text: Fråga om rätt till ränta vid återgång av betalning för att avtal hävts. Beslut 2015-04-

text: 025 13; 2014-05810

text: AN begärde dels skadestånd om 33 500 kr, dels ränta på beloppet 53 500 kr. Grunden för kravet var att företaget har vägrat genomföra en avtalad operation och därigenom orsakat henne onödiga merkostnader samt att företaget orättmätigen innehaft hennes pengar varigenom

text: hon lidit skada. Hon anförde bl.a. följande. Hon var på konsultation hos företaget. Det bestämdes då att hon skulle operera näsan. Företaget uppställde som krav att hon skulle betala hela operationsbeloppet, 53 500 kr, 20 dagar före operationen. Efter att hon betalat in beloppet läste hon på företagets hemsida att denna typ av operation vanligtvis kostade 38 000–45 000 kr. Hon kontaktade därför företaget för att få reda på varför hennes operation var dyrare. När hon kom fram till kliniken fick hon tala med en otrevlig sjuksköterska som först gav henne en rejäl utskällning och sedan la på. Efter en halvtimme ringde kliniken upp och meddelade att eftersom AN visat attityd skulle kliniken inte genomföra operationen. Som patient bör man ha en rätt att veta vad man betalar för. Trots att kliniken ställde in operationen tog det nästan en månad innan hennes pengar betalades tillbaka. Hon begär ersättning för de 500 kr hon betalade för den första konsultationen, ersättning för tre veckors sjukskrivning från hennes jobb beräknat på en inkomst om 11 000 kr i veckan samt ränta på det belopp hon betalade kliniken.

text: Företaget motsatte sig kraven och anförde följande. Företaget har betalat tillbaka AN:s operationspengar. Företaget har inte gjort något fel utan har endast sett till patientens bästa och säkerhet. AN avbokades från sin operationstid då företaget ansåg att hon inte tagit till sig viktig information angående operationen. Vad gäller återbetalning av operationspengarna har företaget regler som följs från ekonomiavdelningen, därav kunde beloppet inte betalas ut på dagen.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Nämnden har att ta ställning till dels om AN har rätt att få ersättning för sjukskrivningen och konsultationen, dels om AN har rätt till ränta på det belopp som hon betalat till företaget, och om så skulle vara fallet även med vilken räntefot ränta ska utgå.

text: En allmän skadeståndsrättsrättslig utgångspunkt är att den som påstår sig ha lidit en skada också är skyldig att bevisa denna.

text: Vad gäller konsultationen anser nämnden att AN inte har visat att denna skedde uteslutande som ett led inför operationen. Det kan därför inte uteslutas att konsultationen haft annat värde för AN än som förberedelse för operationen. AN:s krav i denna del ska därför avslås.

text: AN har inte bevisat att hon måst vara sjukskriven tre veckor därför att operationen ställts in. Hennes krav ska därför avslås även i denna del.

text: Vad gäller AN:s krav på ränta konstaterar nämnden följande. Enligt

text: 2 § räntelagen (1975:635)

text: utgår inte ränta på fordran för tid innan fordringen är förfallen till betalning. Om fordran avser återgång av betalning för att avtal hävts till följd av kontraktsbrott utgår dock s.k. avkastningsränta för tiden från betalningsdagen till och med återbetalningsdagen. Parterna är överens om att företaget inte har utfört den avtalade operationen. Nämnden anser inte att företaget har bevisat att det funnits sådana omständigheter som har gett företaget rätt att avboka operationen. Det är således fråga om sådan hävning av avtalet att AN har rätt till avkastningsränta för den tidsperiod företaget

text: innehaft hennes medel. Vad företaget framfört i övrigt om att företaget följt regler från sin ekonomiavdelning lämnas utan avseende.

text: Med hänsyn till referensräntan för tidsperioden ska räntefoten, enligt

text: 5 § räntelagen

text: , bestämmas till tre procent. Av utredningen i ärendet framgår att beloppet återbetalades till AN efter drygt tre veckor. Mot denna bakgrund finner nämnden att AN har rätt till en ränta om 101 kr.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om vad som utgör affärslokal och om kontakt skulle anses ha skett utanför sådan affärslokal vid tillämpning av distansavtalslagen.

org: arn

type: rubrik

text: 022 utanför sådan affärslokal vid tillämpning av

text: distansavtalslagen

text: . Beslut

type: stycke

text: 2015-07-10; 2015-06330.

text: EE begärde att få ångra, alternativt häva, ett avtal om bredbandsabonnemang där router och surfplatta ingick. Hon och hennes man besökte ett köpcentrum i Örebro. När de passerade företagets stånd

text: kallade en säljare på deras uppmärksamhet. De fortsatte att gå men säljaren var enträgen. De började diskutera bredbandsabonnemang med säljaren och köpte ett mobilt bredbandsabonnemang som skulle kosta 349 kronor per månad. Säljaren plockade fram den router som ingick i abonnemanget, packade upp den och satte i SIM-kortet. De frågade om det inte brukar ingå någon gåva när man byter abonnemang och säljaren gav dem en surfplatta. Efter köpet debiterades hon 250 kronor per månad för surfplattan. Det visade sig dessutom att abonnemanget inte hade fri surf, vilket säljaren inte upplyst om. Hon tog kontakt med företaget dagen därpå och förklarade att försäljaren inte gett henne rätt information och att hon ville ångra avtalet.

text: Företaget motsatte sig kravet. EE träffade ett avtal om mobilt bredbandsabonnemang med en butikssäljare. Eftersom avtalet träffades i företagets affärslokal är

text: distansavtalslagen

text: inte tillämplig och EE har därför ingen ångerrätt. Enligt avtalet utgår en förhöjd avgift med 250 kronor i månaden under bindningstiden, som är 24 månader. Med avtalet följde en router och en surfplatta. De priser som gäller framgår av avtalet som EE godkände när hon skrev på. Hon har inte bevisat att säljaren sagt att surfplattan var gratis. EE har inte lämnat tillbaka varorna i obrutna förpackningar och hon kan därför inte utnyttja erbjudandet om öppet köp.

text: Är lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) tillämplig?

text: Före den 13 juni 2014 omfattades endast distansavtal och hemförsäljningsavtal av

text: distansavtalslagen

text: . Den 13 juni 2014 ändrades lagen i syfte att genomföra EU:s direktiv 2011/83 om konsumenträttigheter. Förutom distansavtal gäller lagen nu alla avtal som träffas utanför en näringsidkares affärslokaler. Lagen gäller också om avtalet träffas i näringsidkarens affärslokal i omedelbar anslutning till att konsumenten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de samtidigt varit närvarande (

text: 1 kap. 2 §

text: Syftet med att avtal utanför affärslokaler omfattas av lagen och av dess ångerrätt är att en konsument som befinner sig utanför en affärslokal kan stå under potentiellt psykologiskt tryck eller ställas inför ett överraskningsmoment (se skäl 21 i EU-direktivet).

text: I lagens förarbeten anges att med affärslokaler avses fasta eller rörliga lokaler som näringsidkaren, permanent eller säsongvis, använder som vanlig plats för sin affärsverksamhet. Vidare anges att det inte finns något krav på att lokalen måste utgöra en butik eller ett kontor. Även enklare affärsställen omfattas, vilket betyder att kiosker, varubussar och marknads- eller mässtånd kan vara affärslokaler. Det anges också att vid bedömningen av om det är fråga om en affärslokal eller inte, ska hänsyn tas till hur regelbunden näringsidkarens verksamhet är i lokalen. Om försäljningen från lokalen inte sker undantagsvis, är det normalt fråga om en affärslokal. Det betyder, enligt förarbetena, att lokaler där en näringsidkare utövar sin verksamhet under en inte alltför kort period i regel utgör affärslokaler. Ett exempel som lämnas på motsatsen är ett försäljningsställe i en galleria där en näringsidkare under några dagar säljer smycken. Det anges vidare att hänsyn bör tas till om det framstår som naturligt för konsumenten att själv söka upp lokalen för att göra ett köp. Om det inte är så utan försäljningstillfället

text: snarast innebär ett överraskningsmoment för konsumenten, bör ett avtal anses ingånget utanför affärslokal (

text: prop. 2013/14:15 s. 73

text: ). Som exempel på avtal utanför affärslokaler nämns avtal som ingås på allmänna platser som gator och köpcenter (

text: prop. 2013/14:15 s. 74

text: ). I den icke bindande vägledning för tillämpningen av direktivet om konsumenträttigheter som DG Justice inom EUkommissionen publicerade i juni 2014 anges att tvister om huruvida ångerrätten är tillämplig måste bedömas från fall till fall. Vidare framgår att avtal som ingås i lokaler som inte tydligt kan identifieras som lokaler där försäljning till allmänheten sker, kan betraktas som avtal utanför affärslokaler (s. 15- 16 i vägledningen).

text: EE beskriver att avtalet träffades i ett stånd i ett köpcentrum, medan företaget gör gällande att avtalet träffades av en butikssäljare i företagets affärslokal i köpcentrumet. Mot bakgrund av detta kan slutsatsen dras att avtalet inte ingåtts i köpcentrumets allmänna utrymme utan på en plats knuten till företaget. Eftersom även enklare affärsställen kan utgöra affärslokaler är inte lokalens utseende avgörande. I stället måste undersökas hur regelbunden företagets verksamhet är (jfr ovan nämnda förarbetsuttalanden). På kontantnotan som EE fick anges att försäljningsställets adress är till företaget i ”Marieberg Örebro”. Enligt nämndens mening talar detta för att verksamheten vid affärsstället inte endast sker undantagsvis, utan nämnden anser vid en sammantagen bedömning att affärsstället får anses utgöra en affärslokal.

text: Även om ett avtal träffats i ett företags affärslokaler kan lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler vara tillämplig. Det krävs i sådant fall att avtalet ingåtts i affärslokalen i omedelbar anslutning till att konsumenten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de samtidigt varit närvarande (1 kap 2 §).

text: EE gör gällande att säljaren kontaktade henne när hon passerade. Företaget invänder inte mot detta. Frågan är om EE kan anses ha kontaktats utanför näringsidkarens affärslokal. Det sätt hon blivit kontaktad på talar för hennes påstående att det varit fråga om ett affärsstånd i köpcentrumet och inte en butikslokal med fasta väggar. Nämnden konstaterar att när en affärslokal utgörs av ett stånd, finns det ingen klar gräns som skiljer affärslokalen från vad som är att betrakta som ”annan plats”. Varken i förarbetena eller i kommissionens vägledning diskuteras denna gränsdragning närmare. Av förarbetena framgår endast att regeln ska tillämpas på fall där konsumenten i nära anslutning till kontakten följer med näringsidkaren till affärslokalen (

text: prop. 2013/14:15 s. 74

text: ). Enligt nämndens mening är en rimlig tolkning att det krävs att säljaren och konsumenten inte befunnit sig i direkt anslutning till affärsståndet, utan åtminstone en bit därifrån när säljaren tar kontakten för att den ska anses ha skett på någon annan plats än i affärslokalen.

text: Utifrån EE:s berättelse kan nämnden inte dra någon annan slutsats än att säljaren befann sig i vart fall i anslutning till affärslokalen när han kontaktade henne. Det framgår inte att hon skulle ha följt med säljaren till affärslokalen eller att både hon och säljaren befann sig på någon annan plats än i affärslokalen. Det innebär att

text: distansavtalslagen

text: inte är tillämplig. EE har därför inte rätt att ångra avtalet.

text: Har EE rätt till öppet köp?

text: Även om

text: distansavtalslagen

text: inte är tillämplig kan en konsument ha rätt att lämna tillbaka varan och få tillbaka vad han eller hon betalat, s.k. öppet köp. En förutsättning för detta är att säljaren erbjudit öppet köp.

text: Av kontantnotan framgår att företaget erbjöd öppet köp, om varorna kunde återlämnas i obrutna förpackningar. Nämnden konstaterar att förpackningarna till varorna som ingick i köpet hade öppnats. EE har inte bevisat att hon trots det skulle ha kvar sin rätt till öppet köp.

text: Har EE rätt att häva avtalet?

text: EE hävdar att hon har rätt att häva abonnemangsavtalet med anledning av att hon debiterats högre månadskostnader än vad som avtalats och att säljaren inte upplyst henne om att abonnemanget inte inkluderade fri surf. Det är EE som ska bevisa detta. Nämnden konstaterar att hon varken gett in någon bevisning som talar för att hon fakturerats mer än vad som följer av avtalet eller att avtalet inkluderade fri surf. Tvärtom anges i avtalet att abonnemangets surfmängd är begränsad. Det har inte heller framkommit någon annan grund för att EE ska ha rätt att häva avtalet.

text: Det innebär sammanfattningsvis att EE:s krav ska avslås.

type: avgorande


title: Fråga om konsument blivit kontaktad utanför affärslokal och om näringsidkarens informationsplikt vid utövande av ångerrätt.

text: 029 näringsidkarens informationsplikt vid utövande av ångerrätt. Beslut

text: 2015-07-10; 2014-06843

text: EO begärde att få ångra ett avtal om köp av en mobiltelefon med tillhörande abonnemang.

text: När hon passerade företagets butik blev hon bjuden på en tablettask av en av företagets anställda som stod utanför butiken. Hon blev lurad att gå in i butiken och köpa en mobiltelefon med tillhörande abonnemang. Hon blev inte upplyst om köpvillkoren. När hon dagen därpå ville lämna tillbaka telefonen vägrade företaget godta returen eftersom kartongen var öppnad. Hon har fått flera fakturor som hon motsätter sig att betala.

text: Företaget motsatte sig kravet. EO kom in i butiken och företagets säljare presenterade en telefon för henne. Företagets säljare skrev ut köpeavtalet och gick igenom det med EO som sedan skrev under avtalet. Säljaren erbjöd sig därefter att hjälpa EO med att utföra nödvändiga installationer och upplyste henne om att det skulle innebära att hon förlorade rätten till öppet köp.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Det nämnden ska ta ställning till är om EO har ångerrätt enligt lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: Före den 13 juni 2014 omfattades endast distansavtal och hemförsäljningsavtal av

text: distansavtalslagen

text: 1 kap. 2 §

text: Nämnden konstaterar att avtalet träffades i företagets butik. EO gör gällande att hon blev bjuden på en tablettask av en säljare från företaget, som stod utanför företagets butik. Företaget har inte invänt mot påståendet. Nämnden anser att det är utrett att EO och säljaren samtidigt varit närvarande utanför företagets affärslokal och att EO i nära anslutning till detta gick in i butiken och träffade avtalet. För att

text: distansavtalslagen

text: ska vara tillämplig krävs också att EO ”kontaktats” av näringsidkaren. Lagens förarbeten ger inte någon närmare vägledning till hur begreppet ”kontaktats” ska förstås. Viss ledning ges dock i det EU-direktiv som är upphov till bestämmelsen. I artikel 2 punkt 8c anges att konsumenten personligen och enskilt ska ha tilltalats av näringsidkaren. I den icke bindande vägledning för tillämpningen av direktivet om konsumenträttigheter som DG Justice inom EUkommissionen publicerade i juni 2014 anges att näringsidkarens erbjudande ska riktas mot en särskild konsument för att bestämmelsen ska gälla. Ett exempel på detta är att en näringsidkare kontaktar en konsument på gatan med ett erbjudande om att teckna en prenumeration på en tidskrift. Ett exempel på det motsatta är att en näringsidkare delar ut reklambroschyrer utan att särskilt rikta sig mot enskilda konsumenter (se s. 16 i vägledningen).

text: Att enbart erbjuda förbipasserande konsumenter reklamblad eller gåvor, såsom tablettaskar, för att locka in dem i en butik kan enligt nämndens bedömning inte anses innebära att en sådan kontakt tas som gör att bestämmelsen ska gälla. I ärendet framgår dock att mötet mellan EO och säljaren varit mer individualiserat än så. Enligt nämndens bedömning riktade sig säljaren till EO på ett sätt som innebar att hon i vart fall kände sig övertalad att gå in i butiken, vilket enligt nämndens bedömning innebär att EO blivit kontaktad av företaget på det sätt som avses i

text: distansavtalslagen

text: Detta innebär enligt nämndens bedömning att avtalet mellan EO och företaget ska anses vara ett avtal utanför affärslokaler och att bestämmelserna om ångerrätt i

text: distansavtalslagen

text: är tillämpliga. En konsument har rätt att frånträda (ångra) ett avtal genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget (näringsidkaren) inom 14 dagar från leveransen (

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: ). Om konsumenten ångrar köpet ska han eller hon på egen bekostnad lämna tillbaka varan till näringsidkaren, som därefter ska betala tillbaka köpesumman (

text: 2 kap.

text: 14 §§

text: Före lagändringen 2014 fick konsumenten utöva ångerrätten endast om konsumenten hållit varan ”i väsentligen oförändrat skick”. Att det förbehållet avskaffades är en följd av att EU:s direktiv 2011/83 om konsumenträttigheter genomförts i svensk rätt, bl.a. genom ändringar i

text: distansavtalslagen

text: . Numera kan konsumenten ångra köpet även om han eller hon använt eller till och med skadat varan. Men konsumenten kan bli skyldig att ersätta näringsidkaren för varans värdeminskning, om värdeminskningen beror på att konsumenten hanterat varan i större omfattning än som varit nödvändigt för att fastställa dess egenskaper eller funktion (

text: 2 kap. 15 § 2)

text: . Om avtalet avser en tjänst kan konsumenten bli skyldig att ersätta näringsidkaren för en proportionell andel av det avtalade priset för tjänst som utförts innan konsumenten utövade ångerrätten (

text: 2 kap. 15 § 3)

text: En förutsättning för konsumentens ersättningsskyldighet är att näringsidkaren innan avtalet ingicks informerade konsumenten om ångerrätten och villkoren för att utöva den. EO återvände till butiken dagen efter hon träffat avtalet och begärde att få frånträda avtalet. Hon har alltså i rätt tid meddelat att hon ville utnyttja ångerrätten. Företaget har inte lämnat någon information om ångerrätten till EO och har därför inte rätt till ersättning för vare sig värdeminskning av mobiltelefonen eller för att abonnemanget använts.

text: Det innebär sammanfattningsvis att EO har rätt att ångra avtalet och få tillbaka vad hon betalat för mobiltelefonen och abonnemanget mot att hon lämnar tillbaka mobiltelefonen.


title: Fråga om bevisbördans placering när konsumenten inte har kunnat avboka på annat sätt än per telefon.

text: MN begärde betalningsbefrielse från kravet på 1 620 kr plus avgifter för två körlektioner samt att hon skulle strykas ur företagets register. Hon anförde följande. I samband med att hon bytte datum på lektionerna till ett tidigare tillfälle sa körskolan att de två aktuella lektionerna (en

text: dubbellektion) skulle strykas. Företaget hade inget avbokningssystem/program, så det låg hos företaget att tillgodose önskemål om att stryka lektioner.

text: Företaget motsatte sig MNs krav och anförde att det hela var ett tråkigt missförstånd från hennes sida. När det visade det sig att hon ännu inte var redo för uppkörning ringde man från företaget till henne och erbjöd ytterligare en körlektion, vilket hon tackade ja till. MN sa inte något om att hon ville att den lektion som tvisten gäller skulle avbokas och ersättas med den ytterligare körlektionen. Om den tvistiga lektionen hade avbokats så skulle den ha suddats ut direkt.

text: Parterna är oense om ifall MN har avbokat två körlektioner eller om hon är skyldig att betala för dem och de avgifter som tillkommit.

text: I parternas avtal - den elevanmälan som getts in i ärendet – anges att körskolan inte accepterar avbokning via mejl. Istället ska avbokning ske på en telefonsvarare, om skolan är obemannad. I och med att företaget inte accepterar avbokning via mejl har företaget inte berett MN möjlighet att säkra bevisning om att hon har gjort en avbokning. Det finns inte heller någon annan praktisk möjlighet för MN att styrka att hon har avbokat. Mot bakgrund av detta får bevisbördan för vilka avbokningar som skett och inte skett anses ligga på företaget.

text: Trafikskolan har inte genom skriftlig bevisning gjort sannolikt att dess version av vad som inträffat är den riktiga. Nämnden finner inte heller att vad företaget har anfört om vad som skett kan anses vara mer sannolikt än vad MN har berättat. Yrkandet om betalningsbefrielse ska därför bifallas.

text: Nämnden kan enbart ta ställning till yrkanden av ekonomisk art. Nämnden prövar därför inte MNs yrkande om att hon ska strykas ur företagets register.


text: Byte av flygplanstyp ger inte rätt till prisavdrag. Avgörande 2015-12-29; 2014-07170

text: W begärde ersättning med sammanlagt 12 000 kr. Han hade beställt och betalat 24 564 kr för att han och hans medpassagerare skulle få resa med ett stort och toppmodernt flygplan –

text: Dreamlinern. Istället fick de resa tur och retur med ett äldre, mindre och osäkrare plan med defekter. Något fungerande ”komfortpaket” fanns inte ombord. Komforten var lägre, stolarna var trasiga och de fick inte någon förströelse i form av film och musik. Bolaget har tagit betalt för något som bolaget inte har leverarat.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. Bolaget medgav att flygbolaget vid beställningen angav att avgången skulle trafikeras av Dreamlinern. Före avgången blev dock flygbolaget tvunget att byta flygplanstyp. Flygolaget erbjöd – trots att bolaget inte är skyldigt att göra det enligt gällande regelverk – W att få häva avtalet på grund av att flygplanstypen byttes efter beställningen. Flygbolaget är rättsligt skyldigt att transportera passagerarna till destinationen på avtalad tid enligt transportavtalet. För att undgå att flygningen ställdes in satte bolaget in en annan flygplanstyp. En ändring av flygplanstypen för att avhjälpa oförutsedda tekniska eller operativa händelser är en vanlig åtgärd inom luftfarten. Ersättningsplanet som användes uppfyller alla tekniska och säkerhetsmässiga krav samt krav på komfort som krävs för denna typ av flygningar. Flygplanstypen används av många flygbolag på internationella flygningar. Planet byggdes 1998 och har ”inflight entertainment” i stolsryggen. Passagerarna hade mer utrymme i ersättningsplanet än i Dreamlinern. Flygbolaget har inte några möjligheter i sitt bokningssystem att fånga upp individuella eller subjektiva förutsättningar som passagerarna kan ha utöver de tillvalsmöjligheter som ligger i beställningsprocessen. Det ingår som en del av transportavtalet mellan flygbolaget och passageraren att flygbolaget kan göra ändringar, om det finns anledning till det. När förhållandet regleras av ett avtal är det primärt avtalet som styr vilka rättigheter och skyldigheter som gäller mellan parterna. W valde att stå fast vid sin beställning, trots att han blev erbjuden att avbeställa resan. Det indikerar att det viktigaste för honom var att bli transporterad från A till B på avtalad tid.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Ärendet gäller en reguljär flygtransport. W anser att transporten utfördes under sämre säkerhetsmässiga och komfortmässiga förhållanden än om den skett med Dreamlinern. Flygbolaget menar å sin sida att förhållandena inte var sämre.

text: Det nämnden ska ta ställning till är om W har rätt till ett prisavdrag med anledning av att han och hans medresenär inte fick flyga med Dreamlinern, som angetts vid beställningen.

text: Nämnden konstaterar att ett allmänt lovordande av en vara eller tjänst inte kan grunda någon ersättningsskyldighet för ett företag. För att en bindande utfästelse ska anses föreligga måste företaget särskilt ha utlovat något i förhållande till den berörda konsumenten. Finns det en sådan bindande utfästelse kan företaget bli skyldigt att ersätta konsumenten, om det som utlovats inte har tillhandahållits.

text: W har hänvisat till flygbolagets hemsida. Nämnden har tagit del av materialet och anser att detta inte är av sådan art att det kan anses innebära att bolaget gjort några bindande utfästelser till W.

text: Nämnden konstaterar att flygbolaget när avtalet om transporten ingicks uppgav att transporten skulle utföras med en Dreamliner. Frågan är då om denna uppgift från bolagets sida medfört att det förelåg ett fel i transportprestation.

text: I den transporträttsliga lagstiftningen finns inte någon reglering av den aktuella situationen.

text: I annan lagstiftning finns däremot regler som kan ge viss ledning. I

text: konsumenttjänstlagen

text: finns en regel om att en tjänst ska anses felaktig, om resultatet avviker från sådana uppgifter av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet som kan anses ha inverkat på avtalet och som i samband med avtalets ingående eller annars vid marknadsföringen har lämnats av näringsidkaren (

text: 10 §

text: ). I

text: konsumentköplagen

text: finns en motsvarande bestämmelse (

text: 19 §

text: ). Dessa regleringar får anses ge uttryck för allmänna avtalsrättsliga principer (jfr

text: 18 § första stycket köplagen

text: Nämnden anser att det, på samma sätt som föreskrivs i konsumentlagarna, är rimligt att ett fel i näringsidkarens prestation ska anses föreligga om prestationen inte omfattar sådant som näringsidkaren vid avtalets ingående lämnat information om, under förutsättning att informationen kan antas inverkat på avtalet. Om en kund inte skulle ha ingått avtalet för det fall han eller hon fått klart för sig att informationen var felaktig, har informationen inverkat på avtalet. Detsamma gäller om kunden med sådan kunskap skulle ha ingått avtalet bara om priset varit lägre.

text: Om en transport utförs av den ena eller andra flygplanstypen har normalt knappast någon betydelse för en enskild konsument. För de flesta konsumenter är det i stället att bli transporterad från avresorten till destinationsorten som är avgörande för att han eller hon vill träffa avtalet. Den komfort som tillhandahålls under transporten (t.ex. extra benutrymme, mat och underhållning) kan dock, liksom priset eller i förening med priset, vara avgörande för en konsuments val av transportör. Självfallet måste också alla säkerhetsmässiga krav på transporten vara uppfyllda.

text: Nämnden bedömer att det hade betydelse för W och hans medresenär att transporten skulle utföras under sådana säkerhetsmässiga och komfortmässiga förhållanden som en färd med Dreamlinern skulle innebära. Transporten kom istället att trafikeras av ett annat plan, som var äldre. Frågan är då om den transporten utförts under säkerhetsmässiga och komfortmässiga förhållanden som varit sämre än vad en färd med Dreamlinern skulle ha medfört. Det är W som ska bevisa detta.

text: Nämnden anser att W, mot flygbolagets uppgift om att transporten utförts under säkerhetsmässiga och komfortmässiga förhållanden som inte var sämre än vid färd med

text: Dreamlinern, inte har bevisat att det förelegat några säkerhetsmässiga eller komfortmässiga brister i den utförda transporten. W:s krav ska därför avslås.

text: Skiljaktig mening

text: En av nämndens ledamöter var skiljaktig och ansåg att beslutet borde ha följande lydelse. Flygbolaget lyfter i sin massiva marknadsföring fram Dreamlinern som den närmast ultimata flygupplevelsen och måste rimligen räkna med att ett stort antal väljer deras Dreamlinerturer just på grund av denna marknadsföring. I svaret på bl.a. denna reklamation gör flygbolaget dock sitt bästa för att säga att skillnaderna knappt är märkbara om deras resenärer tvingas åka med andra flygplanstyper. Det ger knappast ett trovärdigt intryck. Till skillnad från majoriteten menar jag att passagerare ska ha rätt till prisavdrag om de bokas om till flyg som – inte minst på grund av flygbolagets egna marknadsföringsinsatser – kan bedömas som mindre komfortabla än utlovat.

text: Flygbolaget lyfter som avslagsskäl också fram att resenärerna i detta ärende erbjöds att avboka och tar deras skäl att ändå resa som tecken på att komforten inte var så viktig. Mot detta kan sägas att alternativa resmöjligheter tenderar att bli färre ju närmare avresedagen man kommer och att det var först efter resan som resenärerna kunde uttala sig om sin upplevda komfort eller brist på komfort. Till skillnad från majoriteten menar jag därför att W borde ha rätt till ett visst prisavdrag för komfortförlusten.

text: Mot bakgrund av ovanstående borde nämnden ha rekommenderat flygbolaget att betala 4 000 kr till W.


title: Betydelsen för rätten till skadestånd av att en flygning varit försenad i förhållande till den tidtabellsenliga avgångstiden, respektive till den tidtabellsenliga ankomsttiden. Tillämpning av EG-förordning nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter och av Montrealkonventionen.

text: T begärde skadestånd med motvärdet av totalt 385:25 euro för merkostnader för ny flygbiljett, inte utnyttjad hotellnatt på resmålet, mat och resa med kollektivtrafik på resmålet. Flygningen med lufttrafikföretaget N till Gatwick omdirigerades till Schiphol i Holland. Han blev tvungen att själv ordna plats på en annan flygning till England och blev tolv timmar försenad. Flygkaptenen bad om ursäkt för att passagerarna själva fick ordna situationen.

text: N motsatte sig kravet. Flygningen kunde inte landa i England på grund av väderomständigheter och landade i stället i Holland. Efter landningen fick bolaget veta att vindstyrkan hade ökat, vilket uteslöt vidare färd till England. Resenärerna informerades om att de var tvungna att själva ordna med hotellinkvartering. I stället för att invänta den avgång som var planerad till nästa dag valde T att köpa en transport till London med lufttrafikföretaget K. T:s flygning avgick liksom K:s följande dag, varför bolaget anser att T inte har begränsat sina kostnader. Bolaget är inte skyldigt att ersätta kostnader som uppstått efter det att kunden nått sin slutdestination.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Som EU-domstolen konstaterar i sats 28 i domen

text: mål C-11/11

text: anges det två typer av försening i EGförordningen nr 261/2004. I vissa fall, såsom när det är fråga om en försening som avses i artikel 6 hänvisar förordningstexten till en försening i förhållande till den tidtabellsenliga avgångstiden. I andra fall avses i förordingen den försening som konstateras vid ankomsten till den slutliga bestämmelseorten.

text: T har bl.a. yrkat skadestånd för extra biljettkostnad och mat på flygplatsen i Holland. Enligt EUdomstolen kan passagerare grunda ett krav på skadestånd på att ett flygbolag inte har handlat i enlighet med förordingens bestämmelser om assistans och service i artikel 8 och 9, där det bland annat föreskrivs att passagerare i vissa fall ska erbjudas ombokning eller återbetalning av biljettpriset och mat utan extra kostnad. En förutsättning för att artikel 8 och 9 överhuvudtaget ska vara tillämpliga är dock att det finns en försening i förhållande till den tidtabellsenliga avgångstiden. Eftersom detta inte är fallet i det nu aktuella ärendet kan T redan av denna anledning inte grunda någon rätt till skadestånd för den extra biljett- och matkostnaden på förordningens bestämmelser.

text: Enligt artikel 19 i Montrealkonventionen, som gäller parallellt med EG-förordningen, ansvarar en transportör, i detta fall N, för skador till följd av dröjsmål vid försenad lufttransport av passagerare. Transportören ansvarar dock inte om den kan bevisa att alla rimliga åtgärder som rimligen kan begäras har vidtagits för att undvika skadan eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder.

text: En rimlig åtgärd för att undvika skador vid försening är att omboka passagerarna till andra flygningar med lediga platser. Detta gäller även tidigare flygningar som utförs av andra transportörer.

text: Eftersom T på egen hand har lyckats boka plats på en flygning som avgått tidigare än den avgång som enligt N var planerad till nästföljande dag har det i princip ålegat bolaget att boka om honom till denna

text: utan extra kostnad. N har inte bevisat att detta inte var en rimlig åtgärd i det aktuella fallet. Eftersom N därmed inte heller har bevisat att bolaget inte är skadeståndsskyldigt ska det rekommenderas att ersätta T med motvärdet av totalt 347:02 euro för mat på flygplatsen, en extra biljett och en outnyttjad hotellnatt i England. Skadeståndsskyldigheten omfattar även kostnader som uppstått efter det att en passagerare nått sin slutdestination om det finns ett naturligt samband mellan dem och den försenade flygningen. Yrkandet ska dock avslås till den del det gäller kostnad för kollektivtrafik i England eftersom det är oklart om detta utgjort en merkostnad jämfört med om lufttransporten inte hade försenats.


title: Fråga om skyldighet enligt nya distansavtalslagen att utge ersättning för den del av en tjänst som utförts innan konsumenten ångrade avtalet.

text: Fråga om skyldighet enligt nya

text: distansavtalslagen

text: att utge ersättning för den

text: 018 del av en tjänst som utförts innan konsumenten ångrade avtalet. Beslut 2015-

text: 04-13; 2014-07927

text: T begärde ersättning med 742 kr. Grunden för kravet var att hon har ångrat tjänsten och att företaget inte har återbetalat hela det betalda beloppet.

text: Företaget motsatte sig kravet och anförde bl.a. följande. Enligt avtalsvillkoren har kunden, om denne ångrar avtalet inom 14 dagar från startdatum, rätt till återbetalning av det betalda beloppet med avdrag för 75 % av startavgiften för ett enmånadersabonnemang. Avdraget utgör ersättning både för kostrådgivarens nedlagda arbete och för utebliven handelsvinst, i och med att när kunden väl har startat programmet kan företaget inte sätta in en ny kund på den utnyttjande platsen eftersom startdatumet har passerats och kursen är stängd.

text: Av utredningen framgår att tjänsten har bestått av ett kost- och träningsprogram i abonnemangsform som tillhandahållits via internet. Av 2 kap. 1 § lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) i dess lydelse från och med 13 juni 2014 framgår att lagen är tillämplig på avtalet ifråga.

text: Av

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: distansavtalslagen

text: , som enligt 1 kap. 4 § är tvingande till konsumentens förmån, framgår att konsumenten har rätt att ångra ett distansavtal genom att meddela näringsidkaren detta inom 14 dagar från det att avtalet om tjänsten ingicks. Företaget har inte ifrågasatt att avtalet ingicks den 2 september eller att T har ångrat avtalet den 15 september. T har alltså haft rätt att ångra avtalet.

text: Nämnden har därmed att ta ställning till vilket belopp företaget är skyldigt att återbetala. Om ångerrätten utövas ska näringsidkaren enligt

text: 2 kap. 14 § distansavtalslagen

text: återbetala vad konsumenten har betalat. Eftersom

text: distansavtalslagens

text: bestämmelser gäller oavsett om annat avtalats till nackdel för konsumenten, saknar vad företaget har anfört om företagets rätt att göra avdrag från vad som ska återbetalas betydelse, såvida inte villkoret har stöd i

text: distansavtalslagen

text: I

text: 2 kap. 15 § 3 distansavtalslagen

text: anges att konsumenten kan vara skyldig att ersätta näringsidkaren en proportionell andel av priset för en tjänst som utförts innan konsumenten utövade ångerrätten. Ersättningsskyldigheten förutsätter dock för det första att konsumenten uttryckligen har begärt att tjänsten skulle börja utföras under ångerfristen och för det andra att näringsidkaren har informerat konsumenten om ångerrätten och om att konsumenten kan komma att bli ersättningsskyldig för en del av tjänsten som hunnit utföras. Företaget har inte bevisat vare sig att T har begärt att tjänsten skulle börja utföras under ångerfristen eller att företaget har gett T någon information om ångerrätt och ersättningsskyldighet. På grund härav finner nämnden att avtalsvillkoret om avdragsrätt är utan verkan gentemot T.

text: T är därmed inte skyldig att utge ersättning för den del av tjänsten som utförts innan hon ångrade avtalet, utan hon har rätt till full återbetalning. Hennes krav ska därför bifallas.


title: Fråga om arrangör av paketresa var skyldig att innan avresa informera om kända brister i researrangemanget och om rätt till prisavdrag förelåg (golfbana i dåligt skick vid golfresa).

text: IR begärde, för sig och en medresenär, två nya resor. Som grund för begäran åberopade han bland

text: annat att golfbanan inte var av avtalad kvalitet på en paketresa till Tobago. Golfbanan var huvudmålet med golfresan. Enligt informationen var golfbanan ”en strategisk bana av fin kvalitet”. Trots att arrangören redan före avresan var medveten om att golfbanan var undermålig underlät bolaget att informera resenärerna om detta. Hade resenärerna informerats om detta hade de inte genomfört resan och krävt två nya resor.

text: Bolaget hade, före ärendets handläggning hos nämnden, ersatt resenärerna med 2 000 kr per person, totalt 4 000 kr. I övrigt motsatte sig bolaget yrkandet. Som grund åberopade bolaget bl.a. att bolaget visserligen visste att banan var i dåligt skick på grund av onormalt mycket nederbörd, men att den var helt spelbar.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Ärendet ska bedömas enligt

text: paketreselagens

text: bestämmelser. Enligt

text: 16 §

text: har resenärer rätt till prisavdrag vid fel i de avtalade tjänsterna. Ett fel föreligger inte enbart vid avvikelser från vad som uttryckligen lovats, utan även när de avtalade tjänsterna avviker från resenärerna haft anledning att förutsätta.

text: I ärendet är ostridigt att golfbanan har varit i dåligt skick och att bolaget, trots att bolaget varit medvetet om det en längre tid före avresan, underlåtit att informera resenärerna om detta.

text: En allmän avtalsrättslig princip i konsumentförhållanden, är att näringsidkaren, i detta fall bolaget, har skyldighet att agera fackmässigt och aktivt lojalt mot konsumenten (jfr t.ex.

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: , 1985:716 och 5 § lagen, 2003:862 om finansiell rådgivning till konsumenter). Om näringsidkaren brister i dessa avseenden, t.ex. genom att inte informera resenärer om brister i arrangemanget som den känner till före avresan, kan det utgöra grund för kompensation till konsumenten i form av prisavdrag och skadestånd.

text: Nämnden anser att IR genom åberopad bevisning har styrkt att banans skick väsentligen har avvikit från var resenärerna har haft anledning att förutsätta. Den avtalade tjänsten har således varit felaktig. Av det informationsmaterial och de resehandlingar som getts in i ärendet framgår att det huvudsakliga syftet med resan har varit golfspel på den aktuella banan. Med beaktande av detta, och det faktum att bolaget inför resan inte upplyst resenärerna om felet, ska bolaget rekommenderas att betala ett prisavdrag om totalt 25 000 kr till IR. Någon ytterligare grund för bifall till yrkandet har inte framkommit.

text: Nämnden rekommenderade bolaget att betala 25 000 kr till IR.


title: Fråga om köparen av en dator vars syfte var att generera s.k. kryptovaluta var att anse som konsument eller näringsidkare.

text: VJ begärde att få ångra eller häva köpet av en dator avsedd att generera kryptovaluta. Han anförde att han köpt datorn i egenskap av konsument, inte i näringsverksamhet.

text: Bolaget begärde att ärendet skulle avvisas. Bolaget anförde i huvudsak följande. Den köpta produkten har ett enda syfte; att generera digital valuta till användaren, d.v.s. att denne ska tjäna pengar. Produkten kan inte användas på annat sätt. Ändamålet med den verksamhet VJ avsett att bedriva är således av ekonomisk natur. Varans karaktär är dessutom i sig ämnad för yrkesmässighet. VJ har vidare godtagit företagets allmänna avtalsvillkor. Där anges det i punkt 1.2 att produkten endast är avsedd för näringsverksamhet och att köparen accepterar att köpet skett i ett sådant syfte. Eftersom VJ följaktligen inte är konsument saknar nämnden behörighet att pröva ärendet. Det finns ingen ångerrätt vid köp av den här typen av produkter, eftersom priset på produkten beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka. VJ har inte på annan grund rätt att häva avtalet.

text: Enligt

text: 1 § förordningen (2007:1041)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden ska nämnden bl.a. pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare som rör en vara, tjänst eller annan nyttighet som näringsidkaren har tillhandahållit konsumenten.

text: Med begreppet konsument avses i förordningen, liksom den konsumenträttsliga lagstiftningen i övrigt, en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Avgörande är således den enskilde konsumentens huvudsakliga syfte vid köpet. Huvudsaklighetskravet innebär att man vid ett avtal om en produkt som konsumenten avser att använda både privat och i näringsverksamhet får göra en bedömning av vad som är det huvudsakliga ändamålet med köpet.

text: Begreppet näringsidkare definieras i nämndens instruktion och lagstiftningen på området som en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten. Av förarbetsuttalanden i olika lagstiftningsärenden framgår det att med näringsverksamhet avses verksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig. Detta innebär i sin tur att det ska finnas en viss varaktighet och omfattning. I praxis har kraven på omfattning och varaktighet satts ganska lågt. Det krävs inte att verksamheten går med vinst eller att det varit avsikten eller att verksamheten bedrivs på heltid. Även en verksamhet som i ett skatterättsligt perspektiv klassificeras som hobbyverksamhet kan betraktas som näringsverksamhet i konsumenträttsliga sammanhang.

text: Nämnden har i sin praxis tidigare funnit att varor som köps för att användas senare i någon form av förvärvssyfte anses inköpta för att användas i näringsverksamhet. Exempelvis har köp av djur som i vart fall delvis avsetts för avel inte betraktats som konsumentköp.

text: Köp i investeringssyfte eller för vidareförsäljning kan vara att betrakta som konsumentköp. Av betydelse är därvid faktorer som omfattningen och varaktigheten av verksamheten samt om vidareförsäljningen ska ske direkt eller när konsumenten inte behöver varan längre.

text: Den konsumenträttsliga lagstiftningen är i allt väsentligt tvingande till konsumentens fördel. Det innebär att konsumenten inte kan avstå från sina rättigheter enligt lagstiftningen i förväg, exempelvis

text: redan i köpeavtalet. Benämningen av ett avtal eller förekomsten av standardvillkor av det slag som finns i det nu aktuella avtalet är således inte avgörande för om köparen är att betrakta som konsument eller ej. Sådana omständigheter kan dock få betydelse vid den bedömningen.

text: VJ har alltså köpt en kraftfull dator som är konstruerad för att kontinuerligt generera s.k. kryptovaluta. Såvitt framkommit kan datorn inte användas till något annat än att generera valuta. Valutan kan i sin tur bara användas som handelsvara, betalningsmedel eller investeringsobjekt. Det är således inte fråga om en vanlig konsumentprodukt. Syftet med köpet måste enligt nämndens mening mot den bakgrunden antas vara att generera en inkomst, antingen i form av intäkter från försäljning av kryptovalutan eller genom att bygga upp ett innehav av kryptovaluta i sig.

text: Som nämnts är det visserligen inte uteslutet att privatpersoner som ingår avtal i investeringssyfte eller för vidareförsäljning ses som konsumenter. Den verksamhet som datorn ska användas i är dock enligt nämndens mening av sådan art och omfattning att den normalt sett är att betrakta som näringsverksamhet. Det har inte framkommit någon omständighet kring detta köp som innebär att VJ likväl är att betrakta som konsument.

text: Slutsatsen av det anförda är att tvisten inte är en konsumenttvist. Nämnden är då inte behörig att pröva ärendet.

text: Nämnden avvisade ärendet.


title: Fråga om rätten till ersättning vid tågtransport när en övervägande del av förseningsminuterna har berott på transportören.

text: 018 förseningsminuterna har berott på transportören. Beslut 2015-04-24; 2014-

text: M begärde återbetalning av ytterligare 1 079 kr av biljettpriset, antingen i kontanter eller i form av ett värdebevis. Hon hade bokat en tågresa med S från Malmö till Stockholm. Även om en olycka på

text: vägen gjorde att tåget kom för sent till Malmö, berodde en timme av förseningen till Stockholm på att transportören S beslöt att hennes tåg, till skillnad från övriga, skulle stå kvar vid perrongen i Malmö i mer än en timme innan det fick avgå.

text: S motsatte sig kravet. Företaget har ersatt M med 25 procent av biljettens värde eftersom den slutliga försenigen uppgick till 98 minuter. Enligt de allmänna villkoren för resan, och ytterst EG-förordningen nr 1371/2007, har en resenär rätt till återbetalning av 25 procent av biljettpriset om tåget är 60-119 minuter försenat. Ersättning med värdebevis kommer endast i fråga om S på något sätt har varit vållande till någon del av förseningen enligt punkt 14.1 i de allmänna villkoren. Anledningen till att M:s tåg inte kunde avgå direkt efter den försenade ankomsten till Malmö var att ombordpersonalen och lokföraren, enligt gällande regler och kollektivavtal, var skyldiga att vila innan de kunde påbörja resan till Stockholm.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet är ostridigt att förseningen har uppgått till mer än 60 minuter. Enligt artikel 14.1 i de allmänna villkoren för resan har resenären i en sådan situation rätt att få ett värdebevis motsvarande hela resans pris om S orsakat en övervägande del av förseningsminuterna. Eftersom det i ärendet är utrett att en övervägande del av förseningsminuterna har berott på personalläget hos S, vilket ligger inom bolagets kontroll, ska bolaget rekommenderas att, utöver den del av priset som redan har återbetalats, ge M ett värdebevis på 1 079 kr. Yrkandet ska därför bifallas.


title: Fråga om när en transaktion genomförts och om kontohavare agerat grovt oaktsamt vid obehöriga transaktioner med användande av lösenord till Verified by Visa.

text: 054 oaktsamt vid obehöriga transaktioner med användande av lösenord till Verified

text: by Visa. Beslut 2014-10437; 2015-09-21.

text: AM begärde att banken skulle betala 12 000 kr till henne. När hon skulle betala med sitt visakort upptäckte hon att köpet inte kunde genomföras. När hon ringde bankens kundtjänst nästföljande

text: morgon fick hon veta att ett antal internetköp hade gjorts tre dagar tidigare. Enligt personen på kundtjänst hade köpen ännu inte gått igenom och hon bad därför att köpen skulle stoppas. Tre av köpen gick senare igenom. Banken har därefter vägrat ersätta henne för de reklamerade köpen. Hon har följt de allmänna villkoren och gjort vad som ankommer på henne som kontohavare. Att någon ändå använt hennes uppgifter måste bero på att någon kommit över dessa på ett otillbörligt sätt. Kortoch Verified by Visa- uppgifter stjäls via nätet och används för bedrägerier. Banken har agerat försumligt eftersom företaget, trots vetskap om att köpförsöken var obehöriga, låtit köpen gå igenom.

text: Banken motsatte sig kravet. Samtliga obehöriga transaktioner har genomförts med användande av korrekt kortnummer, giltighetstid, cvv-kod samt AM:s egenvalda personliga lösenord för Verified by Visa. Transaktionerna har genomförts utan några misslyckade försök och utan byte av lösenordet. Detta innebär att gärningsmannen haft tillgång till såväl kortuppgifterna som AM:s eget Verified by Visa-lösenord. De aktuella transaktionerna hade inte kunnat genomföras om inte AM hade brustit i att skydda såväl sina kortuppgifter som sitt lösenord för Verified by Visa. Detta strider mot de allmänna villkoren för kortet och är grovt oaktsamt. AM:s betalningsansvar uppgår därmed till 12 000 kr. Samtliga köp var redan gjorda när AM kontaktade banken och spärrade kortet. Banken har inte haft någon möjlighet att stoppa redan reserverade transaktioner.

text: Parterna är överens om att de anmälda transaktionerna är obehöriga. Lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är därmed tillämplig i ärendet.

text: Enligt 7 § ansvarar kontohavaren som huvudregel inte för något belopp som har belastat kontot efter det att han eller hon anmält till betaltjänstleverantören att betalningsinstrumentet ska spärras. Frågan i detta fall är alltså om belopp som reserverats får anses ha belastat kontot.

text: Nämnden konstaterar att anledningen till att ett belopp reserveras när ett köp görs är att garantera säljarens betalning gentemot inlösande bank. Samtidigt hindrar det kontohavaren från att göra ytterligare köp som överstiger kontosaldot/kreditgränsen och övertrassera kontot.

text: Enligt nämndens mening får lagstiftningen förstås på så sätt att när en betalning görs med kort och kod alternativt lösenordsuppgifter, anses köpet vara genomfört. Därmed har också kontot belastats i lagens mening. Av detta följer således att AM har spärrat kortet först efter det att kontot belastats och att banken av den anledningen inte är skyldig att betala tillbaka pengarna till henne.

text: Enligt 4 § är en kontohavare skyldig att skydda sin personliga kod, vid vetskap om att betalningsinstrumentet kommit bort eller obehörigen använts snarast anmäla det till betaltjänstleverantören, samt i övrigt följa de villkor som enligt kontoavtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet.

text: Om en obehörig transaktion har kunnat genomföras på grund av att kontohavaren genom grov oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt 4 §, ansvarar kontohavaren för beloppet enligt 6 § samma lag. Om kontohavaren är en konsument är ansvaret dock normalt begränsat till 12 000 kr.

text: Med begreppet grov oaktsamhet menas, enligt lagförarbetena, ett markant avsteg från aktsamhetsnormen. Kontohavaren ska ha varit obetänksam i sådan grad att han eller hon inte är ursäktad. Vid bedömningen av om en kontohavare varit grovt oaktsam får en samlad bedömning göras utifrån den miljö och situation som kontohavaren befunnit sig i samt kontohavarens möjlighet att skydda sig mot en obehörig transaktion (

text: prop. 2009/10:122 s. 27

text: Transaktionerna har skett genom att kortnummer och lösenord till tjänsten Verified By Visa har använts. Lösenordet har AM själv valt och endast hon haft kännedom om. Det finns inget i ärendet som talar för att transaktionerna kunnat utföras på grund av tekniska brister i bankens säkerhetsrutiner. Det framstår vidare som högst osannolikt att transaktionerna skulle ha kunnat ske utan att AM lämnat ut kortuppgifter och lösenordet för Verified by VISA. Mot den bakgrunden anser nämnden att de obehöriga transaktionerna har kunnat ske genom att kontohavaren handlat grovt oaktsamt. AM:s krav ska därför avslås.


title: Fråga om värdeminskningsavdrag vid ångerrätt av vara som skadats och om näringsidkarens informationsplikt.

text: JB begärde att få ångra köpet av viss datautrustning. Den 30 oktober 2014 levererades varor han köpt av företaget via internet. Utrustningen var svår att montera och använda och han begärde därför några dagar senare att få ångra köpet.

text: Företaget motsatte sig kravet - i vart fall beträffande del av utrustningen, ett NAS-kabinett. Kabinettet var i så dåligt skick att ett återköp inte var möjligt. Skruvarna var rundskruvade och så hårt idragna att plasten spruckit. Samtliga kabinettets delar behövde bytas ut. Företaget kunde godta retur av hårddiskarna med full återbetalning om de var oskadda.

text: Köpet har skett genom ett distansavtal som omfattas av lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) i lagens lydelse från och med den 13 juni 2014.

text: En konsument har rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal om köp av en vara genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget (näringsidkaren) inom 14 dagar från leveransen (2 kap. 10 och 12 §§). Om konsumenten ångrar köpet ska han eller hon på egen bekostnad skicka tillbaka varan till näringsidkaren, som därefter ska betala tillbaka köpesumman (2 kap. 13-14 §§).

text: Före lagändringen 2014 fick konsumenten utöva ångerrätten endast om konsumenten hållit varan ”i väsentligen oförändrat skick”. Att det förbehållet avskaffades är en följd av att EU:s direktiv 2011/83 om konsumenträttigheter genomförts i svensk rätt, bl.a. genom ändringar i

text: distansavtalslagen

text: . Numera kan konsumenten ångra köpet även om han eller hon använt eller till och med skadat varan. Men konsumenten kan bli skyldig att ersätta näringsidkaren för varans värdeminskning, om värdeminskningen beror på att konsumenten hanterat varan i större omfattning än som varit nödvändigt för att fastställa dess egenskaper eller funktion (

text: 2 kap. 15 § 2)

text: Nämnden konstaterar att JB ångrade köpet inom ångerfristen. Frågan är om han har rätt att få tillbaka hela den summa som han har betalat för varorna eller om företaget har rätt till ett värdeminskningsavdrag.

text: De fotografier av kabinettet som företaget gett in till nämnden och som nämnden granskat visar att JB har hanterat de köpta varorna i större omfattning än vad som varit nödvändigt för att undersöka dem och att i vart fall kabinettet på grund av hanteringen har minskat i värde.

text: En grundläggande förutsättning för konsumentens skyldighet att ersätta näringsidkaren för värdeminskningen är att näringsidkaren före köpet informerat konsumenten om och under vilka förutsättningar det finns en ångerrätt, om tidsfristen och om övriga villkor för ångerrätten, om hur ångerrätten utövas samt om att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten och hur konsumenten kan ta del av formuläret (2 kap. 2 § första stycket 9). Informationen ska ha lämnats på ett klart och begripligt sätt (2 kap. 3 §).

text: Nämnden konstaterar att det finns information om ångerrätt på företagets kvitto. Där anges bl.a. att kunden för att få ångra köpet endast får använda produkten i den utsträckning som krävs för att avgöra om han eller hon är nöjd med varan. Det anges vidare att produkten ska vara i väsentligen oförändrat

text: skick, dvs. varken förstörd eller skadad. Nämnden konstaterar att informationen i dessa delar inte stämmer överens med

text: distansavtalslagens

text: bestämmelser, eftersom ångerrätten inte längre är beroende av hur konsumenten hanterat varan. Företaget har alltså inte uppfyllt sin informationsskyldighet enligt

text: 2 kap. 2 § första stycket 9

text: och har därför inte rätt till något värdeminskningsavdrag.

text: Det innebär att JB har rätt att ångra köpet och få tillbaka hela köpesumman mot att han lämnar tillbaka varorna.


title: Fråga om köpare av skor har rätt till skadestånd för prisskillnaden mellan ordinarie pris och det rea-pris skorna såldes för.

text: J begärde dels att få tillbaka de 700 kr han betalat för ett par skor och dels ytterligare 700 kr så att han kunde köpa ett par likadana skor på annat håll. Han köpte ett par sportskor i augusti 2014 för 700 kr. Ordinarie pris var 1 400 kr. Han lämnade tillbaka skorna eftersom de hade ett produktionsfel som företaget godkände.

text: Företaget motsatte sig kravet. Företaget har ingen möjlighet att ge J ett par likadana skor eftersom dessa har utgått ur butikens sortiment. Det var därför skorna såldes på realisation. Företaget har erbjudit honom att få tillbaka det han betalat för skorna, 700 kr.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Nämnden konstaterar att parterna är överens om att skorna är felaktiga och att företaget redan innan ärendet anmäldes till nämnden erbjudit sig att betala tillbaka vad J betalat för skorna.

text: Det nämnden har att ta ställning till är om J har rätt till skadestånd.

text: En säljares skadeståndsskyldighet omfattar ersättning för prisskillnad (

text: 33 § konsumentköplagen

text: ). Med prisskillnad avses den fördyring som en köpare kan drabbas av om det efter hävning av köpet visar sig att han eller hon måste betala ett högre pris än det ursprungliga för att köpa en motsvarande vara.

text: Det krävs inte att köparen har gjort ett ersättningsköp (täckningsköp) för att han eller hon ska ha rätt till prisskillnadsersättning. Vid beräkningen av ersättning för prisskillnad kan man i stället beräkna ersättningen på grundval av mellanskillnaden mellan gängse pris för varan vid tiden för hävningen och avtalat pris.

text: Nämnden konstaterar att skorna såldes på realisation och att priset hade satts ner med anledning av att skomodellen utgått ur butikens sortiment. I sådant fall har köparen enligt förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: rätt att beräkna ersättningen för prisskillnad som mellanskillnaden mellan det gängse ordinarie priset och det avtalade realisationspriset. Om köparen har möjlighet att skaffa en ersättningsvara till ett nedsatt pris, måste han välja det alternativet. (Se

text: prop. 1989/90:89 s. 138

text: I förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: konstateras att det förekommer skillnader mellan gängse pris för en och samma vara på olika orter i landet och att det gängse pris som ska användas när

text: prisskillnaden beräknas är det gängse pris som gäller på den ort där varan enligt avtalet ska avlämnas. (Se

text: prop. 1989/90: 89 s. 139

text: . Se även Anders Eriksson m.fl., Konsumentköp, 2011, s. 238.)

text: Nämnden konstaterar att detaljhandeln när det gäller skor sedan konsumentköpslagens tillkomst för 25 år sedan har förändrats dramatiskt. Konkurrensen har ökat. Försäljningskanalerna har förändrats; inte minst näthandeln tar större och större marknadsandelar. Både i butiker och i näthandeln erbjuds ständigt prisnedsättningar av olika slag.

text: Enligt nämndens bedömning är det möjligt för J att köpa ett par motsvarande skor för det pris han har betalat till företaget. Han har därför inte rätt till något skadestånd.

text: Eftersom företaget redan innan ärendet anmäldes till nämnden erbjöd sig att betala tillbaka vad J betalat för skorna, 700 kr, ska hans krav avslås. Nämnden rekommenderar J att acceptera företagets erbjudande.


title: Fråga om ett företags informationsskyldighet rörande ångerrätt.

text: 017 Beslut 2015-10-16; Änr 2014-11033

text: HJ begärde att få häva eller ångra ett köp av en mobiltelefon med tillhörande abonnemang. Den 1 november 2014 tecknade han ett mobiltelefonabonnemang av företaget. Säljaren sa att det ingick en telefon i avtalet. Det har sedan visat sig att telefonen kostar 50 kr per månad under

text: abonnemangets bindningstid, 24 månader. Han begärde därför att köpet skulle återgå den 27 november 2014. Företaget uppgav att han hade två veckors ångerrätt från det att han mottog en beställningsbekräftelse via e-post. När han begärde att köpet skulle återgå hade han inte fått någon sådan bekräftelse.

text: Företaget motsatte sig kravet. Ångerrätten kan bara åberopas inom 14 dagar efter att man mottagit varan. Den 27 november 2014 kontaktade HJ företaget. Då det hade gått över en månad sen han fick ut telefonen, ångerrätten har därför löpt ut.

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att det framgått av det muntliga avtalet vad telefonen skulle kosta per månad. Någon rätt till hävning av avtalet har därför inte funnits på grund av något avtalsrättsligt fel.

text: Frågan blir därför om HJ haft rätt att ångra köpet enligt lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: En konsument har rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal eller avtal utanför en affärslokal om köp av en tjänst genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget (näringsidkaren) inom 14 dagar från leveransen (2 kap. 10 och 12 §§). Ångerfristen börjar löpa först när näringsidkaren lämnat den information som föreskrivs i 2 kap 2 § p. 9 på föreskrivet vis. Den information som ska lämnas är huruvida och under vilka förutsättningar det finns en ångerrätt, tidsfristen och övriga villkor för ångerrätten, hur ångerrätten utövas samt att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten och hur konsumenten kan ta del av det,

text: Om denna information inte lämnas löper rätten att ångra avtalet ut senast ett år efter det att ångerfristen skulle ha löpt ut om informationen lämnats på föreskrivet vis.

text: Av inspelningen av det muntliga avtalet framgår det att företagets säljare upplyst om att det finns en ångerrätt och tidsfristen för denna ångerrätt. Däremot upplyste säljaren inte HJ om hur ångerrätten utövas eller om standardformuläretet för utförande av ångerrätt. Företaget har inte gett in någon utredning som visar att HJ vid ett senare tillfälle fått tillgång till den fullständiga information om ångerrätten som krävs för att ångerfristen ska börja löpa. Det innebär att den begäran om att ångra avtalet som HJ framställde den 27 november 2014 ska anses ha getts in i rätt tid.

text: Nämnden rekommenderade företaget att låta HJ ångra köpet av telefon med tillhörande abonnemang.


title: Fråga om företags informationsskyldighet rörande ångerrätt vid köp av tjänst.

text: 029 Beslut 2015-10-16; Änr 2014-11165

text: IM begärde att få ångra köpet av ett internetabonnemang. Någon gång i augusti eller september 2014 kontaktades han, via telefon, av en säljare från företaget som övertalade honom att teckna ett bredbandsabonnemang till en kostnad av 74 kr per månad. Han blev upplyst om att han kunde ångra

text: avtalet inom 14 dagar från det att tjänsten levererades. Tre månader senare, då hans tidigare bredbandsabonnemang avslutats, levererades utrustningen till abonnemanget och tjänsten påbörjades. Efter att ha provat abonnemanget ansåg han att han ville återgå till sin tidigare operatör och begärde, inom ångerfristen, att avtalet skulle upphöra. Företaget uppgav då att han skulle ha begärt att få ångra avtalet inom 14 dagar från försäljningssamtalet.

text: Företaget motsatte sig kravet. Samma dag som kundens beställning inkom, den 1 augusti 2014, skickades en bekräftelse. Den 13 november kontaktade kunden kundtjänst och ville ångra avtalet. Men då hade ångerrätten redan löpt ut. Kunden har inte blivit lovad 14 dagars prövotid.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Tvisten gäller om IM haft rätt att ångra köpet enligt lagen (

text: distansavtalslagen

text: En konsument har rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal eller avtal utanför en affärslokal om köp av en tjänst genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget (näringsidkaren) inom 14 dagar från den dag avtalet ingicks (2 kap. 10 och 12 §§). Ångerfristen börjar löpa först när näringsidkaren lämnat den information som föreskrivs i 2 kap 2 § p. 9 på föreskrivet vis. Den information som ska lämnas är huruvida och under vilka förutsättningar det finns en ångerrätt, tidsfristen och övriga villkor för ångerrätten, hur ångerrätten utövas samt att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten och hur konsumenten kan ta del av det,

text: Av inspelningen av det muntliga avtalet framgår det att företagets säljare upplyst om att det finns en ångerrätt och tidsfristen för denna ångerrätt. Däremot upplyste säljaren inte IM om hur ångerrätten utövas eller om standardformuläret för utförande av ångerrätt. Företaget har inte gett in någon utredning som visar att IM vid ett senare tillfälle fått tillgång till den fullständiga information om ångerrätten som krävs för att ångerfristen ska börja löpa. Det kan konstateras att den information om ångerrätten som framgår av den ingivna beställningsbekräftelsen inte stämmer överens med distansavtalsagens lydelse efter den 13 juni 2014. Det innebär att den begäran om att ångra avtalet som IM framställde i december 2014 ska anses ha getts in i rätt tid. IM har därför rätt att ångra avtalet och hans begäran ska bifallas.

text: Nämnden rekommenderade företaget att låta IM ångra köpet av internetabonnemanget.


title: För att inte vara skadeståndsskyldigt enligt artikel 19 i Montrealkonventionen måste ett flygbolag både bevisa att rimliga åtgärder har vidtagits för att undvika följderna av den skadebringande händelsen och att den skadebringande händelsen i sig inte har gått att undvika. Också fråga om rätten till kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004 och avräkning enligt artikel 12. 1 i samma förordning.

text: E begärde, för sig och en medpassagerare, dels kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter, dels skadestånd med 800 kr för betald men inte utnyttjad övernattning i USA. Som grund för kravet åberopade hon att flygningen från Sverige till USA ställdes in och utfördes först nästa dag.

text: Flygbolaget N, som före ärendets handläggning hos nämnden hade medgett att ersätta resenärerna med 1 000 kr per person, motsatte sig kravet. Bolaget åberopade bland annat att bolaget inte var skyldigt att betala kompensation eftersom flygningen ställdes in på grund av extraordinära omständigheter i form av ett tekniskt fel som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Rätten till kompensation

text: Enligt EU-förordningen 261/2004 har passagerare rätt till en standardiserad kompensation av flygbolaget om en flygning ställs in . Flygbolaget är inte skyldigt att betala sådan kompensation, om flygbolaget kan bevisa att flygningen har ställts in på grund av extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Enligt en dom i EU-domstolen kan ett flygbolag som huvudregel inte vägra att betala kompensation när en flygning ställs in på grund av tekniska problem. För att ett tekniskt problem ska vara en extraordinär omständighet ska flygbolaget bevisa att felet har uppkommit till följd av händelser som till sin art eller ursprung faller utanför bolagets normala verksamhet och ligger utanför dess faktiska kontroll. Som exempel nämner EU-domstolen att tillverkaren av de flygplan som ingår i det berörda flygbolagets flotta, eller en behörig myndighet, tillkännager att de flygplan som redan är i drift har ett dolt fabrikationsfel som påverkar flygsäkerheten. Ett annat exempel är att ett flygplan skadas till följd av sabotage eller terrorism. EU-domstolen säger också att det inte enbart utifrån hur ofta ett fel har uppträtt hos ett flygbolag går att bestämma om det är fråga om extraordinära omständigheter. Det är inte heller tillräckligt att ett flygbolag har följt alla lagstadgade minimikrav för underhåll av ett flygplan.

text: Nämnden konstaterar att N säger sig inte veta vilka händelser som orsakat det tekniska felet. Flygbolaget har redan av denna anledning inte bevisat att det inte är skyldigt att betala kompensation. Avståndet mellan avreseort och slutdestination är sådant att resenärerna, i princip, har rätt till kompensation med 600 euro per passagerare, det vill säga totalt 1 200 euro.

text: Rätten till skadestånd

text: Resenärerna kom fram till destinationsorten senare än avtalat. E begär skadestånd för förbetald men inte utnyttjad övernattning i USA. Eftersom När ett s.k. EU-lufttrafikföretag ska rätten till skadestånd

text: Artikel 5.1 och artikel 7. Artikel 5.3. EU-domstolens dom i

text: mål C-549/07

text: , Wallentin-Hermann.

text: vid försenad lufttransport av passagerare bedömas enligt Montrealkonventionens bestämmelser. Enligt konventionen är transportören, i detta fall N, ansvarig för skador till följd av en försenad lufttransport om inte transportören bevisar att denne och dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder.

text: Det räcker inte med att transportören bevisar att åtgärder gjorts för att undvika följderna av den skadebringande händelsen. Transportören måste också bevisa att den skadebringande händelsen i sig inte gått att undvika.

text: Eftersom N säger sig inte veta vilka händelser som orsakat det tekniska felet har flygbolaget redan av denna anledning inte bevisat att det inte har kunnat undvika de ekonomiska följderna för resenärerna med rimliga åtgärder. Resenärerna är därför, i princip, berättigade till ersättning för den skada de drabbats av på grund av den försenade lufttransporten.

text: Rätten till avräkning enligt artikel 12.1

text: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen har enligt EU-domstolen till syfte att kompensera passagerare för den tidsspillan de drabbas av vid t.ex. en försenad flygning. Enligt domstolen är tidsspillan lämplig att ersätta genom standardiserad kompensation eftersom den drabbar samtliga passagerare vid försenade flygningar på samma sätt.

text: Enligt ordalydelsen i artikel 12.1 i förordningen påverkar tillämpningen av förordningen inte en passagerares rätt till ytterligare kompensation. Kompensation som beviljas i enlighet med förordningen får enligt artikeln räknas av från sådan kompensation.

text: Enligt EU-domstolen är artikel 12.1 avsedd att komplettera de åtgärder som föreskrivs i förordningen så att passagerarna kan få ersättning för hela den skada de lidit på grund av lufttrafikföretagets underlåtenhet att iaktta sina avtalsenliga skyldigheter. Bestämmelsen gör det enligt domstolen möjligt att förpliktiga lufttrafikföretaget att ersätta skador som uppstått på grund av bristande uppfyllelse av avtalet om lufttransport på annan rättslig grund än EU-förordning 261/2004, det vill säga bland annat enligt de villkor som föreskrivs i Montrealkonventionen eller enligt nationell rätt. Även om kompensation enligt förordningen får vissa ekonomiska följder för lufttrafikföretagen, kan dessa enligt domstolen inte anses orimliga i förhållande till målet i förordningens målsättningsstadgande att sörja för ett långtgående skydd för flygpassagerarna.

text: Avsikten med införandet av artikel 12.1 får således anses vara att undvika att resenärer får dubbel ersättning för samma skada. Avräkning får ske åt båda håll. Bestämmelsen är inte avsedd att mildra de ekonomiska följderna för flygbolagen. Något annat än skadestånd avsett att kompensera för tidsspillan får inte räknas av eftersom grunden för ersättning annars inte är densamma som enligt artikel 7 i förordningen, och det därför inte är fråga om dubbel ersättning. Grunden för skadestånd för förbetald men inte utnyttjad hotellnatt och kompensation enligt artikel 7 i förordingen är inte densamma. Avräkning får därför inte ske. Bolaget ska därför, utöver kompensation enligt EU-förordning 261/2004, rekommenderas att betala 800 kr till E. Den totala ersättningen ska reduceras med vad som redan har betalats med anledning av tvisten.


title: Fråga om reklamation av skadat bagage vid flygresa skett i rätt tid enligt Montrealkonventionen.

text: WL begärde skadestånd med totalt 2 440 kr. Hon anförde bland annat följande. Familjens barnvagn skadades på en flygning i augusti 2014. De sände en skadeanmälan tredje dagen efter att skadan

text: inträffade. Enligt bolagets hemsida var de tvungna att skicka anmälan via brev och post till en adress i Norge.

text: Bolaget motsatte sig kravet och anförde i huvudsak följande. Enligt internationella regler om lufttransporter, vilka också framgår av bolagets villkor på webbsidan, ska alla skador på bagage rapporteras till flygbolaget omedelbart på flygplatsen och inte senare än sju dagar efter att bagaget mottagits. Enligt bolagets anteckningar mottog flygbolaget inte kravet på ersättning för skadan inom den angivna tidsfristen. Bolaget är därför inte berett att betala någon ersättning för skadan.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet ska konventionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter (Montrealkonventionen) tillämpas.

text: Transportören ansvarar för incheckat bagage som förstörs eller skadas, om den skadebringande händelsen inträffar under den tid då bagaget var i transportörens vård, se Montrealkonventionen artikel 17 punkt 2. Enligt konventionen artikel 31 punkt 2 ska eventuella skador reklameras senast sju dagar från mottagandet. Enligt artikel 31 punkt 3 ska reklamationen göras skriftligen och ha lämnats eller avsänts inom den ovan angivna tiden. Avtalsvillkor som står i strid mot ovan nämnda villkor är utan verkan enligt artikel 26 i konventionen.

text: Bolaget har endast invänt att företaget inte tagit emot kravet på ersättning inom stipulerade sju dagar efter att bagaget mottogs. Nämnden har tagit del av en kopia av WL:s reklamation till bolaget daterad den 16 augusti 2014. Detta datum ligger endast tre dagar efter flygningens genomförande och skadans uppkomst. I avsaknad på bevis som talar i en annan riktning finner nämnden det därför i tillräcklig grad styrkt att WL avsänt reklamationen inom sjudagarsfristen. Vilken dag som bolaget fick del av reklamationen saknar betydelse. Nämnden finner därför att WL reklamerat i rätt tid.

text: Nämnden konstaterar vidare att bolaget inte bestritt att barnvagnen skadats medan den var i flygbolagets vård. Inte heller har bolaget invänt att barnvagnen skulle ha kunnat repareras till en lägre kostnad än vad inköpet av ny barnvagn kostade. Nämnden som tagit del av fotografier på den skadade barnvagnen finner det dessutom osannolikt att kostnaden för reparation (inklusive bl.a. transportkostnader till reparationsverkstad), om en sådan reparation ens hade varit möjlig, skulle ha uppgått till ett lägre belopp än vad inköpet av ny vagn kostade.

text: Bolaget ska därför rekommenderas att ersätta WL för skadan. Nämnden konstaterar att det belopp WL begärt är lägre än den beloppsmässiga begränsningen av transportörens ansvar enligt artikel 22 i Montrealkonventionen. När det gäller den förstörda barnvagnens värde konstaterar nämnden att bolaget inte har ifrågasatt det begärda beloppet och såvitt framgår av insända bilder av barnvagnen var den relativt ny. WL bör därför få vad hon begärt, nämligen 2 440 kr.

text: Nämnden rekommenderade bolaget att betala 2 440 kr till WL.


title: Fråga om företag var ansvarigt för underleverantörs bristande uppfyllelse av avtal avseende bokat hotell och om rätt till ersättning förelåg för bland annat förlust av fritid.

text: TK begärde 5 000 kr för förstörd semester och förlust av fritid, 2 500 kr för mellanskillnad avseende

text: hotellkostnad, 1 500 kr för telefonsamtal och mail och 500 kr för taxiresa. Han anförde bland annat följande. Arrangören avbokade det beställda hotellet den 1 augusti 2014. TK och hans medresenär erbjöds ett annat hotell på Kreta. Senare erbjöds de ett hotell på Kos som de inledningsvis godtog. Ersättningshotellet var av sämre standard och vid ett besök visade det sig vara bland annat smutsigt och ostädat. De vill ha ersättning eftersom de fick tillbringa en natt på ett hotell och sedan flytta till ett annat hotell i 2 nätter och sedan ytterligare ett hotell i 2 nätter och så vidare under hela första semesterveckan utan hjälp från företaget. Ägaren på hotellet uppgav att han hade meddelat företaget i juni om dubbelbokningen. Det gick inte att avboka flygresan. Det gick inte att avboka transfern. Det var problem med hotellvouchern.

text: Företaget motsatte sig kravet och anförde bland annat följande. Företaget fick besked av leverantör den 31 juli att hotellet var överbokat. TK fick besked om detta dagen efter. Tyvärr gav företaget fel information angående det alternativa hotellet. TK kontaktade företaget och meddelade att de inte ville acceptera det alternativa hotellet. Tyvärr var det inte möjligt att hitta andra hotell. Istället erbjöds TK det alternativa hotellet med gratis AC och 50 euro i kompensation vilket han inte accepterade. TK stannade aldrig på det alternativa hotellet och företaget avbokade det gratis som är ett standardkrav i resebranschen. Bokning har avbokats med en full återbetalning varför ytterligare kompensation eller återbetalning inte kan ske.

text: I ärendet är utrett att TK och hans ressällskap inte fick det boende som de beställt av företaget. Företaget har invänt att det inte är ansvarigt eftersom dess leverantör överbokat sitt hotell och meddelat företaget så sent som ett par dagar före TK:s avresa och att det inte var möjligt att hitta ett alternativt hotell som TK accepterade.

text: Genom att inte tillhandahålla det avtalade hotellet har företaget gjort sig skyldigt till avtalsbrott. Det saknas lagstiftning som direkt omfattar hotelltjänster. Enligt nämndens praxis anses dock att ledning kan hämtas från

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: i fall som det förevarande. Båda dessa lagar innehåller regler om ett så kallat ”kontrollansvar” för näringsidkaren vad gäller dennes skyldighet att ersätta konsumenten för skada som konsumenten drabbats av på grund av näringsidkarens avtalsbrott.

text: Kontrollansvaret innebär att näringsidkaren för att undgå skadeståndsskyldighet måste bevisa att avtalsbrottet beror på ett hinder utanför näringsidkarens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som näringsidkaren har anlitat är näringsidkaren fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri enligt bestämmelsen. För att företaget ska befrias från skadeståndsansvar för avtalsbrottet krävs alltså att företaget bevisar att avtalsbrottet beror på ett hinder utanför inte bara företagets egen kontroll utan också utanför företagets lokala agents kontroll och utanför det berörda hotellets kontroll. Företaget har anfört att orsaken till att TK och hans medresenär inte kunde beredas plats på det bokade hotellet var att

text: företagets leverantör överbokat hotellet. Nämnden finner det därmed klarlagt att avtalsbrottet berott på något som låg inom den leverantörens kontroll. Enligt reglerna om kontrollansvar bär därför företaget skadeståndsansvar gentemot TK för de skador som avtalsbrottet orsakat honom. Företaget är därför skyldigt att ersätta TK för hans skada.

text: Vad gäller skadeståndets storlek gör nämnden följande bedömning. Den första semesterveckan blev kraftigt förstörd av de flyttningar och olägenheter som avtalsbrottet medförde. Som Högsta domstolen har funnit utgör förstörd fritid i samband med semesterresa en ersättningsgill förlust (jfr t.ex. domstolens dom i rättsfallet

text: NJA 1992 s. 213

text: ; se även Anders Eriksson, Flygpassagerares rättigheter, 2013, s. 180 ff). Nämnden finner att TK för förlusten av fritid under den första semesterveckan är berättigad till ett skadestånd om 2 000 kr.

text: Till följd av avtalsbrottet har TK fått en merkostnad för vistelse på ett hotell som hållit en med det avtalade hotellet minst lika god standard. Med hänsyn till vad företaget anfört om svårigheten att finna ett likvärdigt hotell på Kos, finner nämnden att TK:s val av nytt hotell får godtas. Till följd härav är företaget skyldigt att ersätta honom för den merkostnad som drabbat honom till följd av hotellbytet. Denna merkostnad uppgår till 2 500 kr.

text: TK har också rätt till ersättning för den kostnad för telefonsamtal som han drabbats av till följd av avtalsbrottet. Det åligger normalt den som begär ersättning för en skada att lägga fram bevisning om skadans storlek. Om det är fråga om uppskattning av en inträffad skada och full bevisning om skadan inte alls eller endast med svårighet kan föras, får skadan uppskattas till ett skäligt belopp (jfr

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: ). TK har inte kunnat lägga fram någon bevisning om storleken av de telefonkostnader som varit nödvändiga till följd av motpartens avtalsbrott. Med tillämpning av den regel som hämtats från

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: och med hänsyn till TK varit tvungen att vid relativt många tillfällen ringa företaget med anledning av avtalsbrottet finner nämnden att en skälig ersättning för dessa telefonkostnader utgör 1 000 kr. Slutligen ska kostnaden för den av avtalsbrottet föranledda taxiresan om 500 kr ersättas. Företaget ska sammantaget rekommenderas att betala totalt 6 000 kr till TK.


title: Fråga om innebörd av öppet köp vid ombokning och ny bokning av resa.

text: ML begärde återbetalning av 1 198 kr. Han anförde bland annat följande. När han bokade såg han att

text: hemkomstdatumet blivit felaktigt. För den resan betalade han 1 198 kr. Det fanns en stor ruta med texten något i stil med "Öppet köp i 24 timmar". Han följde länken för att omboka resan och ombokade till korrekt datum. Resan kostade 899 kr. Han förväntade sig att få tillbaka 1 198 kr som han betalat för den felaktiga resan. Han fick senare beskedet att "Öppet köp" inte gäller vid "Ombokning" utan bara vid "Avbokning och sedan bokning av ny resa".

text: Bolaget motsatte sig kravet och anförde bland annat följande. Kunden har möjlighet att inom 24 timmar återkalla köpet på hemsidan. Så har inte skett trots att möjligheten fanns. Eftersom ML har accepterat resevillkoren och godkänt betalningen samt de villkor för av- eller ombokning eller ändringar som gäller kan bolaget inte tillmötesgå hans krav. Bolaget är dock villigt att ersätta skatter och avgifter på den resa som inte utnyttjades.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: ML har i ärendet hävdat att han debiterats för två separata resor. De i ärendet ingivna biljetterna visar dock något annat. Där framgår nämligen att han först bokat en biljett och sedan gjort en ombokning varvid han vid det senare tillfället fick betala dels en mellanskillnad i pris eftersom den nya biljetten var dyrare än den först bokade, dels en ombokningsavgift.

text: I ärendet är ostridigt att ombokningen ägde rum inom 24 timmar samt att bolaget i marknadsföringen utlovat ”Öppet köp i 24 timmar”. Frågan i ärendet är vad uttrycket ”öppet köp” innebär. Bolaget har menat att öppet köp i detta sammanhang bara omfattar att konsumenten avbeställer resan, men däremot inte att konsumenten ändrar sin bokning till en annan flygning än den ursprungligen beställda. Däremot godtar bolaget att om konsumenten med stöd av villkoret om öppet köp avbeställer resan, så kan konsumenten sedan genast beställa den nya resan.

text: Nämnden kan dock inte finna att det finns skäl att vid ”öppet köp” göra någon skillnad mellan de båda situationerna. I båda fallen handlar det ju om samma sak, nämligen att konsumenten ångrar sig och vill göra flygningen vid en annan tidpunkt än som först avtalades. Att göra en skillnad mellan dessa båda fall framstår för nämnden som oskäligt. Nämnden finner därför med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: att ett avtalsvillkor som gör skillnad mellan de båda situationerna bör lämnas utan avseende.

text: I stället bör med ”öppet köp” även i detta sammanhang förstås att konsumenten ges en möjlighet att kostnadsfritt avbeställa den resa som först avtalats och att sedan, om så önskas, avtala om en ny resa, oavsett om det sker som två separata rättsliga handlingar eller sker i en rättslig handling, dvs. som en ändringshandling.

text: Nämnden finner därför att ML har haft rätt att med stöd av ”öppet köp” ändra bokningen utan att behöva betala en ombokningsavgift.

text: Av de biljetter som ML gett in till nämnden framgår att den resa han bokade vid ombokningstillfället var dyrare än den ursprungligen bokade resan. Någon grund för att han skulle få tillbaka den

text: mellanskillnaden i pris finns inte. Däremot skulle ombokningen med stöd av ”öppet köp” ha fått ske utan kostnad för honom. Han är därför berättigad att återfå ombokningsavgiften. Enligt biljetten uppgick ombokningsavgiften till 500 kr. Bolaget ska därför rekommenderas att betala 500 kr till ML. I övrigt avslås ML:s krav.


title: I två ärenden (I och II) har flygbolag begärt avräkning enligt artikel 12.1 i EU-förordningen nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter.

text: 039 261/2004 om flygpassagerares rättigheter.

text: I. Avräkning av prisavdrag. Avgörande 2015-12-29; 2015-03046.

text: B begärde, för sig och en medpassagerare, kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning 261/2004

text: med 2 010 kr utöver vad som redan utbetalats. Deras flygning mellan Stockholm och Cancun den 8 januari 2015 blev försenad med 23 timmar. Flygbolaget har betalat kompensation, men avräknat det prisavdrag på 2 010 kr som resenärerna fått av paketresearrangören.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet och gjorde gällande att det är lämpligt att avräkna prisavdraget som paketresearrangören betalat, eftersom grunden för prisavdraget och kompensationen är densamma. Flygbolaget har i praktiken, genom efterfakturering från paketresearrangören, bekostat det prisavdrag som resenärerna fått för minskad tid på resmålet.

text: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning 261/2004 har enligt EU-domstolen till syfte att kompensera passagerare för den tidsspillan de drabbas av vid en försenad flygning. Enligt domstolen är tidsspillan lämplig att ersätta genom en standardiserad kompensation, eftersom den drabbar samtliga passagerare vid försenade flygningar på samma sätt.

text: Enligt ordalydelsen i artikel 12.1 i förordningen påverkar tillämpningen av förordningen inte en passagerares rätt till ytterligare kompensation. Kompensation som beviljas i enlighet med förordningen får enligt artikeln räknas av från sådan kompensation.

text: Enligt EU-domstolen är artikel 12.1 avsedd att komplettera de åtgärder som föreskrivs i förordningen så att passagerarna kan få ersättning för hela den skada de lidit på grund av lufttrafikföretagets underlåtenhet att iaktta sina avtalsenliga skyldigheter. Bestämmelsen gör det enligt domstolen möjligt att förpliktiga lufttrafikföretaget att ersätta skador som uppstått på grund av bristande uppfyllelse av avtalet om lufttransport på annan rättslig grund än EU-förordning nr 261/2004, det vill säga bland annat enligt de villkor som föreskrivs i Montrealkonventionen eller enligt nationell rätt. Även om kompensation enligt förordningen får vissa ekonomiska följder för lufttrafikföretagen, kan dessa enligt domstolen inte kan anses orimliga i förhållande till målet i förordningens målsättningsstadgande att sörja för ett långtgående skydd för flygpassagerarna.

text: Avsikten med införandet av artikel 12.1 får således anses vara att undvika att resenärer får dubbel ersättning för samma skada. Avräkning får ske åt båda håll. Bestämmelsen är inte avsedd att mildra de ekonomiska följderna för flygbolagen. Något annat än skadestånd avsett att kompensera för tidsspillan får inte räknas av eftersom grunden för ersättning annars inte är densamma som enligt artikel 7 i förordningen, och det därför inte är fråga om dubbel ersättning.

text: Se EU-domstolens dom i de förenade målen nr

text: och

text: , Nelson m.fl. och TUI Travel m.fl., punkt 49 ff., jfr EU-domstolens dom i målen nr

text: och C432/07, Sturgeon m.fl., punkterna 52 och 61. Dom i mål nr

text: , Sousa Rodriguez, punkt 38. Se t.ex. EU-domstolens dom i de förenade målen nr

text: och

text: , Nelson m.fl. och TUI Travel m.fl., punkt 76.

text: Den ersättning som B fått av paketresearrangören är inte något skadestånd, utan ett prisavdrag. B har fått tillbaka en del av det pris som han betalat till researrangören, eftersom researrangören inte fullt ut levererade den reseprestation som parterna avtalat om. Det är något helt annat än den standardiserade kompensation vid flygförsening som artikel 7 i EU-förordningen handlar om. Det kan därför inte komma i fråga att avräkna prisavdraget från kompensation enligt EU-förordningen. Ett prisavdrag ska betalas av researrangören med stöd av

text: paketreselagen

text: , medan ansvaret för kompensation enligt EUförordningen bärs av flygbolaget.

text: Flygbolaget har alltså inte rätt att avräkna prisavdraget från kompensation enligt artikel 7 i förordningen. Flygbolaget ska därför betala ytterligare 2 010 kr till resenärerna.

text: Artikel 5.1; jfr p. 5 och 7 i förordningens preambel.


title: Fråga om säljarens upplysningsplikt och köparens undersökningsplikt enligt konsumentköplagen. Också fråga om distansavtalslagens tillämplighet på auktioner där köparen köper en option att senare köpa en vara.

text: N begärde i första hand hävning och i andra hand ersättning med totalt 12 600 kr för värdeminskning på grund av felaktig vägmätarställning. Vid bilköpet informerades han inte om att bilens mätare hade bytts och att bilen hade gått 4 500 mil mer än vad som framgick på företagets hemsida.

text: Företaget K motsatte sig kravet och angav att bilens skick inte avvek från vad kunden med fog kunnat förutsätta vid köpet. Företaget säljer bilar genom auktion. Den budgivare som ger det högsta budet när auktionen avslutas får en option att köpa objektet till budat pris. Det bindande köpeavtalet träffas först på plats hos bolaget. Efter att N hade ropat in en option att köpa bilen infann han sig hos företage och gick igenom och godkände bilen före köpet. I detta ingick bland annat att ta del av tillgänglig servicedokumentation. Av servicehistoriken framgår att mätarställningen var lägre vid den senaste servicen än vid den näst senaste, vilket inte är rimligt. Det fanns även en uppgift om att hastighetsmätaren, på vilken mätarställningen avläses, hade bytts 2013. På hemsidan angavs därför ”Osäker mätarställning” och ”Enligt uppgift är hastighetsmätaren utbytt”. Under ”Mätarställning” angavs ”3 469 mil” eftersom det var vad mätaren visade. Det företag som hade utfört samtlig service på bilen den 8 april 2014 läste av bilens mätarställning felaktigt och adderade de 4 504 milen från den gamla mätaren och skrev utan övriga noteringar in detta som mätarställningen vid servicen (5 640 mil). Vid servicen den 21 april 2015 läste företaget bara av bilens mätarställning och angav denna, trots att den var lägre än mätarställningen på den tidigare mätaren.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Köprättslig bedömning

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket 2 i konsumentköplagen

text: är en vara felaktig om säljaren före köpet underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet.

text: Säljaren har således en upplysningsplikt gentemot konsument. Denna har däremot ingen i lag föreskriven undersökningsplikt. Om konsumenten, trots detta, undersöker varan inför avtalets ingående, kan han inte som fel åberopa sådant som han då upptäckt och förstått betydelsen av. Vid bedömning av vad en säljare bort känna till, är utgångspunkten vad en säljare inom den aktuella branschen normalt kan förväntas känna till. Säljare som professionellt tillhandahåller visst slag av varor skaffar sig särskilda kunskaper om dessa. Det krävs alltså att en säljare som yrkesmässigt säljer begagnade bilar aktivt skaffar sig kunskap om dessa. Om säljaren inte gör detta riskerar säljaren att varorna anses felaktiga på grund av bristande information till konsumenten. Konsumenten ska alltså kunna lita på att den information han får av säljaren är fullständig och tydlig.

text: Det är utrett att företaget vid köpet hade fått information om att hastighetsmätaren förmodligen hade bytts, vilket företaget även tillhandahöll skriftlig information om. Eftersom företaget ansåg det tveksamt om bilens mätarställning var korrekt angavs ”Osäker mätarställning” och bilens verkliga körsträcka sattes inom citationstecken. Enligt företaget borde köparen också ha reagerat på att

text: mätarställningen var lägre vid den senaste servicen än vid den näst senaste enligt servicedokumentationen. Då en köpare inte har någon lagstadgad undersökningsplikt, saknar dock denna information betydelse vid felbedömningen eftersom N, med hänsyn till hur informationen var utformad och att den dessutom var ofullständig, uppenbarligen inte förstått innebörden av den. En köpare kan inte heller genom avtal åläggas någon undersökningsplikt. Som professionell säljare av begagnade bilar har det ålegat företaget att aktivt efterforska den korrekta mätarställningen. Trots att inget tyder på att detta kan betraktas som särskilt betungande har företaget underlåtit att göra detta. Eftersom N med fog kunnat räkna med att bli upplyst om bilens korrekta mätarställning och det finns anledning att anta att underlåtenheten att lämna sådan information påverkat köpet, är bilen felaktig i

text: konsumentköplagens

text: mening.

text: Då avhjälpande eller omleverans inte kan komma i fråga har N enligt 28 § första stycket angiven lag rätt till prisavdrag eller hävning. Hävning förutsätter enligt 29 § att felet är väsentligt för honom. Nämnden gör bedömningen att förutsättningar för hävning inte föreligger. Med hänsyn till bilens ålder, pris, dess verkliga och angivna körsträcka samt omständigheterna i övrigt vid köpet finner nämnden att ett prisavdrag skäligen kan fastställas till 10 000 kr. Ns begäran ska således bifallas på så sätt att företaget rekommenderas att betala angivet belopp till honom.

text: Angående distansavtal som träffats vid auktion

text: Nämnden vill upplysningsvis tillägga att auktioner, där budgivningen är utformad på det sätt som gäller i detta fall, enligt nämndens praxis inte omfattas av undantaget i 2 kap. 11 § punkt 10 i lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler utan ska ses som ett distansavtal där ångerrätt föreligger (se. t.ex. nämndens avgöranden i ärendena 2014 02631 och 2014-11296). Den omständigheten att köparen enligt avtalet med företaget på auktionen inte köper en bil, utan en option att senare köpa en bil, saknar betydelse för lagens tillämpning.

text: Lagens bestämmelser om distansavtal är tvingande i konsumentförhållanden och avtal kan därför inte träffas om försäljningsvillkor som står i strid med lagens bestämmelser. Enligt 2 kap. 10 § i lagen har en konsument, som huvudregel, rätt att frånträda ett distansavtal genom att sända ett meddelande till företaget om detta senast 14 dagar från det att konsumenten får varan i sin besittning. Om konsumenten inte har fått information om ångerrätt enligt 2 kap. första stycket 9 på det sätt som anges i 2 kap. 3 § eller 5 § första stycket upphör ångerrätten senast ett år efter det att ångerfristen skulle ha löpt ut om informationen lämnats på rätt sätt. Detta framgår av 2 kap. 12 § fjärde stycket. Till skillnad från vad som gällde enligt tidigare distansavtalslag kan en konsument enligt lagen om distansavtal och avtal utanför lokaler även få utnyttja sin ångerrätt när den vara som återlämnas inte är i väsentligen oförändrat skick, men får då ersätta säljaren för eventuell värdeminskning. Detta följer av 2 kap. 15 §.


title: Spädbarn som rest gratis har inte rätt till kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter.

text: E begärde kompensation för sin minderårige son. Som grund för kravet åberopade han att också passagerare utan eget säte har rätt till kompensation eftersom de accepterats som passagerare och inte har rest gratis.

text: Flygbolaget S motsatte sig kravet. Som grund åberopade flygbolaget dels att E:s son har saknat platsreservation, dvs. eget säte på flygningen, dels att han har rest gratis.

text: Inledning

text: Den fråga som nämnden ska ta ställning till är om ett spädbarn, som färdas eller avsetts att färdas i flygplanet utan eget säte, har rätt till ekonomisk kompensation enligt artikel 7 i EUförordning nr 261/2004 vid inställda flygningar, försenade flygningar och nekad ombordstigning.

text: I ärendet aktualiseras frågorna vad som i EU-förordningen avses med uttrycken ”platsreservation” och ”gratis”.

text: I artikel 3 i förordningen anges som en av flera förutsättningar för att EU-förordningen ska kunna tillämpas att passageraren har en bekräftad platsreservation på den berörda flygningen. I samma artikel anges vidare att förordningen inte ska tillämpas på passagerare som reser gratis.

text: Innebörden av uttrycket ”platsreservation” i förordningen

text: Artikel 2 i förordningen innehåller definitioner av vissa uttryck som används i förordningen. Ett av de uttryck som definieras där är ”platsreservation”. Enligt artikel 2 punkt g avses med ”platsreservation” att passageraren har ”biljett eller annat bevis som visar att platsreservationen har godkänts och registrerats av lufttrafikföretaget eller researrangören”. Frågan är då vad som avses med uttrycket ”plats”.

text: I den engelska språkversionen av förordningen lyder artikel 2 punkt g så här:

text: ”g. reservation means the fact that the passenger has a ticket, or other proof, which indicates that the reservation has been accepted and registered by the air carrier or tour operator”.

text: I den engelska texten talas alltså inte om plats i bemärkelsen säte i planet. Det kan tyda på att det inte är av betydelse om passageraren fått bekräftat att han eller hon tilldelats ett säte i planet utan att uttrycket ”plats” i stället ska avse om man fått bekräftat att man får åka med på planet.

text: För jämförelsens skull kan nämnas att den tyska språkversionen lyder som följer:

text: ”g. Buchung den Umstand, dass der Fluggast über einen Flugschein oder einen anderen Beleg verfügt, aus dem hervorgeht, dass die Buchung von dem Luftfahrtunternehmen oder dem Reiseunternehmen akzeptiert und registriert wurde”.

text: Även den tyska versionen stödjer alltså att med ”plats” avses enbart att passageraren fått bekräftat att han eller hon får åka med på planet.

text: I ärendet framgår av biljetten att det bekräftats av flygbolaget att spädbarnet får åka med på flygningen. Spädbarnet får därför anses ha haft en ”platsreservation” i förordningsens mening.

text: Innebörden av uttrycket ”gratis” i förordningen

text: Föräldrarna har bara behövt betala flygskatten för att barnet skulle få åka med. Frågan är då om detta innebär att barnet fått åka ”gratis” i EU-förordningens mening. EU-förordningen innehåller inte någon definition av uttrycket ”gratis”. Inte heller i övrigt kan man av förordningen få någon ledning för hur uttrycket ”gratis” ska tolkas.

text: I EU-förordning nr 1008/2008 finns i artiklarna 22 och 23 bestämmelser om prissättning för flygtransporter. Av artikel 23 framgår att det görs skillnad mellan å ena sidan ”passagerarpris” och å andra sidan ”skatter, flygplatsavgifter och andra avgifter, tilläggsavgifter eller arvoden”. Där anges vidare följande:

text: ”Det slutliga pris som ska betalas ska alltid anges och ska innehålla gällande passagerarpris samt alla tillämpliga skatter och avgifter, tilläggsavgifter och arvoden som är oundvikliga och förutsebara vid tidpunkten för offentliggörandet.”

text: Av bestämmelserna i denna artikel synes framgå att det är ”passagerarpriset” som utgör ersättningen till flygbolaget för flygningen. Om något passagerarpris inte betalas får därför passageraren anses flyga ”gratis”, trots att denne har betalat skatter.

text: EU-förordning nr 261/2004 är därför inte är tillämplig på ett spädbarn för vilket det inte betalats något ”passagerarpris”.

text: E:s krav ska därför avslås.