title: Att aktivt läsa ett textmeddelande på ett vykort till en intagen inom Kriminalvården utgör en granskning av försändelse

sammanfattning: Vid en inspektion av häktet Göteborg uppmärksammade JO att häktets personal läste texten på inkommande vykort till intagna. I beslutet konstaterar JO att ett sådant förfarande är en granskningsåtgärd i både fängelselagens och häkteslagens mening. En sådan åtgärd är ett klart ingrepp i den personliga integriteten och är endast tillåten under vissa förutsättningar. Utredningen i det aktuella ärendet har visat att häktet Göteborg inte tycks ha prövat om det fanns lagliga förutsättningar för granskningen. Häktet har heller inte dokumenterat saken eller underrättat berörda intagna om att en sådan granskning skett. JO ser allvarligt på de brister som har kommit fram och ger häktet Göteborg kritik för dess hantering av vykort till intagna. JO gör i beslutet även allmänna uttalanden om hanteringen av vykort till intagna och betonar bl.a. vikten av att det inom Kriminalvården finns tydliga rutiner för hur de intagna ska underrättas om en genomförd postgranskning.

text: Initiativet

text: Vid JO:s inspektion av häktet Göteborg den 20–22 september 2022 (dnr 6818-2022) framkom att postgranskande personal läste texten på inkommande vykort till intagna utan att dokumentera saken. Med anledning av den iakttagelsen beslutade jag att utreda Kriminalvårdens hantering av vykort som skickas till häkten och anstalter. Initiativet har handlagts i detta ärende.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över myndighetens hantering av vykort som skickas utan kuvert till intagna i häkten och anstalter. Yttrandet skulle omfatta de punkter som framgår av remissvaret nedan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom rättschefen, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har hämtats in från region Väst, som i sin tur har hämtat in uppgifter från häktet Göteborg. De specifika uppgifter om häktet Göteborgs hantering som JO har efterfrågat redovisas särskilt under avsnittet Kriminalvårdens bedömning.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: framgår att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Av

text: 1 kap. 6 § häkteslagen (2010:611)

text: framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. En motsvarande reglering finns i

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: . Av

text: 3 kap.

text: 7 § andra

text: och

text: tredje stycket

text: häkteslagen

text: framgår att en intagen får vägras att sända eller ta emot en försändelse, i andra fall än som avses i första stycket eller i 6 §, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. En försändelse som den intagne inte får sända eller ta emot får hållas kvar. Enligt

text: 3 kap. 8 § häkteslagen

text: får en försändelse som hålls kvar granskas endast om den intagne har medgett det, eller om det i fall som avses i 7 § andra stycket är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En försändelse som avses i 6 § eller 7 § första stycket får endast granskas för att utreda vem avsändaren är. Av 3 kap. 16 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte, framgår det att bestämmelserna i 3 kap. 17–20 §§ endast gäller om den intagne har medgivit att försändelsen granskas eller om den granskas på grund av att det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl enligt

text: 3 kap. 8 § häkteslagen

text: . Av det allmänna rådet till bestämmelsen framgår att medgivande till granskning normalt sker genom att den intagne skriver under ett s.k. postgranskningsmedgivande. Enligt 3 kap. 18 § FARK Häkte, får en försändelse till eller från en intagen granskas genom genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnande utan genomläsning av innehållet, eller öppnande och genomläsning av innehållet. Enligt 3 kap. 20 § FARK Häkte, ska den intagne underrättas när en försändelse har granskats. Underrättelsen ska innehålla information om 1. vilken försändelse som har granskats, 2. med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, 3. vilken typ av granskning som har utförts, 4. datum för granskningen, samt 5. vem eller vilka som medverkat vid granskningen. En motsvarande reglering finns i 7 kap. 24 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse. Av

text: 7 kap. 7 § fängelselagen

text: framgår att i andra fall än som avses i 6 § får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något liknande förfarande.

text: Av 7 kap. 22 § FARK Fängelse framgår att en försändelse till eller från en intagen får granskas genom genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnande utan genomläsning av innehållet, eller öppnande och genomläsning av innehållet. En försändelse till eller från en intagen på säkerhetsavdelning ska alltid granskas genom öppning och genomläsning. Om en försändelse har öppnats, ska den förseglas när granskningen är slutförd.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: 1. Hur ser Kriminalvården på att personal vid häktet Göteborg läste texten på inkommande vykort? Utgör hanteringen enligt myndighetens uppfattning en granskningsåtgärd? Hur ställer sig myndigheten till att åtgärden inte dokumenterades och att den intagne inte underrättades?

text: Utgångspunkter för vykort

text: Vykort skiljer sig från förslutna brev på ett sådant sätt att innehållet är fullt åtkomligt för den som hanterar vykortet. Förutom i situationer där den intagne har eftersänd postbefordran till sin häktes- eller anstaltsplacering bör det finnas vetskap hos avsändaren om att ett vykort kommer att behöva befordras till den intagne inom myndighetens verksamhet, utöver ordinarie postgång. Kriminalvårdens uppfattning är vidare att det kan antas att avsändaren anpassar sitt val av försändelse utifrån det meddelande hen vill kommunicera och att det finns en allmän kännedom om vykorts åtkomlighet. Detta talar för att vykort typiskt sett skulle kunna betraktas som mindre integritetskänsliga försändelser. Vykortets karaktär som oförslutet medför också att det inte omfattas av grundlagsskyddet i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: mot undersökning av förtroliga försändelser. (Holmberg m.fl., Grundlagarna, 24 februari 2023, Version 3A, Juno, kommentaren till

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). Det innebär i sin tur att det enligt Kriminalvårdens bedömning finns ett större utrymme att vidta inskränkande åtgärder när det gäller oförslutna försändelser. Kriminalvården vill dock understryka att det i dagsläget inte görs någon åtskillnad i hanteringen av inkommande försändelser utefter om de omfattas av tillämpningsområdet för

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: eller inte.

text: Granskning av vykort

text: Som ett led i en human kriminalvård är det viktigt att de intagna kan upprätthålla kontakter med omvärlden, vilket bl.a. sker genom brev och andra försändelser. Försändelser kan dock användas i otillåtna syften såsom att planera brottslig verksamhet m.m. Därför är det nödvändigt att Kriminalvården, under vissa förutsättningar, har möjlighet att granska brev och andra försändelser. I sammanhanget fordras därför en avvägning mellan vad som krävs för att Kriminalvården ska kunna förhindra brott och upprätthålla ordning och säkerhet i anstalt och häkte och de intagnas integritet och intresse av kommunikation med omvärlden. Med granskning avses åtgärder av olika slag; genomlysning, öppnande utan genomläsning och öppnande med efterföljande genomläsning (3 kap. 18 § FARK Häkte och 7 kap. 22 § FARK Fängelse). Här avses dock inte den granskning av inkommande försändelser som utförs av förundersökningsledare till följd av att den intagne har ålagts restriktioner inom ramen för det straffprocessuella förfarandet. Kriminalvårdens uppfattning är att det får betraktas som en granskningsåtgärd att aktivt läsa ett vykorts textmeddelande inklusive uppgift om avsändare, även om åtgärden inte har föregåtts av att en sluten försändelse har öppnats. Däremot anser Kriminalvården inte att det utgör en granskningsåtgärd att kontrollera vem vykortet är adresserat till. En verkställighet får inte innebära andra begränsningar i en intagens frihet än vad som följer av lag eller som är nödvändigt för att ordningen eller

text: säkerheten ska kunna upprätthållas. Mot den bakgrunden anser Kriminalvården att hanteringen i det aktuella fallet varit förenad med flera brister som myndigheten betraktar som allvarliga. Här kan särskilt lyftas fram att den aktuella åtgärden vidtogs utan att de intagnas postgranskningsmedgivande kontrollerades. Av hur JO har beskrivit händelseförloppet framstår det inte heller som att det gjordes någon bedömning av om åtgärden var absolut nödvändig av säkerhetsskäl innan granskning genomfördes. Häktet Göteborg medger att granskning utan nödvändig dokumentation har skett av misstag vid enstaka tillfallen men understryker att detta inte sker vanemässigt. Kriminalvården konstaterar att myndighetens föreskrifter inte har följts genom att åtgärden inte dokumenterades och att underrättelsen inte kom den intagne till del, i enlighet med vad som framgår av 3 kap. 20 § FARK Häkte. Underrättelse om granskning är särskilt viktig ur ett rättssäkerhetsperspektiv eftersom den bl.a. ger den enskilde en möjlighet att bedöma om åtgärden varit författningsenlig. Det är också en förutsättning för att den enskilde ska få kännedom om integritetsintrånget.

text: 2. Förekommer det vid häktet Göteborg någon annan form av granskning eller kontroll av inkommande vykort? Häktet Göteborg har svarat att postgranskning sker genom att en försändelse genomlyses i öppnat eller oöppnat skick, genom öppnande utan genomläsning samt genom öppnande med efterföljande genomläsning. Därutöver förekommer det att postgranskande personal känner utanpå försändelsen med händerna. Häktet bedömer dock att hanteringen inte utgör en postgranskningsåtgärd i den mening som avses i 3 kap. 18 § FARK Häkte. I syfte att minimera risken för att vykort granskas av misstag har häktet Göteborg tillhandahållit utbildning för personal som hanterar försändelser. Häktet har även infört en rutin där inkommande vykort placeras i kuvert som försluts. I budmottagningen anmodas inlämnaren att ombesörja detta och ange mottagarens personuppgifter på kuvertet. I de fall vykort tas emot genom ordinarie postgång är det i stället Kriminalvårdens personal som lägger vykortet i ett kuvert, skriver mottagarens personuppgifter på kuvertet och försluter försändelsen.

text: 3. Vad anser Kriminalvården vara en korrekt hantering av inkommande vykort till häkten och anstalter? Under vilka förutsättningar anser myndigheten att hela eller delar av texten på sådana vykort, innefattande t.ex. uppgifter om avsändare, får läsas?

text: Inkommande försändelser till häkte

text: En första förutsättning för kvarhållande och granskning i häktesfallen är att förfarandet kan motiveras ur ett ordnings- eller säkerhetsperspektiv. Det kan röra sig om en misstanke i ett enskilt fall eller om slumpmässiga stickprovskontroller som vidtas i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet. En väsentlig skillnad mellan reglerna om granskning av försändelser i häkte respektive anstalt är att granskning i häkte endast får ske om den intagne har lämnat sitt uttryckliga medgivande till det. Här använder myndigheten sig av en särskild blankett för ändamålet. För inkomna vykort som myndigheten vill hålla kvar och granska bör personal ta del av uppgift om adressat och därefter kontrollera om ett godkännande finns. Om medgivande till granskning saknas får vykortet endast granskas om det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En sådan situation kan vara för handen om det finns en välgrundad misstanke om att försändelsen

text: innehåller en explosiv eller giftig substans (

text: prop. 2009/10:135 s. 193

text: ). Om den intagne inte har lämnat sitt medgivande till granskning och nödvändiga säkerhetsskäl för granskning saknas kvarhålls försändelsen, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen och säkerheten, utan att någon granskning sker. Om inte särskilda skäl talar emot det lämnas en sådan försändelse till den intagne senare, dock senast när hen friges. Vid misstanke om brott bör dock polis underrättas. Om medgivande till granskning finns får granskningen inte göras mer långtgående än vad som är nödvändigt (se

text: 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen

text: ). När granskningen har genomförts ska åtgärden dokumenteras och den enskilde underrättas i enlighet med 3 kap. 20 § FARK. Häkte. Huvudregeln är att den granskade försändelsen ska befordras till den intagne efter utförd granskning. En lämplig ordning, som redan tillämpas vid myndigheten, är att försändelsen förses med en stämpel som fylls i enligt de krav som anges i föreskriften innan den överlämnas till den intagne. Stämpeln kan med fördel påföras en post it-lapp eller ett lösblad och fastas vid försändelsen. Samtidigt kan det i sammanhanget ifrågasättas hur långtgående åtgärder myndigheten kan förväntas vidta för att undvika ”misstagsgranskningar” mot bakgrund av vykortets utformning som en oförsluten försändelse. Det bör även noteras att häktet Göteborgs nya rutin avviker från den myndighetsövergripande hållningen i frågan. Visserligen utesluts risken för misstagsgranskning när försändelser vidarebefordras inom häktet genom rutinen. Risken för att personal som tar emot vykort som befordrats med ordinarie postgång ”råkar” läsa på vykortet i samband med att det placeras i kuvertet kvarstår dock även med denna lösning. För att undvika att ta del av innehållet kan postgranskande personal exempelvis hålla en hand för löptexten i samband med att mottagarens namn läses. I övrigt ser Kriminalvården att informations- och utbildningsinsatser till myndighetens medarbetare är den enskilt viktigaste faktorn för att minimera riskerna för otillåten postgranskning.

text: Inkommande försändelser till anstalt

text: En försändelse till en intagen i anstalt får granskas endast om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Detta innebär inte att all korrespondens rutinmässigt får kontrolleras utan en bedömning av vad som krävs med hänsyn till ordningen och säkerheten måste alltid göras. Utfallet av denna bedömning kan variera vid olika anstalter och avdelningar inom anstalten. Särskilda regler om granskning gäller dock för säkerhetsavdelningarna. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål, är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet eller ett led i ett planerat avvikande eller något liknande förfarande. Inte heller i anstaltsfallen får granskningen göras mer långtgående än vad som är nödvändigt. En utförd granskning ska dokumenteras och den intagne ska underrättas på motsvarande sätt som i häktesfallen.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för de bestämmelser som är av intresse för frågorna i ärendet. Jag återkommer till en del av regleringen i det följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: framgår att var och en är skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Det här initiativet avser vykort som skickas utan kuvert till intagna i häkten och anstalter. Som

text: Kriminalvården har varit inne på i sitt remissvar omfattas sådana inte av grundlagsskyddet för förtroliga försändelser (Se Holmberg m.fl., Grundlagarna [3 juli 2019, JUNO], kommentaren till

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: Fängelselagen (2010:610)

text: och

text: häkteslagen (2010:611)

text: behandlar under vilka förutsättningar försändelser till och från intagna får granskas. Med en försändelse avses i denna reglering varje försändelse, t.ex. brev, skriftliga meddelanden, andra skriftliga handlingar och paket, som ska befordras till och från den intagne genom Kriminalvårdens försorg (se

text: prop. 2009/10:135 s. 110

text: och

text: ). Begreppet försändelse kan enligt min mening därför inte tolkas på annat sätt än att vykort omfattas.

text: Vad som avses med granskning preciseras inte i

text: fängelselagen

text: eller

text: häkteslagen

text: . Det framstår dock som självklart att genomläsning är en del av det begreppet. Detta inte minst eftersom ett tillåtet syfte med åtgärden i anstaltsverksamheten är att undersöka om en försändelse är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något annat liknande förfarande (se

text: 7 kap. 7 § fängelselagen

text: , jfr vad som sägs i

text: 3 kap.

text: och

text: 8 §§

text: häkteslagen

text: ). Att aktivt läsa textmeddelandet på ett vykort till en intagen måste därmed enligt min mening anses utgöra en granskning av en försändelse enligt både

text: fängelselagens

text: och

text: häkteslagens

text: mening. Detsamma gäller uppgiften om vem som är avsändare av vykortet. Jag noterar att Kriminalvården är av samma uppfattning.

text: En granskningsåtgärd är ett klart ingrepp i den personliga integriteten. Kriminalvården har i sitt remissvar anfört under vilka förutsättningar det är tillåtet, och jag hänvisar till den redogörelsen. Som även framgår där ska åtgärden dokumenteras och den intagne underrättas när en granskning har skett.

text: Utifrån utredningen i det här ärendet och de iakttagelser som gjordes vid inspektionen drar jag slutsatsen att häktet Göteborg granskade försändelser i form av vykort, och det utan att saken dokumenterades. Inte heller underrättades de intagna om åtgärden. Vidare tycks häktet inte ha prövat om det fanns lagliga förutsättningar för granskningen. Jag ser allvarligt på de brister som har kommit fram och häktet Göteborg ska därför kritiseras. Jag noterar att rutinerna ska ha ändrats efter att jag inledde en utredning om saken, vilket är positivt.

text: Jag kan visserligen ha förståelse för att den aktuella typen av försändelser medför särskilda svårigheter att hantera för Kriminalvården. Enligt min mening måste myndigheten, utan att det ska anses röra sig om en granskningsåtgärd, ha rätt att ta del av uppgifter om vem som är mottagare av ett vykort. Den uppgiften tar de enskilda verksamhetsställena regelmässigt del av även när det gäller förslutna kuvert till intagna, och den har stor betydelse för bedömningen av just om en försändelse ska granskas eller inte. Vid försändelser till intagna i häkte är uppgiften dessutom av särskild vikt eftersom förekomsten av postgranskningsmedgivande i enskilda fall ska kontrolleras (se 3 kap. 16 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:2

text: ] om häkte,

text: FARK Häkte). Utan vetskap om vem som är mottagare är det för övrigt inte möjligt att befordra försändelsen till rätt intagen.

text: Kriminalvården har i remissvaret nämnt olika praktiska lösningar för att undvika att textmeddelanden på vykort blir granskade av misstag. Myndigheten har således angett att postgranskande personal kan hålla en hand framför textmeddelandet eller att inkommande vykort placeras i kuvert som försluts. Jag har som JO inte skäl att uttala mig om hur myndigheten praktiskt bör gå till väga men kan konstatera att båda alternativen är ägnade att minska risken för misstagsgranskningar. Vykortets utformning är dock sådan att den risken aldrig helt kan uteslutas.

text: Det är av väsentlig betydelse att myndigheten har rutiner för hur de intagna ska underrättas om genomförd postgranskning även när det gäller granskade vykort. Det som framgår av myndighetens handbok – att själva försändelsen stämplas och stämpelns rutor fylls i enligt myndighetens föreskrifter – går av förklarliga skäl ofta inte att tillämpa när det gäller vykort (se Kriminalvårdens handbok om försändelser [2015:2] s. 29). Jag har emellertid inte heller i denna del någon synpunkt på den praktiska hanteringen, så länge de intagna får del av informationen på ett lämpligt och synligt sätt.

text: Slutligen noterar jag att Kriminalvårdens egna föreskrifter tycks förutsätta att en granskning i form av genomläsning alltid föregås av ett öppnande av försändelsen i fråga (se t.ex. 7 kap. 22 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse, och 3 kap. 18 § FARK Häkte). Mot bakgrund av vad som framkommit i detta ärende och mina uttalanden kan det finnas anledning för myndigheten att se över bestämmelserna så att även granskningen av vykort som skickas utan kuvert till intagna i häkten och anstalter blir tydligt reglerad.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har tidigare handlagts av rättssakkunniga Marcus Winerdal-Arnö. Byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut
Beslut, ändring av
Interimistiskt beslut
Negativ rättskraft
Partsinsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan kritiseras för att bl.a. formlöst ha hållit inne sedan tidigare beviljad sjukpenning och för att ha ändrat ett gynnande beslut till den enskildes nackdel utan att ha bedömt om det fanns förutsättningar för det

org: jo

sammanfattning: Försäkringskassan beviljade AA sjukpenning för en period om åtta månader i enlighet med hennes ansökan. Hon underrättades dock inte om beslutet på annat sätt än genom utbetalningsbesked på myndighetens webbplats Mina sidor och genom att det skedde vissa utbetalningar. När sjukpenningen en bit in i perioden hölls inne fattades inte något formellt beslut om den saken och AA informerades inte om åtgärden. Därefter fattades ett nytt beslut om sjukpenning på en lägre nivå utan att det framgick att det nya beslutet var en ändring av det tidigare beslutet om sjukpenning. JO är i flera avseenden kritisk mot handläggningen av AA:s ärende. JO uttalar bl.a. att det många gånger när det fattas ett beslut om att bevilja en förmån för en längre tidsperiod eller för flera tidsperioder är lämpligt att den enskilde underrättas om beslutet – detta för att tydliggöra vad som faktiskt gäller och vilka rättigheter och eventuella skyldigheter den enskilde har. JO påpekar vidare att Försäkringskassan när den avser att ändra ett tidigare beslut på ett sätt som är till nackdel för den enskilde måste pröva om förutsättningarna för det är uppfyllda. Om så bedöms vara fallet, ska ställningstagandet dokumenteras och den enskilde underrättas om att det tidigare beslutet har ersatts av ett ändringsbeslut. Försäkringskassan kritiseras för att detta inte skedde i AA:s ärende. JO är också kritisk mot att Försäkringskassan under utredningstiden höll inne den beviljade förmånen utan att det fattades något formellt interimistiskt beslut om saken. Försäkringskassan kritiseras också för bristande tillgänglighet via telefoni och för dröjsmål med att hantera en begäran om partsinsyn.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade på Försäkringskassan och uppgav bl.a. följande. I juni 2022 beviljades hon sjukpenning utifrån ett läkarintyg som avsåg perioden den 1 juni 2022–31 januari 2023 men underrättades inte om beslutet. Trots att hon redan hade beviljats sjukpenning uppmanades hon i september att skicka in en ansökan om fortsatt sjukpenning för tiden efter den 13 oktober 2022. Efter att

type: stycke

text: hon hade gjort det meddelade Försäkringskassan att hon skulle få sjukpenning under utredningstiden. Någon sjukpenning betalades emellertid inte ut. I stället hölls den sedan tidigare beviljade sjukpenningen inne utan att hon informerades om det. Den 4 november 2022 fattade Försäkringskassan ett nytt beslut och beviljade henne fortsatt sjukpenning. Det framgick inte hur det beslutet förhöll sig till beslutet som myndigheten hade fattat i juni. Det var vidare mycket svårt att komma i kontakt med handläggaren i ärendet, och hennes begäran om partsinsyn hanterades inte.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingarna i AA:s ärenden om sjukpenning och begärde sedan att Försäkringskassan skulle yttra sig över vissa delar av det som AA hade uppgett.

text: I yttrandet redogjorde Försäkringskassan för vad som hade hänt i ärendena och uppgav bl.a. följande.

text: Genom ett beslut den 16 juni 2022 beviljades AA sjukpenning i enlighet med sin ansökan. Det ansågs uppenbart onödigt att underrätta henne genom en särskild beslutsunderrättelse eftersom ansökan beviljades fullt ut. Dessutom lades information om utbetalningarna upp på AA:s Mina sidor på Försäkringskassans webbplats. I oktober hölls den beviljade sjukpenningen inne utan att handläggaren hade övervägt om förutsättningarna för det var uppfyllda och utan att något interimistiskt beslut fattades. AA underrättades inte heller om åtgärden. Orsaken till att sjukpenningen hölls inne var bl.a. att AA:s dagar med rätt till sjukpenning på normalnivå, dvs. sjukpenning motsvarande 80 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten, hade löpt ut. Sjukpenning på den nivån betalas som huvudregel endast ut under 364 dagar. Därefter kan den enskilde få sjukpenning på fortsättningsnivå, vilket motsvarar 75 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten. I AA:s fall behövde det utredas om hon kunde få sjukpenning på normalnivå eller på fortsättningsnivå efter den 13 oktober 2022. Parallellt med sjukpenningärendet pågick även en utredning om sjukpenninggrundande inkomst. Utredningen i det ärendet genomfördes inte tillräckligt skyndsamt. När Försäkringskassan senare beslutade att AA inte hade rätt till sjukpenning på normalnivå efter den 13 oktober utan på fortsättningsnivå, utformades det beslutet som ett nytt beslut om sjukpenning och inte som en ändring av ett tidigare gynnande beslut. Myndigheten var inte tillräckligt tillgänglig för kontakt och AA:s begäran om partsinsyn hanterades felaktigt.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Behöver den enskilde alltid underrättas om ett gynnande beslut? Av

text: 33 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, framgår att en myndighet som fattar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt ska underrätta den som är part om det

text: fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart att det inte behövs. Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. Myndigheten bestämmer hur parten ska underrättas. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det.

text: För att en underrättelse ska kunna underlåtas måste det enligt förarbetena till bestämmelsen i princip framstå som självklart att en underrättelse inte skulle fylla någon funktion. Undantagsregeln ska tolkas snävt. Avsikten är att den ska vara tillämplig enbart i sådana fall där behovet av underrättelse – sett objektivt ur den enskildes perspektiv – i princip helt saknas (se

text: prop. 2016/17:180 s. 206

text: och

text: f.).

text: Av utredningen i ärendet framgår att Försäkringskassan beslutade att bevilja AA halv sjukpenning för perioden den 27 juni–23 oktober 2022 och en fjärdedels sjukpenning för perioden den 24 oktober 2022–31 januari 2023, vilket var i enlighet med hennes ansökan. Jag instämmer i Försäkringskassans slutsats att beslutet måste anses ha avsett sjukpenning på normalnivå eftersom något annat inte angavs. Utbetalningarna registrerades i utbetalningssystemet. Att sjukpenning hade beviljats framgick sedan av de utbetalningsbesked som lades upp på Mina sidor. Utbetalningsbesked läggs upp efter hand och syns på Mina sidor några dagar innan beloppet kommer in på den enskildes konto.

text: När Försäkringskassan beviljar sjukpenning i enlighet med en ansökan kan det under vissa omständigheter vara uppenbart att en underrättelse om beslutet inte behövs. Det gäller t.ex. om ett utbetalningsbesked avser hela den sökta perioden och beskedet läggs upp på den enskildes Mina sidor i nära anslutning till att beslutet fattas.

text: Eftersom utbetalningsbeskeden läggs upp på Mina sidor i takt med att utbetalningarna görs är det inte alltid självklart för den enskilde att sjukpenning har beviljats för hela den period som ansökan omfattar. En underrättelse om beslutet skulle i sådana fall göra situationen tydligare för den enskilde och kan därför inte sägas vara helt utan funktion. När Försäkringskassan, som i AA:s ärende, dessutom i ett senare skede fattar ett nytt beslut som avviker från det ursprungliga beslutet och som de tidigare utbetalningsbeskeden baseras på blir det otydligt för den enskilde vad som faktiskt gäller. En beslutsunderrättelse kan också i andra sammanhang tydliggöra vilka rättigheter och eventuella skyldigheter en enskild har med anledning av förmånen.

text: Det som har framkommit i AA:s ärenden belyser den rättsosäkerhet som kan bli följden av att positiva beslut inte förmedlas till den enskilde på ett tydligt sätt. För att förhindra att sådana situationer uppstår är det enligt min mening många gånger lämpligt att Försäkringskassan även underrättar om beslut som innebär att en ansökan bifalls. Det gäller särskilt när beslutet omfattar en längre tidsperiod eller flera tidsperioder. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för att AA inte underrättades om beslutet att sjukpenning hade beviljats för hela den sökta perioden.

text: Ändring av gynnande beslut Av bestämmelserna i

text: 27 kap.

text: 24 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) framgår bl.a. att sjukpenning på normalnivån inte får lämnas för en längre period än sammanlagt 364 dagar under en ramtid på 450 dagar, såvida inte den enskilde har en allvarlig sjukdom. En försäkrad som har fått sjukpenning på normalnivån för maximalt antal dagar och som gör anspråk på fortsatt ersättning på normalnivån eller på fortsättningsnivån måste ansöka om det hos Försäkringskassan (se

text: prop. 2007/08:136 s. 78

text: Enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB ska Försäkringskassan ändra ett beslut som har fattats av myndigheten och som inte har prövats av domstol, om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller en uppenbar oriktighet, har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

text: Ett beslut får dock, enligt

text: 113 kap. 5 §

text: SFB, inte ändras till den försäkrades nackdel med stöd av 3 § när det gäller en förmån som har förfallit till betalning, och inte heller i annat fall om det finns synnerliga skäl mot det.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 16 juni 2022 beviljades sjukpenning på normalnivå t.o.m. den 31 januari 2023, vilket överskred de 364 dagar som

text: 27 kap. 21 §

text: SFB tillåter. Handläggaren i ärendet uppmärksammade inte det.

text: Den 13 september 2022 skickade Försäkringskassan ett brev till AA och uppgav att hon måste ansöka om sjukpenning på nytt eftersom hon snart hade fått sjukpenning i 364 dagar. När AA drygt två veckor senare lämnade in en ansökan om fortsatt sjukpenning noterade Försäkringskassan att hon redan hade beviljats sjukpenning t.o.m. den 31 januari 2023. Den 4 november 2022 fattade myndigheten ett nytt beslut utan att ta ställning till hur det förhöll sig till det tidigare beslutet, och fann att AA inte hade rätt till fler dagar med sjukpenning på normalnivå efter den 13 oktober 2022. Hon beviljades i stället sjukpenning på fortsättningsnivå, dvs. med ett lägre belopp.

text: När det kom fram att beslutet den 16 juni 2022 var felaktigt gjorde Försäkringskassan en till synes helt ny och förutsättningslös prövning av AA:s rätt till sjukpenning efter den 13 oktober 2022. Myndigheten skulle i stället skyndsamt ha utrett om förutsättningarna för att ändra gynnande beslut enligt 113 kap. 3 och 5 §§ SFB var uppfyllda och, om så var fallet, dokumenterat sitt ställningstagande och underrättat AA om att det tidigare beslutet ersatts av ett ändringsbeslut. Försäkringskassan förtjänar kritik för att ha underlåtit detta.

text: Att hålla inne sjukpenning Av 112 kap. 2 och 2 a §§ SFB framgår bl.a. att Försäkringskassan under vissa förutsättningar får besluta om sjukpenning i avvaktan på ett slutligt beslut om sjukpenning. Om det i stället finns sannolika skäl för att en beslutad ersättning

text: kommer att dras in eller minskas får myndigheten enligt

text: 112 kap. 3 §

text: SFB besluta att minska eller hålla inne ersättningen tills ärendet avgjorts.

text: Enligt

text: 32 § första stycket

text: FL ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart att det inte behövs. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. I paragrafens andra stycke anges vissa undantag från motiveringsskyldigheten som inte är tillämpliga i det här ärendet.

text: Jag har i ett tidigare beslut den 10 december 2021 (dnr 1505-2020) riktat allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att den låtit bli att kommunicera och underrätta den enskilde om ett beslut att hålla inne beviljad sjukpenning och för bristande motivering av ett sådant beslut. Jag har därefter på nytt kritiserat myndigheten för brister av det här slaget vid en inspektion som genomfördes den 28–30 mars 2022 i ett ärende med dnr 1551-2022.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 30 september 2022 ansökte om fler dagar med sjukpenning på normalnivå efter den 13 oktober 2022. När Försäkringskassan kommunicerade med AA med anledning av ansökan uppgav myndigheten att hon skulle få sjukpenning under handläggningstiden oavsett vilket beslut som sedan fattades. Någon utbetalning gjordes emellertid inte. I stället höll myndigheten inne den sjukpenning som hon redan hade beviljats. I en journalanteckning den 20 oktober angav Försäkringskassan under rubriken Intern information att rätten till sjukpenning hade bedömts fram t.o.m. den 31 januari 2023, att det bl.a. pågick en utredning av AA:s sjukpenninggrundande inkomst och att någon utbetalning därmed inte var aktuell.

text: Även om det inte är helt tydligt innebar journalanteckningen den 20 oktober att Försäkringskassan fattat ett formlöst beslut om att interimistiskt hålla inne den sedan tidigare beviljade sjukpenningen. Enligt vad som framgår hade myndigheten dessförinnan inte gjort någon bedömning av om det ens fanns förutsättningar för att fatta ett formlöst beslut om saken. Det är uppenbart att beslutet hade faktiska verkningar för AA, och Försäkringskassan borde därför ha fattat ett beslut som uppfyllde kraven enligt

text: 32 §

text: FL. Självfallet borde Försäkringskassan även ha underrättat henne om beslutet på det sätt som anges i

text: 33 §

text: FL.

text: När Försäkringskassan, som i det här fallet, formlöst håller inne en beviljad ersättning kan det försvåra för den enskilde att förstå om myndigheten alls fattat ett beslut och vad han eller hon kan göra åt det. Från rättssäkerhetssynpunkt är åtgärden därför inte helt invändningsfri. Jag är kritisk till de brister som kommit fram i denna del.

text: Tillgänglighet och service Av

text: 7 §

text: FL framgår att en myndighet ska vara tillgänglig för kontakter med enskilda. Enligt

text: 6 §

text: FL ska myndigheten vidare se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen och den ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: I förarbetena till lagen (se

text: prop. 2016/17:180 s. 20

text: f.) uttalas att en modern förvaltning bör präglas av ett tydligt medborgarperspektiv med högt ställda krav på god service, vilket är av avgörande betydelse för allmänhetens tilltro till förvaltningen. Det krävs att förvaltningen lämnar snabba, enkla och entydiga besked för att hjälpa den enskilde att ta till vara sin rätt.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA sedan den 15 november 2022 vid upprepade tillfällen försökt få kontakt med handläggaren i sitt sjukpenningärende. Bortsett från ett misslyckat försök att nå AA i början av månaden dröjde det till den 21 december innan handläggaren kontaktade AA Eftersom det var svårt för AA att förstå vad som hade hänt i ärendena medförde den uteblivna kontakten att hon vid upprepade tillfällen behövde begära anstånd i sitt ärende om sjukpenninggrundande inkomst som pågick parallellt.

text: Att det, bortsett från ett försök, dröjde över en månad innan handläggaren tog kontakt med AA är anmärkningsvärt. Agerandet lever knappast upp till det krav på service som ställs i

text: 6 §

text: FL. Med hänsyn till den otydlighet som präglat hanteringen av AA:s sjukpenning under hösten 2022 borde handläggaren ha varit angelägen om att återkoppla till AA och förklara vad som hade inträffat. Försäkringskassan förtjänar kritik för de brister i tillgänglighet och service som framkommit. Partsinsyn Enligt

text: 10 §

text: FL har den som är part i ett ärende rätt att ta del av allt material som har tillförts ärendet. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . En begäran från en part om att ta del av handlingarna i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller enligt 6 och 9 §§ FL om myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering. Det innebär bl.a. att en sådan begäran från en part, liksom när en begäran grundas på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om utlämnande av allmän handling, ska handläggas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut påpekat att enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ett ärende inte är ett skäl för att en ansökan ska behandlas med mindre skyndsamhet än om denne inte hade varit part i ärendet (se t.ex. JO 1999/2000 s. 332 och

text: JO 2003/04 s. 389

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 16 november 2022 begärde att få ta del av samtliga journaler i sina ärenden. Den 21 december påminde hon om begäran och fick besked om kostnaden för att få handlingarna. Enligt

text: Försäkringskassans remissyttrande skickades samtliga handlingar till henne den 28 december 2022 och på nytt den 4 april 2023. Det dröjde således åtminstone en och en halv månad innan AA fick de begärda handlingarna. Med hänsyn till att handlingarna enbart rörde AA och att den sekretessprövning som ska föregå ett utlämnande därmed borde kunna göras relativt snabbt saknas godtagbara skäl till dröjsmålet. Rätten till partsinsyn är grundläggande och Försäkringskassan förtjänar kritik för den långsamma hanteringen.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling

text: Ärendet har föredragits av seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg.

text: Byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Beateberg, för felaktig granskning av myndighetspost m.m. Även uttalanden om hanteringen av sådana försändelser när de inkommer i annan post

sammanfattning: I beslutet uttalar sig JO om hur en anstalt vid sin postgranskning bör hantera en försändelse från t.ex. en privatperson eller privat organisation som innehåller ett förslutet brev från en myndighet. Hon bedömer att brevet från myndigheten bör anses utgöra myndighetspost även om det kommer in i en försändelse från en avsändare som inte omfattas av reglerna för sådan post. Enligt henne är det synsättet mer förenligt med den grundlagsskyddade rätten till förtrolig kommunikation och reglerna för granskning av myndighetspost. Brevet från myndigheten får alltså granskas enbart i syfte att utreda vem avsändaren är när det finns anledning att anta att uppgiften om detta är oriktig. I beslutet får en anstalt kritik för att ha granskat ett brev från en myndighet i syfte att undersöka om det innehöll något otillåtet föremål.

text: [P]

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Beateberg, för felaktig granskning av myndighetpost m.m. Även uttalanden om hanteringen av sådana försändelser när de inkommer i annan post

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 december 2022 framförde AA i huvudsak följande klagomål mot Kriminalvården, anstalten Beateberg, och en tjänsteman där.

text: En anställd vid anstalten hade tidigare öppnat hans ytterst känsliga myndighetspost. Mindre än två månader senare inträffade samma sak med ännu känsligare post från Lilla Edets kommun. Det meddelandet låg i dubbla kuvert som båda hade öppnats. Därefter hade det yttre kuvertet slängts bort. Att öppna myndighetspost utan misstanke om att den är oriktig är ett lagbrott. Vidare är det anmärkningsvärt att han inte fick ytterkuvertet.

text: Till anmälan fogades ett kuvert som var ställt till AA och märkt med Lilla Edets kommuns logotyp. AA anförde att detta var det inre kuvertet i den nämnda försändelsen. Kuvertet är försett med en postgranskningsstämpel. Av den framgår att försändelsen kom in till anstalten och granskades den 6 december 2022 enligt

text: 7 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, genom granskningsmetoden öppnande utan genomläsning av innehållet. Enligt stämpeln har

text: granskningen utförts av en tjänsteman. Kuvertet är igenklistrat, men den övre långsidan har sprättats upp och därefter förslutits med tejp längs med öppningen.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över klagomålen och varför endast en person deltagit vid granskningen av försändelsen. Kuvertet som gavs in tillsammans med anmälan, JO:s handling # 2, bifogades.

text: I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionchefen vid Region Stockholm, följande:

text: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från ledningen vid anstalten Beateberg. Ett brev från Passus ankom till anmälaren den 6 december. Brevet granskades för att undersöka om försändelsen innehöll något otillåtet föremål. I försändelsen låg ett annat kuvert med Lilla Edets kommunlogga. Även detta kuvert öppnades och granskades av samma syfte. Det är alltid två tjänstemän som tillsammans granskar försändelser. Att det endast är angivet ett namn på handling två kan bero på att kuvertet inne i försändelsen inte noterades initialt. Tjänstemännen som granskade försändelsen bedömde att det inte rörde sig om s.k. myndighetspost eftersom avsändaren var Passus. Anstalten har befordrat kuvertet från Passus.

text: Rättslig reglering

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden (

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: , RF). Var och en är dessutom skyddad mot undersökningar av brev och annan förtrolig försändelse (

text: 2 kap. 6 § första stycket

text: RF). Dessa fri- och rättigheter gäller även en person som är intagen i en anstalt eller häkte. De får dock begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Av

text: 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) följer bl.a. att en försändelse mellan en intagen och en svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Sådana försändelser får dock granskas i syfte att utreda vem avsändaren är, när det finns anledning att anta att uppgifterna om vem som är avsändare är oriktiga. Av 7 kap. 7 § följer att en försändelse till eller från en intagen i anstalt i andra fall än som avses i 6 § får granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska bl.a. vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål. Av 7 kap. 24 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: följer att den intagne ska underrättas när en försändelse har granskats. Underrättelsen ska innehålla information om vilken försändelse som har granskats, med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, vilken typ av granskning som har utförts, datum för granskningen samt vem eller vilka som medverkat vid granskningen.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Passus är ingen svensk myndighet utan en organisation som arbetar med hjälp för personer som vill lämna ett kriminellt gäng och/eller en kriminell livsstil. Utifrån vetskapen om vilka som deltar i verksamheten bedömde anstalten att det förelåg skäl att undersöka om brevet innehöll något otillåtet föremål. Kuvertet med Lilla Edets logga var en del av innehållet i försändelsen från Passus. Detta kuvertet borde dock inte ha stämplats eftersom det var försändelsen från Passus, med innehåll, som granskades.

text: AA kommenterade remissvaret skriftligen och muntligen. Han anförde i huvudsak följande.

text: Kriminalvårdens uppgifter om att en avhopparverksamhet var avsändare är en efterhandskonstruktion eftersom Passus och Lilla Edets kommun aldrig har varit i kontakt med varandra. Hela försändelsen kom från kommunen. Det yttre kuvertet befordrades inte till honom, men hans socialsekreterare har berättat att hon skickade brevet i två identiska kuvert.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Kriminalvården har redogjort för viss relevant rättslig reglering. Jag vill tillägga följande.

text: Med försändelse avses varje försändelse, t.ex. brev, skriftliga meddelanden, andra skriftliga handlingar och paket, som är avsedda att genom Kriminalvårdens försorg befordras till eller från den intagne. Däremot avses inte ett elektroniskt meddelande, t.ex. e-post, såvida det inte har skrivits ut (se

text: prop. 2009/10:135 s. 110

text: och

text: Vid granskning genom öppnande av en försändelse ska, om möjligt, två tjänstemän medverka (7 kap. 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse).

text: Som framgår av remissvaret får försändelser mellan en intagen och bl.a. en svensk myndighet – s.k. myndighetspost – granskas enbart för att utreda vem avsändaren är när det finns anledning att anta att uppgifterna om detta är oriktiga. En sådan granskning måste kunna motiveras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet, och kontrollen får inte vara mer ingående än vad som krävs för att ta reda på om uppgiften om avsändare är korrekt. (Se 7 kap. 6 § och 1 kap. 6 § andra stycket FäL.) Bestämmelsen kan ses som en för intagna anpassad form av det grundlagsskydd som gäller för var och en i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: om skydd mot undersökning av brev eller andra förtroliga försändelser.

text: Enligt tidigare uttalanden från JO saknar Kriminalvården lagstöd för att kasta kuvert som försändelser till intagna har skickats i (se JO 2016/17 s. 280, dnr

text: Hanteringen i detta fall Den 6 december 2022 kom det in en försändelse till anstalten Beateberg som var adresserad till AA. Den innehöll ett brev från Lilla Edets kommun. AA menar att hela försändelsen kom från kommunen och att det yttre kuvertet var identiskt med det inre. Han har också anfört att anstaltspersonalen kastade bort ytterkuvertet och att det alltså inte befordrades till honom. Kriminalvården har å sin sida gjort gällande att det yttre kuvertet kom från en s.k. avhopparverksamhet och att även det befordrades till AA.

text: Jag kan utifrån utredningen inte dra någon säker slutsats om avsändaren till det yttre kuvertet men vill trots det ge min syn på hur anstalten borde ha hanterat situationen.

text: Av utredningen framgår att det inre kuvertet var märkt med kommunens logotyp. Om – som AA har hävdat – även ytterkuvertet var det, fick försändelsen granskas enligt reglerna för myndighetspost, dvs. endast om det fanns anledning att anta att uppgiften om avsändare var oriktig (7 kap. 6 § FäL). Om i stället – som Kriminalvården har gjort gällande – det yttre kuvertet kom från en avhopparverksamhet som inte bedrivs av en myndighet resonerar jag enligt följande.

text: Som det får förstås menar Kriminalvården att det inre brevet märkt med kommunens logotyp inte utgjorde myndighetspost eftersom det låg i en försändelse som inte kom från en myndighet och därmed var en del av den försändelsen. Av samma anledning borde brevet enligt Kriminalvården inte ha försetts med en postgranskningsstämpel.

text: Jag delar inte Kriminalvårdens uppfattning. Om en försändelse till en intagen från t.ex. en anhörig, annan privatperson eller en privaträttslig organisation innehåller ett förslutet brev från en myndighet, bör det senare alltjämt anses utgöra myndighetspost enligt fängelselagstiftningen. Att ett sådant brev inkommer i ett kuvert där avsändaren alltså inte är en myndighet förändrar enligt min mening inte den saken. Det synsättet är mer förenligt med den grundlagsskyddade rätten till förtrolig kommunikation och reglerna för granskning av myndighetspost. Brevet från myndigheten bör således hanteras enligt regleringen för sådan post, dvs. 7 kap. 6 § FäL. Om omständigheterna i ett sådant fall ger anledning att anta att uppgiften om den avsändaren är oriktig, får försändelsen granskas i syfte att utreda vem det är. Försändelsen i övrigt får granskas enligt

text: 7 kap. 7 § samma lag

text: . Eftersom det enligt min mening är fråga om två olika försändelser behöver respektive kuvert förses med en granskningsstämpel.

text: Mot den bakgrunden var det fel av anstaltspersonalen att granska den inre försändelsen från kommunen i syfte att undersöka om den innehöll något otillåtet föremål. Som jag nyss har understrukit får myndighetspost granskas endast för att kontrollera om uppgiften om avsändare är korrekt. Anstalten får därför kritik. Det var däremot korrekt av personalen att förse det inre kuvertet med en postgranskningsstämpel. Det borde dock ha framgått av dokumentationen att ytterligare en tjänsteman medverkade vid undersökningen, om det var fallet.

text: Vidare drar jag samma slutsats som JO tidigare har gjort, nämligen att Kriminalvården inte har lagstöd för att kasta ett kuvert som är adresserat till/avsett för en intagen. Kriminalvården och AA har emellertid lämnat olika uppgifter om huruvida det yttre kuvertet befordrades till AA. Här står alltså ord

text: mot ord. Jag bedömer att ytterligare utredning inte skulle leda till något annat resultat och får därför konstatera att det inte finns grund för kritik i denna del. Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Anstalt
Ansökan
Bemötande
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Beateberg, bl.a. för att en intagen ansetts ha brutit mot reglerna när han framfört missnöje med en långsam handläggning. Även generella uttalanden om myndighetens arbete i frågor om otillåten och otillbörlig påverkan

sammanfattning: En intagen rapporterades för försök till otillåten påverkan för att han i en hemställan om att få inneha deklarationer på bostadsrummet skrev att han önskade att begäran hanterades "utan dröjsmål", "förväntar mig snabb åtgärd" samt ”skärpning”. Allt tyder på att han tidigare hemställt om samma sak två gånger utan att få svar. Anstalten bedömde att den intagne brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten eftersom han genom sättet att formulera sig på hade försökt att påverka personalens arbete. JO har tidigare uttalat sig om dessa frågor och konstaterar nu återigen att det är positivt att såväl Kriminalvården i stort som enskilda verksamhetsställen arbetar mot otillåten och otillbörlig påverkan. Hon framhåller att det är lika självklart att kriminalvårdsanställda inte ska behöva tåla sådana påtryckningar som att intagna måste få uttrycka t.ex. missnöje eller ha önskemål om en handläggning utan att det per automatik behandlas som otillåtet eller otillbörligt. Även om en rapporterad misskötsamhet inte leder till någon varning kan den få direkta konsekvenser för intagna. Bedömningarna av om ett visst agerande utgör ett regelbrott måste därför präglas av saklighet, förnuft och eftertänksamhet. I det aktuella fallet har det enligt JO helt uppenbart inte rört sig om ett försök till otillåten, alltså brottslig, påverkan. Att bedöma agerandet som otillbörligt framstår också det enligt henne som kraftigt överdrivet. Anstalten får kritik för sin hantering.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, bl.a. anstalten Beateberg. Han beskrev sammanfattningsvis följande.

text: Under våren 2024 hade han vid två tillfällen begärt att få upp sina deklarationer från förrådet till bostadsrummet utan att få något svar. Han skrev då en tredje hemställan i juli 2024. I denna, som var bifogad anmälan, påtalade AA att det nu var tredje gången han hemställde om samma sak och att han hade fått ett föreläggande från Skatteverket om deklarationerna. Vidare skrev han ”skärpning”, ”förväntar mig snabb åtgärd” följt av en smiley samt att han önskade att ”utan dröjsmål” få upp deklarationerna. Med anledning av dessa formuleringar rapporterades han för misstänkt misskötsamhet i form av försök

text: till otillåten påverkan. I beslutet i misskötsamhetsärendet, som också var bifogat anmälan, bedömdes att AA p.g.a. formuleringarna i hemställan hade brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten genom att försöka påverka personalens arbete. Det ansågs dock inte finnas tillräckliga skäl för att meddela honom en varning. AA överklagade beslutet men överklagandet avvisades av förvaltningsrätten med hänvisning till bristande klagointresse.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över AA:s klagomål. Myndigheten ombads också att redogöra för hur den generellt ser på vad som kan utgöra otillåten respektive otillbörlig påverkan, hur detta förhåller sig till det som har kommit fram i det aktuella ärendet och om bedömningen av AA:s agerande påverkas av att det enligt uppgift var tredje gången som han gav in en hemställan om samma sak. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom en enhetschef vid rättsavdelningen, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har hämtat in uppgifter från sektionen för uppskjuten villkorlig frigivning vid myndighetens huvudkontor samt region Stockholm, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Beateberg. Uppgifter har även hämtats från det klientadministrativa systemet (KVR). Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen framgår följande. AA skrevs in i anstalten Beateberg den 18 mars 2024. Till anstalten hade han med sig skattedeklarationer avseende beskattningsår 2021, 2022 och 2023. Dessa omhändertogs och förvarades i anstaltens förråd. Den 21 juli 2024 gav AA in en hemställan om att få ha en mapp som innehöll deklarationerna i bostadsrummet. I hemställan angav AA bl.a. att han tidigare lämnat in två hemställningar om samma sak utan att någon åtgärd vidtagits. Han angav även att Kriminalvårdens hantering inneburit att han hindrats från att deklarera i tid och att han därför fått ett föreläggande från Skatteverket. Eftersom vissa av AA:s ordval ("utan dröjsmål", "skärpning" samt "förväntar mig snabb åtgärd") ansågs utgöra ett försök till otillåten påverkan, inleddes den 27 juli 2024 ett ärende om misstänkt misskötsamhet. Den 30 juli 2024 förhördes han och den 2 augusti 2024 beslutade Kriminalvården att påminna AA om de skyldigheter han har att fortsättningsvis följa anstaltens regler och rutiner. Det bedömdes att han, genom att skriva uppmaningar om att skynda på ärendet, försökt påverka personalens arbete. Han ansågs därför ha brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Den påstådda misskötsamheten ansågs därmed styrkt. Den 23 augusti 2024 begärde AA att beslutet skulle omprövas. Hans begäran överlämnades till Förvaltningsrätten i Stockholm, som avvisade hans överklagande. Händelsen har inte rapporterats i Kriminalvårdens systemstöd för incident- och tillbudsrapportering (ISAP). Vid en genomgång av KVR kan det konstateras att någon hemställan inte har registrerats den 19 mars eller den 20 maj 2024. I kontakt med anstalten har det inte heller gått att bekräfta om någon hemställan kommit in på det sätt som AA gör gällande. Det finns följaktligen inte heller någon dokumentation i hans journal om och i så fall hur de två begärandena om att få inneha de nämnda deklarationerna hanterats. Hemställan daterad den 21 juli 2024 har registrerats som inkommen. Den har dock inte handlagts. Något beslut om att medge innehav av deklarationerna eller att avslå AA:s begäran har således inte fattats. Någon dokumentation om varför

text: hemställan inte handlagts finns inte. Anstalten har uppgett att bristen troligtvis beror på att personalomsättningen vid tidpunkten var hög.

text: Rättslig reglering

text: Saklighet, opartiskhet och proportionalitet

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § regeringsformen

text: ska den offentliga makten utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Vidare ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter, enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enligt

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, får en myndighet endast vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen. I sin verksamhet ska myndigheten vara saklig och opartisk. Myndigheten får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot.

text: Handläggning av ärenden

text: Enligt

text: 6 §

text: FL ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan dröjsmål. Enligt

text: 9 §

text: FL ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Handläggningen ska vara skriftlig. Myndigheten får dock besluta att handläggningen helt eller delvis ska vara muntlig, om det inte är olämpligt. Enligt

text: 19 § första stycket

text: FL kan en enskild inleda ett ärende hos en myndighet genom en ansökan, anmälan eller annan framställning. Framställningen ska innehålla uppgifter om den enskildes identitet och den information som behövs för att myndigheten ska kunna komma i kontakt med honom eller henne. Enligt 23 § första och tredje styckena FL ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden verka för att parten förtydligar eller kompletterar framställningen. Av

text: 25 §

text: FL framgår bl.a. följande. Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämt tid yttra sig över materialet.

text: Registrering och dokumentation

text: Enligt

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska det för varje intagen föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Enligt 14 kap. 1 § andra stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska dokumentation i journal ske så snart som möjligt. Enligt 14 kap. 2 § FARK Fängelse ska varje uppgift som förs in i en journal utformas så att den enskildes integritet respekteras. Uppgifterna ska vara korrekta och sakliga.

text: Verkställighet i anstalt

text: Varje intagen ska, enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Enligt 1 kap. 5 § FäL ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten får, enligt 1 kap. 6 § FäL, inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Personliga tillhörigheter

text: Av 5 kap. 1 § andra stycket FäL följer att en intagen får ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får, enligt 5 kap. 2 § FäL, omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Enligt

text: 16 § första stycket fängelseförordningen

text: ska Kriminalvården, om inte något annat är föreskrivet, se till att tillhörigheter som omhändertagits förvaras på ett betryggande sätt. Av allmänna råd till 5 kap. 1 § andra stycket FäL i FARK Fängelse framgår vilka personliga tillhörigheter som normalt är motiverade. Vidare framgår att andra personliga tillhörigheter än de som räknas upp kan vara motiverade om innehavet bedöms särskilt angeläget för den intagne.

text: Skyldigheter under verkställigheten

text: För att ordningen och säkerheten i anstalt ska kunna upprätthållas ska de intagna, enligt

text: 4 § fängelseförordningen

text: , följa bl.a. de villkor som gäller för verkställigheten, de rutiner som gäller i anstalten och de anvisningar som personalen ger. En intagen ska också visa hänsyn mot personal och medintagna samt bidra till att hålla god ordning. En intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får, enligt 12 kap. 1 § FäL, tilldelas en varning. Enligt 12 kap. 4 § FäL ska förhör hållas med den intagne innan ett beslut om varning meddelas. I allmänna råd till

text: 4 § fängelseförordningen

text: i FARK Fängelse anges bl.a. följande. Att en intagen ska visa hänsyn mot personal och medintagna innebär t.ex. att den intagne inte får utsätta någon för trakasserier eller annat otillbörligt eller hänsynslöst beteende. I allmänna råd till 12 kap. 1 § FäL i FARK Fängelse anges att med föreskrifter som gäller för verkställigheten avses all normgivning som en intagen har att rätta sig efter, dvs. såväl lagar och förordningar som Kriminalvårdens föreskrifter. En intagen bör varnas för bl.a. trakasserier av medintagen, tjänsteman eller annan person som vistas i anstalten.

text: Uppskjuten villkorlig frigivning

text: Om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska den, enligt

text: 26 kap. 6 a § brottsbalken

text: , skjutas upp enligt vad som framgår av 7 §. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde under verkställigheten i kriminalvårdsanstalt inte har deltagit i eller har misskött anvisade åtgärder som syftar till att förebygga återfall i brott eller på annat sätt främja hans eller hennes anpassning i samhället, eller annars på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller under verkställigheten. Av

text: 26 kap. 7 § andra stycket brottsbalken

text: framgår bl.a. följande. När antalet dagar som den villkorliga frigivningen ska skjutas upp med bestäms ska arten och omfattningen av de överträdelser som föranleder att den villkorliga frigivningen skjuts upp särskilt beaktas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Otillåten eller otillbörlig påverkan

text: Kriminalvården definierar otillåten påverkan som en handling som från ett medarbetarskyddsperspektiv utgör ett brott, t.ex. hot mot tjänsteman, olaga hot, ofredande m.m., och som riktas mot medarbetare eller hans eller hennes närstående. För att handlingen ska anses utgöra otillåten påverkan krävs vidare att medarbetaren, hans eller hennes närmaste chef eller myndighetens säkerhetsfunktion uppfattar den som ett försök att med tvång påverka hur den anställde ska utföra sin uppgift. Enligt Kriminalvårdens definition krävs inte någon faktisk påverkan. Handlingar som faller utanför begreppet är givande eller tagande av muta samt våld som sker i en ingripandesituation som endast syftar till att förhindra eller försvåra ingripandet i den aktuella situationen (se Kriminalvårdens riktlinjer [2023:6] för medarbetarskydd och otillåten påverkan). Otillbörlig påverkan liknar otillåten påverkan men skiljer sig i det avseendet att handlingen inte är brottslig, utan i stället strider mot god sed, etik och moral. Handlingens syfte är detsamma, dvs. den syftar till att påverka tjänsteutövningen (se Kriminalvårdens riktlinjer [2023:6] för medarbetarskydd och otillåten påverkan). Att en intagen tillvaratar sina rättigheter, framför klagomål eller på annat sätt är missbelåten över en uppkommen situation bedöms i normalfallet inte utgöra ett påverkansförsök (se avsnitt 6.2 i Kriminalvårdens handbok om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning [2015:1]).

text: Bedömning av den aktuella händelsen

text: För att kunna garantera säkerheten i anstalterna behöver Kriminalvården vara uppmärksam på handlingar som kan syfta till att påverka medarbetarnas tjänsteutövning. Bedömningen av om en handling är att betrakta som otillåten eller otillbörlig påverkan kan dock få konsekvenser för en intagen. Det ställer höga krav på myndighetens handläggning och dokumentation. Dessutom behöver hänsyn tas till de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande. Det är därför av yttersta vikt att särskilja situationer när en intagen uttrycker frustration eller missnöje, eller framför klagomål mot Kriminalvårdens myndighetsutövning, från situationer i vilka syftet är att utöva press eller på annat sätt försöka påverka tjänstepersoner. I aktuellt fall har den intagne begärt att få inneha vissa handlingar i sitt bostadsrum. Han har, i den hemställan som registrerats, angett att han vid två tillfällen lämnat in sådana begäranden utan att de hanterats. Dessa finns dock inte registrerade och det har inte varit möjligt att klarlägga om de faktiskt lämnats in. Av dokumentationen i ärendet om misstänkt misskötsamhet framgår att det inte vidtogs några utredningsåtgärder för att bringa klarhet i den frågan. Enligt Kriminalvårdens bedömning är myndighetens passivitet i detta avseende en brist. Oaktat om den intagne tidigare lämnat in en hemställan om samma sak stod det klart att det, från den intagnes perspektiv, var tämligen angeläget att Kriminalvården hanterade hans begäran. Det framgick vidare att den bristfälliga hanteringen resulterat i att han inte kunnat fullgöra sina skyldigheter gentemot Skatteverket och att han därför fått ett föreläggande från den myndigheten. Enligt Kriminalvårdens bedömning är det, utifrån uppgifterna han lämnade i den aktuella hemställan, därmed också förståeligt att han gav uttryck för frustration och att det var av vikt att hans hemställan hanterades skyndsamt. Kriminalvården bedömer följaktligen att den intagnes handlande inte utgjort ett försök till otillbörlig påverkan, än mindre otillåten sådan. I denna bedömning fäster Kriminalvården också vikt vid att någon rapportering inte gjordes i ISAP. Kriminalvården bedömer slutligen att myndigheten har brustit när den inte heller handlagt den aktuella hemställan. Anstalten har uppgett att bemanningen numera har förbättrats och att rutiner därför följs.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Av utredningen framgår att AA under hösten 2024 rapporterades för misstänkt misskötsamhet i form av försök till otillåten påverkan, eftersom han i en hemställan om att få inneha deklarationer på bostadsrummet hade skrivit att han önskade att begäran hanterades "utan dröjsmål", "förväntar mig snabb åtgärd" samt ”skärpning”. Enligt hemställan hade han två gånger tidigare bett om samma sak utan att få något svar, och han hade nu fått ett föreläggande från Skatteverket om deklarationerna. I beslutet i misskötsamhetsärendet bedömdes att AA hade brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten eftersom han, genom sättet att formulera sig på, försökt att påverka personalens arbete. Det ansågs visserligen inte finnas tillräckliga skäl att meddela honom en varning, men han påmindes om att i fortsättningen följa anstaltens regler och rutiner och informerades om att det som framkommit kan komma att påverka frågan om uppskjuten villkorlig frigivning. AA:s överklagande av beslutet avvisades med hänvisning till bristande klagointresse. Den aktuella hemställan besvarades aldrig.

text: Under senare år har frågor om otillåten och otillbörlig påverkan uppmärksammats alltmer inom Kriminalvården. Jag har tidigare uttalat mig om detta (se protokoll från inspektioner av anstalten Gävle och häktet Bomhus i februari 2025, dnr 260-2025 m.fl., och JO 2025 s. 166, dnr 5606-2024). Som då påpekats är det angeläget och positivt att såväl myndigheten i stort som enskilda verksamhetsställen arbetar med att få verksamheten fri från sådana påtryckningar, och det är med hänsyn till den ansträngda beläggningssituationen och det hårdnande klimatet inom Kriminalvården förståeligt att detta arbete är prioriterat. Att anställda inom myndigheten inte ska behöva tåla brottsliga eller annars otillbörliga försök att påverka dem i deras tjänsteutövning är en självklarhet. Lika självklart är emellertid att intagna i Kriminalvården – precis som alla andra som har att göra med myndigheter – måste få uttrycka frustration och missnöje med myndighetens agerande, eller framföra önskemål om en handläggning, utan att det per automatik behandlas som något otillåtet eller otillbörligt. Detta är som jag ser det ytterst en yttrandefrihets- och rättssäkerhetsfråga. När det gäller intagna i Kriminalvården tillkommer den omständigheten att de redan p.g.a. själva frihetsberövandet har begränsade möjligheter att tillvarata sina rättigheter jämfört med människor i allmänhet. Det är därför av helt grundläggande betydelse att kriminalvårdsanställda särskiljer det som utgör otillåten eller otillbörlig påverkan från situationer där en intagen på olika sätt bara försöker ta tillvara sina rättigheter eller framför synpunkter i något avseende. Kriminalvården beskriver detta på ett bra sätt både i sitt yttrande i det här ärendet och i handboken om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: Att göra de här bedömningarna är naturligtvis inte enkelt. I det nämnda inspektionsprotokollet konstaterade jag att det kan uppstå svåra gränsdragningar i synnerhet när det kommer till just otillbörliga påverkansförsök, dvs. handlingar som till skillnad från otillåtna påverkansförsök inte är brottsliga. Under inspektionerna fick jag intrycket att även sådant som rimligen borde ses som legitima uttryck för t.ex. missnöje från intagna bedöms som otillbörligt och rapporteras inom ramen för Kriminalvårdens systemstöd för incident- och tillbudsrapportering (ISAP). Sådan rapportering har enligt vad som framkom då visserligen inte någon omedelbar betydelse för de intagna. Som jag uttalade i protokollet är det ändå viktigt att den görs omdömesgillt, eftersom det får förutsättas att en alltför låg ribba för att rapportera något som otillåtet eller otillbörligt i det systemet i förlängningen riskerar att gå ut över de intagna genom att ribban också sänks för vad som t.ex. rapporteras som misskötsamhet. Och en rapportering av det senare slaget kan få direkta konsekvenser för intagna genom att bl.a. ligga till grund för beslut om uppskjuten villkorlig frigivning, även om en konstaterad misskötsamhet som i det nu aktuella fallet inte mynnar ut i en varning. Bedömningarna av om ett visst agerande från en intagen utgör ett otillåtet eller otillbörligt påverkansförsök måste därför präglas av saklighet, förnuft och eftertänksamhet.

text: I regel brukar JO inte ta ställning till bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Frågorna som nu behandlas är emellertid av stor principiell betydelse. AA har inte heller kunnat få misskötsamhetsbeslutet prövat i domstol. Det finns därför anledning att frångå den nämnda principen och göra uttalanden om anstaltens bedömningar av agerandet.

text: Jag instämmer härvidlag helt med Kriminalvården, dvs. att AA:s hemställan knappast utgjorde ett otillbörligt – och helt uppenbart inte ett otillåtet – påverkansförsök. Det får visserligen närmast förutsättas att det berodde på begreppsförvirring att han inledningsvis rapporterades för försök till otillåten, alltså brottslig, påverkan. Att komma fram till att agerandet var otillbörligt framstår dock också det som en kraftig överreaktion. Det är knappast ovanligt att enskilda i kontakt med myndigheter framför önskemål om skyndsam hantering eller klagar på för långsam sådan, och det som AA skrev kan knappast anses sticka ut i det avseendet. Av hemställan framgick därtill att han hade fått ett föreläggande om deklarationerna och att han tidigare hemställt om samma sak två gånger utan att ha fått svar. Det sistnämnda finns det i och för sig inte någon dokumentation om, men jag ser inte något skäl att ifrågasätta AA:s uppgifter. Hans sätt att formulera sig framstår särskilt mot den bakgrunden som fullt förståeligt. Att anstalten Beateberg ansåg att det var ett regelbrott är anmärkningsvärt, och anstalten förtjänar kritik för detta.

text: Som Kriminalvården är inne på har anstalten brustit i två ytterligare avseenden; AA:s hemställan besvarades aldrig och hans uppgift om att det nu var tredje gången han begärde samma sak kontrollerades inte inom ramen för misskötsamhetsärendet. Det här är inte acceptabelt och anstalten kritiseras

text: också för dessa brister. Jag förutsätter att anstaltsledningen följer upp det inträffade och i sitt fortsatta arbete med frågor om otillåten och otillbörlig påverkan inskärper vikten av en omdömesgill rapportering. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Emma Söderberg Majanen har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förhör Ombud/biträde/försvarare

title: Polisen ska kontakta målsägandebiträdet inför ett förhör med målsäganden

sammanfattning: Förhör hölls med en målsägande utan att målsägandebiträdet var närvarande, trots att biträdet hade försökt komma i kontakt med den ansvariga utredaren innan förhöret hölls. I beslutet anger JO att det måste anses ingå i de skyldigheter polisen har att kontakta ett målsägandebiträde inför ett förhör även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som anger det. JO uttalar också att det inte kan anses förenligt med de syften som ligger bakom bestämmelserna om rätten till målsägandebiträde att låta målsägandens inställning bli avgörande för om ett förhör kan hållas utan att biträdet är närvarande. Det gäller särskilt när det är fråga om en ung målsägande som befinner sig i en känslig och utsatt situation och som ännu inte hunnit komma i kontakt med sitt målsägandebiträde. JO understryker även vikten av att polisen följer de direktiv som åklagaren ger. Polismyndigheten kritiseras för bristerna i handläggningen.

text: Anmälan

text: AA förde i en anmälan till JO fram klagomål mot Polismyndigheten för att ett förhör hölls med en ung kvinna utan att hon som målsägandebiträde gavs möjlighet att närvara. Hon anförde i huvudsak följande.

text: Hon förordnades som målsägandebiträde den 26 oktober 2017 i ett mål som rörde en misstänkt våldtäkt. I framställningen om förordnande av målsägandebiträde, vilken bifogats tingsrättens beslut att förordna henne, angavs att polisen planerade att hålla förhör med målsäganden samma dag eller dagen efter. Hon ombads att snarast ta kontakt med målsäganden samt med den ansvariga utredaren hos polisen, BB. Hon sökte BB samma dag per mejl och telefon, utan resultat. Sent på eftermiddagen dagen efter fick hon från en annan polis veta att förhör med målsäganden hade hållits tidigare den dagen.

text: Med anledning av det inträffade kontaktade hon kammaråklagaren CC som ansåg att agerandet var beklagligt eftersom polisen fått uttryckliga direktiv om att målsägandebiträdet skulle kallas till förhöret.

text: Genom BB:s felaktiga agerande berövades målsäganden sin rätt till juridiskt och moraliskt stöd av ett målsägandebiträde.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (DD) yttrade sig över anmälan efter att berörda befattningshavare fått tillfälle att lämna synpunkter.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för bakgrunden till händelsen.

text: Den 25 oktober 2017 kl. 11:30 upprättades en polisanmälan av personal från polisområde Citys joursektion, som kallats till SÖS-AV, Södersjukhusets avdelning för våldtagna. Brottstidpunkten anges i anmälan till natten mellan lördag och söndag den 21–22 oktober 2017. Målsäganden var vid tidpunkten för anmälan 18 år. Förundersökning inleddes den 25 oktober 2017. [Ett förhör hölls med målsäganden på sjukhuset, JO:s anm.] Ärendet anmäldes till åklagare och inledningsvis utsågs [EE] till åklagare i ärendet. Den misstänkte anhölls i sin utevaro den 25 oktober 2017 och greps samma kväll. Förhör hölls enligt

text: 24 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) samma kväll. Jouråklagare tog efter förhöret beslut om att anhållandet skulle kvarstå. Den misstänkte var vid tidpunkten för anhållandet 18 år. På morgonen den 26 oktober 2017 överlämnades ärendet till utredningssektion 2 vid polisområde City, som handlägger grova brott. Till handläggare respektive biträdande handläggare utsågs polisinspektörerna BB och FF. Den 26 oktober 2017 utsågs [CC] till åklagare i ärendet. Hon meddelade direktiv i ärendet samma dag. Av direktivet framgick bland annat att förhör skulle hållas med misstänkt och vittnen samt att kompletterande förhör skulle hållas med målsäganden ”+” målsägandebiträde. Direktiv lämnades även om vissa andra utredningsåtgärder. Av åklagarens direktiv framgick att prioriteringen var att förhöra den misstänkte med försvarare och boka in kompletterande målsägandeförhör. Den 26 oktober 2017 gjordes framställan till Stockholms tingsrätt om förordnanden av offentlig försvarare och målsägandebiträde. Tingsrätten meddelade förordnanden samma dag. AA förordnades till målsägandebiträde för målsäganden. Den 26 oktober 2017 hölls förhör (kl. 12:35–14:15) med den misstänkte tillsammans med dennes offentlige försvarare. Förhör hölls även med vittne rörande sin kännedom om händelsen. Efter att ha fått del av vad som framkommit vid förhören beslutade åklagaren att anhållandet skulle bestå. Efter förhör hållits med den misstänkte avslutade polisinspektör BB sitt arbetspass. Polisinspektör FF kontaktade målsäganden för att få kontaktuppgifter till vittnen. Målsäganden uppgav då att ett av vittnena skulle åka utomlands dagen efter. FF påtalade för målsäganden vikten av att ett förhör kunde hållas med vittnet före avresan och fick telefonnummer till vittnet. Vid samma tillfälle fick målsäganden information om att ett kompletterande förhör skulle komma att hållas med henne under de närmaste dagarna. Efter samtal med vittnet bokades ett förhör in med denne till nästa förmiddag, den 27 oktober 2017. Den 27 oktober kom vittnet till polisstationen för förhör. Med sig till förhöret hade han målsäganden. Förhör hölls med vittnet. Förhör hölls även med målsäganden. Enligt anteckningarna från förhöret var BB förhörsledare och målsäganden informerades om att ett målsägandebiträde förordnats för henne och hon sa att det var okej att ha förhör utan målsägandebiträde. Efter förhör hållits den 27 oktober 2017 kontaktades åklagaren, som fick information om vad som framkommit vid förhören.

text: Åklagaren beslutade den 27 oktober 2017 kl. 13:51 om att häva anhållandet och beslutet verkställdes samma dag kl. 14:15. Åklagaren beslutade samma dag om att lägga ner förundersökningen.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från de berörda befattningshavarna.

text: Polisinspektör BB har bl.a. uppgett följande. I ärenden med frihetsberövade arbetar utredarna i team, då ärendena kräver att många utredningsåtgärder vidtas under kort tid. På morgonen den 27 oktober 2017 fick hon information från FF att ett vittne hade kommit in på förhör och att vittnet hade målsäganden med sig i sitt sällskap. Det var FF som föregående dag hade fått tag på vittnet efter att BB hade gått för dagen. De arbetade skyndsamt eftersom det var fredag och de hade en ung man som satt frihetsberövad. Med anledning av den misstänktes ålder och brottsrubriceringen så prioriterades ärendet. Deras sektion arbetar normalt inte under helger. Eftersom målsäganden kommit in självmant så tillfrågades hon vid det kompletterande förhöret om det var okej att hålla det utan målsägandebiträde, vilket det var. Det var angeläget med ett snabbt kompletterande förhör för ett objektivt utredningsarbete. BB:s uppfattning var att målsäganden var där av fri vilja och att hon ville genomföra det kompletterande förhöret utan målsägandebiträde. Polisinspektör FF har bl.a. uppgett följande. Han fick telefonkontakt med målsäganden under eftermiddagen/kvällen den 26 oktober 2017, som berättade att vittnet skulle resa utomlands dagen efter. FF sa till målsäganden att det bästa för henne var att hennes målsägandebiträde var närvarande under det kompletterande förhöret med henne. Vittnet och målsäganden inställde sig omkring kl. 09.00 den 27 oktober. Förhörsledarna blev då något ställda eftersom de endast hade förberett förhöret med vittnet. Förhörsledaren BB förklarade för målsäganden, innan förhöret påbörjades, att hon hade beviljats ett målsägandebiträde som kunde stödja henne under förhöret. Om målsäganden ville att målsägandebiträdet skulle vara med under förhöret måste förhöret flyttas fram. Målsäganden sa att hon ville att förhöret skulle hållas utan att målsägandebiträdet var närvarande. Förhörsledarna uppfattade att målsäganden kändes stabil och att ett förhör kunde hållas med henne utan målsägandebiträdet. Han kontaktade målsägandebiträdet under dagen och informerade henne om att förhör hållits med målsäganden. Polisområde City har genom sektionschef GG yttrat i huvudsak följande. Ansvariga handläggare och målsägandebiträdet AA hade inte hunnit etablera en kontakt innan målsäganden själv kom in till polisstationen. Handläggarna informerade om att ett målsägandebiträde förordnats för henne och syftet med ett sådant förordnande. Målsäganden gjorde ändå bedömningen att förhör skulle hållas med henne. Målsäganden var vid tillfället 18 år och handläggarna gjorde bedömningen att hon kunde höras enligt sitt eget önskemål. Det förhållandet att den misstänkte var 18 år och frihetsberövad vägdes in i kravet på skyndsamhet i handläggningen. Det är beklagligt att målsägandebiträdet och ansvariga handläggare inte fick kontakt med varandra före det kompletterande förhöret hölls men polisområdets bedömning är att handläggarna inte gjort något formellt fel. Målsäganden var vid tillfället myndig och ville bli hörd, utan sitt målsägandebiträde närvarande. Ansvariga handläggare gjorde bedömningen att förhöret kunde hållas utan målsägandebiträde närvarande och gjorde därför ett undantag i det särskilda fallet. Att åklagaren särskilt uppmärksammat polisen att kalla målsägandebiträdet till polisförhör görs rutinmässigt i samtliga ärenden där målsägandebiträde utses. Vanligtvis är förordnade målsägandebiträde alltid med vid inplanerade målsägandeförhör, men det kompletterande förhöret den 27 oktober 2017 var inte ett inplanerat förhör.

text: Polismyndigheten angav att det i polisens checklista för förhör med vuxna målsägande sägs att en målsägande ska höras på nytt mot de uppgifter den misstänkte och eventuella vittnen lämnat och att ett eventuellt målsägandebiträde ska få möjlighet att närvara vid förhöret.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Den bild som framträder av utredningen är att det förhör som skett utan målsägandebiträdets närvaro inte var planerat. Utredningen ger vidare vid handen att åtgärden att hålla förhöret utan målsägandebiträdet vidtogs utan att biträdet underrättats om förhöret och utan att berörda befattningshavare dessförinnan diskuterat saken med åklagaren, som lämnat direktiv om att biträdet skulle närvara. Den aktuella utredningen skulle bedrivas skyndsamt. En ung person var frihetsberövad och det rörde sig om en ung målsägande som misstänktes ha utsatts för ett allvarligt sexualbrott. Genom att målsäganden inställde sig den aktuella morgonen uppstod en möjlighet att hålla det kompletterande förhöret tidigare än vad som var planerat. Enligt Polismyndigheten var det med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gällde i utredningen rimligt att försöka tillvarata den möjligheten. Vidare framgår av 5 § förundersökningskungörelsen att förhör ska hållas på tid och plats som antas medföra minsta olägenhet för den som ska höras och i övrigt anordnas så att onödig tidspillan för den hörde undviks. [Det finns] inte några författningsregler som ålägger polisen skyldighet att informera målsägandebiträdet när förhör med målsäganden ska hållas. Det synes inte heller finnas något rättsligt hinder mot att hålla förhör med målsäganden i biträdets utevaro i de fall målsäganden uttryckligen har förklarat sig avstå från biträdes närvaro vid förhöret. Både dokumentationen och uppgifterna från berörda befattningshavare visar att målsäganden förklarade att hon ville att det aktuella förhöret skulle hållas utan att målsägandebiträdet var närvarande. Myndigheten saknar anledning att betvivla att befattningshavarna uppfattade målsäganden som stabil vid tillfället. Förhöret med målsäganden skedde således i enlighet med hennes egen vilja och därmed förelåg inte något rättsligt hinder mot att hålla förhöret i biträdets utevaro. Åklagaren hade visserligen lämnat direktiv om att målsägandebiträdet skulle närvara vid det kompletterande förhöret. En rimlig tolkning av det direktivet är dock att det gällde under förutsättning att målsäganden inte uttryckligen avstod från att ha sitt biträde närvarande vid förhöret. Det har emellertid inte framkommit något i utredningen som visar att det förelåg något hinder mot att underrätta målsägandebiträdet om avsikten att hålla ett – förvisso oplanerat – förhör med målsäganden. [Biträdet har] en rätt att delta vid alla förhör med målsäganden. För att den regeln inte ska bli meningslös behöver biträdet underrättas om att förhör ska hållas. Mot detta kan invändas att målsäganden förklarat att förhöret kunde ske utan målsägandebiträdet och att en underrättelse till biträdet då framstod som opåkallad. I nu aktuellt fall hade målsägandebiträdet förordnats dagen före det uppstod ett tillfälle att hålla ett oplanerat förhör med målsäganden. Målsägandebiträdet hade dagen innan utan framgång sökt kontakt via telefon och mejl med polisens handläggare för att diskutera den fortsatta hanteringen av målet. Vid sådana förhållanden framstår det som lämpligt att underrätta biträdet om att ett förhör skulle hållas. Särskilt när det var fråga om en ung målsägande som misstänktes ha utsatts för ett allvarligt sexualbrott och då skyndsamhetskravet i utredningen inte hindrade en sådan kontakt. Även om det inte fanns en skyldighet i författning att ta en sådan kontakt var det en förutsättning för att biträdet skulle kunna fullgöra sin uppgift enligt lag att lämna lämpligt stöd till målsäganden.

text: Mot angiven bakgrund anser Polismyndigheten – vid en granskning i efterhand – att det under de förutsättningar som var aktuella i detta fall hade varit lämpligt att söka kontakt med målsägandebiträdet och informera om att ett oplanerat förhör skulle hållas med målsäganden. Polismyndigheten beklagar att så inte skett i detta fall. Myndigheten har dock förståelse för att berörda tjänstemän önskade ta tillvara en möjlighet att driva utredningen framåt och vill betona att åtgärden att hålla förhöret i målsägandebiträdets utevaro inte har skett i strid mot tillämpliga författningar inom området. AA fick tillfälle att kommentera Polismyndighetens yttrande och anförde i huvudsak att hon ifrågasätter att utredarna ansåg att de inte behövde uppmärksamma henne på att ett kompletterande polisförhör med målsäganden skulle hållas tidigare än planerat och att hon hade kunnat inställa sig på polishuset med en halvtimmes varsel.

text: Rättslig reglering

text: När en förundersökning har inletts i mål om brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: ska ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde (1 § första stycket 1 lagen om målsägandebiträde).

text: Ett målsägandebiträde ska ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden (3 § lagen om målsägandebiträde). Stödet från ett målsägandebiträde syftar till att lindra påfrestningarna för målsäganden i samband med utredningen av brottet och under rättegången. Det är en naturlig uppgift för ett målsägandebiträde att förklara hur en förundersökning går till. (Se Renfors m.fl.,

text: Rättshjälpslagen

text: m.m., 30 april 2019, Zeteo, kommentaren till

text: 3 §

text: lagen om målsägandebiträde.)

text: Ett målsägandebiträde har rätt att närvara vid alla förhör som hålls med målsäganden (

text: 23 kap. 10 § femte stycket rättegångsbalken

text: ). Vid förhören ska målsägandebiträdet bl.a. bevaka att förhören går rätt till och att inga ovidkommande eller kränkande frågor ställs (se Renfors m.fl.,

text: Rättshjälpslagen

text: 3 §

text: lagen om målsägandebiträde). Ett målsägandebiträde har också rätt att under ett förhör med målsäganden ställa frågor till honom eller henne (

text: 23 kap. 11 § rättegångsbalken

text: Bedömning

text: Av utredningen har framkommit att det kompletterande förhör som hölls med målsäganden den 27 oktober utan att målsägandebiträdet var närvarande inte var planerat. Förhöret hölls tidigare på grund av att målsäganden kom till polishuset tillsammans med ett vittne som kallats till förhör den dagen. Det har också framkommit att det fanns skäl för utredarna att bedriva utredningen särskilt skyndsamt då den misstänkte var anhållen och endast 18 år gammal. Av anteckningarna från förhöret med målsäganden – som också var 18 år – framgår att hon informerades om att hon fått ett målsägandebiträde och att hon uppgav att det var okej att förhöret hölls utan att biträdet var närvarande.

text: Jag har en viss förståelse för utredarnas önskan att hålla det kompletterande förhöret med målsäganden när hon befann sig i polishuset. Å andra sidan var det fråga om en ung målsägande som hade anmält ett allvarligt och integritetskränkande brott. Hon hade dessutom dagen före fått ett målsägandebiträde men ännu inte haft någon kontakt med biträdet. Vidare hade åklagaren gett direktiv om att målsägandebiträdet skulle vara närvarande vid det kompletterande förhöret. När utredarna såg en möjlighet att hålla det kompletterande förhöret med målsäganden tidigare än planerat borde de ha kontaktat målsägandebiträdet för att kontrollera om hon hade möjlighet att med kort varsel inställa sig till förhöret. I vart fall skulle de ha gett målsäganden och målsägandebiträdet en möjlighet till kontakt innan förhöret hölls. Om det inte hade gått att nå målsägandebiträdet hade det varit lämpligt att ta kontakt med åklagaren för att rådgöra med henne om lämpliga åtgärder innan förhöret hölls.

text: Som Polismyndigheten är inne på blir bestämmelserna om rätten till ett målsägandebiträde och rätten för biträdet att närvara vid förhör meningslösa om målsägandebiträdet inte ges möjlighet att medverka och vara närvarande vid förhören med målsäganden. Det måste därför anses ingå i de skyldigheter polisen har att kontakta ett målsägandebiträde inför ett förhör även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som anger det.

text: Jag vill också understryka vikten av att polisen följer de direktiv som åklagaren ger. Det är enligt min mening inte heller förenligt med de syften som ligger bakom bestämmelserna om rätten till målsägandebiträde att låta målsägandens inställning bli avgörande för om ett förhör kan hållas utan att biträdet är närvarande. Det gäller särskilt när det, som i detta fall, är fråga om en ung målsägande som befinner sig i en känslig och utsatt situation och som ännu inte hunnit komma i kontakt med sitt målsägandebiträde.

text: AA har framhållit att hon var väl införstådd med att förhör skulle komma att hållas med målsäganden samma dag som hon blev förordnad som målsägandebiträde eller dagen efter. Det är också något polisen kunnat räkna med. AA har dessutom uppgett att hon med kort varsel hade kunnat inställa sig till det kompletterande förhöret, om hon hade fått kännedom om att det skulle hållas.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för bristerna i handläggningen.

text: Avslutningsvis finns det skäl att kommentera det förhållandet att AA enligt de uppgifter hon lämnat skickade ett mejl till BB samma dag som hon blev förordnad som målsägandebiträde och bad BB att återkomma till henne. Hon fick dock inte något svar. Om och i så fall när BB tog del av mejlet har inte framkommit. Jag vill ändå framhålla att det är viktigt att en utredare regelbundet kontrollerar sina mejl i situationer som den nu aktuella.