avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Dokumentation JO-inspektion

title: Initiativärende mot Överförmyndarnämnden i Nacka kommun om bristfällig dokumentation

text: Initiativet m.m.

text: Vid min inspektion av Överförmyndarnämnden i Nacka kommun den 5-6 mars

text: 2008 samt den 12 mars 2008 gjordes iakttagelser bl.a. angående dåvarande överförmyndarens dokumentation i ett ärende rörande förvaltar- och godmansskap (ärende 3809) som föranledde mig att fortsätta granskningen inom ramen för ett särskilt ärende.

text: Överförmyndarnämndens akt i ärende 3809 inhämtades och granskades. Föredraganden i ärendet upprättade därefter en promemoria med i huvudsak följande lydelse.

text: – – – Den 10 februari 2005 anordnades förvaltarskap enligt i

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: för AA för att förvalta hennes egendom. Den 20 september 2006 anordnades även godmansskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: för att bevaka hennes rätt och sörja för hennes person. Till förvaltare och god man utsågs BB. Dåvarande överförmyndaren mottog den 20 juni 2006 en skrift från BB, se aktbilaga 5. På handlingen har antecknats att BB har ringt den 31 juli 2006 och påmint om arvodet. Det framgår emellertid inte vem som har gjort anteckningen. 1 samband JO:s inspektion noterades att någon hade klistrat en s.k. post-it-lapp, innehållande vissa instruktioner rörande handläggningen, på ovan nämnda handling. Handlingen jämte post-it-lappen kopierades vid inspektionen, se aktbilaga 6. Det framgår inte vem som lämnat instruktionerna, och inte heller om de lämnats före eller efter samtalet den 31 juli 2006. Det framgår inte heller om några åtgärder, och i så fall vilka, har vidtagits med anledning av instruktionerna. I samband med granskningen av den infordrade akten har det konstaterats att post-it-lappen numera har avlägsnats. Den 29 september 2006 har en tjänsteanteckning gjorts, se aktbilaga 7. Det är oklart vad dokumentationen avser liksom om den har någon koppling till innehållet i bilaga 1-2 (borde rätteligen ha stått aktbilaga 5-6, JO:s anmärkning). – – –

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Överförmyndarnämnden i Nacka kommun, som i sitt yttrande, genom ordföranden CC, anförde följande.

text: – – – Överförmyndarnämnden i Nacka kommun lämnar härmed följande yttrande. Överförmyndarnämnden inrättades den 1 januari 2007. Nämnden har sedan starten jobbat hårt på att upprätthålla en god rättsäkerhet och att införa tydliga handläggningsrutiner. Dagens rutiner är sådana att alla händelser som är av vikt för ett ärendes handläggning ska antecknas. Gällande tjänsteanteckningar ska det framgå vem som har fört anteckningen, datum och ärendebeteckning, vilket följs upp i det dagliga arbetet. Det kan konstateras att de rutiner som vi arbetar efter idag inte fanns före nämndens inrättande. Vi har dock kontrollerat med BB om hur hennes skrivelse om begäran om ett högre arvode som mottogs av dåvarande överförmyndaren har behandlats. BB har därvid uppgett att hon fått skrivelsen besvarad genom telefonsamtal av dåvarande överförmyndaren och att hon bestämt sig för att inte gå vidare med sitt anspråk. BB hade begärt arvode för att bevaka huvudmannens rätt och att sörja för dennes person. BB hade inte det förordnandet och då kan inte arvode utgå för dessa delar. Överförmyndaren ansökte därefter om god man för att bevaka huvud-mannens rätt och sörja för dennes person då behov fanns. Med dagens rutiner för Överförmyndarnämndens verksamhet anser nämnden att sådana här oklarheter som JO pekat på med stor sannolikhet inte kommer att uppstå i framtiden.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för ärendets utgång antecknas. Även uppgifter som rör ärendets gång, t.ex. kontakt med parter, andra personer eller myndigheter, bör emellertid antecknas i vissa fall (se t.ex. JO:s beslut den 3 mars 2005, dnr

text: ). En god dokumentation är en förutsättning för att den som berörs av ärendet och andra, t.ex. domstolar och JO, ska kunna följa ärendets gång. Dokumentationen ska säkerställa hanteringen av ärendet om den ordinarie handläggaren är frånvarande, trygga myndighetens underlag för beslut och ge möjlighet till granskning av ärendets handläggning i efterhand. Enligt min uppfattning innebär en god dokumentation naturligtvis också att de anteckningar som görs ska vara begripliga även för andra än den som gjort desamma. Dessutom ska det framgå när anteckningarna gjorts och av vem.

text: I en skrift, som inkom till överförmyndaren den 20 juni 2006, påpekade BB att det arvode hon tillerkänts enligt hennes uppfattning var för lågt. Av en anteckning på skriften framgår att BB därefter den 31 juli ringde och påminde om arvodet. Anteckningen utvisar dock inte vem som talade med henne.

text: I samband med inspektionen återfanns en post-it-lapp på ovan nämnda handling. På lappen hade antecknats att BB skulle kontaktas och tillfrågas om hon ville ansöka om extra utbetalning eller om skriften skulle ses som ett överklagande av arvodesbeslutet. Jag har i princip inga synpunkter på att instruktionerna lämnades på detta sätt. Överförmyndarnämnden har, efter att senare ha kontaktat BB, upplyst att hon fått skriften besvarad genom telefonsamtal av dåvarande överförmyndaren, och att hon därefter bestämt sig för att inte gå vidare med sitt anspråk på arvode. Överförmyndarens handläggningsåtgärder i detta avseende har emellertid överhuvudtaget inte dokumenterats.

text: Av handlingarna i akten framgår att det är överförmyndaren som har gjort tjänsteanteckningen den 29 september 2006. Anteckningen är dock enligt min mening i det närmaste obegriplig, möjligen med undantag för överförmyndaren själv eller andra som vid tidpunkten var väl insatta i ärendet.

text: Mot bakgrund av vad jag nu anfört förtjänar överförmyndaren kritik för den bristfälliga dokumentationen.

text: Överförmyndarnämnden har upplyst att man numera arbetar efter andra rutiner än före nämndens inrättande den 1 januari 2007. I samband med inspektionen kunde jag också konstatera att det i de flesta avseenden skett en märkbar förbättring av handläggningen sedan den 1 januari 2007. Min förhoppning är att brister av det slag som är aktuella här inte kommer att uppstå på nytt.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en polismyndighet för handläggningen av ärenden vid en kriminalavdelning

org: jo

text: I ett beslut den 31 januari 2001 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

type: stycke

text: Initiativet

type: rubrik

text: Jag genomförde den 14–16 juni 2000 en inspektion vid Polismyndigheten i Hallands län (kriminalavdelning Halmstad och närpolisområde Halmstad). Inspektionen vid kriminalavdelningen omfattade de 200 äldsta öppna ärendena samt stickprovsvis avslutade ärenden under åren 1999 och 2000. Vid närpolisområdet granskades stickprovsvis öppna ärenden.

text: Vid inspektionen upplystes att kriminalavdelningen per den 31 maj 2000 hade en utredningsbalans om 1 538 ärenden, varav 905 ärenden inte var utlagda på någon handläggare utan låg i den s.k. outdelade balansen. Vid kriminalavdelningen tjänstgjorde 21 utredningsmän. Inspektören AA var i början av juni 2000 förundersökningsledare i 843 ärenden. Myndigheten har gjort ett par försök att avarbeta ärendebalansen och man hade i detta syfte vid några tillfällen tillsatt särskilda avarbetningsgrupper.

text: I fråga om bevakningsrutinerna vid kriminalavdelningen upplystes under inspektionen att de ärenden som var inlottade på åklagare över huvud taget inte bevakades. Ansvaret för ärendena låg i stället på den åklagare som var förundersökningsledare. Det förekom inte heller någon regelmässig bevakning eller uppföljning från kriminalavdelningens sida av de på utredningsmän utlagda ärenden i vilka polisen var förundersökningsledare. Man tog exempelvis inte fram några bevakningslistor från RAR-systemet. Den outdelade utredningsbalansen genomgicks ungefär en gång i halvåret. Man delade inte ut några ärenden från den outdelade balansen till handläggarna, eftersom dessa redan hade fullt upp med att handlägga nya prioriterade ärenden. Vid avdelningen fanns endast en utbildad handläggare av bedrägeriärenden. Denne var emellertid sedan 1995 ianspråktagen för andra arbetsuppgifter, vilket innebar att det inte fanns någon särskild handläggare som kunde handlägga bedrägeriärendena.

text: Den 31 maj 2000 hade närpolisområde Halmstad en utredningsbalans om 207 ärenden. I närpolisområdet fanns fyra utredningsmän och 12 närpoliser. Närpolisområdet handlade i huvudsak ungdomsärenden och spaningsärenden samt ärenden om trafikbrott och dödsfall utan misstanke om brott.

text: Vid inspektionen uppmärksammades 149 ärenden vid kriminalavdelningen, i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas i olika hänseenden. Ärendena avsåg bl.a. grov misshandel, misshandel, grov stöld, stöld, bedrägeri, olaga vapeninnehav, försök till mordbrand, brott mot miljöskyddslagen, förskingring, mened, osann partsutsaga, övergrepp i rättssak, allmänfarlig vårdslöshet, otillåtet förfarande med pornografisk bild, djurplågeri, olovlig tillverkning av sprit och skyddande av brottsling. I dessa ärenden hade i princip inga utredningsåtgärder vidtagits under minst ett års tid, och i vissa fall föreföll det i anmälan angivna brottet ha preskriberats. Av de 149 ärendena var 40 äldre än tre år, 79 var mellan två och tre år gamla och 30 var mellan ett och två år gamla.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Hallands län för upplysningar och yttrande över  orsaken till att ett stort antal ärenden hade legat lång tid utan att några åtgärder hade vidtagits i dem,  vilka åtgärder polismyndigheten har vidtagit och/eller kommer att vidta för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna samt för att avarbeta ärendebalansen,  vilka prioriteringar som tillämpas vid polismyndigheten beträffande brottsutredningar. (Som redogjorts för i det föregående fanns bland de granskade ärendena påstådda brott av vitt skilda slag, särskilt kan nämnas ärende K5952-97 som handlade om en påstådd misshandel riktad mot en gravid kvinna.)

text: Samtidigt anmodades polismyndigheten att yttra sig över de kontroll- och bevakningsrutiner som tillämpades beträffande ännu inte avgjorda ärenden vid kriminalavdelningen.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats två promemorior från polismästaren CC (chef för kriminalpolisen) samt en promemoria från kommissarien DD och kriminalinspektören AA (förundersökningsledare vid kriminalavdelning Halmstad). I yttrandet anfördes bl.a. följande. Myndighetsledningen har fortlöpande analyserat utvecklingen vad gäller balanserna. Som framgår av CC:s redovisning har det vidtagits ett stort antal åtgärder. Det kan konstateras att dessa inte varit tillräckliga. Polismyndigheten har varit medveten även om detta och fört fram det till bl a Rikspolisstyrelsen i samband med s k resultat- och budgetdialoger. Det har dessutom varit uppenbart att kompetensen och kvalitetskontrollen inte varit tillfredsställande, vilket lett till omfattande utvecklingsoch utbildningsåtgärder. Härtill kommer att verksamheten vid Polismyndigheten, såväl organisation som arbetssätt och resursfördelning, kommer att bli föremål för

text: en utvärdering så snart det s k RPS-försöket (se redogörelse från CC) avslutats, varvid resultatet av förevarande inspektion kommer att vara en utgångspunkt. Läget vid Polismyndigheten i Hallands län visar på hur svårt det är att klara ordning och säkerhet samtidigt som övriga lagstadgade uppgifter. Utredningsverksamheten måste konkurrera om samma resurs som övrig polisverksamhet, allt inom ramen för de politiska prioriteringarna. Resultat av Polismyndighetens förra organisation visar att utredningsverksamheten inte klarades av inom ramen för en då integrerad närpolisverksamhet, bl a beroende på att den händelsestyrda verksamheten ianspråktog så stor andel av resurserna, sannolikt beroende på att resursen totalt sett är för liten. Nu har ett annat arbetssätt prövats. Det kan konstateras att organisationen, i vart fall hjälpligt, klarat av att hålla jämn takt med antalet inkomna ärenden. Problemet med de äldre ärendena kvarstår dock. Polismyndigheten har därför hos Rikspolisstyrelsen åter anmält behov av hjälp. Det bör noteras att Polismyndigheten även saknar förmåga att lösa uppgifterna inom området ordning och säkerhet på ett tillfredsställande sätt. Av tradition har resurser från detta område utnyttjats, då balanserna växt för mycket. Sommarproblematiken i Halland kräver dock en ovanligt stor andel av myndighetens resurser, varför förstärkning till Kriminalpolisen inte har kunnat ske på sätt som varit vanligt förr. Det bör även noteras att all kraft vid Kriminalpolisen går åt till utredningsverksamhet. Några resurser för s k spaningsverksamhet är inte avdelade, vilket skett efter en medveten avvägning med hänsyn till balansutvecklingen.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis kan det konstateras att Polismyndigheten, om än med viss tvekan, förmår hålla takten med inkommande ärenden. Samtidigt är det uppenbart att avarbetningstakten är för långsam. Detta får icke acceptabla konsekvenser för den rättssökande allmänheten. Ett stort antal åtgärder har vidtagits för att rätta till bristerna. Det finns dock en gräns för vad en organisation orkar med, särskilt med hänsyn till att Polismyndigheten i vart fall under 1998 och 1999, tvingats amortera ett före 1997 upplupet anslagsöverskridande, vilket inneburit att återanställningar inte kunnat ske i önskad omfattning. Polismyndighetens ledning har därför inlett en dialog med Rikspolisstyrelsen.

text: Bedömning

text: Inspektionen den 14–16 juni 2000 vid Polismyndigheten i Hallands län (kriminalavdelning Halmstad och närpolisområde Halmstad) utgör ett led i en granskning av den brottsutredande verksamheten vid olika polismyndigheter i landet. Inom ramen för detta projekt inspekterades i september 1999 närpolisområde Centralstationen (CST), i maj 2000 närpolisområde Klara och i november 2000 närpolisområde Upplands Väsby, alla vid Polismyndigheten i Stockholms län, samt i december 2000 kriminalavdelningen Kalmar och närpolisområde Kalmar vid Polismyndigheten i Kalmar län.

text: Mina iakttagelser beträffande handläggningen av kriminalärenden vid närpolisområdena CST och Klara har redovisats i beslut den 17 oktober 2000 (dnr 4612-1999) respektive den 11 december 2000 (dnr 2210-2000 och 2212-2000).

text: I dessa beslut framhöll jag att polisens uppgift att utreda begångna brott är en central del av polisväsendets arbetsuppgifter. Jag uttalade härutöver följande i frågan.

text: En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för

text: allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostadseller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver. Det nu sagda gäller självfallet även i fråga om den utredningsverksamhet som bedrivs vid närpolisen. Som närmare utvecklats i de nyss nämnda besluten kunde jag konstatera förekomsten av allvarliga brister i polisens utredningsverksamhet vid de två närpolisområdena.

text: Också vid den nu aktuella inspektionen av kriminalavdelningen i Halmstad framkom allvarliga brister i utredningsverksamheten. De mest anmärkningsvärda av dessa gällde de mycket långa handläggningstiderna och avsaknaden av väl fungerande bevaknings- och kontrollrutiner. Vidare förelåg vissa brister i fråga om prioriteringen av de olika ärendetyperna. Det kunde sammanfattningsvis konstateras att utredningsverksamheten inte uppfyllde de krav som måste ställas på sådan verksamhet.

text: Som framgår av redogörelsen i det föregående kunde handläggningstiden ifrågasättas i ett stort antal ärenden (för en närmare redogörelse hänvisas till det protokoll som fördes vid inspektionen, JO:s ärende dnr 2127-2000). Handläggningen av dessa ärenden uppfyllde inte det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Det bör i sammanhanget särskilt framhållas att flera av de granskade ärendena gällde våldsbrott, dvs. en brottstyp som bör prioriteras i utredningshänseende. Som ett exempel kan nämnas ärendet K5952-97, som avsåg en påstådd misshandel riktad mot en gravid kvinna. DD och AA har uppgett att inkommande ärenden prioriteras enligt myndighetens verksamhetsplan. Jag har inte underlag för att ifrågasätta riktigheten av detta påstående. Det nyss nämnda exemplet visar emellertid att ärendena i utredningsbalansen inte alltid prioriteras på ett riktigt sätt. Det kan tilläggas att CC har uppgett att man har funnit brister i kriminalavdelningens prioritering av brottsutredningar.

text: Det finns sannolikt ett samband mellan dessa brister och avsaknaden av väl fungerande bevaknings- och kontrollrutiner. Som har nämnts i det föregående framkom vid inspektionen att det över huvud taget inte förekom någon bevakning av de ärenden som var inlottade på åklagare, att det i de ärenden som var utlagda på utredningsmän och där polisen var förundersökningsledare inte skedde någon regelmässig bevakning eller uppföljning från kriminalavdelningens sida samt att den outdelade balansen genomgicks endast ungefär en gång i halvåret. Det är uppenbart att det som nu har beskrivits inte kan betecknas som tillfredsställande bevaknings- och kontrollrutiner. Iakttagelserna vid inspektionen förmedlade snarast

text: ett intryck av att kriminalavdelningen inte hade fullständig kontroll över arbetssituationen med den stora outdelade ärendebalansen. DD och AA har nu uppgett att ”Fukommissarien går efterhand, varannan månad, igenom ärendehögarna”.

text: Som förklaring till det besvärliga läget har polismyndigheten huvudsakligen anfört resursbrist. Man har bl.a. pekat på att myndigheten har tvingats amortera ett anslagsöverskridande, och myndigheten har vidare framhållit att utredningsverksamheten måste konkurrera om de tillgängliga resurserna med den övriga polisverksamheten. DD och AA har hävdat att den enda möjliga utvägen ur den föreliggande situationen är att kraftigt förstärka utredningsresurserna.

text: De brister som konstaterades vid inspektionen kan säkerligen till viss del förklaras med att kriminalavdelningen inte har haft tillräckliga personella resurser. Det framstår exempelvis som helt orimligt att en enda person är förundersökningsledare i 843 ärenden. Det är uppenbart att denne inte har någon som helst möjlighet att utöva ett aktivt förundersökningsledarskap i samtliga dessa ärenden (se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]). En sådan arbetssituation kan självfallet få till resultat att förundersökningsledarna känner uppgivenhet inför uppgiften och att arbetsmoralen urholkas hos både förundersökningsledare och utredare.

text: Enligt min uppfattning kan emellertid situationen vid kriminalavdelningen inte endast tillskrivas brist på resurser. Polismyndigheten har i sitt yttrande påtalat att kompetensen och kvalitetskontrollen inte varit tillfredsställande och att viss utbildning därför har skett. Jag vill i detta sammanhang understryka vikten av att utredningspersonalen har den kunskap och erfarenhet som arbetsuppgiften kräver (jfr 3 kap. 6 a § polisförordningen [1998:1558]).

text: Vissa av de brister som iakttogs vid inspektionen, t.ex. avseende prioriterings- och bevakningsfrågorna, får anses ha sin grund i att ledningen för kriminalavdelningen inte på ett tillräckligt effektivt och kompetent sätt utarbetat väl fungerande rutiner.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsavdelning vilar på avdelningens chef. Det ankommer således på denne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt. Till chefens arbetsuppgifter hör bl.a. att se till att ärendena fördelas mellan utredarna på ett lämpligt sätt samt att ombesörja att det finns väl fungerande prioriterings- och bevakningsrutiner. Det ankommer vidare på honom att informera närmast högre chef, om han gör den bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: och 1 kap. 7 § polisförordningen ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt

text: 7 § första stycket verksförordningen

text: är en av de uppgifter som ankommer på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten för dess sätt att bedriva utredningsverksamheten vid kriminalavdelningen i Halmstad. Att ett stort antal ärenden har legat så lång tid som det här är fråga om utan att några som helst utredningsåtgärder har vidtagits är självfallet helt oacceptabelt.

text: Som framgår av remissvaret kommer verksamheten vid polismyndigheten att bli föremål för en utvärdering. Jag utgår från att polismyndigheten i samband därmed vidtar kraftfulla åtgärder för att säkerställa att utredningsverksamheten kan bedrivas på effektivt och rättssäkert sätt. Jag noterar att polismyndigheten avser att göra en särskild insats för att komma till rätta med balanserna av bedrägeriärenden.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Långsam handläggning

title: Klagomål angående handläggningen av ett ärende enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU; anmälan mot Länsrätten i Göteborg m.fl. avseende handläggningstiden m.m.

text: Bakgrund

text: Flickan AA, dotter till BB och CC, omhändertogs enligt

text: 6 §

text: LVU den 7 december 2007. Länsrätten i Göteborg fastställde det omedelbara omhändertagandet den 18 december 2007. Den 27 december 2007 beslutade Myndighetsnämnden i Stenungsunds kommun att ansöka om att AA skulle beredas vård enligt LVU. Ansökan kom in till länsrätten samma dag. Länsrätten höll muntlig förhandling den 18 januari 2008 och meddelade dom den 25 januari 2008 (mål nr 8945-07). BB och CC överklagade. Efter skriftväxling i målet satte Kammarrätten i Göteborg ut tid för muntlig förhandling att hållas den 15 maj 2008. Förhandlingen ställdes in med kort varsel och muntlig förhandling hölls i stället i juli. Kammarrättens dom meddelades den 25 juli 2008 (mål nr 841-08).

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO i juni 2008 framförde BB och CC klagomål mot socialtjänsten, länsrätten och kammarrätten angående handläggningen av LVUärendet. De anförde bl.a. följande. Det finns inte skäl för vård av dottern med stöd av LVU. Efter omhändertagandet fick de inte träffa dottern på över en månad trots att det inte hade fattats något beslut om umgängesbegränsning. De har därefter successivt beviljats allt mindre umgänge. Handläggningstiden hos framför allt domstolarna har varit för lång. – Till anmälan var vissa handlingar fogade.

text: Utredning

text: Från socialtjänsten inhämtades handlingar i ärendet, bl.a. journalanteckningar för perioden den 1 oktober 2007- den 8 september 2008 samt kopior av beslut och domar i ärendet. Dagboksbladen i länsrättens mål nr 8945-07 respektive kammarrättens mål nr 841-08 togs in och akterna i aktuella mål lånades in.

text: Därefter anmodades Länsrätten i Göteborg att, mot bakgrund av bestämmelserna i

text: 34 §

text: LVU, inkomma med utredning och yttrande avseende handläggningstiden i länsrätten efter nämndens ansökan om vård.

text: Lagmannen DD överlämnade som länsrättens remissvar ett yttrande upprättat av rådmannen EE. I yttrandet anfördes följande.

text: Är den unge omhändertagen eller har ett tillfälligt flyttningsförbud meddelats, skall länsrätten ta upp målet till avgörande inom två veckor från den dag då ansökan om vård eller flyttningsförbud kom in. Länsrätten får förlänga denna tid, om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt (

text: 34 §

text: LVU). Myndighetsnämnden i Stenungsunds kommun beslutade den 7 december 2007 att omedelbart omhänderta AA enligt

text: 6 §

text: LVU. Länsrätten fastställde det underställda beslutet den 18 december 2007. Myndighetsnämnden ansökte härefter om att AA skulle beredas vård med stöd av 1 § andra stycket och 2 § LVU. Ansökan kom in till länsrätten den 27 december 2007. Ansökan kommunicerades med övriga parter samtidigt som länsrätten kallade till muntlig förhandling. Den muntliga förhandlingen skulle äga rum den 9 januari 2008. Den 2 januari 2008 inkom makarna BB och CC:s offentliga biträde advokaten FF med ett yttrande där han bl.a. åberopade fyra vittnesförhör som muntlig bevisning. Som bilaga till yttrandet fogades intyg av två av de åberopade vittnena. Samma dag inkom även ett yttrande från AA:s föräldrar. CC:s pappa var ytterligare ett av de vittnen som åberopades av det offentliga biträdet. Vid länsrättens förhandling den 9 januari 2008 konstaterade jag att de åberopade vittnena inte hade kallats till förhandlingen varvid förhandlingen ställdes in. Samtidigt beslutades att ny förhandling skulle äga rum den 18 januari 2008. Länsrätten har av förbiseende inte kallat de åberopade vittnena till den muntliga handlingen och någon rimlig förklaring till detta kan inte lämnas. En ny muntlig förhandling kunde inte hållas förrän den 18 januari 2008 beroende på att de offentliga biträdena och ombudet för Myndighetsnämnden i Stenungsunds kommun var upptagna med andra domstolsförhandlingar. Parterna var överens om att hålla den muntliga förhandlingen den 18 januari 2008. Något separat beslut att förlänga tiden har dock inte fattats.

text: BB och CC gavs tillfälle att kommentera remissvaret. De gav senare in kopior av vissa skrivelser för kännedom.

text: Bedömning

text: Syftet med JO:s granskning är i första hand att undersöka om domstolar och andra myndigheter har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan däremot inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat och är återhållsam med att ha synpunkter på myndigheternas bedömningar i sak. En utgångspunkt för JO:s granskning av domstolarna är vidare den i grundlag inskrivna principen om domstolarnas självständighet vid rättstillämpningen.

text: Mot denna bakgrund gör jag inte något uttalande när det gäller huruvida det fanns skäl för att omhänderta makarna BB och CC:s dotter med stöd av LVU eller för den fortsatta tvångsvården som har beslutats av domstol. Jag uttalar mig inte heller om de bedömningar som låg bakom planeringen av umgänget.

text: Vad som framgår av inhämtade handlingar angående socialtjänstens formella handläggning av ärendet, t.ex. hanteringen av umgänget mellan AA och föräldrarna i det inledande skedet av omhändertagandet, har inte gett mig anledning till någon ytterligare utredningsåtgärd och föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Inte heller vad beträffar handläggningen vid kammarrätten har jag funnit anledning att vidta någon ytterligare åtgärd.

text: När det gäller handläggningen vid länsrätten vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 33 §

text: LVU ska mål och ärenden enligt lagen handläggas skyndsamt. Utöver denna generella regel finns för vissa fall särskilda tidsfrister föreskrivna. Sålunda stadgas i

text: 34 §

text: LVU att länsrätten, för det fall den unge är omhändertagen, ska ta upp ett mål till avgörande inom två veckor från den dag en ansökan om vård kommer in. Länsrätten får, enligt samma lagrum, förlänga tiden om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Bestämmelsen i

text: 34 §

text: LVU innebär att den slutliga handläggningen i form av muntlig förhandling eller föredragning måste ha påbörjats inom den nämnda tidsfristen. Möjligheten att förlänga tiden är avsedd att användas sparsamt (se

text: prop. 1989/90:28 s. 123

text: Av utredningen framgår att länsrätten dagen efter att ansökan kom in skickade kallelser till parterna till en muntlig förhandling den 9 januari 2008, dvs. inom tvåveckorsfristen. Därefter inkom makarna BB och CC:s offentliga biträde med ett yttrande och åberopade samtidigt vissa vittnesförhör. När målet ropades på visade det sig att länsrätten hade förbisett att kalla dessa vittnen.

text: Jag har inte några synpunkter på att länsrätten i den uppkomna situationen beslutade att ställa in förhandlingen och sätta ut den till ett senare tillfälle. Eftersom de offentliga biträdena och ombudet för myndighetsnämnden var upptagna kunde dock muntlig förhandling hållas först den 18 januari 2008. Detta innebar att tvåveckorsfristen i

text: 34 §

text: LVU överskreds med åtta dagar. Som framgått ovan får fristen förlängas om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. I detta fall har inget annat framkommit än att det varit en brist i domstolens handläggning som orsakat att fristen måste förlängas. Detta är självfallet mycket otillfredsställande och länsrätten kan inte undgå kritik för hanteringen.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats såvitt avser länsrättens handläggning av det aktuella LVU-målet.


nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förundersökning

title: Kritik mot polismyndighet för att den i ett fall inte hade vidtagit tillräckliga utredningsåtgärder innan den beslutat att lägga ned en förundersökning , m.m.

text: Kritik mot polismyndighet för att den i ett fall inte hade vidtagit tillräckliga utredningsåtgärder innan den beslutat att lägga ned en förundersökning samt att den i ett annat fall beslutat att inte inleda förundersökning trots att det fanns anledning att anta att brott hade förövats

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Hallands län den 14–16 juni 2000 granskades bl.a. ärendena K6718-00 och K6735-00. I det protokoll som fördes vid inspektionen noterades följande om iakttagelserna i dessa ärenden.

text: K6718-00: Anmälan om stöld av en skylift gjordes den 27 mars 2000. Enligt uppgift i anmälan hade ett vittne observerat när en person i en personbil med visst angivet registreringsnummer hakade på skyliften och körde i väg med den. I en tjänsteanteckning undertecknad av en assistent fanns vissa utredningsåtgärder dokumenterade. Den 6 juni 2000 lades förundersökningen ned med motiveringen ”ej spaningsresultat”.

text: K6735-00: Anmälan om stöld av en mobiltelefon på ett kontor gjordes den 27 mars 2000. Enligt uppgift i anmälan hade en person varit inne på tjänsterummet där telefonen förvarades. Samma dag fattades beslut om att inte inleda förundersökning med motiveringen ”spaningsuppslag saknas”.

text: Det kunde ifrågasättas om polisen hade vidtagit tillräckliga utredningsåtgärder innan beslut att inte inleda förundersökning eller att lägga ned en pågående utredning meddelades. ChefsJO Eklundh beslutade därför att ta upp polismyndighetens handläggning av utredningarna i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Hallands län för upplysningar och yttrande över handläggningen i de aktuella ärendena.

text: Polismyndigheten (länspolismästare AA) kom in med yttranden. Till dessa hade fogats upplysningar från bl.a. kriminalkommissarien BB och poliskommissarien CC.

text: I ett beslut den 5 oktober 2001 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: K6718-00 Anmälan om stöld av en skylift med ett uppgivet värde av 150 000 kr gjordes hos polismyndigheten den 27 mars 2000. Av anmälan framgick att fastighetsskötaren i den fastighet utanför vilken skyliften stått parkerad hade uppgett att en hyresgäst sett när två män hakade på skyliften på en personbil med ett visst angivet registreringsnummer och körde därifrån någon gång på kvällen den 25 mars 2000.

text: Förundersökning inleddes samma dag som anmälan gjordes.

text: Den 13 april 2000 hade en assistent vid polismyndigheten telefonkontakt med fastighetsskötaren, och den 5 juni 2000 fick assistenten per telefon kontakt också med den person som hade observerat de två män som hade åkt iväg med skyliften. Denne uppgav att han hade noterat registreringsnumret, eftersom han tyckte att det såg ”skumt” ut, och han lämnade också ett signalement, dock något vagt, på männen. Den 6 juni 2000 lades förundersökningen ned med motiveringen ”ej spaningsresultat”.

text: BB, som var förundersökningsledare i ärendet, har i sitt yttrande uppgett att han den 6 juni 2000 fick del av de uppgifter som assistenten hade fått. En ”slagning” på fordonet visade att det ägdes av en för polismyndigheten känd kriminell person. BB ansåg att det var lönlöst att vid den tidpunkten, cirka två och en halv månad efter det att brottet begicks, ta kontakt med bilägaren för att försöka utröna vem som hade disponerat fordonet vid det aktuella tillfället.

text: AA har som polismyndighetens uppfattning uttalat att förundersökningsledaren inte haft ett tillräckligt underlag för att lägga ned förundersökningen den 6 juni 2000. Kontakt borde ha tagits med bilens registrerade ägare för att man därefter skulle ta ställning till om ytterligare åtgärder var erforderliga. I yttrandet anförs emellertid också att det i en pressad arbetssituation måste finnas förståelse för att man som förundersökningsledare väljer att lägga resurserna på mer prioriterade ärenden. Det upplyses avslutningsvis att ärendet har återupptagits.

text: Jag anser i likhet med polismyndigheten att det fanns uppslag att bearbeta innan ett eventuellt beslut om att lägga ned förundersökningen kunde meddelas. Jag delar däremot inte myndighetens uppfattning att handläggningen av ärendet kan försvaras med hänvisning till den pressade arbetssituationen vid myndigheten. Oavsett hur arbetsläget ser ut vid en polismyndighet kan prioriteringar av det här aktuella slaget inte accepteras.

text: K6735-00 I en anmälan om stöld av en mobiltelefon som gjordes den 27 mars 2000 uppgavs att någon hade tillgripit en Kungsbacka kommun tillhörig mobiltelefon på anmälarens tjänsterum. Mobiltelefonen låg framme på bordet. Anmälaren hade lämnat rummet vid ett tillfälle då lokalvårdaren var inne och städade. I anmälan

text: angavs vidare: ”Städerskan var ny för dagen, kontroll skall göras på städavdelningen.”

text: Samma dag som anmälan gjordes fattades beslut om att inte inleda förundersökning med motiveringen att spaningsuppslag saknades.

text: CC, som var anmälningsgranskare och förundersökningsledare i ärendet, har uppgett att polisen och anmälaren hade träffat en överenskommelse som innebar att anmälaren på eget initiativ skulle göra vissa efterforskningar. Om det vid dessa framkom något som kunde användas i polisiärt spaningsarbete, skulle anmälaren återkomma till polisen med besked. I avvaktan på ett sådant besked beslutade CC att inte inleda förundersökning med motiveringen ”spaningsuppslag saknas”. Om något ytterligare skulle framkomma i ärendet skulle han återuppta handläggningen.

text: I polismyndighetens yttrande anförs att det aktuella ärendet inte hanterats fullt tillfredsställande. Förundersökning borde ha inletts eftersom det redan i ingångsskedet fanns material som borde undersökas vidare. Myndighetens syn på de formella förutsättningarna för hanteringen förändras enligt vad som sägs i yttrandet inte av det förhållandet att ärendet, med hänsyn till myndighetens pressade arbetssituation och avsaknad av resurser, inte tillhör den mest prioriterade ärendetypen. Av yttrandet framgår vidare att ärendet har återupptagits.

text: Regler om inledande av förundersökning finns i

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Enligt vad som där sägs skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. För förundersökningar gäller enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB en objektivitetsprincip. Kravet på objektivitet gäller självfallet också för ställningstagandet i frågan om förundersökning skall inledas eller inte.

text: Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det är tillräckligt att det förekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan således inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott (JO 1953 s. 107). Misstanken måste visserligen avse en konkret brottslig gärning men det är inte nödvändigt att man känner till brottets alla detaljer och inte heller när och var det har förövats (Ekelöf, SvJT 1982 s. 658). Förundersökning behöver emellertid enligt

text: 23 kap. 1 § andra stycket

text: RB inte inledas om det är uppenbart att brottet inte går att utreda.

text: Med hänsyn till det lågt ställda krav som således gäller för inledande av förundersökning torde behovet av kompletterande uppgifter inför ställningstagandet om förundersökning skall inledas eller inte i allmänhet vara ringa.

text: Det kan inte råda något tvivel om att det i det aktuella fallet fanns anledning att anta att ett brott hade begåtts. Det var inte heller uppenbart att brottet inte gick att utreda. Förundersökning borde därför ha inletts redan på grundval av de uppgifter som hade lämnats i anmälan.

text: CC har som nyss nämnts som förklaring till handläggningen hänvisat till den överenskommelse som träffats med anmälaren om att denne på eget initiativ skulle göra vissa efterforskningar. Jag har i ett tidigare ärende (JO 1999/2000 s. 122) behandlat frågan om möjligheterna för en myndighet att, inför ett beslut i förundersökningsfrågan, avvakta kompletterande uppgifter från anmälaren. Som nämnts i det beslutet kan det i speciella fall träffas en överenskommelse med målsäganden om att denne skall tillhandahålla visst material. En underlåtelse från målsägandens sida att följa en sådan överenskommelse befriar emellertid inte de brottsutredande organen från skyldigheten att sakligt och objektivt vidta de utredningsåtgärder som krävs. CC har inte närmare specificerat vilken information som han väntade på. Som nyss har nämnts var emellertid redan de uppgifter som lämnades i anmälan tillräckliga för ett beslut att inleda förundersökning. Sammanfattning Som framgår av vad som har sagts i det föregående finns det anledning att kritisera polismyndighetens handläggning av ärendena i olika avseenden.

text: Polismyndigheten har i yttrandena nämnt polismyndighetens pressade arbetssituation och avsaknad av resurser. Jag har i ett tidigare beslut (dnr 3203- 2000) i ett ärende initierat med anledning av den aktuella inspektionen kritiserat utredningsverksamheten vid kriminalavdelningen i Halmstad. De mest anmärkningsvärda brister som hade observerats var de mycket långa handläggningstiderna, avsaknaden av väl fungerande bevaknings- och kontrollrutiner och brister i fråga om prioriteringar av de olika ärendetyperna. Jag konstaterade i beslutet att situationen endast till viss del kunde förklaras med brist på resurser.

text: Som framgår av det föregående kan bristande resurser och ett pressat arbetsläge över huvud taget inte åberopas som ursäkt för bristerna i handläggningen av de här aktuella ärendena. Jag förutsätter att polismyndighetens ledning på lämpligt sätt ser till att befattningshavarna har den kunskap som krävs för att liknande fel inte skall förekomma i framtiden. En omdömesgill och korrekt hantering av inkomna brottsanmälningar är av grundläggande betydelse för tilliten till samhällets brottsutredande verksamhet.


title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och en polisman där, som spridit information på ett fördomsfullt sätt

sammanfattning: Polisen distribuerade ett ”varningsutskick” till enskilda som var engagerade i ett brottsförebyggande projekt. Där utpekades bl.a. personer av vissa nationaliteter som misstänkta för brott. Under förutsättning att de grundas på ett hållfast sakligt underlag finns det inget att invända mot att upplysningar om risker för brott m.m. sprids inom projekt av detta slag. Uttalanden från myndigheter måste dock göras med respekt för alla människors lika värde (jfr 1 kap. 2 § regeringsformen). Polisen ska vidare uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. Formuleringarna i detta utskick, som var generaliserande och svepande, gav ett fördomsfullt intryck.

text: Anmälan och utredning

text: I en anmälan till JO ifrågasatte AA formuleringarna i ett s.k. varningsutskick från Polismyndigheten i Stockholms län. Utskicket, som gjordes via e-post, hade i huvudsak följande lydelse.

text: VARNINGSUTSKICK till er som är engagerade i ”Grannsamverkan”

text: Vi ser en möjlig trend till ökning av inbrotten i distriktet, vill uppmana till förhöjd uppmärksamhet i era bostadsområden!

text: Efter att maj och början av juni varit lite lugnare på inbrottsfronten så märks nu en tydlig ökning, framför allt i kringliggande distrikt vilket oftast brukar innebära att en ökning är på gång även här i Södertörn

text: Fenomen att vara vaksamma på och som kan sättas i samband med

text: tillgreppsbrott just nu i närliggande granndistrikt. (informationen kommer från Söderortspolisens bostadsgrupp)

text: Sydamerikaner – i första hand från Chile. Flera tips om att garanter som hushållar med rum och mat har tagit hit hitresta ”turister” för att begå bostadsinbrott.

text: Rumäner – den senaste tiden har det i olika sammanhang dykt upp anmärkningsvärt många personer med rumänskt påbrå och som kan misstänkas för diverse tillgreppsbrott, bl.a. bostadsinbrott. OBS! grupper om både kvinnor och män gripna (och sedermera släppta) för förberedelse till inbrott.

text: Litauer – det finns även tips och iakttagelser om att hitresta personer från Litauen just nu begår flitigt med tillgreppsbrott. Extra vaksamhet på bilar med litauiska registreringsnummer.

text: Västerort Konstellationer om 3–4 män hemmahörandes i Västerort som kör omkring i Södra förorterna utan rimliga förklaringar...

text: Det har bla inkommit flera tips om att 3–4 mörkhyade, kraftigt byggda män har setts i samband med inbrott. Med stor sannolikhet hemmahörande Västerort.

text: Polismyndigheten i Stockholms län (tf. bitr. länspolismästaren BB) inkom med ett yttrande. Myndigheten upplyste att utskicket hade sänts till cirka 114 personer i Huddinges grannsamverkan. Drygt 90 av dessa hade genomgått en särskild tvåtimmarsutbildning för att vara kontaktpersoner. Myndigheten upplyste vidare:

text: I mitten av juni fick CC ett utskick från Söderorts bostadsinbrottsgrupp om att det var väldigt hög andel inbrott i Söderort, att sydamerikaner, litauer, rumäner och delar av Västerortsligan alla var bevisligen aktiva. Det var inte löst tagna gissningar utan underbyggd underrättelseinformation från polisen, varför CC ansåg att det var lämpligt att snabbt gå ut med denna information till Huddinges grannsamverkans nätverk, i syfte att polisen, om möjligt, snabbt skulle kunna få information via nätverket om dessa konstellationer även kom till Huddinge för att göra inbrott. Detta skulle då kunna stävja att det blev samma ökning av inbrott som Söderort just då drabbats av. Att minska inbrotten ingår i Närpolisen Huddinges mål under året.

text: Polismyndigheten hade inhämtat upplysningar från den berörda befattningshavaren, CC, som därvid uppgett att det var mycket olyckligt att informationen av vissa hade tolkats på det sätt som skett. Hennes avsikt hade inte varit att peka ut folkgrupper, utan att sprida faktabaserad information om ligor som vid den aktuella tidpunkten härjade i granndistriktet. I yttrandet anfördes vidare:

text: Det lokalt förankrade brottsförebyggande arbetet har en avgörande betydelse för samhällets brottsutveckling. I det förebyggande arbetet mot inbrott i permanentbostad finns sedan flera år ett väl utvecklat samarbete mellan polismästardistriktets många grannsamverkansföreningar och polisen. Syftet med samarbetet är att öka tryggheten i och omkring medborgarnas boendemiljö och att minska förekomsten av inbrott i människors bostäder. En betydelsefull del i arbetet med grannsamverkan är att hålla medborgare och boende informerade om den aktuella situationen i deras bostadsområde. Detta görs till exempel genom att huvudkontaktombuden i grannsamverkansföreningarna får tillgång till månatlig statistik gällande bostadsinbrott. Med ledning av dessa uppgifter kan de utläsa eventuella trender och mönster, såsom frekvens, typ av bostäder, särskilt utsatta områden, tillvägagångssätt, säsongsvariation etc. Denna kunskap hos grannsamverkansföreningarna, de boende samt hos fastighetsägare och hyresvärdar m.fl. är av stor vikt i arbetet med att förbättra kunskapen om hur man bäst skyddar sig mot och förhindrar inbrott. Vid sidan av statistik kan det finnas andra, faktabaserade uppgifter, som kan ha stor betydelse i det brottsförebyggande arbetet. I det aktuella utskicket finns uppgifter bl.a. om personer från Sydamerika, Rumänien och Litauen. I utskicket nämns exempelvis uppgifter om s.k. ”garanter”, vilka tillhandahåller mat och husrum åt hitresta turister från i första hand Chile. Här hänvisas vidare till uppgifter om förekomsten i olika sammanhang av anmärkningsvärt många rumäner som kan misstänkas för diverse tillgreppsbrott. I utskicket uppmanar polisen till extra

text: vaksamhet på bilar med litauiska registreringsskyltar då det finns tips och iakttagelser om att hitresta litauer begår många tillgreppsbrott. Syftet med utskicket har varit att förse grannsamverkansföreningarna och de boende med relevant information om den aktuella situationen i deras respektive områden och att uppmana till vaksamhet och förhöjd uppmärksamhet gällande vissa fakta som polisen, genom underrättelser, lagföring och annat utredningsarbete, har fått fram i arbetet med att bekämpa bostadsinbrott.

text: Polismyndigheten redovisade under rubriken bedömning bl.a. följande.

text: Det finns ett starkt behov för polismyndigheten att sprida information till allmänheten i syfte att förebygga inbrott i bostad. Myndigheten anser att faktabaserad information om exempelvis inbrottsligor, deras tillvägagångssätt etc. och i det sammanhanget även eventuell uppgift om deras nationella ursprung inte strider mot gällande regler. Myndigheten vill i detta sammanhang även peka på det faktum att bostadsinbrott upplevs som mycket integritetskränkande för den enskilde. Beträffande det aktuella ”varningsutskicket” anser myndigheten dock att det i vissa delar var olyckligt formulerat och utformat, då det vid en hastig genomläsning kunde ge intryck av att särskilda nationaliteter som helhet utpekades som brottsliga, vilket också CC insåg då hon fick sådana synpunkter från allmänheten. De generella termer och svepande uppgifter om nationalitet, dessutom skrivna i fetstil, borde således inte ha använts. I stället borde tydligare fakta ha presenterats, t.ex. mer beskrivande information om de faktauppgifter som framkommit om inbrottsligor, varvid nationaliteten endast är en begränsad omständighet bland andra relevanta omständigheter. Myndigheten kan vidare konstatera att det är väsentligt att ta i beaktande den spridningseffekt ett e-postmeddelande kan få när det skickas externt till mottagare utanför myndigheten. Detta faktum medför att det krävs noggranna överväganden vad gäller formuleringar av meddelanden, då missuppfattningar lätt kan uppstå om andra mottagare än de avsedda tar del av meddelandet, vilket också blev fallet med det aktuella utskicket.

text: Polismyndighetens bedömning var dock att uppgifterna i ”varningsutskicket” – trots den olyckliga utformningen – inte kunde anses stå i strid med gällande bestämmelser.

text: Bedömning

text: Under förutsättning att de grundas på ett hållfast sakligt underlag finns det inget att invända mot att upplysningar om risker för brott m.m. sprids inom ramen för ett brottsförebyggande projekt.

text: Jag har i detta fall inte grund för att ifrågasätta det sakliga underlaget, som enligt polismyndigheten bestod i underrättelseinformation och sådant som framkommit i förundersökningar. Jag noterar vidare att utskicket inte var riktat till allmänheten utan till särskilda kontaktpersoner, som deltog i grannsamverkan mot brott.

text: Även i ett sådant sammanhang måste dock uttalanden på en myndighets vägnar göras med respekt för alla människors lika värde (jfr

text: 1 kap. 2 § regeringsformen

text: ). Det finns också skäl att erinra om 4 kap. 1 § polisförordningen, där det föreskrivs att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning.

text: Information av det slag som här spreds måste med andra ord utformas med omsorg och omdöme. Formuleringarna i utskicket var, som polismyndigheten själv

text: konstaterat, generaliserande och svepande. Även om det inte varit avsikten gav materialet sammantaget ett fördomsfullt intryck, något som skulle ha kunnat undvikas om det hade utformats med större eftertanke. Så som det nu såg ut motsvarade det inte de rättsliga krav som måste ställas på myndighetsinformation. Polismyndigheten och polisinspektören CC kan därför inte undgå kritik.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Information Integritet

title: Anmälan mot Radiotjänst i Kiruna AB för hanteringen av avgiftskontroller

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Radiotjänst i Kiruna AB. Klagomålen avsåg hanteringen av avgiftskontroller. I anmälan uppgav han bl.a. följande.

text: I början av maj 2008 fick han ett brev från Radiotjänst. Brevet insinuerade att han skulle vara licensfuskare och innehöll direkta felaktigheter. Brevet inleddes med ”9 av 10 gör rätt för sig. Gör du?” I brevet angavs felaktigt att ”alla som äger, hyr eller lånar en tv-mottagare ska betala tv-avgift”. Det är rätteligen hushåll som ska betala avgiften. I hans hushåll betalar hans sambo tv-avgift. Därför behöver han inte betala något. Andemeningen i brevet var att han skulle betala tv-avgift. Om meningen hade varit att Radiotjänst ville få besked om att någon annan betalar avgiften kan det ifrågasättas att detta återfanns sist i brevet och anmälan av tv-innehav först. Den 27 maj 2008 ringde en person från Vendator upp hans sambo på uppdrag av Radiotjänst. Han övertog telefonluren och bad personen att inte ringa igen. Trots det ringde personen omedelbart därefter och begärde uppgift om sambons personnummer. Personen uppgav att han annars skulle fortsätta att ringa.

text: Utredning

text: Radiotjänst anmodades att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan.

text: Radiotjänst lämnade genom BB följande yttrande.

text: Radiotjänst i Kiruna AB har riksdagens uppdrag att bedriva avgiftskontroll i enlighet med lag (

text: ) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Avgiftskontrollen genomförs genom att Radiotjänst kontaktar personer som inte betalar tvavgift för att fråga om dessa innehar tv-mottagare. Kontakterna sker genom skriftliga utskick, telefonsamtal och personliga besök. För att från avgiftskontroll undanta personer vars maka eller make betalar tv-avgift har Radiotjänst tillgång till uppgifter om personer som är gifta enligt förordning (

text: ) om det statliga personadressregistret. Däremot har inte Radiotjänst tillgång till uppgifter om vilka personer som är sammanboende med varandra. Detta leder till att Radiotjänst vid avgiftskontroll kan komma att kontakta personer vars samboende betalar tv-avgift. I dessa fall finns en möjlighet att genom sitt samtycke ingå i ett ”samhörighetsregister” hos Radiotjänst. Den person som inte står för tvavgiften kan genom detta samtycke registreras i registret och när Radiotjänst be-

text: driver avgiftskontroll utesluts de personer som finns upptagna i samhörighetsregistret. Som beskrivits ovan har inte Radiotjänst tillgång till uppgifter om vilka personer som är sammanboende med vem. Detta har i AA:s fall inneburit att han dels kontaktas av Radiotjänst via brev och därefter även kontaktats via telefon. Radiotjänst har under en tid anlitat ett externt telemarketingföretag, Vendator Resultat, som via telefon ringt till personer som inte finns med i Radiotjänsts kundregister. Vendator har till Radiotjänst rapporterat uppgifter om genomförda telefonsamtal. Radiotjänst har efter granskning av uppgifterna fattat beslut om tvavgift ska påföras eller inte. AA har senast 080528 varit i kontakt med undertecknad telefonledes. Vid telefonsamtalet diskuterades bl. a. möjligheten att ansluta sig till ovan beskrivna samhörighetsregister för att i framtiden undvika kontakter från Radiotjänst. AA valde att inte ansluta sig till samhörighetsregistret. AA kommenterade remissvaret och framförde bl.a. följande. Remissvaret innehåller till största delen en redovisning av Radiotjänsts uppdrag samt hänvisning till lagar och förordningar. Det dokument som ligger bakom anmälan kommenteras inte. Den uppsökande telefonverksamhet som telemarketingföretaget bedriver i strid med branschens etiska riktlinjer kommenteras visserligen i allmänna termer men den faktiska händelsen kommenteras inte. Som Radiotjänst påpekar är dess uppgift att se till att avgiftsskyldiga betalar avgift, inte att genom trakasserier tvinga sådana som inte är skyldiga att betala att bevisa sin oskuld.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 a § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst ska den som innehar en TV-mottagare betala TV-avgift till Radiotjänst i Kiruna Aktiebolag (RIKAB). Enligt

text: 2 b § samma lag

text: betalas en enda TV-avgift för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll.

text: De åtgärder Radiotjänst vidtagit i detta fall har skett inom ramen för dess verksamhet att fullgöra sin lagreglerade uppgift att se till att de som innehar TV-mottagare betalar sin lagstadgade TV-avgift. Åtgärderna har innefattat en uppsökande och direkt riktad kontakt som kan uppfattas som integritetskränkande.

text: Uppgifterna i det brev som AA fått och ifrågasatt är inte i överensstämmelse med de regler som gäller för uttaget av TV-avgift. Utformningen av skrivelsen i övrigt torde mot bakgrund av klagomålen behöva ses över.

text: Den telefonkontroll som omfattat AA och hans sambo framstår som överdrivet ihärdig. Om syftet med telefonkontakten var att inhämta information på frivillig väg, måste det anses som direkt olämpligt att – trots att hushållet gav uttryck för att inte vilja lämna några uppgifter per telefon – fortsätta att ringa till dem. Det som skett pekar på att Radiotjänst bör försäkra sig om att den verksamhet som man är ansvarig för bedrivs på ett korrekt sätt, med tillbörlig respekt för uppsökta personers integritet.


nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning

title: Initiativärende mot Försäkringskassan, nationellt försäkringscenter Visby, utland, angående långsam handläggning i omprövningsärenden

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Försäkringskassan, nationellt försäkringscenter Visby, utland, den 4-5 juni 2008 beslutade jag att i ett initiativärende utreda Försäkringskassans handläggning av AA:s begäran om omprövning av Försäkringskassans beslut i fem ärenden.

text: Utredning

text: Sedan jag inhämtat och granskat akterna i de aktuella ärendena anmodades Försäkringskassan att yttra sig över kassans handläggningstid i ärendena. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, huvudkontoret, genom försäkringsdirektören BB, bl.a. följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassan har fattat fem beslut avseende AA:s rätt till ersättning för vård i annat EU/EES-land. Den 25 april 2007 avseende begäran om omprövning som inkom den 4 maj 2007 och där omprövningsbeslut fattades den 1 juni 2007 (dnr 24046-2007). Den 11 juni 2007 avseende begäran om omprövning som inkom den 26 juli 2007 och där omprövningsbeslut fattades den 1 november 2007 (dnr 38765-2007). Den 9 januari 2008 avseende begäran om omprövning som inkom den 17 januari 2008 och där omprövningsbeslut fattades den 29 september 2008 (dnr 16388-2008). Den 15 februari 2008 avseende begäran om omprövning som inkom den 4 mars 2008 och där omprövningsbeslut fattades den 29 september 2008 (dnr 11250-2008). Den 1 mars 2008 avseende begäran om omprövning som inkom den 28 mars 2008 och där omprövningsbeslut fattades den 29 september 2008 (dnr 16379-2008). De tre senaste ärendena har inledningsvis handlagts på Gotland men har den 4 juli 2008 överförts till Stockholm efter beslut från Försäkringskassans sambandscentral (dnr 2177-2008). Beslutet innebar en tidigareläggning av överflyttningen av samtliga kvarvarande länsomprövningsärenden till Stockholm i vecka 27 (30 juni - 6 juli). Omprövningsenheten i Stockholm mottog härigenom ca 1 000 ärenden från olika delar av landet. En större del av dessa ärenden var vid mottagandet äldre än sex veckor.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Handläggningstiden i de aktuella omprövningsärendena har uppgått till mellan sex veckor och nio månader. I ärendena har ett fåtal handläggningsåtgärder vidtagits. I ärende dnr 24046-2007 har omprövningsbeslut fattats inom sex veckor. I ärende dnr 38765-2007 har längre tid än sex veckor förflutit innan omprövningsbeslut fattats utan att några handläggningsåtgärder som kunnat motivera tidsutdräkten varit för handen. I ärende dnr 16388-2008 har försäkringskontoret inte noterat att en begäran om omprövning inkommit förrän drygt två månader efter det att den inkom. Vidare har försäkringskontoret begärt in E126 från Tyskland innan ärendet överlämnats till försäkringsenheten för omprövning istället för att direkt överlämna ärendet för omprövning. Det är naturligtvis inte acceptabelt att en begäran om omprövning blir liggande i två månader innan den noteras. Att försäkringskontoret påbörjat en utredning istället för att överlämna ärendet direkt till försäkringsenheten för omprövning synes emellertid ha spelat mindre roll, då den tid som förflutit då ärendet funnits på försäkringsenheten i Visby synes vara hänförlig till att medarbetare som kunnat ompröva ärendet på försäkringsenheten i Visby saknats. När detta ärende samt ärendena med dnr 11250-2008 och 16379-2008 sedermera överlämnades till omprövningsenheten i Stockholm skedde detta i samband med att Stockholm övertog en större mängd ärenden från hela landet. Detta skedde samtidigt som sommarsemestrarna inleddes. Härtill kommer att omprövningsenheten i

text: Stockholm vid övertagandet av dessa ärenden från försäkringsenheten i Visby saknade medarbetare med adekvat kompetens att handlägga ärenden rörande EU/EES-vård, och att det överlämnades en större mängd gamla ärenden av detta slag. De medarbetare som fått i uppdrag att ompröva dessa ärenden har använt en del av den tid som förflutit medan ärendena befunnit sig på omprövningsenheten i Stockholm till inläsning och kompetensutveckling. Oaktat det ovan anförda har dock handläggningstiderna i fyra av de aktuella ärendena varit alltför lång, för vilket Försäkringskassan förtjänar kritik.

text: Bedömning

text: En enskild måste ha möjlighet att inom rimlig tid få sin sak prövad av domstol. Det är därför av stor vikt att kassan driver ett ärende framåt och omprövar ärendet inom en godtagbar tid. JO har i ett flertal beslut understrukit att Försäkringskassan, när den fått in en begäran om omprövning, normalt ska fatta beslut i ärendet inom sex veckor.

text: I de fem omprövningsärenden som utretts i detta ärende har endast ett ärende avgjorts inom sex veckor. I övriga ärenden har handläggningstiden uppgått till mellan drygt tre månader och drygt åtta månader. Sådana långa handläggningstider är, vilket Försäkringskassan medgett, inte acceptabla.

text: Av utredningen framgår att orsakerna till tidsutdräkten är av skiftande karaktär. Till viss del beror tidsutdräkten på personalbrist. I ett ärende dröjde det två månader innan Försäkringskassan över huvud taget uppmärksammande den enskildes begäran om omprövning. Det är givetvis allvarligt. Vidare har framkommit att Försäkringskassan i flera av ärendena vidtagit utredningsåtgärder efter det att begäran om omprövning kom in. I ett av ärendena har kassan överlämnat ärendet till den försäkringsmedicinske rådgivaren för konsultation. I ett annat ärende har kassan kommunicerat med den enskilde.

text: Även vid min inspektion av Försäkringskassan den 4-5 juni 2008 noterade jag att Försäkringskassan i flera omprövningsärenden startade om utredningen i ärendena, istället för att fatta beslut på det material som fanns vid grundbeslutet. Jag underströk därför att kassans underlag redan vid tiden för grundbeslutet bör vara av sådan kvalitet att några mera omfattande kompletteringar normalt inte ska behövas. Försäkringskassan har i remissvaret inte redogjort för om de nu aktuella ärendena har kompletterats på grund av nya uppgifter i begäran om omprövning eller av annat skäl. Oavsett orsaken här till vill jag åter igen framhålla att Försäkringskassan ska eftersträva att allt nödvändigt material finns tillgängligt vid tidpunkten för kassans ursprungliga beslut.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Mari Andersson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten för långsam handläggning av begäran om utlämnande av allmänna handlingar

sammanfattning: Det tog drygt fem veckor innan Polismyndigheten påbörjade handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar och totalt cirka sju veckor innan begäran hade hanterats. Polismyndigheten kritiseras för att inte ha handlagt begäran med den skyndsamhet som tryckfrihetsförordningen kräver. Under den senaste tiden har JO mottagit flera anmälningar om långa handläggningstider hos Polismyndigheten när det gäller begäran om allmän handling. Det är enligt JO mycket angeläget att myndigheten snarast kommer till rätta med den rådande situationen. Polismyndigheten erinras också om att tryckfrihetsförordningen inte ger utrymme för att generellt hantera framställningar om att få ta del av allmänna handlingar i turordning.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 mars 2026 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, som enligt AA hade åsidosatt sin skyldighet att skyndsamt handlägga en begäran om allmän handling. Av anmälan framgick i övrigt bl.a. följande.

text: Den 4 februari 2026 begärde AA via Polismyndighetens e-tjänst att få del av handlingar ur en nedlagd förundersökning. Eftersom hon inte fick något svar mejlade hon, den 21 februari 2026, och påminde om begäran. Inte heller då fick hon något svar. Den 3 mars 2026 kontaktade hon Polismyndigheten per telefon. Handläggaren som tog emot samtalet förklarade att arbetsbelastningen för tillfället var hög och att AA:s begäran låg i kö. Någon prognos för när den skulle hanteras kunde inte lämnas.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar från Polismyndigheten. I samband med att handlingarna lämnades in till JO upplyste myndigheten om att handläggningstiden för en begäran om allmän handling vid den aktuella tidpunkten, den 11 mars 2026, uppgick till cirka 35 dagar. Vid granskningen av

text: de inkomna handlingarna kunde konstateras att AA:s begäran ännu inte hade hanterats.

text: Därefter begärde JO att Polismyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig över det som fördes fram i anmälan.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig till JO den 23 april 2026. I yttrandet bekräftades de uppgifter som AA lämnat om när hon begärt handlingarna respektive påmint om sin begäran. I övrigt framgick bl.a. följande.

text: Den 13 mars 2026 tog en sekretesshandläggare upp ärendet och skickade ett kostnadsförslag till AA avseende kopiering av handlingar samt informerade om att handlingarna inte skulle lämnas ut i elektronisk form. AA accepterade avgiften den 20 mars 2026. Sekretessprövningen påbörjades den 23 mars 2026 och slutfördes dagen därpå, varigenom begäran delvis bifölls. Handlingarna skickades sedan till AA per post.

text: Polismyndigheten redovisade bl.a. följande upplysningar från myndighetens serviceavdelning. Under 2025 hanterade Polismyndigheten över 150 000 begäranden om allmän handling. Utlämnandeärendesektionen har under en period haft för få resurser i förhållande till inflödet, vilket har lett till att en ärendebalans har byggts upp. Ärenden hanteras i turordning efter ankomstdatum. Arbete pågår med att minska ärendebalansen genom effektivisering, rekrytering och omfördelning av resurser.

text: Polismyndigheten redogjorde vidare för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar kom in till Polismyndigheten den 4 februari 2026. Någon åtgärd vidtogs inte i ärendet förrän den 13 mars 2026, då en handläggare tog upp ärendet och skickade en kostnadsförfrågan. Det innebär att det dröjde drygt fem veckor innan någon egentlig handläggningsåtgärd vidtogs. Enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: ska en begäran om att få ta del av allmän handling behandlas skyndsamt. Skyndsamhetskravet innebär som utgångspunkt att ett besked ska lämnas samma dag eller inom någon eller några dagar. Endast i undantagsfall kan ett längre dröjsmål godtas, exempelvis om begäran avser ett omfattande material eller kräver en mer kvalificerad sekretessprövning. Det har inte framkommit att den aktuella begäran varit av sådan omfattning eller komplexitet att det motiverat den inledande handläggningstid som förevarit i ärendet. Trots en hög ärendemängd och en upparbetad ärendebalans kvarstår kravet på skyndsam handläggning. När handläggningen väl påbörjades den 13 mars 2026 vidtogs därefter åtgärder i relativt nära anslutning till varandra. Det står dock klart att det förflöt cirka sju veckor från det att begäran kom in till dess att de sekretessprövade handlingarna skickades till AA. Detta är givetvis en oacceptabelt lång handläggningstid. Sammanfattningsvis bedömer Polismyndigheten att handläggningen inte har uppfyllt

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav på skyndsamhet, särskilt vad gäller tiden från det att begäran kom in till dess att någon åtgärd vidtogs i ärendet. Polismyndigheten beklagar att handläggningen av ärendet har dragit ut på tiden.

text: AA kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . En allmän handling som får lämnas ut, dvs. inte omfattas av sekretess, ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska som utgångspunkt ske på stället och utan avgift. (Se

text: 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen

text: .) Den som önskar ta del av en allmän handling har även som utgångspunkt rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska hanteras skyndsamt. (Se

text: 2 kap. 16 § tryckfrihetsförordningen

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om begäran avser eller kräver genomgång av ett omfattande material. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att successivt ge besked om vad som kan lämnas ut. (Se bl.a. JO 2015/16 s. 665, dnr

text: m.fl., och 2021/22 s. 382, dnr 5301-2019.)

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att det tog drygt fem veckor innan handläggningen påbörjades och totalt cirka sju veckor innan AA:s begäran hade hanterats. Jag kan konstatera att handläggningen inte har varit förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav. Polismyndigheten ska kritiseras för det.

text: Under den senaste tiden har JO mottagit flera anmälningar om långa handläggningstider hos Polismyndigheten när det gäller begäran om utlämnande av allmän handling. Utredningen i det här ärendet bekräftar att den långsamma hanteringen av AA:s begäran inte är en isolerad händelse. Det finns inte anledning att ifrågasätta att bl.a. resursbrist påverkar handläggningstiderna hos Polismyndigheten. Jag vill dock framhålla att myndigheten har en skyldighet att se till att bemanningen och organisationen är sådan att den klarar av att uppfylla

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav. Det är mycket angeläget att Polismyndigheten snarast kommer till rätta med den rådande situationen.

text: Med anledning av de upplysningar som lämnats av serviceavdelningen, samt vad som i övrigt kommit fram i ärendet, vill jag även erinra Polismyndigheten om att

text: tryckfrihetsförordningen

text: inte ger utrymme för att generellt hantera framställningar om att få ta del av allmänna handlingar i turordning (se t.ex. JO:s beslut den 9 oktober 2024, dnr

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Mari Andersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uppsala, och Polismyndigheten i Uppsala län för handläggningen av en förundersökning där målsäganden var under 18 år

sammanfattning: I en förundersökning om misshandel och olaga hot där målsäganden var under 18 år noterades en person som skäligen misstänkt i samband med att anmälan registrerades i september 2007. Först cirka 17 månader senare lades förundersökningen ned. Jag konstaterar att handläggningen initialt inte bedrevs tillräckligt skyndsamt. Därefter uppstod svårigheter att få kontakt med målsäganden. Sådana omständigheter kan vara en godtagbar anledning till att överskrida den frist som gäller för handläggningen. När förundersökningsledaren väl konstaterat att det inte fanns förutsättningar att driva utredningen vidare borde emellertid utredningen ha kunnat läggas ned betydligt tidigare. Utredningen har också visat på brister i diarieföringen hos såväl polisen som åklagaren.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i juni 2009, klagomål mot Polismyndigheten i Uppsala län och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uppsala, för långsam handläggning av en förundersökning i vilken han var angiven som gärningsman. Målsägande var hans dotter BB, som var 17 år när polisanmälan gjordes. Han uppgav bl.a. att han trots upprepade kontakter med polisen inte kallats till förhör och att han heller inte meddelades när förundersökningen lades ned.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K28090-07 och åklagarkammarens ärende AM-90193-07 begärdes in. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 19 september 2007 upprättades en polisanmälan om misshandel och olaga hot. AA registrerades som skäligen misstänkt. Målsäganden, född år 1990, hördes samma månad. Under oktober och november hördes två vittnen varefter målsäganden hördes på nytt i februari 2008. Åklagaren gav därefter direktiv om bl.a. förnyat förhör med målsäganden. Den 26 februari 2009 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen med motiveringen att brott inte kunde styrkas.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett remissvar jämte upplysningar från kammarchefen, chefsåklagaren DD och kammaråklagaren EE. (Kammarchefens upplysningar har här utelämnats.)

text: EE beklagade att handläggningen dragit ut på tiden och uppgav sammanfattningsvis följande. Ärendet initierades som ett samrådsärende på Barnahuset i Uppsala. Hon bedömde ärendet som hedersrelaterat och ett målsägandebiträde utsågs till målsäganden som placerats på ett skyddat boende. I september 2007 gav hon flera muntliga direktiv till utredaren. Ett av dessa dokumenterades på aktkappan. I november gav hon ytterligare direktiv. I februari 2008 gav hon direktiv om att målsäganden skulle höras på nytt, vilket endast framgår av en anteckning på ett föreläggande från tingsrätten. Vid tidpunkten stod det klart att målsäganden inte ville att ett av vittnena skulle höras och att ett annat vittne inte ville ställa upp och lämna uppgifter. Hon kontaktade utredaren och försökte påskynda ärendet och hade flera muntliga kontakter med honom under tiden april fram till september, vilket inte kan utläsas i diariet men framgår av en tjänsteanteckning som utredaren gjort. I september skickade hon en påminnelse.

text: Vidare kontaktade hon målsägandebiträdet för att få hjälp att nå målsäganden vilket inte heller diariefördes. Då utredaren vid flera tillfällen misslyckats med att nå målsäganden ombads han att kontakta målsägandebiträdet för besked om målsäganden ville medverka i utredningen innan ett eventuellt beslut om nedläggning kunde fattas. Inte heller målsägandebiträdet lyckades få tag i målsäganden. I december skickade hon en ny påminnelse till polisen och kammarchefen FF underrättades. Påminnelsen skickades i pappersform men finns inte kvar i akten. Utredaren ombads sammanfatta alla försök som gjorts för att nå målsäganden. Den 26 februari 2009 inkom sammanfattningen och förundersökningen lades ned samma dag. – Den misstänkte hördes aldrig då det redan innan samtliga angivna vittnen var hörda stod klart att målsäganden inte ville medverka. Eftersom den misstänkte inte hördes eller delgavs brottsmisstanke underrättades han inte om beslutet i förundersökningsfrågan.

text: CC gjorde följande bedömning.

text: Utredningen har avsett misstanke om att en pappa gjort sig skyldig till misshandel och olaga hot mot sin dotter. Brotten anmäldes den 18 september 2007. Målsäganden var vid tidpunkten för anmälan 17 år. Eftersom det redan då fanns en skäligen misstänkt person har tremånadersfristen börjat löpa omedelbart. Beslut i åtalsfrågan skulle därför, enligt huvudregeln, ha fattats senast den 18 december 2007. Det kan konstateras att fristen överskridits med drygt 14 månader. Detta är givetvis en lång tid. Den huvudsakliga anledningen till att utredningen dragit ut på tiden synes vara svårigheterna att, efter det inledande förhöret, få kontakt med målsäganden. Enligt min uppfattning måste problem med att nå centrala bevispersoner – i synnerhet målsäganden – vara en sådan särskild omständighet som kan utgöra skäl att överskrida tremånadersfristen. Jag har inte anledning att ifrågasätta åklagarens bedömning att det fanns behov av ett kompletterande förhör och att det var angeläget att klargöra målsägandens inställning innan beslut fattades om förundersökningen skulle drivas vidare eller läggas ned. I detta fall anser jag således att det funnits skäl att överskrida den föreskrivna fristen.

text: Inledningsvis tycks utredningen ha bedrivits förhållandevis aktivt och flera förhör har hållits under hösten 2007. I december 2007 stod det klart att ett av vittnena inte ville lämna några uppgifter och när polisen i februari 2008 fick kontakt med målsäganden uppgav hon att hon inte ville blanda in ett av de andra vittnen som åklagaren gett direktiv om att höra. Därefter har åklagaren gett direktiv om att höra målsäganden på nytt. Detta direktiv, som ska ha lämnats i februari 2008, har inte diarieförts. Inte heller de ytterligare kontakter som åklagaren uppgett att hon haft med utredningsmannen under tiden april till september 2008 är dokumenterade och diarieförda, vilket i sig är en tydlig brist. Detta gör det svårt att i efterhand bedöma om åklagaren varit tillräckligt aktiv i sitt förundersökningsledarskap. Av handlingarna framgår dock att såväl utredningsmannen som målsägandebiträdet tycks ha gjort flera försök att få kontakt med målsäganden utan att lyckas. Min bild är därför inte att utredningen präglats av passivitet. Den 22 september 2008 skickade åklagaren en skriftlig påminnelse till polisen och, såvitt framgår av kammarchefens yttrande, underrättade åklagaren den 20 oktober 2008 den dåvarande kammarchefen om ärendet. Kammarchefen underrättade i sin tur den operative chefen för polisen den 17 december 2008. På åklagarens begäran har utredningsmannen upprättat en tjänsteanteckning, daterad den 19 december 2008, avseende sina försök att få kontakt med målsäganden. Handlingen inkom till åklagaren först den 26 februari 2009. Vad detta dröjsmål berott på är inte känt. Samma dag som åklagaren fick del av uppgifterna lades förundersökningen ned. Jag delar naturligtvis åklagarens bedömning att det är beklagligt att utredningen dragit ut på tiden. Huruvida förundersökningen skulle ha kunnat läggas ned tidigare än som skedde, med andra ord om ansträngningarna att nå målsäganden har pågått för länge, är svårt att ha en bestämd uppfattning om. Det bör dock understrykas att när det gäller den aktuella typen av ärende är det särskilt angeläget att uttömma möjligheterna att få den information från målsäganden som behövs för att kunna göra en bedömning av om förutsättningar finns att driva utredningen vidare. Det kan också konstateras att åklagaren, när hon har bedömt försöken att nå målsäganden som utsiktslösa, omgående har fattat beslut om nedläggning. Avslutningsvis noterar jag att det finns vissa omständigheter som tyder på att åklagaren inte varit fullt så aktiv som hade varit önskvärt, men med tanke på oklarheterna rörande ärendets handläggning är det inte möjligt att med säkerhet uttala sig om åklagaren på ett tillräckligt aktivt sätt har försökt att driva förundersökningen framåt. De oklarheter som finns rörande handläggningen är givetvis otillfredsställande. Iakttagelserna i detta ärende är en tydlig påminnelse om vikten av att dokumentera och diarieföra alla de åtgärder som vidtas under en förundersökning.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande rörande handläggningstiden. Polismyndigheten (länspolismästaren GG) kom in med ett remissvar jämte upplysningar från den ansvarige utredaren HH.

text: HH upplyste i huvudsak följande. Åklagaren gav efter första förhöret med målsäganden direktiv om att vittnen skulle höras. Målsäganden ville dock inte att ett av vittnena skulle höras och ett annat vittne avböjde att medverka. Efter direktiv från åklagaren kallades målsäganden, tillsammans med målsägande-biträdet, till ett nytt förhör den 5 mars 2008 men infann sig inte. När han kontaktade henne uppgav hon att hon missuppfattat tiden för förhöret. Hon ombads kontakta målsägandebiträdet och återkomma med förslag på ny tid för förhöret.

text: Den 19 mars 2008 sökte han målsäganden men fick inte tag på henne. Samma dag kontaktade han målsägandebiträdet som inte heller lyckats nå målsäganden. Han sökte därefter målsäganden upprepade gånger vilket han meddelade åklagaren. I

text: november kontaktade han åter målsägandebiträdet som också försökt nå målsäganden under hösten, dock utan att lyckas. Uppskattningsvis har han försökt nå målsäganden vid minst 17 tillfällen via telefon samt skickat 5 sms. Efter åklagardirektiv upprättade han, den 19 december, en tjänsteanteckning om sina försök att nå målsäganden men missade att föra över handlingen till åklagaren, som efter en muntlig påminnelse fick tjänsteanteckningen den 26 februari 2009. – AA har kontaktat utredaren upprepade gånger och begärt besked om när han skulle kallas till förhör. Han informerades om att han skulle bli meddelad förhörstid men har inte blivit lovad att han skulle kallas till förhör inom två veckor.

text: GG gjorde följande bedömning.

text: Det aktuella ärendet har avsett misstanke om att en pappa gjort sig skyldig till misshandel och olaga hot mot sin dotter. Vid tidpunkten för anmälan var målsägaren 17 år. Pappan blev vid upprättandet av anmälan misstänkt, varför tremånadersfristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen började löpa från den 19 september 2007. Beslut om att lägga ned förundersökningen fattades först i februari 2009, vilket innebär att fristen enligt huvudregeln överskridits med en lång tid. Av vad som framgått ovan har den huvudsakliga anledningen till den långa handläggningstiden varit att målsägaren efter det inledande förhöret inte kunnat nås. Under våren 2008 har upprepade försök att få kontakt med målsägaren gjorts av utredaren utan resultat. Vid kontakt med åklagaren har denna uppgett att fortsatta försök ska göras då det var av vikt att målsägaren hördes igen. Utredaren har fortlöpande under sommaren och hösten 2008 försökt att nå målsägaren både via telefon och sms samt även kontaktat hennes målsägandebiträde. Vid samtal med målsägandebiträdet uppgav denne att inte heller han hade lyckats komma i kontakt med målsägaren. Polismyndigheten anser att det är olyckligt att den aktuella utredningen dragit ut så länge på tiden. Utredaren har dock följt de direktiv som givits av åklagaren och muntligen berättat för åklagaren om sina försök att nå målsägaren. Polismyndigheten betvivlar inte att utredaren följt åklagarens direktiv och därmed utfört de tjänsteuppgifter som ålagts honom. Myndigheten anser dock att en noggrannare dokumentation av alla vidtagna åtgärder i ärendet borde ha skett. Det är av största vikt att det tydligt framgår av handlingarna varför utredningen pågått så lång tid då det avser en utredning som enligt förundersökningskungörelsen ska bedrivas med särskild skyndsamhet. I december 2008 uppdrog åklagaren åt utredaren att upprätta en tjänsteanteckning där det framgick att målsägaren försökt nås ett stort antal gånger utan resultat. På grund av en miss från utredaren har dock inte tjänsteanteckningen kommit åklagaren tillhanda förrän i februari 2009. Polismyndigheten anser att det är beklagligt att det skett ett misstag från utredarens sida som gjort att ärendet dragit ut på tiden i ytterligare två månader. Avseende AA:s påstående att utredaren uppgett att AA skulle kallas till förhör inom en viss bestämd tid finner myndigheten ingen anledning att betvivla utredarens uppgifter om att detta påstående är felaktigt. Utredaren har följt åklagarens direktiv där det framgår att den misstänkte inte skulle höras förrän ett kompletterande målsägandeförhör hade skett. Sammanfattningsvis anser polismyndigheten att den aktuella utredningen bedrivits i enlighet med de direktiv som lämnats av åklagaren. Myndigheten anser dock att en noggrannare dokumentation borde ha skett, särskilt när det som i aktuellt fall avser en utredning som ska bedrivas med särskild skyndsamhet.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre anledning till dess fullföljande ska den läggas ned.

text: När det, som i det nu aktuella fallet, rör sig om en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan är under 18 år ställs det i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, förkortad FUK) upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Förundersökningen ska bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av den aktuella tidsfristen är att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomst av ett stort antal andra ärenden av förturskaraktär utgör däremot inte skäl att överskrida fristen (se

text: SOU 2000:42 s. 91

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § FUK).

text: Av utredningen framgår att en polisanmälan om misshandel och olaga hot upprättades den 18 september 2007 och att målsägandens far i samband med detta noterades som skäligen misstänkt för brotten. Den föreskrivna tremånadersfristen började således löpa och beslut i åtalsfrågan skulle ha fattats senast i mitten av december 2007. Det kom dock att dröja fram till den 26 februari 2009, dvs. drygt 14 månader efter tidsfristens utgång, innan ett sådant beslut fattades.

text: När det gäller handläggningstiden ger utredningen vid handen att de enda åtgärder som vidtogs från det att förundersökningen inleddes i september 2007 fram till februari 2008 var att målsäganden och två vittnen hördes. Med hänsyn till de krav på skyndsamhet som ställs och att fristen redan då överskridits med ett par månader anser jag att handläggningen initialt inte drevs i enlighet med bestämmelsen i 2 a § FUK.

text: Därefter har emellertid svårigheter uppstått att få kontakt med målsäganden. HH har gjort ett stort antal försök att komma i kontakt med målsäganden, även via dennes målsägandebiträde. Även EE har haft kontakt med målsägandebiträdet. Jag delar Åklagarmyndighetens uppfattning att svårigheter att nå centrala bevispersoner kan vara en sådan särskild omständighet som kan utgöra skäl att överskrida tremånadersfristen. När det under hösten 2008 kunde konstateras att det inte var möjligt att få kontakt med målsäganden och förundersökningen således

text: skulle läggas ned borde emellertid åtgärder inför ett sådant beslut vidtagits betydligt snabbare än som skedde. Slutligen konstaterar jag att diarieföringen hos såväl polisen som åklagaren har brustit. Vad som övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Försäkringskassan, försäkringskontoret Falun, angående handläggningen av en begäran om utlämnande av kopia av en handling

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 juli 2007, klagade AA på Försäkringskassan. Han anförde i korthet följande. Den 4 juni 2007 begärde han att få en kopia av sin ansökan om sjukersättning. Försäkringskassan hänvisade honom till länsrätten, eftersom handlingarna enligt kassan hade skickats dit. Det visade sig emellertid att länsrätten hade skickat akten åter till Försäkringskassan. Han har fortfarande inte fått begärd kopia, trots att han vid upprepade tillfällen begärt att få en sådan. Kassan har vidare vägrat att besvara hans frågor.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan, genom länsdirektören BB, anförde i huvudsak följande.

text: – – – AA meddelades den 22 mars 2007 beslut om avslag på ansökan om sjukersättning. Den 7 maj 2007 träffades AA, Försäkringskassans handläggare CC och Arbetsförmedlingens handläggare DD. Under mötet angav AA bland annat att han önskade kopia av alla handlingar som Försäkrings-kassan hade i hans ärende. Han angav även att han önskade byta handläggare på Försäkringskassan. Den 15 maj 2007 översände Försäkringskassan orginalakten till länsrätten då AA överklagat Försäkringskassans avslagsbeslut. Den 16 maj 2007 kontaktade enhetschef EE per telefon för diskussion med anledning av hans begäran om kopia av handlingar samt byte av handläggare. I samtalet angav AA att han önskade kopia på de journalanteckningar som fanns i ärendet. Den 23 maj 2007 översändes kopia av journalanteckningarna till AA. – – – Den 24 maj 2007 återsändes akten från länsrätten till Försäkringskassan för yttrande i ärendet. Den 25 juni 2007 återgick akten till länsrätten tillsammans med Försäkringskassans yttrande. Den 10 juli 2007 översändes akten på nytt från länsrätten till Försäkringskassan för yttrande. Den 8 augusti 2007 återgick akten till länsrätten tillsammans med Försäkringskassans yttrande. – – –

text: Då AA den 4 juni 2007 i kontakt med Försäkringskassan fick uppgift om att akten fanns hos länsrätten observerade inte handläggaren att akten återsänts till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan beklagar att AA fick denna felaktiga uppgift. Kopian på ansökan om sjukersättning samt bilagda handlingar översändes till AA den 23 augusti 2007. Försäkringskassan saknar noteringar om att AA vid några andra tillfällen kontaktat Försäkringskassan med samma begäran. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att den som är part i ett ärende som avser myndighetsutövning har, med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: , rätt att ta del av det som har tillförts ärendet. En enskild kan också grunda en framställning om att få ta del av handlingar på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar.

text: Vilket regelsystem som skall tillämpas får avgöras utifrån den framställning som den enskilde har gjort. Oavsett vilket regelsystem som tillämpas skall en framställning om att få en kopia av handlingar alltid behandlas skyndsamt (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 389).

text: Av utredningen framgår följande. När AA den 4 juni 2007 begärde att få en kopia av sin ansökan om sjukersättning förvarades akten hos Försäkringskassan. Trots det uppgav kassan till AA att akten – och den aktuella handlingen – förvarades hos länsrätten. Försäkringskassan skickade först den 23 augusti 2007 den efter-frågade kopian till AA.

text: Det är uppenbart att AA:s begäran – som åtgärdades drygt två månader från det att den framställdes – inte handlades skyndsamt nog. Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade. Kassan förtjänar även kritik för att den, genom att felaktigt hänvisa AA till en annan myndighet, inte fullgjorde myndighetens allmänna serviceplikt.

text: Av utredningen framgår inte om AA, på det sätt som påstås i anmälan, framställde sin begäran vid upprepade tillfällen och att Försäkringskassan vägrade att svara på AA:s frågor. Ytterligare utredning framstår emellertid inte som meningsfull. Det som har framkommit i denna del föranleder därför inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda.