title: Anmälan mot en åklagare för hans sätt att leda en förundersökning m.m. Även vissa uttalanden angående resningsinstitutet

text: Justitiekanslern riktar inte någon kritik mot chefsåklagaren KP eller mot någon annan med anledning av SA:s anmälningar och klagomål i ärendet.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden angående utredningen i det resningsmål som berörs i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 11 september 2004 knivhöggs en 14-årig pojke till döds på den s.k. Kärleksudden i Sollentuna. JJ greps, anhölls den 12 september 2004 och häktades den 15 september som på sannolika skäl misstänkt för mord. Häktningsbeslutet hävdes av åklagaren den 18 oktober 2004 då JJ överfördes till ett ungdomshem.

text: JJ åtalades för bl.a. mord bestående i att han den 11 september 2004 genom att tilldela 14-åringen ett knivhugg i bröstkorgen tillfogat denne så allvarliga skador att han avlidit samma kväll. Såväl Sollentuna tingsrätt som Svea hovrätt fann åtalet i denna del styrkt och fällde JJ för, såvitt nu är av intresse, mord till sluten ungdomsvård i tre år. Hovrättens dom, som meddelades den 10 februari 2005, överklagades till Högsta domstolen. I beslut den 24 mars 2005 fann Högsta domstolen inte skäl att meddela prövningstillstånd.

text: I en skrivelse som kom in till Högsta domstolen den 2 januari 2006 ansökte JJ om resning. I en förklaring daterad den 24 januari 2006 motsatte sig Riksåklagaren att resning beviljades. I beslut den 23 februari 2006 lämnade Högsta domstolen JJ:s resningsansökan utan bifall (Högsta domstolens mål nr

text: Ö 4-06

text: ). Högsta domstolen motiverade sitt beslut enligt följande.

text: ”Resningsansökan grundas huvudsakligen på uppgifter om att en annan yngling vid samtal med andra skulle ha erkänt mordet. Dessa uppgifter är dock vaga och stöds inte av någon annan dokumentation än ett till JJ ställt brev, som emellertid är kortfattat och allmänt hållet. Uppgifterna i förening med vad JJ i övrigt åberopat till stöd för sin resningsansökan är inte av sådan art att det framstår som sannolikt att de, om de förelegat i rättegången, skulle ha lett till att JJ frikänts. Inte heller finns det på grundval av vad JJ nu anfört synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om han har förövat det brott för vilket han dömts eller anledning att förordna om någon komplettering till förundersökningen.

text: På grund av det anförda saknas förutsättningar för bifall till JJ:s resningsansökan.”

text: Anmälningarna m.m.

text: Anmälan den 23 maj 2005

text: SA har i en skrivelse daterad den 23 maj 2005 anmält chefsåklagaren KP med anledning av dennes agerande under förundersökningen av mordet på Kärleksudden och den efterföljande handläggningen vid domstolarna. I anmälan har SA påstått följande.

text: 1. Åklagaren har brutit mot objektivitetsprincipen genom att hindra försvaret att höra viktiga vittnen som har kunnat visa att fler bar kniv och att dessa kunde vara gärningsmän.

text: 2. Åklagaren har genom förhörsledaren förmått vittnen att inte prata med försvaret, trots att utredningen hade slutförts och att åtal hade väckts.

text: 3. Åklagaren har gett rådet till en rättsläkare, dr G, som deltog som sakkunnig i målet att inte prata med försvaret före rättegången. Dr G har bekräftat denna uppgift.

text: 4. Åklagaren har hotat vittnet A med åtal för mened om han ändrade sig när han skulle höras i hovrätten. A vägrade därefter att låta sig höras av försvaret av rädsla för att dömas för mened. A ville berätta om fler knivar.

text: 5. Åklagaren borde ha känt till att hans enda tekniska bevisning, JJ:s kniv, inte kunde vara mordvapnet.

text: 6. Åklagaren har förvägrat försvaret att kontrollera mordvapnet.

text: 7. Åklagaren har hållit JJ, en 16-årig pojke, i häkte och förvar i 72 dagar efter det att denne delgetts misstanke om brott.

text: 8. Åklagaren har haft kontinuerlig kontakt med socialassistenten MJ, som vid minst två tillfällen har ”skrämt vettet” ur JJ med påståenden som ”du får 8-10 år om du inte erkänner för polisen nu”.

text: 9. Åklagaren har gjort gällande för domstolar och press att JJ erkänt, trots att så aldrig varit fallet.

text: 10. Åklagaren har för pressen röjt JJ:s uppehållsort, trots att JJ hade dödshot och ett stort pris på sitt huvud.

text: Sammanfattningsvis har SA gjort gällande att åklagaren konsekvent och målmedvetet har åsidosatt objektivitetsprincipen, vilket har lett till att domstolarna inte har fått alla fakta på bordet och att JJ därför har blivit oriktigt dömd för mord.

text: SA har bl.a. hänvisat till en skrivelse från JJ:s tidigare offentlige försvarare, advokaten HA.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande över anmälan från Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli. Åklagarmyndigheten har i sitt yttrande över anmälan anfört bl.a. följande.

text: ”Mot bakgrund av de allvarliga anklagelser som riktats mot den aktuelle åklagaren har jag inte ansett det lämpligt att inför avgivandet av detta yttrande inhämta upplysningar och yttrande från honom. Begränsningen som detta innebär påverkar starkt min möjlighet att närmare kommentera de påstådda felen.

text: Rent allmänt kan sägas att en åklagare som är förundersökningsledare har att under utredningens gång inta ett objektivt förhållningssätt. Av

text: 23 kap. 2 § rättegångsbalken

text: (RB) framgår att under förundersökningen skall utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl för åtal föreligger mot honom, samt målet så beredas, att bevisningen kan vid huvudförhandlingen förebringas i ett sammanhang. Av 4 § i samma kapitel framgår att vid förundersökning skall inte enbart de omständigheter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom beaktas och bevis, som är till hans förmån, tillvaratas.

text: Jag konstaterar att såväl tingsrätten som hovrätten enhälligt har funnit att JJ var skyldig till alla åtalspunkter utom en som i detta sammanhang var av underordnad betydelse. Efter att ha tagit del av den genomförda förundersökningen håller jag inte med om de allmänna värdeomdömen som SA anfört om den. Så långt en aktgranskning ger vid handen finns inget stöd för de påståenden som framförts. I ett hänseende har jag gjort en iakttagelse. Vid genomgång av akten har jag noterat att åklagaren i sin begäran om förlängd tid för att väcka åtal och som ingavs till tingsrätten den 12 oktober 2004 angivit att JJ vägrat att ställa upp på förhör under vecka 41 då hans försvarare var förhindrad att delta vid förhöret då han var borta på en kurs. JJ hördes dock vid ett tillfälle den 5 oktober 2004 under en timmes tid mellan kl. 10.40 och 11.40 i närvaro av en annan advokat.”

text: Den 2 november 2005 har Justitiekanslern beslutat att förundersökning inte skall inledas med anledning av anmälan. Samtidigt har Justitiekanslern beslutat att inhämta ett yttrande från KP avseende punkterna 1-4, 6, 8 och 9 i anmälan. KP har i sitt yttrande anfört följande beträffande de olika punkter som SA har tagit upp i sin anmälan.

text: ”l och 2) Hur det skulle ha gått till när jag förhindrade advokaten att höra "viktiga" vittnen har jag inte förstått. Detta rörde en utredning där ungdomar utgjorde den övervägande bevisningen. Polisen hörde ett stort antal av dessa ungdomar på sätt föreskrivs i regelverket och försvaret har fått del av dessa förhör. Enligt uppgift från utredningsmannen har försvararen – utan att begära komplettering av förundersökningen eller ens föreslagit att personer skall höras – på eget initiativ tagit kontakt med en hel del ungdomar för att höra dessa. Några oroliga föräldrar har då ringt och undrat vad det var för någon som sökte deras barn och om de varit skyldiga att prata med honom. Jag har då via polisen låtit upplysa dem om att de inte varit skyldiga att prata med advokaten. Om det är detta som avses med att jag förhindrat försvaret att höra viktiga vittnen, så har jag svårt att förstå att detta skulle vara felaktigt.

text: 3) Var anmälaren fått uppgiften att jag rått rättsläkaren G att inte tala med försvaret och att G skulle ha bekräftat denna uppgift förstår jag inte. Jag träffade doktor G vid ett tillfälle, ganska tidigt under förundersökningen då obduktion just var gjord, för att få en uppfattning om ingångsvinklar, dödsorsak, det dödliga förloppet etc. Doktor G skulle därefter vara borta under hösten och jag pratade inte med henne ytterligare innan protokollet skrevs. När protokollet sedan överlämnats till försvararen sökte han kontakt med G. Hon ringde upp mig och undrade om det fanns några sekretesskäl som gjorde att hon inte kunde besvara advokatens frågor. Jag blev lite förvånad över denna kontakt, då jag hade uppfattningen att G var en erfaren rättsläkare. Jag förklarade att det ur förundersökningssynpunkt inte fanns något sådant hinder, men att hon själv fick bedöma om det från sjukvårdssynpunkt fanns några sådana hinder. Det vore mig naturligtvis helt främmande att lägga – eller försöka lägga – munkavle på en tjänsteman.

text: 4) Vittnet A: Han hördes första gången av polis den 12 september klockan 08.50, men hade då egentligen inte mycket att säga. Han hade varit på platsen, men berättade inte särskilt mycket mer. Han hade efter detta förhör ett sammanträffande med en annan person, som för A berättade att JJ erkänt att det varit han som stuckit kniven i J. Han hade fått berättat för sig att JJ gått efter J och bakifrån stuckit kniven i honom. J hade fortsatt att gå några meter och därefter ramlat ihop. Jag har vid denna skrivelses författande inte tillgång till akten, som är hos JK, men jag vill minnas att detta var besvärande uppgifter för A, som inte velat stå fast vid dem under rättegången. Som brukligt är försökte jag utreda anledningen till att uppgifterna ändrats till huvudförhandlingen i tingsrätten. Jag upplyste också om att det finns en straffbestämmelse om man medvetet ljuger i rätten. Jag vill minnas att även ordföranden erinrade om detta. En förundersökning angående mened inleddes också – handlades av annan åklagare än jag – men denna ledde inte till åtal. Såvitt jag minns har jag inte haft någon kontakt med A mellan tings- och hovrättsförhandlingarna. Däremot har han haft kontakt med annan åklagare, som delgivit honom misstanke om brott.

text: 5) Mordet på J gick till på så sätt att ett knivhugg, utdelat uppifrån och ner snett inåt mot kroppen, penetrerat vitala organ och har därigenom orsakat dödsfallet. Den dömde har uppgivit att han med en kniv i handen gått fram mot J och sedan kommit att falla/knuffats mot denne med kniven i handen. Han har därvid uppgivit att det känts som om kniven gått in i J:s kropp. J kunde dock röra sig efter angreppet, varför JJ inte trodde att kniven hade träffat. När han genom skrik blev varse att J faktiskt var skadad, lämnade JJ över kniven till A och svimmade en kort stund. Han har vidare hotat annan person med kniven och råkat knivsticka en kamrat i handen. När de övriga ungdomarna började bära J mot en ambulans, lösgjorde sig JJ från gänget och gick tillsammans med en kamrat och kastade den kniv som A lämnat åter, ut i Norrviken. När obduktionen genomfördes hade rättsläkaren inte tillgång till kniven. Då den anträffades i vattnet efter flera dykningar, skickades den till SKL för analys beträffande eventuella DNA-spår. Några DNA-spår kunde emellertid inte säkras på kniven. Jag har därför redan i min sakframställning gjort klart att det inte finns någon teknisk bevisning som band JJ till dådet, men att hans egna uppgifter parade med de vittnen som hördes var tillräckliga. Enligt min uppfattning hade jag väckt åtal mot JJ även om kniven inte hittats. Jag har heller aldrig påstått att jag med teknisk bevisning med 100%-ig säkerhet kunnat säga att den aktuella kniven är den som är mordvapnet. Jag har påstått att det finns annan bevisning som dock gör detta mycket troligt. Den kille JJ tar/får kniven ifrån har beskrivit att det var en kniv med detta utseende som var aktuell; JJ har sagt samma sak och också A. Det kan naturligtvis tänkas att A eller annan bytt ut "rätt" kniv och att JJ kastat "fel" kniv i vattnet. Men det ändrar ju inte på det förhållandet att det är JJ som knivhuggit J. Rättsläkaren G beskrev i sitt förhör vid tingsrätten vilka iakttagelser hon gjort på och i J:s kropp. Hon förevisades även kniven i tingsrätten. Uppenbarligen blev hon brydd över knivens storlek och kontrollerade därefter sina uppgifter om sårkanalens längd etc inför hovrättsförhandlingen. Detta skedde utan någon kontakt mellan mig och henne. Försvaret genomförde knivhuggningar i grisar och anlitade Jan Lindberg. Såvitt känt hade Lindberg ingen kontakt med G och inte heller med mig. Det bakgrundsmaterial han hade var protokollet och advokatens redogörelse. Sammanfattningsvis motsäger inte doktor G:s uppgifter att den aktuella kniven kan ha varit mordvapnet, men detta kan hon inte med säkerhet säga. Enligt hovrätten – om jag minns dess motivering rätt – var det inte heller av avgörande betydelse att fastställa att just detta varit mordvapnet. Övrig utredning kring att det varit JJ som huggit J ansågs vara tillräckligt stark.

text: 6) Mordvapnet. Jag har aldrig förvägrat försvararen att kontrollera den kniv som var i beslag. Inledningsvis fanns denna på SKL, därefter hade tingsrätten den i samband med domskrivningen. Sedan medtogs den till hovrättsförhandlingen. Försvararen har naturligtvis haft möjlighet att studera kniven när denna förvarades hos polisen. Om han förvägrats att ta med kniven därifrån är mer än jag på rak arm kan säga, men synes motiverat då det är polisen som ansvarar för det beslagtagnas vård.

text: 7 och 8) Omotiverat hållit en pojke häktad och i förvar under tio veckor. Det brott för vilket JJ misstänktes var det allvarligaste brott vår brottsbalk känner till. Jag ansåg därför och särskilt med hänsyn till att det varit mycket ungdomar på plats i olika gängkonstellationer att det var en uppenbar kollusionsfara. Jag kan också i efterhand kunnat konstatera att fler personer ändrade sina utsagor efter det att förundersökningsprotokollet färdigställts. Jag beskrev mina överväganden för tingsrätten som delade denna min uppfattning. Parallellt med detta hade jag naturligtvis kontakt med socialtjänsten. Jag ville att man skulle ordna fram en säker förvaring för JJ då utredningsläget blev sådant att detta kunde ske utan risk för utredningen. De ungdomshem som var aktuella kunde inte garantera att JJ:s kontakter med omvärlden kunde begränsas. Enligt uppgift från polisen hade han sedermera också tillgång till mobiltelefon när häktningen hävdes. Det var nödvändigt med flera kontakter med socialtjänsten, då jag fick uppfattningen att man inte såg på detta fall med tillräckligt allvar. Till sist kunde emellertid en plats beredas på ett ungdomshem. Jag anser att det varit motiverat att hålla JJ häktad fram till den tidpunkt som skedde. Utredningen skulle färdigställas då det gällde analyser från SKL och det tog viss tid. Sedan ansåg jag att det var oseriöst av advokaten att säga att han och hans klient skulle hinna gå igenom den tjocka utredningen över en helg. Jag förklarade därför att jag inte hade för avsikt att av den anledningen snabba på med åtalsbeslutet. Det visade sig sedan vid rättegången att advokaten missförstått åtminstone viss del av utredningen, som fick klargöras av åklagaren. Den tid JJ varit frihetsberövad är inte orimligt lång. Det är fråga om ett mord. Många personer – i huvudsak ungdomar – har hörts. Flera mer än en gång. Det gör enligt min mening att detta måste anses ha varit en snabb hantering. Jag kan säga att jag också haft kontakt med annan personal från de sociala myndigheterna då det gällt frågan om en krisorganisation för andra berörda ungdomar. Så den namngivne socialassistenten är inte den ende jag haft kontakt med. Att påstå att jag skulle ha använt mig av denne för att skrämma vettet ur JJ är så befängt att jag inte bemöter detta.

text: 9) Jag har svårt att erinra mig alla de kontakter jag haft med pressen under denna utredning. Jag tror att jag har angivit att han haft en kniv; att denna kan ha stötts i J, men att det i så fall varit ett misstag, då han knuffats bakifrån. Jag har inför domstolar gjort gällande att han erkänt dådet för en kamrat. Det var uppgifter från denne kamrat som återgavs.

text: 10) Jag vet inte var anmälaren har fått uppgiften ifrån att jag för pressen skulle ha talat om var JJ befunnit sig. Den uppgiften har jag inte lämnat såvitt avser ungdomshemmet. Om jag nämnt att han suttit på Häktet Österåker inledningsvis låter jag vara osagt, men där torde säkerheten allmänt sett vara bättre än på ett ungdomshem.”

text: Efter att ha tagit del av Åklagarmyndighetens och KP:s yttranden har SA kommit in med ytterligare synpunkter. Han har härvid bl.a. vädjat om att Justitiekanslern skall ogiltigförklara rättegångarna kring mordet på Kärleksudden och att JJ omedelbart skall friges. Vidare har SA hävdat att KP:s uppgift om att en annan person, vittnet SG, skulle ha berättat för vittnet A att JJ erkänt att han hade stuckit kniven i J (14-åringen) inte finns dokumenterad i förundersökningen.

text: Anmälan den 29 december 2005

text: SA har i en skrivelse daterad den 29 december 2005 anmält KP för tjänstefel i samband med förhör som han tror har hållits med JJ den 27 september 2004. SA har bl.a. angett att han inte har kunnat återfinna förhöret i förundersökningen, ej heller i den s.k. slasken, och att detta enligt hans mening strider mot

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). SA har även anmärkt att lagen föreskriver att målsman, advokat eller annan utsedd person skall närvara vid förhör med ungdomar under 18 år och att så inte har skett i detta fall och vid ytterligare ett förhörstillfälle.

text: Vidare har SA angett att under den tid som JJ bodde på ett ungdomshem höll en förhörsledare och en okänd polis förhör som gick ut på att JJ skulle erkänna och komma med något konkret för att få komma ut från ungdomshemmet. Han har inte kunnat finna att dessa förhör är redovisade eller hållna på ett korrekt sätt.

text: Den 20 januari 2006 har Justitiekanslern beslutat att förundersökning inte skall inledas med anledning av anmälan. Samtidigt har Justitiekanslern inhämtat ett yttrande från Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli, beträffande SA:s skrivelse den 29 december 2005.

text: Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli, har i sitt yttrande över SA:s skrivelse hänvisat till upplysningar och ett yttrande som har inhämtats från KP. Av Åklagarmyndighetens yttrande framgår bl.a. att två korta förhör hölls med JJ på häktet Österåker den 27 september 2004, att förhören hölls i syfte att identifiera olika personer och att förhören – som varade fem respektive två minuter – finns redovisade i förundersökningen. Vidare framgår att JJ:s offentlige försvarare var informerad om förhören och att JJ ej önskade att hans försvarare skulle delta vid förhören. Ytterligare framgår att ett förhör hölls med JJ den 4 november 2004 utan att hans offentlige försvarare var närvarande, att detta förhör varade i tre minuter och att JJ:s försvarare hade informerats om förhöret.

text: Åklagarmyndigheten har konstaterat att varken JJ:s vårdnadshavare eller socialtjänsten kallades till förhören den 27 september och den 4 november 2004, vilket borde ha skett enligt

text: och

text: 7 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL).

text: Efter att ha tagit del av Åklagarmyndighetens yttrande har SA kommit in med ytterligare synpunkter.

text: Anmälan den 30 januari 2006

text: SA har i en skrivelse den 30 januari 2006 anmält KP och vice överåklagaren JA för tjänstefel i samband med Riksåklagarens förklaring till Högsta domstolen i resningsmålet. Han har härvid begärt att Justitiekanslern skall utreda om det kan anses lagligt eller lämpligt och på vilken rättslig grund som han offentligt har hängts ut av JA i nämnda förklaring. Vidare har SA begärt att Justitiekanslern utreder på vilken grund KP kan påstå att han har varit i kontakt med ett flertal ungdomar.

text: SA har vidare angett att Sollentunapolisen har tagit upp en anmälan från vittnet A:s far angående besöksförbud för SA gentemot A samt att en förundersökning inleddes mot honom angående föregivande av allmän ställning. SA har riktat kritik mot hur denna förundersökning genomfördes och härvid bl.a. pekat på att förundersökningen lades ned dagen efter det att Riksåklagaren hade gett in sitt yttrande till Högsta domstolen i resningsmålet. SA har begärt att Justitiekanslern skall utreda varför förundersökningen inte lades ned den 6 januari 2006 när det var känt för polisen och åklagaren att inget brott var begånget.

text: I anmälan har SA även begärt att få besked om en kompletterande förundersökning angående mordet på Kärleksudden har inletts och om förundersökningen angående föregivande av allmän ställning syftade till att utreda vad vittnet A sade till honom angående mordet på Kärleksudden.

text: Klagomålet den 15 mars 2006

text: SA har i en skrivelse ställd till Justitieombudsmannen (JO) med kopia till Justitiekanslern den 15 mars 2006 redogjort för förundersökningen mot honom angående föregivande av allmän ställning och ärendet om besöksförbud. Han har härvid bl.a. bett om att få svar på följande frågor.

text: 1. Var finns anmälan och underlaget till besöksförbudet?

text: 2. Vem har begärt besöksförbud?

text: 3. Varför görs anmälan nio månader efter påstådd händelse?

text: 4. Har sekretessregler brutits?

text: SA har även hänfört sig till Riksåklagarens förklaring till Högsta domstolen i resningsmålet. Han har härvid påstått att JA och KP lämnade uppgifter som var felaktiga och att detta skedde i avsikt att vittnet A skulle förhindras att vittna om mordet på Kärleksudden. Vidare har SA angett att socialassistenten MJ skrämde JJ till ett erkännande vid fyra tillfällen. Han har ifrågasatt om det kan anses vara förenligt med MJ:s yrkesroll att uppträda på ett sådant sätt.

text: Justitiekanslern har informerat JO att Justitiekanslern inom ramen för det pågående ärendet kommer att ta ställning till det som SA har anfört i klagomålet. JO har härefter avskrivit sitt ärende.

text: Rättslig reglering av intresse

text: Bestämmelser om hur en förundersökning skall bedrivas finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FuK). I RB finns även bestämmelser om bl.a. rätt till åtal (

text: 20 kap.

text: ) och om den misstänkte och hans försvar (

text: 21 kap.

text: Av

text: 23 kap. 1 §

text: RB framgår att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. I

text: 23 kap. 4 §

text: RB slås fast ett antal principer för förundersökningens bedrivande. I bestämmelsen anges bl.a. att vid förundersökningen skall beaktas inte endast de omständigheter som talar emot den misstänkte utan även omständigheter som är gynnsamma för denne. Vidare skall bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. Genom denna bestämmelse kommer den s.k. objektivitetsprincipen till uttryck. Den innebär t.ex. att om förundersökningsledaren låter inhämta viss utredning som talar till den misstänktes förmån, den utredningen inte får hållas utanför förundersökningen. Hänsynsprincipen som kommer till uttryck i samma lagrum innebär att förundersökningen skall bedrivas så att inte någon i onödan utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnader eller olägenheter.Skyndsamhetsprincipen, som innebär att förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger, kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB. Att en förundersökning skall bedrivas skyndsamt har betydelse inte bara som en garanti för att man snabbt skall ingripa mot brott utan även för den misstänktes trygghet. Av

text: 24 kap. 4 § andra stycket

text: RB framgår också att en förundersökning skall läggas ned, om det inte längre finns anledning att den fullföljs.

text: Av

text: 20 kap. 6 §

text: RB följer att en åklagare har en s.k. absolut åtalsplikt. Detta innebär att en åklagare i princip är skyldig att väcka åtal om han eller hon på objektiva grunder kan emotse en fällande dom.

text: En förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år skall ledas på det sätt som anges i lagen (

text: ) om unga lagöverträdare (LUL). Av

text: 5 §

text: LUL framgår att om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge omedelbart underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller om det annars finns särskilda skäl. Vid förhör med den som inte har fyllt 18 år och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa skall enligt

text: 7 §

text: LUL även företrädare för socialtjänsten närvara om det är möjligt och det kan antas ske utan men för utredningen.

text: Det finns också anledning att nämna något om förutsättningarna för en åklagare att meddela s.k. besöksförbud, dvs. ett förbud för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Enligt

text: 1 § lagen (1988:688)

text: om besöksförbud får en åklagare meddela besöksförbud om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om sådan risk föreligger skall särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot den andra personens liv, hälsa, frihet eller frid.

text: Enligt 6 a § lagen om besöksförbud skall frågor om besöksförbud handläggas skyndsamt. Enligt

text: 7 § samma lag

text: skall frågor om besöksförbud prövas av allmän åklagare och tas upp på begäran av den som förbudet avses skydda eller när det annars finns anledning till det.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: SA har i ett flertal olika avseenden riktat kritik mot det sätt på vilket KP har bedrivit förundersökningen beträffande mordet på Kärleksudden. Han har härvid gjort gällande att allvarliga tjänstefel har begåtts av KP. SA har även framfört kritik mot hur en socialtjänsteman har uppträtt gentemot den misstänkte och sedermera dömde JJ.

text: Vidare har SA framfört kritik mot hur åklagare och – som det får uppfattas – polismän har hanterat dels en polisanmälan mot honom angående föregivande av allmän ställning, dels en begäran om besöksförbud beträffande honom. SA har även framfört kritik mot den handläggande åklagaren hos Riksåklagaren i resningsmålet. Han har härvid särskilt pekat på att åklagaren offentligt har ”hängt ut” honom i Riksåklagarens förklaring till Högsta domstolen.

text: Med anledning av SA:s anmälningar vill jag till en början erinra om de rättsliga ramar som gäller för mina tillsynsuppgifter. Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen över den offentliga verksamheten är inriktad främst på att denna fullgörs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav som ställs upp i olika författningar.

text: Om en tjänsteman eller någon annan som står under Justitiekanslerns tillsyn har begått ett brott genom att åsidosätta vad som har ålegat honom eller henne i tjänsten eller uppdraget, får Justitiekanslern som särskild åklagare väcka åtal mot honom eller henne. Beträffande statliga tjänstemän kan Justitiekanslern även ta initiativ till disciplinära åtgärder genom att anmäla ett felaktigt förfarande till den myndighet eller det organ som har behörighet att besluta om disciplinpåföljd.

text: Justitiekanslerns tillsyn är av extraordinärt slag. Det innebär att den inte är avsedd att ersätta den tillsyn som på olika områden tillkommer andra myndigheter. När det t.ex. gäller tillsynen över åklagarväsendet är detta främst en uppgift för Riksåklagaren och det är inte meningen att Justitiekanslern skall gripa in och överpröva eller ompröva de beslut som denne har fattat inom ramen för sina tillsynsbefogenheter.

text: När det gäller en åklagares uppträdande under en förundersökning är det ofta förenat med svårigheter att på ett meningsfullt sätt utreda klagomål inom ramen för den skriftliga handläggning som sker hos Justitiekanslern. Därtill kommer att det i dessa frågor ibland kan vara svårt att avgöra vad som är ett riktigt handlingssätt. Justitiekanslerns tillsynsverksamhet innefattar ju som tidigare nämnts i första hand en rättslig prövning och inte en lämplighetsbedömning.

text: Om en part anser att en åklagare eller någon annan som har deltagit i en förundersökning som har lett till åtal har agerat på ett sätt som kan ha påverkat utgången i målet har parten möjlighet att – under förutsättning att domstolens avgörande har gått honom eller henne emot – överklaga och därigenom få till stånd en överprövning. Vid bedömningen av om prövningstillstånd skall meddelas skall Högsta domstolen bedöma om något fel har begåtts i samband med den tidigare prövningen. Om ett allvarligt fel har begåtts och detta kan antas ha inverkat på målets utgång, utgör det ofta skäl för prövningstillstånd (se

text: 54 kap. 10 § första stycket 2

text: RB).

text: Om en brottmålsdom har vunnit laga kraft och om någon ledamot av rätten eller åklagaren med avseende på målet har gjort sig skyldig till brottsligt förfarande eller tjänsteförseelse samt brottet eller tjänsteförseelsen kan antas ha inverkat på utgången, kan resning beviljas till förmån för den tilltalade (se

text: 58 kap. 2 § 1

text: RB).

text: En tilltalad som anser att domstolen eller åklagaren har gjort sig skyldig till en tjänsteförseelse som kan antas ha inverkat på målets utgång har sålunda i första hand att överklaga domen eller, om den har vunnit laga kraft, ansöka om resning.

text: Min uppgift är således inte att överpröva de beslut som en åklagare har fattat eller att överpröva domar och beslut från en domstol. Jag har inte någon laglig möjlighet att upphäva en myndighets beslut eller i övrigt bestämma hur en myndighet skall förfara i ett ärende. Av detta liksom av

text: regeringsformens

text: bestämmelser om domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas självständighet följer också att jag normalt inte uttalar mig i rena bedömningsfrågor (jfr

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: regeringsformen

text: Endast då det är fråga om mera uppenbara fall av oriktig rättstillämpning eller andra felbedömningar brukar jag frångå nämnda princip.

text: I detta sammanhang vill jag också framhålla att det inte är min uppgift att bemöta den kritik som SA har framfört mot Åklagarmyndigheten och andra myndigheter samt anställda som är knutna till sådana myndigheter. Vad som åligger mig är i stället att utreda huruvida det finns saklig grund för kritik mot myndigheter och berörda tjänstemän. Jag vill redan nu framhålla att jag vid redovisningen av resultatet av granskningen inte i detalj kommer att gå in på alla de frågor som har tagits upp av SA. Jag har valt att begränsa redovisningen till vad jag har ansett vara de påståenden i hans anmälningar och klagomål som har störst betydelse.

text: I det följande tar jag under särskilda rubriker upp de olika anmälningarna och klagomålen. Min granskning avser självfallet inte någon materiell prövning av den lagakraftvunna domen mot JJ. Däremot berör jag sist i beslutet en fråga som jag kommit att observera och som gäller utredningen i det berörda resningsmålet.

text: Anmälan den 23 maj 2005

text: Jag har i ett beslut den 2 november 2005 funnit att det inte finns anledning att inleda förundersökning med anledning av denna anmälan.

text: Inledningsvis konstaterar jag att Högsta domstolen den 23 februari 2006 har lämnat JJ:s resningsansökan utan bifall. Som tidigare nämnts ingår det inte i min tillsynsverksamhet att överpröva Högsta domstolens beslut.

text: I enlighet med vad jag tidigare har anfört har jag inte möjlighet att ogiltigförklara en rättegång eller besluta att en dömd person skall friges. SA:s begäran i dessa delar kan jag således inte bifalla. Frågan är då om det har framkommit något som gör att det finns anledning att rikta kritik mot KP utifrån vad som har framkommit om hans sätt att leda förundersökningen kring mordet på Kärleksudden.

text: Den skrivelse från JJ:s offentlige försvarare i tingsrätten och hovrätten, advokaten HA, som SA har fogat till anmälan innehåller ett antal påståenden som, om de är riktiga, skulle kunna utgöra grund för att rikta kritik mot KP för hans sätt att leda förundersökningen. Bland annat har HA hävdat att åklagaren inte har utrett påståendena om att det fanns flera personer som bar kniv på Kärleksudden, att åklagaren har uppmanat rättsläkaren, dr G, att före rättegången inte svara på frågor från försvaret och att vittnen uppmanats av en förhörsledare att inte tala med försvaret före rättegången.

text: KP har i sitt yttrande över anmälan bestritt flertalet av de anklagelser som HA har riktat mot honom. Vidare bör beaktas att det redan av vad HA själv har angett finns utrymme för att vissa av de felaktigheter som han påstår har begåtts under förundersökningen i själva verket skulle kunna röra sig om missförstånd. Sålunda har t.ex. HA skrivit att en förhörsledare har sagt åt vittnena att de inte har någon skyldighet att medverka i samtal med försvararen och att vittnena har uppfattat det som att de uppmanats att inte tala med försvararen. Vad HA har uppgett i denna del utesluter inte att vittnena kan ha feltolkat förhörsledaren. Om förhörsledaren endast har informerat vittnena om vad som gäller i aktuellt avseende, kan det inte anses felaktigt. Om däremot förhörsledaren har uppmanat vittnena att inte tala med försvararen, skulle det kunna finnas anledning för mig att rikta kritik mot förhörsledaren.

text: Vid angivna förhållanden framstår det som inte helt okomplicerat att i efterhand bedöma om HA:s kritik mot KP är befogad eller ej.

text: Efter att ha gått igenom KP:s yttrande över anmälan är mitt allmänna intryck att det inte på objektiva grunder finns anledning att rikta någon misstro mot vad han har anfört. Jag konstaterar även att KP:s svar på den kritik som har framförts mot honom är tämligen utförliga och beskriver hans uppfattning öppet och ingående. Vid sådant förhållande, och då det inte finns tillräckligt underlag som i övrigt stödjer vad HA har gjort gällande i sin skrivelse, bör min bedömning i ärendet främst grundas på dels vad KP har angett, dels vad som har kommit fram vid granskningen av det skriftliga material i form av förundersökningsprotokollet m.m. som jag har tagit del av.

text: Efter genomgång av förundersökningsprotokollet och övrigt skriftligt material har jag – mot bakgrund av de utgångspunkter för min tillsyn som har redovisats ovan – kommit fram till att det inte kan riktas någon kritik från formella utgångspunkter mot det sätt som KP har genomfört den aktuella förundersökningen på.

text: Mitt helhetsintryck är sålunda att förundersökningen har bedrivits i enlighet med gällande regler. Några konkreta belägg för att KP har brustit i objektivitet eller på annat sätt har åsidosatt vad som åligger en förundersökningsledare enligt RB och FuK har jag inte kunnat finna.

text: Vad gäller de olika punkterna i anmälan som KP har anmodats att särskilt yttra sig över vill jag anföra följande.

text: Punkterna 1-3 (vittnena, läkaren)

text: KP har lämnat en tämligen klar och detaljerad redogörelse för sin syn på anmälan i dessa delar. Han har härvid bestritt att han har gjort sig skyldig till de felaktigheter som SA har gjort gällande. Det har inte framkommit något som gör att det på objektiva grunder finns anledning att sätta i fråga vad KP har angett i dessa delar. På grund härav – och då min granskning av handlingarna i ärendet inte har föranlett någon annan bedömning – anser jag att det inte finns belägg för SA:s påståenden att KP har hindrat försvaret att höra viktiga vittnen, att han genom förhörsledaren har förmått vittnen att inte prata med försvaret eller att han har gett rådet till en rättsläkare som deltog som sakkunnig att inte prata med försvaret före rättegången.

text: Punkten 4 (vittnet A)

text: KP har i denna del angett att vittnet A vid huvudförhandlingen i tingsrätten ändrade de uppgifter som han hade lämnat under förundersökningen. KP har härvid angett att han som brukligt försökte utreda anledningen till att uppgifterna ändrades samt att han upplyste A om att det finns en straffbestämmelse om man medvetet ljuger i rätten. KP har angett att såvitt han kommer ihåg gjorde även ordföranden i målet ett sådant påpekande. Slutligen har KP angett att såvitt han minns hade han inte någon kontakt med A mellan tingsrätts- och hovrättsförhandlingarna.

text: Att en åklagare påpekar för ett vittne att denne har ändrat de uppgifter som han har lämnat tidigare under förundersökningen kan inte anses otillbörligt. Det är snarare så att det ligger i åklagarens uppgift att utreda varför ett vittne har ändrat sig. Det kan inte heller anses otillbörligt för en åklagare eller en domare att påtala för ett vittne som har ändrat sig att det är viktigt att vittnet håller sig till sanningen och att han kan dömas för mened om han inte gör det.

text: Det står dock klart att det i situationer som denna kan finnas ett svårhanterat dilemma för åklagaren. Å ena sidan måste denne som sagt kunna påpeka för ett vittne som ändrar sig att felaktiga uppgifter kan föranleda menedsansvar. Å andra sidan får en åklagare naturligtvis inte motverka att ett vittne ändrar en berättelse som vittnet inte anser sig kunna stå för. Att i ett sådant läge hota med menedsansvaret kan motverka rättvisa. Därför måste åklagaren beakta även denna möjlighet.

text: Jag anser att det inte finns tillräckligt stöd för SA:s påstående att KP har otillbörligt hotat vittnet A med åtal för mened om denne ändrade sig i hovrätten. Det finns inte heller anledning för mig att rikta kritik mot att en annan åklagare har inlett en förundersökning om mened mot A.

text: På grund av det anförda – och då vad SA i övrigt har anfört i denna del inte föranleder någon annan bedömning – anser jag att det inte finns tillräckligt stöd för att rikta kritik mot KP:s agerande gentemot vittnet A under förundersökningen eller i samband med förhandlingarna i tingsrätten och hovrätten.

text: Punkten 6 (kniven)

text: KP har bestritt SA:s påstående att han har förvägrat den offentlige försvararen att kontrollera den kniv som har varit i beslag och samtidigt tillagt att kniven under viss tid fanns hos SKL. Det har inte framkommit något särskilt som gör att jag finner anledning att misstro KP i detta avseende. På grund härav finns det ingen anledning för mig att rikta kritik mot KP i denna del.

text: Punkten 8 (socialassistenten)

text: KP har förnekat att han skulle ha använt sig av socialassistenten MJ för att skrämma vettet ur JJ. Inte heller i denna del har det framkommit något som gör att jag finner anledning att misstro KP.

text: Jag anser inte heller att det finns anledning att be MJ yttra sig över vad som närmare har förekommit vid eventuella samtal mellan honom och JJ.

text: Punkten 9

text: SA har hävdat att KP gjorde gällande för domstolar och press att JJ hade erkänt, trots att så inte hade skett. KP:s har härvid angett att han har svårt att erinra sig alla kontakter han hade med pressen under utredningen, men att han tror att han för massmedia berättade att JJ hade sagt att han hade haft en kniv och att denna kunde ha stötts mot 14-åringen men att det i så fall var fråga om ett misstag. Vidare har KP angett att han inför domstolarna gjorde gällande att JJ hade erkänt dådet för en kamrat.

text: Under förutsättning att uppgiften inte är felaktig och att det inte strider mot någon bestämmelse i sekretesslagen kan det inte anses felaktigt av en åklagare att lämna uppgifter till pressen om vad en misstänkt har berättat under en förundersökning.

text: Mot bakgrund av KP:s förklaring finner jag inte anledning att tro att han har lämnat någon vilseledande uppgift till pressen eller domstolarna angående vad JJ har berättat under förundersökningen.

text: SA har hävdat att KP:s uppgift om att en annan person, vittnet SG, skulle ha berättat för vittnet A att JJ erkänt att han stuckit kniven i 14-åringen inte finns dokumenterad i förundersökningen. Detta påstående är felaktigt eftersom sådan dokumentation finns från ett förhör med vittnet A den 12 september 2004 (s. 657 i förundersökningsprotokollet).

text: Sammanfattningsvis har det inte heller i denna del framkommit något som gör att det finns anledning att rikta kritik mot KP.

text: Anmälan den 29 december 2005

text: Jag har i ett beslut den 20 januari 2006 funnit att det inte finns anledning att inleda förundersökning med anledning av denna anmälan. Frågan är då om anmälan bör föranleda någon annan åtgärd från min sida.

text: Det hölls två förhör med JJ den 27 september 2004. Dessa förhör finns återgivna i förundersökningsprotokollet på s. 177 f. och s. 181 f. Som Åklagarmyndigheten har anfört i sitt yttrande kallades varken JJ:s vårdnadshavare eller företrädare för socialtjänsten till dessa förhör. Detta gäller även andra förhör under förundersökningen.

text: Av vad jag tidigare har anfört framgår av 5 och 7 §§ LUL att, i ett fall som detta när den misstänkte är under 18 år, vårdnadshavare e.d. och en företrädare för socialtjänsten skall kallas till förhör som hålls med den misstänkte. En vårdnadshavare behöver dock inte kallas till ett förhör om det är till men för utredningen eller om det annars finns särskilda skäl mot det. En företrädare för socialtjänsten behöver inte närvara vid ett förhör om det inte är möjligt eller om det innebär men för utredningen.

text: Av förarbetena till de aktuella lagrummen framgår att syftet med att en vårdnadshavare skall kallas och delta i förhör med en underårig är att underlätta för dem som står den unge nära att bidra till att denne inte begår ytterligare brott, genom att vårdnadshavaren får en närmare kännedom om brottsutredningen. Syftet med att en företrädare för socialtjänsten skall kallas till förhör med en underårig är att ge stöd åt den unge samtidigt som socialtjänsten får information om brottet och omständigheterna kring detta (se

text: prop. 1994/95:12 s. 64

text: f. och

text: prop. 2001/02:111 s. 17

text: f.).

text: Det är utrett att varken någon företrädare för socialtjänsten eller någon vårdnadshavare medverkade vid ett antal förhör under förundersökningen. I detta sammanhang bör dock beaktas att JJ:s far medverkade vid det första förhör som hölls med JJ såsom misstänkt, den 12 september 2004, och att hans mor medverkade vid ett förhör den 14 september 2004. Bägge föräldrarna var således i ett tidigt skede informerade om den brottslighet som JJ misstänktes för.

text: Det bör även beaktas att det enligt 5 § LUL finns ett visst utrymme för att inte kalla en vårdnadshavare till ett förhör om det finns särskilda skäl mot det. Jag anser i och för sig att det kan sättas i fråga om det verkligen har förelegat sådana särskilda skäl beträffande de aktuella förhören. Med hänsyn till att JJ:s föräldrar vid tidpunkten för dessa förhör var informerade om den brottslighet som JJ misstänktes för anser jag dock att den omständigheten att åklagaren

text: inte kallade föräldrarna till de aktuella förhören inte är så allvarlig att jag har anledning att uttala någon kritik mot KP vid sidan om det påpekande som ligger i det sagda.

text: Av förundersökningsprotokollet, s. 32, framgår att socialnämndens ordförande fick information om mordet på Kärleksudden samma dag som mordet ägde rum, den 11 september 2004. Av KP:s yttrande hit med anledning av anmälan den 23 maj 2005 framgår att han under förundersökningen hade kontakt med socialtjänsten angående bl.a. frågan om överflyttning av JJ från häktet till ett ungdomshem. Socialtjänsten har således i ett tidigt skede informerats om händelserna kring mordet på Kärleksudden och misstankarna mot JJ. På samma sätt som enligt 5 § LUL finns det enligt 7 § LUL visst utrymme för att inte kalla en företrädare för socialtjänsten till ett förhör. Det kan i och för sig sättas i fråga om det har förelegat sådana omständigheter att det inte var möjligt att kalla en företrädare för socialtjänsten till de aktuella förhören eller så att det kan antas att ett förhör i närvaro av en sådan representant inte hade kunnat ske utan men för utredningen. Med hänsyn till att socialtjänsten var informerad och att det inte har framkommit något som tyder på att JJ behövde särskilt stöd vid de aktuella förhören, finner jag inte heller i detta avseende anledning att uttala någon kritik mot KP.

text: Av utskrifterna från förhören den 27 september 2004 och den 4 november 2004 framgår att JJ:s offentlige försvarare hade informerats om förhören och att han hade valt att inte närvara. Vid sådant förhållande finns det inte anledneng att rikta kritik mot att den offentlige försvararen inte deltog vid dessa förhör.

text: KP har i sitt yttrande till Riksåklagaren beträffande denna anmälan uppgett att utredaren GJ besökte det ungdomshem där JJ befann sig under delar av utredningen endast vid förhöret den 4 november 2004. Det stämmer dock inte eftersom det framgår av förundersökningsprotokollet på s. 303 att GJ höll ett förhör med JJ på ungdomshemmet den 25 oktober 2004 i närvaro av JJ:s offentlige försvarare. Med hänsyn till den tid som förflutit och till att KP inte hade tillgång till förundersökningsprotokollet när han skrev sitt yttrande finner jag inte anledning att vidta någon åtgärd med anledning av denna felaktiga uppgift.

text: Vidare har SA riktat kritik mot socialassistenten MJ. KP har i sitt yttrande angett att det undandrar sig hans bedömning vad som kan ha utspelat sig när MJ besökte JJ. Mot bakgrund av vad som i övrigt har framkommit vid min granskning i ärendet har jag, som tidigare nämnts, inte funnit anledning att ta upp anmälan till närmare prövning i den del som den avser MJ.

text: Slutligen har jag inte funnit anledning att närmare utreda frågan om någon tjänsteman hos polisen eller åklagaren har försökt att på ett otillbörligt sätt förmå JJ att erkänna sig skyldig.

text: Vad SA i övrigt har anfört i anmälan föranleder inte heller mig att vidta någon åtgärd i min tillsynsverksamhet.

text: På grund av det anförda finns det inte någon anledning för mig att uttala kritik eller vidta några andra åtgärder såvitt avser denna anmälan.

text: Anmälan den 30 januari 2006 och klagomålet den 15 mars 2006

text: Jag anser att vad som anges i anmälan den 30 januari 2006 inte ger grund för antagandet att KP eller JA har gjort sig skyldiga till tjänstefel. Vad gäller frågan om anmälan bör föranleda någon annan åtgärd från min sida gör jag följande bedömning.

text: Frågan om att eventuellt meddela SA besöksförbud har uppenbarligen väckts i samband med att en person har gjort en polisanmälan den 2 januari 2006 om föregivande av allmän ställning. Jag finner inte anledning att ifrågasätta innehållet i polisanmälan. Med anledning av de uppgifter som anmälaren har lämnat kan det inte anses ha varit direkt fel av åklagaren att inleda förundersökning eller att pröva frågan om besöksförbud.

text: Kammaråklagaren UL har fattat ett beslut om att inte meddela besöksförbud den 9 januari 2006. Ärendet har således handlagts skyndsamt. Det har inte heller i övrigt framkommit något som gör att det finns anledning att kritisera åklagarens handläggning av detta ärende.

text: Vad gäller anmälan om föregivande av allmän ställning har förundersökningen lagts ned den 18 januari 2006 av kammaråklagaren UL. Även detta ärende har således hanterats skyndsamt, och det har inte heller framkommit någon annan omständighet som gör att det finns anledning att rikta kritik mot hur åklagaren har handlagt det.

text: Jag finner inte heller anledning att på formella grunder rikta kritik mot ett beslut av Polismyndigheten i Stockholms län den 26 januari 2006 att med stöd av

text: 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)

text: inte lämna ut vissa delar av förundersökningen angående föregivande av allmän ställning till SA. Frågan om beslutet har varit materiellt riktigt eller ej anser jag på tidigare angivna skäl inte vara en fråga som jag bör ta ställning till.

text: Vad sedan gäller utformningen av Riksåklagarens förklaring till Högsta domstolen den 24 januari 2006 har jag tagit del av denna. Även om jag har viss förståelse för att SA är irriterad över det sätt som Riksåklagaren har uttalat sig beträffande polisanmälan mot honom och frågan om besöksförbud, anser jag mig inte ha tillräckliga skäl att rikta kritik mot hur Riksåklagarens förklaring till Högsta domstolen har utformats.

text: SA:s frågor om huruvida en kompletterande förundersökning angående mordet på Kärleksudden har inletts och om huruvida förundersökningen angående föregivande av allmän ställning har syftat till att utreda vad vittnet A har sagt till honom ankommer det inte på mig att besvara.

text: Det klagomål daterat den 15 mars 2006 som SA har gett in till JO med kopia till Justitiekanslern innehåller i mångt och mycket sådana frågor som jag redan har tagit ställning till med anledning av de anmälningar som han har gett in hit. Vad SA i övrigt har anfört i detta klagomål föranleder inte mig att vidta någon åtgärd i min tillsynsverksamhet.

text: Sammanfattningsvis föreligger det inte något skäl för mig att framföra kritik eller vidta någon annan åtgärd med anledning av anmälan den 30 januari 2006 eller klagomålet den 15 mars 2006.

text: Justitiekanslerns synpunkter angående utredningen i resningsmålet

text: Anmälan i ärendet gäller framför allt KP:s agerande under förundersökningen. Jag har dock under ärendets handläggning här även gjort en observation angående resningsmålet som jag avslutningsvis vill beröra.

text: Som nämnts har Högsta domstolen i ett beslut den 23 februari 2006 avslagit JJ:s ansökan om resning. Högsta domstolen har därvid angett att uppgifterna om att en annan yngling skulle ha erkänt mordet är vaga och inte stöds av någon annan dokumentation än ett till JJ ställt brev, som är kortfattat och allmänt hållet. Uppgifterna i förening med vad JJ i övrigt åberopat är, enligt Högsta domstolen, inte av sådan art att det framstår som sannolikt att de skulle ha lett till att JJ hade frikänts om de hade förelegat i rättegången.

text: Jag varken bör eller har anledning att ifrågasätta Högsta domstolens beslut i resningsmålet. Jag konstaterar dock, inte minst mot bakgrund av vad som anförs i rapporten från Justitiekanslerns rättssäkerhetsprojekt, Felaktigt dömda, särskilt s. 456 och s. 493 f., att det kan te sig otillfredsställande att frågan om en möjlig alternativ gärningsman lämnas outredd trots det brev som tillkommit. Med hänsyn även till de oklarheter som tydligen funnits i målet beträffande mordvapnet och JJ:s erkännande, kan det synas som om rättssäkerheten skulle fordra att det vore möjligt att genomföra vissa ytterligare utredningsinsatser i samband med prövningen av en resningsansökan.


publisher: Justitiekanslern

title: Beslut i initiativärende med anledning av en anmälan om ifrågasatt brott mot repressalieförbudet

org: jk

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kriminalvården för att regionchefen S.O. uttalat sig på ett sätt som har stått i strid med grunderna för

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: förbud mot repressalier.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Göteborgsposten publicerade den 15 december 2016 en webbartikel i vilken bl. a. den fackliga företrädaren L.K. riktade kritik mot arbetsförhållandena på häktet Göteborg och mot hur Kriminalvården hanterade klagomål från anställda. En artikel med liknande innehåll publicerades också på Sveriges Radios webbplats den 12 december 2016.

text: I en anmälan som kom in till Justitiekanslern den 4 april 2017 gjorde L.K. gällande att regionchefen S.O. vid Kriminalvården i samband med ett s.k. samverkansmöte den 3 februari 2017 hade uttalat sig negativt om de uppgifter som L.K. lämnat till massmedia. I ett till anmälan fogat protokoll från mötet fanns bl.a. följande antecknat:

text: ”Uppmärksamhet i massmedia: Ordförande tog upp att Kriminalvården har under senhösten fått negativ uppmärksamhet i media i form av att situationen på ett verksamhetsområde i regionen beskrivits som bemanningsmässigt katastrofalt. Ordförande angav ett flertal åtgärder som gjorts från arbetsgivarens sida i frågan samt att arbetet måste bedrivas i nära samarbete mellan arbetsgivare och fackliga företrädare. Ordförande uttrycker starkt sin besvikelse över att vissa uttalande från facklig företrädare har försvårat rekryteringsläget och förvärrat bemanningssituationen.”

text: Justitiekanslern beslutade den 10 maj 2017 att inte inleda förundersökning med hänvisning till att det inte fanns anledning att anta att någon överträdelse av repressalieförbudet hade förekommit som kunde föranleda straffrättsligt ansvar. Justitiekanslern beslutade dock att i ett särskilt tillsynsärende granska den anmälda händelsen.

text: Utredningen

text: I en remiss till Kriminalvården den 10 maj 2017 redogjorde Justitiekanslern för bakgrunden till ärendet och bad Kriminalvården att yttra sig över vad som anförts i anmälan. Kriminalvården ombads vidare att redogöra för sin syn på frågan om de uttalanden som gjorts av regionchefen var förenliga med 2 kap. § 1

text: regeringsformen

text: och det allmänna repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Kriminalvården har, efter att inhämtat upplysningar från S.O., anfört bl.a. följande.

text: Mötet där regionchefen S.O. har gjort sina uttalanden var ett möte med en regional samverkansgrupp med representanter för arbetsgivar- och arbetstagarsidan (regionalt samverkansmöte). Vilka frågor som behandlas på ett samverkansmöte regleras i gällande samverkansavtal mellan Kriminalvården och arbetstagarorganisationerna. Syftet med samverkan är att medarbetarna i ett påverkansskede av beslutsprocessen ska få information om och möjlighet att medverka i verksamhetens planering och utveckling. Arbetet i samverkan bygger på parternas ömsesidiga förtroende och öppenhet.

text: S.O. har redogjort för omständigheterna under det aktuella mötet. Skäl att ifrågasätta de uppgifterna har inte framkommit enligt Kriminalvårdens mening, i synnerhet som det står klart att uppgifterna i anmälan grundar sig på vad andra sagt. Det innebär att bedömningen bör ta sin utgångspunkt i att S.O. uttryckt sin personliga besvikelse över och uppfattning om att vissa uttalanden i media från facklig företrädare försvårat rekryteringsläget och förvärrat bemanningssituationen.

text: Det står klart att uttalandena inte föranlett några arbetsrättsliga eller andra åtgärder mot anmälaren. Någon överträdelse av repressalieförbudet har därmed inte skett. Frågan är om S.O:s uttalanden trots det står i strid med grunderna för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen.

text: Av ordalydelsen i mötesprotokollet följer att det missnöje som S.O. uttryckt har varit riktat mot de faktiska konsekvenserna av fackliga representantens uttalanden i media. Även om mycket stor försiktighet gäller i detta sammanhang är det enligt Kriminalvårdens uppfattning inte givet att uttryckt besvikelse i nu angiven mening är detsamma som att en arbetsgivare vill förhindra att en arbetstagare kritiserar arbetsgivaren i media. Särskild hänsyn måste vid denna bedömning tas till att S.O. fällt sina uttalanden på ett samverkansmöte där arbetsgivare och de fackliga organisationerna förväntas kunna kommunicera med varandra på ett öppet och förtroligt sätt i bemanningsfrågor. Enligt Kriminalvårdens mening går det därför att argumentera för att S.O:s uttalanden befinner sig inom vad som kan anses tillåtet.

text: L.K. har lämnat synpunkter på Kriminalvårdens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att i tal, skrift, bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF och

text: 1 kap. 2 §

text: YGL framgår vidare att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i de grundlagsskyddade medierna om inte något annat är föreskrivet i grundlagarna (meddelarfrihet). Meddelarfrihet gäller alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen.

text: Enligt

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF och

text: 2 kap. 4 §

text: YGL är det förbjudet för en myndighet eller något annat allmänt organ att utan stöd i grundlagarna ingripa mot någon för att denne brukat sin tryck- eller yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk, det. s.k. repressalieförbudet. Uppsåtligt ingripande i strid mot repressalieförbudet är straffsanktionerat enligt vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF och

text: 2 kap. 5 § tredje stycket

text: YGL. Straffrättsligt ansvar kan utkrävas om åtgärden innebär avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller liknande åtgärd.

text: Repressalieförbudet anses dock vara vidare än området för straffrättsliga ingripanden och innebära att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i ett grundlagsskyddat medium i princip är otillåten. Myndigheterna får således inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av dennes bruk av yttrande- eller meddelarfriheten.

text: Att en chef uttalar kritik mot en person som har uttalat sig i medierna kan inte i sig utgöra en överträdelse av det straffsanktionerade repressalieförbudet. Sådan kritik kan dock många gånger stå i strid med grunderna för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 11 november 2009, dnr

text: med där gjorda hänvisningar). En offentlig arbetsgivare får därför inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall uttrycka sig på ett sätt som kan uppfattas som försök att påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten och dess verksamhet (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 27 juni 2013, dnr

text: och

text: JO 2014/15 s. 663

text: Bedömningen i detta fall

text: Regionchefen S.O. har uppgett att hennes i protokollet återgivna missnöje syftade på hennes besvikelse över att det inte fanns tilltro till åtgärdsplanerna och de pågående processerna. Diskussionen vid mötet rörde fackföreningens uppfattning i frågan, och fokus var inte inriktat på enskilda individer. Hon har uppgett att såvitt hon känner till diskuterades vid mötet inga personer vid namn.

text: Formuleringen i protokollet från samverkansmötet ger visserligen intrycket av att avse en viss person, nämligen en ”facklig företrädare”. Samtidigt föregås detta av det språkligt bristfälliga ordvalet ”att vissa uttalande” vilket gör det svårt att dra helt bestämda slutsatser om innebörden av formuleringarna i protokollet. Anmälaren var inte heller närvarande vid mötet. Utredningen i ärendet ger därför inte något exakt besked om vad som sades vid mötet. Protokollet har dock justerats av S.O. och gjorts tillgängligt på Kriminalvårdens intranät. Utgångspunkten för Justitiekanslerns fortsatta bedömning blir därför protokollets utformning och de sakuppgifter som Kriminalvården lämnat i sitt yttrande.

text: De uttalanden som L.K. gjorde i de aktuella artiklarna handlade bl.a. om den stora personalomsättningen på häktet Göteborg och de negativa följder detta hade för arbetsförhållandena där. I artiklarna framfördes också uppfattningen att det rådde en tystnadskultur inom Kriminalvården och att anställda som uttalade kritik bestraffades. När det gäller uppgifter av nu nämnt slag måste utrymmet för att kritisera att en anställd har vänt sig till massmedia anses vara närmast obefintligt.

text: Det aktuella protokollet innehåller känsloladdade formuleringar som ger intrycket av kritik mot att någon anställd yttrat sig i massmedia. Justitiekanslern kan ha viss förståelse för att det vid ett samverkansmöte av aktuellt slag är viktigt att parterna kan kommunicera med varandra på ett öppet sätt. Formuleringen i protokollet, som gjorts tillgängligt för alla anställda, kan dock uppfattas som ett försök att påverka de anställda att inte använda sig av sin meddelarfrihet och ge intrycket att myndigheten allmänt sett har en negativ inställning till att anställda vänder sig till eller talar med media. De kritiska synpunkter som framförs i protokollet kan, oavsett om de avsåg L.K. eller inte, få till följd att anställda avstår från att vända sig till medierna av rädsla för negativa följder eller helt enkelt för att de inte vill stöta sig med ledningen. Detta riskerar i sin tur att leda till att den öppna debatt som måste få förekomma stryps.

text: S.O:s uttalade besvikelse över uppmärksamheten i massmedia kommer mot denna bakgrund i konflikt med repressalieförbudet. Hennes agerande vid samverkansmötet den 3 februari 2017 förtjänar därför kritik.

type: avgorande


title: Remissyttrande över departementspromemorian Skadeståndsfrågor vid kränkning (Ds 2007:10)

text: Nedan redovisas under särskilda rubriker, som följer uppställningen i promemorian, de synpunkter som Justitiekanslern har.

text: Bör rätten till kränkningsersättning utvidgas?

text: Den nuvarande regeln om ersättning för kränkning i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: tillkom efter ett omfattande utredningsarbete. Det fanns vid bestämmelsens tillkomst en samsyn om att skadeståndsansvaret för kränkning även fortsättningsvis borde avgränsas genom ett krav på brottslig handling. Mot bakgrund av detta anser jag att det bör krävas starka skäl för att nu – efter relativt kort tid – frångå resultatet av det lagstiftningsarbetet.

text: Enligt min mening ger inte promemorian ett tillräckligt underlag för att genomföra den i kap. 4 föreslagna ändringen. Utredaren har i och för sig – utifrån de givna direktiven – på ett mycket förtjänstfullt sätt analyserat möjligheterna till en utvidgning av rätten till kränkningsersättning. Utredningsuppdraget har dock varit mycket begränsat och den föreslagna ändringen har inte fått den nödvändiga genomlysningen. Det har inte heller framkommit några vägande skäl som talar för att utvidga ansvaret för kränkning på det föreslagna sättet. Det kan därvid tilläggas att jag i min skadereglerande verksamhet inte har upplevt att

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: i dess nuvarande lydelse är förknippad med några påtagliga tillämpningsproblem.

text: Jag avstyrker således den föreslagna lagändringen.

text: Överträdelse av Europakonventionen

text: Rätten till ersättning för överträdelser av Europakonventionen bör sannolikt lagregleras för att råda bot på den rättsosäkerhet som nu föreligger. Ett tänkbart alternativ kan möjligen ändå vara att avstå från lagstiftning under förutsättning att Högsta domstolen inom kort lägger fast ett rättsläge som undanröjer i princip alla tveksamheter.

text: Utredaren har presenterat två olika förslag på hur lagregleringen kan ske. Det kan konstateras att de begränsningar som har funnits i direktiven innebär att flera frågor har lämnats olösta.

text: Vid en genomgång av de två förslagen anser jag att alternativet med en särskild regel om konventionsbrott är det juridiskt mest korrekta i den meningen att det så nära som möjligt följer konventionen. Därmed uppnås att skadestånd utgår enligt nationell rätt för i princip alla de fall då skadestånd skall utgå enligt konventionen, vilket innebär en konsekvent och heltäckande lösning. Det är också det mest lättöverskådliga alternativet genom att ansvaret för konventionsbrott regleras i en separat paragraf. Emellertid innebär detta förslag en radikal förändring, bl.a. genom att systematiken och det generella kravet på culpa i

text: skadeståndslagen

text: överges. En sådan förändring torde kräva en mer grundlig analys än det nu har funnits förutsättningar att göra.

text: Mot denna bakgrund anser jag att det i nuläget är mest lämpligt att lagstifta i enlighet med det andra alternativet – med ett tillägg till

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: – som väsentligen kan ses som en precisering av det rättsläge som har uppkommit genom Högsta domstolens hittillsvarande praxis. Alternativet är i och för sig inte invändningsfritt, vilket framgår av promemorian. Det kan dock tills vidare bota bristen på lagreglering och innebära att klarhet nås beträffande ersättningsskyldigheten i många fall. Bestämmelsen kommer dock inte att kunna lösa frågan om huruvida ersättning skall utgå i de fall av konventionsbrott där fel eller försummelse inte anses föreligga. I dessa fall får det även fortsättningsvis överlämnas till praxis att avgöra frågan om ersättningsskyldighet. Trots denna brist anser jag alltså att det mesta talar för ett genomförande av detta alternativ i avvaktan på en mer genomgripande utredning.

text: Jag vill i sammanhanget nämna att frågan om rätt till ersättning för ideell skada vid brott mot

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: kommer under Högsta domstolens prövning i mål nr

text: T 672-06

text: , staten genom Justitiekanslern ./. IA m.fl. En övergripande fråga i det målet är i vilken mån den princip som Högsta domstolen har slagit fast i

text: NJA 2005 s. 462

text: har generell giltighet och gäller även för andra typer av konventionskränkningar. Dom i målet förväntas under hösten 2007.

text: Kränkningsersättningens storlek

text: Enligt direktiven är den koppling som Högsta domstolen har funnit föreligga mellan ersättningsnivåerna enligt den allmänna skadeståndsrätten resp. diskrimineringslagstiftningen mindre lämplig. Det beror på att skadestånden vid diskriminering då tenderar att bli för låga för att ha en tillräckligt avhållande effekt. Utredaren har således lämnat sitt förslag utifrån antagandet att ersättningen vid diskriminering bör höjas. Med den utgångspunkten anser jag att den förändring av terminologin som har föreslagits är en godtagbar lösning, då den signalerar att det rör sig om olika typer av ersättningar med delvis olika funktioner. Huruvida denna distinktion når ut till den breda allmänheten håller jag dock för ovisst. Jag vill också reservera mig för att lösningen torde vara ovanlig i ett internationellt perspektiv.

text: I sammanhanget vill jag nämna att jag är tveksam till om ersättningen vid diskriminering generellt sett kan anses vara för låg i jämförelse med t.ex. ersättningen för kränkning vid brott. Visserligen är den preventiva effekten av stor vikt när det gäller ersättning för diskriminering, men även ersättningen för kränkning vid brott har en preventiv funktion. Jag anser att det finns goda skäl för att de båda typerna av ersättning ligger på nivåer som är rimligtjämförbara.


title: Kritik mot Utrikesdepartementet för departementets handläggning av begäran om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Utrikesdepartementet för att departementets handläggning av ett ärende om utlämnande av allmänna handlingar inte uppfyllt grundlagens krav på att allmänna handlingar ska lämnas ut skyndsamt.

text: Ärendet

text: Anmälan

text: NR har i en anmälan till Justitiekanslern den 16 april 2015 framfört klagomål mot Sveriges ambassad i Bangkok som han anser inte har lämnat ut allmänna handlingar tillräckligt skyndsamt. Han har anfört att han den 28 januari 2015 begärde att få ut ett antal handlingar från ambassaden och att han vid tiden för anmälan ännu inte hade fått del av dessa. NR har uppgett att fördröjningen har medfört stora problem i hans yrkesutövning som journalist.

text: Utredningen

text: Anmälan har remitterats till Utrikesdepartementet som efter att i sin tur ha inhämtat upplysningar från Sveriges ambassad i Bangkok har kommit in med ett yttrande.

text: Av utredningen framgår i korthet följande. Den 28 januari 2015 begärde NR hos Sveriges ambassad i Bangkok att få ta del av allmänna handlingar avseende vissa vapenaffärer. De efterfrågade handlingarna (ca 100 sidor) identifierades av ambassaden och sändes den 30 januari 2015 till Utrikesdepartementets rättssekretariat för samråd i fråga om handlingarna kunde innehålla uppgifter som omfattades av utrikessekretess. Samråds-ärendet bereddes i vanlig ordning och efter att ha stämt av med berörda enheter inom departementet och Försvarsdepartementet gjordes en skadebedömning som delgavs ambassaden den 23 april 2015. Den 30 april 2015 lämnade ambassaden ut de aktuella handlingarna, i de delar uppgifterna inte omfattades av sekretess, till NR.

text: Utrikesdepartementet har i sitt yttrande hit framhållit att arbetet med samrådsärendet var tidskrävande och innefattade svåra bedömningar men att ärendet sammantaget borde ha kunnat handläggas snabbare än vad som blev fallet. Departementet beklagar det inträffade och konstaterar att skyndsamhetskravet som uppställs i

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) inte kan anses ha iakttagits fullt ut. Ambassaden har framhållit att den vid fyra tillfällen informerat NR om den pågående handläggningen av ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Var och en rätt att ta del av allmänna handlingar, dvs. handlingar som förvaras hos myndigheter och som är att anse som inkomna eller upprättade hos en myndighet, se 2 kap. 1 § och 3 § första stycket TF.

text: Rätten att ta del av allmänna handlingar får enligt

text: 2 kap. 2 §

text: TF bara begränsas om det krävs med hänsyn till vissa grundläggande intressen som anges i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , t.ex. rikets säkerhet, Sveriges förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation, det allmännas ekonomiska intresse eller skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Bestämmelser om bl.a. utrikessekretess finns i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL).

text: En allmän handling som får lämnas ut ska, enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF, på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF har den som begär det också rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen. Det ankommer på den enskilde att utforma sin framställning så att myndigheten får klart för sig vilka handlingar som efterfrågas. Myndigheten ska behandla en sådan begäran skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna göra en sekretessprövning. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Utrikesdepartementet har i sitt yttrande framhållit att arbetet med att göra en sekretessbedömning i det förevarande ärendet har varit både tidskrävande och innefattat svåra bedömningar. Detta förklarar emellertid inte den tid, drygt tre månader, som NR fått vänta på beslut i ärendet. Som departementet självt anfört har handläggningen av ärendet tagit för lång tid. Jag konstaterar att handläggningen inte varit förenligt med det skyndsamhetskrav som följer av 2 kap. 12 och 13 §§ TF och att Utrikesdepartementet därmed åsidosatt offentlighetsprincipen. Det finns däremot inte skäl att kritisera ambassadens handhavande av ärendet.

text: Utrikesdepartementets handläggning av framställningar om utfående av allmänna handlingar har under senare år varit föremål för granskning av såväl Konstitutionsutskottet som Riksdagens ombudsmän, se

text: bet. 2010/11:KU10 s. 21

text: ff.,

text: bet. 2013/14:KU20 s. 130

text: ff. samt Justitieombudsmannens beslut den 17 november 2014 i ärende 6276-2012 m.fl. Gemensamt för dessa granskningar är den kritik som riktats mot departementet för långsam handläggning och för departementets oförmåga att säkerställa att organisationen på ett godtagbart sätt kan hantera sådana framställningar.

text: Det är anmärkningsvärt att Utrikesdepartementet, trots att frågan vid upprepade tillfällen uppmärksammats och föranlett kritik, inte klarat att hantera NRs framställning om utfående av allmänna handlingar på det skyndsamma sätt som

text: tryckfrihetsförordningen

text: tydligt föreskriver.

text: Utrikesdepartementet förtjänar kritik för sin handläggning av ärendet


title: Kemikalieinspektionens ärendeförteckning; fortsatt allvarlig kritik

text: Justitiekanslern uttalar fortsatt allvarlig kritik mot Kemikalieinspektionen för att handläggningstiderna beträffande vissa ansökningsärenden gällande bekämpningsmedel är alltför långa.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I ett beslut den 6 maj 2015 (dnr

text: m.fl.) riktade Justitiekanslern allvarlig kritik mot Kemikalieinspektionen med anledning av myndighetens långa handläggningstider i ärenden rörande ansökningar om produktgodkännande av bekämpningsmedel och ärenden rörande ansökningar om utvidgning av produktgodkännanden för mindre användningsområden. Justitiekanslern uttalade bl.a. att frågan om det kunde anses ha skett ett sådant trendbrott beträffande handläggningstiderna som Kemikalieinspektionen noterat (dvs. att andelen avslutade ärenden om produktgodkännande hade ökat under 2014 jämfört med 2013 och att tidigare års negativa trend för dessa ärendekategorier nu var bruten) alltjämt fick anses vara öppen. Justitiekanslern uttalade vidare att man avsåg att följa upp myndighetens fortsatta arbete med att korta handläggningstiderna i aktuella ansökningsärenden.

text: Justitiekanslern har från Miljö- och energidepartementet inhämtat att man där beslutat att inte gå vidare med förslaget i Miljömyndighetsutredningens betänkande (

text: SOU 2015:43

text: Vägar till ett effektivare miljöarbete) i den del det avsåg inrättandet av en ny myndighet – Miljöinspektionen – till vilken Kemikalieinspektionens tillstånds-, tillsyns- och tillsynsvägledningsverksamhet föreslogs bli överförd. Kemikalieinspektionen kommer således även fortsättningsvis att hantera dessa ärenden.

text: Kemikalieinspektionen lämnade den 26 februari 2016 in årets ärendeförteckning till Justitiekanslern vilken skulle innehålla de ärenden som hade kommit in före den 1 juli 2015 men som inte hade avgjorts före den 31 december 2015, dvs. samtliga öppna ärenden som vid utgången av 2015 var äldre än sex månader (myndighetens dnr 3.2-H16-02828), se 29 § myndighetsförordningen.

text: Justitiekanslern har härefter inhämtat vissa kompletterande upplysningar från Kemikalieinspektionen samt tagit del av relevanta delar av myndighetens årsredovisning för år 2015.

text: Granskningen av årets ärendeförteckning

text: Hududserien (H-serien)

text: Justitiekanslern konstaterar att Kemikalieinspektionen, med anledning av de synpunkter som lämnades beträffande ärendena i H-serien i samband med förra årets granskning, har vidtagit nödvändiga åtgärder och på så sätt kommit till rätta med de problem som då uppmärksammades. Detta är positivt.

text: Bekämpningsmedelsserien (B-serien)

text: Ärendeförteckningens innehåll m.m.

text: I samband med att Justitiekanslern fick del av vissa kompletterande uppgifter från Kemikalieinspektionen uppmärksammade Justitiekanslern att det fanns oklarheter i redovisningen av de äldsta ärendena.

text: Kemikalieinspektionen har, sedan man uppmärksammats på detta, bekräftat att drygt 30 ansökningsärenden som kom in till myndigheten under åren 2003 tom 2010 inte fanns upptagna i den ärendeförteckning som hade getts in till Justitiekanslern i februari. Myndigheten har som förklaring angett att ”det verkar som om de nämnda åren på något sätt tyvärr har fallit bort från JK- uttaget för BK-serien” och att myndigheten kommer att kontakta sin databaskonsult och be att de säkerställer att felen åtgärdas omgående så att Justitiekanslern får en korrekt JK-lista nästa år.

text: För att kunna utöva tillsyn på ett meningsfullt och korrekt sätt måste Justitiekanslern kunna förlita sig på att ingivna ärendeförteckningar är fullständiga och korrekta. Redovisningen av myndighetens äldsta ärenden är dessutom av särskild betydelse för Justitiekanslerns granskning av myndighetens handläggningstider. Det är anmärkningsvärt att Kemikalieinspektionen inte inför ingivandet av ärendeförteckningen kontrollerade att förteckningen stämde överens med myndighetens diarium. Kemikalieinspektionens ärendeförteckning är uppställd i kronologisk ordning, med de äldsta ärendena redovisade först. Avvikelsen borde därmed ha kunnat upptäckas redan vid en översiktlig genomgång av förteckningen. Även om felet haft sin grund i datatekniska problem är Kemikalieinspektionens hantering av årets ärendeförteckning inte acceptabel.

text: Ärendehanteringen

text: Kemikalieinspektionen har under lång tid kritiserats av såväl industrin som offentliga organ för orimligt långa handläggningstider när det gäller hanteringen av ärenden om bekämpningsmedel. Detta är ärenden som är av stor vikt såväl för enskilda, både ekonomiskt och från hälsosynpunkt, som för den svenska affärsmarknaden och den fysiska miljön.

text: Av de uppgifter som Kemikalieinspektionen har redovisat hit samt myndighetens årsredovisning framgår att det totala antalet öppna bekämpningsmedelsärenden har minskat, från 652 st vid utgången av 2014 till 466 st vid utgången av 2015. Detta talar för att Kemikalieinspektionens arbete med att effektivisera prövningen av bekämpningsmedelsärenden har gett resultat. Detta gäller särskilt växtskyddsmedelsärenden, som vid utgången av 2015 var 262 stycken jämfört med 486 stycken vid utgången av 2014.

text: Ärendeförteckningen ska redovisa alla öppna ärenden som vid utgången av året var äldre än sex månader. Förra årets ärendeförteckning innehöll 558 sådana ärenden i B-serien. Av årets ärendeförteckning, inklusive ovan beskrivna kompletterande uppgifter, framgår att Kemikalieinspektionen vid utgången av 2015 hade knappt 400 sådana ärenden i B-serien. Detta är positivt men det är ännu för tidigt att bedöma om det är ett hållbart trendbrott.

text: Det fanns emellertid vid utgången av 2015 fortfarande ca 30 bekämpningsmedelsärenden som kom in till Kemikalieinspektionen under åren 2003–2010, drygt 20 som kom in under 2011, ett 50-tal som kom in år 2012 och ca 120 ärenden som kom in år 2013. Handläggningstiderna för dessa ärenden är alltså fortfarande mycket långa.

text: Kemikalieinspektionen har i sin årsredovisning för 2015 konstaterat att myndigheten beträffande ett antal bekämpningsmedelsärenden som beslutats under 2015 överskridit de fastställda tidsgränser som EU-reglerna anger. Bland de ännu inte avgjorda ärendena finns också sådana där de uttryckligt reglerade EU-rättsliga handläggningsfristerna eller myndighetens egna tidsmål inte uppfyllts och kraven på en snabb handläggning har åsidosatts.

text: De långa handläggningstiderna för bekämpningsmedelsärenden är således fortsatt ytterst problematiska och utgör skäl att ännu en gång rikta allvarlig kritik mot myndigheten.

text: Som ovan beskrivits har dock det totala antalet balanserade ärenden liksom antalet ärenden som upptagits i ärendeförteckningen minskat under det gångna året och det tar normalt sett tid att vända en negativ utveckling avseende handläggningstider. Justitiekanslern förutsätter att Kemikalieinspektionen prioriterar avgörandet av de äldsta ärendena och samtidigt fortsätter arbetet för att effektivisera handläggningen och göra omprioriteringar för att komma till rätta med de alltför långa handläggningstiderna. Det är givetvis särskilt viktigt att de författningsreglerade handläggningstider som gäller enligt EU-rätten kan upprätthållas. Myndighetens organisation torde också behöva anpassas för att möjliggöra en effektiv hantering av det ökande antalet ansökningsärenden avseende biocidprodukter så att balanserna avseende de ärendena inte ökar ytterligare.

text: Kemikalieinspektionen hanterar politiskt prioriterade frågor där Sverige även internationellt håller en hög profil. Det är även av den anledningen viktigt att komma till rätta med de problem som Kemikalieinspektionen alltjämt har.

text: Med den fortsatt allvarliga kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag granskningen av Kemikalieinspektionens ärendeförteckning avseende de ärenden som inte hade avgjorts före den 31 december 2015.

text: En kopia av detta beslut översänds till Regeringskansliet, Miljö- och energidepartementet, för kännedom.


title: Ersättning har i visst fall betalats för frihetsberövande trots att personen under samma tid skulle ha varit intagen för tvångsvård

text: Ersättning ska utgå för lidande med 8 000 kr samt ombudskostnader med 2 760 kr

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Anspråk m.m.

text: HR har varit berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 20 februari – 16 mars 2009 på grund av misstanke om försök till dråp alternativt grov misshandel. Han häktades på grund av misstanke om grov misshandel. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: Enligt uppgift i utredningen var HR vid tiden för frihetsberövandet föremål för tvångsvård enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och placerad på Hessleby behandlingshem. När häktningsbeslutet hävdes fortsatte tvångsvården på ett annat behandlingshem.

text: HR har begärt ersättning för lidande med ett skäligt belopp. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 2 760 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Justitiekanslern har inhämtat Länsrätten i Mariestads dom den 28 januari 2009 i mål 12-09.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. HR är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. I 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen anges emellertid att ersättning kan vägras eller sättas ned om det med hänsyn till omständigheterna är oskäligt att ersättning utgår.

text: Enligt Justitiekanslerns praxis kan ersättning vägras om den frihetsberövade vid tiden för frihetsberövandet redan var föremål för ett annat frihetsberövande, som t.ex. tvångsvård enligt LVM. För att ersättning ska vägras ska det ha varit fråga om att ett frihetsberövande har ersätts med ett annat och att den frihetsberövade under alla förhållanden skulle ha varit frihetsberövad under motsvarande tid och på så sätt inte har orsakats något lidande.

text: HR har anfört att den tid han var frihetsberövad inte inskränker tiden för LVM-vården eftersom vården inte anses ha pågått under denna tid, att han var tvungen att ta igen den förlorade tiden och att någon avräkning inte har skett.

text: Av

text: 20 §

text: LVM följer att tvångsvården ska upphöra så snart syftet med vården är uppnått och senast när vården har pågått i sex månader (vårdtid). Vidare framgår att vården ska anses påbörjad när missbrukaren på grund av beslut om omedelbart omhändertagande eller tvångsvård har inställt sig vid eller förts till ett hem som avses i

text: 22 §

text: LVM eller ett sjukhus. Enligt

text: 21 §

text: LVM räknas inte som vårdtid den tid då missbrukaren olovligen vistas utanför ett hem som avses i

text: 22 §

text: LVM eller är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt. Den tid som någon är anhållen torde därmed räknas som vårdtid (jfr

text: 21 §

text: LVM). När det gäller tvångsvård kan det inte bli aktuellt att få tid avräknad från tvångsvården som vid verkställighet av fängelsestraff.

text: HR var anhållen och häktad under 25 dagar. Frågan är då om han skulle ha varit tvångsvårdad under motsvarande tid även om han inte hade blivit föremål för ett straffprocessuellt frihetsberövande. Uppgift saknas om hur länge tvångsvården faktiskt pågick efter det att häktningsbeslutet hade hävts. Av länsrättens dom framgår att HR godtog vårdplanen på så sätt att vården skulle pågå i cirka tre månader. Genom de omständigheter som redovisas i Länsrättens dom kan det hållas för visst att behovet av tvångsvård inte var av snabbt övergående natur. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till att tvångsvården också återupptogs omedelbart efter det att häktningen hade hävts får det anses sannolikt att han under alla förhållanden skulle ha varit tvångsvårdad under de 25 dagar som han var anhållen och häktad.

text: Som tidigare nämnts anses inte vårdtiden pågå under den tid som någon är häktad. I ett fall som det aktuella torde detta innebära att tidpunkten för tvångsvårdens upphörande kan komma att senareläggas med motsvarande tid som häktningen varade. Detta kan särskilt tänkas bli fallet om den frihetsberövade inte har beretts motsvarande vård inom ramen för det straffprocessuella frihetsberövandet och de vårdresultat som tidigare eventuellt hade uppnåtts stagnerar eller försämras. I ärendet saknas uppgift om hur länge tvångsvården faktiskt pågick. Det finns inte heller någon uppgift om huruvida HR bereddes motsvarande vård under tiden som häktad. Det kan därför inte uteslutas att tidpunkten för tvångsvårdens upphörande senarelades och att den totala tid som HR var frihetsberövad, dvs. genom tvångsvård och häktning, blev längre på grund av att han häktades.

text: Med hänsyn till vad som har anförts kan det alltså inte med säkerhet avgöras om HR skulle ha varit tvångsvårdad under motsvarande tid även om han inte hade blivit häktad. Han bör därför ha rätt till ersättning för alla de 22 dagar som han var häktad.

text: Vid bestämmandet av ersättningens storlek beaktar Justitiekanslern även om den ersättningsberättigade har varit frihetsberövad vid tidigare tillfällen eftersom lidandet i sådana fall får antas ha varit mindre påtagligt. Av utredningen framgår att HR tidigare har dömts till och avtjänat ett längre fängelsestraff. Därtill kommer att han var frihetsberövad genom tvångsvård före det aktuella frihetsberövandet. Justitiekanslern anser därför att ersättningen bör begränsas i förhållande till vad som annars skulle ha utgått. En skälig ersättning i detta fall uppgår till 8 000 kr.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Remissyttrande till Justitiedepartementet över departementspromemorian Åtgärder mot klotter

text: Förslagen till ändringar i

text: brottsbalken

text: föranleder, med utgångspunkt från de rättssäkerhetsintressen och andra intressen som Justitiekanslern särskilt skall värna om, inga synpunkter från min sida.

text: Vad gäller förslaget till ändring i

text: polislagen (1984:387)

text: vill jag lämna följande synpunkter.

text: Det grundlagsreglerade skyddet mot kroppsvisitation i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) får begränsas endast under de förutsättningar som anges i

text: 2 kap. 12 §

text: RF. Detta lagrum stadgar bl.a. att en sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Det fordras således mycket starka skäl för att tillåta ett ingrepp i skyddet mot kroppsvisitation.

text: I dag gäller enligt

text: 19 § polislagen

text: att en polisman i den utsträckning det behövs får kroppsvisitera för att söka efter vapen eller andra farliga föremål. I förarbetena till bestämmelsen betonas att dessa befogenheter skall utnyttjas bara i situationer då risken typiskt sett framstår som stor för att vapen och andra tillhyggen skall komma till användning vid våldsbrott. Vidare sägs att det är ytterst väsentligt att den praktiska tillämpningen inte får en sådan utformning att den av allmänheten uppfattas som ett utslag av obefogat trakasseri. Som exempel på situationer då risken typiskt sett framstår som stor för att vapen och andra tillhyggen skall komma till användning anges i förarbetena att två rivaliserande ungdomsgrupper konfronteras på allmän plats och olika slags provokationer förekommer som gör det troligt att vissa av ungdomarna bär på knivar eller andra tillhyggen. Ett annat typfall, sägs det, representeras av vissa slags offentliga evenemang där erfarenhetsmässigt risken för våld är överhängande. Den nuvarande regleringen ger alltså polisen rätt att vid sådana tillfällen mera rutinmässigt utföra kontroller för att söka efter vapen och andra farliga föremål (

text: prop. 1986/87:115 s. 11

text: Den föreslagna lagändringen innebär att möjligheterna till kroppsvisitation utökas genom att polisen ges rätt att söka efter föremål även till förebyggande av egendomsbrott. Det är självklart att detta inte är ett lika skyddsvärt intresse som när kroppsvisitationen sker till förebyggande av brott mot liv eller hälsa. Vad som är ett i ett demokratiskt samhälle godtagbart ändamål kan naturligtvis förändras över tiden. Skadegörelse i form av klotter är ett ökande problem i samhället och medför stora kostnader såväl för det allmänna som för enskilda. De alternativa lösningar som diskuterats har, anges det i promemorian, inte lett till några resultat. Det är inte orimligt att man mot bakgrund av detta skulle kunna komma fram till att bekämpandet av klotter och liknande skadegörelse i dag kan anses utgöra ett sådant ändamål som avses i

text: 2 kap. 12 §

text: RF.

text: Den föreslagna bestämmelsen har, av integritetsskäl, försetts med ett rekvisit som inte uppställts vad gäller kroppsvisitation beträffande vapen och andra föremål, nämligen ett krav på att det skall finnas "anledning att anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig". Som exempel på omständigheter som talar för ett ingripande anges i promemorian (s. 39) att man av formen på en persons jacka kan anta att denne gömmer exempelvis klotterutrustning innanför densamma eller att en person som tidigare gjort sig skyldig till skadegörelse genom klotter observeras i en typisk klottermiljö med ryggsäck e.d. som skulle kunna innehålla klotterutrustning. Bestämmelsen lämnar ett stort utrymme för den enskilde polismannens skön och det finns därmed en risk att kroppsvisitation i många fall kommer att företas mot "oskyldiga" personer.

text: Jag är, med hänsyn till det starka skydd som bör finnas för en persons kroppsliga integritet samt på grund av vad som sagts ovan, inte beredd att tillstyrka en bestämmelse med det innehåll som föreslås i promemorian.

text: I promemorian anförs (s. 27) att typiska klotterföremål är så pass skrymmande att det många gånger torde vara tillräckligt med mindre ingripande åtgärder, såsom att genomsöka väskor och känna utanpå klädesplagg. Detta alternativ avfärdas dock med motiveringen att det inte är tillräckligt med en sådan möjlighet. Man måste, sägs det, kunna företa en mer ingående genomsökning i de fall då man efter att ha känt utanpå t.ex. en jacka kan anta att personen i fråga gömmer en sprayburk e.d. innanför denna. Argumentet har dock ingen bäring på genomsökning av väskor och annat handbagage.

text: Klotterutrustning är vanligen relativt skrymmande. Den torde därmed ofta transporteras i en väska e.d. som gärningsmannen bär med sig. En bestämmelse i enlighet med det förslag Lagrådet skisserat i sitt yttrande i det tidigare lagstiftningsärendet (

text: prop. 1987/88:143 s. 16

text: f.) - innebärande att möjligheten till genomsökning begränsas till väskor o.d. - har därmed förutsättningar att bli effektiv samtidigt som den inte innebär något angrepp på den enskildes kroppsliga integritet.

text: Då kan man fråga sig om inte polisen dessutom borde få göra en ytlig undersökning av kläderna, utan att det går så långt som till en kroppsvisitation. Med en sådan möjlighet blir nog emellertid gränsdragningssvårigheterna så stora att behovet inte uppväger dessa svårigheter. Visar det sig att en möjlighet att undersöka enbart väskor o.d. blir otillräckligt effektiv, kan lagstiftaren ha anledning att gå vidare med den erfarenheten som grund.

text: Min uppfattning är således att det i promemorian framlagda förslaget till ändring i

text: polislagen

text: inte bör genomföras, utan att man i stället - i vart fall som ett första steg - bör införa en mindre långtgående visitationsmöjlighet i enlighet med vad som sagts ovan.


title: Fråga om förtal i TV-program där dold kamera har använts

text: Justitiekanslern vidtar inte några åtgärder i ärendena.

text: Ärendet

text: Till Justitiekanslern har inkommit ett antal anmälningar rörande TV-programmet "Uppdrag granskning" som sändes i SVT 1 den 10 september 2002.

text: Programmet sändes veckan innan allmänt val skulle hållas i Sverige. I programmet förekom ett längre reportage med inslag från olika valstugor runt om i landet och en därpå följande debatt med representanter för tre politiska partier. I reportaget uttalar sig ett stort antal lokalpolitiker om frågor som rör svensk flykting- och invandringspolitik. En betydande del av dessa uttalanden har dokumenterats med hjälp av en dold kamera.

text: I två av de nu aktuella anmälningarna (dnr

text: och

text: ) ifrågasätts lagligheten av att använda dold kamera. Dessa anmälare påpekar också att enskilda politiker kan ha blivit lidande som en följd av programmet.

text: Två anmälare (dnr

text: och

text: ) ifrågasätter opartiskheten hos de journalister som har gjort programmet. Enligt dessa anmälningar har det i hemlighet filmade materialet bl.a. presenterats på ett sätt som skadat ett visst politiskt parti (moderaterna).

text: Justitiekanslern har tagit del av det anmälda programmet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag är ensam åklagare i fråga om yttrandefrihetsbrott. För att ett ingripande över huvud taget skall kunna ske från min sida krävs att vad som yttrats i ett TV-program kan anses utgöra ett yttrandefrihetsbrott. Regler om detta finns i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Två av anmälningarna kan förstås som att det görs gällande att yttrandefrihetsbrottet förtal har förekommit i programmet (se

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämförd med

text: 7 kap. 4 § 14 tryckfrihetsförordningen

text: ). Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Har målsäganden angett brottet till åtal får dock ett förtalsbrott åtalas av åklagare, om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Jag kan konstatera att ingen av anmälningarna har lämnats in av någon som själv anser sig ha blivit utsatt för förtal. Det saknas därmed grund för mig att inleda förundersökning.

text: I Radio- och TV-lagen (

text: ) finns regler om TV-sändningar för vilka villkor om opartiskhet m.m. gäller. Granskningen av om ett program överensstämmer med vad som följer av den lagen utförs av Granskningsnämnden för radio och TV. Den som önskar en sådan granskning kan vända sig till nämnden.

text: Ärendet avslutas.