title: Inspektion av Växjö tingsrätt den 22–23 mars 2016

text: 1. Protokollets huvudsakliga innehåll

text: Granskningen av Växjö tingsrätt har avsett den allmänna domstolen (inte mark- och miljödomstolen). Enligt Justitiekanslerns mening är Växjö tingsrätt överlag en mycket väl fungerande domstol. Såvitt granskningen har visat är tingsrättens handläggning av mål och ärenden i allt väsentligt rättssäker och effektiv.

text: Justitiekanslern har vid granskningen funnit att tingsrätten generellt uppfyller kraven på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se även

text: 12 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: ). I mål med frihetsberövade personer verkar tingsrätten vara väl medveten om den frihetsberövades rätt enligt artikel 5.3 i konventionen till rättegång inom skälig tid eller att bli försatt på fri fot i avvaktan på rättegång.

text: Justitiekanslern riktar dock kritik mot tingsrätten för alltför långa perioder av inaktivitet vid handläggning av några äldre brottmål. Justitiekanslern riktar vidare kritik mot tingsrätten för att vid flera tillfällen inte ha avkunnat dom muntligen vid huvudförhandlingen i mål där den tilltalade var under tjugoett år.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: I början av år 2016 beslutade Justitiekanslern att inspektera Växjö tingsrätt (den allmänna domstolen). Inspektionen har inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern.

text: Tingsrätten underrättades om inspektionen den 14 mars 2016. Tingsrätten tillskrevs samma dag om inspektionens inriktning och vissa önskemål som Justitiekanslern hade när det gällde underlaget för inspektionen.

text: Justitiekanslern inspekterade tingsrätten den 22–23 mars 2016. Inspektionen påbörjades den 22 mars kl. 09.00 och avslutades den 23 mars kl. 14.30. Från Justitiekanslern närvarade byråchefen Anna Erman, hovrättsassessorerna Patricia Barrefelt, Carin Häckter och Karin Werner samt beredningsjuristen Anna Wärvik, kansliföreståndaren Magdalena Bergendal och notarien Freja Lindström. Vidare var justitiekanslern Anna Skarhed närvarande under eftermiddagen den 23 mars.

text: Växjö tingsrätts domkrets (domsaga) omfattar Kronobergs län, dvs. Alvesta, Lessebo, Tingsryd, Uppvidinge, Växjö, Ljungby, Markaryd och Älmhult. Växjö tingsrätt är även mark- och miljödomstol

text: 3. Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen var i första hand inriktad på handläggningstiderna för brottmål, tvistemål och ärenden, med särskild inriktning på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Såvitt avser brottmålen har inspektionen även fokuserat på den frihetsberövades rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 5.3 i konventionen och till att bli försatt på fri fot i avvaktan på rättegång. Därutöver var det övergripande syftet med inspektionen att kontrollera att kraven på lagenlighet och rättssäkerhet iakttas vid tingsrätten.

text: Mark- och miljödomstolen har inte omfattats av inspektionen.

text: 3.2 Inspektionens genomförande

text: Under sitt besök på tingsrätten gick Justitiekanslern igenom de tjugo äldsta ännu inte avgjorda dispositiva tvistemålen (med undantag för s.k. FT-mål, dvs. tvistemål som handläggs enligt

text: 1 kap. 3 d § rättegångsbalken

text: , RB), indispositiva tvistemålen, brottmålen respektive ärendena (utom konkursärenden). Vidare omfattade granskningen akterna i de brottmål, tvistemål och ärenden som anhängiggjordes vid tingsrätten år 2013 eller tidigare och som avslutades under år 2015. Justitiekanslern granskade även akterna i mål och ärenden som anhängiggjordes vid tingsrätten under tiden den 1–15 februari 2015.

text: Granskningen omfattade också akterna i samtliga brottmål som handlagts vid tingsrätten under de två senaste åren och där en person varit frihetsberövad under mer än fyra månader. Slutligen var akterna i de tjugo senast avslutade brottmålen där den misstänkte/tilltalade inte hade fyllt tjugoett år och akterna i samtliga pågående brottmål där den misstänkte/tilltalade inte fyllt tjugoett år föremål för granskning.

text: Inför inspektionen begärde Justitiekanslern också att få ta del av målstatistik avseende handläggningstider för de senaste tre åren i samtliga mål- och ärendekategorier hos tingsrätten (utom mark- och miljömål samt konkursärenden). Slutligen har Justitiekanslern tagit del av tingsrättens arbetsordning, verksamhetsplan för åren 2015 och 2016 samt utbildningsplaner för notarier och fiskaler.

text: 3.3 Samtal med chefsrådmannen Dan Sjåstad m.m.

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med Dan Sjåstad, chefsrådman på den allmänna domstolen. Han berättade om tingsrätten och dess verksamhet. Vid samtalet närvarade även domstolshandläggaren Charlotte Jadesten. Under inspektionen ställdes också vissa kompletterande frågor till Dan Sjåstad och Charlotte Jadesten. Vad som framkommit under samtalen sammanfattas nedan. Viss kompletterande information har hämtats från tingsrättens arbetsordning och verksamhetsplan.

text: 3.3.1 Domstolens organisation och handläggning

text: Lagmannen är chef för tingsrätten och har det övergripande ansvaret för domstolens verksamhet. Tingsrätten har två dömande avdelningar – den allmänna domstolen och mark- och miljödomstolen – samt en administrativ enhet. Var och en av de dömande avdelningarna leds av en chefsrådman och den administrativa enheten leds av en administrativ chef. Tillsammans med lagmannen utgör dessa personer tingsrättens ledningsgrupp.

text: Vid den allmänna domstolen handläggs tvistemål, brottmål, konkurs- och domstolsärenden. Chefsrådmannen vid den allmänna domstolen har personalansvar för ca trettiofem personer. Den allmänna domstolen har två målenheter. På den ena enheten arbetar tre rådmän och på den andra två rådmän och två fiskaler. Därutöver står en rådman till båda enheternas förfogande. Varje målenhet har en rådman med samordningsansvar och underenheter knutna till en rådman eller en fiskal. En av rådmännen är chefsrådmannens ställföreträdare. Nio notarier och tio domstolshandläggare är indelade på målenheterna. En notarie på varje enhet är förstenotarie. Notarierna arbetar över enhetsgränserna. Några beredningsjurister finns inte på den allmänna domstolen. Fiskalerna har en rådman som särskild handledare.

text: Brottmål, FT-mål och ärenden lottas in på respektive målenhet. Den samordningsansvarige rådmannen på respektive enhet har drivningsansvaret för brottmålen. Tvistemålen (både dispositiva och indispositiva) lottas in direkt på underenheten. Den rådman eller fiskal som arbetar på underenheten är därefter ansvarig för målets eller ärendets beredning till dess att det avslutats.

text: På den ena målenheten har en rådman drivningsansvar för enhetens FT-mål och gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad, medan fiskalerna på den andra målenheten har drivningsansvar för dessa mål. Vidare finns på varje målenhet en rådman som har drivningsansvar för ärenden. Den ansvarige ska se till att handläggningen pågår löpande och verka för att målen och ärendena skyndsamt kan tas till avgörande, bl.a. genom att uppmärksamma delgivningsproblem och preskriptionstider.

text: Brottmålen bereds främst av handläggare och i andra hand av domare, sällan av notarier. Handläggningen av tvistemål är mindre styrd och någon beredningsorganisation i egentlig mening finns inte. För tvistemålsberedningen finns inte heller enhetliga handläggningsrutiner. Det finns således utrymme för domarna att arbeta på olika sätt i de mål de ansvarar för. Notarierna handlägger huvudsakligen notariebrottmål, FT-mål, gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad och ärenden. Notarierna deltar även i beredningen av tvistemål, t.ex. vid upprättande av sammanställningar av parternas talan.

text: Beträffande målindelningen i övrigt ansvarar två rådmän i första hand för handläggning och avgörande av ungdomsmål. Chefsrådmannen hanterar bl.a. ärenden om hemliga tvångsmedel. Mål och ärenden om rikets säkerhet handläggs av lagmannen. Därutöver ansvarar en av domarna på målenheten i ett rullande schema för akuta och löpande åtgärder i mål eller ärenden inom enheten (s.k. akutdomare). Bland akutdomarens arbetsuppgifter ingår att hålla häktningsförhandlingar, att kontrollera att åtal väckts i rätt tid och att besluta om interimistiska åtgärder. På intranätet finns en särskild s.k. akutlista för ungdomsmål och häktade m.m. (t.ex. mål med yrkanden om kvarstad). Listan innehåller uppgifter om åtalsfrister m.m. och uppdateras fortlöpande. Systemet fungerar enligt chefsrådmannen väl och domstolen har god kontroll över att lagstadgade frister hålls. I de fall fristerna överskrids beror det främst på orsaker hänförliga till den misstänkte/tilltalade, t.ex. att han eller hon har velat byta försvarare.

text: 3.3.2 Övrigt om handläggning och omloppstider

text: Till tingsrättens allmänna domstol inkom förra året närmare 3 500 mål och ärenden. Av dessa var ca 2 300 brottmål och tvistemål, exklusive gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad. En viss minskad måltillströmning skedde på tvistemålssidan. För närvarande ökar framför allt antalet inkommande dispositiva tvistemål. Tingsrätten har tidigare haft problem med handläggningstiderna. Sedan den nuvarande lagmannens tillträde (för ca fem år sedan) har domstolen aktivt arbetat med att avgöra gamla mål. Arbetet har gett goda resultat och både förra året och hittills i år har flera gamla tvistemål, men även gamla brottmål, avgjorts.

text: Den allmänna domstolen uppfyller i princip regeringens verksamhetsmål när det gäller omloppstider (något bättre för brottmål än tvistemål). För år 2016 är målsättningen att behålla nuvarande balanser och förhoppningsvis ytterligare förbättra åldersstrukturen. För att förhindra att målen blir liggande skriver chefsrådmannen var tredje månad ut en lista på mål som är äldre än sex månader. Listan lämnas till den drivningsansvarige domaren som i sin tur uppdrar åt handläggare m.fl. att vidta de åtgärder som behövs. Om en huvudförhandling måste ställas in ser ordföranden till att målet sätts ut igen. Handläggarna ansvarar för att ta in utredning för att underlätta delgivning.

text: Angående brottmålen kan i övrigt noteras att domstolen inte har många resurskrävande s.k. kvinnofridsmål. Vidare har det skett en minskning av antalet mål där den tilltalade är långvarigt häktad i sin utevaro. För att öka genomströmningstiden har domstolen som policy att inte invänta ytterligare åtal i pågående mål, såvida det inte är nödvändigt. För de brottmål där åtal ännu inte har väckts har tingsrätten som rutin att kontakta åklagaren ungefär var tredje till var sjätte månad.

text: De dispositiva tvistemålen avgörs främst genom förlikning. För familjemålen planeras ett projekt som innebär att parterna på frivillig basis även träffar en socialsekreterare vid det första sammanträdet. Tanken är att underlätta för parterna att nå en uppgörelse – i vart fall i de mest akuta frågorna – redan tidigt under handläggningen. Socialtjänsten (familjerätten) begär inte sällan anstånd med att komma in med utredningar i familjemålen, vilket kan förlänga handläggningstiden. Tingsrätten har haft kontakter med socialtjänsten i denna fråga.

text: 3.3.3 Arbetsbelastning och personalfrågor

text: En rådman förväntas sitta i förhandling 2,5–3 dagar per vecka. Det allmänna intrycket är att arbetsbelastningen upplevs som rimlig.

text: Tingsrätten har inte haft några större rekryteringsproblem, även om det periodvis har varit svårt att rekrytera ordinarie domare. Till domstolshandläggartjänsterna brukar finnas ett stort antal sökande och på notariesidan finns inga större bekymmer med att tillsätta tjänster. De två fiskalsplatserna kommer sannolikt inte att ersättas inom kort då det för närvarande råder brist på fiskaler inom Göta hovrätts domkrets.

text: 3.4 Samtal med Charlotte Jadesten

text: Under inspektionens andra dag ägde ett särskilt samtal rum med Charlotte Jadesten. Från Justitiekanslern deltog beredningsjuristen Anna Wärvik och kansliföreståndaren Magdalena Bergendal. Från samtalet antecknas följande.

text: Det är huvudsakligen domstolshandläggarna som ansvarar för beredningen av tingsrättens brottmål. De ansvarar bl.a. för att utfärda stämning och skicka kallelser till huvudförhandlingar. Vidare är det handläggarna som kontaktar åklagaren i mål där förundersökningen pågår och åtal ännu inte har väckts. Ansvaret för detta roterar mellan handläggarna enligt ett särskilt schema. Handläggarna har möjlighet att diskutera beredningen av brottmålen med en drivningsansvarig domare, men de har inte några återkommande avstämningar av brottmålshanteringen. Svårare drivningsfrågor läggs till akutdomaren.

text: Tingsrätten har inga fasta rutiner för hanteringen av inställda förhandlingar. Oftast sätts målen ut på nytt, men ibland kan det finnas behov av att hämta in ytterligare uppgifter, t.ex. för att möjliggöra delgivning. I dessa fall kan målet bli liggande under en period. Handläggarna har i nuläget inga instruktioner om att de själva ska inhämta uppgifter för att underlätta delgivning. Detta sker dock ibland. För närvarande pågår ett arbete med att ta fram sådana rutiner.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande samtalet med Dan Sjåstad och Charlotte Jadesten övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden i enlighet med vad som framgår av avsnitt 3. Justitiekanslern gjorde då de iakttagelser som finns antecknade i detta avsnitt. Vid det avslutande samtalet med tingsrättens personal redogjorde Justitiekanslern i stora drag för sina iakttagelser.

text: 4.2 Granskningen av de äldsta ännu inte avgjorda målen

text: 4.2.1 Brottmålen

text: Generellt sett bekräftar genomgången att tingsrättens arbete med att avgöra gamla brottmål har fått ett mycket stort genomslag. Domstolen har tagit ett fast grepp om de äldsta målen. Skälet till att flertalet av målen inte har avgjorts har varit att den tilltalade har varit svårdelgiven eller befunnit sig utomlands.

text: Flera av de äldsta målen är med hänsyn till omständigheterna välskötta på det sättet att de regelbundet sätts ut till huvudförhandling eller att kontakt tas med ansvarig åklagare om målets fortsatta handläggning. Som exempel kan nämnas B 3937-11 , som varit utsatt till huvudförhandling ca två gånger per år (tio gånger totalt) från det att stämningsansökan kom in till tingsrätten. Mot handläggningen finns inget att erinra annat än att Justitiekanslern utgår från att målet prioriteras så att det kan avgöras i närtid. På samma sätt har tingsrätten i

text: B 897-13 i vart fall med viss regelbundet (i princip var fjärde till var sjätte månad) hört sig för med åklagaren om när åtal kan komma att väckas. Möjligen bör tingsrätten överväga att i sina fortsatta kontakter med åklagaren be om ett motiverat svar om skälet till att förundersökningen inte slutförs och vilka utredningsåtgärder som återstår innan åtal kan väckas.

text: I några mål har inaktivitetsperioderna – dvs. den tid under vilken någon handläggningsåtgärd inte vidtas och målet således blivit liggande – dock varit väl långa med hänsyn till kraven i bl.a.

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Det har även starkt bidragit till att handläggningstiden kommit att bli onödigt fördröjd och alltför lång även i mindre komplicerade mål. Det gäller t.ex. följande mål: B 4201-12 (tre perioder på sex–elva månader), B 2841-13 (fyra perioder på fem–sju månader), B 978-14 (två perioder om ca åtta månader) och B 1978-13 (en period på ca ett år). Det sistnämnda målet har dock varit utsatt till huvudförhandling med god regelbundenhet, vilket är positivt.

text: Mål B 3419-08 har pågått sedan december 2008, då offentlig försvarare förordnades. Målet avser ett brott med högt straffvärde (grovt rån) och det finns sju målsägande med enskilda anspråk, vilket innebär att viss skyndsamhet är påkallad vid handläggningen. Åtal väcktes i april 2013. Dessförinnan hade målet legat utan åtgärd i tre perioder om tio–femton månader vardera. Deldom mot en av de tre tilltalade meddelades i juli 2013. Domen överklagades. Med undantag av ett beslut om förskott på ersättning till en offentlig försvarare i januari 2014 saknas i dagboksbladet helt noteringar om handläggningsåtgärder efter domen. Målet verkar således ha legat utan åtgärd under sammanlagt drygt fem och ett halvt år. Detta framstår som anmärkningsvärt särskilt avseende den senaste perioden om drygt två år. I akten finns ingen anteckning som förklarar det långa dröjsmålet. Tingsrätten har sannolikt inte kunnat påverka den omständigheten att åtal har dröjt, men borde med väsentligt större regelbundenhet än som skett ha tagit kontakt med åklagaren för att få upplysningar om förundersökningens status.

text: Med hänsyn till de långa perioder av inaktivitet som förekommit och till den skyndsamhet som är påkallad i ett mål av detta slag kan tingsrätten inte undgå kritik för sin handläggning av B 3419-08 . Justitiekanslern utgår från att tingsrätten snarast åter sätter ut målet till huvudförhandling och fortsättningsvis prioriterar målets avgörande.

text: En allmän iakttagelse är att tingsrätten kan vara mer effektiv när det gäller att sätta ut mål till huvudförhandling, i synnerhet när en huvudförhandling har ställts in till följd av bristande delgivning och utevaro. Ett exempel är B 1445-14 , där en planerad huvudförhandling ställdes in på förhand pga. den tilltalades uppgifter om att han skulle befinna sig utomlands den aktuella dagen, men vara åter ett visst datum. Det har därefter dröjt mer än fyra månader innan tingsrätten på nytt sökt kontakt med försvararen för att sätta ut målet till huvudförhandling och därefter ytterligare fem månader innan nästa åtgärd vidtogs enligt dagboksbladet.

text: Eftersom tingsrätten fortfarande har flera pågående mål med längre inaktivitetsperioder finns anledning att se till att de rutiner som skapats de senaste åren efterlevs. Det gäller särskilt beträffande kontakterna med åklagarna. Det kan också finnas skäl att ta fram eller förbättra rutinerna kring utsättandet av målen till ny huvudförhandling efter att en sådan har ställts in. Det är positivt att tingsrätten för närvarande arbetar fram rutiner avseende när domstolen på egen hand ska inhämta utredning för att möjliggöra effektiva delgivningsåtgärder. Ett sådant arbetssätt kan avlasta åklagarna och sannolikt påskynda avgörandet av målen.

text: 4.2.2 Granskningen av de äldsta ännu inte avgjorda dispositiva tvistemålen

text: Det äldsta ännu inte avgjorda dispositiva tvistemålet vid tingsrätten inleddes år 2009. I övrigt har granskningen i denna del innefattat enstaka tvistemål som inleddes år 2011, 2012 och 2013, samt elva mål som inleddes år 2014 respektive fyra mål år 2015. Granskningen av de dispositiva tvistemålen har bekräftat chefsrådmannens uppgifter om att tingsrättens domare inte tillämpar några enhetliga riktlinjer när det gäller förberedelsen av målen.

text: Omständigheterna i de mål som granskningen har omfattat var inte sådana att parternas rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1. i Europakonventionen kunde anses ha åsidosatts genom tingsrättens handläggning.

text: Granskningen har visat att det finns flera förståeliga skäl till varför många av målen inte har avgjorts, bl.a. delgivningsproblem, avgörande genom mellandom, beslut om vilandeförklaring samt att vissa processuella handläggningsfrågor har uppkommit (t.ex. yrkanden om edition). Enligt Justitiekanslerns uppfattning borde dock tingsrätten genom en mer aktiv processledning ha kunnat driva många av dessa mål framåt för ett snabbare avgörande.

text: Vid flera muntliga förberedelser har parterna förelagts att återkomma med svar i vissa frågor och eventuellt komma in med bevisuppgifter. Med några få undantag har tingsrätten dock inte upprättat någon tidsplan för målens handläggning (jfr

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB). Målen har inte heller satts ut till huvudförhandling i ett tidigt skede och det har inte i något mål utfärdats en s.k. mjuk stupstock, där en tidpunkt för förberedelsen avslutande har bestämts av rätten (jfr

text: 42 kap. 15 a §

text: RB). Tingsrätten har sällan utnyttjat möjligheten att använda specificerade och riktade förelägganden samt upprättande av sammanställningar av parternas respektive talan (jfr

text: 42 kap. 16 §

text: RB). I sammanhanget kan noteras att enligt den lagändring som trädde i kraft den 1 april i år (SFS 2016:37) gäller numera att domstolen ska upprätta en sammanställning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning.

text: Det kan finnas skäl att inom ramen för de praxisdiskussioner som förs inom tingsrätten diskutera de olika möjligheter som finns att genom aktiv processledning driva förberedelsen med inriktning mot ett snabbt avgörande av tvistemålen. Även om det är upp till den ansvarige domaren att avgöra vilka handläggningsåtgärder som bör vidtas, kan det finnas anledning för tingsrätten att överväga införandet av i vart fall vissa gemensamma riktlinjer för handläggningen, t.ex. i fråga om tidsplan och utfärdande av mjuk stupstock. Handläggningen bör i så stor utsträckning som möjligt ske på ett sådant sätt att det saknar betydelse för parterna vilken domare som ansvarar för beredningen av målet.

text: I vissa mål har parter eller ombud vid upprepade tillfällen begärt anstånd med att lämna in yttranden eller andra uppgifter i enlighet med tingsrättens förelägganden. Granskningen ger intryck av att tingsrätten har varit generös med att bevilja anstånd i mål där någon tidsplan för målets handläggning inte upprättats (t.ex. T 1493-13 , som rör fordran), till skillnad från i mål där sådan tidsplan finns. I T 674-15 , angående fordran, har tingsrätten upprättat en tidsplan vid den muntliga förberedelsen och på ett fördelaktigt sätt även bedrivit en mer aktiv processledning. I T 369-14 , angående fordran, har tingsrätten först vid en andra muntlig förberedelse upprättat en tidsplan, men därefter nekat parterna anstånd.

text: I vissa mål har handläggningen dragit ut på tiden på grund av delgivningsproblem med parterna (t.ex. T 4187-14 , där delgivningsförsök har gjorts med svaranden som är bosatt i Israel) eller att tingsrätten beslutat att vilandeförklara målet i avvaktan på andra domstolsavgöranden (t.ex. T 4640-11 ). Justitiekanslern har inte några invändningar mot hur dessa mål har handlagts.

text: I T 2725-12 , som rör fordran, har handläggningen dock blivit lång bl.a. med hänsyn till delgivningsproblem med käranden. Tingsrätten har beslutat att käranden ska delges kallelse till huvudförhandling genom s.k. kungörelsedelgivning. Det har hållits två muntliga förberedelser och vid den andra förberedelsen bestämdes dag för huvudförhandling. Om tingsrätten då hade delgivit parterna kallelsen till huvudförhandlingen – vilket hade varit att föredra eftersom käranden redan dessförinnan hade visat sig vara svårdelgiven – hade sannolikt kungörelsedelgivning kunnat undvikas.

text: I några mål tycks tingsrätten även ha dröjt onödigt länge med att vidta vissa handläggningsåtgärder.

text: I det äldsta målet ( T 2813-09 , angående fordran) har det förekommit editionsyrkanden bl.a. riktade mot subjekt i utlandet. Även om yrkandena av naturliga skäl har fördröjt handläggningstiden borde tingsrätten ha kunnat vara mer aktiv när det gäller att driva målet framåt (under år 2011 noteras t.ex. några perioder då inga åtgärder alls tycks ha vidtagits). Någon tidsplan för målets handläggning har inte upprättats och skriftväxlingen mellan parterna har blivit onödigt omfattande. Den senaste tiden har handläggningen av målet dock effektiviserats. I januari 2016 prövade rätten vissa handläggningsfrågor och utfärdade ett s.k. stupstocksföreläggande enligt

text: 42 kap. 15 §

text: RB. Målet är utsatt till huvudförhandling i juni 2016 och kan förhoppningsvis avgöras kort därefter.

text: I T 1678-14 , som rör frågan om bättre rätt till aktier, beslutade tingsrätten att vilandeförklara målet dagen efter att käranden hade frågat om målets handläggning. Detta eftersom det hade legat utan åtgärd i knappt fem månader sedan käranden hade begärt tredskodom. Handlingar som hade betydelse för tingsrättens beslut, och som kom in till domstolen fem månader innan beslutet om vilandeförklaring, tycks inte ha kommunicerats med käranden. Enligt Justitiekanslerns mening borde tingsrätten ha inhämtat kärandens inställning innan målet vilandeförklarades.

text: I T 1493-13 , angående fordran, har två muntliga förberedelser ställts in, senast i februari 2014, och muntlig förberedelse hölls därefter först ca sexton månader senare, i juni 2015. Tingsrätten tycks ha dröjt onödigt länge med att kalla parterna till muntlig förberedelse, bl.a. låg målet utan åtgärder under ca fyra månader innan kallelser skickades ut.

text: Sammantaget vill Justitiekanslern understryka vikten av att rätten utnyttjar

text: rättegångsbalkens

text: verktyg för handläggning och materiell processledning på ett aktivt och ändamålsenligt sätt.

text: 4.2.3 Granskningen av de äldsta ännu inte avgjorda indispositiva tvistemålen

text: Det äldsta ännu inte avgjorda indispositiva tvistemålet vid tingsrätten inleddes år 2011. I övrigt har granskningen i denna del omfattat ett mål som inleddes 2013 och arton mål som inleddes år 2014. Justitiekanslern hade vid sin genomgång av målen inte tillgång till två av dessa akter, vilket berodde på att huvudförhandling pågick i ett av målen (mål T 5069-14 ) och efterarbete pågick i det andra (mål T 1466-14 ).

text: Genomgången av de äldsta ännu inte avgjorda indispositiva tvistemålen visar att tingsrätten numera verkar ha som rutin att sätta ut målen till muntlig förberedelse i nära anslutning till att målen inleds vid domstolen. Ofta kallas till sammanträde för muntlig förberedelse redan i samband med att stämning utfärdas. Tingsrätten verkar också ha som rutin att vid det inledande skedet av målens handläggning bereda socialnämnden tillfälle att lämna upplysningar (

text: 6 kap. 19 § andra stycket föräldrabalken

text: , FB). Genomgången visar också att tingsrätten aktivt verkar för att parterna ska komma överens. Detta kommer tydligast till utryck genom att parterna vid den muntliga förberedelsen många gånger träffar en överenskommelse som gäller åtminstone interimistiskt. Handläggningen innebär att det i vart fall initialt skapas goda förutsättningar för att driva målet framåt och till ett slutligt avgörande inom rimlig tid.

text: Rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: är av särskild betydelse i mål som rör vårdnad om och umgänge med barn. Omständigheterna i de mål som granskningen har omfattat var inte sådana att parternas konventionsrättigheter i det hänseendet kunde anses ha åsidosatts genom tingsrättens hittillsvarande handläggning. Genomgången visar dock, såsom Dan Sjåstad också påpekade, att socialtjänsten ofta begär upprepade anstånd för att verkställa en utredning om barns vårdnad, boende eller umgänge (

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB) och att tingsrätten i de allra flesta fall beviljar begärt anstånd. Vidare är det allmänna intrycket att tingsrätten – även i förhållande till parter och ombud – är generös med att bevilja anstånd och justera planeringen av målets handläggning i enlighet med parternas och ombudens önskemål.

text: Detta kan naturligtvis uppfattas som flexibilitet från tingsrättens sida, men kan i praktiken innebära att handläggningen av målen fördröjs i onödan. Rätten ska se till att en utredning om barns vårdnad, boende eller umgänge bedrivs skyndsamt (

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB). De upprepade anstånden medför att handläggningen av målen drar ut på tiden på ett inte önskvärt sätt. Vikten av att tingsrätten på ett aktivt sätt driver handläggningen av målen framåt bör understrykas. Detta gäller inte minst i familjemålen, där det finns en risk att en utdragen rättegång ökar motsättningarna mellan parterna och därmed minskar viljan att samarbeta kring barnen.

text: Det kan tilläggas att JO i flera beslut har påtalat vikten av att tingsrätten upprättar en tidsplan för ett tvistemåls handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl (se JO 2015/16 s. 38, s. 83 och 86, dnr 6418-2013, 7131-2014 och 382-2015). Genom att upprätta en tidsplan kan domstolen ofta förhindra att ett mål lever sitt eget liv och i stället ta kontroll över handläggningen (se JO:s beslut den 21 december 2015 i dnr 6730-2014).

text: Såvitt framgår av Justitiekanslerns genomgång upprättar tingsrätten inte någon egentlig tidsplan för de indispositiva målens handläggning. En tidsplan kan klargöra för såväl tingsrätten som parterna hur planeringen för målet ser ut. Dessutom blir tingsrätten tvungen att kontinuerligt följa upp den. Därigenom kan domstolen få en bättre kontroll över handläggningen. En tidsplan borde ha ett värde även för socialtjänstens planering av sina utredningar och skulle kunna bidra till att anstånd begärs i färre fall.

text: Justitiekanslern har förståelse för att socialtjänsten i vissa kommuner kan vara hårt belastade. Det finns dock skäl att understryka vikten av erfarenhetsutbyte och dialog mellan tingsrätten och socialtjänsten för att skapa förutsättningar för en mer effektiv domstolsprocess. Det är positivt att ett sådant arbete har påbörjats genom projektet som innebär bl.a. att en socialsekreterare kan medverka redan vid den muntliga förberedelsen (se avsnitt 3.3.2).

text: Därutöver gjorde Justitiekanslern följande iakttagelser under granskningen.

text: I några mål (t.ex. T 5069-14 och T 5111-14 ) har tingsrätten berett socialnämnden tillfälle att lämna upplysningar enligt

text: 6 kap. 19 §

text: FB redan innan stämning utfärdades. Det finns skäl att överväga lämpligheten av denna ordning. Rimligen finns det inte anledning att inhämta sådana upplysningar förrän stämning har utfärdats. Svaranden bör få möjlighet att ta del av stämningen innan han eller hon eventuellt blir kontaktad av socialnämnden med anledning av tingsrättens begäran om upplysningar. Om utfärdande av stämning av någon anledning dröjer finns det en risk att svaranden inte får den möjligheten.

text: I ett antal mål framgår det inte av dagboksbladet att tingsrätten har utfärdat stämning (t.ex. mål T 3190-13 , T 1872-14 och T 5069-14 ). Vid genomgång av akterna har dock kunnat konstateras att stämning har utfärdats i samband med att svaranden kallades till muntlig förberedelse. Mål T 4799-14 , angående vårdnad, har pågått sedan den 5 december 2014 och målet är utsatt till huvudförhandling i maj i år. I detta mål har tingsrätten dock inte utfärdat stämning. I mål T 3605-14 , angående vårdnad, noteras att vissa handlingar saknas i akten. Justitiekanslern understryker vikten av att fullgod dokumentation sker. Utgångspunkten måste vara att målets handläggning ska kunna följas genom den dokumentation som sker i akten med tillhörande dagboksblad.

text: I mål T 3087-14 , angående vårdnad m.m., höll tingsrätten ett sammanträde för muntlig förberedelse den 4 november 2014. Vid sammanträdet träffades en överenskommelse mellan parterna som samma dag fastställdes av tingsrätten i ett interimistiskt beslut. Enligt beslutet skulle visst umgänge mellan parternas dotter och svaranden äga rum i närvaro av umgängesstöd. Svaranden skulle vara drogfri vid umgängestillfällena och drogtester utföras av LVH-hemmet där svaranden vistades eller av familjerätten. Om svaranden uppvisade positivt drogtest skulle umgänget upphöra omedelbart. Den 16 april 2015 höll tingsrätten ett nytt sammanträde för muntlig förberedelse. Tingsrätten fastställde samma dag visst umgänge mellan parternas dotter och svaranden i ett interimistiskt beslut. I beslutet angav tingsrätten att svaranden vid varje tillfälle innan umgänget skulle lämna prov som påvisade drogfrihet. Av protokollen från sammanträdena framgår att svaranden samtyckte till att genomföra drogtester.

text: Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). I detta fall hade svaranden lämnat sitt samtycke till att genomföra drogtester. Det villkor om drogtest som tingsrätten beslutade om kan därför inte betraktas som ett beslut som innebär tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp. (Jfr JO:s beslut den 23 mars 2016 i dnr 38-2015 och Kammarrättens i Göteborg dom den 12 april 2016 i mål nr 1042-16.)

text: I

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: föreskrivs att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. Normalt sett är det föräldrarna som bestämmer i frågor som rör barnet. I

text: föräldrabalken

text: föreskrivs undantag från denna huvudregel för speciella situationer. Regelverket bygger på att det krävs lagstöd för att domstolen ska kunna fatta beslut som har med föräldraskapet att göra. Lagstödet för rättens beslut om umgänge finns i

text: 6 kap.

text: 15 c §§

text: och

text: 20 §

text: FB. Enligt dessa regler får tingsrätten på talan av den förälder som vill umgås med sitt barn besluta om umgänge mellan barnet och den föräldern. Reglerna i FB ger inte möjlighet för tingsrätten att, som villkor för umgänge, ställa krav på att drogtester ska genomföras. Att besluten var i enlighet med föräldrarnas vilja förändrar inte detta. Det finns också skäl att framhålla att även ett beslut som grundas på en överenskommelse måste gå att verkställa (jfr

text: 21 kap.

text: FB). I detta fall torde genomförandet av drogtesterna förutsätta medverkan av andra aktörer (LVH-hemmet respektive Kriminalvården) och det måste anses oklart om det var möjligt att verkställa besluten.

text: Den omständigheten att tingsrätten inte kan besluta att en förälder ska lämna drogtest innebär inte att barnet ska behöva umgås med en förälder som är drogpåverkad. Föräldrarna kan naturligtvis träffa en egen överenskommelse som innebär att umgängesföräldern ska uppvisa drogfrihet för att umgänge med barnet ska ske. Ytterst kan rätten – om det finns goda grunder för antagandet att umgängesföräldern inte är drogfri – besluta att något umgänge inte ska fastställas.

text: 4.3 Granskningen av mål som anhängiggjordes vid tingsrätten år 2013 eller tidigare och som avslutades under år 2015

text: 4.3.1 Brottmål

text: Granskningen har förstärkt intrycket av de iakttagelser som gjorts angående de äldsta ännu inte avgjorda brottmålen (se avsnitt 4.2.1 ovan). Det övergripande intrycket är att tingsrätten under de senaste åren har arbetat målmedvetet och ambitiöst för att avgöra gamla brottmål.

text: I vissa av de äldre målen märks tydligt tidigare problem med inaktivitet. Som exempel kan nämnas B 863-10 (en inaktivitetsperiod om ett år och tio månader respektive fem perioder om fyra–sju månader), B 2112-10 (fyra perioder med åtta–femton månaders inaktivitet), B 4576-11 (fem perioder med fyra–åtta månaders inaktivitet), B 1020-12 (sex–tio månaders inaktivitet uppdelat på tre perioder) och B 3493-12 (tre perioder med sex–åtta månaders inaktivitet). Majoriteten av dessa mål har avslutats genom avskrivning till följd av att förundersökningen har lagts ner. Någon oskäligt lång handläggningstid kan med undantag av de två målen från 2010 – vars handläggningstid uppgått till mer än fem år – inte konstateras, främst med hänsyn till målens komplexitet och handläggningen i övrigt. Som framgått ovan är det dock önskvärt att tingsrätten med större regelbundenhet än som skett kontaktar åklagaren om förundersökningens bedrivande, inte minst i äldre mål.

text: Tingsrätten kan dock inte undgå kritik för hur de två äldsta målen har handlagts ( B 1655-05 och B 2801-05) . Målen inleddes 2005 och var ca tio år gamla när de avslutades.

text: Målet B 1655-05 inleddes i augusti 2005 genom en häktningsframställan. Misstanken gällde bl.a. åtal för vapenbrott, grovt brott, och omfattade till en början två tilltalade. Den första stämningsansökan inkom i januari 2007. Därefter tillkom ytterligare åtal, bl.a. mot två andra tilltalade. Den totala handläggningstiden var över tio år med flera inaktivitetsperioder om mellan sju månader upp till ett och ett halvt år. Huvudförhandling hölls för första gången i april 2009, varefter deldom meddelades mot två av de tilltalade och åtalen mot en av de tilltalade avskiljdes från målet. Målet i den del det avsåg resterande åtal avslutades i november 2015.

text: Målet B 2801-05 inleddes i november 2005 och gällde övergrepp i rättssak mot tre tilltalade. Avseende två av dem meddelades deldom under 2006. Den totala handläggningstiden uppgår till tio år och innefattar flera inaktivitetsperioder om mellan nio månader och upp till tre och ett halvt år. Målet avslutades i december 2015 genom att de återstående delarna skrevs av efter att brotten preskriberats.

text: De utdragna handläggningstiderna kan delvis förklaras av att de tilltalade har varit svårdelgivna och befunnit sig utomlands. De långa perioderna av inaktivitet framstår dock som anmärkningsvärda och tingsrätten borde med större regelbundenhet än som skett ha kontaktat åklagaren om förundersökningarnas bedrivande. Det hade även varit önskvärt att tingsrätten tagit ett större ansvar för att inhämta uppgifter för att möjliggöra delgivning.

text: 4.3.2 Dispositiva tvistemål

text: Justitiekanslerns stickprovsvis utförda granskning av de dispositiva tvistemålen som anhängiggjordes vid tingsrätten år 2013 eller tidigare och som avslutades år 2015 har bekräftat många av de iakttagelser som gjorts angående de

text: äldsta dispositiva tvistemålen (se avsnitt 4.2.2 ovan). Således har kunnat konstateras att tingsrätten inte har utnyttjat möjligheterna till upprättande av tidsplan för målets handläggning och inte i någon större utsträckning använt sig av riktade förelägganden till parterna. Enligt Justitiekanslern kunde tingsrätten även i dessa mål mer aktivt ha verkat för ett skyndsamt avgörande.

text: I några mål har tingsrätten låtit parterna få stort utrymme att disponera över målets handläggning och också frihet att på egen hand föra förlikningsdiskussioner utan att det har funnits någon tidsplan för det fall förlikningsförsöken inte lyckats. I t.ex. T 3654-11 , angående fordran m.m., hölls det tre muntliga förberedelser och en huvudförhandling ställdes in pga. att parterna ansåg att målet inte var färdigberett. Parterna fick även stort utrymme att föra förlikningsförhandlingar på egen hand. Handläggningen skulle sannolikt ha kunnat förkortas om tingsrätten – oavsett parternas önskemål om målens handläggning och förlikningsförsök – hade upprättat en tidsplan vid ett tidigt skede i processen med bl.a. en utsatt tid för huvudförhandling.

text: I T 818-10 , angående fordran, hölls det tre muntliga förberedelser utan att någon tidsplan för målets handläggning eller någon sammanställning upprättades. Samtliga förberedelser har i stället avslutats med att parterna förelagts att återkomma med svar på vissa frågor. Efter den sista förberedelsen i augusti 2013 har skriftväxlingen tillåtits pågå utan att riktade förelägganden har skickats till parterna. Några fullständiga bevisuppgifter har inte kommit in och två huvudförhandlingar har ställts in bl.a. med hänsyn till att bevisuppgifter inte inkommit respektive har kommit in för nära inpå förhandlingen. Målet avslutades inte förrän parterna förliktes under våren 2015, då målet pågått i ca fem år. Granskningen ger vid handen att målet hade kunnat avgöras snabbare om tingsrätten hade utnyttjat möjligheten att upprätta en tidsplan för målets handläggning, en sammanställning och även avslutat förberedelsen med en s.k. mjuk stupstock.

text: Även i T 4457-11 , som rörde fordran m.m., kunde tingsrätten ha varit mer aktiv i sin processledning. Bland annat dröjde tingsrätten ca sju månader med att ta ställning till kärandens begäran om tredskodom. Målet har även varit liggande utan åtgärder ett antal månader vid ett flertal tillfällen, vilket förutom en längre handläggningstid också inneburit att partsombud vänt sig till tingsrätten med frågor om vad som händer i målet. Sammantaget skulle handläggningen av målet, som pågick under ca tre och ett halvt år, sannolikt ha kunnat förkortas väsentligt om tingsrätten hade tillämpat en betydligt mer aktiv processledning och i ett tidigt skede upprättat en tidsplan innefattande bl.a. tid för huvudförhandling.

text: 4.3.3 Indispositiva tvistemål

text: Justitiekanslerns stickprovsvisa granskning av de indispositiva tvistemålen som inleddes vid tingsrätten år 2013 eller tidigare och som avslutades år 2015 har bekräftat många av de synpunkter som framförts angående de äldsta indispositiva tvistemålen (se avsnitt 4.2.3 ovan). Därutöver gjorde Justitiekanslern följande särskilda iakttagelser.

text: I ett mål dröjde det mer än två år (mål T 4669-11 ) och i ett annat mål mer än ett år (mål T 3818-12 ) innan tingsrätten höll muntlig förberedelse. I båda målen hade tidigare sammanträden för muntlig förberedelse ställts in. I mål

text: T 4669-11 framgår inte vad skälet till detta var. Justitiekanslern konstaterar endast att sammanträden på ett tidigare stadium av målens handläggning normalt sett gagnar förberedelsens syfte bättre.

text: Mål T 4156-13 , angående vårdnad m.m., inleddes vid tingsrätten i oktober 2013 och var utsatt till huvudförhandling i november 2014. Vid sammanträdet för huvudförhandling tog ordföranden upp frågan om möjligheterna för parterna att nå en samförståndslösning. Parterna träffade en överenskommelse rörande vårdnad och umgänge, men kunde inte enas när det gällde frågan om barnets byte av efternamn. Tingsrätten beslutade interimistiskt i enlighet med parternas överenskommelse och uppdrog åt socialnämnden att i barnets intresse anordna samarbetssamtal. Resultatet av samarbetsamtalen skulle redovisas till tingsrätten senast den 31 mars 2015. Samtalen ledde inte fram till någon samförståndslösning mellan parterna, utan efter viss ytterligare skriftväxling kallade tingsrätten i augusti 2013 till ny huvudförhandling i november samma år. Vid huvudförhandlingen, dvs. ett år efter det förra sammanträdet, träffade parterna en överenskommelse. Justitiekanslern har inte några formella invändningar mot målets handläggning, men det visar tydligt på värdet av att tingsrätten tar ett fast grepp om handläggningen och noga överväger vilka åtgärder som bäst driver handläggningen av målen framåt mot ett slutligt avgörande.

text: 4.4 Granskningen av akterna i brottmål med längre frihetsberövanden

text: Utgångspunkten för granskningen var att kontrollera att tidsfristerna i

text: rättegångsbalken

text: – inklusive de krav som följer av

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: – har följts när det gäller utsättande av mål till häktnings- och huvudförhandling, doms meddelande m.m. Vidare kontrollerades att omhäktningsförhandlingar hållits när tiden för åtals väckande förlängts.

text: Det kunde konstateras att gällande tidsfrister hade hållits i samtliga granskade fall och att omhäktningsförhandlingar ägt rum i de fall en förlängd åtalstid inte medgetts. I de fall där många beslut om förlängd åtalstid meddelats utan att tingsrätten hållit någon förhandling har det funnits förklaringar till att åtalet dragit ut på tiden (t.ex. B 3641-15 , där ingen omhäktningsförhandling hölls under de fyra månader som gick till dess åtal väcktes).

text: Påfallande många mål avsåg utlämning till en annan stat för lagföring eller verkställighet. Såvitt kunde bedömas hade dessa mål hanterats korrekt. Beslutet att i B 3950-14 kalla till sammanträde då häktningsframställan dröjde framstår som ändamålsenligt.

text: I mål B 1726-14 , angående våldtäkt mot barn m.m., tilläts den tilltalade pga. bristande förtroende att byta offentlig försvarare efter att tingsrätten hållit tre dagars huvudförhandling och beslutat om att inhämta ett s.k. § 7-intyg. Efter att den nya försvararen förordnats åberopades viss ny bevisning och rätten förklarade sig jävig. En ny huvudförhandling hölls med andra domare i rätten. Med hänsyn till de merkostnader som uppstår, den förlängda häktningstiden och olägenheten för samtliga förhörspersoner som ska kallas till en ny förhandling erinrar Justitiekanslern om vikten av att noggrant pröva huruvida giltiga skäl för att tillåta ett försvararbyte föreligger innan ett sådant medges, speciellt om begäran framförs först i ett sent skede.

text: 4.5 Granskningen av akterna i ungdomsmål

text: Inspektionen genomfördes i denna del med inriktning på frågan huruvida de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare hade iakttagits av tingsrätten. Granskningen visade att målen i allt väsentligt hade handlagts på ett korrekt och tillfredsställande sätt. Det kunde bl.a. konstateras att tingsrätten i samtliga fall där så krävts hade förordnat offentlig försvarare, kallat den unges vårdnadshavare och inhämtat yttrande från socialtjänsten. De gällande tidsfristerna hade också hållits.

text: Ungdomsmålen synes avgöras av samtliga domare, inklusive fiskalerna, på tingsrätten och inte bara av de utsedda ungdomsdomarna. En sådan ordning är inte helt förenlig med bestämmelsen i

text: 25 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Det kan dock noteras att Riksdagens ombudsmän nyligen (se JO:s beslut den 31 mars 2016, dnr

text: och

text: ) har föreslagit att bestämmelsen ska upphävas.

text: Vid granskningen noterades ett antal domar ( B 3165-15 , B 4746-15 , B 5032-15 , B 41-16 , B 463-16 och B 605-16 ) som inte hade avkunnats muntligen vid huvudförhandlingen. I mål mot den som inte har fyllt tjugoett år ska, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen. Av dessa mål är i vart fall B 5032-15 , B 463-16 och B 605-16 av sådant slag att det är svårt att se att några synnerliga hinder för att avkunna dom har funnits och att så inte har skett kan tingsrätten inte undgå kritik för.

text: Justitiekanslern noterade i några mål att en bevakning i VERA saknades helt, se t.ex. B 3290-14 och B 820-16 . I ett fall, B 2442-14 , fanns en bevakning på den 29 februari 2016 som vid tidpunkten för inspektionen såvitt framgick inte hade åtgärdats. Den senaste händelsen i målet var en uppgift från september 2015 om att den tilltalade åter befann sig i Sverige. Inga dokumenterade åtgärder hade vidtagits med anledning av denna information. För att undvika att mål blir liggande utan att åtal kommer in eller utan att det kallas till huvudförhandling är det av vikt att ha ett effektivt system för bevakning.

text: Vidare finns det enligt Justitiekanslern utrymme för förbättring när det gäller språket i domar och beslut i ungdomsmålen. Språket i alla domar ska vara vårdat, enkelt och begripligt (klarspråk), men det är kanske särskilt viktigt i dessa mål. Ett exempel på en dom som skrivits på ett sätt som underlättade för läsaren var B 4450-15 , där ett ungdomskontrakt t.ex. klistrats in i domskälen. Målet var också föredömligt handlagt rent praktiskt, med utnyttjande av möjligheten för ett vittne att inställa sig per videolänk för att undvika en inställd huvudförhandling.

text: Justitiekanslern påminner om möjligheten att kalla vid ett förhöjt vite i fall där en huvudförhandling har ställts in på grund av att en person har uteblivit (t.ex. en tilltalad i B 3165-15 ). Slutligen kan noteras mål B 1055-16 , där en god man för en tilltalad som saknade vårdnadshavare bara hade underrättats om förhandlingen, trots att en kallelse borde ha skickats.

text: 4.6 Granskningen av ärenden

text: Samtliga av de äldsta ännu inte avgjorda ärendena har gåtts igenom. Stickprov har gjorts på övriga ärenden. Det allmänna intrycket är att handläggningen fungerar mycket väl. Några längre uppehåll utan åtgärd har inte observerats.

text: Flera ärenden rör förordnande av god man och förvaltare enligt

text: föräldrabalken

text: . I de fall handläggningen har dröjt i dessa ärenden beror det ofta på att Överförmyndarnämnden av olika skäl har begärt anstånd med att komma in med yttrande och utredning eller att det har varit svårt att få tag på personer som kan åta sig sådana uppdrag. Tingsrätten verkar dock regelmässigt följa upp beviljade anstånd, t.ex. genom att skicka påminnelser i de fall där förelägganden inte har följts.

text: Bara ett utmätningsärende finns bland de äldsta pågående ärendena, vilket måste ses som positivt. Justitiekanslern utgår från att ärendet är prioriterat och avgörs i närtid.

text: 5. Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med tingsrättens personal – inklusive chefsrådmannen Dan Sjåstad – redogjorde Justitiekanslern för sina iakttagelser enligt avsnitt 4. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett mycket vänligt bemötande från tingsrättens personal under inspektionen.


publisher: Justitiekanslern

title: En kammarrätts alltför utdragna handläggning av ett LVM-mål har ansetts innefatta en överträdelse av artikel 5.4 i Europakonventionen

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner AV ersättning med 15 000 kr och uppdrar åt Domstolsverket att betala ut beloppet till honom.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Förvaltningsrätten i Stockholm biföll i dom den 7 juni 2010 en ansökan från Social- och omsorgsnämnden i Södertälje kommun om att AV skulle beredas vård med stöd av lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Enligt domslutet skulle beslutet om vård gälla omedelbart. AV hade då varit omhändertagen sedan den 23 april 2010 till följd av ett beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av

text: 13 §

text: LVM. AV överklagade till Kammarrätten i Stockholm och begärde att muntlig förhandling skulle hållas. Överklagandet kom in till kammarrätten den 17 juni 2010. Kammarrätten förelade den 30 juni socialnämnden att yttra sig senast den 11 augusti. Yttrandet kom in den 16 juli. Kommunens ombud begärde att förhandlingen skulle sättas ut tidigast vecka 34. Den 27 juli kallade kammarrätten till förhandling att hållas den 27 augusti, dvs. under vecka 34. Den 23 augusti 2010 beslutade kammarrätten att ställa in förhandlingen. AV vistades på ett behandlingshem en bra bit från Stockholm. Enligt en tjänsteanteckning i kammarrättens akt var skälet till att förhandlingen ställdes in att det var svårt att ordna med transporten till Stockholm. I anteckningen angavs även att AV kunde beredas möjlighet och var positiv till att närvara vid förhandling med hjälp av videokonferens. Den 26 augusti kallade kammarrätten till ny förhandling att hållas den 22 oktober 2010, vilket var den tidigaste tid som kammarrätten hade tillgång till en förhandlingssal där videokonferens var möjlig. Med hänsyn till att LVM-vården skulle löpa ut den 23 oktober 2010 återkallade AV sitt överklagande och målet skrevs av.

text: Anspråket m.m.

text: AV har begärt ersättning av staten för lidande med 100 000 kr. Han har till stöd för anspråket anfört i huvudsak att Kammarrätten i Stockholms bristfälliga handläggning har inneburit att rättssäkerheten har satts åt sidan och han betagits rätten till prövning av beslutet om tvångsvård. Handläggningen i kammarrätten drog ut på tiden på ett sådant sätt att tvångsvården hann upphöra innan saken kunde prövas. Detta har lett till att han farit mycket illa eftersom tvångsvården inte var adekvat i förhållande till hans besvär och därför försenade hans tillfrisknande i stället för att främja det. I kammarrätten hade han tänkt att lyfta fram och påtala samtliga de omständigheter som sammantaget talade för att han inte skulle tvångsvårdas. Han hade avsåg att låta flera personer med god kännedom om honom uttala sig till stöd för hans egna önskemål om lämplig vård och behandling. Dessa personer kunde inte delta i förvaltningsrätten och det var bl.a. därför som det var viktigt för honom att förhandling hölls i kammarrätten.

text: Handläggningen av ärendet har på anmälan av AV tidigare granskats av Riksdagens ombudsmän (JO) och AV har i övrigt hänvisat till JO:s beslut den 23 november 2011 (JO:s dnr 5187-2010). I beslutet uttalade justitieombudsmannen Lars Lindström allvarlig kritik mot kammarrätten med anledning av handläggningen av AV:s ärende. JO var sammanfattningsvis mycket kritisk till att kammarrätten inte bestämde en tidigare dag för förhandling än den 27 augusti liksom kritisk till att kammarrätten utan tillräckligt underlag ställde in den förhandlingen. Därtill borde kammarrätten enligt JO:s mening ha gjort stora ansträngningar för att snabbt få till stånd en ny förhandling och JO fann de mycket anmärkningsvärt att kammarrätten satte ut målet på nytt till ett sammanträde som låg så långt fram i tiden att nästan hela den maximala tiden för tvångsvård hade passerat. JO anförde avslutningsvis följande.

text: Tvångsvård ska syfta till att genom behövliga insatser motivera missbrukaren så att han eller hon kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk (

text: 3 §

text: LVM).

text: Ett beslut om vård kan, som framgått, pågå under maximalt sex månader och vårdtiden avses endast i undantagsfall uppgå till den tiden (Se Norström m.fl., Nya sociallagarna, kommentaren till 20 §, Zeteo, den 1 januari 2011). Från rättssäkerhetssynpunkt är det därför självfallet av största vikt att en enskild, som är underkastad vård under tvång, snabbt kan få sin sak prövad och, i förekommande fall, också överprövad. Förutsättningarna för att motivera en enskild som motsätter sig tvångsvården till behandling mot sitt missbruk framstår också allmänt sett som sämre innan den enskilde fått sin sak slutligt prövad.

text: Sammanfattningsvis vill jag säga följande. Tvångsvården av A.V. kunde pågå längst till den 23 oktober 2010. Kammarrätten fick in målet den 17 juni men lyckades inte erbjuda en prövning förrän den 22 oktober, när endast en dag återstod av den maximala vårdtiden. A.V. har i sin JO-anmälan skrivit att kammarrätten betagit honom rätten att få sitt överklagande prövat. Det är tyvärr en bra beskrivning av kammarrättens hantering. Handläggningen uppfyller varken allmänna krav på handläggning i domstol eller skyndsamhetskravet i

text: 37 §

text: LVM. Jag är mycket kritisk mot handläggningen och jag är förvånad över att kammarrätten ansett att den varit korrekt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern instämmer inledningsvis i den allvarliga kritik som JO har uttalat beträffande kammarrättens handläggning. Frågan är här om bristerna vid handläggningen innebär att AV kan tillerkännas ersättning för lidande (ideell skada).

text: Bestämmelser om rätt till ersättning från staten vid frihetsinskränkningar finns i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Det är i första hand

text: 5 §

text: frihetsberövandelagen som kan vara tillämplig här. Enligt den bestämmelsen har den som varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning, bl.a. för lidande, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Enligt förarbetena till frihetsberövandelagen är staten ersättningsskyldig enligt

text: 5 §

text: i lagen om en efterhandskontroll klart visar att ett beslut med hänsyn till omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om dessa omständigheter varit kända vid beslutstillfället. Det behöver däremot inte ha begåtts något fel när beslutet fattades. Kravet att det ska stå klart att åtgärden vilat på felaktiga grunder innebär dock att rätten till ersättning ska bestämmas restriktivt. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonfallande sätt framstår som felaktig. För att beslutet ska kunna anses ha ”vilat på felaktiga grunder” har uttalats att det bör krävas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som var av avgörande betydelse för frihetsberövandet. (Se

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: f.)

text: AV har ifrågasatt att det fanns skäl för tvångsvård i hans fall. Om tillräckliga skäl härför förelåg eller inte är en bedömningsfråga och det tillgängliga underlaget ger inte stöd för slutsatsen att beslutet om tillfälligt omhändertagande eller förvaltningsrättens dom den 7 juni 2010 var felaktigt. Beslutet om tvångsvård kan därmed inte anses ha vilat på felaktiga grunder. Det förhållandet att kammarrättens bristfälliga handläggning ledde till att förvaltningsrättens dom inte kom att överprövas kan inte heller i sig anses innebära att frihetsberövandet av AV var oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Ersättning kan alltså inte utgå med stöd av den bestämmelsen.

text: Vid sidan om frihetsberövandelagen kan en rätt till ersättning också föreligga enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Regleringen i skadeståndslagen innebär att staten normalt sett inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid fel eller försummelse vid myndighetsutövning. För att ersättning för sådan skada ska utgå enligt

text: skadeståndslagen

text: krävs att det har begåtts ett integritetskränkande brott, vilket inte är fallet här. Bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: kan alltså inte heller leda till att ersättning för lidande utges till AV.

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid kan dock staten även bli skyldig att ersätta ideell skada vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. Sådan ersättning utgår utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: Den bestämmelse i Europakonventionen som främst är av intresse här är artikel 5. I artikel 5.1 i konventionen stadgas inledningsvis att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet samt att ingen får berövas friheten förutom i de fall som anges i punkterna a) – f) och i den ordning som lagen föreskriver. Punkten e) avser den som är lagligen frihetsberövad bl.a. för att han eller hon är psykiskt sjuk eller missbrukar alkohol eller droger. Av artikel 5.4 i konventionen framgår att var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt ska ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom eller henne om frihetsberövandet inte är lagligt. Enligt artikel 5.5 i konventionen ska var och en som arresterats eller på annat vis berövats friheten i strid med bestämmelserna i artikeln ha rätt till skadestånd.

text: Som nämnts ovan har det inte framkommit annat än att AV lagligen var berövad friheten. Justitiekanslern ifrågasätter inte heller att lagligheten av frihetsberövandet tillräckligt snabbt prövades av förvaltningsrätten. Av Europadomstolens praxis framgår emellertid att kravet på snabbhet vid prövningen av lagligheten av frihetsberövandet gäller i alla domstolsinstanser (se t.ex. domstolens avgörande i målet

text: Navarra mot Frankrike

text: , Application no. 13190/87, och Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl., s. 132). Om en rätt till prövning i mer än en instans föreligger är det alltså inte tillräckligt att prövningen sker snabbt i den första domstol som handlägger målet.

text: Med hänsyn till vad som har framkommit beträffande kammarrättens handläggning kan prövningen av AV:s frihetsberövande – sett till processen i dess helhet – inte anses ha skett snabbt i den mening som avses i

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: Enligt Europadomstolen kan överträdelser av samtliga punkterna 1 – 4 i artikel 5 grunda rätt till ersättning med hänsyn till stadgandet i artikel 5.5 (se Danelius s. 133 med där angivna hänvisningar). För att Sverige ska uppfylla sina åtaganden enligt konventionen bedömer Justitiekanslern därmed att skadestånd ska utgå till AV i detta fall.

text: AV ska alltså tillerkännas skadestånd för den totalt sett alltför utdragna handläggningen i ärendet. Som nämnts ger dock utredningen inte vid handen att frihetsberövandet av AV var felaktigt i sak. Med den utgångspunkten bestäms ersättningen, med beaktande av Högsta dom-stolens praxis avseende skadestånd vid konventionsöverträdelser (jfr t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: ), till 15 000 kr.

type: avgorande


title: Anspråk med anledning av en länsstyrelses felaktiga skriftliga upplysning om hur ett nytt körkort skulle erhållas

text: Justitiekanslern avslår DL:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: DL fick körkort med B-behörighet den 16 juni 1999. Prövotiden för hans körkort löpte därför till den 16 juni 2001. På grund av en trafikförseelse den 11 april 2000 blev hans körkort, med stöd av 5 kap. 3 § punkt 4

text: körkortslagen

text: , återkallat två månader. När spärrtiden löpt ut och han ånyo avlagt förarprov gällde en ny prövotid till den 28 juli 2002. Länsstyrelsen i Stockholms län beslutade den 7 mars 2001 att återkalla hans körkort på grund av en ny trafikförseelse. Spärrtiden bestämdes till en månad. På beslutshandlingen lämnade länsstyrelsen en upplysning med följande innehåll.

text: "UPPLYSNING

text: Hur Ni får ett nytt körkort

text: Vägverket skickar automatiskt underlag för ansökan om utfärdande av körkort till Er. Körkort kan utfärdas först när underlaget kommit tillbaka till Vägverket. Utfärdande av körkort efter återkallelse får dock inte ske innan återkallelsetiden löpt ut. Ert körkort gäller från och med den dag då det utfärdats.

text: Observera: Om ansökan om utfärdande av nytt körkort görs mer än 14 månader efter det att återkallelsetiden börjat löpa får nytt körkort utfärdas endast om Ni har avlagt ett godkänt förarprov.

text: Om Ni gör Er skyldig till olovlig körning eller annat brott kan detta medföra att Ni måste vänta en längre tid för att få körkort än som anges i återkallelsebeslutet."

text: DL delgavs länsstyrelsens beslut den 9 mars 2001. Spärrtiden började löpa den dagen.

text: Från körkortsregistret har inhämtats att DL återfick sitt körkort efter nytt förarprov den 31 augusti 2001.

text: Anspråket m.m.

text: DL har i en skrivelse hit begärt ersättning på grund av att länsstyrelsens upplysning om förfarandet för att få tillbaka körkortet var felaktig. Till stöd för sin begäran om ersättning har han anfört bl.a. följande. Enligt upplysningen skulle han få tillbaka körkortet "automatiskt" efter att spärrtiden löpt ut. Han var den aktuella tiden provanställd som budbilschaufför. Detta arbete fick han behålla eftersom körkortet återkallades endast en månad. När han inte fick tillbaka körkortet efter återkallelsemånaden blev han arbetslös.

text: Länsstyrelsen har i ett yttrande hit uppgett följande.

text: "Länsstyrelsen återkallade DL:s körkort den 7 mars 2001. Spärrtiden bestämdes till en månad.

text: Länsstyrelsen upplyser regelmässigt i beslut om återkallelse av körkort den enskilde om förfarandet för att åter få körkortsbehörighet. Detta som en serviceåtgärd för den enskilde.

text: I detta ärende användes en felaktig mall vid expedieringen och upplysningen fick ett felaktigt innehåll. Länsstyrelsen beklagar detta.

text: Den felaktiga upplysningen kan ha förlängt den tid inom vilken L kan åter få körkortsbehörighet."

text: DL har beretts tillfälle att lämna ytterligare synpunkter i ärendet. Han har därvid meddelat att han gått miste om en månadslön på grund av den felaktiga upplysningen.

text: Rättslig reglering

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: följer att staten skall ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades.

text: För ett körkort som utfärdats efter godkänt förarprov gäller en prövotid av två år från dagen för provet, se

text: 3 kap. 18 § körkortslagen (1998:488)

text: När ett körkort har återkallats är huvudregeln den att ett nytt körkort får utfärdas endast om sökanden har körkortstillstånd, har avlagt godkänt förarprov och uppfyller vissa andra allmänna krav (

text: 5 kap. 14 § första stycket körkortslagen

text: ). Från denna huvudregel finns vissa undantag som i korthet innebär att om spärrtiden bestämts till högst ett år får nytt körkort utan ytterligare prövning utfärdas efter ansökan (

text: 5 kap. 14 § andra stycket körkortslagen

text: ). Denna undantagsbestämmelse gäller inte i fråga om återkallelse med stöd av 5 kap. 3 § 1 - 6

text: körkortslagen

text: om prövotid enligt

text: 3 kap. 18 § körkortslagen

text: löpte för sökanden vid tidpunkten för den händelse som medförde att körkortet återkallades.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Eftersom DL gjorde sig skyldig till trafikförseelsen under den period när prövotiden löpte var han i enlighet med huvudregeln i

text: tvungen att ånyo avlägga ett förarprov. Den upplysning som länsstyrelsen lämnade om hur han skulle få tillbaka körkortet var alltså felaktig.

text: Länsstyrelsens upplysning har visserligen haft samband med länsstyrelsens myndighetsutövning men avsett information angående förfarandet med återlämnade av körkort, något som Vägverket har hand om. Upplysningen kan därmed inte anses ha lämnats "vid myndighetsutövning", jfr Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, s. 107 f. Ersättning med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: kan därmed inte komma i fråga.

text: Frågan är härefter om det föreligger sådana särskilda skäl i ärendet att ersättning bör utgå enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Till att börja med konstaterar jag då att länsstyrelsen får anses ha lämnat felaktiga upplysningar genom fel eller försummelse. Dessa förutsättningar enligt det angivna lagrummet är sålunda uppfyllda.

text: Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för skadestånd skall enligt lagtexten särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades.

text: Vad först gäller upplysningens art kan konstateras att det handlade om information om vad som gällde för att ett nytt körkort skulle utfärdas. Upplysningen var felaktig på så sätt att den gav DL anledning att tro att han skulle återfå körkortet utan nytt prov. Den gav honom alltså en falsk förhoppning. Men därutöver ändrade den i princip inget och DL hade inte anledning att ändra sitt handlande på något avgörande sätt som en följd av den felaktiga upplysningen. Det synes han inte heller ha gjort, förutom att han dröjt med att beställa nytt förarprov. En upplysning som ger falska förhoppningar men som i princip inte är av beskaffenhet att på något avgörande sätt påverka handlandet hos den person som berörs är enligt min mening inte av sådan art att det talar för att det finns särskilda skäl för skadestånd.

text: Upplysningen hade visserligen samband med länsstyrelsens verksamhetsområde, men som tidigare sagts avsåg den i första hand Vägverkets verksamhetsområde. Den får ändå anses ha varit av sådan art att mottagaren ( här DL ( i och för sig hade särskild anledning att förlita sig på den. Detta talar i sig för skadestånd.

text: När det slutligen gäller omständigheterna när upplysningen lämnades har det framför allt betydelse att länsstyrelsen lämnade den oombedd, som service, och att det inte förelåg några speciella omständigheter som gav länsstyrelsen anledning att vara särskilt uppmärksam på att uppgiften verkligen blev riktig. Omständigheterna var sålunda inte sådana att det finns anledning att betrakta felet som särskilt klandervärt. Snarare var det fråga om ett ganska begränsat fel.

text: Vid en samlad bedömning ( där jag också beaktar att DL kort tidigare drabbats av en körkortsåterkallelse och därför får anses ha haft skäl att själv sätta sig in i regelsystemet ( anser jag inte att det finns särskilda skäl för skadestånd.

text: DL:s begäran om ersättning skall alltså avslås.


title: Inledande av förundersökning för brott mot tystnadsplikt

text: Justitiekanslern beslutar att inleda förundersökning i ärendet rörande brott mot tystnadsplikt. Justitiekanslern uppdrar åt överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Göteborg eller den hon sätter i sitt ställe att se till att förundersökningen verkställs och därefter redovisa resultatet hit.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Advokaten LL var förordnad som offentlig försvarare för en person som var misstänkt för grovt rån. Vid häktningsförhandlingen i målet vid Strömstads tingsrätt den 19 mars 2004 beslutade tingsrätten enligt

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) och 5 kap. 1 § sekretesslagen att förhandlingen skulle hållas bakom stängda dörrar. Tingsrätten förordnade vidare jämlikt

text: 5 kap. 4 §

text: RB att de uppgifter som förebringats vid förhandlingen inte fick uppenbaras (s.k. yppandeförbud).

text: Enligt en anmälan upprättad hos Åklagarkammaren i Uddevalla visade en i målet införd utredning att LL hade brutit mot yppandeförbudet. Den 14 april 2004 fattades beslut om att inleda förundersökning rörande detta brott.

text: Efter överenskommelse med mig har åklagarkammaren överlämnat ärendet hit för prövning.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 5 kap. 1 §

text: RB föreskrivs att rätten vad avser en domstolsförhandling under förundersökning i brottmål får förordna att förhandlingen skall hållas bakom stängda dörrar bl.a. i fall då det kan antas att uppgifter för vilka det råder sekretess enligt

text: 5 kap. 1 §

text: eller

text: 9 kap. 17 §

text: sekretesslagen (1980:100)

text: kommer att förebringas.

text: Har en förhandling hållits bakom stängda dörrar och har det därvid förebringats en sådan uppgift för vilken det hos domstolen gäller sekretess enligt

text: sekretesslagen

text: , får enligt

text: 5 kap. 4 §

text: RB rätten förordna att uppgiften inte får uppenbaras. Den som utan giltigt skäl röjer vad som enligt ett sådant förordnande inte får uppenbaras kan straffas enligt vad som föreskrivs i

text: 9 kap. 6 §

text: RB.

text: Enligt

text: 8 kap. 4 § första stycket andra meningen

text: RB är en advokat skyldig att förtiga vad han får kännedom om i sin yrkesutövning när god advokatsed kräver detta. Denna tystnadsplikt är straffsanktionerad genom bestämmelsen i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Enligt

text: 8 kap. 7 §

text: RB får brott mot tystnadsplikt enligt 4 § andra meningen inte åtalas av någon annan än Justitiekanslern. Åtal får väckas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Straffbestämmelsen om brott mot tystnadsplikt är subsidiär så till vida att den inte skall tillämpas om gärningen eljest är särskilt belagd med straff. I kommentaren till

text: brottsbalken

text: (Holmqvist m.fl. 20:90) anförs att bestämmelsen om ansvar enligt

text: 9 kap. 6 §

text: RB gäller framför bestämmelsen om brott mot tystnadsplikt i

text: brottsbalken

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det står klart att LL skäligen kan misstänkas för att ha åsidosatt den tystnadsplikt som han haft till följd av tingsrättens förordnande enligt

text: 5 kap. 4 §

text: RB. Förundersökning har också inletts av åklagare rörande brott mot yppandeförbud enligt

text: 9 kap. 6 §

text: RB.

text: God advokatsed måste anses kräva att en advokat inte avslöjar uppgifter för vilka yppandeförbud gäller för honom. LL har därför också haft tystnadsplikt enligt föreskriften i

text: 8 kap. 4 §

text: RB. Det finns sålunda anledning att anta att han också har gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . I ett fall som detta - när brott mot flera tystnadsplikter har förekommit varav en sanktioneras enbart genom bestämmelsen i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: - bör brottsbalksbestämmelsen om brott mot tystnadsplikt ha företräde framför bestämmelsen om brott mot yppandeförbud.

text: Enligt vad som uttalas i förarbetena till

text: 8 kap.

text: och

text: 7 §§

text: rättegångsbalken

text: bör ingripanden i disciplinär ordning vara det normala sättet att beivra en advokats brott mot tystnadsplikt. Möjligheten att väcka åtal för en sådan gärning bör i regel utnyttjas bara i de fall där en advokat har brutit mot sin tystnadsplikt genom att offentliggöra uppgifter i massmedia. Det straffrättsliga förfarandets undantagskaraktär är också skälet till att Justitiekanslern har getts en exklusiv kompetens att besluta om åtal i mål av här avsett slag (jfr prop. 1979-80:2 del A s. 397).

text: Enligt vad handlingarna i ärendet utvisar har LL inte brutit mot tystnadsplikten genom att meddela uppgifter för publicering eller genom att offentliggöra uppgifter i massmedia. Omständigheterna i ärendet är emellertid av sådan karaktär att jag trots detta finner anledning att inleda en förundersökning rörande brott mot tystnadsplikt. Överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Göteborg eller den hon sätter i sitt ställe bör ges i uppdrag att se till att förundersökningen verkställs och därefter redovisa resultatet hit.

text: Avslutningsvis vill jag erinra om att jag inte är behörig att fatta något beslut när det gäller den av Åklagarkammaren i Uddevalla inledda förundersökningen rörande brott mot yppandeförbud.


title: Skadestånd med anledning av ett körkortsingripande när hastighetsbegränsningen visade sig ha varit ogiltig

text: Justitiekanslern tillerkänner LH skadestånd av staten med 670 kr och uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att se till att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten i Stockholms län omhändertog den 6 november 2002 LH:s körkort. Anledningen till detta var att hon i egenskap av handledare vid övningskörning hade färdats i en personbil som framfördes med en hastighet av 55 km i timmen på en sträcka där högsta tillåtna hastighet var 30 km i timmen. Av

text: 4 kap. 7 § körkortsförordningen (1998:980)

text: framgår att som förare vid övningskörning anses den som i egenskap av godkänd handledare har uppsikt över övningskörningen. LH godkände en ordningsbot som polisen utfärdade. Länsstyrelsen i Stockholms län beslutade den 15 november 2002 att återkalla LH:s körkort och bestämde spärrtiden till två månader.

text: 7:e åklagarkammaren i Stockholm yrkade i februari 2003 hos Huddinge tingsrätt att ordningsboten skulle undanröjas enligt

text: 59 kap. 6 § första stycket tredje punkten

text: och

text: 59 kap. 10 §

text: rättegångsbalken

text: . Anledningen till detta var att det hade kommit till åklagarens kännedom att placeringen av de vägskyltar som angav hastighetsbegränsningen till 30 km i timmen inte överensstämde med angivna placeringar i kommunens liggare över lokala trafikföreskrifter. Avvikelsen var enligt åklagarens mening av den omfattningen att hastighetsbegränsningen fick anses vara ogiltig. Tingsrätten undanröjde ordningsboten den 12 mars 2003.

text: Anspråk m.m.

text: LH har i en skrivelse till Polismyndigheten i Stockholms län begärt skadestånd av staten med sammanlagt 1 170 kr med anledning av att polismyndigheten omhändertog hennes körkort. Av ersättningen avser 1 000 kr utlägg för busskort i två månaders tid, 130 kr kostnad för ett nytt körkort och 40 kr utlägg för ett fotografi till det nya körkortet.

text: Polismyndigheten i Stockholm har tillsammans med ett eget yttrande överlämnat ärendet till Justitiekanslern för prövning. Myndigheten avstyrker bifall till anspråket och anför bl.a. följande.

text: "Av upprättad rapport angående det aktuella ingripandet framgår bl.a. att polisen har utfört en kontroll av såväl trafikliggare som bl.a. förekomst av vägmärken. Det kan däremot, enligt polismyndighetens mening, inte anses ha ålegat polisen att även kontrollera frågan om de aktuella vägmärkena varit placerade i enlighet med Vägverkets föreskrifter (

text: ) om lokala trafikföreskrifter m.m. (se

text: 8 kap. 2 §

text: Det måste således rimligen i ett fall som detta finnas anledning för polisen att utgå från att utmärkningen genom vägmärken har utförts av ansvarigt organ på föreskrivet sätt. Ett motsatt synsätt skulle även innebära att polisens resurser i betydande omfattning skulle få tas i anspråk för sådana kontrollåtgärder.

text: Polismyndigheten kan med hänvisning till det nu anförda inte finna att omständigheterna kan anses ha varit sådana att polisens bedömning vid omhändertagandet av körkortet var felaktig på ett sådant sätt som kan föranleda skadeståndsansvar för staten. Polismyndigheten har vid ett flertal tillfällen skickat brev till LH med begäran om komplettering av kravet. Trots att hon löst ut försändelser med mottagningsbevis har hon inte låtit höra av sig. Polismyndigheten kan inte ta ställning till skäligheten i ersättningsfrågan då LH inte hört av sig. Det är därför inte styrkt att hon verkligen lidit någon skada. Med hänvisning till vad utredningen visat avstyrker polismyndigheten därför, såvitt avser polisens agerande, bifall till krav på ersättning från LH med 1 170 kr."

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Rikspolisstyrelsen. Styrelsen ansluter sig till polismyndighetens bedömning och avstyrker således bifall till ersättningsanspråket. Det yrkade beloppet för nytt körkort inklusive foto, sammanlagt 170 kr, bedöms som skäligt i sig. Styrelsen kan i övrigt inte finna visat att LH har åsamkats någon merkostnad för resor till följd av körkortsingripandet.

text: LH har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Rikspolisstyrelsens yttrande men har inte hörts av.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Som framgått av den redovisade bakgrunden har Huddinge tingsrätt funnit att den aktuella trafikföreskriften inte var giltig eftersom placeringen av de skyltar som anger hastighetsbegränsningen till 30 km i timmen inte överensstämmer med angiven placering i kommunens liggare över lokala trafikföreskrifter. För den aktuella vägen är - såvitt framgår av handlingarna i akten - Huddinge kommun väghållare. Det är således kommunen som har bedömt hur den aktuella hastighetsbegränsningen skulle utmärkas och som har satt upp vägmärkena.

text: Av polisens platsprotokoll över hastighetsövervakning med laserhastighetsmätare framgår att polisen inför den aktuella hastighetsövervakningen kontrollerade såväl uppsatta vägmärken som kommunens liggare över lokala trafikföreskrifter. Därvid upptäcktes inte felet.

text: Med hänsyn till enskildas rättssäkerhet bör det ställas höga krav på polisen när det gäller kontrollen av de föreskrifter m.m. som anger högsta tillåtna hastighet på en vägsträcka. Ändå kan det knappast hävdas att varje miss av polisen i sig utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Vid skadeståndsbedömningen måste dock beaktas att det bakomliggande felet hade begåtts av kommunen och att staten inte bör kunna freda sig från skadeståndsansvar genom att skylla på ett fel av en kommun (jfr

text: NJA 1987 s. 954

text: När en person har fråntagits sitt körkort genom ett polisingripande som har haft sin grund i felaktig märkning bör, enligt Justitiekanslerns mening, fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening normalt anses föreligga. Det bör gälla oavsett vilken myndighet som har störst del i felet. Staten som huvudman för den ingripande myndigheten får därvid anses skadeståndsskyldig mot den drabbade. Den som i stället riktar sitt anspråk mot kommunen torde ha rätt till ersättning därifrån. Justitiekanslern har inte anledning att här ta ställning till statens eventuella regressrätt mot kommunen i de fall då staten betalar skadeståndet.

text: Jag finner alltså att LH är berättigad till ersättning av staten för de skador som det felaktiga omhändertagandet av hennes körkort har orsakat.

text: Skadeståndets huvudsakliga syfte är att försätta den skadelidande i samma situation som om den skadeståndsgrundande handlingen aldrig hade ägt rum. Det får i allmänhet anses åligga den som begär skadestånd att visa att en skada har inträffat.

text: I ärendet finns inte något närmare underlag till stöd för den begärda ersättningen. LH:s anspråk på ersättning för ett nytt körkort inklusive fotografi får dock anses skäligt. Hon har vidare uppgett att hon under den tid som hennes körkort var återkallat hade utlägg för färdbevis för resor med allmänna kommunikationsmedel. Det får antas att hon hade sådana kostnader eftersom hon var förhindrad att använda sin bil. Man kan i detta sammanhang dock inte bortse från att LH genom att resa med allmänna transportmedel undgick de icke försumbara kostnader som hon annars skulle ha haft för motsvarande resor med bil. Med beaktande av detta finner jag det skäligt att i denna del tillerkänna LH ersättning med 500 kr.

text: LH skall alltså tillerkännas skadestånd av staten med sammanlagt 670 kr. Rikspolisstyrelsen bör ansvara för att ersättningen betalas.


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till att en konkursförvaltare underlåtit att ompröva ett beslut i ett lönegarantiärende

text: Justitiekanslern avslår AA:s begäran om skadestånd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Garantitak Åke Hagström AB försattes i konkurs den 17 november 1992 vid Hallsbergs tingsrätt. AA som var anställd i bolaget vid konkursutbrottet krävde ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: för fordran på lön m.m. Förvaltaren i konkursen fann i beslut från 26 november 1992 att fordran inte var förenad med förmånsrätt enligt dåvarande

text: 12 § förmånsrättslagen

text: . AA ägde nämligen jämte sin make en väsentlig andel i företaget. Hon var också styrelsesuppleant och hade firmateckningsrätt varför hon ansågs ha ett väsentligt inflytande i bolaget.

text: Ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: kunde därmed inte utgå. AA överklagade förvaltarens beslut till Hallsbergs tingsrätt. Hallsbergs tingsrätt såväl som senare Göta hovrätt ogillade käromålet, se Hallsbergs tingsrätts dom den 10 september 1993 i mål T 350192 och Göta Hovrätts dom den 21 mars 1994 i mål T 564/99.

text: AA begärde i en ansökan den 10 oktober 1997 att konkursförvaltaren skulle företa en ny prövning av hennes rätt till ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: . Förvaltaren ansåg sig förhindrad av de lagakraftvunna domarna att företa en prövning av AA:s begäran om ersättning.

text: Anspråket

text: I en skrivelse som kom in hit den 25 maj 1998 begärde AA genom sitt ombud BB, Ekonomera, skadestånd av staten med 100 000 kr motsvarande vad hon enligt egen uppfattning rätteligen skulle ha erhållit i ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: . Hon begärde också ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 5 020 kr.

text: Till stöd för sin talan har AA i huvudsak åberopat följande. AA har begärt att konkursförvaltaren skulle ompröva sitt tidigare beslut i lönegarantifrågan. Det har förvaltaren varit skyldig att göra enligt vad JO har kommit fram till i ett beslut år 1994 (dnr 4645-94). Genom att ett beslut av en konkursförvaltare inte vinner s.k. negativ rättskraft har en arbetstagare rätt att återkomma med en begäran om förnyad prövning av lönegarantifrågan. Att ett beslut överklagats har endast betydelse under den tid överklagandet pågår i enlighet med reglerna om lis pendens. Rättsutvecklingen har under senare år lett till att man numera inte skulle ha gjort bedömningen att hon haft ett väsentligt inflytande i företaget. Konkursförvaltaren har försummat sin skyldighet att företa en förnyad prövning av Margit H:s ärende. Om han gjort en ny prövning är det uppenbart att hon skulle ha tillerkänts yrkad ersättning enligt lönegarantin. Margit H har drabbats av skada som uppgår till yrkat belopp genom att konkursförvaltaren vägrat att ompröva hennes lönegarantifråga.

text: AA har till stöd för sin uppfattning hänvisat till JO:s beslut, vissa rättsfall samt annat material med anknytning till rättsfrågan.

text: Utredning

text: Efter remiss har Riksskatteverket avgett yttrande över AA:s skadeståndsanspråk. Verket har avstyrkt hennes skadeståndsanspråk och därvid anfört i huvudsak följande.

text: Verket anser att konkursförvaltaren inte kan anses ha begått fel eller försummelse genom att inte ta upp AA:s ansökan om ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: till prövning. Saken är avgjord av domstol. Det får därför anses föreligga hinder för förvaltaren att ta upp AA:s begäran på nytt.

text: Om JK kommer fram till att förvaltaren haft att uppta ansökan till omprövning får rättsläget anses vara så pass svårbedömt att förvaltaren beslut att inte ta upp ansökan inte kan anses utgöra fel eller försummelse.

text: Skulle justitiekanslern anse att förvaltaren har gjort sig skyldig till fel eller försummelse genom att inte ta upp ansökan om ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: kan det ändå inte anses föreligga någon skada för AA. AA:s ersättningsanspråk ska bedömas enligt den lydelse som

text: 12 § förmånsrättslagen

text: hade vid konkursutbrottet. När AA begärde ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: ägde hon jämte närstående väsentlig andel i företaget och hade ett väsentligt inflytande över företagets verksamhet varför ingen ersättning kan utgå enligt dåvarande

text: 12 § förmånsrättslagen

text: Enligt förarbetena till

text: lönegarantilagen

text: kan ledning för konkursförvaltarens handläggning sökas i

text: förvaltningslagen

text: , se

text: prop. 1991/92:139 s 32

text: . I

text: 27 § förvaltningslagen

text: stadgas det en omprövningsskyldighet för beslutsmyndigheten ifall rekvisiten är uppfyllda. Omprövningsskyldigheten är dock inte uttömmande reglerad i stadgandet, och enligt den förvaltningsrättsliga praxisen finns det fler situationer där en skyldighet för beslutsmyndigheten att ompröva ett tidigare beslut kan uppkomma.

text: Avslagsbeslut anses tillhöra den grupp av beslut som inte vinner negativ rättskraft i förvaltningsrättslig mening. Det innebär att beslutsmyndigheten är skyldig att ta upp till behandling en ansökan från en person som redan tidigare erhållit ett avslagsbeslut på en likadan ansökan. Denna rätt tordes finnas kvar även om besvärsinstansen fastställt avslagsbeslutet efter överklagande. Se bl.a. Westerberg, Om rättskraft i förvaltningsrätten s 543. Det föreligger därmed en möjlighet enligt förvaltningsrätten att få en begäran om ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: prövad av förvaltaren även om förvaltaren redan tagit ställning till ersättningsanspråket tidigare. Se även JO:s beslut 4645-1994 från den 24 oktober 1995.

text: Frågan är i vilket avseende och i vilken utsträckning tingsrättens och senare hovrättens dom binder konkursförvaltaren och därmed utgör processhinder för förvaltaren att göra en senare prövning av samma sak. Denna fråga utgör mer en processrättslig frågeställning än en förvaltningsrättslig. Inom processrätten skapar reglerna om rättskraft i

text: rättegångsbalken

text: hinder för domstolen att pröva en sak som redan blivit avgjord av en domstol och senare vunnit laga kraft, se bl.a.

text: rättegångsbalken

text: 17:11. En av rättsföljderna av att en dom vinner rättskraft är därmed att nya mål om samma sak som anhängiggörs vid domstol ska avvisas.

text: I förarbetena till

text: lönegarantilagen

text: anges att de mål som anhängiggörs i tingsrätten enligt

text: 29 § lönegarantilagen

text: ska handläggas enligt de regler som gäller för tvistemål i allmänhet, se

text: prop. 1991/92:139 s 35

text: . Detta bör enligt verket även innefatta reglerna om rättskraft. Den begäran om ersättning som kom in till förvaltaren 1997 bygger på samma rättsfakta som hovrätten tog i beaktande i domen från den 21 mars 1994. Enligt verket måste därför den nya begäran anses utgöra en talan om samma sak enligt

text: RB 17:11

text: . Saken som avgjordes av tingsrätten och senare hovrätten har därmed träffats av rättskraft och utgör ett hinder för en domstol att pröva saken igen. Samma princip tillämpas även i vissa förvaltningsmål som står rättskipning nära, se t.ex.

text: RÅ 1993:76

text: Det finns inget som uttryckligen förhindrar förvaltaren att pröva en ny ansökan om ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: Rättegångsbalken

text: är inte direkt tillämplig och den förvaltningsrättsliga praxisen talar snarare för att det föreligger en skyldighet att pröva en ny ansökan. Det existerar dock uttryckliga regler,

text: RB 17:11

text: , som förhindrar överprövande organ, i detta fall tingsrätten, från att ta upp målet igen. Enligt verket finns det flera skäl som talar för att förvaltaren också skulle vara förhindrad att ta upp en ansökan. En rätt till förnyad prövning skulle i realiteten innebära att förvaltaren kan överpröva tingsrätten och hovrättens bedömningar. Detta skulle kunna ses strida mot den instansordning som stadgas i

text: 29 § lönegarantilagen

text: och det processrättsliga instansordningssystemet.

text: Ifall justitiekanslern skulle anse att förvaltaren gjorde fel eller var försumlig när han inte tog upp frågan om ersättning för en förnyad prövning blir frågan om AA har åsamkats en skada. Konkursutbrottet var den 17 november 1992. Enligt den lydelse av

text: 12 § förmånsrättslagen

text: som gällde vid tiden för konkursutbrottet kan enligt verket AA inte anses vara berättigad till ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: . Hon hade såsom tingsrätten och hovrätten kom fram till väsentlig ägarandel jämte närstående samt hade väsentligt inflytande över företagets verksamhet.

text: Verket vill i sammanhanget framhålla att EG:s lönegarantidirektiv inte var tillämpligt i svensk rätt vid konkursutbrottet vare sig genom EES-avtalet eller genom det senare medlemskapet i EU.

text: På grund av det anförda avstyrker Riksskatteverket att AA skall tillerkännas skadestånd.

text: AA har fått del av verkets yttrande och har avstått från att närmare kommentera detta.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten har att svara.

text: En konkursförvaltares handläggning av lönegarantifrågor inom ramen för en konkurs anses innefatta myndighetsutövning och fel av förvaltaren kan, om felet beror på vårdslöshet, ådra staten skadeståndsansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: Frågan är då om konkursförvaltaren i detta fall har begått något fel då han på begäran av AA vägrade att ompröva sitt tidigare beslut med hänvisning till att beslutet varit föremål för prövning såväl i tingsrätten som i hovrätten vars dom vunnit laga kraft.

text: Några bestämmelser om förvaltarens handläggning finns inte i

text: lönegarantilagen

text: . I förarbetena till lagen (

text: prop. 1991/92:139 s. 31

text: f.) uttalade departementschefen, att när så erfordras kan ledning i stället sökas i vad som gäller enligt

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Av

text: 27 § förvaltningslagen

text: följer att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagats, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla (inhibition). Skyldigheten gäller inte om myndigheten har överlämnat handlingarna i ärendet till en högre instans eller om det i annat fall finns särskilda skäl mot att myndigheten ändrar beslutet.

text: Att myndigheten skall ändra beslutet innebär att - om förutsättningarna för omprövning är uppfyllda och inget av de angivna undantagen är tillämpligt - den skall meddela ett nytt beslut som helt eller delvis återkallar eller ändrar det tidigare beslutet (Hellners, Malmqvist, Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer, 4 uppl., s. 338). Omprövningsskyldigheten gäller oberoende av begäran och i princip oavsett om beslutet överklagas eller inte. Den avser även beslut som har vunnit laga kraft.

text: Av de i förvaltningsrättslig praxis och litteratur utvecklade principerna rörande negativ rättskraft följer att en myndighet har rätt att häva ett avslagsbeslut som den själv har fattat och ta upp ärendet till förnyad prövning. Ett avslagsbeslut vinner således inte negativ rättskraft. Den förnyade prövningen kan ske på enskild parts initiativ - t.ex. efter ny ansökan om samma förmån - eller på myndighetens eget initiativ. Grund för omprövning kan exempelvis vara nytillkomna omständigheter, konstaterande att brister förekommit i ärendets handläggning eller att myndigheten ändrat sin uppfattning i sakfrågan inom ramen för sitt fria skön (se bl.a. Westerberg, Allmän förvaltningsrätt, 3 uppl., s. 82). I fall där en part som har fått avslag på en ansökan om en förmån återkommer med en uttrycklig begäran om att myndigheten skall pröva saken på nytt anses myndigheten skyldig att göra en ny sakprövning. Myndigheten är således skyldig att besvara varje sådan begäran genom ett nytt beslut oavsett om det tidigare beslutet bör ändras eller inte, se Hellners, Malmqvist a.a. s. 335 samt JK-Beslut.1995 A 2 s.22 ff.

text: Det hittills anförda har tagit sikte på handläggningen av förvaltningsärenden. I det fall som nu underställts min prövning tillkommer emellertid det förhållandet att lönegarantifrågan också prövats av allmän domstol. Denna situation förelåg inte i det JO-beslut vartill hänvisats i ansökan och berörs heller inte av JO i dennes analys av rättsfrågorna i det ärendet. Frågan är då vilken betydelse domstolsprövningen av saken har?

text: Om bevakning inte förekommer i en konkurs skall förvaltaren enligt

text: 16 § lönegarantilagen

text: snarast pröva och meddela beslut i frågan om en fordran i konkursen skall betalas enligt garantin. Om en arbetstagare är missnöjd med förvaltarens beslut får han enligt 29 § väcka talan mot staten inom tre veckor från det att han fick del av beslutet. Talan skall enligt 32 § väckas vid den tingsrätt som handlägger konkursärendet. Det bör noteras att det alltså inte är frågan om ett överklagande av ett förvaltningsbeslut såsom fallet är då en myndighets beslut överklagas till förvaltningsdomstol i enlighet med reglerna för sådana överklaganden.

text: En tvist i en lönegarantifråga mellan den enskilde och staten handläggs inom ramen för reglerna i

text: rättegångsbalken

text: om handläggning av tvistemål och avgörs - för den händelse en uppgörelse i godo inte kan nås och talan därför återkallas eller dylikt - genom dom i målet. Tvisten kan inom ramen för dessa regler prövas av hovrätt och om prövningstillstånd ges av högsta domstolen. Om en dom inte överklagas vinner den på vanligt sätt laga kraft.

text: Sedan stämning väckts mot staten är det alltså inte längre fråga om handläggning av ett förvaltningsärende utan om ett tvistemål vid allmän domstol. De regler om rättskraft som enligt doktrin och praxis utbildats inom förvaltningsförfarandet gör sig alltså inte längre gällande. I stället gäller att en lagakraftvunnen dom av allmän domstol inte kan ändras eller angripas i annan ordning än med anlitande av extraordinära rättsmedel. En tvistemålsdoms rättskraft innebär att de bakomliggande rättsfakta som utgjort förutsättning för domen prekluderas och att det som anges i domslutet är det som gäller mellan parterna, se Ekelöf, Rättegång III, femte uppl. s. 88 f. och Olivecrona, Domen i tvistemål s. 33 f. samt JK-Beslut 1996 A. 2 s. 32.f.

text: Tanken att en konkursförvaltare - sedan en lönegarantifråga som han haft att handlägga har prövats och avgjorts av allmän domstol genom lagakraftägande dom - skulle kunna ta upp saken på nytt och ändra avgörandet ter sig egendomlig och ger enligt min mening uttryck för ett felaktigt synsätt.

text: Den inställning som jag här redovisat låter sig också väl förena med det avgörande av Skånska hovrätten som Margit H hänvisat till i sin ansökan (hovrättens beslut den 12 maj 1997 i mål Ö 179-96). Hovrätten fann där att den omständigheten att en part försuttit treveckorsfristen för att väcka talan vid domstol inte innebar att talan kunde avvisas av tingsrätten sedan omprövning begärts och en ny stämningshänvisning lämnats av konkursförvaltaren. Enligt hovrätten började därmed en ny frist att löpa för talans väckande och saken skulle tas upp i tingsrätten.

text: Inte heller i det fallet förelåg det alltså något tidigare avgörande av domstol i själva sakfrågan huruvida rätt till lönegaranti förelåg och i så fall i vilken omfattning. Om en konkursförvaltare även i ett fall där lönegarantifrågan tidigare prövats i sak av domstol skulle kunna ompröva sitt beslut och lämna en ny stämningshänvisning skulle detta - såsom Riksskatteverket varit inne på i sitt remissvar - kunna leda till att domstolen nödgades ingå i en prövning av huruvida det tidigare domstolsavgörandet inte innebar att saken var res judicata och på grund av förbudet mot att väcka ny talan rörande samma fråga avvisa den nya talan. En sådan tillämpning av regelsystemet kan enligt min mening uppenbarligen inte vara avsedd och talar starkt emot den analys som lagts till grund för skadeståndsbegäran i detta ärende.

text: Jag hävdar alltså för min del sammanfattningsvis att konkursförvaltaren i detta fall gjorde rätt när han med hänvisning till de lagakraftvunna avgörandena i tingsrätten och hovrätten vägrade att för sin del på nytt pröva saken.

text: Redan på grund av det nu anförda skall AA:s skadeståndsanspråk mot staten lämnas utan bifall.

text: Jag saknar därmed anledning att gå in på frågor om de begränsningar i statens skadeståndsansvar som gäller för rättstillämpningsfel och som Riksskatteverket har berört i sitt yttrande. En annan invändning som jag haft anledning att utveckla närmare rör frågan om kausalitet mellan ett uteblivet omprövningsbeslut och uppkommen skada. Det ter sig ingalunda självklart att ett sådant samband skulle kunna konstateras, jfr mitt beslut i ärende med dnr

text: Mot bakgrund av det anförda finner jag att det saknas förutsättningar att bifalla AA:s skadeståndsanspråk och avslår följaktligen detta.

text: Ärendet, vars avgörande av resursskäl beklagligtvis har dragit ut på tiden, är därmed avslutat.