title: Kritik mot Swedavia AB för brister i handläggningen av en begäran om utfående av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Swedavia AB för brister i handläggningen av en begäran om utfående av allmänna handlingar. Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till Justitiekanslern den 21 mars 2011 framförde Hjelmco Oil AB (Hjelmco), genom bolagets VD LH, klagomål mot Luftfartsverket och Swedavia AB (Swedavia) avseende hanteringen av en begäran från bolaget om utfående av allmänna handlingar.

text: Hjelmco har i huvudsak anfört följande. Hjelmco har under en längre tid förgäves försökt få tillgång till vissa allmänna handlingar genom såväl Luftfartsverket som Swedavia. Hjelmco ifrågasätter på vilken rättslig grund de aktuella handlingarna förvaras hos Swedavia. Vidare ifrågasätter Hjelmco ett påstående från Swedavia att Swedavia inte skulle ha att tillämpa offentlighetsprincipen.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har i ärendet inhämtat yttranden från Luftfartsverket och Swedavia.

text: Luftfartsverket har i sitt yttrande anfört följande.

text: LFV delades den 1 april 2010 på så sätt att LFVs tidigare bedrivna förvaltning av statens flygplatser överlämnades till det nybildade statliga Swedavia AB (Swedavia). Därvid överlämnades LFVs arkiv såvitt avser flygplatsrelaterade handlingar till Swedavia AB.

text: Regelverket

text: Av

text: 2 kap 17 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår bl.a. att det i lag får beslutas att regeringen får besluta att allmänna handlingar som hänför sig till myndighets verksamhet vilken skall övertas av enskilt organ (Swedavia) får överlämnas till organet för förvaring om detta behöver handlingarna i verksamheten. Organet skall i fråga om överlämnade handlingar jämställas med myndighet vid tillämpningen av TF

text: 2 kap.

text: 12-16 §§ (utlämnandeprövningen).

text: Av lagen (

text: ) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring framgår bl.a. att:

text: Regeringen får föreskriva att allmänna handlingar som kommit intill eller upprättats hos en statlig myndighet får överlämnas till ett enskilt organ och förvaras där under viss tid utan att handlingarna upphör att vara allmänna om

text: Av bilagan till förordningen (

text: ) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring framgår att allmänna handlingar får överlämnas från LFV till Swedavia.

text: LFV och Swedavia har därför i samband med delningen och efter samråd med Riksarkivet avtalat att LFVs arkiv avseende flygplatsverksamheten skulle överlämnas till Swedavia, allt i enlighet med ovan nämnda bestämmelser. Swedavia har också i avtalet åtagit sig att hantera handlingarna i enlighet med offentlighetsprincipen och enligt Riksarkivets anvisningar.

text: LFV konstaterar således att det ankommer på Swedavia att pröva frågor om utlämnande av de allmänna handlingar som förvaras där.

text: Utlämnandet

text: LH har hos Swedavia (enligt egen utsaga vid flera tillfällen) begärt att få ta del av en dispositionsplan (fastställd år 2004) för Stockholm Bromma Airport samt handlingar från ett styrelsemöte vid Swedavia AB.

text: LH har även, inledningsvis per telefon den 10 mars 2011, kontaktat LFV:s registrator för att få ta del av ovan nämnda utvecklingsplan. LFV:s registrator hänvisade honom i ett e-postmeddelande samma dag till Swedavia AB. Efter ytterligare kontakter med LFV blev LH i ett e-postmeddelande av den 22 mars 2011 åter upplyst om att utvecklingsplanen pga. LFV:s delning fanns arkiverad hos Swedavia. Swedavia har därefter lämnat ut den begärda dispositionsplanen men inte handlingarna från styrelsemötet med motiveringen att bolagshandlingar inte omfattas av offentlighetsprincipen.

text: Yttrande

text: LFV kan förstå Hjelmbergs besvär men LFV har utan dröjsmål lämnat korrekta besked om var han kunde ta del av den arkiverade dispositionsplanen.

text: Swedavia har i sitt yttrande anfört följande.

text: Intern information om utlämnande av allmänna handlingar

text: I information på Swedavias intranät framgår att det i första hand är den registrerade handläggaren för en handling som ska bedöma och fatta beslut om handlingen ska lämnas ut. Vid osäkerhet skall närmaste chef eller jurist konsulteras. I de fall Swedavia, efter sekretessprövning, fattar beslut att inte lämna ut handlingen görs detta av chefsjuristen med fullföljdshänvisning.

text: Utlämnande av begärda handlingar förvarade hos Swedavia AB

text: LH har den 3 februari 2011 (härefter samtliga datum under 2011) ställt ett mejl till flygplatsdirektören för Stockholm Bromma flygplats, bilaga 2 [här utelämnad; Justitiekanslerns anmärkning]. I textfältet i mejlet återfinns endast LH:s mejlsignatur. I e-mejlets ämnesrad anges vidare ”Dispositionsplan Bromma flygplats begäran.pdf” och inget ytterligare. Ingenstans i mejltexten framgår att det rör en begäran om utlämnande av allmän handling. En förutsättning för att kunna hantera frågan som en begäran om utlämnande av allmän handling är att mottagaren aktivt öppnat den bifogade PDF-filen. LH har därefter den l7 mars telefonledes kontaktat Swedavia registratur och fått beskedet att handlingen kommer att genomgå sedvanlig sekretessprövning och att han därefter snarast kommer att erhålla besked. Därefter tas dispositionsplanen fram från Bromma varvid det kan konstateras att denna inte behöver sekretessbeläggas varken i sin helhet eller i någon del och därefter ges besked den 22 mars att handlingen kan lämnas ut till LH, bilaga 3 [här utelämnad; Justitiekanslerns anmärkning].

text: LH har samtidigt den 3 februari i annat brev ställt till mig som VD för Swedavia framställt begäran som är definierad som att LH önskar få ”tillgång till komplett underlag till styrelsen inför detta möte [dec 2010], protokoll från styrelsemötet samt föreliggande beredningsmaterial”, bilaga 4 [här utelämnad; Justitiekanslerns anmärkning]. LH har samma dag kl 18:53 på kvällen genom e-mail erhållit besked att Swedavia uppfattar hans begäran som en begäran om att få ut allmän handling och att handlingar upprättade i Swedavia inte är att betrakta som sådana allmänna handlingar och att Swedavia därför inte kommer att lämna ut det begärda materialet. LH fortsätter korrespondensen följande dag kl 9:06 på förmiddagen och erhåller därefter svar 36 minuter senare, bilaga 4 [här utelämnad; Justitiekanslerns anmärkning].

text: Sammanfattning

text: Swedavia har ovan redogjort för den normalt skyndsamma hanteringen i Swedavias verksamhet vid begäran om utlämnande av allmän handling. Swedavia är väl införstått med det regelverk som reglerar Swedavias åtagande att, efter sedvanlig sekretessprövning, lämna ut sådana handlingar som är att definiera som allmänna handlingar. I samband med bolagiseringen av flygplatsverksamheten beslutades att Swedavia fortsättningsvis skulle följa samma rutiner som LFV för utlämnande av allmän handling. I åtagandet att följa samma rutiner som i LFV är inbegripet att en begäran om utlämnande av allmänhandling ska hanteras skyndsamt.

text: Det nu aktuella mejlet till flygplatsdirektören på Bromma av den 3 februari har dock varit dock så otydligt formulerat att det vid en genomgång av mottagarens Inkorg inte rimligen kunde uppfattas som en begäran om utlämnande av allmän handling. Det finns krav på att en begäran om utlämnande av allmän handling skall vara så precist formulerad att det faktiskt finns möjlighet för myndigheten att lämna ut det som efterfrågas. Innan myndigheten/organet får en möjlighet att pröva om handlingen skall lämnas ut bör det kunna ställas krav på att begäran skall vara så tydlig att mottagaren förstår att det rör sig om en begäran om utlämnande av allmän handling.

text: Sammanfattningsvis har Swedavia vid de framställningar som gjorts av LH varit mycket tillmötesgående och hanterat ärendena med största skyndsamhet, allt i enlighet med Swedavias rutiner för utlämnande av allmän handling. I det aktuella fallet kan det bara konstateras att LH:s mejl av den 3 februari inte uppfattats som en begäran om utlämnande av allmän handling och därför heller inte behandlats som en sådan. Så snart förfrågan tydliggjordes genom LH:s telefonkontakt med Swedavia den 17 mars hanterades förfrågan enligt rutinerna och utlämnande skedde den 23 mars.

text: Hjelmco har kommenterat Luftfartsverkets och Swedavias yttranden och har därvid anfört i huvudsak följande.

text: Den 2 februari 2011, dvs. dagen innan det aktuella e-postmeddelandet med Hjelmcos begäran sändes till flygplatsdirektören på Bromma flygplats, hölls ett möte mellan Swedavia och arrendatorerna på flygplatsen med anledning av att 35 arrendatorer – däribland Hjelmco – hade blivit uppsagda. Flygplatsdirektören var närvarande vid detta möte. Hjelmcos e-postmeddelande den 3 februari 2011 till flygplatsdirektören innehöll komplett kontaktinformation. Eventuell oklarhet om vad ärendet avsåg kunde enkelt ha avhjälpts genom ett telefonsamtal eller ett e-postmeddelande.

text: En likartad händelse utspelade sig senare under år 2011. Hjelmcos försök att då ta del av en annan handling misslyckades eftersom handlingen enligt Swedavia inte existerade. Först när den erhölls från annan källa erkändes att handlingen existerade.

text: Det föreligger en tvist mellan arrendatorerna och Swedavia. Hjelmco hemställer att Justitiekanslern i särskild ordning informerar regeringen om det olustiga och omoraliska i att en part i tvist med en annan part (Hjelmco mot Swedavia) som samtidigt är myndighet när det gäller arkivering av offentliga handlingar till denna part måste offentliggöra sina frågor och blotta sitt informationsbehov. Juridisk handläggare inom Swedavia gentemot part i tvist kan således vara samma handläggare som är myndighet mot samma part när det gäller tillgång till offentliga handlingar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns tillsyn

text: Justitiekanslerns tillsynsuppgifter regleras i lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och i förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern.

text: Justitiekanslern har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet, i nu aktuellt ärende Luftfartsverket, följer lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina uppgifter. Tillsynen över den offentliga verksamheten är inriktad främst på att olika frågor handläggs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav författningsregleringen ställer upp.

text: Justitiekanslern har generellt sett inte tillsyn över enskilda organ. Justitiekanslern har emellertid tillsyn över den som innehar en tjänst eller ett uppdrag som innefattar myndighetsutövning, såvitt avser denna verksamhet (se

text: 3 § lagen (1975:1339)

text: om Justitiekanslerns tillsyn). Prövning av frågor som rör utlämnande av allmänna handlingar är att anse som myndighetsutövning. Justitiekanslern har således tillsyn över Swedavias verksamhet i denna del.

text: Bestämmelser i

text: tryckfrihetsförordningen

text: m.m.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut, och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF följer att den som önskar ta del av handlingen även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Riksdagens ombudsmän (JO) har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Ett visst dröjsmål är vidare ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Det är naturligtvis av fundamental betydelse att myndigheter och andra organ som har att tillämpa reglerna om utlämnande av allmänna handlingar i TF handlägger dylika ärenden på ett korrekt sätt. En allmän handling ska alltså lämnas ut genast eller så snart det kan ske och en kopia av en allmän handling ska tillhandahållas skyndsamt. Det torde i regel kunna bli fråga om högst någon eller några dagars väntan.

text: Handläggningen hos Luftfartsverket

text: Av utredningen framgår att Luftfartsverkets handläggning av Hjelmcos begäran har skett i enlighet med gällande författningsregler om utlämnande av allmänna handlingar. Det saknas således skäl att vidta någon ytterligare åtgärd här med anledning av Luftfartsverkets hantering av bolagets begäran.

text: Handläggningen hos Swedavia

text: Av utredningen framgår, såvitt nu är av intresse, att Hjelmco i ett e-brev den 3 februari 2011 vände sig till flygplatsdirektören för Bromma flygplats med en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Det ankom då på flygplatsdirektören att skyndsamt behandla bolagets begäran.

text: Justitiekanslern, som har tagit del av Hjelmcos e-brev och därtill fogad PDF-fil, konstaterar att det redan av texten i e-brevets ämnesrad, ”Dispositionsplan Bromma flygplats begäran.pdf”, framgår att e-brevet innehåller en begäran av något slag. Den till meddelandet fogade PDF-filen, som är ett vedertaget filformat, kan inte uppfattas på något annat sätt än en begäran från bolaget att få ta del av vissa handlingar.

text: Swedavias yttrande hit ger vid handen att Swedavia, i vart fall fram till dess att Hjelmco den 17 mars 2011 åter tog kontakt med Swedavia i ärendet, underlät att öppna bilagan till e-postmeddelandet.

text: Swedavias skyldigheter enligt TF:s föreskrifter om handlingsoffentlighet innefattar att Swedavia aktivt och skyndsamt tar del av samtliga dit inkomna handlingar, även i de fall dessa ges in i form av bilagor till e-postmed-delanden. Även om det av texten i e-brevets ämnesrad inte kunde direkt utläsas att begäran avsåg att få ta del av allmänna handlingar har det ålegat Swedavia att ta del av bilagan. Justitiekanslern, som saknar närmare kännedom om Swedavias riktlinjer för e-posthantering, konstaterar att bolaget – mot bakgrund av vad som har framkommit i nu aktuellt ärende – synes ha bristfälliga rutiner för hantering av inkomna e-postmeddelanden och utlämnande av allmänna handlingar.

text: Swedavias handläggning har inte varit förenlig med bestämmelserna i TF och förtjänar kritik. Jag förutsätter att Swedavia ser över sina rutiner för e-posthantering i syfte att tillse att TF:s föreskrifter om handlingsoffentlighet i fortsättningen kan uppfyllas.

text: Vad Hjelmco i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om företrädare för en kommun har agerat i strid med yttrandefrihetsgrundlagens censurförbud

org: jk

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning för brott mot censurförbudet men gör vissa uttalanden i ärendet.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Höganäs Närradioförening består av ett antal sändande föreningar. En av dessa är Kullabygdens Närradios Kulturförening, som sänder i Radio KNK 104,9 i Höganäs. MB sänder varje dag ett program som han kallar ”God morgon Kullabygden” i denna radiokanal. Ansvarig utgivare för programmet är MB själv.

text: I en anmälan hit den 15 mars 2006 har MB gjort gällande att företrädare för Höganäs kommun har agerat i strid med censurförbudet då man på grund av innehållet i det nämnda radioprogrammet försökt stoppa det med olika medel. Enlig anmälan skall utbildningsnämndens ordförande JP ha framfört önskemål till ordföranden i Höganäs Närradioförening om att inte längre låta BM få sända det aktuella radioprogrammet. Enligt MB har kommunalrådet KP försökt tysta sändningarna genom att granska radiokanalens ekonomi och därefter påstå att Kullabygdens Närradios Kulturförening bryter mot närradioföreningens stadgar. Kommunen har inte rätt att granska radiokanalens ekonomi eftersom man inte får något ekonomiskt stöd av kommunen. Vidare skall KP ha sett till att avtalet som ger Höganäs Närradioförening rätt att sända kommunfullmäktiges sammanträden begränsats till sex månader i varje fall så länge MB får sända sitt program.

text: Justitiekanslerns beslut

text: Den rättsliga regleringen

text: Tryck- och yttrandefriheten är en medborgerlig rättighet som genom

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) skyddas mot ingrepp i olika hänseenden. Enligt

text: 1 kap. 1 §

text: YGL är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt enligt den grundlagen att bl.a. i

text: ljudradio, television och vissa liknande medier offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 § första meningen

text: YGL får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Enligt bestämmelsens andra mening är det inte heller tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i grundlagen på grund av det kända eller väntade innehållet i ett radioprogram förbjuda eller hindra dess offentliggörande eller spridning bland allmänheten.

text: Överträdelse av förbudet mot censur i

text: 1 kap. 3 §

text: YGL är inte ett yttrandefrihetsbrott och inte heller straffbelagt särskilt. Någon påföljd enligt YGL kan alltså inte komma i fråga. Företas sådana åtgärder av offentliga funktionärer kan det istället vara att betrakta som tjänstefel. Tjänstefelsansvar förutsätter dock att någon uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning åsidosätter vad som gäller för uppgiften (

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: ). För att ett eventuellt brott mot censurförbudet, eller mot förbudet om hindrande åtgärder, skall kunna utgöra brott och föranleda ingripande med åtal förutsätts alltså att överträdelsen har skett ”vid myndighetsutövning”.

text: Närmare om förbudet mot hindrande åtgärder

text: Innebörden av den aktuella bestämmelsen i YGL svarar mot innehållet i motsvarande förbud enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: 1 kap. 2 §

text: ). Förbudet träffar enbart ”myndigheter och andra allmänna organ”.

text: De åtgärder som avses enligt bestämmelsen skall gå ut på att förbjuda eller hindra offentliggörandet eller spridningen av radioprogrammets innehåll. I förarbetena till motsvarande bestämmelse i

text: tryckfrihetsförordningen

text: uttalades att åtgärden skulle menligt påverka skriftens tryckning, utgivning eller spridning (se

text: SOU 1947:60 s. 211

text: ). Det krävdes dock inte att hindret var av sådan karaktär att det blev omöjligt att trycka, ge ut eller sprida skriften. Även om åtgärden inte gjorde det omöjligt att bedriva den verksamhet som det var fråga om, skulle de ekonomiska återverkningarna av åtgärden tillmätas betydelse. Om åtgärden var så ingripande att det inte längre blev lönsamt att fortsätta med verksamheten, skulle ett sådant hinder som anges i lagrummet anses föreligga (a.a. s. 211). Åtgärder som verkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande är alltså otillåtna (se Petrén – Ragnemalm, Sveriges grundlagar, 12 uppl., s. 380).

text: För att åtgärden skall stå i strid med förbudet krävs att den har varit föranledd av programmets innehåll. En åtgärd som vidtas av ordnings- eller säkerhetsskäl är alltså tillåten.

text: Föreligger en överträdelse av censurförbudet?

text: Vad MB har lagt JP till last är att denne har ”framfört önskemål” till ordföranden i Höganäs Närradioförening om att inte längre låta MB sända sitt radioprogram. Oavsett riktigheten i MB påstående finns det inget i utredningen som tyder på att detta har påverkat möjligheterna att sända det aktuella radioprogrammet på ett negativt sätt. Den aktuella åtgärden kan därför inte sägas ha hindrat offentliggörandet eller spridningen av innehållet i radioprogrammet i den mening som avses i bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 § första stycket andra meningen

text: YGL. JP har därför inte överträtt förbudet mot hindrande åtgärder i YGL. Någon förundersökning skall därför inte inledas mot honom.

text: MB har beträffande KP gjort gällande att denne försökt hindra sändningen av hans radioprogram genom att granska föreningens ekonomi och hävda att den inte följer närradioföreningens stadgar. En annan begränsning som KP står bakom enligt MB är det avtal som kommunfullmäktige har träffat med närradioföreningen.

text: Enligt vad som framgår av en artikel som var publicerad på hemsidan till Helsingborgs Dagblad den 26 januari 2006 har kommunfullmäktiges sammanträden sedan 1989 direktsänts i närradion men politikerna i kommunen, däribland KP, inför år 2006 funderat på att avbryta samarbetet med närradion och därför slutit endast ett sexmånadersavtal med närradioföreningen. Vidare framgår att 30-40 procent av närradioföreningens intäkter kommer, enligt KP, från kommunen i form av ersättning för rätten att få sända kommunfullmäktiges sammanträden via närradion. Enligt vad som framgår av artikeln beror det nya avtalet på att kommunen inte vill sända sina sammanträden i samma kanal som MB sänder sitt program, ett program som enligt KP sprider lögner och kränker politiker.

text: I enlighet med vad som har sagts tidigare kan alltså åtgärder som ett offentligt organ vidtar och som verkar ekonomiskt förlustbringande för den som berörs av åtgärden utgöra ett sådant hinder som bestämmelsen om censurförbud tar sikte på.

text: I och med att sändningarna av kommunfullmäktiges sammanträden utgör en inkomstkälla för närradion innebär eventuella begränsningar i möjligheten att sända dessa sammanträden naturligtvis minskade intäkter för närradioföreningen. Även Kullabygdens Närradios Kulturförening skulle då påverkas av den vidtagna åtgärden men endast på ett indirekt sätt. Åtgärden får dock ändå anses riktad mot den föreningen eftersom skälet till att kommunfullmäktige begränsat avtalet till sex månader tycks vara just innehållet i MB program. För närvarande har närradioföreningen rätt att sända kommunfullmäktiges sammanträden och har därför inte fått vidkännas någon ekonomisk förlust i verksamheten. Det finns inte några indikationer på att kommunfullmäktige kommer att avbryta samarbetet när det nu gällande avtalet upphör. Även om så skulle ske är såvitt framkommit den påverkan på närradions ekonomi som detta skulle innebära inte av sådan omfattning att sändningsverksamhetens existens skulle hotas. Den omständligheten att KP eventuellt bidragit till det begränsade avtalets tillkomst, eller till att samarbetet mellan närradioföreningen och kommunfullmäktige upphör, är därför inte en sådan åtgärd som träffas av förbudet mot hindrande åtgärder i YGL. Inte heller vad MB i övrigt har anfört innebär att en otillåten åtgärd har vidtagits enligt stadgandet om censurförbud. Inte heller mot KP skall sålunda någon förundersökning inledas.

text: Vid denna utgång har jag ingen anledning att gå in på frågan i vilken egenskap JP och KP eventuellt har agerat i förhållande till Kullabygdens Närradios Kulturförening; om det har varit i deras egenskap av företrädare för respektive allmänt organ eller som politiker. I det senare fallet skulle de förmodligen inte träffas av censurförbudet (jfr JK-Beslut 1993 B. 7).

text: Jag vill i detta sammanhang ändå framhålla följande.

text: Censurförbudet är en av de hörnpelare på vilka den svenska tryck- och yttrandefriheten vilar. Att en fri och obunden debatt kan äga rum utan några i förväg lagda hinder från statsmakternas sida är en omistlig del i vårt demokratiska statsskick, liksom att kritik fritt kan framföras och information flöda utan hinder. Censurförbudet utgör ytterst en garanti för detta.

text: Med hänsyn till de ändamål som uppbär censurförbudet måste myndigheter i allt väsentligt avhålla sig från att försöka påverka grundlagsskyddade mediers beslut att publicera information. I ett tidigare ärende här, som gällde avstängningen av SD-Kurirens grundlagsskyddade hemsida, uttalade Justitiekanslern i ett beslut den 24 mars 2006 att endast när det finns mycket starka skäl kan sådana försök få förekomma, och endast med stor försiktighet (dnr

text: m.fl.). Exempel på en sådan situation kan enligt Justitiekanslern vara att människoliv eller utomordentligt stora ekonomiska värden står på spel. Det får däremot aldrig förekomma sådana påtryckningar som i realiteten innebär att publicering hindras eller näst intill. Justitiekanslern betonade också att myndigheter har att hålla sig till det som är myndighetens ansvar.

text: I detta ligger att stor försiktighet måste visas när företrädare för myndigheter och andra offentliga organ överväger att vidta åtgärder med anledning av vad som har publicerats i sådana medier som skyddas av grundlagarna. Jag avslutar ärendet med de sålunda gjorda uttalandena.

type: avgorande


title: Justitiekanlserns yttrande över betänkandet Allmänna handlingar i elektronisk form - offentlighet och integritet (SOU 2010:4)

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig över de förslag som har lagts fram av E-offentlighetskommittén (kommittén) i dess slutbetänkande och får med anledning av detta anföra följande.

text: Elektroniskt utlämnande av allmänna handlingar

text: Kommittén har på ett övertygande sätt redogjort för de problem som föreligger med att i nuläget införa en skyldighet för myndigheter att, utan någon möjlighet till en lämplighetsbedömning i det enskilda fallet, lämna ut allmänna handlingar i elektronisk form till den som begär det. Justitiekanslern instämmer i kommitténs bedömning att man inte fullt ut bör genomföra en sådan lagändring innan det har skett en grundlig genomgång och bearbetning av samtliga registerförfattningar.

text: Justitiekanslern tillstyrker även kommitténs förslag att det – i avvaktan på att en genomgång av registerförfattningarna har skett och en analys av genomgången har gjorts – bör införas en i lag reglerad bestämmelse som ger uttryck för att huvudregeln är att elektroniska handlingar hos en myndighet ska lämnas ut i elektronisk form om sökanden begär det.

text: När det gäller den föreslagna lydelsen av

text: 6 kap. 3 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: har Justitiekanslern följande synpunkter.

text: Som kommittén har konstaterat är det inte möjligt att överklaga en myndighets beslut om på vilket sätt en allmän handling ska lämnas ut. Beslut i sådana ärenden kan alltså inte bli föremål för någon överprövning i domstol eller någon annan granskning utöver den tillsyn som Riksdagens ombudsmän (JO) och Justitiekanslern har över myndigheterna.

text: Den omständigheten att frågor rörande utlämnade av allmänna handlingar inte sällan prövas av kanslipersonal eller handläggare utan juridisk utbildning talar för att det i lagtexten – och inte bara i förarbetena – bör ges vägledning om vilken eller vilka omständigheter som främst ska beaktas vid prövningen av om det är olämpligt att lämna ut en handling i ett elektroniskt format. För att motverka skönsmässiga bedömningar och skiftande tillämpning av bestämmelsen bland myndigheterna anser därför Justitiekanslern att det i lagtexten bör klargöras vad som avses med att det är olämpligt att lämna ut en handling i elektronisk form.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det främst risken för intrång i den personliga integriteten som bör utgöra grund för att inte lämna ut en handling i elektronisk form. Som kommittén har påpekat kan det även finnas andra omständigheter som gör att det är olämpligt att lämna ut en handling på elektronisk väg. Det torde emellertid vara svårt att i lagtexten ge en uttömmande uppräkning av dessa fall.

text: Med hänvisning till det anförda föreslår Justitiekanslern att följande tillägg görs i den föreslagna lydelsen av 6 kap. 3 a § offentlighets och sekretesslagen.

text: […] eller det annars är olämpligt med hänsyn till den personliga integriteten eller andra särskilda omständigheter.

text: Sekretessbestämmelsen i

text: 21 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen

text: Justitiekanslern instämmer i kommitténs bedömning att den ifrågavarande sekretessbestämmelsen fyller en funktion för att upprätthålla skyddet för den personliga integriteten och att det därför inte är lämpligt att upphäva paragrafen.

text: Justitiekanslern tillstyrker att ett förtydligande av lagtexten görs på det sätt som kommittén har föreslagit.

text: Avgiftsuttag för handlingar i elektronisk form

text: Som kommittén har anfört är den nuvarande regleringen i

text: avgiftsförordningen (1992:191)

text: otydlig i frågan om vad som gäller beträffande avgifter för utlämnade av allmänna handlingar i elektronisk form.

text: Det finns goda skäl för att göra en övergripande översyn av

text: avgiftsförordningen

text: i enlighet med vad kommittén har föreslagit. Det är dock olyckligt att kommittén har valt att inte lämna något konkret förslag till författningsreglering i avvaktan på att en sådan översyn har genomförts.

text: Den otydlighet som föreligger beträffande rätten att ta ut avgifter vid utlämnande av allmänna handlingar i elektronisk form leder till praktiska problem och osäkerhet i det dagliga arbetet hos många myndigheter, vilket även Justitiekanslern har erfarit i samband med förfrågningar från myndigheter om hur vi tolkar förordningen i detta avseende. Detta är otillfredsställande sett ur ett medborgarperspektiv och det framstår som särskilt anmärkningsvärt när det t.o.m. på samma myndighet kan finnas olika praxis rörande avgiftsuttag vid utlämnande av allmänna handlingar.

text: Enligt Justitiekanslerns mening bör den oklarhet som för närvarande råder om

text: avgiftsförordningens

text: tillämplighet på elektroniska handlingar åtgärdas snarast möjligt genom att regeringen i förordningen klargör om en avgift ska tas ut vid utlämnade av sådana handlingar och hur avgiften i sådant fall ska bestämmas.

text: Vid en tillämpning av den s.k. självkostnadsprincipen kan det antas vara förknippat med åtminstone vissa kostnader att distribuera handlingar på elektronisk väg. Till det kommer – som kommittén har anfört – att det skulle föreligga en överhängande risk för ”okynnesuttag” om det inte skulle finnas någon möjlighet att ta ut avgifter för elektroniska kopior av allmänna handlingar. Statliga myndigheter bör därför ges rätt att ta ut en avgift vid tillhandahållande av kopior av allmänna handlingar även i elektronisk form. Hur avgiften ska bestämmas i dessa fall bör utredas närmare.

text: Avslutande synpunkter

text: Som framgår av betänkandet har frågan om elektroniskt utlämnande av allmänna handlingar tidigare utretts i flera olika sammanhang utan att det har lett till någon lagreglering på området. Det kan antas att merparten av alla allmänna handlingar i framtiden kommer att lagras hos myndigheterna i elektronisk form. Det säger sig självt att det därför är nödvändigt att i lag reglera vad som ska gälla beträffande rätten att få ut kopior av sådana handlingar på elektronisk väg.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det otillfredsställande att lagstiftningen inte har följt med den tekniska utvecklingen på detta område. I likhet med kommittén anser Justitiekanslern att det är angeläget att det sker en allmän översyn av gällande registerförfattningar och att regeringen därefter överväger möjligheten genomföra ytterligare förstärkningar av offentlighetsprincipen när det gäller möjligheten att på elektronisk väg ta del av innehållet i allmänna handlingar. Justitiekanslern håller med kommittén om att denna översyn bör ske snarast.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av felaktig uppgift i personregister hos länsbostadsnämnd

text: AA och BB framställde i en skrivelse inkommen till Boverket den 23 februari 1996 ett skadeståndsanspråk mot staten. I skrivelsen gjorde de gällande att felaktigheter hade begåtts av Länsstyrelsen i Västmanlands län vid utbetalning av räntebidrag och de begärde med anledning därav 18 645 kr utgörande ränta på till dem retroaktivt utbetalat räntebidrag.

text: Boverket, som betraktade AA och BB:s skrivelse som en framställning om ersättning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , fann i beslut den 11 september 1996 att fel hade förekommit vid hanteringen av ärendet och att felet därför borde grunda rätt till skadestånd. Emellertid ansåg Boverket att AA och BB hade varit medvållande till skadan i sådan mån att skadeståndet därför skulle jämkas till 0 kr. Beslutet bifogas här som bilaga (här utesluten).

text: AA och BB begärde därefter genom sitt ombud advokaten CC att Boverket skulle ompröva sitt beslut. Boverket avslog i beslut den 4 juli 1997 deras framställan.

text: AA och BB har genom sitt ombud inkommit till Justitiekanslern med sin begäran om räntekompensation om 18 645 kr. Därtill har de yrkat ränta med tio procent på det begärda beloppet från den 20 februari 1996 till dess betalning sker. Justitiekanslern har med anledning av framställningen begärt Boverkets yttrande i frågan huruvida skadeståndsbestämmelsen i 23 § datalagen kan vara tillämplig.

text: Boverket har inkommit med yttrande.

text: AA och BB:s ombud har lämnat synpunkter på vad Boverket har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA och BB:s skadeståndsanspråk har enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten prövats av Boverket. Om ett skadeståndsanspråk redan har prövats av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars område skadan har inträffat är Justitiekanslern förhindrad att ta upp saken till prövning. I förevarande fall är emellertid följande att beakta.

text: Boverket har handlagt AA och BB:s anspråk med stöd av 5 § i ovan nämnda förordning. Därvid har Boverket prövat huruvida skadestånd skall utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Enligt den bestämmelsen skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Av

text: 1 kap. 1 § nämnda lag

text: följer emellertid att

text: skadeståndslagen

text: inte skall tillämpas när det finns särskilda skadeståndsregler.

text: En sådan särskild skadeståndsbestämmelse finns i

text: 23 § datalagen (1973:289)

text: . Enligt den bestämmelsen bär en registeransvarig ett strikt skadeståndsansvar för den skada som orsakas en registrerad på grund av att ett personregister innehåller en oriktig eller missvisande uppgift om honom.

text: Av 3 § förordningen om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten följer att det endast är Justitiekanslern som kan pröva skadeståndsanspråk mot staten med stöd av

text: 23 § datalagen

text: . Oaktat att Boverket redan har prövat AA och BB:s skadeståndsanspråk anser jag mig på grund av det nu anförda oförhindrad att pröva huruvida skadestånd enligt

text: 23 § datalagen

text: kan utgå i förevarande fall.

text: I ärendet har bl.a. följande framkommit. AA och BB erhöll under åren 1988 - 1995 ett för lågt räntebidrag. Orsaken härtill var att det i länsbostadsnämndens låneregister saknades uppgift om den kapitaliserade tomträttsavgälden. Om denna uppgift hade förts in i registret hade AA och BB erhållit ett korrekt räntebidrag. Först under år 1995 uppmärksammades felet och AA och BB erhöll därefter räntebidrag med ytterligare 42 162 kr.

text: Det i ärendet aktuella registret är ett personregister i

text: datalagens

text: mening. Som nämnts ovan skall enligt

text: 23 § datalagen

text: den registeransvarige ersätta skada som tillfogas en registrerad genom att ett personregister innehåller oriktig uppgift om honom. Denna skadeståndsbestämmelse får anses täcka även det fall där det saknas en personuppgift, vilken borde ha tillförts registret med hänsyn till ändamålet med detta (jfr

text: SOU 1986:24 s. 43

text: samt JK-beslut 1988 C.3). Mot bakgrund av det nu anförda och då den uppgift som har saknats i registret får anses utgöra en oriktig uppgift om den registrerade föreligger förutsättningar att tillerkänna AA och BB ersättning enligt

text: 23 § datalagen

text: Boverket fann vid sin bedömning av skadeståndsfrågan att skadeståndet till AA och BB skulle jämkas till 0 kr på grund av deras medvållande. Att beakta är emellertid att Boverket prövade medvållandefrågan vid en tillämpning av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: där en förutsättning för skadestånd är att oaktsamhet förekommit på statens sida.

text: Här är det fråga om huruvida skadestånd skall utgå med stöd av

text: 23 § datalagen

text: . Enligt den bestämmelsen är skadeståndsansvaret strikt för den registeransvarige vilket kan innebära en annan bedömning av medvållandefrågan. I förevarande fall har det, i enlighet med vad Boverket funnit, även förekommit vållande på den skadeståndsansvariges sida. Således föreligger såväl strikt ansvar som vållande. Vid sådana förutsättningar har det i den rättsvetenskapliga litteraturen hävdats att det kan finnas skäl att låta ansvarssidan bära hela skadan (jfr Bengtsson, Om jämkning vid skadestånd, 1982 s. 115 f.).

text: Men hänsyn till vad som nu anförts och då AA och BB oaktsamhet inte kan anses som särskilt betydande anser jag att det inte finns skäl för jämkning av skadeståndet.

text: Jag anser alltså att full ersättning för AA och BB:s skada skall utgå. Någon anledning att ifrågasätta det yrkade beloppet om 18 645 kr har jag inte funnit. Därtill skall de också tillerkännas ränta på det beloppet med tio procent att utgå från den 23 mars 1996 till dess betalning sker (

text: 4 § andra stycket räntelagen

text: , 1975:365).

text: Jag uppdrar åt Boverket att ombesörja att ersättningen betalas ut.


title: Ersättningsanspråk med anledning av Kriminalvårdens verkställighet av dom på samhällstjänst

text: Justitiekanslern tillerkänner WG ersättning med 11 380 kr och uppdrar åt Kriminalvården att se till att ersättningen betalas ut till honom. Av beloppet avser 1 380 kr ombudskostnader.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 21 juni 2006 togs 1 229,58 liter öl och 8,9 liter sprit i beslag i ett uthus på en fastighet i Årjäng. I januari 2008 väcktes åtal vid Värmlands tingsrätt mot EP för olovligt innehav av alkoholdryckerna (åtalspunkt 6). Åklagaren yrkade i anslutning till åtalet att dryckerna skulle förklaras förverkande jämlikt

text: 11 kap. 1 § alkohollagen (1994:1738)

text: . Samtidigt väcktes åtal mot WG för smuggling (åtalspunkt 3). Tingsrätt meddelade dom i målet den 20 maj 2008. I domskälen anförde tingsrätten bl.a. följande.

text: Vad gäller åtalspunkt 6 har såväl [EP] som WG uppgett att det är deras gemensamma alkohol som de inköpt för eget bruk.

text: Tingsrätten finner inte skäl att ifrågasätta att det är deras gemensamma alkohol. Mängden alkohol tyder dock på att det varit alkohol som varit avsedd för olovlig försäljning, vilket även tingsrättens bedömning under punkt 5 talar för. [EP] skall på grund härav fällas till ansvar för olovligt innehav av alkoholdrycker avseende halva den angivna kvantiteten.

text: Tingsrätten dömde EP för olovligt innehav av alkoholdrycker samt förklarade 614,925 liter öl och 4,45 liter sprit förverkade. Något förordnande beträffande återstoden av de beslagtagna alkoholdryckerna meddelades inte i domen.

text: Tingsrätten dömde WG för smuggling till villkorlig dom med samhällstjänst 75 timmar. WG överklagade domen till Hovrätten för Västra Sverige, som den 19 februari 2009 ogillade åtalet mot honom.

text: Anspråk m.m.

text: I en skrivelse hit har WG begärt ersättning med dels 11 334 kr för hälften av de alkoholdrycker som togs i beslag den 21 juni 2006, dels ett skäligt belopp för att han utfört en del av samhällstjänsten trots att tingsrättens dom inte hade vunnit laga kraft. WG har vidare begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 2 760 kr.

text: Till stöd för sitt anspråk har WG anfört följande. Efter det att tingsrättens dom hade meddelats kontaktades han av Frivården i Karlstad som uppmanade honom att utföra samhällstjänsten. Han reagerade inte över detta utan trodde att det skulle vara så. Han utförde tolv timmars samhällstjänst vid en skidanläggning. De beslagtagna alkoholdryckerna hade han och EP köpt i Tyskland. De ägde dryckerna med hälften vardera. Dryckerna har inte lämnats ut till honom. Det kan antas att alkoholen inte längre är drickbar med hänsyn till att den togs i beslag år 2006. Utredning

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Kriminalvården angående WG:s anspråk på ersättning för att han har fått utföra samhällstjänst trots att det inte förelåg någon lagakraftvunnen dom. I yttrandet har Kriminalvården anfört bl.a. följande.

text: WG dömdes den 20 maj 2008 av Värmlands tingsrätt till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst 75 timmar. Tingsrätten expedierade därefter domen till frivården Karlstad i enlighet med

text: 9 § förordningen (1990:893)

text: om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.

text: Av frivården Karlstads skriftliga instruktion om hur kansliet där ska hantera en villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst framgår att akten med domen ska läggas i ett aktskåp till dess bevis om laga kraft kommit in från tingsrätten. Om lagakraftbevis inte har kommit in inom tre till fyra veckor ska kansliet kontrollera i kriminalvårdsregistret (KVR) om domen vunnit laga kraft eller inte. Därefter läggs antingen lagakraftbeviset eller en utskrift ur KVR utvisande laga kraft in i akten. Ärendet ska därefter lämnas i handläggarens postfack. Inget ärende ska ges ut till handläggare om inte domen vunnit laga kraft.

text: Det har inte i efterhand gått att närmare utreda hur ärendet hanterades vid frivårdens kansli.

text: Frivårdsinspektören GR utsågs till handläggare av ärendet. Enligt de uppgifter hon har lämnat i ärendet fick hon det aktuella ärendet i sitt postfack. Hon förutsatte, såsom hon brukar göra på grund av den kontroll som kansliet har att göra, att domen hade vunnit laga kraft. Hon inledde därefter arbetet med att se till att föreskriften om samhällstjänst verkställdes.

text: Av de anteckningar som gjordes i ärendet framgår att WG under december 2008 eller januari 2009 utförde 12 av de 75 timmarna samhällstjänst. I början av januari 2009 ringde GR upp kontaktpersonen på arbetsplatsen för att höra hur samhällstjänsten fungerade. Kontaktpersonen berättade då att WG avvaktade med samhällstjänsten eftersom han hade överklagat domen och var kallad till hovrättsförhandling. Sedan GR kontrollerat att uppgiften stämde, avbröts verkställigheten omedelbart. Det kom då fram att WG felaktigt trott att han inte fick överklaga domen efter det att frivården kontaktat honom om verkställigheten av samhällstjänsten och att han därför inte upplyst frivården om överklagandet.

text: Av

text: 27 kap.

text: 4 §§

text: brottsbalken

text: framgår att den som erhåller villkorlig dom ska vara underkastad en prövotid av två år. Prövotiden räknas från den dag rättens avgörande i vad angår påföljd för brottet genom nöjdförklaring eller eljest vinner laga kraft gentemot den dömde. Den dömde ska under prövotiden vara skötsam och efter förmåga för söka försörja sig. Om den villkorliga domen har förenats med samhällstjänst ska den dömde fullgöra samhällstjänsten enligt en arbetsplan som upprättas av Kriminalvården.

text: Av 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om samhällstjänst (

text: KVFS 2006:21

text: ) framgår att samhällstjänsten ska påbörjas så snart som möjligt efter det att domen blivit verkställbar mot den dömde. Den dömde kallas, snarast efter att domen blivit verkställbar, till ett sammanträffande med Kriminalvården för genomgång av påföljdens innebörd och för planering av utförande av ådömt antal samhällstjänsttimmar. Av de till bestämmelsen hörande allmänna råden framgår även att samhällstjänst normalt bör påbörjas inom åtta veckor efter det att domen blivit verkställbar mot den dömde.

text: Kriminalvården får inte verkställa en domstols föreskrift om samhällstjänst om inte domen vunnit laga kraft och prövotiden löper. Det är därför nödvändigt att, när ett ärende om verkställighet av villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst inleds, kontrollera och dokumentera datum för laga kraft.

text: Att den kontrollen inte skett får enligt Kriminalvården anses utgöra fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Kriminalvården bedömer alltså att ett skadeståndsansvar har uppstått för staten.

text: WG har inte preciserat vad för slags skada han begär ersättning för. Det finns inga uppgifter som tyder på att han skulle ha drabbats av personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada. Kriminalvården drar därför slutsatsen att han får anses ha begärt ersättning för kränkning.

text: För rätt till ersättning för kränkning krävs, såsom framgår ovan, utöver att kränka har varit av allvarligt slag, att någon har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan i vissa fall vara ett sådant brott. JK har tidigare uttalat att bedömningen i skadeståndsfrågan av om en viss gärning utgör ett brott eller inte bör vara rimligt generös mot den skadelidande. I enlighet med JK:s synsätt bör det därför, vid prövningen av om förutsättningarna för kränkningsersättning är uppfyllda, inte fordras att det är full klarlagt att det är fråga om en brottslig gärning. I skadeståndsärendet utgår Kriminalvården därför från att fråga är om ett tjänstefel som inte ärringa. Gärningen har innefattat ett angrepp mot WG:s frihet, frid eller ära (jämför

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ). Kränkningen får bedömas vara av allvarligt slag. Kriminalvården anser därför att WG bör tillerkännas skadestånd, men överlämnar åt JK att bedöma beloppets storlek.

text: Kriminalvården avser till följd av det inträffade att överväga frågan om personalansvar. Frivården Karlstad kommer vidare i sina ruiner förtydliga att det åligger handläggaren att kontrollera laga kraft innan handläggningen av ett ärende får påbörjas. Slutligen kan nämnas att det inom Kriminalvården pågår ett arbete med att ersätta det klientadministrativa system (FRAS) som använts inom frivården. Vid utarbetande av ett nytt system kommer att övervägas om det kan byggas in en spärr i systemet så att vissa åtgärder inte kan vidtas om domen inte har vunnit laga kraft.

text: Värmlands tingsrätts akt i brottmålet har varit tillgänglig vid handläggningen här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan ersättning för ideell skada utgå på grund av att någon allvarligt kränks genom att något typiskt sett integritetskränkande brott har begåtts genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Enligt Högsta domstolens praxis kan skadestånd för ideell skada också utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts (

text: NJA 2007 s. 584

text: Vad först gäller WG:s anspråk på ersättning för att han har fått utföra samhällstjänst utan att det förelåg en lagakraftvunnen dom delar Justitiekanslern den uppfattning som har kommit till uttryck i Kriminalvårdens yttrande. Underlåtenheten att kontrollera att domen hade vunnit laga kraft får anses utgöra fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. För att ersättning för ideell skada – som WG får anses ha begärt ersättning för – ska utgå krävs som har konstaterats ovan att ett brott av något slag har begåtts. Det kan diskuteras om underlåtenheten att kontrollera om domen hade vunnit laga kan anses innefatta ett tjänstefel som inte är ringa. Saken har inte prövats straffrättsligt. När en sådan fråga ska prövas skadeståndsrättsligt på grund av ett allvarligt fel hos en myndighet finns det dock anledning att vara förhållandevis generös mot den skadelidande. Med den utgångspunkten bedömer Justitiekanslern att det var fråga om ett tjänstefel och att detta var av det slaget att det ger WG rätt till skadestånd för kränkning. Ersättningsbeloppet kan skäligen bestämmas till 10 000 kr.

text: När det sedan gäller WG:s anspråk på ersättning för de beslagtagna alkoholdryckerna gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: När ett brottmål där det förekommer beslag avgörs ska domstolen enligt

text: 27 kap. 8 § femte stycket rättegångsbalken

text: pröva om beslaget fortfarande ska bestå. Om domstolen inte fattar något beslut angående beslag som omfattas av åtalet anses beslaget ha förfallit (se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas? s. 427 med där gjorda hänvisningar). I domen förklarades häften av de beslagtagna alkoholdryckerna förverkade. Tingsrätten uttalade sig inte om beslaget i övrigt. Beslaget i den delen har därmed förfallit.

text: När ett beslag hävs ska den beslagtagna egendomen enligt huvudregeln återställas till den hos vilken beslaget gjordes. Detsamma måste rimligen gälla när ett beslag har förfallit.

text: I protokollet över beslaget har både EP och WG angetts som skäligen misstänkta eller berörda personer. Alkoholdryckerna får därför anses ha varit i deras gemensamma besittning vid beslagstillfället och beslaget skett hos dem båda.

text: Det har inte framkommit i ärendet att WG skulle ha nekats att få de beslagstagna dryckerna utlämnade till sig. Hans anspråk tycks i stället grunda sig på ett påstående om att dryckerna nu är förstörda eftersom det har gått så lång tid sedan dessa togs i beslag. Staten bär emellertid inte något strikt ansvar för skador som kan drabba en enskild till följd av att egendom har tagits i beslag. För att skadeståndsansvar ska kunna utgå krävs som har nämnts ovan att någon myndighet har gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Vad WG har anfört och vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte vid handen att det beslagtagna godset skulle ha förvarats på ett felaktigt sätt eller att staten på något annat sätt skulle ha brustit i sin vårdplikt av egendomen. Det bör här särskilt framhållas att Justitiekanslern i andra liknande ärenden har ansett att det inte kan krävas att en myndighet inom ramen för sin vårdplikt ska försöka sälja tillbaka alkoholdrycker som är inköpta utomlands till leverantören (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 19 februari 2001 i ärendet med dnr

text: ). Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte heller underlag för bedömningen att det i samband med beslaget skulle ha förekommit något fel eller någon försummelse som skulle kunna medföra att staten är skyldig att ersätta WG för alkoholdryckerna.

text: WG har begärt ersättning för ombudskostnader med 2 760 kr avseende två timmars arbete. Vid bedömningen av i vilken omfattning ersättning av allmänna medel ska utgå till en sökande för ombudskostnader i ett skaderegleringsärende hos Justitiekanslern bör beaktas om kostnaderna varit skäligen påkallade för tillvaratagande av sökandens rätt i enlighet med den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: föreskrivna principen om ersättning för rättegångskostnader i tvistemål. Även utgången i själva saken bör ha betydelse för den ersättning för ombudsarvode som ska utgå.

text: Med hänsyn till att WG endast har haft framgång med det ena av sina två skadeståndsyrkanden anser Justitiekanslern att ersättningen till honom för ombudskostnader bör begränsas till hälften av det yrkade beloppet.


title: Fråga om ersättning till person som saknar hemvist i riket och som fällts till ansvar för brott som inte är häktningsgrundande

text: AA var berövad friheten såsom anhållen och sedermera häktad under tiden den 6 -22 december 1997 på grund av misstanke om misshandel. Jakobsbergs tingsrätt dömde AA för misshandel (ringa brott) till dagsböter.

text: AA har begärt ersättning för lidande med 15 000 kr samt för ombudskostnader med 3 000 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: AA har inkommit med synpunkter på åklagarens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 1 § tredje stycket lagen (1974:515)

text: om ersättning vid frihetsinskränkning (frihetsinskränkningslagen) har den som varit häktad eller under mer än 24 timmar i sträck har varit anhållen som misstänkt för ett eller flera brott rätt till ersättning, om brottet eller något av brotten i domen hänförs till en mildare straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen vid en sådan bedömning inte skulle ha beslutats.

text: Justitiekanslern har inhämtat och tagit del av Jakobsbergs tingsrätts protokoll från häktningsförhandlingen i målet.

text: För brottet ringa misshandel är stadgat fängelse i högst sex månader. Brottet är därmed enligt huvudregeln i

text: 24 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) ej häktningsgrundande.

text: Enligt

text: 24 kap. 2 §

text: RB får emellertid, oberoende av brottets svårighetsgrad, häktning ske om den misstänkte saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han genom att bege sig härifrån skulle undandra sig lagföring eller straff.

text: Av utredningen framgår att AA är estnisk medborgare. Det är inte visat i ärendet att han vid tiden för frihetsberövandet hade hemvist här i landet och att en tillämpning av den subsidiära häktningsregeln i

text: 24 kap. 2 §

text: RB därmed varit utesluten. I ett skadeståndsärende åligger det den skadelidande att visa att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är för handen.

text: Det kan sammanfattningsvis inte anses "uppenbart" att AA inte skulle ha frihetsberövats även vid en sådan bedömning av misshandelsbrottet som gjordes i domen. Jan K är således inte berättigad till ersättning (jfr

text: prop. 1979/80:121 s. 14

text: jfr med s. 13). Ersättningsyrkandet lämnas därför utan bifall.


title: Skadeståndsanspråk på grund av genomförandet av artikel 13 A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet om undantag från mervärdesskatteplikt för vissa tjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet

text: Justitiekanslern avslår det anspråk som har framställts av If Skadeförsäkring AB (publ).

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I artikel 13 A.1 a i rådets sjätte direktiv

text: om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund föreskrivs, av hänsyn till allmänintresset, att undantag från mervärdesskatteplikt ska gälla för tjänster och därmed förenade varuleveranser som tillhandahålls av det offentliga postväsendet, med undantag för persontransporter och telekommunikationstjänster.

text: Artikel 13

text: A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet återfinns numera i oförändrad lydelse i artikel 132.1 a i direktiv

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet).

text: När detta undantag tillkom 1977 var postmarknaderna i samtliga medlemsstater underkastade nationella statliga monopol. När de nationella postmarknaderna öppnades upp för konkurrens kom medlemsstaterna att tolka tillämpningsområdet för undantaget på olika sätt.

text: I Sverige avskaffades den statliga myndigheten Postverkets ensamrätt att befordra brev 1993. Därmed kunde även privata operatörer få tillstånd att bedriva postverksamhet i Sverige. Postverket ombildades 1994 till privaträttsliga subjekt – Posten AB med dotterbolag. Syftet var att Posten AB så långt som möjligt skulle verka under samma förutsättningar som övriga aktörer på den konkurrensutsatta postmarknaden. Posten AB ska enligt villkoren i sitt tillstånd tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster, dvs en posttjänst som omfattar hela landet innefattande att alla ska kunna ta emot brev och andra adresserade försändelser som väger högst 20 kg. Den samhällsomfattande posttjänsten ska vara av god kvalitet och tillhandahållas till rimliga priser. Posten AB har dock inte monopol på några tjänster utan det står varje annan operatör fritt att tillhandahålla tjänster inom det område som benämns samhällsomfattande tjänst. (Se

text: postlagen

text: [1993:1684] och postförordningen [1993:1709].) Posten AB ägs av staten men dess verksamhet bedrivs självständigt och i vinstsyfte. Det utgår inte någon ersättning till Posten AB från staten för någon del av postverksamheten.

text: Enligt direktiv

text: om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna åligger det varje medlemsstat att säkerställa att användarna har tillgång till samhällsomfattande tjänster som inbegriper stadigvarande tillhandahållna posttjänster av fastställd kvalitet inom hela territoriet till rimliga priser för samtliga användare.

text: I samband med avregleringen av den svenska postmarknaden bedömde Sverige att det här inte längre förelåg något offentligt postväsende i den mening som avsågs i sjätte mervärdesskattedirektivet. Posten AB och dess dotterbolags posttjänster kom därmed att omfattas av mervärdesskatteplikt enligt mervärdesskattelagen (

text: ). Den bedömning som gjordes var att det skulle strida mot de för sjätte mervärdesskattedirektivet grundläggande principerna om likabehandling och skatteneutralitet om Posten AB:s tjänster undantogs från mervärdesskatteplikt samtidigt som sådan skatteplikt skulle föreligga för privata postoperatörer som tillhandahöll posttjänster.

text: Den finska mervärdesskattelagstiftningen byggde på en liknande tolkning av direktivet. Andra medlemsstater gjorde i stället bedömningen att undantaget skulle tillämpas för samtliga tjänster som tillhandahålls av den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster. Ytterligare en modell som förekom var att undantaget skulle tillämpas för den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster, men endast för vissa av operatörens tjänster.

text: Postmarknaden i Förenade kungariket avreglerades fullt ut 2006 genom att alla som uppfyllde vissa villkor kunde få licens att tillhandahålla posttjänster. Sedan 2001 hade dock Royal Mail Group Ltd ställning som enda leverantör av samhällsomfattande posttjänster och det ålåg därmed bolaget att säkerställa ett landsomfattande, allsidigt postsystem för varje fysisk eller juridisk person till ett överkomligt pris. Royal Mail Group Ltd:s tjänster var, till skillnad från övriga postoperatörer som inte hade något sådant åläggande, undantagna från mervärdesskatteplikt. Undantaget gällde Royal Mail Group Ltd:s samtliga tjänster.

text: Med hänsyn till de varierande tolkningarna av undantaget från mervärdesskatteplikt som hade uppkommit i takt med att postmarknaderna avreglerades inledde kommissionen överträdelseförfaranden mot ett antal medlemsstater, däribland Sverige. Formell underrättelse utfärdades den 10 april 2006 och i motiverat yttrande den 19 juli 2007 vidhöll kommissionen att Sverige genom att inte från mervärdesskatteplikt undanta posttjänster och därmed förenade varuleveranser som tillhandahålls av Posten AB – vars licens kräver att bolaget säkerställer tillhandahållandet av samhällsomfattande posttjänster – hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt sjätte mervärdesskattedirektivet. Kommissionen förklarade sig visserligen medveten om att undantaget från skatteplikt såsom det tillämpades i flera andra medlemsstater kunde snedvrida konkurrensen mellan de olika postoperatörerna men underströk att undantaget enligt direktivet trots allt fortfarande var i kraft och därmed måste tillämpas på ett enhetligt sätt i samtliga medlemsstater. Sverige vidhöll i svar på motiverat yttrande den 17 september 2007 sin inställning att undantaget från mervärdesskatteplikt för tjänster som tillhandahålls av ”det offentliga postväsendet” inte är tillämpligt på en avreglerad och konkurrensutsatt postmarknad som den svenska.

text: Med anledning av att TNT Post UK Ltd, som hade erhållit licens för att förmedla brev inom Förenade kungariket utan något åläggande att tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster, ifrågasatte att undantaget från mervärdesskatteplikt skulle tillämpas för Royal Mail Group Ltd, begärde domstol i Förenade kungariket förhandsavgörande av EU-domstolen i

text: mål C-357/07

text: The Queen, på begäran av: TNT Post UK Ltd mot The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs; ytterligare deltagare i rättegången: Royal Mail Group Ltd (REG 2009 I-00000). Ett antal medlemsstaters regeringar, däribland den svenska, yttrade sig i målet. Meningarna om tillämpningsområdet för undantaget var alltjämt delade. I dom den 23 april 2009 förklarade EU-domstolen att begreppet ”det offentliga postväsendet” i artikel 13 A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet ska tolkas på så sätt att det avser de operatörer, offentliga eller privata, som förbinder sig att inom en medlemsstat tillhandahålla samtliga eller delar av de samhällsomfattande posttjänsterna, såsom dessa definieras i

text: artikel 3 i direktiv 97/67/EG

text: . Vidare fastställdes att undantaget från skatteplikt ska tillämpas på de tjänster och därmed förenade varuleveranser, med undantag för persontransporter och telekommunikationstjänster, som det offentliga postväsendet tillhandahåller i denna egenskap, dvs i egenskap av operatör som förbinder sig att tillhandahålla samtliga eller delar av de samhällsomfattande posttjänsterna inom en medlemsstat. Avslutningsvis angavs dock att undantaget inte är tillämpligt på de tjänster eller därmed förenade varuleveranser för vilka villkoren förhandlas individuellt.

text: Domen har ännu inte föranlett någon ändring av

text: mervärdesskattelagens

text: bestämmelser i fråga om mervärdesskatteplikt för posttjänster som tillhandahålls av Posten AB (jfr

text: prop 2009/10:15 s 104

text: Anspråket

text: If Skadeförsäkring AB har begärt ersättning av staten med 65 661 363 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från trettio dagar efter dagen för begäran om skadestånd. Beloppet motsvarar den mervärdesskatt som bolaget har betalat under åren 2000 – 2010 på posttjänster tillhandahållna av Posten AB och dess dotterbolag Posten Logistik AB samt Posten Meddelande AB.

text: If Skadeförsäkring AB har som grund för anspråket anfört sammanfattningsvis följande. Staten har gjort sig skyldig till en överträdelse av unionsrätten genom att inte i svensk lagstiftning genomföra undantaget för mervärdesskatteplikt enligt

text: artikel 13

text: A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet (numera artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet) avseende samhällsomfattande posttjänster. Staten har därmed överträtt en direktivregel som är avsedd att skapa rättigheter för If Skadeförsäkring AB.

text: Vid ett korrekt genomförande av bestämmelsen skulle If Skadeförsäkring AB inte ha debiterats mervärdesskatt på posttjänster som tillhandahålls av Posten AB eller dess dotterbolag avseende adresserade försändelser som väger högst 20 kg, under förutsättning att villkoren för tjänsten inte förhandlas individuellt. Avgörande för om tjänsten ska anses individuellt framförhandlad bör vara innehållet i tjänsten, dvs det ska inte röra sig om en specialanpassad tjänst utan en tjänst som Posten AB eller dess dotterbolag utför i egenskap av offentligt postväsende. Tjänster ur standardutbudet, där villkoren för själva tjänsten inte förhandlas och där kunden inte har någon inverkan på posttjänstens utformning ska därför omfattas av undantaget från mervärdesskatteplikt. Den omständigheten att Posten AB och dess dotterbolag tillämpar olika prislistor beroende på vilka volymer sändningarna har, och att priserna kan variera beroende av mängden brev en kund skickar, ska inte medföra att tjänsten anses individuellt framförhandlad. Utrymmet för tolkning rör endast undantagets omfattning inte dess existens i sig.

text: Det bristande genomförandet utgör en tillräckligt allvarlig överträdelse för att grunda skadeståndsansvar för staten.

text: Underlåtenheten att genomföra bestämmelsen har medfört att If Skadeförsäkring AB har erlagt mervärdesskatt för samhällsomfattande posttjänster trots att dessa rätteligen varit mervärdesskattefria. If Skadeförsäkring AB bedriver försäkringsverksamhet och saknar därför avdragsrätt för ingående mervärdesskatt (3 kap 10 § mervärdesskattelagen). Den mervärdesskatt som If Skadeförsäkring AB har erlagt på grund av statens felaktiga genomförande har därmed utgjort en kostnad för bolaget. If Skadeförsäkring AB:s skada motsvarar den mervärdesskatt som bolaget har betalat avseende samhällsomfattande posttjänster. If Skadeförsäkring AB erhåller årligen underlag från Posten AB och dess dotterbolag över de tjänster som har tillhandahållits under året. Underlaget utvisar att If Skadeförsäkring AB sedan 2000 har köpt samhällsomfattande posttjänster för 262 645 452 kr exklusive mervärdesskatt. If Skadeförsäkring AB:s skada uppgår därmed till (262 645 452 * 0,25 =) 65 661 363 kr.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens praxis kan skadestånds-skyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: Med hänsyn till EU-domstolens dom i

text: mål C-357/07

text: TNT Post UK Ltd kan, som If Skadeförsäkring AB har anfört,

text: artikel 13

text: A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet (numera artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet) knappast anses korrekt genomförd i mervärdesskattelagen, även om tolkningsfrågor kvarstår kring vad som är att anse som posttjänster och därmed förenade varuleveranser för vilka villkoren förhandlas individuellt.

text: Det står visserligen sedan länge klart att många av bestämmelserna i sjätte mervärdesskattedirektivet är så klara, precisa och ovillkorliga att en enskild kan åberopa dem gentemot en medlemsstat vid nationell domstol (se t ex

text: mål C-150/99

text: Svenska staten mot Stockholm Lindöpark AB och Stockholm Lindöpark AB mot Svenska staten, REG 2001 I-00493, punkterna 29 – 33 med där angivna hänvisningar). Den som är föremål för mervärdesbeskattning kan således inom ramen för ett beskattningsärende t ex göra gällande en på direktivet grundad rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt även om nationell lagstiftning inte medger detta. Ett annat exempel är att direktivets regler kan utgöra hinder för att tillämpa nationella bestämmelser om sk uttagsbeskattning (jfr

text: mål C-412/03

text: Hotel Scandic Gåsabäck AB mot Riksskatteverket, REG 2005 I-00743).

text: Att en unionsrättslig regel kan åberopas direkt är emellertid i sig inte liktydigt med att regeln också är avsedd att skapa rättigheter för enskilda i den mening som avses i EU-domstolens praxis om medlemsstaternas skadeståndsansvar. Däremot kan det sägas föreligga ett samband mellan bedömningen av om en regel har direkt effekt och om den är avsedd att skapa rättigheter för enskilda genom att innehållet i rättigheterna och de som omfattas av dem i båda fallen måste framgå tillräckligt tydligt av bestämmelsen i fråga. När det gäller sjätte mervärdesskattedirektivets regler råder det inte något tvivel om att den som i enlighet med vad som nyss nämnts vid mervärdesbeskattningen kan åberopa t ex en på direktivet grundad rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt eller att direktivet utgör hinder mot uttagsbeskattning också i princip kan göra gällande en rätt till skadestånd på unionsrättslig grund om avdrag nekas i strid med direktivets bestämmelser eller uttag beskattas. I ett sådant fall framgår den enskildes rätt på ett sådant tydligt sätt av direktivet att det måste anses avsett att skapa rättigheter för den enskilde i fråga i den mening som krävs för att grunda skadeståndsansvar.

text: Sökanden i detta ärende har emellertid inte själv varit föremål för någon mervärdesbeskattning. If Skadeförsäkring AB bedriver visserligen yrkesmässig verksamhet men omsätter inte mervärdesskattepliktiga tjänster i denna verksamhet. If Skadeförsäkring AB är därmed inte skattskyldigt i direktivets eller

text: mervärdesskattelagens

text: mening. Eftersom If Skadeförsäkring AB inte bedriver verksamhet som medför skattskyldighet omfattas bolaget inte heller av direktivets (och

text: mervärdesskattelagens

text: ) rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt. Rätten till avdrag tillkommer den som bedriver verksamhet som medför skattskyldighet avseende sådan ingående skatt som hänför sig till förvärv i den verksamheten. Direktivet och

text: mervärdesskattelagen

text: reglerar alltså inte villkoren för de som, likt If Skadeförsäkring AB eller för den delen privatpersoner som har betalat t ex brevporto, inte är skattskyldiga för mervärdesskatt och inte har rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt. Direktivet innehåller inte några bestämmelser om vad som ska gälla för den som utan att vara skattskyldig de facto har burit kostnaden för den uttagna mervärdesskatten. Det går därför inte att ur direktivet utläsa att sådana personer har några på direktivet grundade rättigheter. Justitiekanslerns bedömning är att direktivet inte kan anses skapa några rättigheter för If Skadeförsäkring AB i den mening som avses i EU-domstolens praxis och som alltså är en förutsättning för att staten ska kunna ådra sig skadeståndsskyldighet i förhållande till bolaget. If Skadeförsäkring AB:s anspråk kan därmed redan av denna anledning inte vinna bifall.

text: Till detta kommer att rättsläget i vart fall fram till dess att EU-domstolen meddelade dom i

text: mål C-357/07

text: TNT Post UK Ltd måste anses har varit såpass oklart att den omständigheten att mervärdesskattelagens regler inte stadgar något undantag från mervärdesskatteplikt för samhällsomfattande posttjänster inte kan anses ha utgjort någon klar överträdelse av direktivets regler.

text: För att fastställa om en överträdelse av unionsrätten är tillräckligt klar ska hänsyn tas till samtliga de kriterier som kännetecknar situationen i fråga. EU-domstolen har härvid angivit att till dessa kriterier hör särskilt den överträdda regelns klarhet och precision, fördragsbrottets eller den vållade skadans avsiktliga eller oavsiktliga karaktär, den ursäktliga eller oursäktliga karaktären av en eventuell rättsvillfarelse och den omständigheten att en av en unionsinstitution intagen ståndpunkt har kunnat bidra till antagandet eller upprätthållandet av bestämmelser eller nationell praxis som strider mot unionsrätten. (Se främst

text: mål C-424/97

text: Salomone Haim mot Kassenzahnärztliche Vereinigung Nordrhein, REG 2000 I-05123.)

text: I detta fall beaktar Justitiekanslern bl a att ordalydelsen av begreppet ”det offentliga postväsendet” inte är så entydig att tolkningsutrymme saknades, vilket bekräftas av begäran om förhandsavgörande och EU-domstolens dom i

text: mål C-357/07

text: TNT Post UK Ltd. Sverige hade vidare anfört starka sakskäl för sin ståndpunkt vilka delades av andra medlemsstater. Den svenska lagstiftningen, som var i kraft redan vid EU-inträdet 1995, kom att ifrågasättas först cirka 10 år efter medlemskapet i samband med avregleringen av postmarknaderna i andra medlemsstater. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern därför att den i ärendet aktuella överträdelsen inte är av sådan karaktär att den kan föranleda skadeståndsansvar för staten.

text: Såvitt gäller orsakssambandet konstaterar Justitiekanslern att de omständigheter som har föranlett slutsatsen att If Skadeförsäkring AB inte omfattas av den krets som den överträdda regeln är avsedd att skapa rättigheter för även innebär att det i detta fall inte kan anses föreligga ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som If Skadeförsäkring AB gör gällande. Det är också oklart hur villkoren för sådana tjänster som If Skadeförsäkring AB har köpt skulle ha fastställts om förutsättningarna för Posten AB:s verksamhet hade varit annorlunda. Justitiekanslern framhåller avslutningsvis också följande. If Skadeförsäkring AB:s anspråk bygger på antagandet att, om de aktuella tjänsterna hade varit undantagna från mervärdesskatt, priset för de tjänster som bolaget har köpt skulle ha uppgått till det de facto erlagda priset exklusive mervärdesskatt. Det måste emellertid ifrågasättas om detta är ett korrekt antagande. Priset för de samhällsomfattande posttjänsterna ska visserligen enligt postlagen vara kostnadsorienterade och rimliga. Därmed är emellertid inte sagt att Posten AB:s prissättning av tjänsterna med nödvändighet skulle ha utfallit på det sätt som If Skadeförsäkring AB synes förutsätta. Hur Posten AB hade prissatt sina tjänster för de fall mervärdesskatt inte hade utgått på dem framstår i vart fall i viss mån som en avvägningsfråga i förhållande till förekomsten av andra postoperatörer och deras prissättning samt marknadsrelationen mellan kunder för vilka mervärdesskatten utgör en kostnad respektive kunder som kan göra avdrag för ingående mervärdesskatt. Om Posten AB:s samhällsomfattande tjänster skulle ha varit undantagna från mervärdesskatteplikt skulle vidare Posten AB:s kostnader hänförliga till denna verksamhet ha varit högre eftersom Posten AB då inte skulle ha haft rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt för förvärv i den verksamheten.

text: På de nu anförda skälen finner Justitiekanslern att If Skadeförsäkring AB:s anspråk ska avslås.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att sekretessbelagda uppgifter i ett beslut från Migrationsverket har lämnats ut

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 30 000 kr. Migrationsverket ansvarar för att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden, som har skyddade personuppgifter, har haft permanent uppehållstillstånd i Sverige sedan juni 2016. Hösten 2016 ansökte hennes föräldrar och syskon (familjen) hos Migrationsverket om uppehållstillstånd i Sverige. Som grund för ansökan uppgav familjen att de önskade återförenas med sökanden i Sverige. Till ansökan bifogade familjen bl.a. fullmakt för sökandens storasyster som bor i Sverige.

text: Muntlig utredning, vid vilken sökanden närvarade tillsammans med sin särskilt förordnade vårdnadshavare, ägde rum i början av oktober 2018. Både inför mötet och efter att det hade ägt rum påtalade sökanden för Migrationsverket att hon, på grund av risk för repressalier, inte ville att familjen skulle få kännedom om hennes inställning, att hon inte ville återförenas med familjen.

text: Migrationsverket avslog den 21 november 2018 familjens ansökan om uppehållstillstånd. I beslutet angavs att uppgifterna fr.o.m. sidan två, där sökandens inställning till återförening med sin familj redovisades, omfattades av sekretess enligt offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Sökandens storasysters make kontaktade samma dag som beslutet meddelades en handläggare vid [---] kommun, som var kontaktperson för sökanden, och berättade att han och sökandens storasyster hade sett på Migrationsverkets hemsida att familjen hade fått avslag på sin ansökan. Dagen efter, den 22 november, kontaktade storasysterns make på nytt kommunens handläggare och informerade om att hustrun hade fått ett brev med avslagsbeslutet inklusive beslutsskälen. På handläggarens begäran tog storasysterns make bilder på beslutet och skickade dem till handläggaren.

text: I anslutning till avslagsbeslutet hade Migrationsverket informerat ambassaden i Khartoum om att beslutsskälen omfattades av sekretess och att familjen enbart hade rätt att ta del av beslutet utan skälen. Den ansvariga tjänstemannen på ambassaden bekräftade den 22 november 2018 informationen angående sekretessen och informerade samma dag per telefon sökandens föräldrar om avslagsbeslutet. Beslutsskälen lämnades inte ut. Samma dag fick ambassaden ett e-brev från sökandens far med begäran om att få ta del av beslutet. I ett e-brev den 25 november 2018 meddelade ambassaden att beslutet inte kunde lämnas ut i sin helhet. Inga ytterligare kontakter har förekommit mellan ambassaden och familjen.

text: Den 29 november 2018 informerade sökandens särskilt förordnade vårdnadshavare Migrationsverket att storasystern hade fått del av avslagsbeslutet med beslutsskälen. Samma dag skickade Migrationsverket en orosanmälan avseende sökanden till socialtjänsten.

text: Sökandens föräldrar och syskon överklagade avslagsbeslutet till Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, som den 19 februari 2019 avslog överklagandet. Domen har inte överklagats.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten eftersom hon anser att Migrationsverket har orsakat henne skada genom att lämna ut sekretessbelagda handlingar till hennes familj. Till stöd för sitt anspråk har sökanden anfört bl.a. följande.

text: Utlämnandet av beslutsskälen till hennes storasyster och därmed även till resten av familjen har medfört mycket allvarliga konsekvenser för henne. Hon kommer under en lång tid framöver att känna oro för sitt liv. Till följd av det inträffade blev hon tvungen att i all hast flytta från sitt ungdomsboende, avsluta sin utbildning och flytta till en annan ort. Hon fick klippa all kontakt med sina vänner och skolkamrater och får inte längre använda sociala medier. Hon får inte heller ha direkt kontakt med sin särskilt förordnade vårdnadshavare.

text: Utredningen

text: Migrationsverket och Utrikesdepartementet har yttrat sig i ärendet.

text: Sökanden har vidhållit sitt ersättningsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen.

text: Av 12 kap. 3§ första stycket OSL framgår att sekretess till skydd för en enskild gäller, om den enskilde är underårig, även i förhållande till personens vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i förhållande till vårdnadshavaren, i den utsträckning denne enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter, såvida det inte kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren.

text: Bestämmelsen gäller oavsett barnets ålder. Det krävs att det men som kan befaras vid utlämnande ska vara betydande, t.ex. genom att den unge kan skadas allvarligt psykiskt, fysiskt eller på annat sätt om uppgiften lämnas. Det torde i praktiken betyda att det i det enskilda fallet ska finnas speciella skäl som tyder på att en uppgift om den underårige kan komma att missbrukas av vårdnadshavaren i något avsevärt avseende. (Jfr Karnov, kommentar till

text: 12 kap. 3 § första stycket

text: OSL, p. 195, JUNO.)

text: Bedömningen i detta fall

text: Bedömningen av om staten är skadeståndsskyldig för fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska i allt väsentligt ske på objektiva grunder. Staten svarar skadeståndsrättsligt även för anonyma fel, dvs. även när det inte går att klarlägga vilken tjänsteman inom en myndighet som har begått ett fel eller gjort sig skyldig till försummelse. Samma principer gäller när det är fråga om ersättning för lidande enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: när någon kränkts genom brott som innefattar fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Uppgifterna om sökandens inställning i fråga om återförening med sin familj i Migrationsverkets beslut avseende familjens ansökan om uppehållstillstånd har omfattats av sekretess enligt

text: 12 kap. 3 §

text: OSL. Det är fråga om sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden.

text: Uppgifterna i fråga har röjts trots att de vid en korrekt hantering vid utskicket av beslutet skulle ha hemlighållits. Det får anses vara fråga om fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Även om de närmare omständigheterna kring felet inte kan klarläggas på ett sådant sätt att någon enskild tjänsteman kan ställas till svars, får röjandet anses ha innefattat ett sådant brott mot tystnadsplikt som kan ge rätt till ersättning för kränkning. Den osäkerhet som föreligger i fråga om vem eller vilka som har lämnat ut de sekretessbelagda uppgifterna bör under alla förhållanden drabba staten.

text: Det nu anförda innebär att sökanden ska tillerkännas ersättning för kränkning. Justitiekanslern ifrågasätter inte sökandens uppgift att det oriktiga utlämnandet av de aktuella sekretessbelagda uppgifterna har orsakat henne mycket oro och besvär. Ersättning fastställs mot denna bakgrund till skäliga 30 000 kr.

text: Nästa fråga som ska besvaras är vilken myndighet som ska betala ut ersättningen. Det finns inte anledning att anta att någon annan myndighet än Migrationsverket och ambassaden i Khartoum har lämnat ut beslutet i fråga.

text: Mot bakgrund av uppgifterna i utredningen, framförallt i fråga om när och på vilket sätt sökandens storasyster fick del av de sekretessbelagda beslutsskälen, framstår det som klart mest sannolikt att de skickades till henne från Migrationsverket. Det ankommer därför på Migrationsverket att betala ut ersättningen till sökanden.