avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Pensionsmyndigheten m.fl. om bl.a. långsam handläggning i ett ärende om omprövning av ett beslut om ålderspension

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom till JO den 27 april 2010, klagade AA på handläggningstiden i ett ärende om omprövning av ett beslut om ålderspension. Han anförde bl.a. att han efter fem månader ännu inte hade fått något besked i ärendet och att det hade varit svårt att komma i kontakt med Försäkringskassan så länge ärendet fanns hos dem och därefter även med Pensionsmyndigheten.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Pensionsmyndigheten som anmodades att yttra sig över det som AA anfört.

text: I sitt remissvar den 2 juli 2010 anförde Pensionsmyndigheten, genom generaldirektören BB, följande.

text: Bakgrund

text: Pensionsmyndigheten bildades den 1 januari 2010, genom att pensionsdelarna i Försäkringskassan slogs samman med Premiepensionsmyndigheten (PPM). Vårt uppdrag är att administrera och betala ut den allmänna pensionen, men också att ge såväl generell som individuell information om pensionen. Myndigheten är uppdelad på sex avdelningar och ett antal staber. Varje avdelning är indelad i enheter. Avdelningen leds av en avdelningschef, som också ingår i myndighetens ledningsgrupp. Varje enhet leds i sin tur av en enhetschef. Omprövning av ärenden om ålderspension handläggs av Pensionsmyndighetens omprövningsenhet på juridikavdelningen. Vid enheten arbetar i dag 14 personer med handläggning av omprövningsärenden. I samband med att Pensionsmyndigheten bildades den 1 januari 2010 tog myndigheten över ungefär 2 000 omprövningsärenden från Försäkringskassan. Detta har påverkat Pensionsmyndighetens handläggningstider avseende såväl de omprövningsärenden som hittills kommit in under 2010 som de ärenden som kommit in före 2010 och som övertagits av oss. Vid årsskiftet var handläggningstiden på Försäkringskassan för ett ärende om omprövning av ålderspension igenomsnitt sju-nio månader. Bland de ärenden som då togs över, fanns dock ärenden med en handläggningstid på upp till tio månader. Sedan årsskiftet har handläggningstiderna successivt minskat. När AA:s ärende omprövades i maj 2010 var den genomsnittliga handläggningstiden cirka fem månader. I mitten av juni 2010 var den genomsnittligahandläggningstiden drygt fyra månader.

text: För att klara av att arbeta bort de ärendebalanser som vi övertagit, beslutade vi i slutet av januari 2010 att starta ett så kallat avverkningsprojekt. Ett tjugotal jurister projektanställdes därför från och med mitten av april för att under 2010 avgöra samtliga omprövningsärenden som kommit in före 2010 samt de cirka 8 000 återkravsärenden som också tagits över från Försäkringskassan. Enligt den senaste prognosen kommer projektet att ha avgjort samtliga omprövningsärenden senast under september månad 2010. För att ytterligare förstärka omprövningsenheten, har nyligen inletts ett arbete med att rekrytera tre omprövare. Enhetens mål är att beslut i ett omprövningsärende ska fattas inom 30 dagar från det att en begäran om omprövning kom in till Pensionsmyndigheten.

text: Utredning

text: AA ansökte om allmän ålderspension hos Försäkringskassan från och med september 2008. Försäkringskassan fattade ett slutligt beslut om ålderspension den 21 oktober 2009. I en skrivelse som kom in till Försäkringskassan den 3 december 2009, begärde AA omprövning av beslutet. Han yrkade i sin skrivelse att han skulle beviljas ålderspension med ett högre belopp än det beslutet medgav. Som skäl angav han att den beviljade ålderspensionen var för låg i förhållande till det antal år han har förvärvsarbetat. I skrivelsen begärde AA också en utförlig beräkningskalkyl av pensionen så att han själv skulle kunna bedöma om den beslutade pensionen var korrekt. AA har arbetat i såväl Storbritannien som Sverige och ville få bekräftat att Försäkringskassan i beslutet om allmän ålderspension beaktat den arbetade tiden i Storbritannien. Den 12 december 2009 skickade Försäkringskassan ett bekräftelsebrev till AA. I brevet informerades AA om att Försäkringskassan tagit emot hans begäran om omprövning samt att Försäkringskassan inte kunde ge besked om när omprövningen kunde beräknas leda till beslut. AA skickade ett e-postmeddelande till Pensionsmyndigheten den 27 april 2010 för att höra hur det gick med hans begäran om omprövning. Meddelandet vidarebefordrades till omprövningsenheten. Istället för att först svara på meddelandet, omprövade enheten den 7 maj 2010 beslutet om ålderspension. Vid denna prövning fann omprövningsenheten inte skäl att ändra beslutet från den 21 oktober 2009. Den 1 juni 2010 kom AA in med ett överklagande av Pensionsmyndighetens beslut om omprövning. Ärendet överlämnades till förvaltningsrätten den 17 juni 2010.

text: Pensionsmyndighetens inställning

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om omprövning kom in till Försäkringskassan den 3 december 2009. Beslut fattades först den 7 maj 2010, det vill säga drygt sex månader senare. Myndigheten konstaterar att handläggningen av hans begäran har varit alltför långsam. Beslutet borde i vart fall ha fattats inom 30 dagar från det att ärendet kom in till Pensionsmyndigheten. Att det tagit fem månader för Pensionsmyndigheten att besluta om omprövning är inte acceptabelt men kan förklaras av den relativt stora ärendebalans som tagits över från Försäkringskassan vid årsskiftet 2009/10. Vi ser allvarligt på de långa handläggningstider som fortfarande finns och har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med dem. Vi bedömer att handläggningstiderna kommer att vara fortsatt långa under de närmaste månaderna, men att de successivt minskar till att senast vid årsskiftet 2010/2011 vara som längst 30 dagar.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Det är av rättssäkerhetsskäl av största betydelse att en enskild inom rimlig tid får möjlighet till domstolsprövning av en myndighets beslut. Jag vill i detta sammanhang framhålla att den försäkrade har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad av

text: domstol (se artikel 6:1 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). En utdragen omprövningsprocess hos Pensionsmyndigheten fördröjer den försäkrades rätt till domstolsprövning.

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om omprövning kom in till Försäkringskassan den 3 december 2009 och övertogs av Pensionsmyndigheten den 1 januari 2010 när den myndigheten bildades. Beslut i ärendet fattades den 7 maj 2010. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick således till drygt sex månader, varav fem månader hos Pensionsmyndigheten. En så lång handläggningstid är inte acceptabel. Pensionsmyndigheten förtjänar kritik för det dröjsmål som uppkommit hos myndigheten.

text: Beträffande det som AA har anfört om svårigheterna med att komma i kontakt med Pensionsmyndighetens personal nöjer jag mig med att hänvisa till tidigare ärenden (dnr 1379-2010, dnr 1704-2010 och dnr 1997-2010), med beslutsdatum den 9 september 2010, där jag kritiserat Pensionsmyndigheten för bristande tillgänglighet.

text: Det som AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Omhändertagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Polisens rätt att fotografera omhändertagna personer

org: jo

text: Bakgrund

type: rubrik

text: I slutet av augusti 2002 hölls ett EU-utrikesministermöte ”Partners in Prevention” i Helsingborg. Under mötet uppkom vissa ordningsstörningar bl.a. i samband med en demonstration och en fest anordnad av rörelsen Reclaim the Street. Ordningsstörningarna ledde till att ett stort antal personer omhändertogs.

type: stycke

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i anmälningar till JO klagomål mot Polismyndigheten i Skåne för händelser som inträffade i samband med poliskommenderingen vid EUmötet.

text: AA (dnr 245-2003) anförde bl.a. följande. Fredagen den 30 augusti 2002 blev han omhändertagen av polisen i Helsingborg enligt

text: 13 § polislagen

text: . När han anlände till baksidan av polisstationen ville en polisman fotografera honom med en digitalkamera. AA menade att polisen inte hade befogenhet till detta och att han därför inte hade för avsikt att medverka. Polisen förde då in honom i polishuset och två personer ur arrestpersonalen höll fast hans händer, varefter det togs tre fotografier (ett ansiktsfoto, ett helkroppsfoto framifrån och ett helkroppsfoto bakifrån). Framför honom hölls en skylt med vilket han förmodade var hans personnummer. Därefter placerades han i en cell.

text: BB (dnr 271-2003) anförde bl.a. följande. Fredagen den 30 augusti 2002 blev hon omhändertagen av polisen i Helsingborg som misstänkt för brott men hon fick inte reda på vilket brott det handlade om. När hon kom in till polisstationen blev hon mot sin vilja fotograferad av polisen. Hon ställdes upp mot en vägg och en polisman höll ett kraftigt grepp om hennes armar, varefter det togs fyra fotografier (ett ansiktsfoto framifrån, ett ansiktsfoto i profil, ett helkroppsfoto framifrån och ett helkroppsfoto bakifrån) med en digitalkamera. Under fotograferingen hölls en skylt framför henne med vad hon förmodade var hennes personnummer. Efter ett förhör kördes hon till en vän som befann sig i närheten. Vännen identifierade henne och därefter släpptes hon.

text: AA och BB undrade båda om fotograferingen hade stöd i lag och om fotografierna hade sparats i något register.

text: Utredning

text: Handlingar om den aktuella poliskommenderingen, arrestantblad, omhändertagandeblad, promemorior och handlingar i ärendet – – – infordrades och granskades. Vidare genomgicks ett beslut om behandling av personuppgifter i särskild undersökning. Muntliga upplysningar inhämtades från polismyndigheten.

text: I det planeringsdokument som upprättades inför EU-mötet anfördes bl.a. att den teknikansvarige tillsammans med arrestchefen ansvarade för att de gripna fotograferades med digitalkamera och att stor noggrannhet iakttogs, eftersom fotografierna så småningom skulle föras in i en för ändamålet inhandlad dator. På fotografierna skulle ett person- eller buntbandsnummer vara nedtecknat. I handlingarna redogjordes också för den lagstiftning som bedömdes som tillämplig i förhållande till den förväntade arbetsinsatsen. Exempelvis berördes bestämmelserna i

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: och förordningen (

text: ) om fingeravtryck m.m.

text: På en cd-romskiva hade lagrats ett antal fotografier av vissa frihetsberövade personer. Av fotografierna framgick att i varje fall två personer hölls fast i armarna när de fotograferades, och på ett fotografi syntes att någon höll personen i fråga i nacken.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om bl.a. vad som hade framförts i de båda anmälningarna till JO, varvid särskilt skulle anges vem som hade fattat beslutet att de omhändertagna/gripna skulle fotograferas och den rättsliga grunden för fotograferingen.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande.

text: Upplysningar om den rättsliga grunden för fotograferingen

text: Fotograferingen av AA och BB genomfördes i enlighet med reglerna i

text: polisdatalagen (1998:622)

text: om kriminalunderrättelseverksamhet. Polismyndigheten hade beslutat om en särskild undersökning – – – , som sträckte sig från den 19 mars 2002 till den 31 januari 2003. Aktionen i Helsingborg sågs som en förberedelse inför olika aktiviteter. Personer i de autonoma grupperingarna kunde antas planera olika former av allvarlig brottslighet i samband med EU-möten i Sverige och Danmark. Den särskilda undersökningen var en undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet och fotograferingen av AA och BB innebar insamling och bearbetning av personuppgifter i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott. Ett av syftena med fotograferingen var således att underlätta identifiering av gärningsmän som frihetsberövats genom jämförelse med dokumentation från fältet. I poliskommenderingen angående EU-mötet Partners in Prevention den 28–30 augusti 2002 i Helsingborg beskrivs på sidan 32 hur fotograferingen skulle gå till. Den teknikansvarige hade tillsammans med arrestchefen ansvaret för fotografe-

text: ringens genomförande. Stillbilder var för sig i egna filer brändes ner på en CD-skiva och överlämnades till länskriminalavdelningens kriminalunderrättelserotel i Malmö. Fotografierna har aldrig funnits i något register. Bilderna har raderats i enlighet med reglerna härför. – – –

text: Yttrande

text: Polismyndigheten anser att AA och BB har fotograferats inom ramen för en av polismyndigheten beslutad särskild undersökning i enlighet med reglerna i

text: polisdatalagen

text: . AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 10 december 2003 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: [RF]). En regel om skyldighet att lämna fingeravtryck eller om något därmed jämförbart intrång i den enskildes kroppsliga integritet innebär en begränsning av detta skydd (se

text: SOU 1975:75 s. 358

text: f.). Av

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: RF följer att sådana begränsningar får göras endast genom lag. En skyldighet att underkasta sig fotografering eller någon därmed jämförbar åtgärd utgör i varje fall ett sådant ingrepp i den enskildes personliga förhållanden som enligt

text: 8 kap. 3 §

text: RF kräver stöd i lag.

text: Lagstöd för åtgärder av nu nämnt slag finns i

text: 28 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Enligt detta lagrum får den som är anhållen eller häktad underkastas fotografering, tagande av fingeravtryck och annan dylik åtgärd. Andra personer kan under en förundersökning bli föremål för sådana åtgärder under förutsättning att dessa behövs för utredning av ett brott som kan följas av fängelse. Närmare bestämmelser om de åtgärder som avses meddelas enligt paragrafens andra stycke av regeringen. Sådana bestämmelser finns i förordningen (

text: ) om fingeravtryck m.m. (fingeravtrycksförordningen).

text: I

text: polisdatalagen (1998:622)

text: finns regler om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet. Lagen innehåller bl.a. särskilda regler om behandling av uppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet. I sådan verksamhet får personuppgifter behandlas endast om en särskild undersökning har inletts under ledning av Rikspolisstyrelsen eller en polismyndighet och det finns anledning att anta att allvarlig brottslighet har utövats eller kan komma att utövas (

text: 14 §

text: ). En särskild undersökning definieras i

text: polisdatalagen

text: som en undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet som innebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott (

text: 3 §

text: Genom utredningen har kommit fram att de personer som omhändertogs eller greps och sedan fördes in till polishuset i Helsingborg fotograferades där med digitalkamera. Stillbilderna överfördes därefter till en cd-romskiva. Anmälarna,

text: som enligt egna uppgifter inte frivilligt medverkade till fotograferingen, har frågat om denna hade stöd i lag och om fotografierna sparats i något register.

text: Av redogörelsen i det föregående framgår att det i

text: 28 kap. 14 §

text: RB finns bestämmelser som gör det möjligt att under vissa förutsättningar fotografera personer under en förundersökning. Det saknas däremot för närvarande, bortsett från vissa bestämmelser i

text: utlänningslagen (1989:529)

text: , uttryckliga regler om polisens användning av handmanövrerade kameror i andra situationer. Buggningsutredningen uttalade i sitt betänkande Om buggning och andra hemliga tvångsmedel (

text: SOU 1998:46 s. 74

text: ) att det står polisen fritt att använda handmanövrerade kameror, antingen de är dolda eller inte; det framhölls emellertid att det inte finns något positivt lagstöd för en sådan åtgärd. Med handmanövrerade kameror avses såväl stillbildskameror som videokameror (se

text: SOU 2003:74 s. 305

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 23 april 2001 (dnr

text: ) om polisens användning av handmanövrerad kamera för identifiering – berörda personer var inte frihetsberövade – uttalat att gällande regler inte hindrar att stillbilder tas av enskilda personer i samband med en frivillig identitetskontroll. I beslutet uttalas därefter följande.

text: Det är alltså närmast en lämplighetsfråga om metoden bör utnyttjas. En förutsättning måste emellertid vara att fotograferingen inte genomförs med tvång eller eljest mot den enskildes vilja. En skyldighet för den enskilde att underkasta sig fotografering eller någon annan liknande åtgärd utgör nämligen ett sådant ingrepp i den enskildes personliga förhållande som enligt

text: 8 kap. 3 § regeringsformen

text: kräver stöd i lag och några sådana regler har inte meddelats utom såvitt avser fotografering under en förundersökning. Av det sagda följer att den rättsliga utgångspunkten för det resonemang som redovisas i det följande är att åtgärden att fotografera någon med tvång eller annars mot dennes vilja kräver uttryckligt stöd i lag.

text: Enligt vad som framgår av utredningen var de personer som fotograferades vid det aktuella tillfället alla frihetsberövade. De var antingen omhändertagna med stöd av

text: 13 § polislagen

text: eller gripna som misstänkta för brott med stöd av

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser. AA var t.ex. omhändertagen enligt

text: 13 § polislagen

text: medan BB däremot var gripen som misstänkt för skadegörelse. Fotograferingen ingick som ett led i själva frihetsberövandet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att åtminstone två av de fotograferade personerna hölls fast av polisen i samband med fotograferingen. Det är uppenbart att denna fotografering genomfördes med tvång. Vad gäller fotograferingen av de övriga frihetsberövade är det tydligt att man i varje fall inte kan tala om någon reell frivillighet. Jag vill i detta sammanhang erinra om vad Polisrättsutredningen har uttalat om att en polisman som ingriper i myndighetsutövning rent faktiskt ger uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han använder tvång eller inte, och att saken också torde uppfattas på det sättet av den person som ingripandet riktar sig mot och som därför befinner sig i ett sådant underläge att det strängt taget

text: aldrig kan bli tal om någon egentlig frivillighet (

text: SOU 1995:47 s. 145

text: ). Det kan också noteras att polismyndigheten inte i sitt yttrande gjort gällande att de frihetsberövade personerna frivilligt underkastade sig fotograferingen, även om den anfört att det inte finns någonting som visar att BB blev föremål för handgripligt tvång på det sätt som hon påstått i sin anmälan.

text: Den fråga som då uppkommer är om det fanns lagstöd för att fotografera de frihetsberövade personerna.

text: Som nyss nämnts var i varje fall en av dessa personer, nämligen BB, gripen som misstänkt för brott. Ett gripandebeslut, dvs. ett beslut om användning av ett straffprocessuellt tvångsmedel, innebär att förundersökning inleds (se t.ex.

text: SOU 1995:47 s. 155

text: och JO 1993/94 s. 97). Enligt bestämmelserna i

text: 28 kap. 14 § första stycket

text: RB får under en förundersökning fotografi tas också av andra än anhållna eller häktade under förutsättning att åtgärden erfordras för utredning av ett brott som kan följas av fängelse. I detta sammanhang kan nämnas att det i dokumentationen avseende poliskommenderingen anges att de gripna skulle fotograferas. Det sägs däremot inte något om fotografering av personer som omhändertagits enligt

text: polislagen

text: Man kan på goda grunder ifrågasätta om det var erforderligt för utredningen av det skadegörelsebrott som BB var misstänkt för att hon fotograferades på det sätt som skedde. Det kan vidare konstateras att polismyndigheten inte i något fall har åberopat reglerna i

text: 28 kap. 14 §

text: RB och fingeravtrycksförordningen till stöd för fotograferingen.

text: Såvitt framgår av de handlingar som varit tillgängliga i ärendet var de frihetsberövade personerna, med undantag av BB, omhändertagna enligt

text: 13 § polislagen

text: . Det finns inte något lagstöd för att fotografera en person med anledning av att han frihetsberövats med stöd av en bestämmelse i

text: polislagen

text: Polismyndigheten har i stället som rättslig grund för fotograferingen, som gjordes med digitalkamera, anfört att denna genomfördes inom ramen för en särskild undersökning i enlighet med reglerna i

text: polisdatalagen

text: om kriminalunderrättelseverksamhet.

text: Polisdatalagens

text: tillämpningsområde är emellertid som tidigare nämnts begränsat till att avse behandling av personuppgifter i polisens verksamhet (

text: 1 §

text: ). Den kan därför inte lägga fast någon skyldighet för enskilda att lämna uppgifter till polisen eller att på annat sätt medverka i polisens arbete. Härav följer i sin tur att

text: polisdatalagen

text: inte ger polisen rätt att tvångsvis fotografera någon vare sig denne är frihetsberövad eller ej.

text: I sammanhanget kan påpekas att Polisdatautredningen har föreslagit att användandet av digitala kameror i sig inte bör omfattas av

text: polisdatalagen

text: utan endast den efterföljande bearbetningen av upptagningen (

text: SOU 2001:92 s. 158

text: f.). Betänkandet är för närvarande föremål för beredning i Justitiedepartementet. Det kan tilläggas att Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) nyligen i sitt

text: delbetänkande Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen har föreslagit att det införs regler i

text: polislagen

text: om polisens användning av handmanövrerade kameror. Denna reglering föreslås omfatta användning av såväl stillbildskameror som videokameror och tillämpas oberoende av om den teknik som används är analog eller digital (

text: SOU 2003:74 s. 303

text: f.).

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polisens fotografering av de frihetsberövade personerna inte hade stöd i gällande lagstiftning.

text: Eftersom polismyndigheten i remissvaret anfört att fotografierna aldrig funnits i något register och att de numera har raderats föranleder anmälarnas fråga i den delen inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Grundläggande fri- och rättigheter
Internetpublicering
Tryck- och yttrandefrihet

title: Anmälan mot Försvarsmakten om att en officer har utsatts för repressalier efter att ha gjort vissa inlägg i sociala medier. Även kritik mot myndigheten för långsam handläggning av en begäran om handlingsutlämnande

sammanfattning: En kapten inom Försvarsmakten hade gjort vissa inlägg i sociala medier om myndighetens verksamhet. Kaptenen blev därefter bl.a. konfronterad av överordnade befäl om sina inlägg samt tilldelades en helt annan befattning än den han hade. Kaptenen ansåg att Försvarsmaktens åtgärder bröt mot repressalieförbudet i yttrandefrihetsgrundlagen och tryckfrihetsförordningen. Försvarsmakten å sin sida anförde att åtgärderna inte utgjorde repressalier utan grundades på myndighetens lagstadgade skyldighet att värna säkerhetsskyddet i verksamheten. ChefsJO konstaterar i beslutet att Försvarsmakten har vidtagit vissa åtgärder som typiskt sett inte är tillåtna enligt regleringen om förbud mot repressalier. När reglerna om sekretess inte utgör något hinder har även anställda inom Försvarsmakten frihet att framföra sina synpunkter i olika frågor och delta i den allmänna debatten. ChefsJO uttalar att ett sådant agerande emellertid i praktiken kan få betydelse ur andra aspekter som en myndighet har att beakta i sin verksamhet. En tänkbar sådan aspekt kan vara de krav som uppställs i säkerhetsskyddslagstiftningen. Detta innebär att även om en myndighets åtgärd ur den enskildes synpunkt uppfattas som en reprimand eller en repressalie kan åtgärden i själva verket ha varit motiverad utifrån tvingande regler som myndigheten har att följa. ChefsJO konstaterar att utredningen enligt hennes mening inte visar att de åtgärder som Försvarsmakten vidtagit har utgjort otillåtna repressalier. För att underlätta för Försvarsmaktens personal bedömer chefsJO dock att Försvarsmakten bör se över och förtydliga sina riktlinjer och sin handbok om sociala medier. ChefsJO riktar även kritik mot Försvarsmakten för att myndigheten inte har handlagt en begäran om utlämnande av handlingar tillräckligt skyndsamt.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 11 januari 2018 framförde kaptenen AA klagomål mot Försvarsmakten, Försvarsmaktens Telekrigstödenhet (TKSE), som är en del av Ledningsregementet. Han anförde bl.a. följande:

text: I slutet av november 2017 tillträdde han en ny befattning vid TKSE. Den 5 december blev han inkallad till samtal med två avdelningschefer som konfronterade honom om vissa inlägg som han hade skrivit på Twitter och i sin blogg. Inläggen var kritiska till vissa förhållanden inom Försvarsmakten. Avdelningscheferna förmedlade att de inte litade på honom på grund av de åsikter som han hade uttryckt i sociala medier och därför inte ville ”släppa in” honom i TKSE:s verksamhet. Han påtalade då att yttrandefriheten är grundlagsskyddad och att han hade följt Försvarsmaktens policy för sociala medier. Han frågade även avdelningscheferna om de ansåg att han hade brutit mot någon sekretess, men fick nekande svar.

text: Påföljande dag meddelade en avdelningschef att ledningsgruppen vid TKSE hade beslutat att dra in hans behörighet till TKSE:s IT-system för behandling av hemlig information. Genom detta omöjliggjordes hans fortsatta inskolning och utförandet av relevanta arbetsuppgifter. De arbetsuppgifter som han i stället har tilldelats ligger långt under hans kompetensnivå.

text: Den 8 januari 2018 skickade han ett e-postmeddelande till sina överordnade där han beskrev hur han upplevde sin arbetsmiljö. Nästa dag hölls ett s.k. chefssamtal med honom. Chefen för TKSE förklarade då för honom att förbandet inte inskränkte hans yttrandefrihet men att en befattning vid TKSE inte är förenlig med ett deltagande i den allmänna debatten på det sätt som skett eftersom detta kan leda till bristande förtroende hos TKSE:s samarbetspartners och innebära negativa konsekvenser för Försvarsmakten. Han fick även skriva under ett dokument där han bekräftade att han fått del av denna information.

text: Han anser att Försvarsmaktens agerande har utgjort en kränkning av hans yttrandefrihet och strider mot det s.k. repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: AA bifogade vissa dokument till sin anmälan.

text: Utredning

text: Anmälan med bilagor remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I sitt remissvar anförde Försvarsmakten, Högkvarteret, genom överbefälhavaren, bl.a. följande (bilagorna har här utelämnats):

text: Bakgrund

text: AA har de senaste två åren varit placerad utomlands inom ramen för ett utbildningsprogram som Försvarsmakten deltar i. Vid hemkomsten har Försvarsmakten arbetslett honom till en befattning vid TKSE, där han sedan den 11 november 2017 har tjänstgjort som telekrigsofficer med inriktning mot den marina arenan. Den 4 december 2017 kom det till arbetsgivarens kännedom att AA vid ett flertal tillfällen uttalat sig på sin blogg och på sitt Twitter-konto i frågor som rör Försvarsmakten, bland annat rörande olika system som används i Försvarsmaktens verksamhet och rörande Försvarsmaktens beredskap. När arbetsgivaren fick kännedom om AA:s uttalanden i sociala media gjordes bedömningen att uttalandena kunde innebära en risk från säkerhetssynpunkt, vilket var särskilt

text: känsligt då den befattning AA nyligen hade tillträtt var en befattning i säkerhetsklass som innebar hantering av sekretessbelagd information rörande rikets säkerhet. Med anledning av detta höll chefen för marinens undervattenssensoranalyscentral och chefen för underrättelseavdelningen vid TKSE den 5 december 2017 ett s.k. skyddssamtal med AA. Skyddssamtal genomförs som en del i Försvarsmaktens fortlöpande säkerhetsprövning och har framför allt ett förebyggande syfte som är tänkt att öka mottagarens motståndskraft mot säkerhetshotande verksamhet och att medvetandegöra mottagaren om säkerhetsrisker med olika beteenden. Som en följd av skyddssamtalet initierade säkerhetschefen vid TKSE den 7 december 2017 ett personalärende vid militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) rörande säkerhetshotande verksamhet som ett led i den fortlöpande säkerhetsprövningen av AA. Handläggningen av detta ärende pågår för närvarande vid MUST. Samtidigt som personalärendet initierades beslutade chefen för TKSE att tillfälligt frånta AA behörigheten till TKSE:s hemliga produktionssystem, där sekretessbelagd information rörande rikets säkerhet hanteras. AA informerades om detta beslut den 7 december 2017 vid ett ytterligare skyddssamtal som hölls av chefen för avdelningen taktik- och teknikutveckling och chefen för marinens undervattenssensoranalyscentral vid TKSE. AA har även fått skriftlig information rörande förbandsledningens ställningstagande i stort. I avvaktan på MUST:s beslut inom ramen för den pågående säkerhetsprövningen har AA arbetsletts till en befattning vid Försvarshögskolan (FHS).

text: Försvarsmaktens inställning

text: Av

text: 1 § säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: framgår att lagen gäller vid verksamhet hos bland annat staten. Enligt

text: 5 § säkerhetsskyddslagen

text: ska det, i sådan verksamhet som lagen avser, finnas det säkerhetsskydd som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Med säkerhetsskydd avses enligt

text: 6 § samma lag

text: skydd mot bland annat spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet ska enligt

text: 7 § samma lag

text: förebygga bland annat att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Detta krav säkerställs genom s.k. säkerhetsprövning. Enligt

text: 11 § säkerhetsskyddslagen

text: är en av förutsättningarna för att anställas i en verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet att personen har genomgått säkerhetsprövning och därmed uppfyller kraven enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: . Säkerhetsprövning ska enligt

text: 11 § säkerhetsskyddslagen

text: alltid ske i samband med anställning. Enligt samma bestämmelse ska säkerhetsprövning även göras fortlöpande under pågående anställning. Syftet med säkerhetsprövning är enligt samma bestämmelse att klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i

text: säkerhetsskyddslagen

text: och om personen i övrigt är pålitlig från säkerhetssynpunkt. I

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: finns mer detaljerade bestämmelser rörande säkerhetsskydd inom verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Av

text: 7 § säkerhetsskyddsförordningen

text: framgår att om inte annat följer av bestämmelser i lag är endast den behörig att ta del av hemliga uppgifter som bedöms pålitlig från säkerhetssynpunkt. Enligt

text: 14 § säkerhetsskyddsförordningen

text: ska säkerhetsprövning grundas på den personliga kännedom som finns om den person som prövningen gäller, på uppgifter som framkommer av betyg, intyg och referenser samt på uppgifter som framkommer vid registerkontroll och särskild personutredning om sådan genomförs. Närmare bestämmelser för säkerhetsprövning finns i Försvarsmaktens föreskrifter (

text: FFS 2015:2

text: ) om säkerhetsskydd samt i Försvarsmaktens interna bestämmelser (FIB 2015:2) om säkerhetsskydd och skydd av viss materiel. Enligt

text: 4 kap. 2 §

text: FFS 2015:2

text: ska varje myndighet som omfattas av föreskriften

text: fortlöpande pröva pålitligheten hos de anställda från säkerhetssynpunkt genom säkerhetsprövning, särskilt i fråga om de personer som har anställning eller deltar i verksamhet som är placerad i säkerhetsklass. Om det vid en säkerhetsprövning konstateras förhållanden som är av sådan art att en person inte kan placeras i säkerhetsklass, eller att någon annan restriktion ska gälla, fattas vid MUST ett säkerhetsskyddsbeslut i personärende i enlighet med reglerna i 4 kap. 9 § FIB 2015:2. Information som leder till ett sådant beslut kan ha sitt ursprung i säkerhetsprövningsintervju, registerkontroll, säkerhetsrapport, det militära säkerhetsregistret eller övriga uppgifter som kommit till MUST:s kännedom. Av 4 kap. 9 § FIB 2015:2 följer att när ett sådant beslut har fattats av MUST ska det följas av ansvarig chef, som då slutligt ska fatta beslut om den prövade personens framtida deltagande i säkerhetskänslig verksamhet. Försvarsmakten delar inte AA:s uppfattning att myndighetens agerande gentemot honom inneburit en begränsning av hans yttrandefrihet eller ett brott mot repressalieförbudet. Försvarsmaktens agerande gentemot AA har haft sin grund i de författningsreglerade krav på säkerhetsskydd som myndigheten är skyldig att ställa på all personal som arbetar inom verksamhet som rör rikets säkerhet. AA:s befattning inom TKSE var placerad i säkerhetsklass och innefattade hantering av hemlig och skyddsvärd information rörande rikets säkerhet. Således hade Försvarsmakten krav på sig att fortlöpande genomföra säkerhetsprövning på hans befattning. Kort efter att AA tillträdde befattningen vid TKSE uppdagades omständigheter som innebar att AA:s pålitlighet från säkerhetssynpunkt kunde ifrågasättas. Med hänsyn till rikets säkerhet redogör Försvarsmakten i detta yttrande inte närmare för de omständigheter som låg till grund för förbandsledningens bedömning att AA:s uttalanden i sociala media innebar att hans pålitlighet från säkerhetssynpunkt kunde ifrågasättas. Förbandsledningen agerade då i enlighet med de regler som Försvarsmakten har att följa rörande säkerhetsskyddet för verksamheten. Kraven på de anställdas lojalitet och pålitlighet ur säkerhetssynpunkt är grundläggande delar i säkerhetsskyddet av verksamheten och potentiella brister i sådana hänseenden ska skyndsamt hanteras och utredas. Den initiala åtgärden som förbandsledningen vidtog var att hålla ett skyddssamtal med AA i syfte att från säkerhetssynpunkt påtala olämpligheten i hans uttalanden i sociala media. Under skyddssamtalet uppvisade AA en bristande förståelse för olämpligheten från säkerhetssynpunkt med de uttalanden som han gjort i sociala media. Vid samtalet klargjorde AA att han inte hade för avsikt att förändra sitt beteende på sociala media trots den information som han fått från cheferna. Efter samtalet bedömde förbandsledningen vid TKSE att AA påvisade brister i sitt säkerhetsmedvetande, särskilt avseende riskerna med aggregering av skyddsvärd information och innebörden av personlig sårbarhet kopplat till exponering av sina kunskaper inom områden som rör rikets säkerhet. Bland annat dessa riskområden från säkerhetssynpunkt påtalas i Försvarsmaktens riktlinjer för sociala medier och Försvarsmaktens handbok i sociala medier som centrala faktorer för de anställda att beakta vid användning av sociala media. Sammantaget gjordes bedömningen att AA:s pålitlighet från säkerhetssynpunkt kunde ifrågasättas. I sådana situationer är det enligt säkerhetsskyddsregleringen förbandets skyldighet att skyndsamt agera, dels genom att vidta eventuella konkreta åtgärder i förhållande till den anställde, dels genom att överlämna information till MUST för förnyad säkerhetsprövning. Efter skyddssamtalet beslutade därför chefen vid TKSE att omedelbart frånta AA tillgången till TKSE:s produktionssystem där hemlig information rörande rikets säkerhet hanteras. Samtidigt initierade säkerhetschefen vid TKSE ett personalärende hos MUST rörande säkerhetshotande verksamhet. Syftet med ärendet är att MUST inom ramen för en förnyad säkerhetsprövning ska bedöma AA:s pålitlighet från säkerhetssynpunkt. Först efter att MUST har fattat ett säkerhetsskyddsbeslut i ärendet kan Försvarsmakten slutligt ta ställning till vad som utgör en lämplig befattning för AA från säkerhetssynpunkt.

text: I den uppkomna situationen har förbandsledningen vid TKSE agerat skyndsamt för att ordna med meningsfulla arbetsuppgifter för AA. Detta var inte helt okomplicerat eftersom AA av säkerhetsskäl var tillfälligt fråntagen sin behörighet att arbeta i TKSE:s hemliga produktionssystem. Arbetet med att ta fram alternativa arbetsuppgifter påbörjades omedelbart efter beslutet om att inleda en förnyad säkerhetsprövning. Den första tiden arbetsleddes AA bland annat till att slutföra sin reserapport från utbildningen utomlands samt att genomföra planering av TKSE:s verksamhet under 2019. Från och med den 19 februari 2018 har förbandsledningen vid TKSE arbetslett AA till en befattning vid Försvarshögskolan (FHS), vilket AA ställt sig positiv till. Vid FHS arbetar AA som lärare samt med utveckling inom området militärteknik. Placeringen vid FHS är tillfällig i avvaktan på MUST:s säkerhetsskyddsbeslut. Sammantaget är det Försvarsmaktens inställning att förbandet i den uppkomna situationen har agerat korrekt och kraftfullt för att följa de författningsreglerade krav som ställs på säkerhetsskyddet i verksamheten, samtidigt som förbandet har visat omsorg om AA genom att skyndsamt arbetsleda honom till en befattning som väl möter hans kompetens och erfarenhet. I ett flertal skrivelser kommenterade AA remissvaret. Han anförde bl.a. följande:

text: Den 18 december 2018 hölls ett möte mellan honom och bl.a. chefen för Ledningsregementet. Vid mötet delgavs han information om att förbandet hade anmält honom till Försvarsmaktens personalansvarsnämnd med begäran om att han skulle sägas upp eller avskedas. Han fick läsa två arbetshandlingar med viss information som låg till grund för beslutet. Vid slutet av mötet begärde han att få kopior av handlingarna varvid han blev hänvisad att göra en framställan om handlingsutlämnande. Han blev dock lovad att HR-chefen skulle återkomma med diarienummer på personalärendet. Nästa dag skickade han en påminnelse om detta till HR-chefen. Den 7 januari 2019 fick han ett meddelande med diarienumret, varefter han begärde att få del av de aktuella handlingarna. Den 15 januari fick han ett e-postmeddelande från en jurist vid Högkvarteret som meddelade att sekretessprövning pågick och att handlingarna skulle lämnas ut så fort denna var färdig. En handling lämnades ut till honom den 25 januari. Han anser att Försvarsmaktens hantering inte uppfyller skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Det framgick av handlingen att vissa officerare vid TKSE hade medverkat vid en säkerhetsrapportering och en menbedömning i fråga om honom. Eftersom officerarna har pekats ut av honom i hans anmälan till JO och i en anmälan om kränkande särbehandling måste det ha stått klart för dessa att de var jäviga i frågan.

text: AA:s kommentarer i ovan angivna delar remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I sitt förnyade remissvar anförde Försvarsmakten, Högkvarteret, genom överbefälhavaren, bl.a. följande (bilagan har här utelämnats):

text: Bakgrund

text: Hanteringen av begäran om allmän handling Vid ett möte på Ledningsregementet i december 2018 frågade AA om han kunde få kopior på två arbetshandlingar som uppvisats vid mötet. Försvarsmaktens

text: representanter vid mötet kom överens med AA om att det inte skulle tas några kopior av de aktuella handlingarna och att han istället skulle återkomma till myndigheten med en begäran om allmän handling vid en senare tidpunkt om han så önskade. Försvarsmakten mottog sedermera AA:s begäran om att ta del av allmän handling den 7 januari 2019. Begäran registrerades samma dag och fördelades för handläggning inom Högkvarteret. Den 8 januari 2019 skickades en bekräftelse via e-post till AA där det framgick att hans begäran mottagits samt att beredning påbörjats. För att kunna ta ställning till begäran genomfördes en sekretessprövning som krävde bedömning från flera olika delar av Försvarsmakten. Då handläggningen i viss mån drog ut på tiden skickade Försvarsmakten information om detta till AA via e-post den 15 januari 2019. Efter att en fullständig beredning och sekretessprövning genomförts lämnades begärda handlingar ut i de delar som inte omfattades av sekretess till AA den 23 januari 2019. Den 27 januari 2019 begärde AA om att få ett skriftligt överklagbart myndighetsbeslut. Ett sådant beslut fattades den 29 januari 2019 och expedierades till honom samma dag, se bilaga.

text: Frågan om jäv Eftersom det förelegat misstanke om att AA röjt sekretessbelagd information har en säkerhetsrapport och en s.k. preliminär menbedömning gjorts rörande den misstänkta informationsförlusten. Aktuell säkerhetsrapport upprättades i september 2018 av en säkerhetsofficer vid TKSE och skickades vidare till förbandsledningen vid Ledningsregementet för vidare hantering. I anslutning till säkerhetsrapporten har en preliminär menbedömning avseende misstänkt informationsförlust genomförts. Denna bedömning har genomförts och beslutats vid en annan organisationsenhet inom Försvarsmakten, och har således inte beslutats av personal vid TKSE.

text: Försvarsmaktens inställning

text: Hanteringen av begäran om allmän handling Försvarsmakten uppfattade inte AA:s förfrågan om att få kopior på de arbetshandlingar som visades upp vid mötet i Enköping i december 2018 som en begäran om att utfå allmänna handlingar. Vid mötet konstaterades att det var fråga om arbetshandlingar och Försvarsmaktens representanter vid mötet kom överens med AA om att han, om han så önskade, skulle återkomma till myndigheten med en begäran om allmän handling vid en senare tidpunkt. När Försvarsmakten sedermera mottog AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar inleddes beredningen av utlämnandet vid Högkvarteret. Beredningen innefattade en komplicerad sekretessprövning och krävde bedömning från flera olika enheter inom myndigheten. Detta föranledde att handläggningen i viss mån drog ut på tiden. Försvarsmakten konstaterar att utlämnandet skedde två och en halv vecka efter att begäran mottagits. Försvarsmakten är medveten om tidsutdräkten, men framhåller samtidigt att handläggningen av ärendet pågick aktivt under hela den aktuella tidsperioden. Försvarsmakten framhåller vidare att myndigheten vid flera tillfällen har kommunicerat med AA för att fortlöpande upplysa honom om ärendets status samt om skälet till den förlängda handläggningstiden. Sammanfattningsvis anser Försvarsmakten att myndigheten har agerat inom ramen för gällande krav på skyndsamhet i det aktuella utlämnandeärendet.

text: Frågan om jäv Av

text: och

text: 7 §§

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: framgår att myndigheter har en skyldighet att skydda uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet ska bland annat förebygga att sådana uppgifter obehörigen röjs. Vid misstanke om att ett röjande har skett till någon obehörig ska en s.k. menbedömning göras, vilket följer av 10 § säkerhetsskydds-

text: förordningen (

text: ). Menbedömningen tar sikte på att bedöma eventuell skada eller men som röjandet inneburit för rikets säkerhet. I linje med säkerhetsskyddslagstiftningen har varje försvarsmaktsanställd ett individuellt ansvar att säkerhetsrapportera kännedom om säkerhetshotande verksamhet, såsom exempelvis informationsförlust av uppgift som rör rikets säkerhet, vidare i sin säkerhetsorganisation. En säkerhetsrapport kan i förlängningen leda till konsekvenser i säkerhetshänseende för den individ som rapporten avser. Inom Försvarsmakten är det den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten som ansvarar för bedömning och bearbetning av säkerhetsrapporter samt för eventuella beslut som fattas med anledning av sådana rapporter. I nu aktuellt fall har en säkerhetsofficer vid TKSE fått kännedom om misstänkt informationsförlust av uppgifter rörande rikets säkerhet och har då agerat i enlighet med skyldigheten att genomföra säkerhetsrapportering. Det har inte varit någon av de individer som namnges i anmälan till JO som har ansvarat för att upprätta den aktuella säkerhetsrapporten. Vidare har den preliminära menbedömningen avseende misstänkt informationsförlust inte genomförts eller beslutats vid TKSE. Det har således inte heller här varit någon av de individer som namnges i anmälan till JO som har ansvarat för bedömningen. Det samlade underlaget, innefattande säkerhetsrapporten och den preliminära menbedömningen från annan organisationsenhet, har skickats av aktuell säkerhetsofficer vid TKSE till förbandsledningen för Ledningsregementet för vidare hantering. Att säkerhetsrapportering och menbedömning genomförs vid misstänkt säkerhetshotande verksamhet i form av informationsförlust av hemlig information rörande rikets säkerhet är en central del i ett fungerande säkerhetsskydd. Försvarsmakten anser sammanfattningsvis inte att det har förelegat någon form av jävsförhållande inom ramen för det aktuella förfarandet.

text: I ett flertal skrivelser kommenterade AA remissvaret och vidhöll bl.a. att han hade begärt att få del av handlingarna vid det aktuella mötet och att utlämnandet hade tagit för lång tid.

text: Den 4 september 2018 sammanträffade jag och byråchefen Jörgen Buhre med företrädare för Försvarsmakten i syfte att få kompletterande information i ärendet. Vid mötet framhölls från Försvarsmaktens sida bl.a. att riskerna med att exponera sig i exempelvis sociala medier är beroende av vilken befattning en medarbetare har. Det konstaterades att myndighetens policydokument på området skulle kunna vara tydligare.

text: Den 29 juli 2019 inkom AA med en skriftlig slutlig menbedömning som upprättats den 16 juli 2019 av Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST). Handlingen visade att MUST hade bedömt att innehållet i de aktuella inläggen som AA hade gjort via Twitter inte omfattades av sekretess och att röjandet av uppgifterna inte hade medfört något men, alltså skada, för Sveriges säkerhet.

text: En föredragande vid JO inhämtade därefter muntliga upplysningar från Försvarsmaktens personalansvarsnämnd. Av uppgifterna framgick att den anmälan till nämnden som avsåg AA hade återkallats, varefter nämnden den 11 september 2019 hade avskrivit ärendet där.

text: Rättslig reglering

text: Inledning Vissa kapitel i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) genomgick språkliga och redaktionella förändringar den 1 januari 2019, varvid flera av bestämmelserna fick ett nytt paragrafnummer. Nedan hänvisas till de lagbestämmelser som numera gäller.

text: Objektivitetsprincipen Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip som bl.a. innebär att myndigheter inte får ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Yttrandefrihet Enligt

text: 2 kap. 1 § 1

text: RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas genom lag med hänsyn till vissa preciserade ändamål (2 kap. 20–23 och 25 §§ RF).

text: Yttrande- och åsiktsfriheten omfattar även offentligt anställda och utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten i myndigheternas handlande. En offentligt anställd har som utgångspunkt rätt att fritt uttala sig om sådana förhållanden på arbetsplatsen som han eller hon anser bör komma till allmänhetens kännedom. Sekretess och tystnadsplikt i allmän verksamhet I offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, finns bestämmelser om sekretess i det allmännas verksamhet. Dessa regler begränsar den offentligt anställdes rätt att yttra sig om vad han eller hon fått veta i samband med sin tjänst (s.k. tystnadsplikt).

text: I

text: 15 kap. 2 §

text: OSL regleras den s.k. försvarssekretessen. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess bl.a. för uppgift som rör verksamhet för att försvara landet eller planläggning eller annan förberedelse av sådan verksamhet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs. Det kan i detta sammanhang anmärkas att den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: i hög grad är inskränkt när det gäller uppgifter som omfattas av försvarssekretessen (jfr

text: 15 kap. 6 § tredje stycket

text: OSL).

text: JO har tidigare uttalat att det när en myndighet tar upp sekretessfrågor med sina anställda är viktigt att den information som lämnas är korrekt och fullständig. Medarbetarna kan annars få uppfattningen att deras yttrandefrihet är mer inskränkt än vad den i själva verket är (se bl.a.

text: JO 2017/18 s. 170

text: Repressalieförbud m.m. En myndighet eller ett annat allmänt organ får inte ingripa mot någon för att han eller hon i ett grundlagsskyddat medium har brukat sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk (det s.k. repressalieförbudet, se

text: 2 kap. 6 §

text: YGL och

text: 3 kap. 6 §

text: TF). Repressalieförbudet innebär att i princip varje form av myndighetsåtgärd som riktas mot att någon gjort bruk av sin yttrandefrihet är olaglig (se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna [15 aug. 2017, Zeteo], s. 165). Att bryta mot repressalieförbudet genom ett ingripande som består i avsked, uppsägning, disciplinpåföljd eller annan liknande åtgärd är straffsanktionerat (se

text: 2 kap. 7 § första stycket 4

text: YGL respektive

text: 3 kap. 7 § första stycket 5

text: TF).

text: Förbudet mot repressalier gäller som en allmän yttrandefrihetsrättslig princip och tillämpas även utanför

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: tillämpningsområde (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: samt Justitiekanslerns [JK] beslut den 27 december 2016, dnr

text: Varje myndighetsåtgärd som har samband med vad en enskild person yttrat behöver dock inte vara otillåten. Det ska vara fråga om ett ingripande som framstår som en bestraffning eller reprimand mot den som gjort bruk av sin yttrandefrihet (se

text: JO 2010/11 s. 605

text: Lojalitetsplikt m.m. Offentligt anställda har en lojalitetsplikt gentemot sin arbetsgivare. Denna gäller dock endast skyldigheten att utföra arbetsuppgifterna på ett korrekt sätt samt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv om hur verksamheten ska bedrivas, oavsett vilken uppfattning den anställde har om dessa. Att uttala kritik mot sin arbetsgivare eller det sätt som verksamheten bedrivs på strider för den offentligt anställde inte mot lojalitetsplikten. Rätten att göra det är tvärtom grundlagsskyddad (se bl.a. JK:s beslut den 8 maj 2015, dnr

text: Åsikts- och yttrandefriheten innebär bl.a. att det allmänna som arbetsgivare inte får lägga sig i vilka åsikter de anställda har eller hur de brukar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare kan inte kräva av sina anställda att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Det gäller även när dessa kan synas helt avvika från det som arbetsgivaren står för. Anspråk från en myndighet på att dess anställda som privatpersoner ska omfatta en viss värdegrund strider mot grundlagens krav på respekt för den enskildes åsikts- och yttrandefrihet (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: och JK:s beslut den 27 december 2016, dnr

text: JO och JK har upprepade gånger uttalat att en myndighet inte får försöka förhindra att anställda utnyttjar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare får inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten och dess verksamhet (se bl.a. JK:s beslut den 27 juni 2013, dnr

text: , och

text: JO 2014/15 s. 663

text: JO har dock i flera beslut uttalat att principen att en tjänstemans offentligt uttalade åsikter är en privatsak inte kan upprätthållas fullständigt undantagslöst. En beslutsfattare vars personliga åsikter har tilldragit sig uppmärksamhet kan i allmänhetens ögon t.ex. framstå som mindre lämpad att handlägga vissa typer av ärenden, vilket kan ge myndigheten rätt att vidta åtgärder. Det kan bl.a. handla om att förebygga förtroendeskador av samma slag som de som riskerar att uppkomma vid jävsförhållanden (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: ). Om den anställdes yttranden utgör brottsliga handlingar kan även detta vara grund för arbetsgivaren att ingripa (Källström m.fl., Anställningsförhållandet [3 okt. 2016, Zeteo], s. 254).

text: Säkerhetsskydd Vid tiden för AA:s anmälan till JO gällde

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: . Försvarsmakten har i sitt remissvar redogjort för relevanta delar av dessa författningar. Jag vill för egen del tillägga att nämnda författningar den 1 april 2019 ersattes av

text: säkerhetsskyddslagen (2018:585)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (2018:658)

text: . Offentlighetsprincipen m.m. Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: TF. En allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska genast eller så snart det är möjligt tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Det ska ske på stället och utan avgift (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material kan det vara ofrånkomligt med ytterligare dröjsmål.

text: Bedömning

text: Inledande synpunkter Jag vill inledningsvis framhålla att min bedömning inte omfattar frågan om huruvida de arbetsrättsliga åtgärder som vidtagits avseende AA har varit korrekta eller inte.

text: Ifrågasatt överträdelse av repressalieförbudet Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan alltså ge uttryck för sin uppfattning om exempelvis den egna arbetsgivarens verksamhet. Utrymmet för en myndighet att vidta någon form av åtgärd mot en anställd med anledning av t.ex. hans eller hennes uttalanden är därmed begränsat. Enligt min mening

text: måste sådana eventuella åtgärder föregås av mycket noggranna överväganden från myndighetens sida.

text: Som redovisats ovan är yttrandefriheten dock inte oinskränkt. I offentlighetsoch

text: sekretesslagen

text: finns regler som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad de fått veta i samband med sin tjänst. När inte regler om sekretess utgör något hinder har alltså även anställda inom Försvarsmakten frihet att framföra sina synpunkter i olika frågor och delta i den allmänna debatten. Ett sådant agerande kan emellertid i praktiken få betydelse ur andra aspekter som en myndighet har att beakta i sin verksamhet. En tänkbar sådan aspekt kan vara de krav som uppställs i säkerhetsskyddslagstiftningen. Detta innebär alltså att även om en myndighets åtgärd ur den enskildes synpunkt uppfattas som en reprimand eller en repressalie kan åtgärden i själva verket ha varit motiverad utifrån tvingande regler som myndigheten har att följa.

text: Utredningen visar att Försvarsmakten har vidtagit vissa åtgärder i fråga om AA med anledning av hans uttalanden i sociala medier. AA har bl.a. konfronterats av överordnade befäl om vissa av hans inlägg samt tilldelats en helt annan befattning än den han hade. Sådana åtgärder är typiskt sett inte tillåtna enligt regleringen om förbud mot repressalier. Försvarsmakten har emellertid anfört att åtgärderna inte har inneburit att AA har utsatts för repressalier eller att hans yttrandefrihet har inskränkts. Åtgärderna uppges i stället ha grundats på myndighetens lagstadgade skyldighet att värna säkerhetsskyddet i verksamheten. AA:s befattning innefattade hantering av hemlig och skyddsvärd information rörande rikets säkerhet, och hans ageranden i vissa avseenden ansågs medföra att hans pålitlighet från säkerhetssynpunkt kunde ifrågasättas.

text: Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen finner jag inte anledning att ifrågasätta Försvarsmaktens uppgifter om att myndigheten agerat utifrån de tvingande regler som uppställs för myndigheten enligt regleringen om säkerhetsskydd. Det är inte heller min uppgift att överpröva Försvarsmaktens bedömningar enligt den lagstiftningen.

text: Försvarsmaktens verksamhet är speciell i sammanhanget, genom att myndigheten i stor utsträckning hanterar uppgifter som rör rikets säkerhet och som därmed är ytterst skyddsvärda. Kännedom om förekomsten av sådana uppgifter, liksom vilka personer som har tillgång till viss information eller besitter särskild kunskap, kan givetvis vara av intresse för exempelvis främmande makt. Utöver bestämmelser i

text: brottsbalken

text: om t.ex. tjänstefel, brott mot tystnadsplikt och vårdslöshet med hemlig uppgift syftar säkerhetsskyddslagstiftningen bl.a. till att motverka att skyddsvärd information kommer i orätta händer eller hanteras på ett ovarsamt sätt. En av de säkerhetsskyddsåtgärder som regleras där är personalsäkerhet (

text: 2 kap. 4 § säkerhetsskyddslagen

text: [2018:585]). Den åtgärden ska bl.a. förebygga att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i en verksamhet där de kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade

text: uppgifter eller i en verksamhet som av någon annan anledning är säkerhetskänslig.

text: Det som nu sagts innebär att även om t.ex. en officer genom ett visst agerande inte har röjt någon hemlig uppgift, kan en uppvisad brist på omdöme från hans eller hennes sida påverka bedömningen av hans eller hennes lämplighet att hantera sådana uppgifter enligt lagstiftningen om säkerhetsskydd. Det är Försvarsmakten som har ansvaret för att den regleringen efterlevs i myndighetens verksamhet. Det kan således uppkomma situationer där Försvarsmakten måste göra komplicerade avvägningar mellan å ena sidan en medarbetares rätt till yttrandefrihet och å andra sidan de krav som ställs på myndigheten utifrån bestämmelserna om säkerhetsskydd.

text: Den utredning jag har tagit del av talar för att Försvarsmaktens ifrågasättande av AA:s pålitlighet från säkerhetssynpunkt har haft sin grund i dels att myndigheten ansåg att innehållet i vissa av AA:s inlägg på Twitter omfattades av sekretess, dels att AA:s agerande visade på brister i hans säkerhetsmedvetande, bl.a. i fråga om riskerna med att exponera sina kunskaper inom områden som rör rikets säkerhet och därigenom göra sig sårbar. Försvarsmakten har framhållit att AA hade en befattning i säkerhetsklass som innefattade hantering av hemlig och skyddsvärd information rörande rikets säkerhet. Myndigheten har även anfört att AA vid samtal med sina överordnade uppvisade en bristande förståelse för olämpligheten – från säkerhetssynpunkt – av hans uttalanden i sociala medier och att han inte heller hade för avsikt att ändra sitt beteende.

text: Som redogjorts för ovan har MUST i sin slutliga menbedömning konstaterat att uppgifterna i de aktuella Twitterinläggen inte omfattades av sekretess. Av menbedömningen framgår dessutom att flera av de aktuella uppgifterna redan hade förekommit i tekniska ordrar och i andra handlingar som inte omfattades av sekretess samt även på Försvarsmaktens intranät. I ett fall bedömdes uppgifterna över huvud taget inte angå verksamhet, planläggning eller annan förberedelse för att försvara landet. Det kan därför, med facit i hand, ifrågasättas om Försvarsmakten gjorde tillräckligt noggranna överväganden innan åtgärderna mot AA vidtogs. Som jag redan nämnt tycks dock frågan om huruvida uppgifterna omfattades av sekretess inte ensam ha legat till grund för Försvarsmaktens agerande.

text: Jag får sammanfattningsvis konstatera att utredningen enligt min mening inte visar att de åtgärder som Försvarsmakten vidtagit mot AA har utgjort otillåtna repressalier enligt bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Jag finner därför inte anledning att kritisera Försvarsmakten i den delen.

text: För att underlätta för Försvarsmaktens personal i dessa frågor bedömer jag dock att Försvarsmakten, om det inte redan har gjorts, bör se över och förtydliga myndighetens riktlinjer och handbok om sociala medier.

text: Utlämnande av handlingar AA och Försvarsmakten har lämnat olika uppgifter i frågan om huruvida AA vid mötet mellan honom och företrädare för Försvarsmakten i december 2018 begärde att få del av vissa handlingar. Uppgift står alltså mot uppgift i denna del, och jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat.

text: Av utredningen framgår att AA den 7 januari 2019 skriftligen begärde att få del av vissa handlingar av Försvarsmakten och att myndigheten lämnade ut handlingar den 23 januari 2019, alltså efter drygt två veckors tid. En så lång handläggningstid är normalt sett inte förenlig med det skyndsamhetskrav som uppställs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Försvarsmakten har förklarat att dröjsmålet berodde på att flera olika enheter inom myndigheten var delaktiga i handläggningen och att en omfattande sekretessprövning behövde göras. Försvarsmakten har framhållit att handläggningen pågick fortlöpande och att AA uppdaterades om hur arbetet med hans begäran fortskred. Det framgår dock inte av remissvaret att det aktuella materialet skulle ha varit särskilt omfattande. Även mot bakgrund av de omständigheter som Försvarsmakten har beskrivit bedömer jag att en handläggningstid om drygt två veckor inte framstår som rimlig utifrån det skyndsamhetskrav som uppställs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Försvarsmakten kan alltså inte undgå kritik för den långsamma handläggningen av den aktuella begäran om utlämnande av handlingar.

text: Övrigt Vad AA i övrigt anfört i detta ärende ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Upplysningsvis kan dock nämnas att vissa klagomål som AA framfört mot Försvarsmakten handläggs i ett annat ärende hos JO, dnr 6902-2019.

text: Jag vill även nämna att jag denna dag har fattat beslut i ytterligare ett ärende som rör frågan om Försvarsmaktens vidtagna åtgärder i förhållande till

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: repressalieförbud, dnr 7250-2018.


title: Kritik mot en överförmyndare för långsam handläggning av en begäran om byte om god man

text: I ett beslut den 14 februari 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 juni 2001 har E.N. framfört klagomål mot Överförmyndaren i Östersunds kommun. Han har begärt att JO skall granska överförmyndarens tillsyn över och handläggning av vissa frågor rörande hans godmanskap. Han har därvid anfört att han inte är nöjd med sin gode man, att han har försökt få denne utbytt men nekats detta, att överförmyndaren är svår att nå, samt att ”ingenting händer”.

text: Utredningen

text: Överförmyndarens akt avseende godmanskap för E.N. har lånats in och granskats. Av akten framgår bl.a. följande.

text: Den 4 november 1999 inkom E.N:s gode man L.G.E. med en begäran om att bli entledigad från uppdraget och anförde samtidigt att han ansåg att E.N. behövde en förvaltare.

text: Av ett antal icke diarieförda minneslappar från telefonsamtal som återfinns i akten framgår vidare följande.

text: Den 11 oktober 1999 ringde E.N. till överförmyndaren och uppgav – enligt vad som har antecknats – att han inte var nöjd med sin gode man och ville byta men inte hade något förslag på till vem. På samma lapp har överförmyndaren den 13 oktober antecknat ”Helge meddelad. Ej åtgärd”.

text: Av en icke daterad minnesanteckning – på vilken en gul post-it-lapp daterad den 3 maj 2000 sitter fästad – framgår att överförmyndaren har undersökt om en viss manlig person kunde ställa upp som god man för E.N.

text: Av en minnesanteckning daterad den 29 maj 2000 framgår att E.N. hade ringt och sagt att han ville ha en ung, kvinnlig god man och att han ”om det inte händer något ... måste vända sig till riksdagen”.

text: Den 15 november 2000 har antecknats – uppenbarligen efter ett telefonsamtal med E.N. – följande: E.N./ God man L.G. / E.N. vill byta / Hur går det?

text: Av anteckningar på nyss nämnda lapp framgår att överförmyndaren den 9 januari

text: 2001 varit i kontakt med två personer som eventuellt skulle kunna bli ny god man för E.N, varav den första tackade nej och den andra var intresserad men ville vänta till dess hon gjort årsräkningarna.

text: Med anledning av vad som framkommit genom akten har överförmyndaren anmodats att yttra sig över handläggningen och då särskilt i fråga om vilka åtgärder som vidtagits sedan det under senhösten 1999 kommit till överförmyndarens kännedom att såväl E.N. som hans gode man ville att en annan god man skulle utses.

text: Överförmyndaren i Östersunds kommun Jim Nilsson har i ett remissvar daterat den

text: 28 september 2001 anfört följande.

text: Efter gode mannens, L.G.E., begäran om entledigande i november 1999 har vi regelbundet haft kontakt med honom i frågan och informerat honom om läget; han har sex andra uppdrag hos överförmyndaren, varav tre som god man och tre som förvaltare, varför vi ganska ofta har kontakt med honom. Situationen är nämligen den att vi hittills inte lyckats att få någon yngre kvinna intresserad av att åta sig uppdraget som god man för E.N. L.G.E. har vid varje tillfälle vi haft kontakt förklarat sig villig att stå kvar som god man till överförmyndaren lyckats hitta en ersättare. Dock har han nu förklarat att han inte vill vara kvar längre än till 011231. Tyvärr framgår inte vare sig kontakterna med den gode mannen eller överförmyndarens flertaliga försök att hitta en ersättare till honom av akten. Detta är naturligtvis inte bra, utan anteckningar skulle ha förts om samtliga åtgärder i akten. Av akten framgår inte heller i full utsträckning alla de kontakter E.N. haft med överförmyndaren, personalen på överförmyndarexpeditionen och kommunjuristerna angående sitt missnöje med samtliga gode män som hittills varit förordnade i ärendet. Vår erfarenhet är att det är svårt för E.N. att acceptera sin gode man och att detta inte har så mycket att göra med vilken person som är god man. Vi har under innevarande år vid flera tillfällen haft kontakt med en kvinnlig god man och förvaltare i 40-årsåldern med för närvarande sex uppdrag hos överförmyndaren. Hon kan eventuellt tänka sig att ta på sig uppdraget som god man för E.N. från december 2001. Avslutningsvis kan sägas att ansträngningar verkligen görs av oss för att lösa den uppkomna situationen. Tyvärr har inte dessa ansträngningar dokumenterats i full utsträckning i akten.

text: E.N. har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Ett godmanskap bygger på att huvudmannen och den gode mannen kan samarbeta och att huvudmannen har förtroende för sin gode man. En god man har enligt

text: 11 kap. 19 § föräldrabalken

text: rätt att på begäran bli entledigad. Till dess att en ny god man har utsetts är den gode mannen – om godmanskapet skall bestå – dock enligt samma bestämmelse skyldig att kvarstå. Enligt 21 § skall huvudmannen beredas tillfälle att yttra sig över en god mans begäran om entledigande, om det kan ske.

text: Rent generellt vill jag anföra följande. Jag ifrågasätter inte det faktum att det i vissa fall kan vara svårt för överförmyndaren att få tag i en god man som är villig att åta sig uppdraget och som också kan förmodas passa för detsamma. Särskilt i sådana fall där huvudmannen tidigare har uttryckt missnöje med en eller flera förutvarande gode män och framställer särskilda krav på den gode mannens egenskaper kan arbetet med att hitta en ny god man bli tidsödande. Någon tidsgräns inom vilken en ny god man bör vara utsedd kan självfallet inte anges generellt. En omständighet som dock påverkar vilka ansträngningar som måste göras för att få till stånd ett byte är naturligtvis om det finns indikationer på att godmanskapet inte alls fungerar och den gode mannen inte kan utföra sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. I sådana fall kan den situationen uppstå att överförmyndaren i stället bör utreda om godmanskapet över huvud taget skall bestå. Kanske kan huvudmannen få hjälp på ett annat men mindre ingripande sätt, kanske bör godmanskapets omfattning omprövas eller kanske bör det utredas om ett förvaltarskap i stället bör anordnas.

text: I det här aktuella fallet har genom utredningen framgått att överförmyndaren redan i oktober 1999 visste att E.N. ville byta god man. Vidare har framgått att överförmyndaren kort därefter erhållit den gode mannens begäran om entledigande och informerats om att denne ansåg att godmanskapet inte fungerade. Trots detta hade vid tiden för överförmyndarens yttrande till JO närmare två år senare ingen förändring i godmanskapet skett. Jag ifrågasätter i och för sig inte överförmyndarens uppgift att ansträngningar har gjorts från överförmyndarens sida för att hitta en passande god man. Mot bakgrund av den gode mannens uppgift om att godmanskapet inte fungerade och att E.N. vid ett antal tillfällen uttryckligen förklarat sig inte vara nöjd med sin gode man anser jag dock att överförmyndarens handläggningstid avseende frågan om byte av god man har varit alltför lång. Jag utgår från att åtgärder nu har vidtagits för att lösa problemet.

text: I övrigt instämmer jag i vad överförmyndaren har anfört om att sådana samtal som överförmyndaren haft med olika personer vid vilka uppgifter av betydelse för godmansärendet tillförts detsamma, liksom samt i övrigt samtliga handläggningsåtgärder, borde ha nedtecknats i form av tjänsteanteckningar som diarieförts.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Dokumentation
God man/förvaltare
Långsam handläggning

text: I ett beslut den 14 februari 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 juni 2001 har AA framfört klagomål mot Överförmyndaren i Östersunds kommun. Han har begärt att JO skall granska överförmyndarens tillsyn över och handläggning av vissa frågor rörande hans godmanskap. Han har därvid anfört att han inte är nöjd med sin gode man, att han har försökt få denne utbytt men nekats detta, att överförmyndaren är svår att nå, samt att ”ingenting händer”.

text: Utredningen

text: Överförmyndarens akt avseende godmanskap för AA har lånats in och granskats. Av akten framgår bl.a. följande.

text: Den 4 november 1999 inkom AA:s gode man BB med en begäran om att bli entledigad från uppdraget och anförde samtidigt att han ansåg att AA behövde en förvaltare.

text: Den 11 oktober 1999 ringde AA till överförmyndaren och uppgav – enligt vad som har antecknats – att han inte var nöjd med sin gode man och ville byta men inte hade något förslag på till vem. På samma lapp har överförmyndaren den 13 oktober antecknat ”CC meddelad. Ej åtgärd”.

text: Av en icke daterad minnesanteckning – på vilken en gul post-it-lapp daterad den 3 maj 2000 sitter fästad – framgår att överförmyndaren har undersökt om en viss manlig person kunde ställa upp som god man för AA.

text: Av en minnesanteckning daterad den 29 maj 2000 framgår att AA hade ringt och sagt att han ville ha en ung, kvinnlig god man och att han ”om det inte händer något ... måste vända sig till riksdagen”.

text: Den 15 november 2000 har antecknats – uppenbarligen efter ett telefonsamtal med AA – följande: AA/ God man BB / AA vill byta / Hur går det?

text: 2001 varit i kontakt med två personer som eventuellt skulle kunna bli ny god man för AA, varav den första tackade nej och den andra var intresserad men ville vänta till dess hon gjort årsräkningarna.

text: Med anledning av vad som framkommit genom akten har överförmyndaren anmodats att yttra sig över handläggningen och då särskilt i fråga om vilka åtgärder som vidtagits sedan det under senhösten 1999 kommit till överförmyndarens kännedom att såväl AA som hans gode man ville att en annan god man skulle utses.

text: Överförmyndaren i Östersunds kommun DD har i ett remissvar daterat den 28 september 2001 anfört följande.

text: Efter gode mannens, BB, begäran om entledigande i november 1999 har vi regelbundet haft kontakt med honom i frågan och informerat honom om läget; han har sex andra uppdrag hos överförmyndaren, varav tre som god man och tre som förvaltare, varför vi ganska ofta har kontakt med honom. Situationen är nämligen den att vi hittills inte lyckats att få någon yngre kvinna intresserad av att åta sig uppdraget som god man för AA. BB har vid varje tillfälle vi haft kontakt förklarat sig villig att stå kvar som god man till överförmyndaren lyckats hitta en ersättare. Dock har han nu förklarat att han inte vill vara kvar längre än till 011231. Tyvärr framgår inte vare sig kontakterna med den gode mannen eller överförmyndarens flertaliga försök att hitta en ersättare till honom av akten. Detta är naturligtvis inte bra, utan anteckningar skulle ha förts om samtliga åtgärder i akten. Av akten framgår inte heller i full utsträckning alla de kontakter AA haft med överförmyndaren, personalen på överförmyndarexpeditionen och kommunjuristerna angående sitt missnöje med samtliga gode män som hittills varit förordnade i ärendet. Vår erfarenhet är att det är svårt för AA att acceptera sin gode man och att detta inte har så mycket att göra med vilken person som är god man. Vi har under innevarande år vid flera tillfällen haft kontakt med en kvinnlig god man och förvaltare i 40-årsåldern med för närvarande sex uppdrag hos överförmyndaren. Hon kan eventuellt tänka sig att ta på sig uppdraget som god man för AA från december 2001. Avslutningsvis kan sägas att ansträngningar verkligen görs av oss för att lösa den uppkomna situationen. Tyvärr har inte dessa ansträngningar dokumenterats i full utsträckning i akten.

text: AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: 11 kap. 19 § föräldrabalken

text: I det här aktuella fallet har genom utredningen framgått att överförmyndaren redan i oktober 1999 visste att AA ville byta god man. Vidare har framgått att överförmyndaren kort därefter erhållit den gode mannens begäran om entledigande och informerats om att denne ansåg att godmanskapet inte fungerade. Trots detta hade vid tiden för överförmyndarens yttrande till JO närmare två år senare ingen förändring i godmanskapet skett. Jag ifrågasätter i och för sig inte överförmyndarens uppgift att ansträngningar har gjorts från överförmyndarens sida för att hitta en passande god man. Mot bakgrund av den gode mannens uppgift om att godmanskapet inte fungerade och att AA vid ett antal tillfällen uttryckligen förklarat sig inte vara nöjd med sin gode man anser jag dock att överförmyndarens handläggningstid avseende frågan om byte av god man har varit alltför lång. Jag utgår från att åtgärder nu har vidtagits för att lösa problemet.


nyckelord: Anstalt Beslut Omhändertagande

title: Fråga om en kriminalvårdsmyndighet borde ha fattat ett formellt beslut att omhänderta intagens egendom m.m.

text: I ett beslut den 18 februari 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 juni 2001, har AA klagat på att han inte fått svar på en anhållan som han hade gjort i april samma år om att få inneha viss boxningsutrustning i sitt bostadsrum. Han har anfört bl.a. följande. I augusti 2000 beviljades en begäran från honom om att få ha ett par säckhandskar och ett par s.k. pads för boxning i bostadsrummet. I beslutet angavs att detsamma skulle kunna komma att omprövas om han omplacerades till en annan avdelning i anstalten. Sedan han i mars 2001 flyttats till E-huset i anstalten lämnade han in en ny skriftlig anhållan om att få in boxningsutrustningen till bostadsrummet. Det enda svar han vid tiden för sin anmälan till JO hade fått var en muntlig hänvisning till att boxningsutrustning inte är lämplig i E-huset.

text: Till sin anmälan har AA fogat bl.a. beslutet meddelat av Kriminalvårdsmyndigheten Kumla den 31 augusti 2000, enligt vilket han beviljades ”att inneha säckhandskar och boxningspads på isoleringsavdelningen”. I beslutet anfördes också att ”vid en eventuell omplacering till annan avdelning kan kriminalvårdsmyndigheten Kumla på nytt pröva frågan”.

text: AA har ifrågasatt lagligheten i att frånta honom de tillhörigheter han beviljats att ha i bostadsrummet utan att meddela ett beslut i frågan. Han har vidare klagat på att anstalten inte besvarat hans anhållan.

text: Utredningen

text: AA:s behandlingsjournal har lånats in och granskats. Av denna framgår att kriminalvårdsmyndigheten den 17 april 2001 registrerat en anhållan från AA om att få in ett par säckhandskar och ett par pads, men inte huruvida något beslut meddelats i saken.

text: Kriminalvårdsmyndigheten Kumla har anmodats att yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan. Av t.f. kriminalvårdschefen BB:s remissvar, som är daterat den 19 september 2001, framgår bl.a. följande. – – – Kriminalvårdsmyndigheten kan konstatera att AA i augusti föregående år erhållit ett för honom gynnande beslut, och att förvägra honom fortsatt innehav av säckhandskar och boxningspads, skall med stöd av bl.a. 24 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) meddelas i beslutsform med besvärshänvisning. Utredningen i ärendet har inte kunnat bringa fullständig klarhet i hanteringen av ifrågavarande ärende. Det förefaller vara mest sannolikt att bristande noggrannhet och viss oförståelse för kravet på formell handläggning har varit den bakomliggande orsaken till myndighetens agerande. Alltsedan kriminalvårdens stora omorganisation och vid bildandet av kriminalvårdsmyndigheten har kompetensutvecklingsinsatser genomförts vid myndigheten och upprepade utbildningar i bl.a. förvaltningsrätt ägt rum. Inspektören för rättsvård och förvaltning, som leder myndighetens rättsvårdsforum, kommer att närmare redogöra för det korrekta förfarandet i en sådan situation som nu uppstått, och i samråd med bl.a. kriminalvårdsinspektörerna bedöma behovet av eventuella åtgärder härutöver för att undvika att det nu inträffade upprepas. Sedan tidigare är en rättsvårdsutbildning, avsedd för avdelningspersonal med visst funktionsansvar för säkerhet som omfattar bl.a. innehavsfrågor, inplanerad och uppmärksamhet kommer bl.a. ägnas omhändertagandebeslut, prövningar med utgångspunkt i lagstiftningens krav, förvaltningsrättsliga regler m.m. AA har yttrat sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: AA har av Kriminalvårdsmyndigheten Kumla genom beslut den 31 augusti 2000 beviljats att inneha viss boxningsutrustning på isoleringsavdelningen. Nyssnämnda begränsning i tillståndet kan inte innebära annat än att beslutet upphörde att gälla när AA förflyttades till en annan avdelning. Det har alltså – även om boxningsutrustningen rent faktiskt omhändertogs för placering i anstaltens förråd – inte varit fråga om att ändra ett gällande gynnande beslut på det sätt som kriminalvårdsmyndigheten har anfört.

text: Enligt min mening ligger det närmast tillhands att jämföra den uppkomna situationen med den att en intagen skrivs in i anstalten och därvid medför personliga tillhörigheter. I ett sådant läge gäller enligt 10 § Kriminalvårdsverkets författningssamling (KVVFS) 1998:8 att tillhörigheterna skall förtecknas och beskrivas på ett mottagningskort samt förvaras under tillförlitliga förhållanden. En intagen som i den situationen inte tillåts att ta med sig vissa tillhörigheter till bostadsrummet torde rimligen inte kunna kräva att kriminalvårdsmyndigheten före eller senast i samband med omhändertagandet av egendomen meddelar ett formellt skriftligt avslagsbeslut i frågan. Han får i stället hänvisas till att anhålla om att få in tillhörigheterna i bostadsrummet, varefter en prövning enligt 24 § KvaL görs och ett formellt beslut meddelas i frågan.

text: Med hänsyn till det anförda kan jag inte finna skäl att kritisera kriminalvårdsmyndigheten för att den inte meddelade ett formellt beslut när den omhändertog boxningsutrustningen i samband med AA:s förflyttning till en annan

text: avdelning. Däremot borde myndigheten självfallet ha besvarat hans anhållan med tillbörlig skyndsamhet. För den långa handläggningstiden i detta avseende kan kriminalvårdsmyndigheten inte undgå kritik.


title: Handläggningen av ett ärende om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § föräldrabalken; fråga om skyldighet att motivera beslutet samt huruvida familjehemsföräldrar intar ställning som parter i ärendet

text: Bakgrund

text: Södra Innerstadens stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun beslutade vid ett sammanträde den 17 mars 2010, § S 3, att inte väcka talan vid domstol om att flytta över vårdnaden om AA, född 2005, till familjehemsföräldrarna BB och CC.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 april 2010, framförde CC och BB klagomål mot Södra Innerstadens stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun. De anförde bl.a. att fullmäktige inte hade motiverat sitt beslut den 17 mars 2010.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar i ärendet från Södra Innerstadens stadsdelsförvaltning.

text: Därefter anmodades stadsdelsfullmäktige att inkomma med utredning och yttrande som rörde om beslutet skulle ha motiverats.

text: I ett remissvar anförde stadsdelsfullmäktige följande.

text: Begäran om utredning och yttrande

text: JO har begärt utredning och yttrande rörande ett av Södra Innerstadens stadsdelsfullmäktiges beslut den 17 mars 2010 § S 3. Beslutet innebär att Södra Innerstadens stadsdelsfullmäktige inte följde förvaltningens förslag om att hos tingsrätten ansöka om vårdnadsöverflyttning för ett familjehemsplacerat barn. Stadsdelsfullmäktige beslutade att inte för närvarande väcka talan och yrka att vårdnaden om den femårige pojken ska överflyttas från modern till familjehemsföräldrarna.

text: Föräldrabalken

text: 6 kap. 8 §

text: stadgar att har ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldrahemmet och är det uppenbart att det är bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till den eller dem som har tagit emot barnet eller någon av dem, skall rätten utse denne eller dessa att såsom särskilt förordnade vårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Det främsta syftet med bestämmelsen är att förhindra att barn som har knutit an i ett

text: familjehem blir uppryckta från en miljö där de har funnit sig till rätta och känner en trygghet och känslomässig förankring. Sedan år 2003 finns en bestämmelse införd i både

text: socialtjänstlagen

text: och lagen om vård av unga med innebörden att när ett barn varit placerat i samma familjehem i tre år ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt

text: 6 kap. 8 §

text: FB. Socialstyrelsen har i allmänna råd uttalat att om socialnämnden vid ett första övervägande enligt ”treårsregeln” kommer fram till att det inte finns skäl att påbörja en utredning om överflyttning av vårdnaden till familjehemsföräldrarna, skall förnyade överväganden göras varje gång ett övervägande görs om vården med stöd av LVU ska fortgå. Barnet som nu är i fråga vårdas med stöd av LVU i det aktuella familjehemmet sedan födelsen. I

text: 20 § förvaltningslagen

text: stadgas att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis om beslutet inte går någon part emot. Det kan hävdas att modern är den enda parten i ärendet och att beslutet inte går henne emot. Förvaltningen har, i sin senaste tjänsteskrivelse i samband med övervägande om fortsatt vård, framfört att pojken i praktiken står utan fungerande vårdnadshavare. Modern har god man och personlig assistent för sina vardagliga behov. Mormodern har ingen formell rätt att fatta beslut för pojken. Det kan tilläggas att det sedan maj 2009 finns restriktioner enligt

text: 14 §

text: LVU för moderns umgänge med pojken. Södra Innerstadens stadsdelsfullmäktige förutser en ny behandling av frågan om att väcka talan om vårdnadsöverflyttning under hösten 2010.

text: Några ledamöter avgav ett särskilt yttrande. De redogjorde därvid för den diskussion som hade legat bakom fullmäktiges beslut att inte väcka talan om överflyttning av vårdnaden och anförde att den diskussionen, som var grunden för fullmäktiges beslut, kunde ha framgått av protokollet.

text: CC och BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 8 mars 2011 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot (

text: 20 § första stycket förvaltningslagen

text: [1986:223], FL). Den bestämmelsen ska tillämpas hos socialnämnden i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild (

text: 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Socialnämnds beslut i fråga om att väcka talan vid domstol om överflyttning av vårdnaden av ett barn utgör enligt min mening inte i sig myndighetsutövning mot någon enskild. Av

text: 11 kap. 8 § tredje stycket

text: SoL följer dock att bestämmelsen om motiveringsskyldighet i

text: 20 §

text: FL gäller också när det är fråga om bl.a. en ansökan till en annan myndighet i ett ärende eller mål som rör myndighetsutövning mot enskild hos den myndigheten.

text: Den fråga jag har att bedöma är därmed om stadsdelsfullmäktiges beslut att inte väcka talan om att flytta över vårdnaden av AA gick någon part emot, dvs. intog BB och CC ställning av parter i ärendet hos stadsdelsfullmäktige. Om de har intagit ställning av parter har det ålegat nämnden att motivera sitt beslut.

text: Har ett barn vårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldrahemmet och är det uppenbart att det är bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till den eller dem som har tagit emot barnet eller någon av dem, ska rätten enligt

text: 6 kap. 8 § första stycket föräldrabalken

text: (FB) utse denne eller dessa att såsom särskilt förordnade vårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Frågor om överflyttning av vårdnaden med stöd av bestämmelsen prövas på talan av socialnämnden (

text: 6 kap. 8 § andra stycket

text: FB).

text: När ett barn har varit placerat i ett och samma familjehem under tre år från det att placeringen verkställdes, ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt

text: 6 kap. 8 §

text: FB (se

text: 6 kap. 8 § andra stycket

text: SoL och 13 § sista stycket lagen [1990:52] med särskilda bestämmelser om vård av unga). Om socialnämnden i samband med övervägandet eller vid annat tillfälle inleder en utredning om överflyttning av vårdnaden uppkommer ett ärende hos socialnämnden. Ett ärende hos en socialnämnd som rör frågan om att väcka talan om överflyttning av vårdnaden med stöd av

text: 6 kap. 8 §

text: FB kan inte anhängiggöras av någon enskild utan det är ett ärende som socialnämnden själv tar initiativ till.

text: För att någon ska bli part i ett ärende som initierats självmant av nämnden krävs att ett beslut i ärendet antingen påverkar hans eller hennes offentligrättsliga ställning eller rör ett intresse som på något sätt erkänts av rättsordningen, t.ex. genom en föreskrift i en författning på området (jfr Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., s. 33).

text: Frågan om vem som är part i ett ärende hos socialnämnden har aktualiserats bl.a. när det gäller ärenden som rör om socialnämnden ska väcka talan om umgänge mellan t.ex. ett barn och dennes mor- eller farföräldrar med stöd av bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 a § andra stycket

text: FB. De ärendena har vissa likheter med det nu förevarande fallet. I umgängesärendena kan det emellertid hävdas att det finns ett rättsligt skydd för kontakten mellan barnet och mor- eller farföräldrarna (se bl.a.

text: SOU 2005:43 s. 194

text: f. och

text: prop. 2005/06:99 s. 56

text: f.). JO har ansett att mor- och farföräldrarna är parter i socialnämndens utredning om umgänge mellan dem och barnet (se bl.a. JO:s beslut den 29 september 2010, dnr

text: , och JO:s ämbetsberättelse 2010/11 s. 407).

text: Familjehemsföräldrarnas förhållande till det barn som är placerat hos dem är givetvis mycket viktigt och en överflyttning av vårdnaden om barnet till dem kan inte ske utan deras godkännande. Socialnämndens utredning om det är lämpligt att ansöka om överflyttning av vårdnaden till familjehemsföräldrarna ska dock ske med barnets bästa i fokus och familjehemsföräldrarna kan inte anses ha någon rätt för egen del att bli vårdnadshavare. Enligt min mening kan de därmed inte anses ha ställning som parter i ett ärende hos socialnämnden om överflyttning av vårdnaden.

text: Stadsdelsfullmäktiges beslut att inte föra talan om överflyttning av vårdnaden från modern till familjehemmet gick således enligt min bedömning inte någon part emot. Det kan under dessa förhållanden inte anses ha förelegat någon skyldighet för fullmäktige att närmare motivera sitt beslut.

text: Några ledamöter i stadsdelsfullmäktige har i ett särskilt yttrande ifrågasatt om grunden för beslutet att inte väcka talan borde ha redovisats. Jag vill med anledning härav framhålla att bestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: om bl.a. motiveringsskyldigheten är en s.k. minimiregel. Det finns inte något som hindrar att en myndighet motiverar ett beslut även när det inte finns en sådan skyldighet.

text: Om stadsdelsfullmäktiges beslut att inte väcka talan om överflyttning av vårdnaden var rätt eller fel i sak är en sådan fråga som JO normalt inte bör anlägga synpunkter på. Jag har inte funnit att det finns skäl för att göra så i det nu förevarande fallet.

text: Mot bakgrund av det anförda anser jag inte att det finns skäl att rikta någon kritik mot stadsdelsfullmäktige när det gäller utformningen av beslutet den 17 mars 2010.


title: Kritik mot en polis som medverkade i en politisk kampanjfilm med en polisbil och klädd i polisuniform, vilket gav intryck av att han representerade Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: Den 24 mars 2017 publicerade Moderaterna en film på sociala medier och på en av partiets webbplatser (www.dagsattjobba.se). I filmen, som har titeln ”Trygghet att lita på”, berättar polisinspektören AA bl.a. att arbetssituationen för poliser har blivit sämre och att han hoppas att samhället i framtiden ska ta människors säkerhet på allvar. Samtidigt som AA:s röst hörs visas bilder på honom när han kör en polisbil, klädd i polisuniform. Filmen avslutas med att Moderaternas partisymbol visas samtidigt som partiets dåvarande partiledare säger att det är dags att jobba för en ny regering.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar till JO förde BB och CC fram klagomål mot Polismyndigheten och AA för hans medverkan i filmen. Anmälarna var kritiska till att filmen gav intryck av att AA medverkat i filmen inom ramen för sin tjänsteutövning som polis och i syfte att påverka allmänheten partipolitiskt.

text: Utredning

text: JO har tagit del av den aktuella filmen.

text: Polismyndigheten (DD) yttrade sig efter att ha hämtat in yttranden från AA och polisintendenten EE.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för händelsen. Den 24 mars 2017 publicerade Moderaterna en film på YouTube med titeln ”Trygghet att lita på”. Filmen finns även på sociala medier och på Moderaternas sida www.dagsattjobba.se. Filmen ingår i Moderaternas nationella vårkampanj. I filmen pratar AA om sin syn på polisyrket, polisens roll i samhället och hur den har förändrats. Han pratar även om att arbetsvillkoren för polisen har blivit tuffare, att lönerna är för låga och att han är orolig för hur samhället ska utvecklas. Samtidigt som man hör AA:s röst visas bilder på när han är ute och

text: går i polisuniform samt när han kör polisbil. Det är bilder både inifrån polisbilen och utifrån när polisbilen körs med blåljus. [– – –] AA har sammanfattningsvis uppgett att han länge varit intresserad av samhällsfrågor och då främst rättsväsendet men att han förutom viss aktivitet på sociala medier inte haft något utlopp för de tankarna och åsikterna. Han ställde upp i filmen bland annat för att få en direktkanal mot politiker. Han hade kunnat ställa upp för vilket riksdagsparti som helst då det var ett partipolitiskt neutralt budskap som han framförde. Hans syfte var inte att ställa upp i någon form av reklamfilm för Moderaterna. Han har inte gjort det av egenintresse i sin roll som polis utan mer som en orolig samhällsmedborgare som råkar vara polis. EE uppger i yttrandet att han varken har tillfrågats eller gett sitt medgivande till filmen. Det finns inte heller något beslut från Polismyndigheten om att åtgärden fick genomföras.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndigheten vill inledningsvis betona att varje anställd har rätt att uttrycka sina åsikter i olika forum, med de begränsningar som finns i lag. Av praxis framgår att krav på opartiskhet och saklighet bara kan ställas när den anställde utför sina tjänsteuppgifter. I övrigt agerar vederbörande – polis eller inte – som utgångspunkt som privatperson, t.ex. när han eller hon yttrar sig i sina privata sociala medier. Det gäller även om det framgår av yttrandet att han eller hon är polis (jfr

text: AD 2011 nr 74

text: och 2007 nr 20). AA har i den aktuella filmen inte agerat på uppdrag av Polismyndigheten utan som privatperson. Han har uppgett att han inte har gjort det av egenintresse i sin roll som polis utan mer som en orolig samhällsmedborgare som råkar vara polis. Polismyndigheten har överhuvudtaget inte haft någon vetskap om filmen. Ur ett yttrandefrihetsperspektiv har myndigheten förstås inga synpunkter på att AA uttrycker sina tankar och åsikter i filmen. I egenskap av arbetsgivare har Polismyndigheten dock rätt att bestämma över hur arbetsmaterial, utrustning och teknik som tillhör arbetsgivaren får användas (se t.ex. JO 1993/94 s. 496). Med utgångspunkt i kraven på saklighet och opartiskhet anser Polismyndigheten att uniform och polisbil i princip inte bör användas i sådana sammanhang där det kan uppfattas som att myndigheten gör avsteg från dessa principer. I filmen agerar AA i polisuniform och kör polisbil. Det kan därför uppfattas som att Polismyndigheten medverkar i filmen även om AA uttrycker sig ur ett jag-perspektiv. Det inträffade har riskerat att skada allmänhetens förtroende för Polismyndighetens opartiskhet, vilket förstås är mindre lämpligt.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Saklighet och opartiskhet Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Grundlagens krav på saklighet och opartiskhet omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt handläggs eller vilka verkliga skäl som ligger bakom ett handlande från myndigheten, utan även hur agerandet uppfattas är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet kan anses strida mot grundlagens krav (se t.ex. JO 2016/17 s. 367, dnr

text: Åsikts- och yttrandefrihet Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: Innebörden av åsikts- och yttrandefriheten är bl.a. att det allmänna som arbetsgivare inte får lägga sig i vilka åsikter de anställda har eller hur de brukar sin yttrandefrihet (jfr bl.a. JO 2010/11 s. 605, dnr

text: , och JK:s beslut den 27 december 2016, dnr

text: JO har i flera beslut uttalat att principen att en tjänstemans offentligt uttalade åsikter är en privatsak inte kan upprätthållas fullständigt undantagslöst. En beslutsfattare, vars personliga åsikter har tilldragit sig uppmärksamhet, kan i allmänhetens ögon t.ex. framstå som mindre lämpad att handlägga vissa typer av ärenden och kan ge en myndighet rätt att vidta åtgärder. Det handlar då om att förebygga förtroendeskador av ungefär samma slag som de som riskerar att uppkomma vid jävsförhållanden. (Se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: och där gjorda hänvisningar.)

text: JO har också uttalat att det aldrig får råda någon tvekan om en offentligt anställd tjänsteman uppträder i tjänsten eller som privatperson (se JO 2004/05 s. 54, dnr

text: , och JO:s beslut den 3 mars 2017, dnr

text: Polismyndigheten har i en kommunikationspolicy lagt fast grunderna för hur myndighetens anställda kommunicerar i tjänsten, internt och externt (PM 2015:58). Bland annat anges att anställda vid myndigheten ska vara tydliga med vad som är myndighetens hållning i sakfrågor, hålla isär det professionella uppdraget och personliga åsikter samt att det i all kommunikation ska vara tydligt att det är polisen som är avsändare.

text: Bedömning

text: AA:s medverkan i kampanjfilmen har inte skett inom ramen för hans anställning som polis. Polismyndigheten hade varken tillfrågats om hans deltagande eller gett sitt medgivande till att han deltog i filmen. Det saknas därför skäl att rikta kritik mot Polismyndigheten för AA:s medverkan i filmen.

text: Den som är anställd vid Polismyndigheten har rätt att på sin fritid, utanför tjänsten, medverka i en politisk film av det aktuella slaget eller på annat sätt engagera sig politiskt. Detta följer av den grundlagsskyddade rätten till åsiktsoch yttrandefrihet. Som redovisats ovan gäller detta inte helt undantagslöst. Några sådana förhållanden som avses i JO:s beslut 2010/11 s. 605 är dock inte aktuella här.

text: För att inte riskera att skada allmänhetens förtroende för Polismyndighetens opartiskhet förutsätter ett deltagande i en politisk film att det tydligt framgår att det är den anställdes personliga åsikter som förmedlas och att filmens innehåll inte ger intryck av att representera myndighetens uppfattning.

text: Genom att AA deltog i kampanjfilmen med en målad polisbil och klädd i polisuniform framgick det inte tydligt att han medverkade i egenskap av privatperson. Han ska kritiseras för detta.

text: Ärendet avslutas.