grundutbildning samt kanin- och gnagarkurs från sökanden. För att tillstånd ska kunna medges anser Länsstyrelsen dock att det även krävs intyg på utbildning eller annan styrkt kunskap som är relevant för de artgrupper som ansökan avser (bl.a. fåglar, reptiler och amfibier). Ett sådant intyg har sedan lämnats från den sökande och inkom till Länsstyrelsen den 31 juli och 5 augusti 2008. Utöver tidigare diskuterat tillstånd från kommunen avseende lokalen krävs enligt Länsstyrelsens bedömning även att sökande lämnar in en ritning eller planskiss över lokalerna. Detta för att Länsstyrelsen ska ha en möjlighet att kunna bedriva tillsyn över verksamheten. Länsstyrelsen anser vidare att en lämplig lokal i enlighet med

text: artskyddsförordningens

text: bestämmelser inte kan utgöra någons bostad då myndigheten inte har rätt att begära tillträde för tillsyn i någons privata bostad. Detta framgår av

text: 28 kap. 6 § miljöbalken

text: , något som sökande har upplysts om. Begäran om en planskiss har ställts redan 2002 men inkom i komplett skick först under 2008. Vad gäller frågan om Länsstyrelsen har utrett om sökanden har begått något för verksamheten relevant brott så har Länsstyrelsen som rutin att begära ett utdrag ut belastnings- och misstankeregistret hos Rikspolisstyrelsen. Detta har också gjorts den 2 september 2002 samt den 11 augusti. Länsstyrelsen har inte som rutin att fråga sökanden själv om han belastas av något brott som är relevant för verksamheten.

text: Frågan om vilthägn Vid Länsstyrelsens inspektion den 11 februari 2008 uppstod en diskussion om huruvida sökanden behövde ett särskilt tillstånd för hållande av vilt i hägn. Denna fråga är emellertid separerad från nu aktuellt ärende och ska därför inte inverka på aktuell tillståndsprövning. Formuleringen i tjänsteanteckningen från den 18 februari 2008 är olycklig då sökande kan ha fått uppfattningen att kompletteringen måste göras för att tillståndsärendet skulle kunna handläggas vidare. Så är emellertid inte fallet och både ovan nämnda tjänsteanteckning samt den begäran om yttrande från Naturvårdsverket som gjordes den 25 mars 2008 har lyfts ut ur ärendet och hanteras som ett separat ärende. Länsstyrelsen har i samband med inspektionsbesöket upplyst sökanden om att hållande av vilthägn utan tillstånd är straffpliktigt dock inte i syfte att utöva påtryckning eller hota sökanden utan för att upplysa sökanden om det regelverk som finns.

text: Länsstyrelsens ställningstagande

text: Länsstyrelsen finner att sex år naturligtvis inte utgör en rimlig handläggningstid i ett tillståndsprövningsärende. Varför så har skett i detta ärende kan enligt Länsstyrels-

text: ens bedömning främst hänföras till att Länsstyrelsen inväntat ett beslut enligt

text: djurskyddslagen

text: från Forshaga kommun. Varför detta har ansetts nödvändigt har anförts ovan. Ett avslag på ansökan hade visserligen kunnat meddelas redan då det uppdagades att något tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: inte fanns för verksamheten men det är Länsstyrelsens bestämda uppfattning att parterna var överens om att ett sådant tillstånd skulle inväntas innan ärendet skulle avgöras. Från och med den 1 januari 2009 kommer en samprövning av djur- och artskyddsfrågorna att möjliggöras då länsstyrelserna övertar kommunernas uppgifter inom djurskyddsområdet varpå liknande situationer kan undvikas. Den långa handläggningstiden kan därutöver hänföras till de många kompletteringar som har krävts in i ärendet. Dessa har begärts in mot bakgrunden att Länsstyrelsen hela tiden har haft som utgångspunkt att verksamheten har förutsättningar för att kunna erhålla tillstånd och att sökanden enligt Länsstyrelsen uppfattning även har agerat som om han önskat inkomma med dessa kompletteringar. Flertalet av kompletteringarna har enligt Länsstyrelsens bedömning krävts på grund av att sökanden inte inkommit med de handlingar som begärdes in redan i oktober 2002. Därtill utvidgades ansökan till att omfatta fler arter så sent som den 26 november 2007. Att handläggningen dragit ut på tiden efter det att kommunen lämnat tillstånd enligt djurskyddslagstiftningen kan även till viss del hänföras till att ärendegruppen under senare år inte kunnat prioriteras vid fördelningen av de resurser som funnits tillgängliga för myndighetens arbetsuppgifter. Länsstyrelsen har under året infört rutiner i syfte att bevaka orsaken till att ärenden inte blir avgjorda inom ”rimlig” tid. Var fjärde månad sker en redovisning för länsledningen av samtliga öppna ärenden som är 1 år eller äldre. Enhetscheferna får då presentera dessa ärenden och redogöra för hur arbetet med dessa ska fortlöpa. Ledningen följer därefter utvecklingen av dessa ärenden.

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde härvid huvudsakligen att frågan om vilthägn hade fördröjt ärendets handläggning, att länsstyrelsen brustit i sin serviceskyldighet enligt

text: förvaltningslagen

text: då man inte hade lämnat tillräckliga svar på frågor om vilthägn och om vilka arter som omfattades av förbud mot att förvara europeiska fågelarter och att länsstyrelsen borde ha begärt in kompletteringar i ett tidigare skede istället för att vänta med detta i över fyra år. AA uppehöll sig också vid frågan om ett tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: utgör en förutsättning för att tillstånd ska kunna meddelas enligt

text: artskyddsförordningen

text: . Han pekade härvid bl.a. på vissa olikheter vad gäller tillståndsplikten enligt de båda författningarna. AA uppgav också att han med tiden protesterade mot att länsstyrelsen avvaktade tillståndsprövningen enligt

text: djurskyddslagen

text: då denna kom att dra ut på tiden.

text: Rättslig reglering

text: Ärendet avser länsstyrelsens tillståndsprövning enligt

text: artskyddsförordningen

text: . Då ärendet initierades hos länsstyrelsen avsåg det tillståndsprövning enligt

text: 19 § artskyddsförordningen (1998:179)

text: avseende tillståndspliktig verksamhet enligt

text: 17 § samma förordning

text: . Enligt denna bestämmelse ska det särskilt beaktas om den sökande innehar en lämplig lokal för verksamheten. Då länsstyrelsen meddelade beslut i tillståndsärendet hade den nya

text: artskyddsförordningen (2007:845)

text: trätt i kraft. Bestämmelserna om tillståndsprövning återfinns oförändrade i nuvarande

text: 46 §.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Med ordet ”säkerhet” torde här avses intresset av riktiga avgöranden (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2007, s. 93). Av

text: bestämmelsen följer att myndigheten skyndsamt bör vidta de utredningsåtgärder som är nödvändiga för bedömningen i ett ärende, t.ex. egna utredningsåtgärder eller att begära att sökanden kompletterar en ofullständig ansökan. Bestämmelsen innebär vidare att ett ärende måste avslutas inom rimlig tid genom ett formligt beslut. Hur snabbt ett ärende bör handläggas beror naturligtvis på omständigheterna i det enskilda fallet och kan variera mellan olika ärendeslag.

text: Bedömning

text: Av länsstyrelsens yttrande framgår att AA den 9 oktober 2002 underrättades om att länsstyrelsen avsåg att avvakta Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Forshaga kommuns godkännande av lokalerna ur djurskyddssynpunkt. Innan dess avsåg länsstyrelsen inte att fatta något beslut avseende verksamhetstillstånd enligt

text: artskyddsförordningen

text: . Efter att Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Forshaga kommun hade meddelat tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: återupptog länsstyrelsen sin handläggning i oktober 2007. Länsstyrelsens handläggning kom således att fördröjas i fem års tid. Frågan är om detta varit förenligt med bestämmelserna om tillståndsprövningen i

text: artskyddsförordningen

text: och kravet på skyndsamhet i

text: 7 §

text: FL.

text: Enligt såväl

text: 46 § artskyddsförordningen

text: som

text: 16 § djurskyddslagen (1988:534)

text: ska lokalernas lämplighet särskilt beaktas vid tillståndsprövningen. Bestämmelserna kan med anledning av detta synas innebära att det är fråga om samma prövning i bägge fallen.

text: 16 § djurskyddslagen

text: hänvisar dock uttryckligen till lokalernas lämplighet ur djurskyddssynpunkt. Någon sådan hänvisning görs inte i

text: 46 § artskyddsförordningen

text: , som istället avser lokalernas lämplighet utifrån de skyddsintressen som bärs upp av

text: artskyddsförordningen

text: . Då

text: artskyddsförordningen

text: och

text: djurskyddslagen

text: delvis har olika skyddsintressen innebär detta att bedömningen enligt den ena författningen inte per automatik kan läggas till grund för den andra. Än mindre kan tillstånd enligt den ena författningen anses vara en förutsättning för tillstånd enligt den andra. I

text: artskyddsförordningen

text: återfinns inte heller någon bestämmelse som anger att en förutsättning för att tillstånd ska meddelas är att tillstånd dessförinnan har meddelats enligt

text: djurskyddslagen

text: Länsstyrelsens tillståndsprövning enligt

text: artskyddsförordningen

text: ska med anledning av det anförda göras självständigt. Vid denna prövning kan dock den omständigheten att tillstånd har meddelats enligt

text: djurskyddslagen

text: tillmätas betydelse. Att under en kortare tid invänta ett beslut enligt

text: djurskyddslagen

text: torde som regel vara oproblematiskt. Att däremot kräva att ett tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: ska finnas innan man vidtar några handläggningsåtgärder eller fattar beslut i ärendet är dock varken förenligt med

text: 46 § artskyddsförordningen

text: eller

text: 7 §

text: FL. Länsstyrelsens handläggning har därför varit felaktig i denna del. Detta har fått till följd att ärendets handläggning har fördröjts med fem år.

text: Genom de ändringar i

text: djurskyddsförordningen (1988:539)

text: som trädde i kraft den 1 januari 2009 (SFS 2008:1051)har länsstyrelserna numer övertagit kommunernas uppgifter vid tillståndsprövningen enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: . Som framgår av länsstyrelsens yttrande kan man med anledning av detta förvänta sig att tillstånds-

text: prövningen enligt

text: artskyddsförordningen

text: och

text: djurskyddslagen

text: kommer att handläggas gemensamt, varför den i ärendet aktualiserade problematiken kan undvikas. Vad som i övrigt har anförts i anmälan föranleder inte någon åtgärd från JO:s sida.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Preskription
Åtal

title: Kritik mot Åklagarmyndigheten och åklagare där samt mot Polismyndigheten i Skåne, för att en förundersökning bedrivits så bristfälligt att gärningen hann preskriberas, samt mot en av åklagarna, som väckt åtal för preskriberade brott

text: Anmälan

text: I en anmälan som inkom till JO den 18 april 2012 anförde AA bl.a. följande. Den 3 mars 2010 blev hans hustru påkörd av en bil när hon passerade ett övergångsställe. Hon skadades svårt. Redan samma månad begärde åklagaren in rättsintyg från hustruns behandlande läkare, vilket omgående utfärdades. En komplettering begärdes och utfärdades i juni samma år. Under början av 2012 begärde åklagaren in ytterligare intyg och information. Den 16 mars 2012 väckte åklagaren åtal men meddelade fyra dagar senare att åtalet hade lagts ned på grund av preskription. Åklagaren väckte uppenbarligen åtal för sent, vilket måste betraktas som ett grovt felaktigt agerande.

text: Utredningen

text: Handlingar från Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Helsingborg, och Polismyndigheten i Skåne hämtades in och granskades. Myndigheterna anmodades därefter att yttra sig.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren BB) hänvisade inledningsvis till upplysningar som lämnats av handläggande åklagare och chefen för åklagarkammaren i Helsingborg.

text: Kammaråklagaren CC hade upplyst följande. Ärendet lottades om till mig den 1 september 2010 efter att annan åklagare tidigare hade begärt komplettering av den redovisade förundersökningen. När den kom in till mig i kompletterat skick, bedömde jag fortfarande inte att underlaget i åtalsfrågan var tillräckligt utan att det krävdes ytterligare åtgärder. Jag begärde därför en ny komplettering av utredningen genom direktiv den 10 november 2010. [– – –] Normalt är det min ambition att bevaka och skicka påminnelser där svar på direktiv inte har inkommit efter tre månader. Arbetssituationen på mängdbrottsrotlarna i början på 2011 och resten av min tid på den tjänsten var ansträngd med stundtals ett hundratal öppna ärenden och ytterligare några hundra instämda, vilket delvis

text: påverkat möjligheten att upprätthålla kontrollen över påminnelserna. Det är inte heller ovanligt att det dröjer avsevärt mer än tre månader innan svar på direktiv kommer, alldeles oavsett påminnelser. Under 2011 började rutinerna inom mängdbrottsgruppen ändras så att behov av komplettering av redovisade polisledda förundersökningar medförde att hela ärendet skickades tillbaka till polismyndigheten. Jag hanterade därefter nyinkomna ärenden så, men behöll de där det redan tidigare var begärt en separat komplettering av förundersökningen, så även detta. Ärendet lottades om ytterligare en gång i samband med att jag bytte tjänst från mängdbrottsgruppen (rotel […]) till allmänna gruppen (rotel […]) i månadsskiftet augusti – september 2011. Omlottningen skedde i en klump dagen innan jag gick på semester. Ärendet kom därför inte att genomgå någon närmare granskning i samband med detta, och därför uppmärksammades inte heller då att den begärda kompletteringen ännu inte inkommit. Någon ytterligare påminnelse i detta ärende är inte inlagd i diariet under tiden som ärendet legat på min tjänst. Det har hänt i andra ärenden att jag som påminnelse tagit en kopia på tidigare direktiv och lagt ut för expediering med den handskrivna texten ”påminnelse” men eftersom något sådant inte kan utläsas, kan jag heller inte med säkerhet säga att så har skett i detta fall.

text: Kammaråklagaren DD hade upplyst följande.

text: Ärendet lottades till min tjänst den 3 februari 2012. Chefsåklagaren EE påtalade då vikten av skyndsam handläggning. Samma dag beslutade jag att låta ledningen av förundersökningen återgå till utredande myndighet. Beslutet fattade jag efter att jag vid genomgång av ärendet funnit att tidigare givna direktiv om målsägandeförhör (2010-11-10) inte hade utförts. Jag övervägde att behålla förundersökningsledningen och skriva en påminnelse men av erfarenhet vet jag att det blir bättre fart på utredningen när förundersökningsledningen överlämnas till polisen. Det är dessutom, såvitt jag förstår, ett beslut i enlighet med riksåklagarens riktlinjer. I mitt beslut hänvisade jag till tidigare givna direktiv och förklarade att det var min förhoppning att ärendet nu skulle få hög prioritet hos polisen. Jag följde även upp beslutet med ett telefonsamtal till polisinspektören [FF], polisen Helsingborg, varvid jag gjorde honom uppmärksam på att ärendet snart skulle preskriberas. Någon dag därefter förhördes målsäganden. Vid nästa telefonkontakt med [FF] fick jag veta att det bara återstod att slutdelge den misstänkte innan ett protokoll kunde redovisas. Den 13 februari 2012 bytte jag rotel med GG. Den 24 februari 2012 inkom ett slutdelgivet protokoll till Åklagarkammaren i Helsingborg. Ärendet lottades automatiskt till min ”gamla” rotel och min kollega uppmärksammade inte att ärendet snart skulle preskriberas. Med facit i hand skulle jag gjort min kollega uppmärksam på preskriptionstiden i samband med rotelbytet. Emellertid medgav arbetssituationen inte ett ordentligt överlämnande. Med anledning av sessioner, jourtjänstgöring och semesterledighet var vi bara på kammaren samtidigt vid ett tillfälle från dagen då vi bytte tjänst tills den dag då ärendet preskriberades. För att i någon mån kompensera att vi inte kunde få till stånd ett personligt sammanträffande samlade jag kopior av beslut om att låta ledningen av förundersökningen gå åter till utredande myndighet i en särskild mapp som jag överlämnade till min kollega. Jag har inget konkret minne av att just beslutet rörande [det aktuella ärendet] fanns i mappen men eftersom jag var medveten om att det var

text: brådskande och jag hade följt upp beslutet med kontakt med polisen utgår jag [ifrån] att det fanns där. I efterhand framstår det som en otillräcklig åtgärd.

text: Assistentåklagaren GG hade upplyst följande.

text: […] Den 10 februari 2012 bytte jag till aktuell rotel […] i mängdbrottsgruppen. Den 24 februari 2012 inkom ett färdigt förundersökningsprotokoll i ärendet. Efter genomgång av utredningen och bevisunderlaget ansåg jag att det fanns förutsättningar att emotse en fällande dom. Den 16 mars 2012 väckte jag åtal för vårdslöshet i trafik och vållande till kroppsskada. Jag har därvid förbisett att preskriptionstiden för aktuella brott var uppnådd. Underrättelse om att åtal väckts samt förfrågan om enskilt anspråk skickades till målsäganden den 19 mars 2012. Den 20 mars 2012 uppmärksammades jag, av personal vid Lunds tingsrätt, på att gärningarna var preskriberade den 3 mars 2012. Jag beslutade då att lägga ner åtalet. Samma dag skickade jag en underrättelse till målsäganden om att åtalets lagts ned pga. preskription samt upplysningar om att det finns möjlighet att driva en civil process vid tingsrätten avseende ett eventuellt enskilt anspråk, kopia bifogas.

text: Efter att ha lämnat vissa kompletterande uppgifter samt redogjort för den rättsliga regleringen redovisade Åklagarmyndigheten följande bedömning.

text: Den aktuella förundersökningen, som gällde vårdslöshet i trafik och vållande till kroppskada med brottsdatum den 3 mars 2010, har bedrivits under en tid om knappt två år. Åtal för brotten har, efter det att förundersökningsprotokoll redovisats den 24 februari 2012, väckts den 16 mars 2012. Den 20 mars 2012 lades åtalet ned på grund av att preskription inträtt. Det är givetvis mycket olyckligt att handläggningstiden blivit så lång och fått sådana konsekvenser. Åklagare har varit förundersökningsledare under huvuddelen av utredningstiden. Förundersökningen har återupptagits vid två tillfällen, varvid direktiv om kompletterande utredningsåtgärder har lämnats. [– – –] Ärendet har efter beslutet den 10 november 2010 om att återuppta förundersökningen blivit liggande i knappt 15 månader utan att några utredningsåtgärder dokumenterats och utan att några påminnelser eller förfrågningar om ärendets handläggning diarieförts från rotelinnehavaren CC:s sida. Det framgår även av CC:s upplysningar att hon inte med säkerhet kan säga om hon skickat några påminnelser i nu aktuellt ärende. Det kan således konstateras att påminnelser inte skickats i den utsträckning som följer av Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd liksom att andra bevakningsrutiner inte fungerat. Såsom kammarchefen har konstaterat i sitt yttrande har den bristande uppföljningen inneburit att varken åklagare eller polis har haft möjlighet att notera eventuella brister i expedieringen av direktiv och kompletteringsbeslut. Den 3 februari 2012, det vill säga en månad innan preskription inträdde, lottades ärendet om på DD som har upplyst om att kammarchefen i samband med omlottningen påtalade vikten av skyndsam handläggning. DD har vidare upplyst att hon gjorde bedömningen att utredningen skulle gå fortare om hon, i enlighet med riktlinjerna i RåR 2010:1, överlämnade förundersökningsledarskapet till polisen. I beslutet att överlämna förundersökningsledarskapet till polisen framförs önskemål om skyndsam handläggning, men det står inte särskilt angivet att kort tid återstår innan preskription inträder. DD har dock i sina upplysningar angivit att hon påtalat detta i ett uppföljande samtal med den handläggande polisen. Varken detta samtal eller ett ytterligare samtal med polisen om utredningsläget som DD redogör för i upplysningarna har dock dokumenterats i ärendet, vilket i sig hade varit värdefullt. Jag ställer mig i viss mån tveksam till om det är lämpligt att lämna ifrån sig förundersökningsledarskapet i ett ärende som står inför närliggande preskription eftersom möjligheten att kontrollera förundersökningens bedrivande går förlorad i samband med det. Det finns dock ingen anledning att betvivla att DD har agerat på det sätt hon har bedömt varit det bästa för att driva utredningen snabbt framåt. Bristen av dokumentation av de efterföljande kontakterna med polisen är beklagliga,

text: bland annat med hänsyn till att det skulle kunnat ha tjänat till att fästa GG:s uppmärksamhet på preskriptionsfrågan. Jag anser dock inte att det har varit någon brist i sig att DD vid överlämnandet av roteln inte särskilt uppmärksammat GG på det aktuella ärendet eftersom ärendet vid den tidpunkten varit avslutat vid åklagarkammaren. När det slutredovisade förundersökningsprotokollet inkom till åklagarkammaren den 24 februari 2012 var åklagaren GG rotelinnehavare. Det finns ingenting i ärendet eller upplysningarna som tyder på att det vid polisens inlottning av ärendet på något sätt markerats att skyndsam handläggning var påkallad på grund av risk för preskription och detta har inte heller på annat sätt framgått av dokumentationen i ärendet. Det är dock naturligtvis ytterst den handläggande åklagaren som ansvarar för att vid ärendets ankomst kontrollera om ärendet brådskar, vilket inte synes ha gjorts i tillräcklig mån. GG väckte åtal den 16 mars 2012, det vill säga drygt tre veckor efter det att förundersökningsprotokollet inkom. Det kan inte i sig sägas vara någon anmärkningsvärt lång handläggningstid. Åtalsbeslutet var emellertid felaktigt eftersom brotten vid denna tidpunkt var preskriberade. Detta är givetvis beklagligt. Jag har dock, i likhet med kammarchefen, ingen anledning att ifrågasätta GG:s uppgift om att felet begicks av förbiseende. Sammanfattningsvis kan jag således konstatera beträffande handläggningen av det aktuella ärendet att den inte har följt gällande regelverk och att den långa handläggningstiden har varit en starkt bidragande orsak till att preskription inträtt. Detta är naturligtvis mycket otillfredsställande. Utredningen borde följaktligen ha bedrivits klart mer aktivt än vad som skett. Att åtal har kommit att väckas för de preskriberade brotten är givetvis även det olyckligt. Såsom kammarchefen har konstaterat i sitt yttrande kvarstod dock vid slutredovisningen av förundersökningsprotokollet endast åtta dagar, varav fem dagar utgjorde arbetsdagar, tills brotten preskriberades och möjligheten att delge den tilltalade stämning i målet före den 3 februari 2012 skulle ha varit kraftigt reducerad även om åtal väckts den 24 februari 2012. Kammarchefen och CC har uppgett att arbetsbelastningen vid kammaren varit mycket hög under den tid som den nu aktuella utredningen bedrevs. Kammarchefen har även uppgett att CC har tilldelats s.k. rotelvårdsdagar, men att inflödet på mängdbrottstjänsterna och arbetstrycket på de ordinarie åklagarna generellt under 2010 har varit sådant att det menligt har påverkat möjligheterna att sköta uppföljningsarbetet på önskvärt sätt. Kammarchefen har vidare framhållit att kammaren haft mycket allvarliga problem på flera områden och att man i nära samarbete med den områdesansvariga överåklagaren sedan år 2009 har lagt och alltjämt lägger ett stort arbete på att komma till rätta med detta och finna lösningar på lång sikt. Detta innefattar såväl bemanningsfrågan som fortsatt verksamhets- och kompetensutveckling. Jag kan bekräfta kammarchefens bild av att arbetsbelastningen vid kammaren under denna tid varit mycket ansträngd. Risken för att ärenden blir åsidosatta på det sätt som nu skett är naturligtvis större då arbetssituationen är pressad. Under sådana förhållanden är det särskilt viktigt att åklagare har en god överblick av de ärenden som han eller hon har ansvar för och regelbundet följer upp behovet av åtgärder i de olika ärendena. Det är dock givetvis åklagarkammarens ledning som har det övergripande ansvaret för att tillse att arbetssituationen för den enskilda åklagaren möjliggör att de rutiner som finns på kammaren för uppföljning och kontroll av ärenden kan efterlevas. Jag noterar därför med tillfredsställelse att Åklagarkammaren i Helsingborg aktivt arbetar för att förbättra arbetsmiljön och därmed förutsättningarna för en korrekt och effektiv handläggning av arbetsuppgifterna.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren HH) lämnade i huvudsak följande redogörelse för sin handläggning.

text: Den 3 mars 2010 upprättades en trafikmålsanteckning (TM-5176-10) till följd av en trafikolycka på Eriksgatan 153 i Landskrona. Initiala utredningsåtgärder genomfördes på olycksplatsen genom bland annat fotodokumentation, platsundersökning

text: och vittnesförhör. En av de inblandade, [JJ], förhördes om händelsen. Under mars månad 2010 kompletterades utredningen, som genomfördes i polisområde nordvästra Skåne, med nya vittnesförhör och sjukvårdens journalanteckningar tillfördes ärendet. Av en promemoria, upprättad av inspektören FF, daterad den 25 mars 2010, framgår att målsägandens make, AA, vid telefonsamtal berättade att målsäganden ville ange brottet till åtal. [JJ] förhördes på nytt den 8 april 2010 av FF. [JJ] delgavs vid förhöret misstanke om vållande till kroppsskada samt vårdslöshet i trafik. Av dagboksblad framgår att utredningen skickades till [JJ] för slutdelgivning samma dag. Formellt beslut om inledande av förundersökning fattades först den 16 april 2010 av förundersökningsledaren KK. Samma dag slutredovisades ärendet genom att det överfördes till åklagarmyndigheten. Slutredovisningen gjordes utan att målsäganden blivit förhörd om händelseförloppet. Från den 16 april 2010, då ärendet redovisats till åklagaren, till den 3 februari 2012 har det inte funnits någon polisiär förundersökningsledare i ärendet. Den 19 juni 2010 beslutade åklagaren LL att komplettera utredningen genom att rättsintyg skulle inhämtas och att journalanteckningarna skulle förtydligas. Rättsintyget begärde FF den 1 juli 2010 och det tillfördes ärendet 27 oktober 2010. Den 14 oktober 2010 skickade han hemställan till läkare om att journalanteckningarna skulle förtydligas. Den 10 november 2010 lämnade åklagaren CC direktiv om att målsäganden skulle förhöras om det var möjligt med tanke på skadorna efter trafikolyckan. Av oklar anledning hölls inget målsägandeförhör. Den 3 februari 2012 beslutade åklagaren DD att förundersökningsledningen skulle överlämnas till polismyndigheten. I direktiv ifrågasattes varför målsäganden inte var förhörd. Målsägandeförhöret genomfördes den 8 februari 2012. Den 23 februari 2012 ajourförde FF, som under våren 2011 blev behörig förundersökningsledare, att ärendet återupptogs. Vid samma tidpunkt beslutade FF att ärendet skulle slutredovisas och överföras till åklagarmyndigheten. Polismyndigheten är kritisk till hanteringen av ärendet och beklagar den långa handläggningstiden som lett till att den enskildes rättsliga intressen åsidosatts. Av handlingarna och utsagorna i ärendet går det inte att finna rimliga förklaringar till dröjsmålet.

text: AA kommenterade myndigheternas yttranden.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet, och ska bl.a. se till att utredningen bedrivs effektivt samt ge den som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen). I Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar (

text: ÅFS 2007:5

text: ), ges anvisningar för hur åklagare ska agera för att driva förundersökningar framåt med tillräcklig skyndsamhet.

text: När förundersökningen leds av en åklagare är polismyndigheten, under förutsättning att den har erforderliga resurser, skyldig att biträda vid utredningen. Åklagaren styr därvid arbetet genom direktiv till polismyndigheten (jfr

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Polismyndigheten ska se till att de utredningsdirektiv som åklagaren ger leder till adekvata åtgärder. Ansvaret för att polismyndigheten

text: fullgör dessa skyldigheter åvilar myndigheten som sådan, ytterst dess ledning (jfr JO 2012/13 s. 94).

text: Bedömning

text: Den aktuella förundersökningen var relativt begränsad. I stort sett samtliga utredningsåtgärder var vidtagna när polismyndigheten första gången redovisade förundersökningen till åklagaren den 16 april 2010. Trots detta hann brotten preskriberas innan beslut fattades i åtalsfrågan. Den huvudsakliga orsaken till detta var att ärendet låg obearbetat under en tid av cirka femton månader, från det att kammaråklagaren CC den 10 november 2010 gav direktiv om att målsäganden om möjligt skulle höras. Polismyndigheten, som inte har kunnat ange någon orsak till att ärendet försummats, bär ansvaret för att man inte verkställt åklagarens direktiv.

text: Även Åklagarmyndigheten, där ett flertal åklagare varit inblandade, har ett övergripande ansvar för ärendets hantering. Som myndigheten själv funnit har handläggningen inte följt gällande regelverk och detta har varit en starkt bidragande orsak till att gärningen sedermera kom att preskriberas. CC har ett särskilt ansvar för det inträffade, eftersom hon inte vid något tillfälle under den tid hon var förundersökningsledare påminde polismyndigheten eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt.

text: När kammaråklagaren DD den 3 februari 2012 övertog ledningen av förundersökningen återstod endast en månad till preskription. Det fanns dock fortfarande möjlighet att hinna slutföra förundersökningen och i tid delge ett åtal. Att i det läget återlämna förundersökningsledningen till polisen ter sig, i linje med vad Åklagarmyndigheten påtalat, olämpligt. Hon har enligt min mening inte ägnat saken den uppmärksamhet den krävde.

text: Det är mot den angivna bakgrunden inte ägnat att förvåna att preskriptionstiden kom att överskridas. Att GG sedan väckte åtal för brott som redan var preskriberade – en i sig anmärkningsvärt oprofessionell åtgärd – bekräftar bilden av en handläggning som långtifrån motsvarar vad en målsägande i en brottsutredning har rätt att förvänta sig.

text: Sammanfattningsvis förtjänar såväl Åklagarmyndigheten som Polismyndigheten i Skåne kritik för att förundersökningen bedrivits så bristfälligt att brotten preskriberats innan beslut hunnit fattas i åtalsfrågan. CC kritiseras för att ha försummat sitt ansvar som förundersökningsledare. Inte heller DD kan, vid en sammantagen bedömning, undgå kritik. GG, slutligen, kritiseras för sitt beslut att väcka åtal för preskriberade gärningar.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län angående handläggningen av en ansökan om besöksförbud m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län. Hon uppgav bl.a. följande. Hon och hennes barn lever under hot från en f.d. sambo. För att få förtur i bostadskön kontaktade hon inspektören BB, brottsoffergruppen i Södertörns polismästardistrikt, för att få till stånd en hotbildsbedömning. BB uppgav då bl.a. att hon inte kunde få hjälp eftersom hon hade ”hängt ut” honom i TV och att hon var ”svartlistad” hos polisen samt att hennes polisanmälningar hade ”kommit bort”. När hon ansökte om besöksförbud fick hon inte möjlighet att framföra de omständigheter som låg till grund för ansökan, vilket resulterade i att den avslogs.

text: Utredning

text: Handlingar fordrades in från polismyndigheten och Åklagarmyndigheten, Södertörns åklagarkammare. Av de infordrade handlingarna framgick bl.a. följande. Den 1 februari 2006 gjorde AA en polisanmälan om olaga hot och ofredande, och samma dag hölls målsägandeförhör med henne (K28810-06). Påföljande dag ansökte AA om besöksförbud beträffande X (AA 438-7991-06). Kammaråklagaren CC utfärdade den 8 februari 2006 utredningsdirektiv till polismyndigheten med anledning av ansökan om besöksförbud. Enligt direktiven skulle förhör med DD hållas snarast och senast inom en vecka. CC påminde polisen om förhöret den 15 februari, den 28 februari och den 27 mars 2006. Först den 7 april 2006 hölls förhöret med mannen. Den 13 februari 2006 beslutade CC att besöksförbud inte skulle meddelas. Samma dag lade hon ned förundersökningen om ofredande och olaga hot på grund av bristande bevisning; i detta ärende var DD misstänkt för brott.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från åklagarkammaren, varvid kom fram att beslutet att inte meddela besöksförbud inte hade överklagats.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade anförts i AA:s anmälan till JO och över handläggningen av ärendet om besöksförbudet. Polismyndigheten (dåvarande biträdande länspolismästaren EE)

text: FF anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 23 januari 2004 anmälde AA att hon misshandlats av sin sambo (K22076-04). En förundersökning inleddes och dagen efter att anmälan gjorts, den 24 januari 2004, kontaktade brottsoffergruppen i Södertörn AA. Ett skyddsärende initierades. AA informerades om att det var lämpligt att hon och hennes barn flyttade till ett tillfälligt skyddat boende. AA fick därefter hjälp av BB, vid brottsoffergruppen, med transport till hennes föräldrars bostad i Stockholm där hon själv önskade bo. Hon upplystes om att den adressen inte var att rekommendera mot bakgrund av att hennes före detta sambo väl kände till denna adress. BB hade fortsatta samtal med AA under viss tid efter flytten beträffande hennes och barnens skyddsbehov. BB rådde AA att inte att återvända till bostaden. Vidare informerades AA om att hon kunde få stöd och hjälp att söka annan permanent skyddsbostad. Trots dessa rekommendationer flyttade AA tillbaka till sin bostad i – – –. I samband med detta erbjöds hon en skyddstelefon. Hon ville själv hämta ut skyddstelefonen men inkom dock ej som avtalat varför ytterligare kontakt togs. Hon uppgav då att hon haft förhinder men lovade att hämta ut telefonen. Skyddstelefonen hämtades dock aldrig ut. Under hösten 2004 hörde AA ånyo av sig till BB och begärde att få en skyddstelefon. Hon informerades då om att alla skyddstelefoner var utlånade, varför det inte fanns några tillgängliga vid detta tillfälle. Den 1 februari 2006 upprättades en polisanmälan vid polisstationen i Haninge med AA som målsägande. Anmälan avsåg olaga hot och ofredande som inträffat den 1 juli 2005 (se K28810-06). Samma dag hölls ett målsägandeförhör med AA där hon redogjorde för omständigheterna kring brottet. I detta förhör uppgav hon även att hon ville ansöka om besöksförbud. Den 2 februari 2006, upprättades en ansökan om besöksförbud som skickades till åklagarmyndigheten (AA-438-7991-06). Den 13 februari 2006 övertogs förundersökningen av kammaråklagare CC som, den 13 april 2006, fattade beslut om att förundersökningen skulle nedläggas. Motiveringen löd: ”Det finns inte längre anledning att fullfölja förundersökningen. På det utredningsmaterial som nu föreligger går det inte att bevisa att den som varit misstänkt har gjort sig skyldig till brott. Ytterligare utredning kan inte antas förändra bevisläget på ett avgörande sätt. Det går inte att bevisa de objektiva förutsättningarna för att förfarandet är brottsligt.” Samma datum beslutade åklagare CC att besöksförbud inte skulle meddelas, motivering: skäl att meddela besöksförbud saknas. I samband med att förundersökningen lades ned, i april 2006, kontaktade AA BB och begärde en hot- och riskbedömning. Detta för att få förtur i bostadskön för skyddat boende. AA informerades då om att det var utredningsmannen i ärendet som ansvarade för hot- och riskbedömningar och inte brottsoffergruppen. Eftersom BB ansåg att samarbetet mellan honom och AA inte fungerade meddelande han att en annan handläggare vid brottsoffergruppen skulle kontakta henne. Brottsoffergruppen gjorde dock bedömningen att AA inte var aktuell för skyddsåtgärder från polisens sida då något pågående ärende inte förelåg. Något nytt skyddsärende avseende AA initierades därför inte. Den 30 maj 2006 valde BB att polisanmäla sig själv efter att tidningen Expressen publicerat en krönika där krönikören uppgav att polisen begått grova tjänstefel i ärendet AA. Den 1 juni 2006 inledde chefsåklagare GG en förundersökning gällande tjänstefel (ärendenummer: 820-B614-06). Den 22 juni 2006 lades förundersökningen ned med motiveringen att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen då det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats.

text: Handläggningen av besöksförbudet

text: Handläggningen av ärendet AA 438-7991-06, angående besöksförbud, har skett i enlighet med de gängse rutiner som polismyndigheten har gällande dessa ärenden. Ärendet har diarieförts tillsammans med anmälan gällande olaga hot och ofredande. Ansökan har därefter överförts till åklagarmyndigheten. Kammaråklagare CC har sedan i samband med att förundersökning gällande olaga hot och ofredande lagts ned även avslagit ansökan om besöksförbud.

text: Handläggningen hos Brottsoffergruppen

text: BB har i en promemoria yttrat sig över anmälan riktad mot honom. Han uppger att han i det ifrågavarande telefonsamtalet med AA i april 2006 var noga med att uttrycka sig korrekt och endast förmedla nödvändig information. Uttalanden som att AA var ”svartlistad” eller att ”anmälningar kommit bort” känner BB inte igen. BB har heller ingen möjlighet att åstadkomma sådana åtgärder. Chefsåklagare GG som har bedrivit förundersökning i detta ärende har konstaterat att det saknas anledning att anta att BB begått tjänstefel i sin kontakt med AA. Södertörns polismästardistrikt har efter en granskning av ärendet ingenting att invända gentemot BB:s agerande eller handläggning av ärendet. De åtgärder som vidtagits har varit befogade och i enlighet med den arbetsordning som gäller vid Södertörns polismästardistrikt.

text: Polismyndigheten gjorde bl.a. följande bedömning.

text: Polismyndigheten delar Södertörns polismästardistrikts bedömning av ärendet. Det finns inget att invända mot handläggningen av ärendet AA 438-7991-06 gällande besöksförbud, eller mot det närliggande ärendet K28820-06 avseende ofredande och olaga hot. Det har inte heller framkommit något som ger skäl att kritisera kriminalinspektör BB:s agerande i kontakten med AA.

text: Ärendet återremitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att förhöret med DD i besöksförbudsärendet hölls först två månader efter åklagarens utredningsdirektiv.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren HH) kom in med ett remissvar jämte yttrande från Södertörns polismästardistrikt (polisintendenten FF). Till detta yttrande hade fogats en bilaga med upplysningar från gruppchefen JJ.

text: JJ upplyste följande.

text: 06-02-02 skrivs begäran om besöksförbud. 06-02-08 får vi direktiv från åkl att misstänkt skall höras om sin inställning till ett besöksförbud. 06-02-08 skickas den första kallelsen till misstänkt. Kallelsen kommer åter med posten 06-02-13 (postens stämpel ”har flyttat”). 06-02-13 skickar utredaren en andra kallelse med en annan adress som han har fått fram. Misstänkt hörsammar inte denna kallelse. 06-02-15 får vi en påminnelse av åkl om föregående direktiv. Eftersom den misstänkte inte hör av sig fortsätter utredaren att försöka hitta om det finns ytterligare någon adress att få kontakt med misstänkt. 06-02-28 förfrågan från åkl per fax ”hur går det med DD? Har du lyckats spåra honom än?” Utredaren faxar detta meddelande till åklagaren ” Den misstänkte har flera adresser. Jag försöker nå honom men har ännu ej lyckats. Återkommer så fort jag får kontakt med honom.”

text: 06-03-27 får vi påminnelse om påminnelsen. 06-04-03 skickas en tredje kallelse på ytterligare en adress. Utredaren faxar även till åkl och meddelar detta och lägger till att målsägaren inte har hört av honom. 06-04-07 förhör med misstänkt. 06-04-13 åkl beslutar att inte meddela besöksförbud och beslutar även att förundersökningen läggs ner. FF anförde bl.a. följande.

text: Tre kallelser till förhör har skickats till den misstänkte gärningsmannen. Av olika anledningar – – – har den misstänkte hörsammat först den tredje kallelsen. Södertörns polismästardistrikt anser inte att det finns något att anmärka på den handläggning som bedrivits i samband med ärendet AA-438-7991-06. Polismyndigheten gjorde följande bedömning. Som framgår av den redovisade bakgrunden (här utelämnat, se istället JJs upplysningar; JO:s anm.) berodde dröjsmålet med förhöret på att det var problematiskt att få fram en korrekt adress för kallelsen till förhöret. Det var troligen av denna anledning som DD hörsammat först den tredje kallelsen, som ställts till en tredje adress. Polismyndigheten finner vid en genomgång av den bakgrund som polismästardistriktet presenterat att utredaren synes ha vidtagit de åtgärder som under rådande omständigheter kunnat krävas av honom i syfte att få kontakt med DD. Utredaren har även hållit åklagaren underrättad om svårigheterna att komma i kontakt DD. Polismyndigheten delar polismästardistriktets uppfattning att det inte finns något att anmärka på i den polisiära utredning som skett gällande ärende AA438-7991-06, ansökan om besöksförbud.

text: Bedömning

text: Frågor om besöksförbud skall handläggas skyndsamt (6 a § lagen om besöksförbud, 1988:688). Enligt Åklagarmyndighetens föreskrifter skall beslut i fråga om besöksförbud meddelas inom en vecka från det ansökan om besöksförbud kommit in till eller av annan anledning tagits upp vid en åklagarkammare, om inte särskilda skäl föreligger med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter (

text: ÅFS 2005:27

text: Av utredningen framgår att åklagaren den 8 februari 2006 gav polisen direktiv om att DD skulle höras om sin inställning till ett besöksförbud och att förhöret inte kom till stånd förrän den 7 april 2006. Som framgått berodde detta på att DD uppenbarligen hade tre olika adresser. Jag kan därför ha viss förståelse för att det dröjde något innan förhöret med DD kunde hållas. Enligt min mening tog det dock alltför lång tid innan den tredje kallelsen skickades iväg, och polismyndigheten kan därför inte undgå kritik för detta dröjsmål.

text: Det finns här anledning att framhålla att i ett ärende av det nu aktuella slaget är det särskilt angeläget att åklagarens direktiv utförs omedelbart – inte minst med beaktande av att åklagaren enligt de ovan nämnda föreskrifterna enligt huvudregeln skall fatta beslut inom en vecka. Polisen måste därför vinnlägga sig om att skyndsamt verkställa åklagarens direktiv i ärenden om besöksförbud.

text: I anmälan hit har AA också kritiserat BB och gjort gällande att han bl.a. uttalat sig på ett olämpligt sätt. Som framgår av polismyndighetens yttrande har BB

text: tillbakavisat detta och uppgett att han var noga med att uttrycka sig korrekt och endast förmedla nödvändig information. Ord står således mot ord. Enligt min mening är det inte meningsfullt att utreda saken vidare. Det bör här också nämnas att Åklagarmyndigheten har prövat om BB begått tjänstefel vid sin hantering av ärendet och kommit fram till att så inte var fallet. Mot denna bakgrund föranleder AA:s klagomål i denna del inte något uttalande från min sida.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte heller någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Beslut
Omprövning

title: Utformningen av ett beslut om avskildhet och handläggningen av en begäran om omprövning av beslutet

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 25 april 2008, mot Kriminalvården, anstalten Tidaholm, klagade AA på anstaltens beslut att placera honom i avskildhet. Enligt AA hade anstalten inte preciserat anklagelserna mot honom och han kunde därför inte bemöta dessa.

text: Till sin anmälan hade AA fogat en i anstalten upprättad rapport om att han hade uppträtt olämpligt samt anstaltens beslut den 11 respektive 15 april 2008 om avskildhetsplacering.

text: AA inkom därefter med ytterligare en skrift, i vilken han ifrågasatte anstaltens beslut den 24 april 2008 att tilldela honom varning. AA bifogade det aktuella beslutet.

text: Utredning

text: Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad AA hade framfört.

text: I ett remissvar den 11 augusti 2008 anförde Kriminalvården (Region Väst), genom regionchefen BB, bl.a. följande. (Ett till remissvaret fogat yttrande från anstalten Tidaholm har utelämnats här.) – – –

text: Bakgrund

text: Avskildheten AA placerades i avskildhet den 11 april 2008 jml 50 § KvaL, då det förelåg misstankar att han tillsammans med andra intagna stört ordningen i anstalten genom att medverka till anstiftan till kollektiv arbetsnedläggelse och trakasserier mot personal. I den dator som var placerad i allmänna utrymmen hittades ett dokument med kränkande omdömen om tre vårdare som arbetar på avdelningen. Dessutom fanns vårdarnas personnummer och adresser med i dokumentet. Oberoende källor uppgav att AA varit delaktig. För övrigt hade det en vecka innan cirkulerat en namnlista bland intagna där de krävde att en namngiven vårdare skulle tas bort från

text: avdelningen. Vårdaren drabbades av hot den 14 april 2008 då en pistolkula sändes till hans hemadress. Anstalten har under utredningen inhämtat information från andra intagna. Dessa källor kan av naturliga skäl inte röjas för AA. Enligt tillförlitliga uppgifter från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation tillhör AA ett kriminellt nätverk vars metoder bland annat inbegriper trakasserier mot personal. Man har vidare från anstalten uppgett att ordningen såväl som relationen mellan personal och de intagna på avdelningen markant förbättrats efter förflyttningen av AA vilket talar för att han varit inblandad. Ett flertal intagna bekräftade i informella samtal att rätt person flyttats från avdelningen. Beslutet om avskildhet jml 50 § KvaL hävdes den 15 april 2008. Han placerades då i avskildhet enligt 20 § första stycket första punkten KvaL då anklagelserna mot honom kunde styrkas av de uppgifter anstalten hade. Utredningen slutfördes den 24 april 2008, och AA erhöll en varning enligt 49 § KvaL. Beslutet om avskildhet omprövades den 25 april 2008 och man angav att han skulle kvarbli i avskildhet för att utredningen skulle slutföras. Detta överklagades av AA och anstalten omprövade då sitt beslut och kom fram till att grunden var felaktig eftersom utredningen redan hade slutförts. Den 30 april 2008 ändrade man beslutet och angav i stället att AA skulle kvarbli i avskildhet jml 20 § första stycket första punkten KvaL p.g.a. att det förelåg fara för annans säkerhet till liv eller hälsa, samt enligt första stycket andra punkten samma lag för att hindra den intagne att påverka annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten.

text: Överklagandet av avskildheten

text: AA begärde omprövning av beslutet. Kriminalvården Region Väst omprövade beslutet den 16 maj 2008. Beslutet ändrades inte. AA överklagade beslutet till länsrätten i Mariestad som avslog överklagandet (mål nr. 1033-08 E).

text: Varningen

text: Efter utredning fann anstalten Tidaholm att AA varit delaktig i att tillsammans med andra intagna ha stört ordningen på anstalten och trakasserat personal. Anstalten Tidaholm beslutade den 24 april 2008 att meddela AA en varning enligt 49 § KvaL på grund av olämpligt uppträdande. Beslutet motiverades med att anstalten fann det styrkt att AA brutit mot gällande regelverk genom att störa ordningen på anstalten.

text: Överklagandet av varningen

text: AA begärde omprövning av beslutet. Kriminalvården Region Väst omprövade beslutet den 13 maj 2008. Beslutet ändrades inte. AA överklagade beslutet till Länsrätten i Mariestad som avslog överklagandet (mål nr. 896-08 E). Länsrättens dom överklagades till Kammarrätten i Jönköping. Kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd (mål nr. 2326-08).

text: Gällande bestämmelser

text: 2 kap. 9 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, KvaL, föreskriver bland annat att intagen ska visa hänsyn mot anstaltspersonal och medintagna. Han ska rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonalen lämnar honom. Av 49 § KvaL framgår såvitt nu är av intresse att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Enligt de allmänna råden till 9 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2008:3

text: , bör en varning meddelas om den intagne har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Med föreskrifter avses all normgivning som gäller för den intagne, dvs. såväl lagar och förordningar som Kriminalvårdens föreskrifter och verksamhetsställets lokala ordningsregler. Med villkor avses annat som är bindande för den intagne, t.ex. anvisningar från personal. De allmänna råden till 9 kap. 2 §

text: KVFS 2008:3

text: uppställer några händelser som kan användas som vägledning vid bedömningen om varning

text: bör meddelas. Av nämnda allmänna råd framgår att en intagen bör varnas om han eller hon trakasserar personal eller medintagen. Av KvaL 20 § första punkten framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. En intagen får även enligt andra punkten hållas avskild för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. Av KvaL 50 § framgår att under utredningen av frågor som avses i 49 § får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än fyra dygn. Kan den intagne inte hållas avskild på anstalten, får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Den intagne ska få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Enligt 9 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2008:3

text: , ska anstalten vid misskötsamhet upprätta en rapport samt skyndsamt utreda det inträffade. Vid det förhör som ska hållas med den intagne enligt 51 § ska vittne närvara, om det inte brådskar och vittne inte finns att tillgå. För det fall vittne inte är närvarande ska orsaken därtill dokumenteras. Förhörsledaren får inte, i syfte att få den intagne att erkänna eller att få någon att uttala sig i viss riktning, använda oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om förmåner. De allmänna råden anger att om en intagen har blivit placerad i avskildhet på grund av misstanke om misskötsamhet bör förhör hållas skyndsamt. Detta gäller oavsett följderna av den eventuella misskötsamheten. I samband med förhöret ska den intagne om möjligt få del av den rapport som ligger till grund för beslutet om avskildhet. Om innehållet inte bedöms kunna lämnas ut till den intagne bör man i allmänna ordalag redogöra för orsakerna till avskildheten. Om en myndighet finner att ett beslut som den meddelat som första instans är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten enligt

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Kriminalvården Region Väst gör följande bedömning

text: En intagen får inte av utredningsskäl hållas avskild enligt 20 § KvaL. Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet finner därför Kriminalvården att anstalten Tidaholm inte har haft fog för sitt beslut den 30 april om att placera AA i avskildhet med stöd av 20 § första stycket första punkten KvaL för att slutföra utredningen. Anstalten skulle dock med anledning av det inträffade ha haft stöd för en placering enligt 20 § första stycket första och andra punkten, då det förelåg fara för annans säkerhet till liv eller hälsa och för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. Enligt

text: förvaltningslagen

text: 27 §

text: finns möjlighet för en myndighet att ändra bedömningsfel om det sker i samband med omprövning. Med anledning av att utredningsskäl inte är grund för avskildhet enligt

text: 20 §

text: KvaL, var motiveringen uppenbart oriktig och anstalten ändrade därför den 30 april 2008 rätteligen beslutsmotiveringen. Grund för avskildhet har förelegat men anstalten har använt fel motivering för beslutet. Anstalten har omprövat beslutet om avskildhet var tionde dag vilket styrker att anstalten betraktat det som en avskildhetsplacering jämlikt § 20 KvaL. Vid en sammantagen bedömning kan konstateras att den felaktiga motiveringen för avskildhetsbeslutet är en förvaltningsrättslig miss. Frågan kommer att tas upp i lämpligt utbildningssammanhang. Vad slutligen avser varningen har anstalten efter utredning funnit att AA varit delaktig i att, tillsammans med andra intagna, ha stört ordningen på avdelningen och trakasserat personal. Misskötsamheten är styrkt av anstaltens utredning och är av sådan art att det fanns grund för att meddela varning.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I beslut den 19 februari 2009 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 17 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt ska vistas tillsammans med andra intagna. På fritiden får den intagne i den utsträckning som han önskar vistas tillsammans med andra intagna. Enligt ett nytt fjärde stycke i 17 §, som trädde i kraft den 1 april 2008, får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i en anstalt.

text: De intagnas rätt till gemenskap får vidare inskränkas med stöd av bestämmelserna i 18, 20, 20 a och 23 §§ kriminalvårdslagen. Dessa bestämmelser gör det möjligt att av ordnings- och säkerhetsskäl begränsa gemensamheten mellan intagna i vissa situationer. Intagna kan också placeras i avskildhet under utredningen av disciplinärenden enligt 50 § kriminalvårdslagen. Möjligheten att placera någon i avskildhet får inte användas som bestraffning.

text: Enligt 20 § kriminalvårdslagen får en intagen hållas avskild från andra intagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Det finns inte någon begränsning av hur länge en intagen får vara placerad i avskildhet med stöd av denna bestämmelse. Beslutet ska emellertid omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: Av 50 § kriminalvårdslagen framgår att en intagen under utredningen av frågor som avses i 49 § tillfälligt får hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än fyra dygn.

text: Enligt 74 § kriminalvårdslagen får Kriminalvårdens beslut i särskilda fall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av 80 §. Av 75 § framgår att ett beslut inte får överklagas enligt 74 § innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning. Vid omprövning enligt 75 § får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs följande. Finner en myndighet att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition).

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår följande. AA placerades den 11 april 2008 i avskildhet med stöd av 50 § kriminalvårdslagen. Som bakgrund till beslutet angavs

text: att AA ”under en tid tillbaka varit en mycket negativ ledare och styrt de andra på avdelningen” och att det fanns information om att AA var en av flera intagna som hotat och trakasserat personalen på avdelningen. I bedömningen anfördes att utredningen initialt omfattades av ”förhållanden avseende kraftiga hot eller trakasserier mot personal, samt negativt och mycket menligt inflytande på såväl andra intagna som avdelningsmiljö”. Den 14 april 2008 hölls förhör med AA angående olämpligt uppträdande bestående i, enligt en rapport upprättad samma dag, att AA tillsammans med andra intagna stört ordningen på avdelningen och att det bl.a. förekommit ”trakasserier mot personalen där intagna skrivit namnlistor för att viss personal ska bort från avdelningen”. Den 15 april 2008 beslutade anstalten att AA skulle vara placerad i avskildhet enligt 20 § första stycket 1 kriminalvårdslagen. Som skäl för beslutet angavs att en sammantagen bedömning styrkte att AA borde hållas avskildhetsplacerad för att ”kunna färdigställa utredningen i avvaktan på vidare beslut.” Vid en omprövning av beslutet den 25 april fann anstalten att AA skulle vara fortsatt avskild enligt 20 § kriminalvårdslagen. Sedan AA begärt omprövning av det sistnämnda beslutet ändrade anstalten, med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: , den 30 april beslutet såtillvida att grunden för avskildhetsplaceringen angavs vara föreliggande fara för annans säkerhet till liv och hälsa och förhindrande av störande av ordningen i anstalten. I bedömningen anfördes, att ”då myndigheten har angett fel anledning i beslutet […] ändras detta beslut”. Vidare anfördes att den genomförda utredningen styrkte AA:s misskötsamhet. – I ett beslut den 24 april 2008 tilldelades AA en skriftlig varning för olämpligt uppträdande.

text: Som framgår av den rättsliga reglering, som jag har redogjort för ovan, är utgångspunkten att intagna i kriminalvårdsanstalt ska ges tillfälle att i så stor utsträckning som möjligt vistas tillsammans. Att placera någon i avskildhet är en från humanitär synpunkt mycket ingripande åtgärd. Även behandlingsskäl kan tala emot en sådan placering. Mot den bakgrunden anser jag att användningen av sådana åtgärder bör begränsas i så stor utsträckning som möjligt. Samtidigt är det givet att det inom kriminalvården kan uppstå situationer där det med hänsyn till ordningen och säkerheten i en anstalt är omöjligt att lösa situationen på något annat sätt än att placera en eller flera intagna i avskildhet. När så sker måste, av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet, kravet på en korrekt hantering ställas högt.

text: Motiveringen till ett beslut om avskildhetsplacering bör givetvis anknyta till de rättsliga krav som uppställts som förutsättning för åtgärden. Enligt 50 § kriminalvårdslagen får en intagen placeras i avskildhet under utredningen av ett disciplinärende, i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. I anstaltens beslut den 11 april 2008 att placera AA i avskildhet, som anges vara grundat på nämnda bestämmelse, finns emellertid inte ens en antydan om att AA skulle kunna försvåra utredningen och att en avskildhetsplacering därför var nödvändig.

text: När det gäller beslutet den 15 april 2008 och omprövningsbeslutet den 25 april har dessa grundats på 20 § första stycket 1. Enligt denna bestämmelse får en intagen hållas avskild från andra intagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets

text: säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Besluten har emellertid motiverats med att AA borde hållas avskild för att anstaltens utredning skulle kunna slutföras. Även i dessa fall saknades alltså anknytning till de rättsliga förutsättningar som den åberopade bestämmelsen ställer upp. Att anstalten, vilket Kriminalvården gjort gällande, ändå må ha haft stöd för en avskildhetsplacering enligt 20 § första stycket första och andra punkten, saknar betydelse för min bedömning. Dessutom kan tilläggas att en avskildhet för utredning får pågå högst fyra dygn, se 50 § kriminalvårdslagen.

text: Jag övergår nu till anstaltens handläggning av AA:s begäran om omprövning av beslutet den 25 april. Såvitt framkommit ledde denna begäran endast till att anstalten, med åberopande av

text: 27 § förvaltningslagen

text: , ändrade beslutsmotiveringen.

text: Som en konsekvens av omorganisationen inom kriminalvården och bildandet av myndigheten Kriminalvården infördes ett nytt system med omprövningar inom den nya myndigheten. Det nya systemet innebär att ett beslut som t.ex. en anstalt har fattat, inte får överklagas innan det har omprövats av Kriminalvården. Enligt Kriminalvårdens arbetsordning sker omprövning av ett beslut om avskildhetsplacering på regionnivå. I den proposition som låg till grund för ändringarna anfördes att det i vissa särskilda fall, t.ex. beslut som tidigare fattades av Kriminalvårdsstyrelsen i första instans, kan vara tillräckligt att beslutet omprövas av en annan tjänsteman på samma enhet (

text: prop. 2004/05:176 s. 65

text: ). I propositionen anfördes också att det nya systemet, med obligatorisk materiell omprövning inom myndigheten innan överklagande kan ske, innebär att det inte längre finns behov av att tillämpa

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om omprövning (s. 64).

text: Jag har för egen del en annan uppfattning om tillämpligheten av

text: 27 § förvaltningslagen

text: än den som framförs i propositionen, vilket jag också gett uttryck för i ett beslut i ett annat ärende (dnr 5862-2008, beslut den 7 april 2008). Enligt min mening talar samma skäl nu som innan Kriminalvården blev en myndighet för att det bör finnas ett snabbt och enkelt sätt att rätta felaktiga beslut när det inte är till nackdel för en enskild part.

text: Jag anser således att det finns ett utrymme för en anstalt att tillämpa

text: 27 § förvaltningslagen

text: när en intagen begär omprövning av ett beslut som anstalten har fattat. I det aktuella fallet framstår emellertid anstaltens tillämpning av denna bestämmelse som tveksam. Bestämmelsen infördes i syfte bl.a. att förskjuta tyngdpunkten i förvaltningsförfarandet mot första instans (

text: prop. 1985/86:80 s. 41

text: ). Tanken är alltså att bestämmelsen i första hand ska tillämpas för att ändra ett beslut i sak utan att den enskilde ska behöva vända sig till domstol och inte, som i detta fall, för att rätta till andra brister i beslutet. Enligt min mening borde anstalten i det aktuella fallet ha lämnat över AA:s begäran om omprövning till regionen.

text: Jag är sammantaget mycket kritisk till anstaltens handläggning i de ovan berörda avseendena. Handläggningen visar på anmärkningsvärt bristande insikter i den

text: rättsliga regleringen på området. Det är naturligtvis av största vikt att dessa brister avhjälps. Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.