title: I två ärenden klagade konsumenterna på ljud- respektive bildstörningar i distribuerade kabel-TV-kanaler men kabel-TV- distributören ansåg sig inte ha något ansvar för störningarna utan gjorde gällande att det var brister hos TV-apparaterna. Innehållet i två av nämnden inhämtade yttranden rörande distribution av kabel-TV-kanaler tydde dock på att det kunde finnas brister i kabel-TV-bolagets utrustning och att signalerna inte var normriktiga. Med hänsyn härtill och då bolaget inte förebringat någon egen teknisk utredning har bolaget ansetts ha att svara för störningarna.

text: I två ärenden klagade konsumenterna på ljud- respektive bildstörningar i distribuerade kabel-TV-kanaler men kabel-TV-distributören ansåg sig inte ha något ansvar för störningarna utan gjorde gällande att det var brister hos TV-apparaterna. Innehållet i två av nämnden inhämtade yttranden rörande distribution av kabel-TV-kanaler tydde dock på att det kunde finnas brister i kabel-TV-bolagets utrustning och att signalerna inte var normriktiga. Med hänsyn härtill och då bolaget inte förebringat någon egen teknisk utredning har bolaget ansetts ha att svara för störningarna.

text: I Avgörande 1994-01-20; 93-0586

text: Makarna B hade ett avtal med ett kabelbolag. I maj 1991 köpte de en ny färg-TV. Sommaren 1992 kodade kabelbolaget om sina sändningar. De fick därefter ljudstörningar på alla kabelkanalsändningar. Kabelbolagets reparatör försökte åtgärda felet men misslyckades med detta; om de kodade kanalerna kopplades bort fungerade ljudet dock utmärkt. De fick rådet att byta TV-mottagare. Till slut bytte de in sin TV mot en ny apparat av annat märke och fick därvid betala 1 200 kr i mellanskillnad.

text: Makarna B yrkade att kabelbolaget skulle ersätta dem för mellanskillnaden och att de skulle få tillbaka två månadsavgifter.

text: Kabelbolaget bestred yrkandet under påstående att bolaget inte hade någon skuld till mottagningsproblemen utan att dessa berodde på brister i TV-mottagaren.

text: I ett yttrande till nämnden anförde Konsumentverket bl.a.: Flera konsumenter har framfört likartade klagomål mot detta kabelbolags sändningar. TV-tillverkarna bestrider att det är något fel på apparaterna; matas apparaterna med normriktiga signaler uppstår enligt dessa inte några störningar. Felet i fråga hänför sig dels till kodningssystemets tekniska kvalitet, dels till icke normriktig signaldistribution. En undersökning hos en abonnent hos detta kabelbolag visar att ljudsignalen avviker kraftigt från gällande norm.

text: Nämnden inhämtade också ett yttrande från Elbranschens Utvecklings- och Utbildningscenter, EUU. I yttrandet redogörs närmare för tekniken vid kabel-TV-sändning och för de normer som anses gälla. Yttrandet bekräftar i princip vad Konsumentverket har anfört.

text: Sedan kabelbolaget tagit del av yttrandena vidhöll man sin inställning.

text: Nämndens bedömning:

text: Det framgår av utredningen och har också vitsordats av bolaget att makarna B haft problem med ljudstörningar vid mottagningen av det programutbud som distribueras av kabelbolaget. Problemet har försvunnit efter det att de på rekommendation av bolaget köpt en annan TVapparat.

text: Med stöd av utredningen finner nämnden övervägande skäl tala för att mottagningsproblemen inte är att hänföra till omständigheter på abonnentens sida utan beror på en icke normriktig

text: signaldistribution från kabelbolaget. Bolaget får därmed anses ansvarigt för den bristande ljudkvaliteten.

text: Eftersom felet inte har avhjälpts inom skälig tid får anmälarna anses ha rätt till ett prisavdrag på sin abonnemangsavgift som svarar mot felet. De är vidare berättigade till ersättning för den kostnad som de åsamkats på grund av att de nödgats köpa en ny TV då felet inte åtgärdats på annat sätt av kabelbolaget. Kravet på återbetalning av till bolaget erlagda avgifter för december 1992 och januari 1993 framstår som skäligt.

text: Nämnden rekommenderar kabelbolaget att till makarna B återbetala 336 kr samt utge ersättning med 1 200 kr, totalt 1 536 kr.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

type: rubrik

text: II Avgörande 1994-02-23; 93-0623

text: E anförde i nämnden att han under mer än ett år haft bildstörningar i kabelbolagets sändningar. Markkanalerna fungerade dock bra. Han hade gjort flera felanmälningar men bolaget hade inte lyckats åtgärda feleet. Man hade påstått att felet berodde på hans nya färg-TV men störningarna förekom även på hans gamla apparat.

type: stycke

text: E yrkade reducerad månadsavgift till dess felet avhjälpts.

text: Kabelbolaget bestred yrkandet och hänvisade till vad som anförts i ärende 93-0586.

text: Samma utredning förelåg i detta ärende som i det ovan refererade ärendet.

text: Nämndens bedömning:

text: Det står klart att E under lång tid har haft bildstörningar i det programutbud som distribueras av kabelbolaget. Bolaget har vitsordat att problemen föreligger men har gjort gällande att ansvaret för dessa åvilar tillverkaren av E:s TV-apparat. Enligt nämndens mening har kabelbolaget primärt ansvaret för att mottagningen av distribuerade program är god så länge det står klart att den utrustning som abonnenten har i och för sig är felfri och riktigt använd. I detta fall har det inte kommit fram något som tyder på att mottagningsproblemen är att hänföra till omständigheter på abonnentens sida. Bolaget har inte åberopat någon omständighet som kan utgöra grund för att lägga ansvaret för störningarna på TV-tillverkaren; i avtalet finns ingen friskrivning när det gäller tekniken i TV-mottagarna och endast den omständigheten att det sker produktutveckling på mottagar- sidan kan inte medföra att bolagets skyldigheter bortfaller. Bolagets invändning i den delen lämnas därför utan avseende.

text: I detta och flera andra ärenden finns en omfattande utredning som tyder på att förekommande ljudstörningar är hänförliga till faktorer på kabelbolagets sida. Enligt nämndens mening finns det goda skäl för att anta att också bildstörningarna har orsakats av icke normriktig signaldistribution. De påståenden som bolaget har gjort beträffande signalstyrkan ändrar inte denna bedömning och bolaget har inte heller förebringat någon teknisk utredning som vederlägger de slutsatser som gjorts av opartiska testorgan.

text: Nämnden anser alltså att störningarna i E:s bildmottagning måste bedömas som ett fel som kabelbolaget har att svara för. Med hänsyn till yrkandet i ärendet och då vissa program torde kunna ses utan störningar finner nämnden skäligt att sätta ned E:s månadsavgift till hälften så

text: länge felet kvarstår.

type: avgorande


text: Vid tvätt av plagg som saknar skötselmärkning har tvätteriet i princip ansvar för resultatet. Avgörande 1993-04-29; 93-0707

text: E hade köpt en jacka år 1989 för ca 1 500 kr. Den saknade skötselmärkning men hade tvättats tidigare. Vid inlämningen av jackan beställde hon enkelkem. Inlämningsstället trodde som hon själv att jackan var av skinn och skickade jackan till skinntvätt. Någon reservation för resultatet av behandlingen gjordes inte av inlämningsstället. Efter tvättningen hade materialet i jackan gått sönder. När E klagade över tvättresultatet hos tvätteriet avvisades klagomålet. Tvätteriet hade på eget bevåg vattentvättat jackan och vid torkningen hade materialet smält. E ansåg att tvätteriet borde ha kontaktat henne innan tvättningen utfördes. E yrkade ersättning med 1 000 kr för att kunna sy sig en ny jacka av skinn i samma modell.

text: Tvätteriet anförde i sitt svar till nämnden att jackan hade tvättats i vattentvätt 30°C och hängtorkats. Vid inlämningen var jackan i behov av reparation och tvättning. Någon reservation för resultatet av behandlingen gjordes inte. I avsaknad av skötselmärkning och då materialet i jackan inte var skinn valde tvätteriet vattentvätt i stället för skinntvätt. Någon tvättkostnad behövde E inte betala.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat jackan och konstaterat den påtalade skadan. Enligt nämndens bedömning talar övervägande skäl för att denna skada har uppkommit till följd av felaktig behandling hos tvätteriet.

text: Visserligen saknar jackan skötselmärkning. När ett tvätteri tar emot en sådan vara och själv väljer tvättmetod tar tvätteriet en risk. Såvitt framkommit har E inte upplysts om denna risk. Än mindre har det gjorts någon godtagbar reservation beträffande resultatet av tvättbehandlingen. Med hänsyn härtill bör E ha rätt till ersättning för den skada som tvätteriet har orsakat henne. Ersättningen kan med beaktande av vad som framkommit om jackans ålder och skick bestämmas till skäliga ansedda 500 kr.


text: Fråga om researrangörs rätt att höja priset på en bokad resa (11 § lagen 1992:1672 om paketresor). Avgörande 1993-06-14; 93-0904

text: B bokade den 19 januari 1993 tillsammans med sju medresenärer en resa till Kina hos researrangören. Priset var 11 496 kr per person. Enligt resebroschyren ingick allt i priset. B betalade anmälningsavgift den 27 januari men fick den 2 februari en ny faktura tillsammans med ett följebrev. Enligt researrangören var man tvungen att höja resans pris på grund av valutaläget. B ansåg att risken för prishöjningar måste ha varit känd redan när de beställde resan eftersom den svenska kronan hade varit flytande länge. B hänvisade till 1991 års allmänna resevillkor (p 3.2.1) enligt vilka researrangören fick höja priset endast om kostnadsökningen blivit känd för arrangören efter det att bekräftelse skett till resenären. Researrangören hänvisade då till sina särskilda villkor enligt vilka man förbehöll sig rätten att ta ut prishöjningar beroende bl.a. på valutakurshöjningar. B yrkade att få tillbaka prishöjningen, sammanlagt 4 600 kr.

text: Researrangören invände att det inte förelåg någon valutajustering när B bokade resan. Den kom efteråt. Eftersom kronkursen var flytande så skulle researrangören för att följa resevillkoren justera priset varje dag. Det är en teknisk omöjlighet. Researrangören ansåg att de hade rätt att ta ut prishöjningen.

text: Nämnden anförde:

text: Denna tvist skall bedömas enligt lagen (

text: ) om paketresor.

text: Enligt 4 § i den lagen är ett avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för resenären utan verkan mot denne i en tvist av det aktuella slaget.

text: Som närmare framgår av 11 § får ett avtalsvillkor ändras till resenärens nackdel endast om det framgår tydligt av avtalet att detta får ske. Priset får höjas endast om det dessutom av avtalet framgår tydligt hur det nya priset skall fastställas. Ett avtalsvillkor om att priset kan ändras får enligt paragrafen inte vara ensidigt till resenärens nackdel.

text: Enligt nämndens mening framgår det i detta fall inte tydligt av avtalet hur det nya priset skall fastställas. Avtalsvillkoren är dessutom ensidiga till resenärernas nackdel. Där anges nämligen bara att priset kan höjas, inte att det under motsvarande förutsättningar kan sänkas.

text: Detta innebär att valutatillägget inte kan godtas. Yrkandet om återbetalning skall alltså bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ville lämna yrkandet utan bifall.


title: Vid hävning av ett köp av en personbil har nämnden ex officio beaktat såväl konsumentens rätt till ränta på köpeskillingen som den nytta som konsumenten haft av bilen (44 § konsumentköplagen, prop. 1989/90:89 s. 159 f).

text: 44 § konsumentköplagen

text: prop. 1989/90:89 s. 159

text: f). Avgörande 1993-10-13; 93-0942

text: I maj 1991 köpte B en ny Hyundai för 107 600 kr. Redan mycket kort tid efter köpet upptäckte B att bilen drog åt vänster och att det kom oljud från bilens vänstra sida. Säljaren gjorde under tiden fram till i juni 1992 mer än tio försök att avhjälpa felet, men oljudet fanns ändå kvar. Vid ett av dessa tillfällen var bilen inlämnad för åtgärder under en veckas tid. I juni 1992 fick B veta att det rörde sig om ett produktionsfel, men att man hos tillverkaren inte visste exakt var felet låg och att det därför inte gick att laga bilen. B fick också veta att det kunde komma att ta flera år innan man kunde fastställa exakt var felet låg. Bilen hade i september 1993 körts 3 200 mil. B yrkade hävning av köpet alternativt omleverans.

text: Säljaren bestred yrkandena och anförde att man visserligen inte kunnat hitta orsaken till felet men att försök att hitta och avhjälpa felet fortfarande pågick.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att bilen är behäftad med ett fel och att bolaget inte lyckats åtgärda felet, trots åtskilliga försök. Felet är av väsentlig betydelse för B, varför hon har rätt att häva köpet.

text: Eftersom B trots felet kunnat använda bilen finner nämnden att avdrag skall göras för den nytta som hon faktiskt haft av bilen; årlig körsträcka synes vara ca 1 500 mil. Hänsyn bör emellertid också tas till den ränta som B har rätt till (44 § konsument-köplagen). Nämnden finner det därför skäligt att säljaren, mot återfående av bilen, utger 88 000 kr till B.


title: Ersättning för ideell skada har medgivits när en person felaktigt varit registrerad för betalningsanmärkning (21 § kreditupp- lysningslagen 1973:1173).

text: Ersättning för ideell skada har medgivits när en person felaktigt varit registrerad för betalningsanmärkning (21 § kreditupp-lysningslagen 1973:1173). Avgörande 1993-11-19; 93-1066

text: A har under tiden juli 1989 till juni 1992 varit felaktigt registrerad för betalningsanmärkning hos Upplysningscentralen. Till följd härav kom han också att figurera i publikationen Justitia. Trots upprepade påstötningar vidtog banken rättelse först i juni månad 1992. A upplevde den felaktiga registreringen som kränkande. Under den tid som betalningsanmärkningen fanns registrerad sökte A vid flera tillfällen anställning utan resultat. Han mötte också problem vid bank- och affärskontakter.

text: A yrkade skadestånd för socialt och ekonomiskt lidande med 80 000 kr.

text: Banken hade i förslag till uppgörelse erbjudit A ersättning med 5 000 kr.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att A under tiden juli 1989 till juni 1992 har varit felaktigt registrerad för betalningsanmärkning hos Upplysningscentralen. Till följd härav har A även figurerat i publikationen Justitia. Trots upprepade påstötningar har rättelse inte vidtagits förrän i juni 1992. Han har upplevt registreringen som kränkande.

text: Enligt

text: 21 § kreditupplysningslagen (1973:1173)

text: skall den som bedriver kreditupplysningsverksamhet ersätta skada som till följd av verksamheten tillfogas någon genom otillbörligt intrång i hans personliga integritet eller genom att oriktig uppgift lämnas om honom, om inte den som bedriver verksamheten kan visa att tillbörlig omsorg och varsamhet har iakttagits. Vid bedömande om och i vad mån skada har uppstått skall man ta hänsyn även till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.

text: Den felaktiga registreringen beror i förevarande fall på uppgifter som lämnats av banken. Banken har inte ens hävdat att den iakttagit tillbörlig omsorg och varsamhet i samband med att den lämnade de uppgifter som ledde till den felaktiga registreringen. Däremot har banken hävdat att den vidtagit rättelseåtgärder och därigenom iakttagit tillbörlig omsorg och varsamhet. Med anledning härav vill nämnden uttala att en rättelseåtgärd aldrig kan leda till att en brist i tillbörlig omsorg och varsamhet vid felets uppkomst försvinner.

text: Banken har medgivit att betala ideellt skadestånd om 5 000 kr. A har yrkat 80 000 kr. Bankens medgivande får anses innebära att banken påtagit sig att betala det skadestånd som tillkommer A enligt

text: 21 § kreditupplysningslagen

text: . Nämnden går därför inte vidare in på frågan om vem som enligt nämnda paragraf är skyldig att betala skadeståndet.

text: Tvist synes således numera bara föreligga beträffande skade-ståndets storlek. A har inte visat att han lidit någon ekonomiskskada. Nämnden finner därför att ersättning bör bestämmas endast för ideell skada.

text: Med beaktande av framför allt den kränkning som den felaktiga registreringen medfört finner nämnden att A bör få ersättning för den ideella skadan med 20 000 kr (jfr

text: NJA 1962 s.31

text: och

text: SOU 1992:84

text: s.72 f).


text: Sedan en person brutit upp dörren till ett källarförråd, har egendom i förrådet stulits av en annan person. Fråga om skadan kunde ersättas ur en hemförsäkrings stöldmoment. Avgörande 1993-10-20; 93-1497

text: I juni 1992, då L var bortrest, inträffade en vattenskada i källaren i det hus där L bodde. För att begränsa skadan bröt ordföranden i bostadsrättsföreningen upp dörren till L:s källarförråd. Dörren till förrådet lämnades olåst. En del av L:s egendom blev därefter stulen ur det olåsta förrådet.

text: L yrkade att stölden skulle omfattas av försäkringen.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att skadan inte omfattades av försäkringen eftersom stölden skett från ett olåst utrymme.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt det aktuella försäkringsvillkoret utgår ersättning för "stöld och skadegörelse av någon som bryter sig in" i ett utrymme.

text: Det står klart att någon har brutit sig in i L:s förråd, nämligen bostadsrättsföreningens ordförande för att begränsa en vattenskada. Stölden har visserligen utförts av någon annan, men den har av allt att döma möjliggjorts just genom att låset brutits upp. Att vid sådant förhållande vägra ersättning under åberopande av villkoret framstår inte som rimligt. Syftet med villkoret måste antas vara att förmå försäkringstagarna att förvara egendomen under lås, och det har inte kommit fram någonting som tyder på att L har brustit på den punkten.

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden att L:s yrkande skall bifallas.


text: Fråga om hävning på grund av dröjsmål med leverans av soffa. Avgörande 1993-07-02; 93-1598

text: Den 31 juli 1992 beställde makarna B en soffa som kostade 25 555 kr. De betalade en handpenning på 5 000 kr. De fick löfte om högst 11 veckors leveranstid, d.v.s. senast den 23 oktober 1992. Soffan levererades först den 12 november 1992. Det visade sig då att soffan var felaktig - divanen på soffan var på fel sida, vilket gjorde att divanen täckte en halv dörr. De fick löfte om omleverans vecka fem 1993. Soffan levererades inte som utlovats, och de fick ett nytt löfte om leverans vecka nio. Soffan levererades inte heller vecka nio. Bolaget uppgav då att leveransen var försenad ytterligare två veckor. De saknade nu förtroende för bolaget och kände sig inte säkra på att få någon soffa. De anser inte att man skall behöva vänta nästan 8 månader på att få en soffa. De begärde att få häva köpet den 7 februari 1993, men bolaget vägrade att gå med på detta.

text: Makarna B yrkade hävning av köpet, återbetalning av handpenningen på 5 000 kr samt ersättning för utebliven ränta på handpenningen med 300 kr och ersättning för ränta på banklån taget enbart för denna soffa med 1 800 kr.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden följande: Den 28 augusti 1992 meddelade bolaget anmälarna om leveransförseningen och att soffan skulle komma vecka 46. Den 2 november 1992 meddelade man anmälarna att soffan hade kommit och att en passande dag för leverans var den 12 november. Vid leveransen var divanen enligt kunden på fel sida, men enligt säljaren var soffan beställd enligt kundens önskemål. Säljaren hade ringt extra till leverantören för att försäkra sig om att det gick att beställa divanen på vänster sida (sett framifrån). Enligt chaufförerna var soffan perfekt i rummet med divanen på vänster sida. Anmälarna ville att bolaget skulle ta tillbaka soffan, och bolaget erbjöd dem då att ha kvar soffan tills man bestämt hur man skulle lösa problemet. Bolaget bestämde att soffan skulle ombeställas, och hämtade på uppmaning av anmälarna tillbaka den felaktiga soffan trots att man erbjudit dem att behålla den tills den nya soffan kom. Makarna har under denna tid haft en lånesoffa från bolaget. Den nya soffan har nu kommit, men bolaget har, trots upprepade försök, inte kunnat få tag i anmälarna.

text: Nämndens bedömning:

text: Makarna B har åberopat dröjsmål från säljarens sida.

text: Enligt

text: 13 § konsumentköplagen

text: har en köpare rätt att häva köpet om säljarens dröjsmål är av väsentlig betydelse för honom. Köparen har också rätt att häva köpet om han kräver fullgörelse av köpet och leveransen inte sker inom skälig tid efter det att kravet har framställts. Vidare har köparen rätt att häva köpet om köparen har förelagt säljaren en bestämd tilläggstid för varans avlämnande och varan inte avlämnas under tilläggstiden. Tilläggstiden får inte vara oskäligt kort. Vid förelagd tilläggstid eller krav på fullgörelse krävs inte att dröjsmålet skall vara av väsentlig betydelse för köparen.

text: Av utredningen framgår att soffan, efter det att företaget hade ombeställt den, skulle levereras vecka fem 1993. Soffan levererades inte under den veckan och makarna B skrev då till företaget

text: och krävde hävning av köpet. Företaget meddelade istället en ny leveranstid, vecka nio. Enligt nämndens mening får det likställas med den situation som uppkommer när en konsument förelägger ett företag en bestämd tilläggstid. Tilläggstiden kan inte anses oskäligt kort eftersom säljaren själv meddelade den nya tidpunkten för när leveransen skulle ske. Företaget levererade inte soffan under vecka nio. Makarna B bör därmed ha rätt att häva köpet och återfå erlagd handpenning samt ränta på handpenningen.

text: Vid hävning på grund av säljarens dröjsmål har köparen rätt till ersättning för den faktiska skada som uppkommit genom dröjsmålet. Det åligger dock köparen att begränsa skadans omfattning. I detta fall kunde detta ha skett genom att avvakta betalningsskyldighet innan lånet lyftes alternativt genom förtida återbetalning eller genom insättning av lånesumman på ett räntebärande konto. Makarna B har inte visat att de haft ofrånkomliga, extra räntekostnader med 1 800 kr. Skadeståndsyrkandet vad avser onyttiga räntekostnader kan därför inte bifallas.


text: Fråga om rätt för den som övertagit ett kabel-TV-bolag att höja avgifterna under pågående avtalsperiod; grupptalanärende. Avgörande 1993-06-17; 1993-1642

text: Den 1 januari 1992 genomfördes en överlåtelse av en kabel-TV-anläggning mellan två bolag. Köparen övertog därvid de med den tidigare ägaren tecknade kundavtalen, som gällde t.o.m. utgången av år 1992. Köparen höjde därefter abonnemangsavgiften från 300 kr till 1 200 kr per år under åberopande av att ägarbytet utgjorde en sådan förändring av utomstående faktorer som enligt avtalet berättigade bolaget att ändra avgiften.

text: Sedan nämnden i ett antal individuella tvister, bl.a. ärende 1992-3261, rekommenderat bolaget att avstå från sina krav utöver en i avtalet tillåten indexuppräkning av månadsavgiften, hemställde Konsumentombudsmannen (KO) i ett grupptalanärende om att nämnden skulle rekommendera bolaget att betala tillbaka vad konsumenterna under åren 1991 och 1992 betalat utöver den enligt avtalet angivna månadsavgiften inklusive den tillåtna indexuppräkningen. KO hänvisade till de tidigare av nämnden meddelade besluten och anförde som grund för yrkandet att en avgiftshöjning p.g.a. ett ägarbyte inte omfattas av de i kundavtalen angivna förutsättningarna för en avgiftshöjning .

text: Bolaget bestred KO:s yrkande och anförde att förhandlingar avseende månadsavgifterna hade förts med kunderna under 1991 och 1992. Dessa förhandlingar har varit komplicerade och först i slutet av 1992 avslutats. Förhandlingarna resulterade i en kompromiss som innebar att bolaget sänkte månadsavgiften för vissa abonnenter. Bolaget anförde vidare att det av förklarliga skäl hade varit svårt att göra alla abonnenter till viljes och att några av dem sannolikt inte skulle komma att acceptera avgifternas storlek. Bolaget ansåg sig dock ha valt en lösning som garanterade abonnenterna ett framtida kanalutbud till en låg månadsavgift.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Reklamationsnämnden har, som närmare framgår av de åberopade besluten, funnit att bolaget inte haft rätt att ändra avgifterna på grund av ägarbytet. Nämnden har rekommenderat bolaget att avstå från sina krav utöver vad som följer av den avtalade indexuppräkningen och återbetala vad som kan ha uppburits därutöver. Det står klart att det finns ett stort antal andra konsumenter som på överensstämmande grund kan göra anspråk på motsvarande åtgärd. Vad bolaget nu har anfört ändrar inte denna bedömning. Enligt nämndens mening är det från allmän synpunkt påkallat att bolaget rekommenderas att tillgodose också dessa andra konsumenters anspråk. Konsumentombudsmannens talan skall därför bifallas på det sätt som framgår av nämndens avgörande.

text: Nämnden rekommenderade bolaget

text: 1. att för 1991 och 1992 endast höja avgifterna med stöd av indexuppräkningsbestämmelsen i abonnemangsavtalen med konsumenterna

text: 2. att i förekommande fall genast återbetala till konsumenterna de belopp som bolaget har mottagit utöver vad som anges i 1.


text: Ett klädesplagg har på grund av ett fel sålts till nedsatt pris. En konsument har ansetts ha rätt att häva köpet, eftersom informationen om skälet till prisnedsättningen varit otillräcklig och felet inte kunde upptäckas vid köpet. Avgörande 1993-09-10; 93-1656

text: G köpte ett par byxor på realisation. När hon tvättade byxorna upptäckte hon vågräta ränder i tyget. Hon klagade till säljaren, som nu sålde dessa byxor som defekta för ett ännu lägre pris. Enligt säljaren såldes byxorna som defekta på grund av dålig sömnad. Säljaren erbjöd henne ett par av dessa byxor eller ett tillgodokvitto, vilket hon inte godtog. Hon anmälde istället ärendet till nämnden och yrkade att få häva köpet.

text: Säljaren bestred hennes yrkande och anförde följande. Sändningen av byxor var inte tillfredsställande. På en lapp vid byxorna stod det: VÅR NYTT 349 KR ORD. PRIS 649 KR NG DEF. Företaget beklagade om kunden inte hade sett den stora lappen och erbjöd ett tillgodohavande. Vanligtvis byter eller reklamerar företaget inte reavaror.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat byxorna. Enligt nämndens mening utgör de påtalade ränderna i tyget ett fel hos byxorna. Övervägande skäl talar för att felet inte kunde upptäckas vid köpet utan att det visade sig först efter tvättningen av byxorna. Företaget uppger att byxorna har sålts som defekta. Enligt nämndens mening har den information som företaget uppger att man har lämnat på en skylt inte varit tillfredsställande. Förkortningen "NG DEF" för "något defekt" kan enligt nämndens mening inte anses vara vedertagen. När det dessutom, som på dessa byxor, rör sig om en defekt som inte kan iaktas vid köpet bör företaget upplysa om på vilket sätt varan är defekt. Såvitt framgår av utredningen har företaget inte lämnat någon sådan information.

text: Omständigheterna är sådana att G bör ha rätt att häva köpet.


text: En bank har inte ansetts ha rätt att ta ut en undersökningsavgift när en bankkund gjort gällande att ett uttag påförts hans konto trots att bankomaten inte fungerade vid tillfället. Avgörande 1993-11-19; 93-1678

text: G besökte den 13 januari 1993 en bankomat i Stockholm. Han gjorde tre resultatlösa försök att ta ut pengar och försökte även, utan resultat, att få ut en saldouppgift ur bankomaten. Då G senare ringde bankens telesvar fick han reda på att ett uttag om 1.000 kr hade registrerats på hans konto under den aktuella tiden. Hans hustru kan intyga att några pengar aldrig matades ur bankomaten. Sedan G klagat till banken, har banken har debiterat hans konto en undersökningsavgift om 40 kr.

text: G yrkade att han inte skulle anses betalningsskyldig för uttaget samt att banken skulle återbetala undersökningsavgiften.

text: Banken, som bestred yrkandena, anförde att något tekniskt fel inte har förelegat på den aktuella bankomaten och att det inte funnits något överskott på sedlar i bankomaten vid avstämningen. Nämndens bedömning:

text: Vad först gäller yrkandet om ersättning för felaktigt registrerat bankomatuttag konstaterar nämnden att den tekniska utredning som presenterats av banken ger vid handen att något tekniskt fel inte kunnat påvisas på bankomaten vid den aktuella tidpunkten. Häremot står G:s uppgift att några pengar inte betalats ut och hans åberopande av hustruns vittnesmål härom. Nämnden finner vid sådana förhållanden muntlig bevisupptagning vara erforderlig till vinnande av tillräcklig utredning. Då nämndens arbetsformer inte tillåter att muntlig bevisupptagning sker, måste nämnden med hänsyn härtill avvisa ärendet i denna del.

text: Vad därefter gäller yrkandet om återbetalning av undersöknings-avgiften, konstaterar nämnden att det saknas stöd i bankens avtal med G för att ta ut sådan avgift. Banken har inte heller påstått att avgiften utgått på grund av att G genom försumlighet orsakat banken skada. Avgiften kan då inte anses som ersättning för skada som banken lidit genom G:s vållande. Vid sådana förhållanden kan banken inte anses ha varit berättigad att debitera avgiften på G:s konto. Banken bör således återbetala avgiften till G.


text: Fråga om en skada hade orsakats genom uppsåtligt våld, som gav rätt till försäkringsersättning, eller genom vårdslöshet. Avgörande 1993-10-20; 93-1908

text: Under en ridtur träffades E av en gren i huvudet och nacken, varvid sjunde halskotan skadades. Grenen var fastspänd med ett rep över en flitigt använd ridstig. Det hade börjat skymma och småregna och sikten var dålig när E plötsligt träffades av grenen. E yrkade att skadan skulle omfattas av hemförsäkringen.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl. a. följande: Den aktuella händelsen var inte att beteckna misshandel eller annat uppsåtligt våld. Den personskadan som E åsamkats hade ej skett uppsåtligen. I vart fall hade E inte visat att skadan orsakats uppsåtligen. Det torde närmast vara fråga om vållande till kroppsskada, som inte är sådant våld som omfattas av överfallsskyddet i försäkringen.

text: Nämndens bedömning

text: Enligt det aktuella försäkringsvillkoret utgår alltså ersättning om försäkringstagaren blir utsatt för misshandel eller annat uppsåtligt våld.

text: Vid sin bedömning av tvisten utgår nämnden från att skadan uppstått till följd av att någon med hjälp av ett rep spänt ett träd över en stig, som används för ridning, och att anordningen var uppriggad på ett sådant sätt att en häst kunde passera under men ryttaren träffas av anordningen.

text: Bolagets ståndpunkt, att den som riggat anordningen inte haft uppsåt att skada, motsägs i viss mån av den bedömning som den polispatrull som kom till platsen gjorde. Enligt polisrapporten stod det nämligen klart för patrullen att den som riggat upp anordningen hade för avsikt att skada eller hindra ryttare i området.

text: Enligt nämndens mening talar övervägande skäl för att den som riggat anordningen varit likgiltig för om en ryttare skulle skadas eller inte. En likgiltighet av det slaget måste jämställas med uppsåt. Nämndens slutsats blir således att den aktuella skadan omfattas av försäkringen.

text: Bolaget rekommenderades att reglera skadan i enlighet med nämndens bedömning och försäkringsvillkoren i övrigt.

text: Mot beslutet reserverade sig två ledamöter från näringsidkarsidan som ansåg att ärendet skulle avvisas eftersom det för att kunna konstatera uppståt fordrades teknisk bevisning av sådant slag som inte kan erhållas inom ramen för nämndens arbetsformer.


text: Fråga om en begravning var en sådan händelse som gav en resenär rätt att utnyttja sitt avbeställningsskydd. Avgörande 1993-09-16; 93-1966

text: H och hans fästmö hade bokat en skidsemester till franska alperna under tiden den 20 - 27 februari 1993. Priset var 3 300 kr per person. Resan betalades den 9 februari och han köpte den 11 februari avbeställningsskydd. Den 15 februari fick de veta att H:s morfars begravning hade blivit flyttad från mars månad till den 25 februari. De avbeställde resorna och skickade på researrangörens uppmaning in ett intyg från begravningsbyrån. De fick bara tillbaka 3 194 kr och yrkar lika mycket till.

text: Researrangören invände att H:s släkting avled den 5 februari 1993. H bokade sin resa den 9 februari. Två dagar senare ville han köpa avbeställningsskydd, vilket researrangören medgav trots att sådant skall tecknas i samband med bokning av resa. Den 15 februari ringde H och avbeställde resorna. H kände till dödsfallet både vid bokningen av resan och vid köpet av avbeställningsskydd. Begravningen i sig är ingen ingripande händelse. H angav från början som skäl till avbokningen att det på grund av återbud hade blivit möjligt för honom att delta i begravningen. - Enligt allmänna villkor för paketresor har researrangören vid avbeställning senare än 14 dagar före avresan men tidigare än 24 timmar före avresan rätt att innehålla halva resans pris.

text: Nämnden anförde:

text: Enligt de för resan gällande resevillkoren har en resenär, som har avbeställningsskydd, rätt att avbeställa resan om det efter det att avtalet blivit bindande inträffar en händelse som är av så ingripande karaktär för resenären att det inte är rimligt att kräva att resenären skall genomföra resan samt resenären inte kunnat råda över händelsen och heller varken känt till eller bort känna till den då resan beställdes.

text: Av utredningen framgår att H:s morfar hade avlidit och skulle begravas i mars 1993. Resan beställdes den 9 februari 1993. Enligt H:s egen uppgift, vilken nämnden godtar och utgår ifrån vid sin bedömning, fick H den 15 februari veta att begravningen hade flyttats till den 25 februari. Begravning av en så nära anhörig som det här är fråga om är enligt nämndens mening en sådan för resenären ingripande händelse som avses i resevillkoren. Såvitt utredningen visar har H inte kunnat påverka tidpunkten för begravningen. Som framgår av nämndens ställningstagande ovan kände H inte till den ändrade tiden och det kan inte påstås att han bort känna till den. På grund av det sagda finner nämnden att H enligt resevillkoren är berättigad att återfå vad han erlagt för resan med avdrag för kostnad för expeditionsavgift och avbeställningsskydd.

text: Ordf: GW


text: Vid hävning av ett bilköp har det bl.a. på grund av de besvär som drabbat köparen ansetts att avdrag för nytta inte skall göras vid återbetalning av köpeskillingen. Avgörande 1993-10-20; 93-2110

text: I februari 1993 köpte R en begagnad Citroen. Redan efter ett par mils körning upptäckte hon att motorn inte gick som den skulle. Bilen gick därefter endast att köra kortare sträckor, eftersom motorn började gå illa efter en stunds körning. Under tiden fram till i april var bilen vid fem tillfällen inlämnad för reparationer, varav fyra tillfällen på grund av felet i motorn. Vid ett av verkstadsbesöken var bilen inlämnad under tre veckors tid och vid annat under en veckas tid. Reparationerna bekostades av säljaren, som under fyra veckor också tillhandahöll en lånebil. I april 1993 hade R kört 200 mil med bilen. R yrkade hävning av köpet och skadestånd.

text: Säljaren bestred yrkandena och anförde att man tagit det ansvar som kunde krävas med hänsyn till bilens ålder.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att bilen varit behäftad med ett allvarligt fel vid köpet. Säljaren har trots upprepade försök inte lyckats avhjälpa felet. På grund härav har R rätt till hävning av köpet. Normalt skall vid hävning av köp av bil vid återbetalning av köpeskilling göras ett avdrag för den nytta köparen haft av bilen. I det här aktuella fallet finner nämnden emellertid att omständigheterna är sådana att - bl.a. med hänsyn till de besvär som drabbat köparen - något sådant avdrag inte skall göras. Någon rätt att därutöver få någon ersättning av säljaren har inte R. Hennes särskilda skadeståndsyrkande lämnas därför utan bifall.

text: En ledamot var skiljaktig och ansåg att köparen dessutom borde ha rätt till avkastningsränta.


text: Då skötselråd saknats i ett par kostymbyxor (skötselrådet - kemtvätt - satt i kavajen) och byxorna krympt vid vattentvätt, har varan ansetts felaktig. Avgörande 1993-09-10, 93-2343

text: Ett par kostymbyxor saknade skötselråd. H tvättade dem som han gör med andra byxor, 30° handtvätt. Byxorna krympte och förstördes. Han klagade till säjaren som inte lämnade någon rättelse. H anmälde ärendet till nämnden och yrkade att få ett par nya kostymbyxor, eller, om tyget inte fanns kvar, att få en ny kostym.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde: Även om det enligt bestämmelserna skall vara etiketter i båda delarna av en kostym så anser företaget att en kund som skall tvätta ett par kostymbyxor som saknar skötselråd inte bara kan stoppa byxorna i tvättmaskinen. Kunden måste fråga säljföretaget om hur byxorna skall tvättas om kunden inte kommer på att titta på etiketten i kavajen.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat byxorna och konstaterat att de har krympt på grund av att de har tvättats på ett för materialet olämpligt sätt. Det skötselråd som finns isytt i kavajen bekräftar också att kostymen skall kemtvättas.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen

text: skall en vara bl.a. anses felaktig om den inte åtföljs av de anvisningar som behövs för dess skötsel. Konsumentverkets riktlinjer för textilier (

text: KOVFS 1979:8

text: ) anger dessutom att skötselråd skall sys i varje del av ett plagg om det består av två eller flera sammanhängande delar. I annat fall skulle t.ex. ett tvätteri som bara får in byxorna till en kostym för rengöring stå utan vägledning vid behandlingen.

text: I detta fall har H haft tillgång till kavajen när han tvättade byxorna men inte tittat efter skötselråd i denna. Han har inte heller ringt till säljföretaget för att fråga om skötselråd. Även om man kan anse att H därigenom i viss mån själv har bidragit till skadan får likväl den huvudsakliga anledningen till att denna uppkommit anses vara att det saknats anvisning i byxorna om hur dessa skall tvättas. Bristen i detta hänseende medför att varan är att anse som felaktig och H har därför rätt att kostnadsfritt erhålla ett par nya byxor till kostymen. Om det inte låter sig göras bör H få byta hela kostymen.


text: Fråga om hur länge ett kreditlöfte är bindande för kreditgivaren. Fråga också om kreditsökandena förfarit svikligt i visst hänseende samt om vilken betydelse det hade att kreditgivarens kännedom om kreditsökandenas ekonomiska förhållanden hade förbättrats efter kreditlöftet. Avgörande 1994-01-31; 93-2449

text: W och H ansökte i januari 1992 hos banken om kredit med 340.000 kr för att kunna förvärva två fastigheter. Banken beviljade samma månad W och H kredit med detta belopp. I maj 1992 utnyttjade W och H 200.000 kr av den beviljade krediten. Då W och H i februari 1993 tog kontakt med banken för att ta i anspråk resterande del av den beviljade krediten, avböjde banken att lämna ytterligare kredit med motivering att W:s och H:s sammanräknade inkomst taxeringsåret 1992 hade uppgått till 0 kr, att lagsökningsutslag avseende ett belopp om 200.000 kr hade meddelats mot W i maj månad 1992 och att W i december månad 1991 hade saknat utmätningsbara tillgångar.

text: W och H yrkade att banken skulle lämna kredit i enlighet med kreditansökan. W och H anförde att ett bindande avtal om kredit hade kommit till stånd då banken beviljade dem kredit i januari 1992, att banken endast delvis hade uppfyllt detta avtal och att banken därför var skyldig att uppfylla resterande del av avtalet. Banken, som bestred yrkandet, anförde i huvudsak följande: Något bindande avtal om kredit förelåg aldrig. Kreditbeslutet i januari 1992 var ett anbud från banken till W och H. Anbudet var bindande för banken endast under en viss tid. Denna tid måste anses ha löpt ut före februari månad 1993, då frågan om kredit åter aktualiserades. Om ett avtal ändå skulle föreligga, har detta ingåtts under felaktiga förutsättningar; hade de uppgifter som framkommit vid kreditprövningen i januari 1993 varit kända för banken redan i januari 1992, hade krediten aldrig beviljats. W och H måste ha haft kännedom om dessa förhållanden då de ansökte om kredit. W och H har således undanhållit banken information i syfte att få kredit, trots att de måste ha insett uppgifternas betydelse i sammanhanget. W och H har härigenom svikligen förlett banken till att lämna kredit. På ovan anförda grunder kan banken inte anses skyldig att lämna kredit.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden finner att utredningen inte ger stöd för att den ifrågavarande kreditansökan har gjorts av W och H i egenskap av näringsidkare. Nämnden anser sig därför kunna pröva ärendet i sak.

text: W och H har i januari 1992 ansökt om kredit hos banken. Samma månad har banken beviljat dem kredit med 340.000 kr. Löftet om kredit måste enligt nämndens mening anses bindande för banken. I enlighet härmed måste ett bindande avtal om kredit anses ha kommit till stånd i och med att banken beviljade krediten. Med hänsyn till den avsevärda tid som handläggningen av byggnadsärenden kan ta i en kommun, kan det inte i sig anses orimligt att ett kreditlöfte i form av en beviljad kredit blir gällande under så lång tid som drygt ett år innan låntagaren utnyttjar sin rätt att ta krediten i anspråk.

text: Då ett i princip bindande avtal om kredit sålunda får anses ha kommit till stånd, är frågan om avtalet likväl kan anses ogiltigt på någon grund.

text: Banken har anfört att avtalet är ogiltigt eftersom W och H vid avtalets ingående har underlåtit att lämna ekonomisk information av vikt för bankens kreditprövning. W och H har sålunda inte omtalat för banken att deras sammanlagda taxerade inkomst för det föregående inkomståret (1991) uppgått till 0 kr, att ansökan om lagsökning hade givits in mot W och att ett misslyckat utmätningsförsök hade företagits hos W i december 1991.

text: Nämnden kan konstatera att såväl W:s som H:s inkomster har angivits i kreditansökan, men att inga underskottsavdrag har redovisats. Av ansökan framgår därmed inte att deras sammanlagda taxerade inkomst varit 0 kr. Nämnden anser att W och H borde ha informerat banken om underskotten samt närmare redogjort för sin ekonomiska situation inför banken. Deras underlåtenhet härvidlag kan emellertid inte anses vara av det slag att de gjort sig skyldiga till ett svikligt förledande av banken.

text: Banken har därutöver anfört att avtalet är ogiltigt på den grund att det har ingåtts under felaktiga förutsättningar. Nämnden gör i denna del följande bedömning.

text: Banken måste enligt nämndens uppfattning vid kreditgivningen ha förutsatt att W och H skulle komma att kunna fullgöra de åtaganden som följde av krediten. Detta får anses följa av

text: 2 kap 13 § bankrörelselagen (1987:617)

text: , enligt vilken en bank inte får lämna en kredit såvida inte låntagaren på goda grunder kan förväntas fullgöra låneförbindelsen. Det kan vidare hållas för visst att banken, om den haft fullständig kännedom om W:s och H:s ekonomiska ställning vid tiden för kreditansökan, inte hade beviljat ifrågavarande kredit. W och H måste antas ha insett detta förhållande. Det måste enligt nämndens uppfattning mot denna bakgrund anses strida mot tro och heder att ålägga banken att stå fast vid sitt krediterbjudande. Banken kan därför inte anses skyldig att lämna W och H ytterligare kredit. W:s och H:s yrkande skall sålunda lämnas utan bifall.


text: En kund, som kunnat förete inlämningskvittot, har ansetts ha rätt till skadestånd för skor som enligt skomakaren redan var utlämnade till kunden. Avgörande 1993-11-03; 93-2627

text: E lämnade i april 1993 ett par herrskor till ett skomakeri för halvsulning med lädersulor. När han skulle hämta skorna efter reparationen fanns de inte kvar. Skorna hade redan lämnats ut till någon. E hade köpt skorna i London i november 1987. Återanskaffningspriset var 2 165 kr. E yrkade ersättning med 1 000 kr för de förkomna skorna.

text: Skomakeriet bestred yrkandet och påstod att skorna hade utlämnats till rätt kund, som skomakaren kände väl.

text: Nämndens bedömning:

text: Till stöd för sitt påstående att han inte har hämtat ut skorna har E åberopat det kvitto som han har erhållit vid inlämningen av skorna. Kvittot är försett med följande text: "Utan detta kvitto utlämnas ej skodon". Företaget har å sin sida inte på något sätt kunnat styrka sitt påstående att E redan har hämtat ut skorna.

text: Med hänsyn till att E har kunnat förete det aktuella inlämningskvittot finner nämnden att det är klart mera sannolikt att han inte har fått skorna än att dessa har lämnats ut till honom. Då skorna inte finns i behåll är följaktligen företaget skyldigt att utge skadestånd. Fordrad ersättning bedöms skälig.

text: Skomakeriet rekommenderades således att ersätta E med 1 000 kr mot att han överlämnade kvittot till företaget.


text: Bevisbörda och beviskrav. En konsument anmärkte på kalluftsdrag i en bil med nybilsgaranti och åberopade bl.a. ett protokoll från Svensk Bilprovning. Då säljaren inte hade förebringat någon motbevisning ansågs draget som ett fel i köprättslig bemärkelse. Avgörande 1993-10-13; 93-2722

text: I december 1991 köpte F en fabriksny bil av bolaget för 79 900 kr. Hon upptäckte ett kalluftdrag under ratten några dagar efter köpet, varför hon klagade till bolaget. Efter att ha tätat med silikon lät säljaren förstå att det inte fanns något fel på bilen. Men draget fanns kvar. När det var varmt ute var problemet inte lika besvärande. Det tilltog dock under hösten. Hon lämnade därför in bilen till bolaget igen men när hon fick tillbaka den var felet inte åtgärdat. Bilen testades av AB Svensk Bilprovning som gjorde en anmärkning i protokollet om kalluftdrag under ratten.

text: F anförde i sin anmälan att bolaget inte lyckats avhjälpa felet, trots tre avhjälpningsförsök. F yrkade därför hävning av köpet.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att det inte förelåg något fel på fordonets värme- och ventilationsanläggning. Obehaget hade orakats av ett felaktigt användande av bilens värme- och ventilationssystem.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Vid tidpunkten för reklamationen gällde nybilsgaranti för bilen.

text: För att säljaren skall undgå att ansvara för ett fel som reklameras under garantitiden måste denne göra sannolikt att felet har uppkommit på grund av en omständighet som är att hänföra till köparen.

text: F har gjort gällande att bilen är behäftad med ett fel - kalluftdrag under ratten - och till stöd härför åberopat ett utlåtande från AB Svensk Bilprovning.

text: Bolaget har gjort flera försök att avhjälpa kalluftdraget men har i nämnden, såsom talan får förstås, hävdat att draget inte är ett fel och att draget beror på ett handhavandefel. Bolaget har emellertid inte förebringat någon utredning till stöd för sitt påstående.

text: Av främst bilprovningens utlåtande men även på grund av bolagets åtgärdsförsök drar nämnden, då bolaget underlåtit att förebringa motbevisning, den slutsatsen att kalluftdraget utgör ett fel på bilen i köprättslig bemärkelse. Bolaget har inte heller genom någon utredning förmått göra sannolikt att felet är att hänföra till F. Eftersom felet är väsentligt för F bör hennes yrkande om hävning bifallas.

text: Då bilen har kunnat användas av F finner nämnden att avdrag bör göras för den nytta hon har haft av bilen. Med hänsyn till att F enligt lag (

text: 44 § konsumentköplagen

text: ) samtidigt är berättigad till ränta på köpeskillingen finner nämnden skäligt att F, mot att hon återlämnar bilen, får tillbaka 70 000 kr. Om F hellre önskar behålla bilen finner nämnden att bolaget bör utge ett prisavdrag med skäliga ansedda 10 000 kr för felet.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde att draget inte var en sådan omständighet som utgjorde ett köprättsligt fel.


text: Fråga om ett bindande avtal om köp av en båt kommit till stånd. Avgörande 1993-10-12; 93-2741

text: S diskuterade hösten 1992 köp av en segelbåt med ett företag i Stockholm. Han hade själv en motorbåt som skulle lämnas i inbyte. Ett mellanpris om 80-85 000 kr diskuterades. Köpet kom dock inte till stånd vid denna tidpunkt. I april 1993 besökte han åter företaget och kunde konstatera att båten fortfarande var osåld. Efter diskussion med en försäljare bestämdes att han kunde få köpa båten till ett mellanpris av 95 000 kr. Han begärde en skriftlig bekräftelse från företaget och en sådan sändes den 27 april hem till honom. Efter inbyte skulle han enligt bekräftelsen betala 95 000 kr.

text: Den 30 april ringde han försäljaren och föreslog att de skulle träffas den 2 maj för att gå igenom affären. Vid besök hos företaget den 2 maj konstaterade han att båten behövde viss uppfräschning och att viss utrustning saknades. Han meddelade också att han först ville kontrollera om han kunde få en båtplats innan han slutförde affären. Den 3 maj skrev han ett avtal om båtplats. Samma dag meddelade han företaget att han accepterade det anbud som lämnats. På kvällen den 3 maj fick han ett telefax från företaget där det meddelades att offerten inte gällde men att han kunde få köpa båten till ett mellanpris om 150 000 kr.

text: S hävdade att företaget lämnat ett anbud som varit bindande under en skälig acceptfrist och att han inom denna tid accepterat anbudet. Ett bindande avtal hade därför kommit till stånd enligt hans uppfattning. Han yrkade skadestånd med 55 500 kr, vilket motsvarade den kostnad han skulle få för att köpa en annan, likvärdig båt.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde: Den försäljare som lämnat prisuppgifter vid förhandlingarna våren 1993 var då uppsagd från företaget. Han slutade sin anställning den 30 april 1993. Kanske var hans handlingar en aktion mot företaget. Något avtal hade dessutom inte kommit till stånd. Inget undertecknat avtal fanns. Det pris som diskuterats var helt orealistiskt och stämde inte alls med aktuella prislistor.

text: S invände att han inte kunde se det orealistiska i att en båt som inte blivit såld våren 1993 kunde säljas till ett pris som i alla fall var högre än det man diskuterat på hösten 1992. Att något kontrakt inte fanns underskrivet berodde på att detta skulle ha skett i företagets lokaler den 3 maj 1993, efter att han fått klart med sin båtplats.

text: Nämndens bedömning:

text: Något formkrav när det gäller köp av båtar finns inte föreskrivet. Med tanke på att priset för en båt kan vara relativt högt och den kan vara utrustad på olika sätt är det vanliga likväl att köpeavtal upprättas i skriftlig form. Såväl S som bolaget synes i detta fall också ha varit av den uppfattningen att avtalet skulle bekräftas skriftligt. S har således - efter att han fått sig tillsänt det av bolaget upprättade kontraktsförslaget - den 30 april 1993 per telefon meddelat bolaget att han ville träffa dess representant och gå igenom affären. Bolaget har senare, och innan något avtal undertecknats, meddelat att ett avtal inte kunde ingås på de villkor S önskade. Något bindande avtal kan därför inte anses ha kommit till stånd (jfr Grönfors, Avtalsrätt, 1989, sid. 36).


text: Fråga om en bank hade rätt att kvitta medel från en aktieförsäljning mot en skuld som kontohavaren hade till banken. Avgörande 1993-11-19; 93-2802

text: H hade en checkkredit om 30 000 kr i banken. På grund av H:s ansträngda privatekonomi hade checkkrediten kommit att övertrasseras. Våren 1992 uppgick det belopp med vilket kontot hade övertrasserats till 5 000 kr. Banken sade i maj 1992 upp checkkrediten samt lagsökte H.

text: Den 3 december 1992 bad H banken att för hans räkning sälja 400 aktier. Då H saknade VPCkonto bad han banken att kontant betala ut vad som influtit vid aktieförsäljningen. Då H den 12 december på banken skulle hämta vederlaget om 41 727 kr fick han beskedet att banken skulle behålla pengarna. H erhöll som kvitto ett kreditallegat av vilket framgick att banken från ett internkonto upprättat i hans namn hade överfört pengarna till hans checkkonto.

text: H yrkade att banken skulle återbetala vad som influtit genom aktieförsäljningen jämte ränta.

text: Banken, som bestred yrkandet, anförde att då bankens fordran på H liksom H:s fordran på banken varit klar och förfallen, hade banken rätt att företaga kvittning.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden finner det vara otvistigt mellan parterna att banken per den 10 december 1992 haft en fordran på H om 43 217,68 kr samt att banken redan den 30 april samma år har sagt upp den checkkredit till vilken fordran ifråga var hänförlig. I december 1992 har så H uppdragit åt banken att ombesörja försäljning av aktier åt honom, varvid H fått en fordran mot banken. Banken har därefter kvittat vad som flutit in genom aktieförsäljningen mot H skuld till banken. Nämnden finner att de formella förutsättningarna för att kvittning skall få ske är uppfyllda.

text: Enligt praxis på området anses kvittning mot kontobehållning i bank, med vissa undantag, endast böra få ske mot medel på andra konton än lönekonton och konton av motsvarande slag. Kvittning kan därvid få ske bara om banken är förvissad om att sådana tillgångar som lönemedel, pensioner och liknande tillgångar inte tas i anspråk.

text: I förevarande fall har H:s skuld till banken kvittats mot vad som influtit vid en aktieförsäljning. Nämnden anser att aktier och vad som influtit genom en aktieförsäljning i första hand är att hänföra till sparmedel och inte till lönemedel. Vid sådant förhållande, och då inga omständigheter framkommit som talar däremot, finner nämnden att banken ägt rätt att kvitta sin fordran på H mot dennes fordran på banken.


title: Fråga om reklamation av bristfällig service på en bil hade skett inom skälig tid. Fråga också om betydelsen av att verkstaden inte hade beretts tillfälle att själv åtgärda felet (17 § och 20 § andra stycket konsumenttjänstlagen).

text: 17 §

text: och

text: 20 § andra stycket

text: konsumenttjänstlagen

text: ). Avgörande 1993-11-24; 93-2938

text: J hade låtit bolaget utföra all service på sin bil fram till och med 7 000 mil. I bilens serviceprogram anges att kylarvätska skall bytas var 24:e månad eller var 40 000:e km.

text: Vid 8 000 mil service hos ett annat bolaget upptäcktes att cellpaketet var igensatt och måste bytas på grund av uteblivna glykolbyten. Eftersom J låtit bolaget utföra servicen vid varje tillfälle och kylarvätskan enligt de olika arbetsordrarna inte bytts, ansåg J att bolaget skall stå för kostnaderna för bytet av cellpaketet. Hon yrkade ersättning för reparation.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde dels att reklamation skett för sent, dels att reklamation skett först efter att skadan åtgärdats dels ock att det inte fanns någon utredning som visade att skadan hade orsakats av bolagets försummelse.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 17 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: skall konsument, som vill åberopa att tjänsten är felaktig, underrätta näringsidkaren om detta inom - såvitt nu är i fråga - skälig tid efter det att konsumenten märkt eller bort märka felet (reklamation). Reklama-tion skall dock - såvitt gäller fall som det nu aktuella - alltid ske inom två år. Reklamerar konsumenten inte inom den nu angivna tiden, har konsumenten förlorat rätten att åberopa felet.

text: Bolaget har hävdat att J borde ha märkt felet redan när hon erhöll faktura från bolaget avseende service den 27 februari 1992. Som skäl för detta anger bolaget att fakturan saknade uppgift om att byte av kylarvätska hade skett samt att det av bilens servicebok framgick att det borde ha skett. Samtidigt har emellertid bolaget uppgivit att man inte kan utläsa av enbart fakturorna om mekanikern vid service har eller inte har bytt ut kylarvätska. Om man inte kan utläsa det, är det svårt för nämnden att förstå hur bolaget menar att J skulle kunna utläsa av fakturan att byte av kylarvätska ej skett. Nämnden lämnar därför bolagets påstående att J borde ha märkt felet redan den 27 februari 1992 utan avseende.

text: Utgångspunkten för nämndens bedömning är i stället att J först då hon hämtade bilen efter reparationen den 1 december 1992 fick kännedom om att felet på kylaren kunde bero på att kylarvätskan ej bytts ut då så bort ske.

text: Bolaget har hävdat att reklamation skett för sent i detta ärende och bl.a. åberopat att reklamation enligt verkstadens skriftliga reparationsvillkor skall ske inom skälig tid, normalt 14 dagar, efter det att kunden märkt eller bort märka felet. Med anledning härav vill nämnden inledningsvis framhålla att

text: konsumenttjänstlagens

text: reklamationsregler är tvingande till förmån för konsumenten och att således för kunden hårdare regler i reparationsavtalet inte är gällande mot kunden. Varken av

text: konsumenttjänstlagen

text: eller förarbetena till den lagen framgår något som kan utgöra stöd för att "skälig tid" i lagens

text: 17 §

text: skulle vara normalt 14 dagar". I stället framgår av förarbeten till reklamationsreglerna i konsumentlagarna att saken får bedömas från fall till fall och att uttrycket

text: "inom skälig tid" i praktiken ger konsumenten ett ganska långt utrymme i tiden för reklamationen (jfr t.ex.

text: prop. 1984/85:110 s. 217

text: och

text: prop. 1989/90:89 s. 113

text: ff). Bl.a. anges i förarbetena att konsumenten skall ha tid för att överväga om felet är av sådant slag att han kan åberopa det mot näringsidkaren och för att konsumenten skall kunna rådgöra med en konsumentvägledare eller någon annan som kan ge de upplysningar som konsumenten behöver för att kunna avgöra om konsumenten har anledning att påtala felet hos näringsidkaren. I förarbetena anges således att näringsidkaren i praktiken bör få godta att en relativt lång tid har förflutit innan köparen reklamerar mot ett köp.

text: Med hänsyn till vad som nu anförts finner nämnden att den av J gjorda reklamationen skett "inom skälig tid".

text: Bolaget har vidare invänt att reklamationen gjorts på ett felaktigt sätt. Enligt bolaget skulle J enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: och verkstadens reparationsvillkor när skada uppkommer som kan härledas till brist i av verkstaden utfört arbete först ta kontakt med den verkstad som utfört den tidigare reparationen för att den verkstaden själv skall kunna åtgärda felet och undgå kostnader från annat håll. Enligt bolaget är verkstaden endast skyldig att ersätta kostnad för arbete på annat håll om kunden först har kontaktat verkstaden och denna inte har hörsammat kundens rättmätiga krav.

text: I denna fråga gör nämnden följande bedömning.

text: Enligt

text: 20 § andra stycket konsumenttjänstlagen

text: - som är tvingande till konsumentens förmån - "får näringsidkaren avhjälpa felet, om han genast efter det att reklamation har kommit honom till handa erbjuder sig att göra detta och konsumenten inte har något särskilt skäl att avvisa erbjudandet". Som framgår ger lagtexten således inte näringsidkaren en undantagslös rätt att avhjälpa felet. Frågan är då vilka fall som omfattas av undantaget. En jämförelse med

text: 27 § andra stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: kan ge viss ledning för den bedömningen. Enligt den bestämmelsen får en säljare inte åberopa att han inte beretts tillfälle att avhjälpa felet, om köparen har avhjälpt felet och det med hänsyn till omständigheterna inte skäligen kunde krävas att köparen skulle avvakta avhjälpande från säljarens sida. Som framgår av förarbetena till den bestämmelsen (se

text: prop. 1989/90:89 s. 124

text: ) är det inte i alla situationer rimligt eller ens möjligt för konsumenten att följa huvudregeln om att först bereda näringsidkaren möjlighet att avhjälpa felet. I ett fall som det nu aktuella där kunden fått vetskap om vad felet på kylaren kunde bero på först efter det att reparationen av kylaren ägt rum och det inte förelegat sådana omständigheter att kunden dessförinnan bort förstå detta, finner nämnden att omständigheterna är sådana att undantagsregeln i

text: 20 § andra stycket konsumenttjänstlagen

text: är tillämplig. Nämnden finner därför att J inte har varit skyldig att i samband med reklamationen erbjuda bolaget att avhjälpa felet.

text: Mot J yrkande har bolaget slutligen invänt att J inte visat att det finns ett orsakssamband mellan något fel i den av bolaget utförda servicen och felet på kylaren samt att J inte visat att bolaget inte bytt kylarvätska vid utförd service.

text: Av utredningen i ärendet framgår att kylarvätskan på bilen inte bytts ut då så bort ske. Med tanke

text: på att all service på bilen utförts av bolaget finner nämnden det genom utredningen i ärendet visat att bolaget försummat att byta kylarvätskan när så bort ske.

text: På grundval av den utredning som finns i ärendet finner nämnden det sannolikt i sig att skadan på kylaren berott på uteblivna byten av kylarvätska samt att denna orsak till skadan på kylaren framstår som klart mera sannolik än andra tänkbara förklaringar. Nämnden finner det därför i tillräcklig grad visat att det före-ligger ett orsakssamband mellan det uteblivna bytet av kylarvätskan och skadan på kylaren.

text: Med hänsyn till vad som nu har anförts finner nämnden att bolaget är skyldigt att ersätta J för kostnaden för reparation av kylaren.


title: Ett kontokort som förvarades i en väska i en låst bil stals medan konsumenten lämnade sitt barn på dagis. Konsumenten har i detta fall inte ansetts ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet (jfr 34 § konsumentkreditlagen 1992:830).

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: 1992:830). Avgörande 1993-11-23; 93-2973

text: M:s plånbok innehållande ett kontokort stals ur hennes handväska som hon förvarade i sin låsta bil. Bilen stod parkerad på gatan i ett lugnt område i Malmö. M lämnade bilen under två till tre minuters tid för att följa sitt barn till förskolan. Under en stor del av denna tid hade hon bilen under uppsikt. Hon befann sig aldrig längre än 30 meter från bilen. Med hjälp av kontokortet har någon obehörig i en bankomat tagit ut sammanlagt 13.900 kr från M:s konto. Då M senare kom fram till sitt arbete upptäckte hon förlusten och gjorde då omedelbart en anmälan om förlusten till banken.

text: M yrkade att banken skulle ersätta henne för uttagen, vilka hade företagits innan förlustanmälan hade hunnit göras till banken.

text: Banken, som bestred yrkandet, anförde att anmälaren hade förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet eftersom hon hade lämnat det kvar i ett fordon som hon inte hade uppsikt över. Banken kunde därför inte anses skyldig att ersätta henne för uttagen.

text: Nämndens bedömning:

text: Av kortbestämmelserna § 5 framgår att kontohavaren är betalningsskyldig för belopp som påförts kontot genom att Onlinekortet använts av obehörig endast om kontohavaren - såvitt nu är i fråga - "genom grov oaktsamhet förlorat sitt kort" eller "på annat sätt förlorat kortet och inte snarast efter upptäckten anmält förlusten" på visst sätt. Kontobestämmelserna har utformats med

text: 24 § konsumentkreditlagen (1977:981)

text: som förebild. Bestämmelserna i den paragrafen är tvingande till konsumentens förmån.

text: Av förarbetena till

text: konsumentkreditlagen

text: (se

text: prop. 1976/77:123

text: s.191) framgår att man vid bedömningen av huruvida grov oaktsamhet föreligger bör beakta att kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang för att kunna användas i stället för pengar. Det bör därför krävas mer försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga som t. ex. att kortet lämnats kvar i en ficka, väska eller fordon som inte stått under uppsikt (jfr även Eriksson-Lambertz, Konsumentkrediter, s.318 f). Fråga uppkommer då huruvida banken i detta ärende kunnat visa att M har gjort sig skyldig till sådan grov oaktsamhet i samband med förlusten av kortet. Av utredningen i ärendet framgår att M förvarat sitt kort i sin handväska som hon lämnat kvar i sin låsta bil. Hon var ifrån bilen under högst två till tre minuter under det att hon lämnade sitt barn på ett daghem, beläget cirka 30 meter från den plats där hon parkerat bilen. Bilen var under stor del av denna tid inom synhåll för M. Området var lugnt och anledning saknades att anta att stöldrisken skulle vara förhöjd. Då M senare parkerade sin bil vid sin arbetsplats fann hon att en ruta slagits in och att hennes plånbok hade tillgripits. Omedelbart efter upptäckten ringde hon till banken och anmälde förlusten. Det framstår i detta fall enligt nämndens mening visserligen som mindre välbetänkt av M att lämna kvar plånboken med kortet i bilen. Men med hänsyn till vad hon anfört om att hon haft

text: viss uppsikt över bilen, att hon lämnat bilen endast under två till tre minuters tid, att bilen var låst och att den var parkerad på en lugn plats utan förhöjd stöldrisk, påståenden som inte motsägs av övrig utredning i ärendet, kan banken inte anses ha visat att förlusten av kortet orsakats av en så allvarlig oaktsamhet att denna får anses vara grov.

text: Fråga uppkommer då om M anmält förlusten av kortet i enlighet med villkoren för kortet. Av utredningen i ärendet framgår att hon spärrat kortet inom en timme efter det att stölden av kortet upptäcktes. Det får enligt nämndens mening anses vara i enlighet med avtalsvillkoren.

text: M har således - såvitt visats i ärendet - inte genom grov oaktsamhet förlorat kortet. Hon har vidare snarast efter upptäckten av stölden anmält förlusten av kortet i enlighet med avtalsvillkoren. Vid sådana förhållanden är hon inte skyldig att betala för belopp som påförts kontot genom att kortet har använts av obehörig.

text: Nämnden rekommenderar således banken att frånfalla sina krav gentemot M om betalning av de belopp som påförts kontot genom att kortet använts av obehörig.


text: Sedan en resenär fyra dagar före avresan fått besked om att hon måste betala enkelrumstillägg, har fråga uppkommit om researrangören kunnat höja priset för resan vid detta tillfälle (11 § lagen om paketresor). Avgörande 1993-10-22; 93-3220

text: K bokade i mitten av februari 1993 en s.k. strövtågsresa till Provence. Den skulle företas i maj. Vid bokningen frågade hon om möjligheten att få dela dubbelrum. Det skulle troligen gå bra. Fjorton dagar före avresan var hon inne på resebyrån och fick då samma svar. Fyra dagar före avresan fick hon meddelande om att hon måste betala 1 250 kr i enkelrumstillägg för att det trots stora ansträngningar inte hade gått att ordna någon rumskamrat till henne. - Första dagen i Provence träffade K en ensam dam som också hade fått besked att det inte fanns någon att dela rum med.

text: K yrkade återbetalning av enkelrumstillägget.

text: Researrangören ansåg att man på alla sätt hade försökt att ordna en rumspartner till K. På grund av avbokningar hade det inte lyckats. K debiterades därför ett tillägg för enkelrum i enlighet med de allmänna resevillkoren.

text: Nämnden anförde:

text: Researrangören har debiterat K ett enkelrumstillägg fyra dagar före avresan.

text: Enligt 11 § lagen om paketresor får priset för en resa inte höjas under de sista 20 dagarna före den avtalade avresedagen. Frågan uppkommer om det tillägg som K har drabbats av för att få bo i enkelrum är en sådan prishöjning som åsyftas i paragrafen. Enligt propositionen till lagen om paketresor är det inte fråga om en ändring av priset om det i avtalet har hållits öppet om inkvartering skall ske i enkel- eller dubbelrum när arrangören sedan preciserar priset. En förutsättning är dock att det tydligt framgår av avtalet hur det nya priset skall fastställas. Av Ks deltagarbevis framgår klart att enkelrumstillägg skall debiteras enligt prislistan om rumspartner inte kan ordnas. Nämnden finner således att det tillägg som K har drabbats av inte går in under de prishöjningar som finns upptagna under den aktuella paragrafen i lagen. Något hinder för researrangören att under de sista 20 dagarna före avresedagen debitera enkelrumstillägget har således inte förelegat.

text: Nämnden finner inte visat annat än att researrangören har gjort vad som skäligen kunde begäras för att ordna en rumspartner till K. Av olika anledningar har detta inte lyckats. Eftersom researrangören i sådana fall, enligt vad som ovan sagts, har rätt att debitera ett enkelrumstillägg kan K:s yrkande inte bifallas.

text: Ordf: ALE


text: Grupptaleärende angående pristillägg (s.k.valutatillägg) enligt 1991 års allmänna resevillkor. Avgörande 1993-11-11; 93-3381 m fl.

text: Enligt 1991 års s.k. allmänna resevillkor får en researrangör, efter det att resenärens beställning bekräftats, endast under i villkoren närmare angivna förutsättningar höja priset för resan. Så är bl.a. fallet om företaget har orsakats ökade kostnader till följd av "växelkursförändringar som överstiger 60 kronor och som är en följd av officiellt beslutade devalveringar av den svenska kronan". En förutsättning för prishöjningen är dock att resenären underrättas därom senast 24 timmar före avresan. Har en kostnadsökning orsakats av växelkursförändringar i övrigt krävs för prishöjning att underrättelse skett senast 30 dagar före avresan. Det förutsätts enligt villkoren att prishöjningen håller sig inom ramen för den kostnadsökning som företaget har orsakats.

text: Tre researrangörer av sk. IT-resor har i ett antal fall avkrävt sina resenärer ett pristillägg, trots att underrättelse om prishöjningen inte skett tidigare än 30 dagar före avresan. Till stöd för sina krav har reseföretagen i princip hänvisat till det nyss angivna villkoret om officiellt beslutade devalveringar och till ett beslut av Riksbanken den 19 november 1992.

text: Allmänna reklamationsnämnden har i flera sådana fall på yrkande av enskilda resenärer rekommenderat reseföretagen att betala tillbaka pristillägget. Nämnden har som skäl anfört att Riksbankens beslut den 19 november 1992, varigenom åstadkoms en flytande kurs på den svenska kronan, inte är en officiellt beslutad devalvering. Nämnden har också anfört att villkoret om officiellt beslutad devalvering inte bör ges en vidare tolkning än vad ordalydelsen ger vid handen; villkoret bör inte tillämpas analogt i andra fall.

text: Konsumentombudsmannen (KO) har genom grupptalan yrkat att Allmänna reklamationsnämnden rekommenderar tre researrangörer att, i enlighet med nämndens tidigare beslut i enskilda fall, till sina resenärer återbetala pristillägg som debiterats i anledning av Riksbankens beslut den 19 november 1992, varigenom åstadkoms en flytande kurs på den svenska kronan. Rekommendationen om återbetalning skall enligt KO:s talan inte omfatta de fall då det debiterade tillägget grundas på växelkursförändring som meddelats resenärerna senast 30 dagar före avresan.

text: Till stöd för sin grupptalan har KO anfört att en rekommendation i enlighet med yrkandet är påkallad från allmän synpunkt, eftersom många konsumenter berörs. KO har i sammanhanget vidare bl.a. anfört att reseföretagen i ett pressmedelande förklarat att de inte avser att följa nämndens beslut i den aktuella frågan.

text: Reseföretagen har motsatt sig att KO:s grupptalan bifalls.

text: Den första researrangören har begärt att ärendet skall vilandeförklaras i nämnden, främst under hänvisning till att det pågår en rättegång vid Stockholms tingsrätt mellan en konsument och företaget om valutatilläggt. Företaget har till stöd för sin ståndpunkt bl.a. anfört att åtgärden att låta kronan flyta skall jämställas med en officiellt beslutad devalvering.

text: KO har bl.a. genmält att det inte finns skäl att vilandeförklara grupptalanärendet på grund av den

text: pågående rättegången; den tvisten har redan prövats av nämnden och ligger till grund för den nu aktuella grupptalan.

text: Den andra researrangören har bl.a. uppgett att företaget har för avsikt att låta saken gå till domstol och att företaget, om det förlorar, kommer att återbetala valutatillägget till samtliga resenärer som har reklamerat.

text: KO har med anledning härav anfört att det är bra att allmän domstol får pröva frågan men att det förhållandet att en enskild resenär väckt talan vid domstol inte föranleder KO till någon ändring av grupptalan.

text: Den tredje researrangören har anfört bl.a. att bolaget numera återbetalat tillägget till alla de resenärer som anmält saken till nämnden.

text: KO har genmält att det är positivt att bolaget betalat tillbaka tillägget till de konsumenter som har vänt sig till nämnden. KO vidhåller dock sitt yrkande av hänsyn till de resenärer som inte har gjort anmälan till nämnden.

text: Nämnden anförde:

text: Nämnden har med tillämpning av de allmänna resevillkoren rekommenderat reseföretagen, varje företag för sig, att betala tillbaka ett pristillägg till en konsument. Det kan antas att också andra konsumenter, som rest med något av företagen, har anspråk på återbetalning på grund av resevillkoren. Nämnden kan därför rekommendera reseföretagen återbetalning också till dessa, om nämnden anser det påkallat från allmän synpunkt.

text: Vad som har kommit fram tyder på att det är en större grupp konsumenter som, kanske på grund av oförmåga eller kostnadsskäl, inte har bevakat sin rätt till återbetalning genom att själva vända sig till nämnden eller till en domstol. Det verkar rimligt att företagen betalar tillbaka pristillägget också till dessa. Om företagen inte gör det, blir konsumenterna sinsemellan orättvist behandlade och företagen kan sägas ha tillgodogjort sig en otillbörlig ekonomisk fördel. Nämnden anser det därför påkallat från allmän synpunkt med en rekommendation som tar sikte på alla de berörda konsumenterna.

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden att KO:s grupptalan skall bifallas. Nämnden rekommenderar därför reseföretagen att genast betala tillbaka de pristillägg som företagen har tagit ut från sina resenärer under åberopande av Riksbankens beslut den 19 november 1992. Rekommendationen avser inte pristillägg varom resenärerna har underrättats senast 30 dagar före avresan.


title: Ersättning för skador som uppkommit på lacken efter användning av ett bilvax (16 § konsumentköplagen, 3 § produktansvarslagen och 2 kap 1 § skadeståndslagen).

text: 16 § konsumentköplagen

text: 3 § produktansvarslagen

text: och

text: 2 kap 1 § skadeståndslagen

text: Avgörande 1994-02-02; 93-3399

text: I april 1993 köpte A ett bilvax med namnet Turtle Vax Color Magic. Han använde vaxet på sin röda bil av årsmodell 1985. Efter en tid blev det stora vita fläckar på lacken, vilka inte gick bort med rubbing. Han klagade hos säljaren som hänvisade honom till generalagenten för vaxet. Generalagenten gick med på att bekosta en behandling hos ett företag. Lacken blev bra tills det hade regnat, då återkom fläckarna. I sin anmälan till nämnden yrkade A ersättning för avhjälpande av skadorna. Han riktade sin anmälan både mot säljföretaget och generalagenten.

text: Både säljföretaget och generalagenten bestred yrkandet. Generalagenten anförde att man i och för sig kände till problemet men menade att det röda färgpigmentet i lacken bryts ned av UVstrålningen och surt nedfall. När det sedan regnar på en vaxad yta lägger sig vattnet i droppar och när solen lyser på lacken uppstår en brännglaseffekt, varvid det nedbrutna pigmentet kan missfärgas. Det händer aldrig på nya bilar eller bilar med metalliclack utan endast på några röda eller blå bilar. Anledningen till att man inte varnade för dessa risker var enligt generalagenten att biltillverkarna rekommenderade vaxning som skydd för lacken och att problemet uppkommit i så liten omfattning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det framgår av utredningen att det uppstått skador på bilens lack efter användandet av det omtvistade vaxet. Likadana skador har uppstått på en annan bil vid användandet av vaxet (jfr nämndens ärende 93-4637). Med hänsyn härtill och till vad som i ärendet klarlagts om skadornas art och omfattning finner nämnden att övervägande skäl talar för att det finns ett orsakssamband mellan vaxet och skadorna på den i det nu ifrågavarande ärendet aktuella bilens lack.

text: I bruksanvisningarna för vaxet eller annars finns inte någon varning för att vaxet under vissa förutsättningar kan orsaka skador på lacken, trots att tillverkaren känner till problemet. Vid sådant förhållande får det anses att den försålda vaxen är behäftad med fel i enlighet med bestämmelserna i

text: 16 § konsument-köplagen (1990:932)

text: . På grund härav är säljföretaget enligt

text: 31 § samma lag

text: skyldigt att ersätta A för de skador som uppstått på hans bils lack vid användningen av vaxet.

text: Frånvaron av varning för att vaxet under vissa förutsättningar kan orsaka skador på lacken måste emellertid också anses utgöra dels en sådan säkerhetsbrist som enligt

text: produktansvarslagen (1992:18)

text: grundar skadeståndsskyldighet för generalagenten gentemot A för den ifrågavarande skadan, dels - mot bakgrund av generalagentens kunskap om att vaxet kunde orsaka problem av det slag som skadan utgör - vårdslöshet från generalagentens sida. Sistnämnda vårdslöshet får anses ha orsakat den ifrågavarande skadan. Generalagenten är därför skyldig att ersätta skadan enligt

text: 2 kap 1 § skadeståndslagen

text: Generalagenten är således skyldig att ersätta skadan såväl enligt reglerna i

text: produktansvarslagen

text: som enligt reglerna i

text: skadeståndslagen

text: . Med hänsyn till att reglerna i

text: produktansvarslagen

text: innebär att den skadelidande inte får full ersättning för skadan, är det förmånligast för A - som har valrätt i detta avseende - om reglerna i

text: skadeståndslagen

text: tillämpas. Enligt dessa regler skall generalagenten ersätta skadan i dess helhet.

text: Såväl säljföretaget som generalagenten är således skyldiga att fullt ut ersätta A för skadan. A är berättigad att kräva vem som helst av dem på hela ersättningsbeloppet. Deras ansvar är således solidariskt.


text: I en annons utbjöds en resa till ett rabatterat pris. Då erbjudandet inte var begränsat och det fanns platser kvar, borde en resenär, som bokade plats två dagar senare, ha fått köpa resan för det rabatterade priset. Avgörande 1993-10-22; 93-3401

text: I läste en annons i Helsingborgs Dagblad söndagen den 6 juni där det stod att en researrangör sålde resor till Djerba från 995 kr. Det angavs att priset gällde i mån av plats. Där angavs vidare att kontoret öppnade på måndag kl. 09.00. När I beställde tre resor tisdagen den 8 juni fick hon betala 1 595 kr per person. Av annonsen framgick inte att den bara gällde ett visst antal platser. Det är fråga om otillbörlig marknadsföring.

text: I yrkade prisavdrag med 600 kr per person och anförde:

text: Researrangören anförde: Det torde vara allmänt känt och erkänt att annonsering av resor i dagspressen avser rabatterade, s. k. sista minuten-resor. I annonsen angavs "res nu 995 kr". Dessa resor fanns till salu under söndagen den 6 juni och måndagen den 7 juni. Därefter höjdes priset till 1 595 kr. Dessa rabatterade resor varierar ju allt efter tillgång och efterfrågan och eftersom det fanns långt fler än 10 resor till salu för 995 kr så angavs detta inte i katalogtexten. Konsumentverket ställer ju krav på arrangören att ange platsantal om man har färre än 10 resor till salu.

text: Nämnden anförde:

text: I researrangörens annons angavs "Res nu! 995:- i mån av plats". Bland destinationerna fanns Djerba upptagen. Även om annonsen inte är helt lättläst så måste den enligt nämndens mening tolkas så att resorna till Djerba omfattas av annonsen. Av utredningen framgår också att resor till Djerba med samma avgång som I har köpt har sålts för 995 kr. Någon begränsning har inte angivits i annonsen om att den bara skulle gälla ett visst antal platser. Annonsen måste därför tolkas så att priset gällde så länge plats fanns. Nämnden vill framhålla att det är viktigt att det i marknadsföringen klart och tydligt anges under vilka förutsättningar som lämnade erbjudanden gäller.

text: Av utredningen i ärendet finner nämnden det klarlagt att plats fanns till Djerba när I ville boka resorna. Eftersom erbjudandet i annonsen inte var begränsat, borde hon enligt nämndens mening ha fått köpa resorna till det i annonsen angivna priset. Då hon inte har fått möjlighet härtill skall hennes yrkande således bifallas.


text: En hyrbil, som omfattades av reseavtalet, stals. Fråga om skadestånd enligt 16 § lagen om paketresor. Avgörande 1993-11-11; 93-3415

text: I reseavtalet med researrangören ingick flygresa till Nice och hyra av hyrbil. N hade själva ordnat inkvartering, en vecka i St Martin, en avlägsen bergsby i Provence, och en vecka i Juan les Pines. Resan kostade 4 390 kr per person.

text: Hyrbilen stals under natten till den 8 juni. Telefonkontakt togs med researrangören på morgonen men representanten kunde inte lämna något råd förrän på eftermiddagen. Polisanmälan gjordes. Polisen krävde att få del av bilpappren som låg i den stulna bilen. Biluthyrningsföretaget vägrade att engagera sig i ärendet förrän polisrapporten fanns tillgänglig. Genom lyckliga omständigheter fanns en svenska i byn som kunde hjälpa resenärerna i den franska byråkratin. Resenärerna fick till slut ut en ny bil i Aix, sex mil från St Martin. N fick därefter informera researrangören och resenärerna besökte platskontoret i Nice den 17 juni för att få ett intyg. Dit åkte de med tåg från Juan les Pines.

text: Glädjen med resan begränsades genom stölden. Resenärerna förorsakades dessutom extra kostnader. Kontakt togs efter hemkomsten med researrangören som hänvisade resenärerna till biluthyrningsföretaget eller resenärernas eget försäkringsbolag. Båda dessa hänvisade dock till researrangören. N yrkade skadestånd med 1 275 kr för utlägg och förstörda semesterdagar.

text: Researrangören bestred yrkandet. En stöld av det här slaget är givetvis olycklig. Ansvaret för sådana händelser regleras helt och hållet av eventuella försäkringar. Man hade levt upp till det ansvar som bolaget kunde förväntas ha i dylika ärenden genom att agera som förmedlare av kontakter. Det är en orimlig tanke att researrangören skulle reglera en stöld av det här slaget.

text: Nämnden anförde:

text: Det är alltså fråga om ett paketreseavtal omfattande bl.a. en hyrbil på resmålet. Skadeståndsyrkandet avser ersättning för olägenhetenheter m.m. till följd av att bilen har blivit frånstulen resenärerna.

text: Enligt

text: 16 § första stycket lagen (1992:1672)

text: om paketresor har resenären rätt till prisavdrag och skadestånd vid andra fel i de avtalade tjänsterna än sådana som anges i 15 §, om inte felet beror på honom. Enligt andra stycket har resenären inte rätt till skadestånd, om arrangören visar att ett fel beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit ellet övervunnit.

text: Det förhållandet att en hyrbil som tillhandahållits enligt avtalet stulits kan enligt nämndens mening inte utan vidare betecknas som ett fel i den avtalade tjänsten. Även om stölden betecknades som ett fel i

text: paketreselagens

text: mening skulle en sådan händelse i regel falla utanför det kontrollansvar som enligt

text: 16 § andra stycket

text: begränsar researrangörens skadeståndsskyldighet. Med hänvisning till det anförda, och då några särskilda omständigheter som kan leda till en

text: annan bedömning inte har kommit fram, finner nämnden att skadeståndsyrkandet inte kan bifallas.


text: Fråga om reklamation skett "inom skälig tid" i den mening som avses i 19 § lagen om paketresor. Avgörande 1993-12-23; 93-3504

text: E och S bokade en tvåveckors paketresa till Poros. Den företogs i april 1993. Priset var 2 795 kr per person. Inkvartering skulle ske i lägenhet på anläggningen Maria.

text: Resenärerna var de första gästerna för säsongen. Den anvisade lägenheten dröp av fukt. Elen kollapsade direkt. Det var becksvart i lägenheten. Först efter ett dygn blev felet åtgärdat. Kokplattan, som inte fungerade, byttes inte ut förrän fyra dagar återstod av vistelsen. - Resenärerna bemöttes med nonchalans och ointresse av reseledarna. Hemresetiden ändrades dessutom flera gånger. E och S yrkade prisavdrag med 800 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet eftersom klagomålen hade framförts till arrangören först sedan mer än två månader hade passerat efter hemkomsten. Enligt de allmänna resevillkoren skall reklamation framställas till researrangören så snart som möjligt och senast två månader efter hemkomsten för att vinna beaktande. Genom den sena reklamationen har researrangörens möjligheter att utreda ärendet på ett korrekt sätt försvårats.

text: Resenärerna framhöll att anledningen till att resenärerna väntade med reklamationen var att de ville avvakta utgången i den reklamation som en granne till dem gjorde.

text: Nämnden anförde:

text: Som närmare framgår av

text: 19 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor får resenären inte åberopa fel om han inte inom skälig tid efter det att han märkt felet underrättar arrangören eller återförsäljaren om felet. Av förarbetena till lagen (se

text: s.95) framgår att vad som är "skälig tid" torde få avgöras från fall till fall. Det kan bero bl.a. på vilken typ av fel det rör sig om och hur svårt eller lätt det är för resenären att komma i kontakt med arrangören eller återförsäljaren. Vidare kan det få betydelse om resenären haft skäl att anta att den som skulle fullgöra prestationen på platsen skulle åtgärda felet. Av nämnda förarbeten framgår också att man i övrigt torde kunna hämta ledning för tillämpningen i förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: . I dessa förarbeten (se

text: s.112 f och

text: s.216 f) framgår att begreppet "inom skälig tid" i praktiken ger konsumenten ett ganska långt utrymme i tiden för reklamation. Bl.a. anges i förarbetena att konsumenten skall ha tid för att överväga om felet är av sådant slag att han kan åberopa det mot näringsidkaren och för att konsumenten skall kunna rådgöra med en konsumentvägledare eller någon annan som kan ge de upplysningar som konsumenten behöver för att kunna avgöra om konsumenten har anledning att påtala felet hos näringsidkaren. I förarbetena anges således att näringsidkaren i praktiken bör få godta att en relativt lång tid har förflutit innan köparen reklamerar mot ett köp eller en tjänst.

text: Med hänsyn till vad som nu anförts finner nämnden att den av resenärerna gjorda reklamationen skett "inom skälig tid". De resevillkor som researrangören har åberopat saknar betydelse eftersom bestämmelserna i 19 § lagen om paketresor är tvingande till konsumentens förmån.

text: Av utredningen i ärendet finner nämnden framgå att det har varit vissa brister i inkvarteringen. Ett prisavdrag bör därför utgå med skäliga 700 kr per person.


title: Fråga om ansvaret för skada på ett golv i en hyreslägenhet, som hade orsakats av en säng (jfr 31 § konsumentköplagen).

text: 31 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1993-12-03; 93-3505

text: I januari 1992 köpte M en bäddsoffa av S. Ett år senare reklamerade M soffan, då upphängningsanordningen till utdragssängen hade lossnat från stommen. Vassa detaljer av metall hade skadat parkettgolvet.

text: S åtgärdade felet på soffan. M:s hyresvärd gjorde en besiktning av skadorna och uppskattade att det skulle kosta M 3 000 kr att få golvet åtgärdat. S var inte villig att ersätta M för den kostnaden.

text: S invände att bolaget inte hade gjort någon utredning om huruvida soffan använts ovarsamt, utan att man har som policy att ta ansvar för de produkter man säljer. Vidare invände bolaget att det inte var ansvarigt för de eventuella skador som soffan gjort på parkettgolvet, eftersom M hyrde sin lägenhet. Därmed skulle

text: 31 § konsumentköplagen

text: inte bli tillämplig.

text: Nämndens bedömning:

text: En säljare kan bli skadeståndsskyldig för skador på annat än den sålda varan som har orsakats av skadebringande egenskaper hos den sålda varan, s.k. produktskador. För att säljaren ska bli skadeståndsskyldig krävs att skadan ska bero på att det föreligger ett fel i den sålda varan enligt

text: 21 §§

text: konsumentköplagen

text: S har invänt att bolaget inte gjort någon utredning om huruvida skadorna på golvet uppkommit på grund av något köprättsligt fel hos soffan eller av någon annan anledning. Nämnden finner det dock, vid en samlad bedömning, sannolikt att skadorna uppkommit på grund av fel i soffan.

text: S har även invänt att

text: 31 § konsumentköplagen

text: inte bör vara tillämplig då paragrafen inte gäller sakskador på egendom som köparen har lånat eller hyrt. Nämnden anser dock inte att det som sägs i

text: prop 1989/90:89

text: sid 133 om lån och hyra kan anses tillämpligt på detta fall. M svarar för skadan i förhållande till den som äger huset där hon bor, oavsett om hon hyr lägenheten eller äger den. Hon bör därför ersättas med 3 000 kr.

text: Nämnden rekommenderar S att genast betala 3 000 kr till M.


text: Ett försäkringsbolag var beställare av arbeten för att åtgärda en vattenskada. Fråga dels om bolagets ansvar för att arbetena utfördes fackmässigt, dels om bolagets rätt att kräva ut självrisken innan skaderegleringen var avslutad. Avgörande 1994-01-17; 93-3516

text: Till följd av en otät mattskarv uppstod en vattenskada i ett duschrum i P:s bostad. För att åtgärda skadan anlitade P:s försäkringsbolag, såsom beställare, olika byggentreprenörer. Sedan arbetena hade slutförts, krävde bolaget P på självrisk.

text: P yrkade i nämnden att befrias från att betala självrisk med motivering att skadan inte hade åtgärdats på ett fackmannamässigt vis samt yrkade skadestånd av försäkringsbolaget under anförande att skaderegleringen hade tagit oskäligt lång tid.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandena, anförde att P inte hade visat att skadan inte hade åtgärdats på ett fackmannamässigt sätt, att det av villkoren följde att P var skyldig att betala självrisk samt att P inte hade förmått visa att bolaget hade förfarit försumligt vid skaderegleringen.

text: Nämndens bedömning:

text: Bevisskyldigheten för att ett arbete, vilket har utförts i skadereglerande syfte av en entreprenör på uppdrag av ett försäkringsbolag, inte är fackmannamässigt utfört, måste anses åvila försäkringstagaren. Enligt nämndens mening åvilar det dock försäkringsbolaget att undersöka om ett arbete är fackmannamässigt utfört i sådana fall då försäkringstagaren menar att så inte är fallet och då försäkringsbolaget har beställt arbetet.

text: I dessa fall inträder sålunda, enligt nämndens uppfattning, en faktisk skyldighet för försäkringsbolaget att vidta ytterligare åtgärder. Försäkringsbolagets skyldighet härvidlag får anses särskilt uttalad mot bakgrund av att det är försäkringsbolaget som i dessa fall har ingått avtalet med entreprenören, och att något avtalsförhållande mellan försäkringstagaren och entreprenören då inte föreligger. Försäkringsbolaget har sålunda att inför försäkringstagaren svara för att entreprenörens arbete är fackmannamässigt utfört.

text: Av försäkringsvillkoren följer att försäkringstagaren är skyldig att betala självrisk till försäkringsbolaget, då försäkringsbolaget har reglerat skadan. En skada liknande den ifrågavarande kan dock inte anses reglerad förrän den har åtgärdats på ett fackmannamässigt vis. Någon skyldighet att dessförinnan betala självrisk kan, enligt nämndens mening, inte anses föreligga. Bevisskyldigheten för att skadan inte har utförts på ett fackmannamässigt vis åvilar, som ovan har nämnts, försäkringstagaren. Enligt nämndens uppfattning är dock försäkringsbolaget oaktat detta, och i enlighet med vad som tidigare har anförts, inte berättigat till självrisken i de fall då försäkringstagaren har reklamerat skaderegleringen och någon besiktning inte har vidtagits av bolaget.

text: Försäkringsbolaget har inte ens påstått att bolaget har besiktigat entreprenörernas arbeten på P:s hus. Med hänsyn härtill och till vad som har anförts här ovan, har bolaget inte varit berättigat att

text: kräva P på självrisken. Försäkringsbolaget bör sålunda avstå från sitt krav på självrisk till dess att bolaget på platsen har undersökt entreprenörernas arbeten och funnit dem utförda på ett fackmannamässigt sätt.

text: Vad slutligen gäller P:s anspråk på skadestånd, finner nämnden att P inte kan anses berättigad därtill eftersom hon inte förmått visa att försäkringsbolaget har förfarit försumligt vid skaderegleringen.


text: Förutsättningarna för ändring av försäkringsvillkor (17 § konsumentförsäkringslagen). Avgörande 1993-12-22; 93-3827

text: Under bilkörning blev E tvungen att väja för att undgå att sammanstöta med en ren som var på körbanan. Bilen, som till följd av undanmanövern kom att hamna i en snövall vid sidan av vägen, fick lack- och plåtskador vid avkörningen.

text: E yrkade att skadan skulle omfattas av försäkringen och anförde: Enligt de försäkringsvillkor som försäkringsbolaget har tillställt honom lämnas ersättning om fordonet, till följd av att ett djur plötsligt eller oförutsett kommer upp på vägen, skadas vid kollision med föremål vid vägen. Bolaget har inte informerat honom om att villkoren har ändrats så att ersättning numera endast utgår för skada till följd av en direkt kollision med ett djur.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde: Av den villkorssammanfattning som E fått del av, framgår att ersättning lämnas vid direkt kollision med ett djur. Då E inte kolliderat med något djur, kan ersättning inte lämnas.

text: Nämndens bedömning:

text: För att försäkringsvillkor skall få ändras i samband med förnyelse krävs enligt

text: 17 § 2 st konsumentförsäkringslagen (1980:38)

text: att försäkringsbolaget begärt ändring av villkoren i ett skriftligt meddelande till försäkringstagaren. Av förarbetena (

text: prop 1979/80:9 s. 47

text: och

text: ) framgår bl.a. att "Den begränsningen gäller dock att ett skriftligt meddelande om villkorsändringen måste ha avsänts senast 14 dagar före försäkringstidens utgång" (nämndens understrykning).

text: Försäkringsbolaget har, enligt vad bolaget uppgett, inför förnyelsen av avtalet endast tillställt E en sammanfattning av villkoren för den aktuella försäkringen. E har således inte fått någon upplysning om att något av villkoren i sammanfattningen skulle innebära en förändring i förhållande till det gällande försäkringsavtalet. Detta är särskilt anmärkningsvärt eftersom den förändring bolaget beslutat genomföra innebär en påtaglig försämring av försäkringsskyddet. Försäkringsbolagets förfarande att bara tillställa E en villkorssammanfattning har alltså inneburit att försäkringsvillkoren inte ändrats vid förnyelsen av avtalet i august 1992. Skadan bör därför ersättas av bolaget.


title: Ett försäkringsvillkor, som innebar att den som inte kunde förete inköpskvitto på en stulen vara endast erhöll ersättning motsvarande varans halva värde, har med stöd av 36 § avtalslagen lämnats utan avseende.

text: 36 § avtalslagen

text: lämnats utan avseende. Avgörande 1994-02-08; 93-4070

text: Vid ett inbrott i G:s bil stals bl.a. en bilstereo och tio kassettband. På grund av att G inte kunde uppvisa kvitto på bilstereon, ersatte försäkringsbolaget, enligt sina villkor, denna med endast 50 procent av dess beräknade restvärde. Försäkringsbolaget lämnade ersättning för endast ett av kassettbanden med motivering att bolaget, vid inbrott i bil, aldrig lämnar ersättning för mer än ett kassettband.

text: G yrkade att försäkringsbolaget skulle ersätta honom för bilstereon med hela dess beräknade restvärde samt för tio kassettband.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandena.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att vanliga bevisvärderingsregler måste gälla i fråga om förlust av bilstereo. Det innebär att ingen ersättning bör utgå om utredningen inte ger stöd för att det är fråga om försäkringsfall eller att viss uppgiven egendom inte omfattas av detta. I motsatt fall skall försäkringsersättningen sättas ned bara under de förutsättningar som anges i konsumentförsäkringslagen, om denna är tillämplig.

text: Vad nämnden har uttalat nu innebär att ett villkor om att ersättning skall utgå med hälften av bilradions värde om radions ålder och fabrikat inte kan styrkas genom kvitto eller garantibevis i original inte kan godtas. Villkoret får således anses som oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Mot denna bakgrund bör G:s talan i denna del bifallas. Ersättning bör sålunda utgå med 2 060 kr.

text: Vad sedan gäller G:s yrkande om ersättning för tio kassettband finner nämnden, i enlighet med sin tidigare bedömning i liknande ärenden, att ersättning skall utgå för sex kassettband. Bolaget bör sålunda utge ersättning för ytterligare fem kassettband.

text: En ledamot var skiljaktig i fråga om tillämpningen av

text: 36 § avtalslagen

text: och ville lämna yrkandet om högre ersättning för bilstereon utan bifall.


text: Rätten för en medresenär att avboka en paketresa, när den andre resenären avbokat sin resa på grund av sjukdom. Avgörande 1993-12-23; 93-4110

text: Y och A skulle tillsammans företa en enveckas paketresa till Nice i juli 1993. Priset var 4 500 kr per person. Resenärerna hade betalt för avbeställningsskydd. A insjuknade akut dagen före avresan. Y ringde därför och avbeställde hennes resa. Y fick uppgift om att hon inte hade rätt att avboka sin resa, eftersom hon och A inte var släkt. Trots upprepade diskussioner vidhöll researrangören denna ståndpunkt. För att inte förlora hela resepriset valde hon då att genomföra resan ensam. När A ringde researrangören ett par dagar senare fick hon uppgift om att Y hade varit i sin fulla rätt att avboka den gemensamma resan.

text: Y yrkade i nämnden återbetalning av erlagt belopp.

text: Researrangören bestred yrkandet och beklagade att resenärerna hade fått olika besked om möjligheten att avboka för medresenären vid akut sjukdom hos en resenär. Enligt resevillkoren punkt 3.2.3. har ett resesällskap till en drabbad person rätt till avbokning om det omöjliggör för resenären att genomföra resan. Att sjukdom drabbade anmälarens resesällskap är beklagligt men att den skulle gjort resan orimlig att genomföra för anmälaren har uppenbarligen motbevisats av anmälarens fullbordande av resan.

text: Nämnden anförde:

text: Av utredningen i ärendet framgår att Y önskade avboka sin resa när hennes reskamrat A p.g.a akut sjukdom avbokade sin resa. Enligt de för ifrågavarande resa tillämpliga allmänna resevillkoren punkt 3.2.2. har en person med vilken resenären gemensamt beställt resan rätt att avbeställa sin resa om medresenären avbeställer i enlighet med reglerna för avbeställningsskyddet och det är oskäligt att resenären skall genomföra resan utan den andra personens sällskap.

text: Nämnden anser att om två personer har bokat en resa för att genomföra den tillsammans så är det oskäligt att kräva att en av dem skall genomföra resan om den andre avbokar resan p.g.a. akut sjukdom. Y har således haft rätt att frånträda avtalet. Hon har ej gjort detta eftersom hon fick en felaktig uppgift från researrangören om rätten att avbeställa. Den prestation hon har erhållit från researrangören måste således betecknas som felaktig. Hennes utbyte av resan har - p.g.a. den felaktiga informationen - blivit sämre än vad det skulle ha blivit om hon hade fått möjlighet att avboka och resa vid ett senare tillfälle tillsammans med sin kamrat. Hon bör därför vara berättigad till ett prisavdrag med hälften av resans pris, dvs med 2 250 kr.