avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Interimistiskt beslut
Långsam handläggning

title: Kritik mot Försäkringskassan för bl.a. brister i ansvaret för samordning av rehabiliteringsåtgärder

sammanfattning: Försäkringskassan har i ett ärende där den försäkrade beviljats tidsbegränsad sjukersättning i maximalt antal månader brustit i sitt ansvar genom att inte utreda möjligheterna till arbetslivsinriktad rehabilitering innan rätten till ersättning upphörde. Det inträffade är oacceptabelt och tyder på bristande rutiner. Försäkringskassan kritiseras även för att inte ha tagit ställning till om det fanns förutsättningar att genom ett provisoriskt beslut förhindra att det uppstod ett glapp i utbetalningen av sjukersättning. Vidare riktas kritik mot kassan för att i ett samtidigt pågående ärende om livränta inte tidigare i handläggningen kompletterat livränteunderlaget med erforderliga uppgifter i avvaktan på att ärendet om sjukersättning avgjordes. Slutligen kritiseras kassan för att vid upprepade tillfällen inte ha svarat på en försäkrads begäran om kontakt.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 23 februari 2011, anförde AA, i egenskap av ombud för BB, i huvudsak följande. BB beviljades sjukersättning och livränta t.o.m. maj månad 2010. Den 2 februari 2010 ansökte han om fortsatta förmåner fr.o.m. juni månad 2010. BB har varit utan ersättning från Försäkringskassan från denna månad. Han har utan framgång, såväl personligen som genom inlagor till kassan, vid upprepade tillfällen begärt besked, beslut och retroaktiv utbetalning. Ärendet om livränta har handlagts färdigt men beslut har inte kunnat meddelas eftersom beslutet om livränta är beroende av beslutet i ärendet om sjukersättning. Först den 28 oktober 2010 kommunicerade kassan sitt förslag till beslut i ärendet om sjukersättning med en slentrianmässig motivering varför BB inte ansågs har rätt till ersättning. BB väntar fortfarande på kassans beslut i båda ärendena.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvar den 20 maj 2011 genom chefsjuristen CC följande.

text: Bakgrund

text: För den som haft maximalt antal månader med sjukersättning enligt de bestämmelser som gällde före den 1 juli 2008, och för den som haft maximalt antal dagar med

text: sjukpenning på fortsättningsnivå, saknas som huvudregel rätt till sjukpenning under en tid på tre månader. Den som har haft maximalt antal månader med sjukersättning enligt äldre regler kan prövas för sjukersättning utan tidsbegränsning enligt de nya reglerna som infördes den 1 juli 2008. Den som har en godkänd arbetsskada kan prövas för rätt till livränta. Den som har en godkänd arbetsskada kan även prövas för obegränsat antal dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå om sjukperioden föranletts av arbetsskadan. Sådan sjukpenning kan dock inte betalas ut samtidigt som livränta för samma arbetsskada. För den som har rätt till både sjukersättning och livränta ska de båda förmånerna samordnas.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande.

text: Ärendet om sjukersättning BB hade hel sjukersättning i flera perioder från och med juni 2005. Han beviljades senast hel sjukersättning enligt övergångsbestämmelserna för perioden december 2008–maj 2010. Detta innebär att BB fick tidsbegränsad sjukersättning i maximalt antal månader enligt de övergångsbestämmelser som gällde från den 1 juli 2008. Planeringen under sjukersättningsperioden var att Försäkringskassan i maj 2009 skulle ta kontakt med BB för att utreda möjligheterna till arbetslivsinriktad rehabilitering. Den 22 januari 2010 ringde den personliga handläggaren BB och kallade honom till ett besök på Försäkringskassan den 2 februari. Under mötet den 2 februari genomförde den personliga handläggaren en s.k. Sassam-utredning tillsammans med BB samt upprättade en plan för återgång i arbete. Av planen framgår att tanken var att BB skulle delta i handlingsplanesamverkan (samarbetsprojekt mellan Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan) och att slutdatum för åtgärden var den 30 november 2010. Samma dag, den 2 februari, sände den personliga handläggaren den upprättade planen till BB samt meddelade honom att ansökan om sjukersättning och livränta sänts ut enligt överenskommelse. Den 9 februari sändes maskinellt ett informationsbrev till BB med anledning av att han den 1 juni skulle komma att ha haft maximalt antal månader med tidsbegränsad sjukersättning. Med anledning av inkommen ansökan om sjukersättning skapades den 5 maj ett sjukersättningsärende i Försäkringskassans elektroniska ärendehanteringssystem (ÄHS). Handläggningen av BB:s ansökan startade den 6 maj med att den personliga handläggaren hämtade in intern information och lade till ärendet. Den 22 juli lämnade den personliga handläggaren ärendet till föredragande för kvalitetssäkring. Den 30 augusti hade föredraganden granskat sjukersättningsärendet och återlämnade det till den personliga handläggaren för komplettering. Den 15 september antecknade handläggaren av BB:s arbetsskadeärende i journalen i sjukersättningsärendet att BB ringt och sagt att han desperat hade försökt nå sin handläggare och att BB bett arbetsskadehandläggaren skriva en "blänkare" i sjukersättningsärendet eftersom han inte haft någon ersättning på fyra månader. BB ville bli kontaktad snarast per telefon och angav vilket telefonnummer han kunde nås på. Den 21 oktober ringde BB till handläggande Lokalt försäkringscenter (LFC) Uppsala och meddelade att han måste få kontakt med en chef då han inte fick tag på sin handläggare. Den tjänsteman som tog emot samtalet lovade att berörd enhetschef skulle få meddelandet via e-post samma dag. BB lämnade telefonnummer som han kunde nås på.

text: Den 28 oktober ringde BB och ville tala med berörd enhetschef eftersom han fortfarande inte fått kontakt med sin handläggare. Handläggaren som tog emot samtalet lovade att meddela enhetschefen att BB vill bli uppringd. Samma dag ringde BB:s personliga handläggare till BB och meddelade enligt journalanteckning att Försäkringskassan övervägde att avslå hans ansökan. Vidare framgick att kommunicering sänts och att den personliga handläggaren bad BB kontakta sin läkare för mer adekvat beskrivning av vad som satte ned arbetsförmågan. BB blev även informerad om att han för att kunna ansöka om sjukpenning kunde göra en sjukanmälan. Den 2 november ringde den personliga handläggaren till BB eftersom han lämnat ett meddelande på telefonsvararen. Inget svar. Den 1 december noterade föredraganden i ärendet att den personliga handläggaren skickat e-post till föredraganden och informerat om att BB inte kommit med fler uppgifter. Föredraganden upptäckte då att kommunicering skickats före slutlig kvalitetssäkring. BB hade även försökt få tag på sin handläggare under den angivna kommuniceringstiden. Föredraganden återsände ärendet till handläggaren för åtgärder: Ändring i missiv och utkast till nytt beslutsbrev. Föredraganden gjorde bedömningen att handläggaren borde skicka ett brev till BB där det framgick att BB fick kontakta handläggaren inom en viss angiven tidpunkt. Den 6 december ringde BB och talade med enhetschefen med anledning av att han väntade på beslut. Han hade fått information att beslut skulle fattas den 15 november. Enhetschefen lovade att BB skulle få återkoppling så snart hon tittat på ärendet. Den 16 december ringde BB enhetschefen och önskade få besked när beslut skulle fattas. Enligt journalanteckningen från detta samtal framgick att frågan lämnats till ordinarie handläggare den 14 december samt att handläggaren skulle återkoppla till BB. Enligt journalanteckning skriven av föredraganden den 17 december framgick att önskade kompletteringar ännu inte åtgärdats av handläggaren. Den 20 december ringde den personliga handläggaren BB. Inget svar. Den 18 januari 2011 skrev föredraganden följande i journalen: Skickar påminnelse till handläggaren via mail. Ärendet skickades för ca 1 månad sedan för komplettering. Enligt journalanteckning den 25 januari kom en skrivelse in från BB:s ombud AA. AA önskade bekräftelse på att skrivelsen tagits emot. Den handläggare som tog emot skrivelsen sände samma dag ett brev till ombudet att Försäkringskassan tagit emot skrivelsen. Handläggaren lämnade ärendet till ordinarie handläggare för snar handläggning av ärendet. Den 2 mars ringde BB till enhetschefen och önskade byta handläggare på grund av att han inte fick återkoppling från nuvarande handläggare. Den 8 mars försökte BB:s nya personliga handläggare nå honom på hemtelefon och mobil utan att lyckas. Den personliga handläggaren fick under dagen tag på ombudet AA och informerade henne om den fortsatta handläggningen. Handläggaren informerade även om reglerna för sjukersättning, förslaget att avslå ansökan med motivering samt om beslutsordningen. Enligt journalanteckning från den 9 mars kompletterade den personliga handläggaren missiv och utkast till beslutsbrev. Ärendet lämnades till föredraganden. Handläggaren planerade fortsatta försök till kontakt med BB för att bland annat ta upp frågan om överlämningsmöte tillsammans med Arbetsförmedlingen. Den 10 mars kvalitetssäkrade föredraganden ärendet och bokade beslutsdatum till den 11 mars.

text: Den 11 mars fattade särskilt utsedd beslutsfattare beslut om att avslå BB:s ansökan om sjukersättning. Den 15 mars meddelar handläggaren livräntehandläggare om att beslut om sjukersättning fattats. Den 16 mars ringde den personliga handläggaren till BB för att tala om missat erbjudande om möte/information med Arbetsförmedlingen. Handläggaren och BB kom överens om att den personliga handläggaren skulle återkomma till BB när handläggaren kontrollerat olika uppgifter beträffande A-kassa, sjukpenninggrundande inkomst och arbetslivsinriktad rehabilitering. Den personliga handläggaren tog på nytt kontakt med BB den 18 mars för att återkoppla till tidigare samtal. BB fick då information om att hans sjukpenninggrundande inkomst skyddas under Försäkringskassans utredningstid och att han måste vidta åtgärder för att den ska vara skyddad efter att han fått beslutet om sjukersättning. Vidare fick han information om reglerna för att söka sjukpenning efter det att månaderna med sjukersättning var slut samt om att han inte längre kunde få s.k. arbetslivsintroduktion. BB ville att handläggaren skulle sjukanmäla honom från den 1 juni 2010 och uppgav att han skulle ta kontakt med sin läkare för medicinskt underlag. Handläggaren registrerade sjukanmälan samt skickade BB en blankett för ansökan om fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivåarbetsskada. Den 22 mars skickades beslut om sjukersättning ut till BB. Den 29 mars kom BB in med en ansökan om sjukpenning och en ansökan om fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå-arbetsskada. Den 12 april ringde BB och uppgav att han återtog sina ansökningar om sjukpenning för förfluten tid eftersom det var fördelaktigare för honom med livränta. Han ville dock ha ett möte angående sjukpenning och rehabiliteringsinsatser framåt i tiden. Den 14 april skrev Försäkringskassan av BB:s ansökan om fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå-arbetsskada. Den 6 maj träffade BB sin handläggare. Han uppgav att han inte längre ansökte om sjukpenning. Han har en godkänd arbetsskada men beslut om livränta har ännu inte fattats. Han vill avvakta beslutet om livränta innan han eventuellt gör en ny sjukanmälan. Försäkringskassan skrev av ansökan om sjukpenning fr.o.m. den 1 juni 2010.

text: Ärendet om arbetsskadelivränta BB var i flera perioder beviljad livränta fr.o.m. november 2004 till och med maj 2010. Livräntan var samordnad med 50 % av sjukersättningen. Anledningen till livräntan var en godkänd arbetsskada (arbetssjukdom) för ryggbesvär med visandedag den 17 januari 1992. Halva nedsättningen av BB:s arbetsförmåga bedömdes vara orsakad av skadlig inverkan i arbetet. BB ansökte om fortsatt livränta från och med juni 2010 för besvär i rygg och knä. Ansökan var daterad den 3 april 2010 och kom in till Försäkringskassan den 10 maj 2010. Kvittensbrev om mottagen ansökan sänds till BB den 12 maj. Den 2 juni tog arbetsskadehandläggaren kontakt med BB per telefon för att få förtydligat från och med vilken tidpunkt ansökan avsåg. I ansökan uppgavs juli 2010 men det skulle rätteligen vara juni 2010. Den 8 och 9 juni försökte arbetsskadehandläggaren per telefon nå handläggaren i sjukersättningsärendet men utan resultat. Den 10 juni lämnade handläggaren meddelande på sjukersättningshandläggarens telefonsvarare med begäran om att bli uppringd. Den 16 juni ringde handläggaren i sjukersättningsärendet upp arbetsskadehandläggaren. Handläggaren i sjukersättningsärendet var av uppfattningen att alla rehabiliterande åtgärder för BB inte var uttömda. Det skulle

text: därför troligen bli ett avslag på ansökan om sjukersättning. När beslutet om sjukersättning hade fattats skulle handläggaren i sjukersättningsärendet skriva en kommentar om detta beslut i livränteärendet. Den 26 juli kontrollerade arbetsskadehandläggaren om beslut om sjukersättning fattats. Den 27 augusti kom det in en skrivelse från BB:s ombud AA som begärde besked om handläggningen. Den 31 augusti 2010 skrev arbetsskadehandläggaren till ombudet och upplyste henne om att frågan om rätt till livränta inte kunde prövas förrän frågan om rätt till sjukersättning prövats. Samtidigt informerades hon om att det återstod att bereda det nya medicinska underlaget med en försäkringsmedicinsk rådgivare samt att hämta in inkomstuppgifter från den fackliga organisationen som organiserar den yrkesgrupp som BB tillhört. Den 1 september och den 1 november kontrollerade arbetsskadehandläggaren om beslut om sjukersättning fattats. Vid det senare tillfället framkom att BB hade informerats om att Försäkringskassan övervägde att avslå hans ansökan och att Försäkringskassan samtidigt begärt att BB skulle kontakta läkaren för komplettering av det medicinska underlaget. Den 14 januari 2011 tog arbetsskadeenheten kontakt med enhetschefen på det kontor som handlade BB:s sjukersättningsärende för att informera om att handläggningen av livräntan var beroende av sjukersättningsbeslutet. Enhetschefen uppgav att de arbetade med sjukersättningsärendet och att de räknade med ett förslag till beslut inom tre veckor. Den 11 februari och 4 mars kontrollerade arbetsskadehandläggaren om det hade fattats beslut i sjukersättningsärendet. Den 15 mars fick handläggaren information om att beslut fattats om att avslå BB:s ansökan om sjukersättning. Den 22 mars lämnades livränteärendet till försäkringsmedicinsk rådgivare för yttrande och den 28 mars lämnade denne yttrande. Den 5 april diskuterade handläggaren och föredraganden ärendet och då framkom att BB även ansökt om förlängd sjukpenning på grund av arbetsskada samt att han begärt sjukpenning från och med juni 2010. Den 6 april ringde handläggaren upp ombudet AA för att förklara för- och nackdelarna mellan å ena sidan fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå på grund av arbetsskada och å andra sidan livränta. Ombudet hade svårt att förstå varianterna och på hennes begäran skrev handläggaren i stället ett brev. I brevet angavs följande. Om halv livränta beviljas kommer beslutet att vara tidsbegränsat i ca ett och ett halvt år och BB att vara fullt kompenserad (till hälften). BB:s sjukpenninggrundande inkomst (SGI) kommer då också att halveras. Om BB i stället beviljas fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå på grund av arbetsskada så kan han få halv sjukpenning (i princip obegränsat antal dagar). SGI:n minskas inte men sjukpenningen utgör endast 80 procent av SGI:n. Nackdelen med att beviljas livränta är att det är en tidsbegränsad förmån och att BB inte kan vara säker på att beviljas livränta i framtiden. Och då har hans SGI halverats jämfört med vad den är idag. Nackdelen med fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå är att den endast är 80 procent av SGI:n och att BB löpande måste komma in med nya medicinska underlag. Den 7 april hämtade handläggaren in inkomstuppgifter från den fackliga organisationen. Handläggaren sammanställde livränteunderlaget. Den 14 april kom det in besked i ärendet om att BB hade återtagit sin ansökan om fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå och att Försäkringskassan skrivit av ärendet. Samma dag lämnades arbetsskadeärendet för kvalitetssäkring och sedan den gjorts den 15 april, bokades ärendet för beslut den 10 maj. Den 15 april kommunicerades ärendet med ombudet. Den 10 maj noterades att ärendet lyfts ut för kontroll av inkomsten. Detta eftersom det hade upptäckts att den inkomstuppgift

text: som den fackliga organisationen nu lämnat var lägre än den inkomstuppgift organisationen lämnat vid tidigare prövning av BB:s rätt till livränta. Den 10 och 12 maj försökte handläggaren kontakta den fackliga organisationen. Handläggaren hade den 17 maj 2011 ännu inte fått kontakt med någon på den fackliga organisationen. Ärendet är bortsett från detta klart för beslut.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Ärendet om sjukersättning

text: Samordningsansvar/ersättningen som upphört

text: Försäkringskassan har ett samordningsansvar som innebär att myndigheten ska se till och verka för att de olika medicinska, sociala och arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som en försäkrad behöver och som olika myndigheter och arbetsgivare ansvarar för, fogas samman. Samordningen ska syfta till att den som drabbas av sjukdom ska återfå sin arbetsförmåga och kunna försörja sig genom arbete. Försäkringskassan är ingen rehabiliteringsaktör men ska, om den försäkrade så medger, samverka med dennes arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälsooch sjukvården, socialtjänsten, arbetsmarknadsmyndigheten och eventuella aktörer som behövs i rehabiliteringsarbetet. Planeringen för BB:s period med tidsbegränsad sjukersättning var att kontakt skulle tas med honom i maj 2009 för att utreda möjligheterna till arbetslivsinriktad rehabilitering. Kontakt togs först den 22 januari 2010. Under ett personligt möte med BB den 2 februari upprättades en plan för återgång i arbete där planen var att han skulle delta i samverkansprojekt mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen med slutdatum den 30 november 2010. BB:s tidsbegränsade sjukersättning sträckte sig dock endast fram till och med maj månad 2010. Försäkringskassan borde tidigare i sjukersättningsperioden påbörjat planeringen av arbetslivsinriktad rehabilitering samt gjort upp en plan som var realistisk utifrån den tid som fanns till förfogande innan ersättningen skulle upphöra. Detta är en handläggning som inte är förenlig med Försäkringskassans intentioner beträffande myndighetens arbete med samordningsansvaret. Det är beklagligt att BB inte fått den möjlighet till arbetslivsinriktad rehabilitering som han har rätt till. Den som fått maximalt antal månader med tidsbegränsad sjukersättning från sjukförsäkringen erbjuds att delta i arbetslivsintroduktion hos Arbetsförmedlingen. Ca fyra månader innan ersättningen tar slut sänds ett informationsbrev från Försäkringskassan. Inom några veckor ska sedan den personliga handläggaren ta kontakt med den försäkrade och säkerställa att den enskilde fått brevet samt kunna klargöra innebörden av informationsbrevet. Om den försäkrade vill ha ett möte med Arbetsförmedlingen ska den personliga handläggaren boka in mötet samt följa med den försäkrade till mötet hos Arbetsförmedlingen. Vid det mötet finns möjlighet att ställa frågor om arbetslivsintroduktion och att få praktisk information om vad som kommer att hända. Ett informationsbrev sändes maskinellt till BB den 9 februari 2010. Därefter uteblev kontakten mellan den personliga handläggaren och honom. Handläggaren kontaktade inte BB och han fick heller inte möjlighet till ett möte hos Arbetsförmedlingen och därefter, om BB så hade önskat, ett deltagande i arbetslivsintroduktion. Försäkringskassan kan utifrån utredningen i ärendet, konstatera att handläggningen i ärendet i samband med att BB fått maximalt antal månader med sjukersättning har skötts på ett mycket otillfredställande sätt, vilket Försäkringskassan djupt beklagar.

text: Serviceskyldighet

text: Som myndighet ska Försäkringskassan besvara frågor från enskilda så snart som möjligt. Försäkringskassan ska vidare underlätta för den enskilde att ha med myndigheten att göra. Försäkringskassan har som policy att kontakta den enskilde inom 48 timmar.

text: Av utredningen i ärendet framgår att BB vid flera tillfällen begärt att få bli kontaktad för att få besked i sitt ärende samt att han haft problem att komma i kontakt med sin personliga handläggare. Återkopplingarna har ofta helt uteblivit eller så har kontakt tagits med BB sedan mer än 48 timmar förflutit. Försäkringskassan har i detta ärende brustit i sin serviceskyldighet och beklagar detta.

text: Handläggningstid

text: Försäkringskassans mål är att handläggningstiden i ärenden om sjukersättning ska vara högst 120 dagar. Enligt uppgifter i journalen kom ansökan om sjukersättning in den 5 maj 2010. Beslut om sjukersättning fattades den 11 mars 2011 och expedierades den 22 mars. Detta innebär en handläggningstid på drygt 300 dagar. Den utdragna handläggningstiden består av flera längre perioder av inaktivitet i ärendet som är både oförklarliga och oförsvarliga. Den handläggare som inledningsvis handlade ärendet handlade inte detta i enlighet med de krav som ställs utifrån

text: förvaltningslagen

text: och

text: socialförsäkringsbalken

text: samt Försäkringskassan interna processer och metodstöd för handläggning av ärenden som sjukersättning. Försäkringskassan beklagar djupt det inträffade.

text: Ärendet om livränta Av utredningen i ärendet framgår att det för bedömningen av livränteanspråket var nödvändigt att avvakta beslutet om sjukersättning för att få veta sjukersättningens omfattning samt vilka medicinska underlag som legat till grund för beslutet. Att beslut i livräntefrågan därefter dröjt beror delvis på att Försäkringskassan ville avvakta BB:s ställningstagande om han skulle välja att hålla fast vid sin ansökan om livränta eller sin ansökan om fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå på grund av arbetsskada. När det avser livränteärendet hade beslut möjligen kunnat fattas tidigare om utlåtande hade inhämtats från försäkringsmedicinsk rådgivare utifrån det befintliga underlag som fanns innan sjukersättningsbeslutet fattats. Vidare har det i samband med att beslut om livränta skulle fattas uppstått tveksamheter kring livränteunderlagets riktighet som måste kontrolleras men beslut i ärendet kommer att fattas inom kort. Sammanfattningsvis beklagar Försäkringskassan djupt handläggningen av BB:s ärende om sjukersättning och de olägenheter som detta inneburit för honom. Den personliga handläggare som inledningsvis handlade BB:s ärende har idag andra arbetsuppgifter. För övrigt ska Försäkringskassan LFC Uppsala på nytt informera samtliga personliga handläggare om myndighetens serviceskyldighet.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Från Försäkringskassan inhämtades att beslut i ärendet om livränta fattades den 27 juni 2011.

text: Bedömning

text: Ärendet om sjukersättning

text: Försäkringskassans samordningsansvar när en ersättning upphör

text: BB har uppburit hel sjukersättning i flera perioder från år 2005. I och med beslutet om hel sjukersättning för perioden december 2008–maj 2010 hade han beviljats tidsbegränsad sjukersättning i maximalt antal månader enligt de övergångsbestämmelser som gällde från den 1 juni 2008.

text: Av remissyttrandet framgår att planeringen under ersättningsperioden var att Försäkringskassan i maj 2009 skulle kontakta BB för att utreda möjligheterna till arbetslivsinriktad rehabilitering. Så skedde emellertid inte utan först den 22 januari 2010, dvs. åtta månader senare än planerat, kontaktade kassans handläggare BB

text: och bokade in en besökstid till den 2 februari 2010. Vid detta möte upprättades en plan för återgång i arbete som skulle ske via deltagande i ett samverkansprojekt med slutdatum den 30 november 2010. Ett informationsblad skickades till BB den 9 februari 2010. Därefter uteblev kontakten mellan kassans handläggare och BB.

text: Som Försäkringskassan medgivit i remissvaret borde kassan betydligt tidigare under sjukersättningsperioden ha påbörjat planeringen av arbetslivsinriktad rehabilitering och gjort upp en realistiskt planering utifrån den tid som återstod innan ersättningen skulle upphöra att utgå. Jag är kritisk till att BB genom Försäkringskassans handläggning fråntagits möjlighet till arbetslivsinriktad rehabilitering som han haft rätt till. Det inträffade är oacceptabelt.

text: Långsam handläggning

text: Vid tidpunkten för den aktuella ansökan om sjukersättning uppbar BB hel tidsbegränsad sjukersättning t.o.m. maj 2010. BB:s ansökan om fortsatt sjukersättning kom in till kassan den 5 maj 2010. Beslut i ärendet fattades den 11 mars 2011. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick således till tio månader, vilket är en för lång tid.

text: När beslutet väl fattades hade BB stått utan ersättning i nio månader. Jag har vid ett flertal tillfällen betonat vikten av skyndsam handläggning när den försäkrade, som i detta fall, redan uppbär sjukersättning och därmed får antas vara beroende av denna för sin försörjning. Det är i sådana fall viktigt att Försäkringskassan tar ställning till om det finns förutsättningar för att genom ett provisoriskt beslut förhindra att det uppstår glapp i utbetalningen. Såvitt framgår har inte Försäkringskassan gjort något sådant ställningstagande. Detta framstår som särskilt anmärkningsvärt då BB vid ett flertal tillfällen varit i kontakt med Försäkringskassan och talat om att han saknar ersättning och efterfrågat beslut i ärendet.

text: Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till den passivitet som Försäkringskassan uppvisat i ärendet och även till de felaktigheter som begåtts under handläggningen, vilket ytterligare försenat ett beslut. Ärendet om livränta BB var beviljad livränta t.o.m. maj 2010 på grund av en godkänd arbetsskada. I ansökan som kom in till Försäkringskassan den 10 maj 2010 ansökte han om fortsatt livränta fr.o.m. juni 2010. Beslut i ärendet fattades den 27 juni 2011.

text: Av utredningen framgår att det för bedömningen av livränteanspråket ansetts vara nödvändigt att avvakta beslut i ärendet om sjukersättning. Jag finner inte anledning att ifrågasätta denna bedömning. Av kassans remissvar framgår dock att det i samband med att beslut om livränta skulle fattas uppstått tveksamheter kring livränteunderlaget. Kassans beslut i livränteärendet fattades därför först tre månader efter beslutet om sjukersättning. Jag är kritisk till att denna komplettering av livränteunderlaget inte skedde tidigare. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för sin handläggning.

text: Övrigt Av utredningen framgår att Försäkringskassan vid upprepade tillfällen inte svarat på BB:s begäran om kontakt. Enligt Försäkringskassans riktlinjer för telefonkontakter ska en enskild som begär kontakt med en handläggare får återkoppling snarast och senast inom 48 timmar. Jag är kritisk till att så inte skett vid dessa tillfällen.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Proportionalitetsprincipen
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försvarsmakten har haft lagligt stöd för att genomföra husrannsakan i kadetters boenden på Militärhögskolan Karlberg

org: jo

sammanfattning: Enligt regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot husrannsakan. Detta skydd får begränsas genom lag. I anslutning till en s.k. större undersökning enligt 47 § lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. (LDT) sökte militärpolisen igenom ett stort antal bostäder som disponerades av kadetter på en militärhögskola. Syftet med åtgärden var att söka efter narkotika för att förhindra bl.a. ordnings- och säkerhetsproblem. ChefsJO:s bedömning är att Försvarsmakten har haft stöd i den aktuella bestämmelsen för den husrannsakan som genomfördes. Åtgärden får även anses ha varit förenlig med de allmänna principer som gäller vid användning av tvångsmedel. Det finns därför inte någon grund för kritik. Enligt chefsJO kan utformningen av 47 § LDT dock inte anses uppfylla de krav på tydlighet och förutsebarhet som måste kunna ställas på en tvångsmedelsbestämmelse. ChefsJO anser därför att bestämmelsen bör ses över.

text: Anmälningarna

type: rubrik

text: I tre anmälningar till JO framfördes klagomål mot Försvarsmakten med anledning av att militärpolisen hade sökt igenom kadetters bostadsutrymmen på Militärhögskolan Karlberg (MHS K). Till en av anmälningarna fogades en artikel från Officerstidningen. I artikeln citerades kommunikationschefen på MHS K enligt bl.a. följande.

type: stycke

text: Militärpolisen söker igenom kadetternas boende- och studieutrymmen efter narkotika och olagliga substanser. De gör detta löpande på Försvarsmaktens förband där det finns värnpliktiga och kadetter och denna gång genomförs denna rutinkontroll hos oss. MP gör detta med stöd i förordning (

text: ) om disciplinansvar inom totalförsvaret. Den här typen av kontroller kommer att ske även framöver. Chefen MHS K har som alla andra förbandschefer ett ansvar för att säkerställa att Försvarsmaktens drog- och alkoholpolicy efterlevs. Denna typ av verksamhet är ett av verktygen som används som uppföljning. Utöver ovan är det också ett sätt att visa våra blivande chefer i Försvarsmakten hur de själva kan komma att agera om några år när de i sin blivande roll som chefer ska efterleva myndighetens regler och förordningar.

text: Av artikeln framgick vidare att det enligt kommunikationschefen inte hade funnits något som indikerade att det fanns narkotika på området och att det inte hade gjorts några fynd som överlämnats till polisen.

text: Anmälarna anförde sammanfattningsvis följande.

text: På morgonen informerades de om att militärpolisen skulle genomsöka samtliga kadetters boendeutrymmen inom ramen för en s.k. rutinkontroll. Det uppgivna syftet var att leta efter narkotika och olagliga substanser. Under tiden genomsökningen pågick fick kadetterna tillgång till boendena endast med eskort. Boendeutrymmena är personliga och inte logement. Särskilt med hänsyn till detta var åtgärden integritetskränkande. Eftersom det inte fanns indikationer på att det fanns något olagligt på området är det vidare tveksamt om åtgärden var nödvändig och/eller proportionerlig. Åtgärden medförde betydande men för bl.a. studierna under den aktuella dagen, och den är att likställa med en husrannsakan eller liknande intrång. I förordningen som MHS K har hänvisat till finns det inte något stöd för åtgärden. Enligt lagen (

text: ) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m., LDT, krävs det särskilda skäl för att genomföra en åtgärd av aktuellt slag, vilket det inte har funnits i det här fallet.

text: Utredning

text: Försvarsmakten yttrade sig genom generaldirektören A.A. Myndigheten redogjorde utförligt för bl.a. bakgrunden till ärendet, kommunikationschefens uttalanden, genomförandet av åtgärden och det rättsliga stödet för denna samt de överväganden som gjordes i fråga om proportionalitet. I dessa delar angavs sammanfattningsvis följande.

text: Inom Försvarsmakten finns ett behov av att upprätthålla ordning och disciplin, vilket upprätthålls med stöd av LDT. Kadetternas utbildning är i huvudsak teoretisk men praktiska moment med skarp ammunition ingår och en av MHS K:s uppgifter är att ansvara för verksamhetssäkerhet i sådana sammanhang. Försvarsmakten har nolltolerans mot narkotika och detta är även en ordningsoch säkerhetsfråga för myndigheten. Det är frivilligt för kadetterna att bo på MHS K. Boendena omfattas av särskilda regler, vilket bl.a. innebär att de kan bli föremål för ordningskontroller och visitationer.

text: Före den anmälda händelsen hade MHS K vid upprepade tillfällen fått uppgifter om bruk och förvaring av narkotika inom skyddsobjektet. Vid intervjun med Officerstidningen kände kommunikationschefen inte till att det fanns misstankar om narkotika. Vad han uppgav till tidningen stämmer således inte överens med myndighetens samlade bild. Detta berodde på brister i den interna informationsöverföringen.

text: Chefen för MHS K, som är förman för samtliga kadetter, bedömde att misstankarna krävde åtgärder. Narkotika på ett skyddsobjekt och i den verksamhet som bedrivs av kadetterna är ett allvarligt problem. De åtgärder som

text: redan genomförts hade inte löst problemet och andra åtgärder såsom uppmaningar till kadetterna bedömdes vara verkningslösa. Han hemställde därför bl.a. om hjälp från militärpolisen, varefter han beslutade om en s.k. större undersökning enligt 47 § LDT. De särskilda skäl som förelåg var indikationerna på att narkotika såväl brukades som förvarades av kadetter, och detta kunde förknippas med allvarliga ordningsstörningar i samband med kadettfester. Det saknades information om vilka kadetter som var inblandade i narkotikahanteringen, varför undersökningen inte kunde begränsas till några enskilda kadetter eller platser.

text: Det fastställdes avgränsningar såsom att undersökningen enbart skulle omfatta personal och utrymmen reglerade av LDT, att inga brottsutredande åtgärder skulle vidtas och att undersökningen skulle medföra minsta möjliga intrång för kadetterna. Eftersom en framgångsfaktor för undersökningen var att kadetterna inte förvarnades begränsades informationen till de som skulle genomföra åtgärden. MHS K informerade dock även polisen, för att den skulle kunna ta över ärendet om en hund markerade för narkotika.

text: Dagen innan undersökningen instruerades kadetterna att de, till morgonuppställningen efterföljande dag, skulle ta med sig den materiel de behövde för att kunna genomföra sina studier under dagen. På morgonen för undersökningen fick kadetterna information om att det skulle genomföras en större undersökning med inriktning på narkotika, och att de inte skulle få tillträde till sitt respektive boende förrän rummet i fråga var undersökt. De kadetter som var sjuka kunde välja om de ville medge tillträde eller ej. Kadetter med ärenden till sina rum kunde få tillträde i sällskap av personal från MHS K. Under dagen informerades kadetterna löpande om undersökningen.

text: Den större undersökningen inleddes kl. 08.00 och avslutades kl. 18.00. Genomförandet leddes av säkerhetschefen, som biträddes av bl.a. militärpolisen med hundekipage. Rum och utrymmen söktes av, en byggnad i taget. Hundarna sökte självständigt efter narkotika i rummen. Inga skåp, lådor eller liknande genomsöktes handgripligen eller visuellt. Däremot kan olåsta garderobsdörrar och liknande ha gläntats på om hunden hade svårt att känna lukt genom dörren. Vid enstaka tillfällen tittade militärpolis på svåråtkomliga platser där en hund inte skulle kunna komma åt, såsom ovanför takpaneler och i ventilationen. Undersökningarna tog ungefär tre minuter per bostadsutrymme. Ingen hund markerade för narkotika. När en byggnad var genomsökt fick kadetterna åter tillträde dit.

text: Större undersökningar genomförs regelmässigt efter större övningar och i samband med att utbildning under värnplikt avslutas. I detta fall var åtgärden betydligt mer begränsad än en sådan undersökning normalt är i det att ingen annan rannsakan genomfördes än att narkotikahundar användes som sensor. Merparten av kadetterna hade andra åtaganden under dagen och behövde därför

text: inte vara på sina rum. Åtgärden pekar inte ut någon särskild som misstänkt och som utgångspunkt påverkar den alla inblandade på likvärdigt sätt.

text: Sedan Försvarsmakten redogjort för den rättsliga regleringen redovisade myndigheten sin övergripande bedömning och anförde sammanfattningsvis att den vidtagna åtgärden har haft stöd i LDT samt anpassats för att efterleva de allmänna principerna om användning av tvångsmedel. Myndigheten framhöll vidare att det är viktigt att upprätthålla distinktionen gentemot de straffprocessuella tvångsmedlen, som saknar en motsvarighet till en större undersökning.

text: Därutöver konstaterade Försvarsmakten att det fanns utrymme att förbättra kommunikationen. Enligt myndigheten kunde kadetterna redan vid uppställningen ha delgetts mer information om genomförandet och skälen för undersökningen. Detta hade kunnat förebygga oron för att kadetterna utsattes för ett integritetsintrång utan lagstöd. Vidare beklagade Försvarsmakten att Officerstidningen gavs felaktig information, särskilt eftersom detta fick anmälarna att ytterligare ifrågasätta undersökningen.

text: Två av anmälarna kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: (RF) är var och en gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Detta skydd får emellertid begränsas genom lag i enlighet med vad som framgår av 2 kap. 20 och 21 §§ RF.

text: En sådan begränsning har intagits i 47 § LDT, i vilken följande anges.

text: Om det finns anledning att anta att en disciplinansvarig som tjänstgör i Försvarsmakten olovligen bär på sig föremål som tillhör Försvarsmakten eller som den disciplinansvarige annars inte får inneha, kan han eller hon enligt förmans beslut underkastas kroppsvisitation för eftersökande av föremålen. För eftersökande av sådana föremål får enligt förmans beslut skåp, väskor och annan egendom som tillhör eller disponeras av den disciplinansvarige undersökas, om det finns anledning att anta att föremålen finns där. En sådan undersökning får också göras stickprovsvis eller i anslutning till en större undersökning som företas av särskilda skäl. Åtgärder enligt första och andra styckena får vidtas endast inom ett militärt område eller något annat område som disponeras av Försvarsmakten. I förarbetena till lagen (

text: ) om disciplinförseelser av krigsmän m.m., LDK, som i huvudsak senare ersatts av LDT, konstaterade departementschefen att den rättsliga grunden för undersökningar av väskor och skåp bedömdes vara bräcklig och att den inte medgav mera ingripande åtgärder. Han anförde vidare att det enligt honom var nödvändigt att militära chefer fick befogenhet att söka igenom personer som misstänktes ha något olovligt föremål på sig samt, utan någon misstanke i det enskilda fallet, undersöka väskor och annat handbagage

text: stickprovsvis eller i anslutning till större undersökning som företogs av särskild anledning. (Se

text: prop. 1985/86:9 s. 75

text: I specialmotiveringen till 45 § LDK, som numera i princip motsvaras av 47 § LDT, anfördes beträffande bestämmelsen i allmänhet följande (se

text: a. prop. s. 119

text: I paragrafen regleras vilka undersökningar som militära förmän får göra för att söka efter föremål som det är förbjudet för krigsmän att inneha. Sådana föremål är t.ex. vapen, ammunition och sprängmedel som lämnats ut till en värnpliktig inför en övning men som han i strid mot meddelade föreskrifter underlåtit att lämna tillbaka efter övningen. Även föremål som krigsmannen tillgripit räknas till sådant som han enligt paragrafen inte får inneha. I den mån gällande regler gör det otillåtet för en krigsman att inneha alkoholdrycker får också sådana eftersökas med stöd av paragrafen. Vad en krigsman får resp. inte får inneha får följaktligen bestämmas med utgångspunkt såväl i allmänna regler i lagar och andra författningar som i särskilda ordnings- och säkerhetsföreskrifter som krigsmannen är underkastad vid tillfället. Reglerna i paragrafen bör ha sitt huvudsakliga tillämpningsområde vid eftersökning av föremål som vapen, sprängmedel osv. som kan åstadkomma skada vid otillåten användning samt vid kontroll av att alkoholdrycker inte förs in på förbanden med ordnings- och säkerhetsproblem som följd. Vid misstanke om egendomsbrott där det mera är fråga om ekonomisk skada för försvarsmakten bör ärendet överlämnas till åklagare eller polis som med stöd av

text: rättegångsbalken

text: kan vidta de åtgärder som behövs.

text: I fråga om bestämmelsens andra stycke uttalades vidare bl.a. följande (se

text: a. prop. s. 119

text: f.).

text: I andra stycket regleras vilka andra undersökningar än kroppsvisitation som militära förmän får besluta om för att eftersöka föremål som krigsmän inte får inneha. Sådana undersökningar får avse skåp, väskor och annan egendom som tillhör krigsmannen eller disponeras av honom. Bestämmelserna i fråga gör det alltså tillåtet för det militära befälet att undersöka en värnpliktigs logementsskåp och andra förvaringsutrymmen som han disponerar på förbandet, om det sker för det ändamål som anges i paragrafen. Undersökningar kan också göras med avseende på väskor, portföljer och annat handbagage för att förhindra att krigsmän för ut otillåtna föremål från förbanden eller att de dit tar med sig sådant som det är förbjudet för dem att inneha där. – – –

text: Förutom förvaringsskåp och väskor osv. får en undersökning enligt paragrafen avse också annan egendom, t.ex. fordon som en krigsman förfogar över. […] Det behöver dock inte föreligga någon sådan konkret misstanke mot en viss krigsman. Som framgår av ordalydelsen i andra styckets andra mening får undersökningar göras också stickprovsvis samt i anslutning till större undersökningar, som företas av särskilda skäl. Sådana särskilda skäl som motiverar en mera omfattande undersökning av värnpliktigas handbagage kan t.ex. föreligga inför en utryckning.

text: Med tvångsmedel avses sådana direkta ingripanden mot person eller egendom som görs i myndighetsutövning och som utgör intrång i någons rättssfär (se t.ex. Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel [2022, version 5, JUNO] s. 47). Vid användandet av tvångsmedel anses generellt gälla vissa allmänna principer, oavsett om dessa framgår uttryckligen av tillämplig författning eller ej.

text: För all tvångsmedelsanvändning gäller den grundläggande legalitetsprincipen, som innebär att en myndighet inte utan stöd i lag eller annan författning får ingripa i en enskilds rättssfär. Detta följer av bestämmelser i 1 och

text: 2 kap.

text: RF och artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Legalitetsprincipen innebär också att bestämmelser om tvångsmedel ska tolkas enligt sin ordalydelse (se

text: NJA 1977 s. 403

text: ). Högsta domstolen har vidare framhållit att det, i fråga om bestämmelser om undantag från en grundlagsskyddad rättighet, finns särskild anledning till restriktivitet vid tolkningen (se

text: NJA 1996 s. 577

text: Utöver legalitetsprincipen gäller även vissa andra principer som har betydelse för både beslut om och verkställigheten av tvångsmedel, nämligen ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna. (För mer härom, se Lindberg, s. 62 f. och Ekelöf m.fl., Rättegång. Tredje häftet [2018, version 8, JUNO], s. 38 f. samt

text: prop. 1988/89:124 s. 26

text: f.) Av dessa är den sistnämnda nu av störst intresse. Proportionalitetsprincipen innebär att den som beslutar om en tvångsåtgärd i varje enskilt fall ska pröva om arten, styrkan, räckvidden och varaktigheten av ingripandet står i rimlig proportion till det önskade målet. Tvångsmedel får tillgripas bara om skälen som talar för åtgärden uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär. Skulle åtgärden i sig innebära allvarliga skadeverkningar, kan avvägningen leda till att något annat medel bör användas för att uppnå det avsedda resultatet eller till att beslutsfattaren helt bör avstå från tvångsåtgärder. (Se Lindberg, s. 70.)

text: Bedömning

text: Beslutet om och genomförandet av husrannsakan Som framgått har var och en ett grundlagsfäst skydd gentemot det allmänna mot bl.a. husrannsakan. Med husrannsakan förstås varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Den åtgärd som Försvarsmakten har genomfört är alltså att bedöma som en husrannsakan i

text: regeringsformens

text: mening. Skyddet mot husrannsakan begränsas genom bestämmelsen i

text: 47 §

text: LDT. (Jfr JO 1997/98 s. 281, dnr

text: Såvitt nu är av intresse framgår av 47 § LDT att skåp, väskor och annan egendom som tillhör eller disponeras av en disciplinansvarig får undersökas, om undersökningen sker i anslutning till en större undersökning som företas av särskilda skäl och undersökningen syftar till att eftersöka föremål som en disciplinansvarig inte får inneha. Vidare förutsätts att åtgärden har beslutats av den disciplinansvarigas förman och att den vidtagits inom ett militärt område eller något annat område som disponeras av Försvarsmakten. Eftersom det är fråga om tvångsmedelsanvändning krävs därutöver att hänsyn tas till de allmänna principerna om bl.a. legalitet och proportionalitet.

text: Med utgångspunkt i det sagda gör jag följande bedömning av lagligheten av militärpolisens genomsökning av kadetternas boenden.

text: I enlighet med vad som anges i förarbetena får vad som är tillåtet för en disciplinansvarig att inneha bestämmas med utgångspunkt i de regler som den disciplinansvariga är underkastad vid tillfället. Att det är förbjudet för kadetterna att inneha narkotika följer av såväl

text: narkotikastrafflagen (1968:64)

text: som de regelverk som gäller inom Försvarsmaktens verksamhet. Även om det framgår av förarbetena att

text: 47 §

text: LDT främst tar sikte på föremål såsom vapen och ammunition kan det inte råda någon tvekan om att eftersökning av t.ex. narkotika omfattas av tillämpningsområdet för bestämmelsen.

text: Som jag har uppfattat det var syftet med undersökningen att eftersöka narkotika för att förhindra disciplin-, ordnings-, och säkerhetsproblem inom Försvarsmakten. Det har alltså inte varit fråga om en undersökning i syfte att avslöja brott. Den vidtagna åtgärden får därmed anses vara i linje med det övergripande syftet i lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.

text: Vidare kan det konstateras att de ifrågavarande kadetterna är sådana disciplinansvariga som avses i LDT och att beslutet om den aktuella åtgärden har fattats av kadetternas förman.

text: De aktuella utrymmena är visserligen i vissa hänseenden mer att jämställa med privatbostäder än med t.ex. logement för värnpliktiga, som bestämmelsen främst synes ta sikte på. Även kadetternas enskilda boenden på MHS K är emellertid sådan egendom som disponeras av kadetterna och som därmed omfattas av bestämmelsen.

text: Frågan blir därmed främst om det har förelegat sådana särskilda skäl som möjliggör genomförandet av en större undersökning.

text: Lagtexten i 47 § andra stycket andra meningen LDT är tämligen allmänt hållen och lämnar ingen vägledning alls i fråga om vad som kan utgöra särskilda skäl. Inte heller förarbetena är särdeles klargörande i detta avseende. I dessa anges i princip endast att särskilda skäl som motiverar en mera omfattande undersökning av värnpliktigas handbagage kan föreligga t.ex. inför en utryckning. I övrigt saknas ledning i frågan om hur särskilda skäl ska förstås. Inte minst mot bakgrund av att det rör sig om ett ingrepp i det grundlagsskyddade området finns det, till följd av bl.a. legalitetsprincipen, anledning till restriktivitet vid tolkningen.

text: Enligt min mening bör med särskilda skäl i det här sammanhanget främst förstås sådana omständigheter som, med hänsyn till behovet av att vidmakthålla ordning och säkerhet, motiverar att en större undersökning genomförs (jfr

text: a. prop. s. 119

text: I det här fallet utgjordes de särskilda skälen enligt Försvarsmakten av indikationer om att narkotika brukades och förvarades av kadetter på MHS K. Försvarsmakten har vidare pekat på att undersökningen inte kunde begränsas till

text: några enskilda kadetter eller platser. Det som Försvarsmakten har anfört i denna del anser jag utgöra sådana särskilda skäl som kan motivera en större undersökning enligt bestämmelsen.

text: Vidare konstaterar jag att Försvarsmakten har redogjort för de åtgärder som vidtogs inför genomsökningen i syfte att begränsa ingreppet samt de överväganden som gjordes i förhållande till bl.a. proportionalitet och jag saknar i huvudsak anledning att ifrågasätta myndighetens bedömningar i dessa delar. Det har vidare inte framkommit något i utredningen som visar att den vidtagna åtgärden har varit oproportionerlig eller i övrigt oförenlig med de allmänna principer som gäller vid användning av tvångsmedel.

text: Utifrån vad som har framkommit har Försvarsmakten enligt min bedömning haft lagligt stöd för sina åtgärder. Åtgärderna får även anses ha varit förenliga med de allmänna principer som gäller vid användning av tvångsmedel. Det finns därför inte någon grund för kritik från min sida i denna del.

text: Försvarsmaktens kommunikation Som Försvarsmakten har konstaterat stämmer inte de uppgifter som myndigheten nu har lämnat överens med de uppgifter som lämnades av kommunikationschefen vid MHS K till Officerstidningen. Förutom att tidningen – och i förlängningen dess läsare – fick felaktig information om vad som hade föranlett åtgärden var det författningsstöd som han hänvisade till inte korrekt.

text: Av

text: 1 kap. 9 §

text: RF följer att företrädare för det allmänna i sin verksamhet ska iaktta saklighet. I kravet på saklighet får bl.a. anses ligga att den information som lämnas ska vara rättvisande och i övrigt riktig (se mitt beslut den 21 februari 2025, dnr 2893-2024). Genom att lämna felaktiga uppgifter till Officerstidningen har Försvarsmakten brustit i detta avseende.

text: Jag delar vidare Försvarsmaktens uppfattning att en mer korrekt och fullständig informationsgivning till de berörda kadetterna sannolikt hade kunnat bidra till en större förståelse från dessa, och detta utan att ha äventyrat syftet med undersökningen.

text: Avslutande synpunkter I sammanhanget vill jag avslutningsvis framhålla följande.

text: I en verksamhet likt Försvarsmaktens är det av särskild vikt att det inte förekommer narkotika eller andra otillåtna föremål och att förekomsten av sådant kan hanteras på ett resolut sätt. Även om åtgärder av ingripande karaktär ska nyttjas med försiktighet och föregås av noggranna överväganden finns det, med hänsyn till den mycket speciella verksamhet som det är fråga om, som utgångspunkt skäl för Försvarsmaktens befogenheter att göra ingrepp i nu aktuellt grundlagsskyddat område (jfr departementschefens uttalanden i

text: prop. 1985/86:9 s. 50

text: om de utomordentligt särpräglade förhållanden som råder där

text: krigsförbanden verkar). Med detta sagt vill jag samtidigt understryka att det naturligtvis är av vikt för såväl rättssäkerheten som förtroendet för Försvarsmakten att myndigheten inte utan närmare överväganden konstaterar förekomsten av särskilda skäl och som en följd därav slentrianmässigt utför större undersökningar. Detta gäller särskilt när det, som nu, är fråga om utrymmen som i alla väsentliga hänseenden nyttjas som privatbostäder.

text: Det är ett grundläggande krav att lagstiftningen är tydlig i fråga om under vilka förutsättningar Försvarsmakten har rätt att vidta åtgärder av aktuellt slag. Som framgått ger bestämmelsen i 47 § LDT Försvarsmakten långtgående befogenheter att vidta åtgärder som innebär intrång i enskildas grundläggande fri- och rättigheter. Såsom lagtexten är formulerad är det tillräckligt – för att utföra bl.a. en husrannsakan – att det sker i anslutning till en större undersökning som genomförs av särskilda skäl. Uttrycket ”särskilda skäl” kan tolkas mycket brett. Det är ur ett rättssäkerhetsperspektiv betänkligt att en bestämmelse om tvångsbefogenheter riskerar att få ett alltför vidsträckt tillämpningsområde (jfr bl.a. JO 2022/23 s. 83, dnr

text: ). Till följd av det anförda anser jag att den aktuella bestämmelsen inte kan anses uppfylla de krav på tydlighet och förutsebarhet som måste kunna ställas på en tvångsmedelsbestämmelse (jfr t.ex. Ekelöf m.fl., s. 40). Bestämmelsen bör mot den bakgrunden ses över. Jag lämnar därför över detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Anmälan Förundersökning

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en polisanmälan inte upprättades tillräckligt skyndsamt vid misstanke om våld i en nära relation

sammanfattning: Närstående till en kvinna, i JO:s beslut kallad NN, hade kontakt med polisen eftersom de var oroliga för att NN utsatts för våld av sin pojkvän. NN hade haft en blåtira och sagt att pojkvännen bl.a. sparkat henne och slitit henne i håret. Efter det hade hon inte gått att få tag på. En operatör hos polisen lämnade uppgifterna vidare till en polispatrull, som beordrades att åka hem till NN. När patrullen kom till NN:s bostad sa NN att hon mådde bra och att det var ett av hennes barn som orsakat skadan i ansiktet. Någon polisanmälan upprättades inte förrän nästa morgon, då en jourhavande undersökningsledare granskade händelserapporten från den föregående kvällen. Misshandel är ett brott som hör under allmänt åtal. Om en polis får kännedom om ett sådant brott krävs att han eller hon fullgör sin rapporteringsskyldighet, vilket normalt sker genom att en polisanmälan upprättas. JO anser att det redan på grund av de uppgifter som operatören lämnade till patrullen fanns anledning att upprätta en polisanmälan. Patrullen hade emellertid beordrats till NN:s bostad för att kontrollera hur hon mådde och om hon behövde hjälp. Med hänsyn till hur situationen såg ut får det godtas att det prioriterades framför att upprätta en polisanmälan. Enligt JO borde dock en anmälan ha upprättats snarast efter det att poliserna besökt NN. Det förhållandet att NN själv inte önskade göra någon polisanmälan, vilket inte är ovanligt när det gäller brott i en nära relation, saknar betydelse i sammanhanget. JO betonar vikten av att en polisanmälan upprättas så snart det kan ske. Enligt JO kan dröjsmålet i detta fall ha medfört ett sämre underlag för beslut i fråga om inledande av förundersökning och att lämpliga utredningsåtgärder inte utfördes tillräckligt skyndsamt. JO ser allvarligt på det inträffade och kritiserar Polismyndigheten för dröjsmålet med att upprätta polisanmälan.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 november 2024 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Klagomålen gällde myndighetens hantering av ett ärende där det fanns anledning att misstänka att en kvinna, i JO:s beslut kallad NN, utsatts för brott. I ärendet hade en vän till NN hört av sig till polisen och uttryckt oro för att NN:s pojkvän misshandlat henne. Enligt AA borde bl.a. en polisanmälan ha upprättats betydligt tidigare än vad som skedde.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig bl.a. över det som AA fört fram om dröjsmålet med att upprätta en polisanmälan. Polismyndigheten skulle särskilt redovisa i vilket skede det enligt myndighetens bedömning funnits anledning att upprätta en polisanmälan.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig till JO den 9 maj 2025 efter att upplysningar hämtats in från berörda befattningshavare, polisregion Nord och Nationella operativa avdelningen (Noa). Av yttrandet och den övriga utredningen framgår bl.a. följande.

text: Den 14 augusti 2024 kl. 21.15 kontaktades regionledningscentralen (RLC) vid polisregion Nord av en vän till NN. Vännen var orolig eftersom hon inte hade fått kontakt med NN på en vecka. NN hade berättat för närstående att hennes pojkvän, som tidigare dömts för misshandel av henne, hade brukat narkotika och återigen misshandlat henne. Närstående hade också, enligt vännen, pratat med NN på FaceTime och då sett att hon hade en blåtira. NN hade uppgett att hennes pojkvän orsakat skador på hennes revben, slitit av hennes hår och sparkat henne.

text: Uppgifterna från NN:s vän dokumenterades av en operatör vid RLC i en händelserapport. I händelserapporten antecknades även att det fanns fyra barn på platsen samt att pojkvännen tidigare var dömd för grov kvinnofridskränkning mot NN och för barnfridsbrott. Vidare antecknades att NN:s vän inte visste om NN var vid liv. Det noterades också att NN tidigare hade bott på ett skyddat boende.

text: Cirka kl. 21.30 samma kväll försökte operatören kontakta NN per telefon men kom endast fram till röstbrevlådan. En stund senare lyckades operatören få kontakt med NN:s mamma, som bekräftade de uppgifter som NN:s vän hade lämnat. Enligt NN:s mamma hade NN berättat om misshandeln på FaceTime en vecka tidigare och då uppvisat ett blått öga. NN hade sagt att hon ville lämna pojkvännen. Efter samtalet hade inte mamman fått tag på NN.

text: Operatören kontaktade därefter en polispatrull och redogjorde för uppgifterna ur händelserapporten, däribland informationen som NN:s mamma hade lämnat. Poliserna kände till NN:s pojkvän sedan tidigare. Operatören informerade patrullen om att uppgifterna från NN:s mamma var grund för en polisanmälan och föreslog att patrullen skulle kontakta jourhavande undersökningsledare, vilket också gjordes.

text: En stund senare antecknades i händelserapporten att jourhavande undersökningsledare hade beslutat att patrullen skulle åka till NN:s bostad för att kontrollera läget. Ytterligare en patrull kom att ansluta till platsen, för att assistera den första patrullen.

text: När poliserna anlände till NN:s lägenhet vid cirka kl. 23.00 öppnade NN dörren och uppgav att allt var bra. NN undrade varför poliserna var där och sa att hon hade haft kontakt med anhöriga för två dagar sedan. Hon förklarade sin blåtira med att ett barn hade skallat henne.

text: Cirka kl. 23.50 noterades i händelserapporten att polispatrullen skulle skriva en orosanmälan gällande kvinnan, varefter det antecknades ”Brott Ej Brott -” och händelsen avslutades. [Den citerade uppgiften i händelserapporten har Polismyndigheten i yttrandet förklarat vara en systemkommentar som alltid anges när en händelserapport avslutas. Uppgiften visar att ingen har frihetsberövats i ärendet. JO:s anm.]

text: Av en ljudinspelning från ett samtal mellan operatören vid RLC och en av poliserna som beordrades till NN:s lägenhet framgår följande. Polis: ”Känslan är väl att hon inte är ärliga mot oss. Skulle inte förvåna mig om han sitter där inne och trycker. Men vi kan inte göra så mycket mer tyvärr. Om hon absolut inte vill berätta nåt så sitter vi lite fast där. Om hon öppnade själv så kan vi inte riktigt bara traska in heller.” Av ytterligare en ljudinspelning, från ett samtal mellan en annan RLC-operatör och en av poliserna på platsen, framgår följande. Polis: ”Vi fick ju kontakt med henne och vi försökte verkligen få fram om det var nåt som hade hänt men enligt henne så var ju allting lugnt. Hon tyckte det var märkligt att liksom anhöriga var oroliga för det hade inte hänt någonting och sådär. Hon hade ju en blåtira och det sa hon själv var hennes barn som hade knockat henne så att…” [Operatören]: ”Ja, och jag tänker att man kan ju inte göra mer. Ni har varit där och pratat med henne och liksom visat att ni finns. Och till slut så är hon redo. Hon var inte det nu.” Polis: ”Mm precis, vi får bara hoppas att inte han satt där och hörde alltihopa. Ja, vi får se vad det blir av det.” [Operatören]: ”Ja, men precis. Jag sätter en und-flagga på det där så får man väl kanske ha ögonen på det här paret…om det… fortsatt stök.” Polis: ”Exakt. Men du får gärna sätta oss som lediga. [Operatören]: ”Ja men då stänger jag ner med ej brott. Kommer ni att skriva nåt pm eller nånting?” Polis: ”Ja, vi kommer skriva en orosanmälan till soc i alla fall på henne då och inte på barnen, för det har ju han möjlighet att kolla på.” [Operatören]: ”Då har jag fått med det så stänger vi ner ärendet.” Den polis i patrullen som kontaktades av operatören vid RLC på grund av uppgifterna från NN:s närstående har i anledning av utredningen hos JO uppgett bl.a. följande. Patrullen saknade polisiära IT-system på plats, vilket försvårade insynen i den aktuella händelserapporten. Efter föredragning av ärendet för jourhavande undersökningsledare på telefon var både denne och patrullen eniga om att det inte förelåg några omständigheter som gav anledning att inleda förundersökning om misshandel. Bedömningen gjordes mot bakgrund av att det endast fanns tredjehandsuppgifter om att kvinnan i ett samtal skulle ha uppgett att hon blivit slagen, vilket i det skedet uppfattades som alldeles för vagt. Däremot beslutades det att patrullen skulle åka till kvinnans hemadress och

text: genomföra en s.k. lägenhetsundersökning, för att undersöka hur NN mådde och om hon var i behov av hjälp.

text: Av uppgifter från poliser ur de patruller som åkte till den aktuella adressen framgår bl.a. att NN var lugn och verkade må bra samt att hon uppfattades som trovärdig när hon berättade att skadan i ansiktet hade orsakats av ett barn. Någon ytterligare åtgärd, utöver orosanmälan, gjordes därför inte.

text: På morgonen dagen därpå upprättades en polisanmälan om misshandel med NN som målsägande. Anmälan upprättades av en jourundersökningsledare som granskat händelserapporten från den föregående kvällen och bedömt att det fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Beslut fattades även om att inleda förundersökning. I september 2024 beslutade en åklagare att lägga ned förundersökningen med motiveringen att brott inte kunde bevisas.

text: Av en handling som upprättades av en av poliserna som var med vid ingripandet, och som gavs in till socialtjänsten två dagar efter händelsen, framgår följande. Patrull blir beordrad till […] med anledning av att anhöriga var oroliga för [NN] då de inte hört av henne på drygt en vecka. Vi åker dit och knackar på och efter en stund öppnar [NN] dörren, hon uppger att hon mår bra och att det inte har hänt något. Enligt henne ska hon ha pratat med anhöriga för bara 2 dagar sedan. Jag upplevde [NN] som stressad och nervös av vår närvaro, jag fick känslan av att hon ville att vi skulle åka därifrån fort. Hon hade ett blåöga men på fråga om det uppgav hon att det var ett av hennes barn som hade skallat henne så hon fick det. Med tanke på vad [NN] blivit utsatt för tidigare i sin relation till barnens pappa känner patrullen en oro över henne och om det är så att hon återigen är i den relationen. [NN] vet inte om att vi skriver den här anmälan och det är av stor vikt att barnens pappa inte får ta del av den. Socialtjänsten tolkade den inkomna handlingen som en anmälan enligt 14 kap. 1 § i den vid tidpunkten gällande

text: socialtjänstlagen

text: , dvs. en anmälan som görs vid kännedom eller misstanke om att ett barn far illa.

text: I början av november 2024 upprättades en polisanmälan om tjänstefel bestående i att en eller flera poliser åsidosatt vad som gällt för uppgiften i samband med anmälningsupptagning, förhör och dokumentation. En åklagare beslutade i februari 2025 att lägga ned förundersökningen. Som motivering angavs att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen och att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Polisregion Nord har i anledning av JO:s utredning lämnat upplysningar enligt bl.a. följande. Inom området särskilt utsatta brottsoffer genomförs sedan hösten 2024 nationellt koordinerade egenkontroller. Vid dessa kontroller har brister uppmärksammats och det pågår riktade aktiviteter i polisregionen i syfte att stödja och stärka verksamheten. Det finns ett fokus på utveckling inom området

text: särskilt utsatta brottsoffer med konkreta pågående förbättringsåtgärder och med en tydlig uppföljningsstruktur som innefattar alla berörda polisområden och enheter i regionen.

text: Vidare har Noa upplyst om bl.a. följande. Patrullen rapporterade efter besöket hos NN till RLC men inte till jourhavande undersökningsledare, vilket borde ha skett. Flera av IT-systemen är inte sammankopplade, vilket försvårar en komplett lägesbild. Det är inte nödvändigtvis operatören som skriver en polisanmälan direkt. Om en patrull beordras till platsen är det den som ansvarar för anmälningsupptagningen.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering, innefattande bl.a. relevanta metodstöd och styrdokument, och redovisade därefter följande bedömning.

text: Vikten av att anmälan upprättas så snart det kan ske

text: Särskilt vid kännedom om brott i nära relation är det av stor vikt att en anmälan upprättas så snart det kan ske. Det kan vara avgörande för en korrekt och ändamålsenlig hantering och för att förebygga ytterligare våld (jfr Polismyndighetens metodstöd). En anmälan ger t.ex. underlag för bedömning av att inleda förundersökning och behov av särskilda skyddsåtgärder. Den kan även förebygga brister i informationsöverföringen.

text: I vilket skede fanns det anledning att upprätta en anmälan?

text: Det framgår av utredningen att RLC-operatören mottog uppgifter från [NN:s] mamma om att [NN] till henne uppgett att hon hade blivit allvarligt misshandlad av [pojkvännen] i relativ närtid. Av en ljudinspelning mellan en polispatrull och RLC-operatören framgår att operatören bedömde att uppgifterna var grund för en anmälan, vilket inte ifrågasattes av de poliser som mottog uppgifterna. Redan då fanns det anledning att upprätta en anmälan om brott. Berörda befattningshavare var inledningsvis fokuserade på att säkerställa att [NN] var vid liv och mådde bra. Det finns givetvis inget att invända mot detta. Även om det ålåg poliserna som hade mottagit informationen från RLCoperatören att upprätta en brottsanmälan så snart det kunde ske, kan det med hänsyn till den brådskande situationen ha funnits skäl att i det inledande skedet avvakta något med den åtgärden för att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att [NN] var vid liv. Så snart det kunde fastställas att [NN] mådde bra förelåg inget hinder mot att upprätta brottsanmälan och berörda poliser borde ha sett till att en anmälan upprättades och att jful [jourhavande förundersökningsledare, JO:s anm.] kontaktades för vidare direktiv (PM 2023:18, punkt 4.1.1 och PM 2022:24, punkt 3.2.1). Det saknar betydelse att det efter kontrollen vid [NN:s] lägenhet inte framstod som att [NN] var utsatt för brott där och då. När det gäller nu aktuell brottsmisstanke, dvs. ett brott som hör under allmänt åtal, gäller skyldigheten att upprätta en anmälan givetvis oavsett om målsäganden själv vill anmäla eller inte. Våld i nära relation innebär ofta att målsäganden är ovillig att berätta, vilket också betonas i metodstödet. Utöver detta framgår det av ljudinspelningar att poliserna ifrågasatte hur tillförlitliga [NN:s] uppgifter var. Poliserna misstrodde [NN:s] förklaring till blåtiran och de misstänkte att [pojkvännen] befann sig i lägenheten och kunde höra samtalet, vilket innebar att [NN] sannolikt var under press. Dessa uppgifter har dock inte dokumenterats, vilket är en brist. Sammanfattningsvis fanns det anledning att upprätta en polisanmälan redan på grundval av den information som patrullen fick ta emot från operatören vid RLC.

text: Av hänsyn till den brådskande situationen borde en anmälan ha upprättats senast när poliserna kunde konstatera att [NN] mådde bra.

text: Skyldigheten att göra en individuell skyddsbedömning

text: Åtminstone några av de berörda poliserna hade mottagit muntliga uppgifter direkt från operatören vid RLC om att [NN:s] mamma berättat för henne att [pojkvännen] hade misshandlat henne grovt i relativ närtid. Poliserna fick även ta emot information om [att] det fanns barn på platsen och att [pojkvännen] tidigare varit dömd för misshandel mot [NN] och barnfridsbrott. Poliserna hade därtill tidigare kännedom om [pojkvännen] och det fanns uppgifter om tidigare misshandel på aktuell adress. Två patruller åkte till [NN:s] lägenhet. Poliserna misstänkte efter kontrollen att [pojkvännen] kunde vara på plats inne i lägenheten. Dessa omständigheter talar starkt för att det fanns en skyldighet att göra en individuell skyddsbedömning, särskilt med tanke på barnens särskilda skyddsbehov (FuK [förundersökningskungörelsen, JO:s anm.] 13 f §). Såvitt framkommit vidtogs trots nyss nämnda omständigheter inte någon individuell skyddsbedömning, vilket givetvis är mycket allvarligt. Bilden av utredningen är att den muntligt förmedlade informationen (som gav poliserna kännedom om ett allvarligt brott i nära relation och att barn fanns i lägenheten) kom i skymundan efter det att poliserna konstaterat att [NN] mådde bra. Det inträffade hade sannolikt kunnat undvikas om en brottsanmälan hade upprättats tillräckligt skyndsamt, vilket belyser vilka allvarliga konsekvenser en försenad brottsanmälan kan leda till.

text: Orsakerna till att anmälan inte upprättades tillräckligt skyndsamt

text: Orsaken till att anmälan inte upprättades tillräckligt skyndsamt i detta ärende tycks vara flera omständigheter i kombination. Delvis berodde det på bristande informationsöverföring i flera led. Det har även framkommit att poliser skulle avsluta sina arbetspass. Patrullen som tog emot ärendet från operatören hade enligt uppgift inte heller tillgång till ledningsstödsystemet och kunde därför inte läsa operatörens noteringar i händelserapporten, utan fick förlita sig på muntlig kommunikation. Noa har även upplyst att det i ärendet finns ett problem med hur information delas mellan de it-system som använts. För att få en komplett lägesbild krävs att uppgifter matas in och hämtas ur varje system manuellt. Vid sådana förhållanden ökar givetvis risken för att viktiga uppgifter förloras i de olika stegen i hanteringen.

text: Det brast i uppföljningen av att se till att anmälan upprättades

text: I myndighetens styrdokument betonas vikten av att eftersträva intern samverkan inom Polismyndigheten och det framgår att händelsestyrd utredningsverksamhet ska ledas av jourutredningsbefäl (PM 2023:18, punkt 2.1.3). Befäl vid ledningscentral har också ett ansvar för att se till att ärenden hanteras korrekt (PM 2023:14, punkt 8.1). När den utlovade återkopplingen från patrull till jful uteblev fanns det därför anledning för tjänstgörande jful att mer skyndsamt följa upp varför ingen anmälan upprättats i ärendet (se även … PM 2023:13, punkt 7.3.1 samt PM 2023:18 punkterna 1.1 och 2.1.3). Som … pekat på hade det då även varit lämpligt med en motsvarande åtgärd från RLC-befäl. Det hade bidragit till ett mer skyndsamt upprättande av anmälan.

text: Om anmälan till socialnämnden

text: Av utredningen framgår att en polis upprättade en anmälan om oro gällande [NN]. I anmälan framhölls särskilt vikten av att barnens pappa inte skulle få ta del av informationen.

text: Skyldigheten enligt 14 kap. 1 § första stycket [i den då gällande, JO:s anm.]

text: socialtjänstlagen

text: – som avser oro för att ett barn far illa – kan givetvis inte anses uppfylld genom en anmälan som enbart gäller en vuxen. Uppgifterna i den anmälan som upprättades i det här ärendet är mycket knapphändiga vad gäller barnens situation, även om barn nämns. Blanketten som finns tillgänglig på intranätet för anmälan har inte använts. Som framgått ovan tolkades ändå dokumentet som skickades in från Polismyndigheten som en anmälan enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Mot bakgrund av de allvarliga uppgifter som inkom till RLC och som mottogs av poliserna borde orosanmälan ha innehållit mer utförliga uppgifter om oron för barnen. Även denna brist hade sannolikt kunnat undvikas om en brottsanmälan hade upprättats utan dröjsmål.

text: Avslutande synpunkter

text: Dröjsmålet med att upprätta en brottsanmälan och brister i uppföljningen av ärendet kunde ha medfört allvarliga konsekvenser för både [NN] och barnen, och Polismyndigheten ser därför allvarligt på det inträffade. Det inträffade visar att det kan finnas anledning att se över och förtydliga ansvaret för att se till – och följa upp – att en brottsanmälan upprättas utan dröjsmål i liknande ärenden med konkreta indikationer på våld i nära relation eller mot särskilt utsatta brottsoffer. Avslutningsvis beklagar Polismyndigheten det inträffade. AA kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: I ett kompletterande yttrande till JO redogjorde Polismyndigheten för åtgärder som vidtagits i anledning av det som kommit fram i myndighetens utredning. Av yttrandet framgår bl.a. att samtal och diskussioner med befattningshavare vid myndigheten förts om vilka åtgärder som kan vidtas för att förebygga brister i anmälningsupptagningen. Vidare har en informationstext publicerats på myndighetens intranät om det generella ansvaret som en polis har att ta emot och upprätta anmälningar och om hur ansvarsfördelningen ser ut mellan RLC, ingripandeverksamheten och jourhavande undersökningsledare.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Jag har riktat in min granskning på frågan om dröjsmål med att upprätta en polisanmälan. Polismyndigheten har i yttrandet till JO behandlat även bl.a. brister i uppföljningen och i underrättelsen till socialtjänsten samt den uteblivna individuella skyddsbedömningen. Även om jag alltså inte kommer att gå närmare in på dessa frågor kan jag konstatera att min uppfattning i dessa inte skiljer sig åt från myndighetens.

text: Rapporteringsskyldigheten och vikten av att en polisanmälan upprättas När en polis får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal ska han eller hon lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske. En polis får dock lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter. (Se

text: 9 § polislagen

text: Som bestämmelsen om rapporteringsskyldighet är utformad krävs inte att någon uttryckligen begär att en polis ska ta upp en anmälan om brott. Om förutsättningarna enligt bestämmelsen är uppfyllda ska det i stället göras självmant av polisen. (Se Bring m.fl., Förundersökning, 2019, version 5, JUNO, s. 216.) Bestämmelsen är obligatorisk i den meningen att den inte lämnar utrymme för att göra lämplighetsavvägningar i det enskilda fallet, utom i de undantagsfall då rapporteftergift kan komma i fråga. Det saknar alltså betydelse vilken inställning målsäganden har till att en anmälan upprättas, när det är fråga om brott som hör under allmänt åtal. (Se Högsta domstolens dom den 5 november 2025 i mål

text: B 367-24

text: p. 11.)

text: En polis kan vara rapporteringsskyldig även om han eller hon inte har kännedom om samtliga omständigheter kring ett misstänkt brott. Det bör vara tillräckligt att polisen har fått klart för sig att det föreligger omständigheter som medför att det kan antas att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts. (Se p. 12 i ovan nämnda dom.)

text: Som huvudregel anses rapporteringsskyldigheten uppfylld genom att polisen upprättar en anmälan. Det är normalt inte tillräckligt att en polis muntligt rapporterar om sina iakttagelser till ett befäl. Anmälan granskas sedan av en undersökningsledare, som beslutar om förundersökning ska inledas eller inte. (Se Bring m.fl., a.a., s. 216 och Munck m.fl.,

text: Polislagen

text: , 6 november 2025, version 16, JUNO, kommentaren till

text: 9 §

text: samt p. 11 i ovan nämnda dom.)

text: Förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts (se

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Tröskeln för inledande av en förundersökning är lågt satt (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 11 juni 2025, version 98, JUNO, kommentaren till

text: 23 kap. 1 §

text: Det är av stor vikt att en polisanmälan upprättas så snart det kan ske, bl.a. då det ökar möjligheterna att kunna utreda ett brott. En polisanmälan utgör även underlag för bedömningen i fråga om förundersökning ska inledas och behovet av särskilda skyddsåtgärder för en målsägande. Upprättandet av en anmälan kan också göra att brister i informationsöverföringen undviks. En polisanmälan borde ha upprättats i ett tidigare skede Misshandel är ett brott som hör under allmänt åtal. Om en polis får kännedom om ett sådant brott krävs att han eller hon fullgör sin rapporteringsskyldighet, vilket normalt sker genom att en polisanmälan upprättas.

text: I det aktuella fallet lämnade RLC-operatören uppgifter till patrullen om att närstående till NN hade berättat om att NN utsatts för kraftigt våld av sin pojkvän. Operatören uppgav också att uppgifterna var av sådant slag att det fanns grund för en polisanmälan. Redan i det läget fanns det enligt min bedömning anledning att upprätta en anmälan. Noa har fört fram att ansvaret för

text: det i första hand låg hos patrullen. Jag har inte anledning att ha någon annan uppfattning i den frågan.

text: Patrullen hade emellertid beordrats till NN:s bostad för att kontrollera hur hon mådde och om hon behövde hjälp. Med hänsyn till hur situationen såg ut får det godtas att det prioriterades framför att upprätta en polisanmälan. En anmälan borde dock ha upprättats snarast efter det att poliserna besökt NN. Det förhållandet att NN själv inte önskade göra någon polisanmälan, vilket inte är ovanligt när det gäller brott i en nära relation, saknar betydelse i sammanhanget.

text: Kritik och avslutande synpunkter Det är viktigt att regelverket om upprättande av en polisanmälan följs eftersom anmälan ofta är en förutsättning för att en förundersökning ska inledas. Dröjsmålet med att upprätta en polisanmälan i detta fall kan ha medfört ett sämre underlag för beslutet i fråga om inledande av förundersökning. Det kan dessutom ha lett till att lämpliga utredningsåtgärder inte utfördes tillräckligt skyndsamt. Även om det inte har varit föremål för min granskning noterar jag också att dröjsmålet fick andra följdverkningar, bl.a. en utebliven individuell skyddsbedömning avseende NN.

text: Det finns således anledning att se allvarligt på dröjsmålet med att upprätta en polisanmälan. Polismyndigheten kritiseras för det inträffade.

text: Polismyndigheten har vidtagit åtgärder för att förebygga brister i anmälningsupptagningen och för att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan olika befattningshavare vid en händelse likt den som nu har varit föremål för min granskning. Jag ser positivt på det och förutsätter att arbetet fortsätter.

text: Med tanke på vad som kommit fram i ärendet om att patrullen saknade tillgång till polisiära IT-system, och att det även med en sådan tillgång kan vara svårt att få en komplett lägesbild, finns det skäl för myndigheten att följa upp den frågan.

text: Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


title: Förnyad kritik mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam handläggning av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Även uttalanden om sjukhusets handläggningstider generellt i sådana ärenden

sammanfattning: Sahlgrenska Universitetssjukhuset har under lång tid haft problem med långa handläggningstider i ärenden om utlämnande av allmänna handlingar. ChefsJO riktar nu återigen kritik mot sjukhuset för långsam handläggning av en sådan framställan. Handläggningstiden i ärendet uppgick till drygt fem månader. Utredningen visar att Sahlgrenska Universitetssjukhuset har vidtagit flera åtgärder för att förkorta handläggningstiderna och det är enligt chefsJO glädjande att arbetet verkar prioriteras. Han betonar på nytt angelägenheten i att de åtgärder som vidtas också ger resultat och noterar att arbetet med att förstärka bemanningen framstår som centralt för att myndighetens prognos ska bli verklighet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset avseende handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Av anmälan framgick att hans försäkringsbolag hade försökt få del av hans journaler sedan juli 2025. Efter egen kontakt med sjukhuset fick han i januari 2026 besked om att handläggningstiden för närvarande var ca sex månader.

text: Bakgrund

text: I februari 2025 kritiserade jag Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam handläggning av framställningar om att ta del av allmänna handlingar (se mitt beslut den 26 februari 2025, dnr 3911-2024). Utredningen i det ärendet visade att verksamheten under lång tid hade haft problem med att uppfylla skyndsamhetskravet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: och det som kom fram talade för att sjukhuset inte gav arbetet med utlämnandeframställningar tillräcklig prioritet. Jag betonade att detta var mycket oroande och att jag förutsatte att sjukhuset skulle vidta de lämpliga åtgärder som krävdes för att grundlagens krav på skyndsam handläggning skulle kunna följas framöver.

text: Utredning

text: JO begärde att styrelsen för Sahlgrenska Universitetssjukhuset skulle yttra sig över anmälan och hur handläggningen förhöll sig till det skyndsamhetskrav som gäller vid utlämnande av allmänna handlingar. Styrelsen skulle även ange vilka åtgärder som vidtagits för att förkorta handläggningstiderna sedan JO:s beslut i februari 2025, vad åtgärderna gett för resultat och vad prognosen var när det gällde efterlevnaden av kravet på skyndsamhet.

text: Styrelsen för Sahlgrenska Universitetssjukhuset anförde den 25 mars 2026 bl.a. följande.

text: Den aktuella beställningen kom in till enheten Arkiv och informationsstruktur via post den 12 augusti 2025. Handlingarna skickades till försäkringsbolaget den 22 januari 2026, dvs. drygt fem månader senare. Handläggningstiden berodde inte på beställningens omfattning utan uteslutande på det höga antalet beställningar i kö. Det stämmer att det i dagsläget tar ca sex månader att lämna ut journalhandlingar, vilket beror på att verksamhetens nuvarande personalresurser inte motsvarar inflödet av beställningar och att verksamheten inte har kunnat arbeta ner den ackumulerade kön.

text: Verksamheten har ett inflöde om ca 155 beställningar per dag och lämnar ut i snitt 100 beställningar per dag. På grund av en reducerad bemanning har handläggningen minskat jämfört med tidigare år. Verksamhetens mål är att alla journalbeställningar ska hanteras inom en vecka. För att kunna leva upp till det kan verksamheten ha ca 600–800 beställningar i kö.

text: Efter JO:s kritik i februari 2025 beviljades verksamheten en förstärkning motsvarande två tillsvidareanställningar utifrån den dåvarande prognosen för inflödet av journalbeställningar. Det faktiska inflödet översteg dock prognosen och fortsatte att öka under året, vilket gjorde att kön fortsatte att växa. Inför budgetåret 2026 utökades budgetramen för att hantera kön och det möjliggjorde en förstärkning i form av sex tillsvidareanställningar. Rekryteringsarbetet påbörjades i september 2025 och fortsätter under 2026 tills samtliga tjänster har tillsatts. Verksamheten har även beviljats tolv tillfälliga tjänster som bedöms vara nödvändiga för att kön ska kunna hanteras och komma i balans senast vid årsskiftet 2026/2027. Med de tilldelade resurserna beräknar verksamheten att kön kan reduceras till ca 600–800 ärenden i slutet av 2026 och att handläggningstiden då kommer att vara ca en vecka.

text: Verksamheten har tagit fram en handlingsplan med särskilt fokus på rekrytering och förstärkt bemanning. I planen ingår även en översyn av verksamhetens digitala arbetssätt, aktiv dialog med externa beställare om bl.a. beställningarnas omfattning liksom särskilda informations- och kommunikationsinsatser för att ge tydligare vägledning, en förenklad och effektiviserad introduktions- och upplärningsprocess för nya medarbetare och ett strukturerat arbete med överlämning av handlingar till Regionarkivet. Verksamheten följer kontinuerligt upp köutvecklingen, produktionstakten och handläggningstiderna och genomför

text: återkommande avstämningar med personalen. Lägesrapporter lämnas löpande till sjukhusledningen.

text: Rättslig reglering

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart som möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som begär det har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (Se

text: 2 kap.

text: och

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: JO har i flera beslut uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som begäran framställdes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Om begäran avser eller kräver genomgång av ett omfattande material kan det vara ofrånkomligt med ytterligare dröjsmål.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att det dröjde mer än fem månader innan de aktuella handlingarna lämnades ut till AA:s försäkringsbolag. Detta är självklart inte förenligt med det grundlagsstadgade kravet på skyndsamhet och Sahlgrenska Universitetssjukhuset kritiseras för den långsamma handläggningen.

text: Offentlighetsprincipen är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. Det är därför mycket viktigt att myndigheter ser till att principen får genomslag. Det förhållandet att en myndighet tar emot ett stort antal utlämnandeframställningar innebär inte att kraven på myndigheten kan sättas ned.

text: Sahlgrenska Universitetssjukhuset har som framgått haft problem med långa handläggningstider i ärenden om utlämnande av allmänna handlingar under flera år och jag riktade nyligen förnyad kritik mot sjukhuset för långsam handläggning av en sådan framställan (se mitt beslut den 30 mars 2026, dnr 7677-2025). Utredningen i det ärendet visade på en bekymmersam och högst otillfredsställande utveckling eftersom handläggningstiderna hade ökat markant under 2025, något som bekräftats även i det nu aktuella ärendet.

text: Sahlgrenska Universitetssjukhuset har i sitt yttrande redogjort för vilka åtgärder som nu vidtas för att komma till rätta med handläggningstiderna och för sin prognos för framtiden. Det är glädjande att arbetet med att förkorta handläggningstiderna verkar prioriteras. Jag vill dock återigen påpeka att målsättningen om en veckas handläggningstid i många fall inte kommer att vara tillräcklig för att leva upp till skyndsamhetskravet.

text: Jag har tidigare betonat angelägenheten i att de åtgärder som vidtas också ger resultat och noterar att arbetet med att förstärka bemanningen framstår som centralt för att myndighetens prognos ska bli verklighet.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Therese Säde har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.