avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Rätten att vistas i myndigheters lokaler, möjligheten att där ställa upp fotograferings- och intervjuförbud m.m.; kritik mot Idrotts- och föreningsnämnden i Göteborgs stad

sammanfattning: I ett tv-program visades ett inslag från en kommunal lokal där ett uppmärksammat möte med en kommunal nämnd pågick. Såvitt framgick meddelade vakter i lokalen att där rådde förbud mot fotografering m.m. Det framgick även att tv-bolagets reporter avvisades av vakter när han sökte intervjua nämndens förvaltningschef. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att nämnden själv skulle ha uppställt förbud av det slag som beskrivs i tv-inslaget. Den ger inte heller något entydigt underlag för att bedöma om ingripandet mot Sveriges Televisions reporter hade sin grund i att denne sökte genomföra en intervju. Nämnden måste likväl hållas ansvarig för att ordningen kring det aktuella sammanträdet var så otillfredsställande att den gav upphov till misstankar om att allmänhetens, inklusive journalisters, rätt till insyn otillbörligt begränsades.

text: Bakgrund och utredning

text: Den 28 april 2010 sändes ett program i Sveriges Television (Uppdrag granskning) som handlade om mutanklagelser mot tjänstemän inom idrotts- och föreningsförvaltningen i Göteborg. Av programmet framgick bl.a. följande.

text: I samband med att Idrotts- och föreningsnämnden i Göteborgs stad den 24 mars 2010 höll ett för allmänheten öppet sammanträde hade en reporter begett sig till kommunens lokaler för att intervjua nämndens förvaltningschef. I programmet visas en sekvens där reportern vid en ytterdörr möts av en uniformerad vakt. Denne upplyser reportern om förbud mot att filma, fotografera och ta upp ljud i lokalerna. I speakertexten uppger reportern ”man har hyrt in Securitasvakter för att stoppa oss” samt ”man inför i all hast inte bara foto- och ljudupptagningsförbud utan också ett intervjuförbud i kommunens lokaler”.

text: I en följande sekvens – enligt uppgift i programmet filmad med dold kamera – visas hur reportern efter sammanträdets slut söker upp förvaltningschefen utanför sammanträdesrummet. När reportern frågar ”vi skulle vilja göra en intervju med dig” avbryts han av en vakt som säger ”kan du gå utanför avspärrningen”. Reportern frågar om han inte får prata med förvaltningschefen, varvid vakten svarar ”tyvärr inte innanför avspärrningarna”.

text: Sedan programmet hade sänts inkom ett antal anmälningar till JO där det framfördes kritik mot det sätt på vilket reportern hindrats i sitt arbete. Efter att ha tagit del av anmälningarna och tv-inslaget beslutade jag att på eget initiativ söka utreda dessa omständigheter.

text: Utredning

text: En promemoria upprättades hos JO. Där beskrevs de ovan redovisade omständigheterna, såsom de kunde uppfattas utifrån tv-inslaget. Promemorian sändes till idrotts- och föreningsnämnden, som bereddes tillfälle att yttra sig över beskrivningen. Det angavs att berörd befattningshavare borde ges tillfälle att lämna synpunkter. I promemorian ställdes även vissa frågor till nämnden.

text: Idrotts- och föreningsnämnden beslutade den 25 augusti 2010 att ställa sig bakom ett tjänsteutlåtande upprättat av tf. förvaltningschefen AA och verksamhetschefen BB, och ge in det som svar till JO. I yttrandet uppgavs huvudsakligen följande.

text: Nämnden beslutade i februari 2005 att dess sammanträden skulle vara öppna för allmänheten. Några tydliga riktlinjer för vad som därvid närmare skulle gälla fanns emellertid inte vid tiden för det här aktuella sammanträdet. I kompletterande riktlinjer har nämnden därefter, den 9 juni 2010, bl.a. slagit fast att det är tillåtet med ljud- och bildupptagning under sammanträdena.

text: Nämnden har aldrig fattat några beslut om förbud mot att filma, ta upp ljud, fotografera eller genomföra intervjuer i kommunens lokaler. Såvitt nämnden förstod stämde detta heller inte överens med de instruktioner som förvaltningen hade gett vaktbolaget. Instruktionen innebar att det inte var tillåtet att filma eller ta upp ljud ”under sammanträden i nämndens sammanträdeslokaler”.

text: Beträffande arrangemangen vid det aktuella sammanträdet anförde nämnden bl.a. följande.

text: Inför nämndsammanträdet den 24 mars gjorde dåvarande förvaltningschef bedömningen att det fanns risk för att mötet liksom ordinarie verksamhet i kontorsbyggnaden skulle kunna störas och ville förebygga detta genom anlitande av vakter, avspärrningar och uttryckliga förbud mot bild- och ljudupptagning samt intervjuer i nämndens sammanträdeslokaler. För verkställighet av dessa beslut kom flera medarbetare på handläggarnivå att instrueras direkt av förvaltningschefen. Här har det uppenbart kommit att uppstå oklarheter om huruvida förvaltningschefens beslut om förbud enbart gällde nämndens sammanträdeslokaler och under själva sammanträdet eller även andra delar av kontorsbyggnaden och andra tidpunkter. Dessa oklarheter kan också ha kommit att påverka vakternas agerande. Enskilda har enligt nämnden inte fritt tillträde till förvaltningens kontorslokaler. De förväntas anmäla sig i receptionen, varefter berörd tjänsteman tillfrågas om huruvida han eller hon tar emot besök. Avgränsningen mellan entrén till nämndsalen och kontorslokalerna är inte helt tydlig och var därför vid det aktuella tillfället markerad med en cirka en meter hög avspärrning. Den avspärrningen var tydlig för de närvarande, men framgick kanske inte av tv- inslaget. Reportern

text: passerade denna för att nå förvaltningschefen, som inte ville låta sig intervjuas. Först efter att reportern hade passerat avspärrningen ingrep vakten.

text: Nämnden beklagade händelserna i samband med det aktuella sammanträdet. Med anledning av det inträffade hade mer precisa riktlinjer fastställts. Dessa bifogades. Nämnden utgick från att risken för att något liknande ska kunna hända igen hade undanröjts genom de åtgärder som den sålunda vidtagit.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för bedömningen Det som anmälts till JO och föranlett denna utredning gäller vad som tilldrog sig utanför nämndens sammanträdesrum, men i kommunens lokaler. Vad som sägs i det följande tar därför inte sikte på de särskilda förhållanden som råder i lokaler där förhandlingar eller sammanträden äger rum (jfr om detta i JO:s beslut den 29 december 2010; dnr 6968-2009).

text: Av tv-inslaget att döma blev en reporter av uniformerad vakt i entrén upplyst om att det i lokalerna rådde diverse förbud. Han blev vidare, likaledes av uniformerad vakt, avvisad när han ville intervjua nämndens förvaltningschef. Utredningen här har inriktats på att i görlig mån klarlägga vad som därvid faktiskt förekommit, i syfte att bedöma lagligheten och lämpligheten däri.

text: Utredningen har begränsats till en anmodan till nämnden att kommentera händelserna och att besvara vissa frågor. Jag noterar därvid att nämnden, såvitt framgår, valt att inte låta förvaltningschefen komma till tals. (Av yttrandet kan utläsas att förvaltningschefen inte längre har kvar sin befattning.) Nämnden synes likväl vilja lägga skulden för den situation som uppkom på henne.

text: Det övergripande ansvaret åvilar dock nämnden. Frågan om hur detta bör bedömas ska prövas med utgångspunkt från den rättsliga regleringen. Eftersom ärendet väcker flera frågor av principiellt intresse finns det skäl att inledningsvis ge ett något bredare perspektiv på regleringen. Allmänhetens tillträde till en myndighets lokaler Det allmännas verksamhet bedrivs för medborgarnas räkning. Det är därför självklart att de ska ha insyn i hur denna bedrivs. Från den synpunkten gäller att myndigheternas dörrar ska stå öppna för medborgarna. Detta måste alltså vara huvudregeln. För åtskilliga myndigheters verksamheter gäller dock att de inte fullt ut kan bedrivas på ett ändamålsenligt sätt om allmänheten skulle ha rätt att röra sig fritt överallt i deras lokaler.

text: JO har uttalat sig om detta (se t.ex. JO 1982/83 s. 203 och

text: JO 2006/07 s. 408

text: ). Av JO:s ställningstaganden framgår att myndigheters lokaler inte utgör platser där allmänheten har rätt att vistas efter – som det flera gånger uttryckts – eget gottfinnande.

text: Myndigheter kan därför inskränka allmänhetens tillträde till att endast gälla vissa delar av lokalerna eller under vissa tider. Vidare kan de ställa upp ordningsregler. Myndigheternas frihet i dessa avseenden är dock inte obegränsad.

text: Tillträdes- och ordningsregler får inte vara godtyckliga, diskriminerande eller på annat sätt dikterade av ovidkommande skäl. Den för all myndighetsverksamhet grundläggande regeln i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , som föreskriver att saklighet och opartiskhet iakttas, sätter en tydlig ram. Av kravet på att uppställda regler ska ha saklig grund följer att möjligheterna att begränsa allmänhetens tillträde till och frihet att vistas i en myndighets lokaler kan variera beroende på vad slags verksamhet som bedrivs. Det är t.ex. skillnad mellan att besöka ett kommunalt bibliotek (jfr

text: JO 2009/10 s. 436

text: ) och att uppehålla sig i landstingens sjukhuslokaler (jfr JO:s beslut med dnr 601-1986, som omnämns nedan).

text: På flera områden föreskrivs även en skyldighet för myndigheter att ta emot allmänheten. Enligt

text: 5 § förvaltningslagen

text: ska myndigheter vara tillgängliga. De kan, som det heter i en kommentar till bestämmelsen, ”inte stänga om sig” (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: – med kommentarer, tredje upplagan, s. 90). Bestämmelsen slår uttryckligen fast att myndigheter ska ta emot besök från enskilda. Vidare har myndigheter enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: en principiell skyldighet att på stället tillhandahålla allmänna handlingar om någon önskar ta del av dem. För kommunala myndigheter följer även av

text: kommunallagen

text: vissa krav på att allmänheten kan besöka kommunens lokaler. Enligt

text: 5 kap.

text: och

text: 62 §§

text: gäller t.ex. att vissa handlingar ska anslås på kommunens anslagstavla; allmänheten måste då ha tillträde till den lokal där anslagstavlan finns. Motsvarande gäller då en kommunal nämnd valt att hålla sina sammanträden öppna för allmänheten; allmänheten måste då självfallet även ha tillträde till de lokaler varigenom sammanträdesrummet nås.

text: En myndighets möjlighet att ställa upp ordningsregler för sina lokaler, såsom fotograferings- och ljudupptagningsförbud Om det finns förutsättningar för en myndighet att begränsa allmänhetens tillträde till dess lokaler har myndigheten även rätt att ställa upp villkor för den som beviljas tillträde. Det följer av den allmänna principen att en mindre ingripande åtgärd kan vidtas inom ramen för en befogenhet att vidta en mer ingripande åtgärd. Intresset av öppenhet i det allmännas verksamheter gagnas av att begränsningar inte görs mer långtgående än vad som är påkallat från verksamhetens synpunkt. Om risker för ordningsstörningar eller integritetskränkningar kan förebyggas genom ett fotograferingsförbud är detta att föredra framför att helt utestänga allmänheten från en myndighetslokal.

text: För uppställandet av sådana ordningsregler gäller samma grundläggande förutsättningar som för uppställandet av tillträdesregler, dvs. att de ska vara förenliga med

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Frågor av detta slag har tidigare varit föremål för JO:s bedömning. Följande beslut kan här anföras som exempel.

text: I ett beslut den 27 mars 1987 (dnr 601-1986) godtog JO att en sjukhusledning av integritetsskäl hade förbjudit fotografering utan särskilt tillstånd i sjukhusets lokaler, inklusive en cafeteria dit allmänheten hade tillträde.

text: I ett beslut den 7 juni 1994 (dnr 1246-1993) behandlade JO frågan om en skolledning haft godtagbara skäl för att vägra en journalist tillträde till en skola, där denne avsåg att göra ett filmreportage som skulle visas i tv. I det fallet hade skolledningens vägran grundats på en bedömning av vilken inverkan det tänkta reportaget skulle kunna komma att få på arbetsmiljön i skolan, liksom på hänsyn till personalens och elevernas integritet. JO ansåg inte att de överväganden som hade legat till grund för skolledningens beslut kunde bedömas som utslag av godtycke från ledningens sida och riktade därför inte någon kritik mot beslutet.

text: De redovisade ärendena visar att fotograferingsförbud m.m. i myndigheters lokaler kan vara godtagbara. Huvudregeln måste likväl vara att enskilda, i myndighetslokaler till vilka allmänheten har tillträde, även har rätt att fotografera, filma och ta upp ljud. Förbud mot att i en myndighets lokaler intervjua tjänstemän Grundlagens regler om meddelarfrihet ger enskilda tjänstemän rätt att tala med journalister (

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: ). Journalisters möjligheter att ställa frågor ges vidare ett visst skydd genom grundlagens regler om rätt att anskaffa uppgifter för publicering (s.k. anskaffarfrihet [

text: 1 kap. 1 § fjärde stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: ]). Varken meddelarfriheten eller anskaffarfriheten innefattar dock någon skyldighet för myndigheter eller tjänstemän att lämna upplysningar till massmedia.

text: Några särskilda regler om att myndigheters företrädare ska svara på frågor från företrädare för massmedierna finns inte heller i övrigt; utgångspunkten i svensk rätt är att journalister inte intar någon rättslig särställning i förhållande till andra enskilda. Det betyder att den allmänna principen i

text: 4 § förvaltningslagen

text: – att myndigheter ska besvara frågor från enskilda, så snart som möjligt – gäller, oavsett vem det är som frågar. Skyldigheten gäller myndigheten som sådan, inte varje enskild tjänsteman.

text: Även om det saknas rättsregler om att myndigheter ska ta särskild hänsyn till massmedia är det många gånger lämpligt att göra det. Massmedierna fyller en viktig och indirekt grundlagsskyddad samhällsfunktion vars fullgörande myndigheter generellt sett bör underlätta. Därtill kommer att det oftast ligger i en myndighets eget intresse att genom bidrag med upplysningar säkerställa att den information som går ut via massmedia blir så korrekt och allsidig som möjligt.

text: Det finns självfallet inte heller utrymme för att särbehandla företrädare för massmedia på ett negativt sätt. De principer som gäller allmänheten gäller även journalister. Det innebär bl.a. att allmänna förbud mot att i myndighetslokaler intervjua myndigheternas företrädare inte får förekomma, eftersom de vore oförenliga med förvaltningsrättsliga principer om service och tillgänglighet. Därutöver torde förbud av det slaget komma i konflikt med såväl den enskildes meddelarfrihet som journalisters anskaffarfrihet. De här aktuella händelserna Uppgifterna i tv-inslaget om att en vakt i entrén meddelade att det rådde förbud mot film- och ljudupptagning i lokalerna som helhet vinner stöd i det vakten uttalar i programmet. Huvudregeln är som framgått att film- och ljudupptagning är tillåten i lokaler dit allmänheten har tillträde. Något sakligt skäl för att frångå den principen under de här aktuella omständigheterna är svårt att tänka sig; i anslutning till lokaler där en kommunal nämnd håller offentliga sammanträden föreligger typiskt sett ett starkt intresse av öppenhet och insyn. Det har med andra ord inte framkommit något som visar att det skulle ha varit godtagbart att i anslutning till detta sammanträde göra något undantag från huvudregeln.

text: Det är ostridigt att reportern avvisades av vakter i samband med att han sökte göra en intervju med förvaltningschefen. Det är däremot inte klarlagt om detta berodde på att han begett sig in i lokaler dit allmänheten inte ägde tillträde eller på att han ville intervjua henne. Vaktens svar till reportern – att denne inte fick ställa frågor innanför avspärrningarna – kan, i förening med att reportern inte dessförinnan hade avvisats, tolkas som att denne fick vistas i lokalen men inte om han ställde frågor. I alla händelser har det uppstått oklarhet om anledningen till vaktens ingripande. Det inträffade understryker vikten av att de eventuella tillträdes- och ordningsregler som gäller är tydligt angivna och att de tillämpas konsekvent. Risken är annars att det, som i detta fall, framstår som om allmänheten kan röra sig relativt fritt i lokalerna, men att den friheten inte gäller för en journalist som önskar ställa frågor till befattningshavare.

text: Nämndens ansvar Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att nämnden själv skulle ha uppställt något fotograferings- eller ljudupptagningsförbud av det slag som beskrivs i tvinslaget. Den ger inte heller något entydigt underlag för att bedöma om ingripandet mot Sveriges Televisions reporter hade sin grund i att denne sökte genomföra en intervju.

text: Nämnden har emellertid vidgått att åtgärder som vidtagits från dess sida lett till oklarheter. Jag noterar att vad som därvid anförts inte direkt motsäger den beskrivning som i programmet gavs om fotoförbud m.m. och inte heller reporterns beskrivning av att han av vakter förbjöds genomföra intervjun. Utredningen ger sammanfattningsvis grund för slutsatsen att från nämnden emanerande åtgärder gett upphov till missförstånd, som i sin tur synes ha lett till att förbud mot intervjuer, fotografering m.m. felaktigt meddelats allmänhet och journalister.

text: Nämnden måste således hållas ansvarig för att ordningen kring sammanträdet den 24 mars 2010 var så otillfredsställande, att den föranledde misstankar om att allmänhetens, inklusive journalisters, rätt till insyn otillbörligt begränsades. Detta hade enkelt kunnat undvikas genom tydligare regler, utformade och tillämpade i enlighet med de principer som ovan redovisats. Jag noterar att nämnden dragit slutsatser av det slaget och vidtagit åtgärder för att något liknande inte ska hända igen. Idrotts- och föreningsnämnden i Göteborgs stad ska likväl kritiseras för det inträffade.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Förvaltningsprocess
Kommunicering
Långsam handläggning
Partsinsyn
Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Stockholms län för att ha dröjt med att fatta beslut i en fråga om godkännande för anställning i ett auktoriserat bevakningsföretag

org: jo

sammanfattning: Under en länsstyrelses handläggning av en fråga om godkännande för anställning i ett auktoriserat bevakningsföretag kom det fram att den person som var föremål för prövningen förekom i misstankeregistret. Efter att Polismyndigheten meddelat att personen i fråga inte hade underrättats om misstanken inom ramen för brottsutredningen avvaktade länsstyrelsen med handläggningen för att kunna kommunicera uppgifterna om misstanken. JO konstaterar att regelverket i princip inte ger länsstyrelsen något utrymme att avvakta med att avgöra ett ärende om godkännande enbart för att det inte skett någon underrättelse om brottsmisstanken inom ramen för brottsutredningen. JO anser dock med hänsyn till de rättssäkerhetsintressen som kommunikationsskyldigheten i förvaltningslagen syftar till att tillgodose att det ändå kan vara godtagbart att länsstyrelsen avvaktar med handläggningen en kortare tid, om det kan ge förutsättningar att kommunicera ett bredare material. Om den misstänkte inte bedöms bli underrättad inom några veckor ser JO inte att länsstyrelsen kan vänta med att driva ärendet vidare. Länsstyrelsen ska i stället så snart som möjligt vidta de eventuella ytterligare utredningsåtgärder som krävs och sedan avgöra ärendet. JO kritiserar Länsstyrelsen i Stockholms län för att ha dröjt med att fatta beslut i frågan.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 januari 2020 förde AA fram klagomål mot Länsstyrelsen i Stockholms län (länsstyrelsen) och anförde i huvudsak följande. Commuter Security Group AB (CSG) ansökte i mars 2019 hos länsstyrelsen om att hon skulle godkännas för anställning som väktare hos företaget. Länsstyrelsen har fortfarande inte fattat beslut om ansökan. Hon anser sig inte som olämplig eftersom hon inte är dömd för något brott. Om hon är misstänkt för något brott bör hon få veta det.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde inledningsvis in handlingar från bl.a. länsstyrelsen. Av dessa framgår följande.

text: CSG:s ansökan om att AA skulle godkännas för anställning hos företaget kom in till länsstyrelsen den 13 mars 2019. Under handläggningen av ansökan kom det vid en registerkontroll fram att AA var skäligen misstänkt för brott som kunde utgöra hinder för att godkänna henne för anställning. Länsstyrelsen kontaktade Polismyndigheten för att få ytterligare underlag och besked om huruvida det fanns hinder för att kommunicera uppgifterna. Polismyndigheten svarade den 5 april 2019 att uppgifterna omfattades av förundersökningssekretess och att AA inte hade delgetts misstanke om brott.

text: JO uppmanade därefter länsstyrelsen att yttra sig över anmälan.

text: Länsstyrelsen (länsöverdirektören BB) yttrade sig efter att berörda befattningshavare fått tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO den 31 mars 2020.

text: Länsstyrelsen uppgav inledningsvis att myndigheten för sin prövning av en persons laglydnad och medborgerliga pålitlighet, i ärenden om godkännande av personal, ska hämta in uppgifter som finns i Polismyndighetens belastnings- och misstankeregister samt vissa uppgifter som behandlas hos Säkerhetspolisen.

text: Länsstyrelsen anförde, med hänvisning till Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakningsföretag och bevakningspersonal (

text: PMFS 2017:10

text: , FAP 573-1), att beslut om avslag på en ansökan med hänvisning till bristande laglydnad ska grunda sig på ett lagakraftvunnet avgörande, exempelvis en dom eller ett strafföreläggande, och att beslut om avslag med hänvisning till bristande lämplighet ska grunda sig på exempelvis skälig misstanke om brott.

text: Länsstyrelsen redovisade följande om sina rutiner för handläggningen av ärenden om godkännande.

text: Handläggningsfristen på två veckor påbörjas när en ansökan är komplett. Det innebär att en ansökan från ett bevakningsföretag rörande en specifik person ska ha inkommit, ansökningsavgiften ska vara betald och personen ska ha samtyckt till registerkontroll. Om det vid kontroll i belastnings- och misstankeregister framkommer att personen är dömd eller skäligen misstänkt för brott som kan resultera i ett avslag på ansökan utgör detta sådana särskilda skäl som föranleder att prövningen inte behöver slutföras inom två veckor. Länsstyrelsen utreder brottet eller misstanken genom att inhämta exempelvis dom, strafföreläggande, förundersökningsprotokoll eller anmälan. Om det rör sig om en skälig misstanke om brott och förundersökningen är i ett skede där länsstyrelsen inte får ta del av ytterligare information och inte får kommunicera misstanken till personen på grund av sekretess så måste länsstyrelsen avvakta för att kunna komplettera utredningen och ha möjlighet att uppfylla kommuniceringsskyldigheten i

text: 25 § förvaltningslagen

text: . Att fatta beslut utan att ha kännedom om till exempel omständigheterna vid brottet och utan att ge personen tillfälle att yttra sig över material av betydelse för beslutet vore att eftersätta

text: rättssäkerheten i strid mot

text: 9 § förvaltningslagen

text: . Länsstyrelsen måste därför avvakta tills rättsväsendet bedömer att personen kan underrättas om misstanken. Av länsstyrelsens yttrande och därtill bifogade handlingar framgick följande om handläggningen. I april 2019 ansökte även Securitas Sverige AB om ett godkännande för AA. Under handläggningen av ärendena var länsstyrelsen i kontakt med Polismyndigheten vid ett flertal tillfällen och Åklagarmyndigheten vid ett tillfälle för att få ytterligare information och utreda möjligheten att skicka en underrättelse till AA. Den 20 februari 2020 meddelade Polismyndigheten att länsstyrelsen fick underrätta AA om att hon var misstänkt för brott och att hon kunde kontakta Polismyndigheten för mer information. Länsstyrelsen skickade därför ut underrättelser till AA och de två ansökande bevakningsföretagen den 25 februari 2020 bl.a. om att det vid lämplighetsbedömningen kommit fram uppgifter som gjorde att länsstyrelsen övervägde att avslå ansökningarna. AA underrättades även om att hon var skäligen misstänkt för brott. Efter att AA och företagen fått tillfälle att yttra sig avslog länsstyrelsen ansökningarna den 16 mars 2020 med hänvisning till bristande lämplighet för anställning.

text: Länsstyrelsen uppgav avslutningsvis att myndigheten bedömde att det med anledning av brottsmisstanken fanns sådana särskilda skäl att prövningen av ansökningarna inte behövde slutföras inom två veckor och att länsstyrelsen under handläggningen inväntade en möjlighet att uppfylla kommunikationsskyldigheten i

text: 25 § förvaltningslagen

text: för att kunna fatta beslut utan att eftersätta rättssäkerheten.

text: Rättslig reglering

text: Generella bestämmelser för handläggningen Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § förvaltningslagen

text: En myndighet har ett utredningsansvar och ska se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver (se

text: 23 § förvaltningslagen

text: Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation i vissa särskilt angivna fall. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . (Se

text: 25 § förvaltningslagen

text: Enligt

text: hindrar inte sekretess att en enskild som är part i ett ärende hos en myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen tar del av en handling eller annat material i ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt

text: intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt upplysa parten om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Särskilda bestämmelser vid prövning av frågan om godkännande All personal hos ett auktoriserat bevakningsföretag ska vara godkänd vid prövning med avseende på laglydnad, medborgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigt för anställning i ett sådant företag. Prövningen görs av länsstyrelsen. (Se 4 och 6 §§ lagen om bevakningsföretag.)

text: För länsstyrelsens prövning av en persons laglydnad och medborgerliga pålitlighet ska myndigheten hämta in uppgifter som finns i belastningsregistret eller misstankeregistret eller som behandlas hos Säkerhetspolisen med stöd av lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område eller lagen om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter. Om prövningen avser en person som inte redan är anlitad av ett bevakningsföretag, inhämtas uppgifterna ur belastningsregistret och misstankeregistret genom direktåtkomst. (Se 10 § förordningen om bevakningsföretag m.m. och

text: 3 kap. 14 § tredje stycket säkerhetsskyddslagen

text: En prövning enligt 4 § lagen om bevakningsföretag ska slutföras inom två veckor, om inte särskilda skäl föranleder annat (se 11 § i den nämnda förordningen).

text: Bedömning

text: Bevakningsföretagens ansökningar om godkännande av AA kom in till länsstyrelsen i mars respektive april 2019. Vid en kontroll i misstankeregistret kom det fram att AA var misstänkt för ett brott som kunde utgöra hinder för godkännande. Den 5 april 2019 meddelade Polismyndigheten att AA inte underrättats om misstanken inom ramen för brottsutredningen och att det rådde förundersökningssekretess. Länsstyrelsen vidtog därefter under lång tid inga andra handläggningsåtgärder än att höra av sig till Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för att få besked om huruvida uppgiften om misstanken kunde kommuniceras med AA i ärendena om godkännande.

text: Länsstyrelsen har motiverat uppehållet i handläggningen med att det inte gick att kommunicera uppgiften om misstanken med AA på grund av sekretess. Handläggningen återupptogs i slutet av februari 2020, efter att Polismyndigheten lämnat besked om att AA kunde underrättas om misstankarna. Länsstyrelsen fattade beslut i ärendena i mars 2020.

text: Jag har inga synpunkter på länsstyrelsens handläggning efter beskedet från Polismyndigheten i februari 2020. Vad jag i stället kommer att uppehålla mig vid är det förhållandet att länsstyrelsen avvaktade med handläggningsåtgärder

text: efter Polismyndighetens besked i april 2019 om att AA inte var delgiven misstanke och att det rådde förundersökningssekretess.

text: Misstankeregistret förs av Polismyndigheten och innehåller uppgifter om personer som är skäligen misstänkta för brott (se 1 § lagen om misstankeregister). För uppgifterna i registret gäller sekretess (se

text: 18 kap. 1 § första stycket 2

text: och

text: 35 kap. 1 § första stycket 6

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: ). Om den misstänkte inte underrättats om misstanken inom ramen för brottsutredningen gäller sekretess som regel också i förhållande till den misstänkte själv.

text: En fråga om godkännande som anställd vid ett auktoriserat bevakningsföretag har betydelse bl.a. för bevakningsföretagets planering och bemanning. Den har givetvis också betydelse för möjligheten att arbeta och försörja sig för den som ansökan avser. En utdragen handläggning kan alltså få flera negativa konsekvenser, och det finns därför ett särskilt intresse av att handläggningen är skyndsam. Huvudregeln om att prövningen ska vara slutförd inom två veckor får ses i ljuset av det. Det allmänna skyndsamhetskravet i

text: 9 § förvaltningslagen

text: innebär vidare att dröjsmål med handläggningen kan godtas endast om det är absolut nödvändigt för att avgörandet ska vila på ett tillfredsställande underlag (se

text: JO 2009/10 s. 76

text: Länsstyrelsen har ansvaret för att frågan om godkännande blir tillräckligt utredd. Om den som ansökan avser förekommer i misstankeregistret är det en omständighet som har betydelse för prövningen om godkännande. Länsstyrelsen behöver hämta in så mycket information om misstanken som utredningsansvaret kräver för att kunna bedöma om misstanken kan utgöra ett hinder mot godkännande.

text: Om det inte har skett någon underrättelse om misstanken inom ramen för brottsutredningen, måste länsstyrelsen ta ställning till om och hur någon kommunicering enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: kan göras i godkännandeärendet. Kommunikationsskyldigheten är vidsträckt men inte absolut. Att länsstyrelsen anser att sekretesshänsyn inte gör det möjligt att kommunicera uppgiften om misstanken är inte i sig något hinder mot att pröva frågan om godkännande. Det finns för övrigt inga formella begränsningar för att ansöka på nytt om en ansökan avslagits.

text: Regelverket ger alltså i princip inte något utrymme för länsstyrelsen att avvakta med avgörandet enbart för att det inte har skett någon underrättelse om misstanken inom ramen för brottsutredningen. De rättssäkerhetsintressen som kommunikationsskyldigheten i

text: förvaltningslagen

text: syftar till att tillgodose medför dock att det ändå kan vara godtagbart att länsstyrelsen avvaktar en kortare tid, om det kan ge förutsättningar att kommunicera ett bredare material.

text: Om den misstänkte inte bedöms bli underrättad inom några veckor ser jag inte att länsstyrelsen kan vänta med att driva ärendet vidare. Länsstyrelsen ska i

text: stället så snart som möjligt vidta de eventuella ytterligare utredningsåtgärder som krävs och sedan avgöra ärendet. Hur beslutet motiveras får avgöras med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: Jag vill också säga att det i realiteten innebär ett ställningstagande om att misstanken avser brott av sådant allvar eller sådan art att den utgör ett hinder för ett godkännande om länsstyrelsen avvaktar med att avgöra ärendet. Till skillnad från ett avslagsbeslut kan det ställningstagandet inte överprövas av domstol, trots att det påverkar både bevakningsföretaget och den enskilde på ett negativt sätt. Vid en domstolsprövning görs det en ny prövning av misstankens allvar och art.

text: Av utredningen i ärendet framgår att länsstyrelsen ansåg att misstanken mot AA var ett hinder för att godkänna henne för anställning. Det har inte påståtts att länsstyrelsen behövde någon ytterligare utredning i sak om misstanken för att ta ställning till ansökningarna. Länsstyrelsen borde därför inte ha avvaktat med handläggningen på det sätt som skedde efter Polismyndighetens besked i april 2019. Genom att inte vidta några egentliga handläggningsåtgärder förrän i februari 2020 fördröjdes avgörandena med cirka tio månader. Länsstyrelsen kritiseras för det.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Initiativärende mot en kommunal nämnd som låtit skolelever som vandaliserat träd delta i återplantering. Fråga om nämnden agerat på ett sådant sätt och med sådana medel som är förbehållet de rättsvårdande myndigheterna

text: Initiativet

text: I en artikel i Sydsvenskan den 24 september 2003 med rubriken ”Gatukontoret straffar elever” uppgavs bl.a. följande. Strax före jul 2002 vandaliserades flera träd i Videdalsparken i Malmö. Det framkom att flera elever vid Videdalsskolan hade varit inblandade i skadegörelsen. Gatukontoret i Malmö kommun skickade ett brev till var och en av föräldrarna till de inblandade eleverna och krävde ersättning med 300 kr. Eleverna fick också vara med och plantera nya träd på den plats där vandaliseringen hade ägt rum.

text: JO Berggren beslutade att inleda ett initiativärende mot Tekniska nämnden i Malmö kommun och anmodade nämnden att göra en utredning och yttra sig över omständigheterna kring den i artikeln beskrivna trädplanteringen, särskilt huruvida kommunens gatukontor ålagt eleverna att utföra arbetet.

text: Utredning

text: Akten i ärendet tillfördes handlingar från gatukontoret i Malmö kommun angående förvaltningens åtgärder beträffande trädplanteringen.

text: I ett den 4 december 2003 beslutat yttrande anförde nämnden följande.

text: Under julgransförsäljning i närheten av Videdalsparken i Malmö tillgreps av minderåriga huggverktyg tillhörigt julgransförsäljare. Verktygen blev av 11 elever använda för att hugga ner träd i parken. Tilltaget upptäcktes av allmänheten som vände sig till den skola, Videdalsskolan, där barnen var elever. Skolan startade en utredning av vad som hänt, vilka elever som medverkat och tog kontakt med polis och gatukontor (den kommunala förvaltning som för tekniska nämndens räkning förvaltar allmän plats). Gatukontoret såsom förvaltare ville ha ersättning för träden. Eftersom eleverna var minderåriga kontaktades föräldrarna först genom skolans försorg, sedan genom brev vari efterhördes hur föräldrarna ställde sig till en praktisk, pedagogisk lösning av ersättningsfrågan. Förslaget innebar att eleverna skulle återplantera vad de förstört samt bekosta plantinköpet med 300 kronor vardera. Förslaget lämnades mot bakgrund av kommunens strategi att lära barn vårda vår natur och det gemensamma

text: kapital detta utgör, och för gatukontoret innebar den valda lösningen därmed ett pedagogiskt mervärde. Föräldrar och skola delade gatukontorets uppfattning att ersättningsfrågan skulle lösas på ett praktiskt sätt. Alla inblandade elever antog gatukontorets förslag. Konceptet diskuterades underhand med representanter för åklagar- och polismyndighet i Malmö vilka inte hade några erinringar. Planteringen ägde rum under en lördagsförmiddag då alla elever således frivilligt deltog tillsammans med gatukontorets entreprenörer. Gatukontoret har inte ålagt eleverna att utföra något arbete. Frågan har lösts i samförstånd med elever, föräldrar och skola. Barnen deltog på frivillig basis på ett föredömligt sätt för att rätta till det de ställt till med och reparera den skada de åstadkommit. I beslut den 12 november 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att de ungdomar som gjort sig skyldiga till skadegörelsen i Videdalsparken var under 15 år. Skadegörelsen bedömdes som brottslig och skolan tog kontakt med polisen och med gatukontoret. Någon formell polisanmälan upptogs uppenbarligen inte. Gatukontoret hade dock vid kontakter med polisen och åklagarmyndigheten redogjort för hur man tänkte hantera ärendet.

text: Min remiss i ärendet föranleddes av tidningsuppgifter om att gatukontoret som företrädare för en kommunal myndighet ålagt ungdomarna att återplantera träden. Utgångspunkten var naturligtvis att utröna huruvida gatukontoret agerat på ett sådant sätt och med sådana medel som enligt lag är förbehållet de rättsvårdande myndigheterna såsom domstol, åklagare och polis och om ungdomarna härigenom inte fått det bemötande som lagstiftaren har förutsatt. Jag beaktar då särskilt reglerna i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) om utredning av brott som begåtts av barn under 15 år (

text: 31 §

text: ) samt reglerna i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: om förhör med barn som misstänks för att före 15 års ålder ha begått brott (

text: 16 §§

text: ). Av intresse är också bestämmelsen i

text: 13 §

text: LUL, vilken i och för sig är tillämplig endast beträffande den som har eller kan antas ha fyllt 15 år. Enligt den bestämmelsen får polisen anmoda unga lagöverträdare att ställa till rätta efter brott. I anslutning till bestämmelsen har uttalats att anmodan bör utformas så att den varken kan uppfattas som en befallning, ett villkor för att saken inte skall föras vidare eller ett löfte om t.ex. åtalsunderlåtelse (Rikspolisstyrelsens allmänna råd,

text: RPSFS 2001:11

text: , FAP 101-1). Av betydelse är också de bestämmelser som gäller om anmälan till sociala myndigheter och om dessa myndigheters skyldigheter att agera.

text: De redovisade reglerna är tillkomna och utformade med de unga lagöverträdarnas bästa för ögonen och det är enligt min mening angeläget att andra myndigheters agerande i samband med ungas lagöverträdelser inte kommer i konflikt med grunderna för det beskriva regelsystemet.

text: Tekniska nämnden har i yttrandet upplyst bl.a. att återplanteringen av träden skett i samförstånd mellan kommunen och de inblandade elevernas föräldrar och gjort gällande att gatukontoret inte ålagt eleverna att utföra något arbete. Jag finner med nyss angivna påpekanden inte anledning att gå vidare i saken.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

sammanfattning: Kriminalvården, anstalten Hinseberg, har granskat en försändelse till en intagen, trots att det tydligt framgick att avsändaren var en svensk myndighet. Vidare har anstalten dröjt med att befordra försändelsen till den intagna. Anstaltens rutiner för brevgranskning har uppenbarligen brustit och anstalten kritiseras för det inträffade.

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg, för att inte ha vidarebefordrat s.k. myndighetspost utan föregående granskning. Även klagomål angående anstaltens åtgärder i samband med att den intagnas spädbarn, som befunnit sig i anstalten, insjuknat m.m.

text: Anmälningar

text: I anmälningar, som kom in till JO den 2 juli 2010, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg. Av dessa framgick i huvudsak följande.

text: AA togs in i anstalten den 15 mars 2010 och hade då sin lille son med sig. Sedan ankomsten till anstalten hade hon och sonen endast fått besöka barnavårdscentralen, BVC, vid två tillfällen och sonen hade missat sin 8månaderskontroll. I normalfallet besöker man BVC en gång per månad. Natten till torsdagen den 23 juni 2010 blev sonen akut sjuk med 39,5 graders feber och hosta. När AA på torsdagsmorgonen bad att han skulle få hostmedicin, Alvedon och näsdroppar fick hon svaret att kriminalvårdspersonalen först var tvungen att kontakta BVC. Först på kvällen samma dag fick sonen viss medicin. Den 24 juni 2010 var han fortfarande sjuk och hon bad att få åka till sjukhus med honom. Utan att ha träffat hennes son gjorde personalen bedömningen att det inte var nödvändigt. Hon bad att få ringa sjukvårdsupplysningen, men fick inte tillstånd till det. Skälet uppgavs vara att BVC hade bedömt att det inte var nödvändigt med läkarbesök och att anstalten inte kunde gå emot BVC:s bedömning. Den 28 juni 2010 begärde hon återigen att sonen skulle få träffa läkare, och samma eftermiddag fick de en tid på vårdcentralen. Läkaren, som konstaterade att sonen hade förkylningsastma och att det var väldigt viktigt att han fick viss medicin, ansåg att de borde ha kommit in till vårdcentralen tidigare.

text: AA framförde även klagomål angående att anstalten hade granskat s.k. myndighetspost ställd till henne. AA hade varit i kontakt med sin socialsekreterare som skulle faxa ett faderskapsintyg, skrivet på franska, avseende AA:s son. AA

text: påtalade för personalen att hon var tvungen att ha faxet före kl. 14.30 den 30 juni 2010, eftersom hon då skulle ringa till socialtjänsten och diskutera saken. Socialsekreteraren faxade intyget omkring kl. 16.00 den 29 juni 2010. När AA skulle ringa till socialtjänsten hade hon dock ännu inte fått del av faxet. När hon frågade personalen var faxet hade tagit vägen fick hon beskedet att det först skulle granskas av vakthavande befälet. Orsaken uppgavs vara att intyget inte var skrivet på svenska och att anstalten behövde försäkra sig om att socialförvaltningen var avsändare. När hon bad att få tala med vakthavande befälet fick hon beskedet att han hade gått för dagen. Det inträffade ledde till att hon inte kunde ringa upp sin socialsekreterare på överenskommen tid för att diskutera faderskapsfrågan, och det fick henne att framstå som att hon inte höll sitt ord.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över delar av en av AA:s anmälningar. I sitt svar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom generaldirektörens ställföreträdare BB, följande.

text: Anmälan

text: AA har i anmälan till JO anfört bl.a. följande. Hon är intagen på anstalten Hinseberg och har sin nio månaders son (CC) hos sig. På nio månader har hon bara fått besöka barnavårdcentralen (BVC) två gånger. Normalt är att spädbarn besöker BVC en gång i månaden. CC har missat sin åttamånaderskontroll. Den 23 juni blev CC sjuk och fick bl.a. 39½ graders feber. AA bad om att få mediciner men fick beskedet att hon måste be BVC om detta. Klockan åtta på morgonen började hon be om näsdroppar, Alvedon och hostmedicin. Klockan sex på kvällen fick hon näsdroppar och Alvedon, men ingen hostmedicin. Hon fick inte själv prata med BVC. Den 24 juni var CC ännu sjuk och hon bad då att få åka till sjukhus. Personalen bedömde emellertid inte CC som så sjuk att detta skulle vara nödvändigt. Hon fick heller inte ringa sjukvårdsupplysningen eftersom BVC hade sagt att CC inte behövde besöka läkare. Den 28 juni fick hon ta CC till BVC. Där konstaterade läkaren att CC hade förkylningsastma. Läkaren uttryckte också att CC borde ha kommit dit tidigare. Vidare har AA. I sin anmälan anfört följande. Hennes socialsekreterare faxade ett dokument till henne den 29 juni 2010. Dokumentet rörde ett faderskapsärende och var skrivet på franska. När hon frågade efter dokumentet fick hon beskedet att vakthavande befäl först skulle granska det för att förvissa sig om att det verkligen kom från socialen.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har inhämtat yttrande från Region Mitt av vilket framkommer bl.a. följande. Vid tidpunkten för anmälan hade AA besökt BVC den 12 april 2010 samt den 22 och 28 juni 2010. Kontroll hos läkare hade bokats till den 17 juni 2010 men fick ställas in eftersom CC under perioden mellan den 16 och 20 juni 2010 var på besök hos sin mormor. Kontrollen genomfördes istället den 2 september. BVC har samma rutiner för kontroller av barn som vistas hos en intagen i anstalt som för alla andra barn. Den 24 juni 2010 uppgav AA att CC hade feber. Personalen tog därvid kontakt med BVC och uppgav att CC hade feber men var vaken och pigg. Efter att ha samrått med en barnläkare gav en sjuksköterska beskedet att CC inte behövde komma till läkare, men att de kunde ge Alvedon och nässpray vid behov. Man kom överens om att anstalten skulle kontakta BVC efter helgen för uppföljning. Vakthavande befäl

text: träffade AA strax innan kl. 18 den 24 juni 2010. AA uppgav då att hon väntat på att få Alvedon och näsdroppar sedan morgonen. Vakthavande befäl gick då omedelbart och hämtade detta. Den 25 juni 2010 sammanträffade vakthavande befäl med AA och de samtalade i ca tio minuter om CC:s hälsa. Under samtalet uppgav AA bl.a. att de varit i kontakt med BVC som uppgett att CC inte ska medicineras med annat än Alvedon och näsdroppar eftersom hans tillstånd är normalt för spädbarn. AA uppgav också att CC inte blivit sämre, men att hon var mycket orolig för honom. Vakthavande befäl försökte lugna AA genom att påpeka att BVC för närvarande inte funnit anledning att ringa sjukvårdsrådgivningen. Vakthavande befäl och AA kom överens om att under nästkommande dag göra en ny bedömning av om det finns behov av att ringa sjukvårdsrådgivningen. Den 26 juni träffade samma vakthavande befäl AA som då inte tog upp frågan om att ringa till sjukvårdsrådgivningen. Den 28 juni 2010 undersöktes CC av en läkare vid BVC. CC:s andningsljud var då rena; det vill säga att de inte påvisade någon förkylningsastma. Läkaren skrev ut luftrörsvidgande medicin att användas vid behov. Hostmedicin skrivs aldrig ut till spädbarn. Kriminalvården har varken kunnat vederlägga eller avfärda AA:s påstående om att läkaren sagt att CC borde ha kommit in tidigare. AA förvarnade den 29 juni 2010 om att hon inväntade ett brådskande fax från en myndighet. Nästkommande dag gick flera ur anstaltens personal och aktivt letade efter faxet, men utan att hitta det. I själva verket hade faxet anlänt någon gång efter kontorstid den 29 juni 2010. Faxet saknade försättsblad och var författat på franska. Det framgick inte på något tydligt sätt vem som var avsändare eller vem som var avsedd som mottagare. På grund av denna oklarhet lades det i en fransktalande anställds postfack på morgonen den 30 juni 2010. Den fransktalande anställde hade dock redan tömt sitt postfack och hittade faxet först på morgonen den 1 juli 2010. Han läste tillräckligt för att förstå att AA var avsedd som mottagare. Utan att granska faxet vidare än så gick han omedelbart och lämnade det till AA.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 2 kap 9 § lag (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår bl.a. att en intagen skall behandlas med aktning för hans människovärde. Han skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Av 2 kap 37 § KvaL framgår bl.a. att om en intagen behöver hälso- och sjukvård, ska han eller hon vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Kan erforderlig undersökning och behandling inte lämpligen genomföras inom anstalten bör den allmänna sjukvården anlitas. Av 2 kap 41 § KvaL framgår att om kvinna medför spädbarn vid intagningen eller föder hon därefter barn, kan tillstånd ges henne att ha barnet hos sig. Av 2 kap 25 § KvaL framgår att brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Av 2 kap 26 § KvaL framgår bl.a. att brev till eller från en intagen i anstalt får granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Av 2 kap 27 § KvaL framgår bl.a. att granskningen inte får vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Av 4 kap 1 § Kriminalvårdens föreskrifter 2008:3 framgår att befordran och granskning av intagnas post ska ske skyndsamt (nämnda föreskrifter upphörde att gälla den 1 augusti 2009. Motsvarande bestämmelse återfanns vid tiden för den aktuella händelsen i 4 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: , JO:s anmärkning).

text: Kriminalvårdens bedömning

text: CC:s hälsotillstånd Inledningsvis ska konstateras att CC varit på regelbundna kontroller på BVC. Det finns inget som talar för att CC skulle ha kallats till, eller gått på, fler kontroller om han inte vistats med sin mor på anstalt. Det saknas således anledning att vara kritisk i denna del. AA påstår att CC diagnostiserats med förkylningsastma. Även om det råder viss osäkerhet om detta finns det inget i AA:s anmälan eller Kriminalvårdens utredning som tyder på att CC har fått förkylningsastma på grund av något fel eller försumlighet från Kriminalvårdens sida. AA påstår att läkaren skulle ha uttryckt att CC borde ha kommit in tidigare. Detta påstående har varken kunnat vederläggas eller avfärdas. Oavsett hur det förhåller sig bör framhållas att det inte är Kriminalvården som bestämmer om CC ska få besöka läkare. Kriminalvårdens uppgift är härvid att kontakta vårdgivande myndigheter och förmedla CC:s tillstånd. Det är den vårdgivande myndigheten som bestämmer om CC ska beredas tid hos läkare. Kriminalvården har i detta fall fullgjort denna skyldighet genom att anstalten Hinseberg haft kontinuerlig kontakt med vårdgivande myndigheter angående CC:s hälsotillstånd. Påstådd granskning av fax från socialen till AA. Faxet saknade såväl försättsblad som uppgift om vem som var avsändare respektive mottagare. Under dessa förutsättningar har anstalten Hinseberg måst undersöka faxet för att utröna vem som var avsedd som mottagare. Av utredningen framgår att faxet inte undersökts mer ingående än så. AA hade på förhand påpekat för personalen att hon väntade ett brådskande fax. Faxet har anlände på kvällen den 29 juni och på morgonen den 1 juli levererades det till AA. Att det dröjde så länge är olyckligt men det bör framhållas att tidsutdräkten till avgörande del torde bero på att faxet saknade såväl försättsblad som tydlig uppgift om avsändare och mottagare. Med hänsyn till det ovan anförda saknas det anledning att, i något avseende vara kritisk mot Kriminalvården på grund av något som AA anför i sin anmälan.

text: AA yttrade sig över Kriminalvårdens remissvar. Hon anförde därvid bl.a. att Kriminalvårdens uppgifter angående dels tidpunkten då faxet hade inkommit till anstalten, dels att faxet skulle ha saknat försättsblad var felaktiga.

text: AA bifogade det aktuella faxet inklusive försättsbladet, av vilket framgick att faxet inkom till anstalten kl. 16.10 den 29 juni 2010 och att avsändare var Familjeenheten vid Norrmalm stadsdel, Stockholms Stad.

text: Med anledning av de uppgifter AA hade lämnat i sitt yttrande anmodades Kriminalvården att inkomma med skriftlig komplettering i ärendet.

text: I det kompletterande yttrandet anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom BB, följande.

text: Bakgrund

text: I ett yttrande till JO den 5 oktober 2010 med anledning av en anmälan uppgav Kriminalvården bl.a. följande. I själva verket hade faxet anlänt någon gång efter kontorstid den 29 juni 2010. Faxet saknade försättsblad och var författat på franska. Det framgick inte på

text: något tydligt sätt vem som var avsändare eller vem som var avsedd som mottagare. På grund av denna oklarhet lades det i en fransktalande anställds postfack på morgonen den 30 juni 2010. Den fransktalande anställde hade dock redan tömt sitt postfack och hittade faxet först på morgonen den 1 juli 2010. Han läste tillräckligt för att förstå att AA var avsedd som mottagare. Utan att granska faxet vidare än så gick han omedelbart och lämnade det till AA. AA har därefter till justitieombudsmannen ingivit ett försättsblad, som enligt sidhuvudet anlänt den 29 juni kl. 16:10. Av försättsbladet framgår tydligt att avsändare är DD vid Familjeenheten, Norrmalm stadsdel, Stockholms stad. Mot bakgrund därav har Justitieombudsmannen kontaktat Kriminalvården och bett Kriminalvården yttra sig om varför man lämnat uppgift om att faxet saknade försättsblad.

text: Hur det ursprungliga yttrandet till JO upprättades

text: Huvudkontoret lät inhämta yttrande från region Mitt. Region Mitt inkom med yttrande, vari man i korthet redogjorde för det aktuella faxet. Huvudkontoret bedömde att dessa uppgifter inte var tillräckliga som underlag för yttrande till JO. Ansvarig handläggare vid huvudkontoret tog därför kontakt med ansvarig regionjurist vid region Mitt. Regionjuristen tog förnyad kontakt med anstalten och lämnade därefter, via telefon, kompletterande uppgifter till huvudkontoret. Dessa uppgifter nedtecknades i en tjänsteanteckning den 28 september 2010. Av tjänsteanteckningen framgår bl.a. följande. Faxet inkom efter kontorstid och togs om hand nästkommande dag. Det saknade försättsblad och vem som var avsändare och adressat framgick inte. Då faxet var på franska lades det i EE:s fack eftersom denne talar franska. EE hade redan tömt sitt postfack den dagen och fann därför faxet nästkommande dag. När han fann det började han genomläsa det för att utröna vad det var frågan om. När han fann AA:s namn på faxet gick han omedelbart till henne med det. Därefter upprättade huvudkontoret det yttrande som sedermera gavs in till JO.

text: Förnyad utredning

text: Kriminalvården har inhämtat förnyat yttrande av region Mitt. Region Mitt har inhämtat upplysningar av kriminalvårdsinspektören EE (som i det ursprungliga yttrandet omnämns som den franskspråkiga anställde) som företagit viss utredning vid anstalten Hinseberg. Bl.a. har inhämtats uppgifter från en vikarierande vårdare som tidigare inte lämnat uppgifter i ärendet. Av yttrandet framgår huvudsakligen följande. AA ringde ett tjänstesamtal och uppgav därefter till en vårdare att det skulle komma ett fax, på franska, till henne efter kl. 16:00. AA uppgav inte till den vårdaren vem som var avsändare. Vårdaren ringde, innan han hämtade faxet, till vakthavande befäl och frågade om han kunde lämna ut faxet till AA. Vårdaren fick som besked att faxet först skulle granskas och att han därför skulle lägga faxet till det vakthavande befäl som var i tjänst nästkommande dag. Exakt vad som hände med faxet därefter har inte gått att utreda. Det vakthavande befäl som var i tjänst nästkommande dag minns inte det aktuella faxet men uppger att om det var ett fax från socialtjänsten så borde hon ha lagt det i till avdelningens postfack. Om hon skulle ha gett det till EE så hade hon förmodligen kommit ihåg det. EE minns att han sett faxet i postrummet. Han har därför tidigare utgått från att det låg i hans postfack. Han har inte tidigare sett försättsbladet. Han har därför tidigare lämnat uppgett till regionjuristen att faxet låg i hans postfack och att han inte sett något försättsblad. Efter att ha fått del av de nya uppgifterna i ärendet antar han att det istället gått till så att han stått vid sitt postfack när någon annan anställd visat upp

text: faxet, utan försättsbladet, för honom. Han har då förmodligen identifierat att det är AA som är avsedd som mottagare och därvid sett till att hon fått faxet.

text: Bedömning

text: Det framstår som uppenbart att uppgiften om att faxet anlänt utan försättsblad var fel. Det inträffade synes bero på att EE dragit en förhastad slutsats av att han sett faxet i postrummet samt att han därvid inte sett något försättsblad. Han har till regionjuristen uppgivit att han fann faxet i sitt postfack utan försättsblad och att han då såg till att AA fick faxet. Regionjuristen har därvid dragit slutsatsen att faxet anlänt utan försättsblad och att EE själv levererat det till AA. Uppgiften har i sammanhanget framstått som logisk och motsades inte av vad som uppgivits i anmälan. Kriminalvården fann därför inte anledning att ytterligare kontrollera uppgiften. Kriminalvården är väl medveten om vikten av att JO kan förlita sig på att de uppgifter som myndigheterna lämnar är riktiga och lägger stor vikt vid att den utredning som presenteras i dess yttranden till JO ska överensstämma med verkligheten. Uppgifterna har i det aktuella fallet, på grund av den mänskliga faktorn, blivit felaktiga. Kriminalvården beklagar detta. Vad som nu framkommit föranleder Kriminalvården att göra en ny bedömning av den aktuella händelsen. Innan vårdaren tog emot faxet saknade denne kännedom att det härrörde från en myndighet. Han frågade därför vakthavande befäl vad han skulle göra med det, och fick beskedet att han skulle kvarhålla det för granskning. När han sedermera tog emot faxet hade han, genom försättsbladet, möjlighet att observera att det var en myndighet som var avsändare. Han hade därvid snarast bort utlämna det till AA. Att han inte gjorde det synes bero på att han var ny på arbetsplatsen och saknade kännedom om de regler som gäller för granskning av inkommande fax. Kriminalvården är givetvis ansvarig för att inkommande fax hanteras på ett korrekt sätt även om den som tar emot faxet är nyanställd. Kriminalvården har därför brustit i sina rutiner när man dröjt med att lämna ut det aktuella faxet. Däremot bör framhållas att det inte framkommit att det aktuella faxet skulle ha granskats utöver att EE tittat på det för att konstatera att AA var avsedd som mottagare.

text: AA fick tillfälle att kommentera Kriminalvårdens kompletterande yttrande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Kriminalvården har i remissyttrandet redogjort för innehållet i den rättsliga reglering som, med av mig gjord anmärkning, har aktualiserats med anledning av AA:s anmälan. Lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt, kriminalvårdslagen, har den 1 april 2011 ersatts av

text: fängelselagen (2010:610)

text: . Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: , har samma dag ersatts av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: (FARK Fängelse). I detta ärende är de äldre bestämmelserna tillämpliga. Jag vill till Kriminalvårdens redogörelse göra följande tillägg.

text: Enligt 28 § kriminalvårdslagen gäller det som i

text: 27 §§

text: samma lag är föreskrivet om brev även annan försändelse och annat skriftligt meddelande än brev.

text: Faxet till AA I ärendet är utrett att det aktuella faxet var försett med ett försättsblad. Av försättsbladet framgick tydligt att Familjeenheten vid Norrmalm stadsdel,

text: Stockholms Stad, var avsändare och att försändelsen var ställd till AA. Det har i ärendet inte gjorts gällande att det funnits anledning att anta att uppgiften om avsändaren var oriktig och att det därför funnits skäl att granska försändelsen i syfte att utreda vem avsändaren var. Utredningen har även visat att faxet inkom till anstalten kl. 16.10 den 29 juni 2010, men att det dröjde till morgonen den 1 juli 2010 innan försändelsen befordrades till AA. Som Kriminalvården anfört borde försändelsen utan föregående granskning skyndsamt ha vidarebefordrats till AA. Av orsaker som inte helt gått att klarlägga har så dock inte skett. Anstaltens rutiner har uppenbarligen brustit och anstalten förtjänar kritik för det inträffade. Sonens sjukdom Vad som framkommit vid min granskning rörande hanteringen i samband med att AA:s son blev sjuk ger inte anledning till någon kritik. Övrigt AA:s anmälan i övriga delar ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Samhällsbyggnadsnämnden i Alingsås kommun för ett villkor i ett beslut om dispens från reglerna för ett naturreservat

sammanfattning: Samhällsbyggnadsnämnden gav dispens från föreskrifterna för ett naturreservat och uppställde ett antal villkor för dispensen. Ett av dessa villkor syftade till att säkra kommunens utbyggnadsplaner i ett område som ligger utanför naturreservatet. Villkoret ställdes alltså inte upp för att uppnå syftet med naturreservatet, och nämnden får kritik för att den genom att föra in detta villkor har brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Nämnden får också kritik för att villkoret inte motiverades i beslutet.

text: Anmälan

text: AA klagade på Samhällsbyggnadsnämnden i Alingsås kommun med anledning av ett villkor i ett beslut om dispens från reglerna för ett naturreservat. Villkoret löd ”Framtida kabeldragning får inte äventyra utbyggnadsplaner i Noltorp”. AA framförde i huvudsak följande:

text: Villkoret gäller verksamhet som ligger utanför naturreservatet. En dispens från ett områdesskydd enligt

text: miljöbalken

text: , MB, kan inte reglera sådant. Villkoret gäller något som inte ingår i ansökan och motiveras inte heller i beslutet. Det uppställda villkoret är till för att skydda en verksamhet som skulle kunna skada eller motverka syftet med naturreservatet. Villkoret ligger alltså helt utanför ramarna för en dispens enligt MB och saknar därför lagstöd.

text: Utredning

text: JO tog del av och granskade handlingarna i nämndens ärende med dnr 2016.024 SBN.

text: Därefter begärde JO att nämnden skulle lämna upplysningar om och yttra sig över vad AA hade framfört i sin anmälan. Nämnden skulle även redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram.

text: Nämnden beslutade den 12 december 2016 att godkänna förvaltningens yttrande och översända det till JO. Yttrandet hade följande innehåll:

text: Förvaltningens yttrande

text: I MB

text: 7 kap 7 §

text: framkommer att länsstyrelsen eller kommunen får meddela dispens från föreskrifter som den har meddelat för ett naturreservat, om det finns särskilda skäl, och i

text: 7 kap 26 §

text: MB att dispens enligt någon av bestämmelserna i 7, 9–11, 18 a–18e, 20 och 22 §§ från förbud eller andra föreskrifter som meddelats med stöd av detta kapitel får ges endast om det är förenligt med förbudets eller föreskriftens syfte. I MB

text: 16 kap 2 §

text: framkommer att tillstånd, godkännande eller dispens enligt balken eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken, får ges för begränsad tid och får förenas med villkor. Dispensen ifråga har förenats med sju villkor, där de första sex villkoren är föreslagna i tjänsteskrivelsen som förvaltningen lämnat till Samhällsbyggnadsnämnden för beslut, och det sjunde (lydande ”Framtida kabeldragningar får inte äventyra utbyggnadsplaner i Noltorp”) har lagts till i den politiska behandlingen. Såsom anmälaren poängterar motiveras detta villkor inte ytterligare i beslutet. I Naturvårdsverkets processbeskrivning gällande bildande av Naturreservat – dispenser och tillstånd (juni 2015) behandlas villkor i dispenser och där framkommer att någon begränsning vad gäller villkorens utformning inte finns. Villkoren ska dock ställas för att begränsa eventuella skadeverkningar av åtgärden eller verksamheten, vilket i föreliggande fall torde kunna avse eventuella skadeverkningar som kabeldragningen kan medföra på naturreservatet. Såsom poängteras i anmälarens synpunkt 1 och 4 innefattar detta troligtvis inte eventuella skadeverkningar på en verksamhet utanför naturreservatet (utbyggnadsplaner i Noltorp). Naturvårdsverket skriver vidare att villkor i en dispens även kan röra uppföljning och utvärdering för att möjliggöra framtida bedömningar om förlängda dispenser eller återkommande sådana samt att det i beslutet bör motiveras varför villkoren eller tidsbegränsningen meddelas. Samhällsbyggnadsnämnden var vid tiden för beslutet medveten om att villkoret i fråga rör en verksamhet utanför naturreservatet, men valde ändå att lägga till villkoret i fråga. Anledningen till detta är den beslutskarta som finns med i beslutet (…), och som visar att kabeldragningen sträcker sig upp till området Noltorp. För att undvika att såsom Samhällsbyggnadsnämnd, vilken i första hand beslutar om detaljplaner och bygglovsärenden, fatta ett beslut som tillåter en kabeldragning som eventuellt senare skulle kunna utgöra ett hinder i ett framtida detaljplaneärende valde man att i dispensärendet lägga in villkoret i fråga. Det bör dock medges att anmälaren har rätt i att detta villkor lämpligen inte bör ställas i dispensen från reservatsbestämmelserna, utan snarare i det avtal som rör grävningen eller dylikt. Anmälaren har även poängterat att villkoret inte motiveras i nämndens beslut, vilket får ses som en brist i förhållande till

text: 20 § Förvaltningslagen (1986:223)

text: samt Naturvårdsverkets processbeskrivning.

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelse tar dock främst sikte på ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild. Då förvaltningen har kännedom om att just motivering av beslut är något som kommer att förtydligas i den nya förvaltningslag som håller på att arbetas fram, och som troligtvis kommer att ställa högre krav på de kommunala besluten i framtiden, bör detta ses som ett relevant påpekande av anmälaren. Med anledning av att skälen för villkoret i fråga utelämnats i nämndens beslut, bedömer samhällsbyggnadsnämnden att den som är part vid begäran bör upplysas om dessa i efterhand. Sammanfattningsvis kan sägas följande:

text: Enligt kontorets bedömning är det utifrån det ovan sagda inte förenligt med förbudets eller föreskriftens syfte, dvs. naturreservatsbestämmelserna, med en villkorspunkt i ett dispensbeslut som rör något utanför området i fråga. Eftersom beslutet nu trots allt är taget med detta villkor och inte har överklagats gäller det såsom ett giltigt nämndbeslut i frågan. Samhällsbyggnadskontoret håller till stora delar med om anmälarens synpunkter och tar till sig av dessa i framtida handläggning och beslut av liknande ärenden, samt bedömer att det som kan rättas till i efterhand är att den som är part vid begäran bör upplysas om skälen för villkoren i efterhand, i enlighet med

text: 20 § Förvaltningslagen

text: . AA kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska myndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen). I litteraturen (se Lerwall, L, JO och

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , s. 233. I JO – Lagarnas väktare, 2009, s 229–245) har principen sammanfattningsvis angetts innebära att avgörandena måste grundas enbart på hänsyn som enligt gällande författningar får beaktas. Beslutande organ får alltså inte låta sig vägledas av andra intressen än dem som de ska tillgodose och inte ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Godtycke är förbjudet och det resultat som ska nås måste kunna stödjas på överväganden som i varje fall är objektivt riktiga.

text: Ett mark- eller vattenområde får av länsstyrelsen eller kommunen förklaras som naturreservat i syfte att bevara biologisk mångfald, vårda och bevara värdefulla naturmiljöer eller tillgodose behov av områden för friluftslivet (

text: 7 kap. 4 § första stycket

text: MB).

text: Länsstyrelsen eller kommunen får meddela dispens från föreskrifter som den har meddelat för ett naturreservat, om det finns särskilda skäl. Sådan dispens får ges endast om det är förenligt med förbudets eller föreskriftens syfte. Dispensen får förenas med villkor (7 kap. 7 § andra stycket och 26 § samt 16 kap. 2 § MB).

text: Vid prövning av frågor om skydd av områden enligt

text: 7 kap.

text: MB ska hänsyn tas även till enskilda intressen. En inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten som grundas på en skyddsbestämmelse i kapitlet får därför inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses (

text: 7 kap. 25 §

text: MB). Motsvarande begränsning gäller för möjligheten att förena en dispens med villkor som innebär en inskränkning i rätten att använda marken (se

text: MÖD 2009:10

text: Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska enligt huvudregeln innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (

text: 20 § förvaltningslagen

text: [1986:223], FL).

text: Bedömning

text: Innebörden av villkoret Av nämndens beslut om dispens framgår att syftet med naturreservatet Nolhaga berg är att bevara och utveckla de höga naturvärden och rekreationskvaliteter

text: som området har. Syftet med det aktuella villkoret anges inte i beslutet. Av villkorets formulering och av nämndens yttrande framgår dock att syftet var att säkra kommunens utbyggnadsplaner i ett område som ligger utanför naturreservatet. Villkoret har således inte ställts upp för att uppnå syftet med naturreservatet. Nämnden har därmed saknat anledning att förena dispensen med det aktuella villkoret. Genom att i beslutet föra in ett villkor som syftade till att säkra kommunens planer på utbyggnad av ett område utanför naturreservatet har nämnden brutit mot kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Jag delar nämndens bedömning att villkoret inte borde ha ställts.

text: Motiveringsskyldigheten Det aktuella villkoret motiveras inte i nämndens beslut. Motiveringsskyldigheten i

text: 20 §

text: FL gäller, som nämnden framfört, ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild. Sökanden i ärendet är ett statligt bolag. Bolaget lämnade in ansökningen om dispens i egenskap av privaträttsligt subjekt och har därmed uppträtt som enskild i ärendet. (Jfr Hellners-Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3:e upplagan, 2016, s. 81, och

text: prop. 1985/86:80, s. 59

text: Nämndens beslut är ett uttryck för nämndens befogenhet att, i enlighet med lag, begränsa användandet av vissa områden. Beslutet ger sökanden rätt att utföra vissa åtgärder inom naturreservatet under förutsättning att sökanden följer de uppställda villkoren. Nämndens beslut utgör myndighetsutövning mot enskild och nämnden skulle således ha motiverat det aktuella villkoret i beslutet.

text: Nämnden förtjänar sammanfattningsvis kritik både för att ha ställt det aktuella villkoret och för att inte ha motiverat det.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam och bristfällig handläggning av två framställningar om att ta del av allmänna handlingar

sammanfattning: Två personer begärde hos Sahlgrenska Universitetssjukhuset att få ta del av sina respektive journalkopior. I det ena fallet tog det nästan tio veckor innan myndigheten lämnade ut handlingarna. I det andra fallet kunde myndigheten inte hitta begäran och det var först efter att en ny framställning hade gjorts som handlingarna kunde lämnas ut. ChefsJO kritiserar Sahlgrenska Universitetssjukhuset för den långsamma och bristfälliga handläggningen av de båda utlämnandeframställningarna. Enheten Arkiv och informationsstruktur hanterar merparten av de utlämnandeframställningar som ges in till verksamheterna inom Sahlgrenska Universitetssjukhuset. Det har visat sig att enheten under lång tid har haft problem med att uppfylla det skyndsamhetskrav som gäller enligt tryckfrihetsförordningen. ChefsJO understryker att offentlighetsprincipen är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. Han förutsätter att myndigheten nu vidtar de lämpliga åtgärder som krävs för att grundlagens krav på skyndsam handläggning ska kunna följas framöver.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Sahlgrenska Universitetssjukhuset inom Västra Götalandsregionen. Hon anförde i huvudsak följande.

text: Den 8 februari 2024 gjorde hon och hennes partner en varsin beställning av sina respektive journalkopior via vårdgivarens e-tjänst. Dagen därpå fick de en varsin bekräftelse via 1177 om att Arkiv och informationsstruktur vid Sahlgrenska Universitetssjukhuset hade tagit emot deras beställningar. Av bekräftelsen framgick att beställningar hanterades i turordning och att handläggningstiden vid tidpunkten var längre än vanligt.

text: När omkring sex veckor hade gått kontaktade hon Arkiv och informationsstruktur via e-post. Hon fick svaret att handläggningstiden just då var cirka sex veckor. Handlingarna kom dock inte och den 18 april 2024, dvs. tio veckor efter att beställningen hade gjorts, ringde hon Arkiv och informationsstruktur. Hon fick då veta att beställningen var hanterad och att handlingarna hade skickats

text: den 15 april. Vid samtalet passade hon på att fråga om sin partners beställning. Svaret blev att det inte fanns någon registrerad beställning från partnern. Personen hon pratade med tog emot en ny, muntlig beställning gällande partnerns journal. Samma dag, den 18 april, fick hon hem sina egna journalkopior. Hennes partners handlingar kom den 22 april.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till styrelsen för Sahlgrenska Universitetssjukhuset som yttrade sig den 30 augusti 2024 och anförde i huvudsak följande.

text: I enheten Arkiv och informationsstrukturs uppdrag ingår att handlägga framställningar om att ta del av allmänna handlingar. De flesta verksamheter inom Sahlgrenska Universitetssjukhuset har överlämnat denna uppgift till enheten men ett tiotal verksamheter sköter fortfarande uppgiften på egen hand.

text: Arkiv och informationsstruktur har under en längre tid haft mycket svårt att i samtliga ärenden uppfylla lagens krav på skyndsam hantering. Under lång tid har enheten försökt korta ned handläggningstiderna för journalbeställningar. Verksamhetens medarbetare har genomgått kompetenshöjande insatser och processerna har effektiviserats. Samtidigt har enhetens budgetramar minskat och sedan maj 2023 har antalet nettoårsarbetare minskat med 7,7, vilket utgör cirka 17 procent av det totala antalet medarbetare. Verksamheten har krav på sig att minska antalet nettoårsarbetare ytterligare med anledning av sjukhusets beslut våren 2024 om att minska antalet medarbetare med administrativa arbetsuppgifter. Sjukhuset genomgår just nu en större omorganisation. Arkiv och informationsstrukturs uppdrag och resurstilldelning är under översyn.

text: Journalbeställningar kommer in till enheten från externa beställare via bl.a. post, telefonsamtal, besök i enhetens reception eller via 1177 Vårdguidens e-tjänster. Till externa beställare räknas bl.a. vårdgivare, försäkringsbolag, myndigheter (t.ex. Polismyndigheten och Försäkringskassan) och privatpersoner. Verksamheten har ett inflöde på cirka 165 beställningar per dag och lämnar i genomsnitt ut 4 500 beställningar per månad. Sedan år 2018 har det årliga antalet beställningar ökat med cirka 15 000–20 000.

text: Beställningar som inte är av akut karaktär handläggs med lägre prioritet. Verksamhetens mål är att alla journalbeställningar ska hanteras inom en vecka räknat från det att beställningen är komplett. För att kunna leva upp till den målsättningen kan verksamheten ha cirka 600–800 beställningar i kö. Det ökade inflödet av beställningar och reduceringen av antalet anställda har gjort att verksamheten under våren 2024 hade cirka 4 000 beställningar i kö.

text: Sahlgrenska Universitetssjukhuset bekräftar AA:s beskrivning av händelseförloppet och beklagar att verksamheten inte kan leva upp till kravet på skyndsam handläggning. När det gäller AA:s partners beställning beror den uteblivna registreringen sannolikt på den mänskliga faktorn.

text: AA kommenterade Sahlgrenska Universitetssjukhusets remissyttrande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1, 2 och 4 §§ TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av den. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt (2 kap. 15 och 16 §§ TF).

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen görs. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att handläggningstiden för AA:s begäran om handlingar uppgick till nästan tio veckor. Det är uppenbart att Sahlgrenska Universitetssjukhuset inte har hanterat framställningen med den skyndsamhet som krävs enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Vidare har det framkommit att myndigheten inte har kunnat hitta den begäran om handlingar som AA:s partner gett in, trots att myndigheten har skickat en bekräftelse på att beställningen har tagits emot. Jag noterar att handlingarna senare har lämnats ut efter att AA har uppmärksammat myndigheten på misstaget. Sahlgrenska Universitetssjukhuset får kritik för handläggningen av de båda utlämnandeframställningarna.

text: Det har dessutom visat sig att enheten Arkiv och informationsstruktur – som hanterar merparten av de utlämnandeframställningar som ges in till verksamheterna inom Sahlgrenska Universitetssjukhuset – under lång tid har haft problem med att uppfylla skyndsamhetskravet. Myndigheten har anfört att Arkiv och informationsstruktur har vidtagit åtgärder för att försöka korta ned handläggningstiderna. Det har framkommit att enhetens budgetramar, liksom antalet nettoårsarbetare, har minskat. Detta har skett samtidigt som antalet utlämnandeframställningar har ökat väsentligt sedan 2018.

text: Det som har kommit fram talar för att Sahlgrenska Universitetssjukhuset inte ger arbetet med utlämnandeframställningar tillräcklig prioritet. Detta är mycket oroande. Jag vill understryka att den grundlagsreglerade offentlighetsprincipen är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. En myndighet måste helt enkelt se till att skyndsamhetskravet får genomslag i frågor om t.ex. bemanning.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen görs. En viss fördröjning kan vara godtagbar om den är hänförlig till själva sekretessprövningen, men tidsåtgången får inte bero på formerna för myndighetens arbete. Det förhållandet att en myndighet tar emot ett stort antal utlämnandeframställningar innebär inte att kraven på myndigheten kan sättas ned. Sahlgrenska Universitetssjukhuset har som målsättning att alla journalbeställningar ska hanteras inom en vecka räknat från det att beställningen är komplett. Detta mål kommer i många fall inte att vara tillräckligt för att leva upp till skyndsamhetskravet. Ett grundkrav är att handläggningen av en utlämnandebegäran påbörjas skyndsamt efter att begäran har gjorts.

text: Jag förutsätter att Sahlgrenska Universitetssjukhuset nu vidtar de lämpliga åtgärder som krävs för att grundlagens krav på skyndsam handläggning ska kunna följas framöver.

text: Jag har även i ett annat beslut denna dag (dnr 5636-2024) riktat kritik mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam och bristfällig handläggning av en begäran om att ta del av allmänna handlingar.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emilia Franke har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Bemötande Förundersökning

title: Kritik mot en åklagare för dennes bemötande av en person vid ett telefonsamtal

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO i september 2007, framförde AA klagomål mot kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten, 1:a åklagarkammaren i Göteborg. Hon uppgav att hon kände sig djupt kränkt av hans sätt att uttrycka sig vid ett telefonsamtal de haft med anledning av en anmälan hon gjort avseende misstänkt misshandel av hennes son, CC. Till anmälan fogade hon en inspelning av samtalet.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-68377-07 infordrades varvid bl.a. framgick att AA i augusti 2007 anmälde att hennes son, som var nio år, blivit misshandlad av sin pappa. Den 8 augusti beslutade BB att förundersökning inte skulle inledas.

text: Den inspelning av telefonsamtalet som AA hade gjort innehöll följande meningsutbyte.

text: BB: Rena bagateller det här. Hade det varit slag då kom. AA: Men han har ju tryckt armbågen emot. BB: Ja, men det är ju ingenting att hålla på med detta. Det är ju ingenting som motiverar varken. AA: Men han har ju misshandlat CC. BB: Nej, han har tillrättavisat CC, skulle man kunna säga, i objektiv bemärkelse. Du beskriver ju själv hur det var en upprörd situation mellan pappa och sonen här, där sonen var obstinat och inte ville följa anvisningar och då har alltså föräldrar en laga rätt att använda visst våld, inte mycket, men något våld har barnen. Föräldrar som har tillsyn över barn har rätt att använda visst våld för att. Ja, så är det. AA (gråter): Jag är så ledsen, jag tycker detta är för djäkligt. BB: Jag tycker att den anmälan var småttig, så att säga. Det handlar om alldeles för lite för att det skall utgöra något brott eller än mindre utgöra grund för besöksförbud. AA: Men du denna mannen. BB: Du får nog försöka tillhålla din son att han följer pappas anvisningar och inte är obstinat och så kanske det inte händer något mer sådant här.

text: AA: Du, han har misshandlat mig i så många år innan och är dömd två gånger för misshandel på mig. Han har kunnat kasta ut min son genom fönstret. BB: Det är möjligt, men nu har jag ju att bedöma det som är aktuellt för dagen eftersom det har varit ganska länge sedan det inträffade någonting här, så att. AA: Länge sedan? Det var i januari i år. BB: Ja, jo, jag har läst den anmälan också men den är ju nedlagd av åklagare sedan tidigare. Men den har skickats med för kännedom. Men det är ju ett halvår sedan dess och mer än så, så att… det renderade ingenting. AA: Vet du vad, BB, jag har ingenting mer att säga dig nu. Jag är bara fruktansvärt, väldigt ledsen. Min son vill inte träffa honom här. BB: Men det är någonting helt annat. AA: Men det är det inte. För mig är det absolut inte okey, jag skulle aldrig göra så mot min son. BB: Som åklagare så arbetar jag med brott och straff. Jag jobbar inte. Jag jobbar inte. AA: Men vet du vad, det är olagligt, Jag jobbar som lärare. Det är olagligt. Jag anmäler barn som far illa. Man får inte bete sig så här mot barn. Du får inte sätta en armbåge mot ett struphuvud. Så uppfostrar inte jag mitt barn. Nej, och det är. Rätta mig om jag har fel. BB: Ja, du har fel. För jag är expert på vad som är tillåtet våld när det gäller barnaga och sådan här grejer efter att ha arbetat med sådant på hög nivå inom åklagarmyndigheten, så att läs min motivering och den är. AA: Jag godtar inte din motivering. Jag godtar absolut inte din motivering. BB: Ja, tyvärr nu kommer vi inte vidare med detta. Det som har hänt är alldeles för lite att det skall finnas anledning att utreda detta vidare som en brottsutredning. AA: Tack så mycket. BB: Tack tack. Hej. AA: Hej.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten som anmodades att yttra sig över lämpligheten av att uttrycka sig på det sätt som framgick av telefonsamtalet.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) inkom med ett remissvar till vilket yttranden från chefsåklagaren EE och BB var fogade.

text: BB uppgav följande.

text: A. Redogörelse för ärende ÅM 68377–07

text: Den 7 augusti 2007 tillottades jag polisanmälan 1400-K132904-07 (med tillägg och rättelser) för beslut om förundersökning skulle inledas. Med anmälan följde förhör från den 6 augusti 2007 med anmälaren AA. Saken gällde misshandel förövad av FF mot (gemensamma) sonen CC, 9 år, genom att vid ett tillfälle ha dragit CC i håret. Samtidigt inlottades begäran om besöksförbud för FF till skydd för AA och för CC. Den 8 augusti 2007 beslutade jag att inte inleda förundersökning rörande anmälan 1400-K132904-07 samt att inte meddela begärda besöksförbud. Beslutet som rörde det anmälda brottet motiverades särskilt och ingående. Någon gång mellan den 9 augusti 2007 och den 6 september 2007 ringde AA mig för att diskutera – som jag uppfattade samtalet – mitt beslut att inte inleda förundersökning (det anmälda samtalet). Den 12 september 2007inkom AA till mig med en begäran om omprövning av mitt beslut att inte inleda förundersökning. Hon talade då om ännu ett påstått misshandelstillfälle och behovet av att förhöra sonen CC.

text: Den 14 september 2007 beslutade jag – med ändring av mitt tidigare beslut och med beaktande av vad AA antytt om våld med armbåge mot hals att inleda förundersökning, underrättade genast AA därom och gav samma dag utredningsdirektiv till polisen. Förundersökning pågår alltjämt under ledning av mig. Jag har därefter åtminstone en gång blivit telefonkontaktad av AA som förhört sig om utredningens gång. Samtalen har präglats av god ton. Jag har även erfarit att förhörsledaren vid polisen flera gånger kontaktats av AA som därvid visat ett stort engagemang i saken. Ärendets vidare handläggning framgår av diarieutskrift.

text: B. Rättsliga överväganden

text: Av det inlottade beslutsmaterialet fick jag klart intrycket att det anmälda våldet avsåg ett handgripligt ingripande av fadern FF mot sonen CC då denne lekte på ett för sig själv farligt sätt i en trappa och inte slutade efter muntlig tillrättavisning. Det anmälda våldet (dragning i håret) framstod för mig som proportionerligt för att förhindra kroppsskada i följd av leken och utgjorde därmed inte straffbart misshandelsvåld. Jag vidhåller denna rättsliga bedömning grundad på det då tillgängliga materialet. Jag var således övertygad om att ha fattat ett korrekt beslut och försökte att få även AA att förstå detta.

text: Lämpligheten av gjorda uttalanden AA har inte bandat den inledande delen av samtalet då jag första gången förklarar beslutet. Jag försökte som brukligt att förklara beslutet närmare. Det som bandats är när AA fortsatte att argumentera mot mitt beslut. Ändå förhöll jag mig saklig och tappade inte tålamodet trots AA:s känsloyttring. Mot bakgrund av min erfarenhet som föredragande kammaråklagare vid Utvecklingscentrum Göteborg fann jag anledning att vid samtalet hänvisa till mina fördjupade erfarenheter av rättsliga överväganden rörande barnmisshandel, allt för att ge större auktoritet åt mitt beslut och försöka förmå AA att förstå och acceptera beslutet. Jag minns inte om AA under den obandade delen av samtalet efterfrågade om mitt beslut kunde ändras, överklagas eller liknande. Dock måste jag ha upplyst – som jag även brukar göra vid samtal som dessa – att nya omständigheter kan få mig att ändra mitt beslut. När det gäller att lämna upplysning om möjligheten till överprövning av högre åklagare brukar jag hålla mig till vad jag uppfattar som vedertagen åklagarpraxis nämligen att sådan information lämnas först när ändringsmöjligheten efterfrågas. I första hand försöker jag att förklara och vinna acceptans för mitt beslut. I styrdokument för Åklagarmyndighetens verksamhet, t ex i regeringens regleringsbrev, framhålls att verksamheten skall präglas av ett medborgarperspektiv. Detta tolkar jag som att åklagare förväntas tala i klartext vid kontakt med rättssökande allmänheten. Åklagarbeslut sålunda framlagda kan ibland upplevas som obehagliga för den som de går emot. Avslutningsvis kan jag inte se något felaktigt eller klandervärt i det jag sade vid det anmälda telefonsamtalet.

text: C. Reflektion med anledning av anmälan

text: Det är en dagligen återkommande uppgift för en åklagare att förklara för allmänheten beslut som uppfattas som misshagliga. Åklagare möts därvid inte sällan med aggressivitet redan från början och det är då en svår uppgift att söka vända en sådan attityd till förståelse för myndighetsbeslutet. Medborgarperspektivet kräver dock att vi arbetar vidare med bemötandefrågan men orimligt höga krav får inte ställas på den enskilde åklagaren. Det inträffade har vidare föranlett mig att reflektera kring det lämpliga i att vid kontakt med allmänheten på eget initiativ tidigt avbryta ett samtal där positionerna synes fastlåsta och samtalet inte kan antas leda någonvart.

text: EE uppgav bl.a. följande.

text: Jag konstaterar vid genomläsning av BB yttrande att han bl.a. gör gällande att inspelningen bara är en del av det samtal som han förde med AA vid aktuellt tillfälle. Han gör gällande att det finns en inledande del av samtalet som inte finns med på inspelningen, och som jag uppfattar det, skulle sätta hans uttalanden i ett annat ljus. Om det förhåller sig på det viset som BB anger så blir det väldigt svårt att dra någon säker slutsats om huruvida de uttalanden som BB gjort kan anses vara lämpliga eller inte mot bakgrund av att inte hela samtalet finns tillgängligt. När man lyssnar på bandet så förefaller det/kan vara så att inspelningen startat först en bit in i samtalet. Oavsett hur inspelningen av samtalet gått till så anser jag att åklagare generellt sett har ett mycket stort ansvar för hur man bemöter brottsoffer, rättssökande allmänhet m.m. Verksamheten skall alltid präglas av att ha medborgarperspektivet i fokus. På 1:a kammaren har vi bl.a. vid flera arbetsplatsträffar aktualiserat liknande frågeställningar och diskuterat vikten av ett professionellt bemötande vid alla kontakter med allmänheten. Detta trots att vi många gånger för brottsoffer m.fl. måste meddela och förklara beslut som för dem många gånger upplevs som misshagliga. Jag anser att det är oerhört viktigt att brottsoffer och rättssökande allmänhet m.fl. naturligtvis alltid skall bemötas på ett korrekt, vänligt och professionellt sätt och inte på ett sätt som kan framstå som ett bagatelliserande av det som för den drabbade kan vara nog så besvärande. När det gäller att bedöma lämpligheten av gjorda uttalanden eller bemötandet som sådant så anser jag såsom jag antytt ovan att det i detta fall blir svårt att korrekt värdera hans uttalanden mot bakgrund av att inte hela samtalet finns tillgängligt. Detta är självklart beklagligt. Ärendet som sådant aktualiserar däremot med all önskvärd tydlighet nödvändigheten av att jag på kammaren på nytt påminner åklagarna men även övriga anställda om vikten av ett korrekt bemötande vid alla kontakter med den rättssökande allmänheten för att inte förtroendet för åklagarmyndigheten skall minska.

text: DD anförde i huvudsak följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den uträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. I 5 § stadgas bl.a. att myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda.

text: Bedömning

text: AA har i sin anmälan till JO haft synpunkter på vad en åklagare uttalat under ett telefonsamtal med henne samt uttryckt missnöje med åklagarens beslut att lägga ned en förundersökning där hennes nioåriga son var målsäganden. Samtalet finns inspelat på band. Det ska dock särskilt noteras att inledningen av telefonsamtalet inte är inspelat. Det är inte ovanligt att åklagare kontaktas av enskilda med anledning av de beslut åklagare fattar. Många gånger är den enskilde upprörd och arg. Upprördhet bottnar naturligtvis ofta i att den berörda personen inte förstår åklagarens beslut och/eller känner sig misstrodd. Det är inte en alldeles enkel uppgift för åklagare att på ett pedagogiskt sätt förklara sina beslut för brottsoffer och andra som är missnöjda med åklagares beslut. Det är mänskligt att även åklagare någon gång kan tappa tålamodet och uttala sig på ett mindre lämpligt sätt. Det är dock en självklarhet att åklagare ska bemöta allmänheten på ett korrekt, vänligt och professionellt sätt. Uttalanden som kan uppfattas som att åklagaren bagatelliserar ärendet ska givetvis undvikas. Vad gäller det aktuella telefonsamtalet framgår av åklagarens yttrande att han inledningsvis har försökt att förklara sitt beslut att lägga ned förundersökningen för

text: AA. Den delen är inte inspelad på band. Vad som har spelats in är den efterföljande diskussionen mellan AA och åklagaren. Jag kan dock konstatera att åklagaren i sina försök att förklara sitt beslut har uttalat sig på ett sätt som för den enskilde kan uppfattas som att åklagaren bagatelliserade den anmälda händelsen. Detta borde åklagaren ha undvikit. Kammarchefen har uppgett att personalen tidigare har diskuterat bemötandefrågor på arbetsplatsträffar. Jag noterar med tillfredsställelse att förnyade diskussioner kring detta ska hållas vid kammaren. Avslutningsvis vill jag peka på att Åklagarmyndigheten bedriver en omfattande utbildningsverksamhet. Under år 2006 genomförde myndigheten ett pilotprojekt för förbättrat bemötande av brottsoffer. Bemötandefrågor och åklagaretik ingår även som särskilda utbildningsavsnitt vid åklagarmyndighetens grundutbildning. Bemötandefrågor uppmärksammades också vid myndighetens Åklagarstämma våren 2007. Utbildningsinsatserna ska utgöra en ledning för dessa frågors behandling i den dagliga verksamheten. Regeringen har vidare gett Brottsoffermyndigheten i uppdrag att i samråd med bl.a. Åklagarmyndigheten genomföra ett utbildningsprogram för myndigheternas personal beträffande bemötande av sexualbrottsoffer. Utbildningarna är planerade att starta hösten 2008 och ska pågå till hösten 2009. Således arbetar Åklagarmyndigheten aktivt och på bred front för att utveckla bemötandefrågorna. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Det är naturligtvis viktigt att befattningshavare vid åklagarväsendet bemöter allmänheten på ett korrekt och professionellt sätt och därmed vinnlägger sig om att upprätthålla förtroendet för rättsväsendet. Det innebär t.ex. att en åklagare ska avstå från att uttala sig på ett sätt som innebär att denne bagatelliserar det saken gäller. Inte minst vid samtal med personer som uppger att de själva eller nära anhöriga blivit utsatta för brott är det givet att sådana uttalanden med fog kan uppfattas som kränkande. Till ett korrekt och professionellt bemötande hör givetvis också att en åklagare, när denne redogör för innehållet i gällande rätt, lämnar korrekta upplysningar.

text: Med anledning av vad BB anfört om att det inte är ovanligt att en åklagare möts av aggressivitet vill jag klargöra att jag i och för sig förstår att en åklagare kan mötas av personer som är mycket upprörda. Om en befattningshavare avslutar ett samtal med en person som är oförskämd eller arg eller som för en diskussion som inte leder vidare behöver detta givetvis inte innebära att denne inte uppträder korrekt. En bedömning får göras i det enskilda fallet.

text: När det sedan gäller det aktuella telefonsamtalet har BB påpekat att inspelningen inte avser hela samtalet. Jag har dock inte funnit att detta medför att jag inte kan uttala mig om den del som har spelats in. Enligt min uppfattning har BB genom att bl.a. bagatellisera de uppgifter som AA lämnat (t.ex. genom att säga att anmälan var ”småttig”) och genom att uttala att AA borde tillhålla sonen att följa pappas anvisningar och inte vara obstinat uttryckt sig på ett sätt som inte är lämpligt.

text: BB har också under samtalet rättat AA och påpekat för henne att hon hade fel när hon sa att det inte var tillåtet att sätta armbågen mot struphuvudet på ett barn. Han har i sitt yttrande hit angett att han inte anser att han uttryckt sig felaktigt under samtalet. Enligt min uppfattning står emellertid ett sådant uttalande inte i

text: överensstämmelse med innehållet i gällande rätt. Jag konstaterar också att BB senare beslutade att återuppta förundersökningen på grund av bl.a. dessa uppgifter.

text: Avslutningsvis vill jag endast framhålla att det är min uppfattning att en åklagare, om dennes beslut blir ifrågasatt, kan upplysa om möjligheten att få beslutet överprövat. En sådan upplysning kan lämnas även utan att personen i fråga uttryckligen efterfrågat vilka möjligheter till ändring av beslutet som finns.

text: Vad som i övrigt förekommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.