title: Skadeståndsskyldighet för staten med anledning av bristande utredningsåtgärder efter dödsfall som inträffat efter ett polisingripande

text: 1. Justitiekanslern tillerkänner sökandena ersättning med 30 000 kr vardera. Sökandena tillerkänns även ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 86 100 kr.

text: Åklagarmyndigheten respektive Polismyndigheten ansvarar för hälften var av ersättningen till sökandena (15 000 kr till var och en av dem) och ombudskostnaderna (43 050 kr).

text: 2. Justitiekanslern riktar kritik mot Åklagarmyndigheten för att ha underlåtit att skyndsamt vidta alla relevanta utredningsåtgärder efter det att AA hade avlidit.

text: 3. Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten för att ha beslutat om att de ingripande poliserna fick hålla ett gemensamt avlastningssamtal före det att de avrapporterade händelsen, att avrapporteringen skedde genom upprättande av promemorior och för bristande saklighet under förhör med en av poliserna.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Ingripandet och händelseförloppet fram till AA:s död

text: AA vårdades i december 2014 på sjukhus inom ramen för psykiatrisk tvångsvård. Den 10 december 2014 förvärrades AA:s tillstånd på så sätt att han blev aggressiv och agerade i affekt. När vårdpersonalen inte lyckades lugna honom ringde de polis för att få hjälp.

text: En polispatrull med en polisinspektör (A) och en polisassistent (B) och ytterligare en polispatrull från Gruppen för särskilda händelser (GSU) med två polisinspektörer (C och D) och en polisassistent (E) anlände till sjukhuset. AA befann sig då ensam i ett tomt patientrum. Poliserna fick information om att AA kunde vara beväpnad med ett rakblad. Det beslutades om ett ingripande vid vilket handfängsel och OC-spray skulle få användas för det fall AA gjorde motstånd. A var insatschef men överlämnade – med anledning av den särskilda träning och kompetens som GSU har av inbrytningar i låsta rum – ansvaret för ingripandet till C, som tillsammans med D och E bildade en ingripandepatrull.

text: Utifrån den senare granskning som Riksåklagaren gjorde är följande utrett om ingripandet, omständigheterna kring AA:s dödsfall, och polisens åtgärder i anslutning till detta.

text: Avsikten vid ingripandet var att stänga in AA i ett av rummets bortre hörn med hjälp av en sköld. Det misslyckades dock eftersom AA angrep poliserna. E träffades i ansikte och på kropp av slag och hugg med ett tillhygge som senare visade sig vara en penna. A och B anslöt sig till ingripandet. C och E använde OC-spray mot AA som dock fortsatte att göra motstånd. Efter ett tag lades AA ner på golvet, först på alla fyra och sedan med magen mot golvet. A och B utdelade slag med batong mot AA:s ben. Möjligtvis utdelade någon av poliserna även knytnävsslag. B kopplade ett benlås på AA. E försökte använda sin OC-spray ytterligare en gång. Sprayen fungerade inte fullt ut så E sprayade i stället sina handskar och gnuggade dessa i AA:s ansikte. A uppfattade att AA spottade våldsamt och tog en plastpåse som han höll för munnen på AA och sprayade strax därefter med OC-spray. I det skedet av händelseförloppet lämnade E och B rummet eftersom de hade kontaminerats av OC-spray i ansiktet. De kvarvarande poliserna fortsatte att försöka belägga AA med handfängsel. C höll ett grepp om AA:s högra arm och lyckades efter en stund få upp armen och sätta på ett handfängsel. D höll ett grepp om AA på dennes vänstra sida där vänster arm låg under kroppen. Han fick hjälp av sjukvårdspersonal att hämta en sax för att klippa upp AA:s jacka så att armen kunde frigöras och även vänstra armen beläggas med handfängsel. Polisen bedömde att även benfängsel skulle användas. I samband med att benfängslet sattes fast uppmärksammade E att AA:s kropp blev slapp och att han hade kräkts. AA bars ut ur rummet och lades på mage på en bältsäng. Sjukvårdspersonal undersökte honom och kunde inte höra andnings- eller hjärtljud. Handfängslet togs då bort och man lade AA på rygg. Hjärt- och lungräddning påbörjades. Efter några minuter tog narkosläkare över och lyckades efter en stund att få i gång hjärtverksamheten. I samband med hjärtkompressionerna noterade läkarna att det rann uppkastningar ur AA:s mun och att luften inte nådde ner till lungorna.

text: Något rakblad eller annat tillhygge hos AA påträffades aldrig. Sjukhusets ordningsvakt var inne i rummet eller i dörröppningen under ingripandet men vidtog själv inga aktiva åtgärder. Under delar av händelseförloppet stod dörren på glänt och några personer ur sjukvårdspersonalen (vittnena X, Y och Z) såg att någon eller några av poliserna tryckte ett knä och/eller en fot mot AA:s rygg. Ytterligare några vittnen (P och Q) såg att AA låg stilla och att det såg ut som om han var medvetslös vid det tillfälle då handfängsel sattes på. Ordningsvakten, P, Q och Y har senare beskrivit att även de som befann sig utanför rummet hade reagerat på användandet av OC-sprayen.

text: Ett avlastningssamtal genomfördes med de ingripande poliserna samma kväll. En lokalpolisområdeschef hade gett direktiv om att samtalet endast fick avse polisernas mående och eventuella åtgärder som behövde vidtas ur ett arbetsmiljöperspektiv. Samtalet hade stämts av med en åklagare för polisärenden. Efter samtalet upprättade var och en av poliserna promemorior över händelseförloppet vid ingripandet.

text: AA avled morgonen efter.

text: Vid ett av förhören med A under den efterföljande utredningen föreslog förhörsledaren själv vissa svar på frågor om hur plastpåsen hade hållits mot AA. Förundersökningsledaren närvarade inte vid förhöret.

text: Den efterföljande utredningen

text: Särskilda åklagarkammaren inledde den 11 december 2014 en förundersökning om tjänstefel med en chefsåklagare som förundersökningsledare. Åklagaren inhämtade polisernas promemorior och höll förhör med anhöriga, ordningsvakt och nio personer ur sjukvårdspersonalen. A och E hördes som vittnen. Åklagaren inhämtade även ett rättsmedicinskt yttrande som daterades den 28 januari 2015. Rättsläkaren, som främst hade haft sjukhusets journaler och polisernas promemorior som underlag, konstaterade i sin bedömning att fynden sammanlagt talade för att AA avlidit på grund av akut syrebrist (kvävning) efter inandning av magsäcksinnehåll under polisingripandet. Orsaken till kräkningen och inandningen av magsäcksinnehållet kunde inte klarläggas men dödssättet ansågs vara en olyckshändelse.

text: Åklagaren beslutade den 20 april 2015 att lägga ned förundersökningen. Som skäl för beslutet angavs att det inte längre fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Hon beslutade samtidigt att inte inleda förundersökning om vållande till annans död.

text: Åklagaren återupptog förundersökningen den 22 oktober 2015 med hänsyn till att nya omständigheter hade framkommit. I samband med beslutet ändrades brottsrubriceringen till vållande till annans död. Tingsrätten förordnade den 27 oktober 2015 om ett målsägandebiträde för AA:s närmaste anhöriga. Under den återupptagna förundersökningen vidtogs bl.a. följande utredningsåtgärder. Förhör hölls med 14 personer som hade arbetat på sjukhuset under ingripandet men inte hörts tidigare och även med de tre poliser som deltagit i ingripandet och som inte var hörda. Förhör hölls även med rättsläkaren. Det genomfördes fotorekonstruktioner och hämtades in föreskrifter, instruktioner och utbildningsmaterial rörande bland annat användning av OC-spray, förhandling i krissituationer, användning av olika grepp vid ingripanden, risker för kvävning/cirkulationskollaps och loggrapporter från Polismyndigheten. Även en internutredning som Landstinget i Västmanland hade gjort hämtades in. Vidare hämtades det in uppgifter om när och hur avlastningssamtal hade genomförts med personal vid sjukhuset och skriftliga rapporter som personal vid sjukhuset hade upprättat efter händelsen. Slutligen inhämtades ett kompletterande rättsmedicinskt utlåtande från rättsläkaren, daterat den 4 januari 2016. Inför detta hade rättsläkaren fått ett underlag på cirka 300 sidor med bland annat sjukvårdspersonalens uppgifter från vittnesförhör. I sitt nya utlåtande konstaterade rättsläkaren att hans tidigare bedömning av dödsorsaken inte ändrades efter genomgång av det nya utredningsmaterialet. I fråga om det tidigare konstaterandet att dödsfallet var en olyckshändelse uppgav han dock att det tryck som poliserna hade utövat mot AA:s bröstkorg och rygg när denne låg på mage i sig kunde förklara de uppkomna kräkningarna. Läget på magen under kräkningarna och även den kortvariga tilltäppningen av munnen med en plastpåse kunde ha orsakat eller förvärrat inandningen av magsäcksinnehåll. Handlingsförloppet, utifrån de tillkommande uppgifterna, talade för att kräkningen med efterföljande inandning av magsäcksinnehåll hade uppkommit såväl i tidsmässigt som i orsakssamband med polisingripandet. Sammanfattningsvis bedömde rättsläkaren att händelseförloppet talade för att kräkningen, inandningen av magsäcksinnehåll med efterföljande syrebristskador i hjärnan och hjärtat och den slutliga döden hade orsakats av polisernas ingripande.

text: Åklagaren beslutade den 13 april 2016 att återigen lägga ner förundersökningen. Efter en begäran om överprövning beslutade en vice överåklagare vid Utvecklingscentrum den 30 juni 2016 att inte ändra åklagarens beslut.

text: Riksåklagaren beslutade den 16 december 2016 att inleda en granskning av ärendet. Granskningen avslutades genom beslut meddelat den 3 maj 2017 att återuppta förundersökningen för vållande till annans död och tjänstefel. I beslutet konstaterade Riksåklagaren att det hade funnits brister i den inledande utredningen. När det gällde den tekniska bevisningen ansågs det vara en brist att de burkar med OC-spray som hade använts vid ingripandet inte hade säkrats i syfte att kunna undersöka dessa och bedöma hur mycket spray som hade använts under ingripandet. Avseende vittnesförhören ansågs det vara en brist att endast nio av sammanlagt 23 personer som hade arbetat på sjukhuset och närvarat vid ingripandet hade förhörts under den första förundersökningen. Flera av de vittnen som hade hörts först under den andra förundersökningen hade också haft svårt att minnas detaljer, t.ex. detaljer om det tryck med knä och/eller fot mot AA:s kropp som de hade uppgett att de hade sett. Det hade också fått till följd att rättsläkaren inte hade haft all relevant information tillgänglig under den första undersökningen vilket uppenbarligen hade påverkat hans bedömning. Riksåklagaren bedömde även att tidigare vittnesförhör hade kunnat läggas till grund för en säkrare bedömning av om det funnits skäl att höra någon eller några av poliserna som misstänkt, eventuellt redan under den första förundersökningen.

text: Det beslutades att ärendet skulle överlämnas till Särskilda åklagarkammaren för fortsatt handläggning. Efter att vissa förundersökningsåtgärder vidtagits beslutade en chefsåklagare vid kammaren den 1 september 2017 dels att lägga ned förundersökningen avseende vållande till annans död och tjänstefel, dels att utreda två brottsmisstankar om tjänstefel vidare.

text: Riksåklagaren beslutade den 28 september 2017 att ändra det senaste nedläggningsbeslutet och att återuppta förundersökningen om vållande till annans död och tjänstefel. Samtidigt övertog Riksåklagaren utredningen av de pågående utredningarna om tjänstefel.

text: Den 20 april 2018 överlämnade Riksåklagaren sitt förundersökningsledarskap till den vice riksåklagaren. Ytterligare utredningsåtgärder vidtogs, bl.a. hölls ett förhör med rättsläkaren och ett yttrande från Socialstyrelsens rättsliga råd begärdes in. Rättsliga rådet ansåg, till skillnad från rättsläkaren, att det inte fanns övertygande stöd för att någon av de åtgärder som polisen hade vidtagit mot AA hade haft en avgörande effekt for den dödliga utgången.

text: Vice riksåklagaren lade den 12 mars 2019 slutligen ned förundersökningen.

text: Anspråket m.m.

text: Sökandena, AA:s föräldrar och två syskon, har begärt skadestånd av staten med 200 000 kr vardera för personskada och ideell skada på den grunden att polis och åklagare har underlåtit att på ett adekvat och objektivt sätt utreda AA:s död. De har till stöd för sin begäran anfört bland annat följande. Polis- och Åklagarmyndigheten underlät att samla in teknisk bevisning och att förhöra centrala vittnen inom rimlig tid vilket medförde att alla relevanta data inte analyserades i ärendet. I de förhör som skedde med de brottsmisstänkta poliserna ställdes ledande frågor vilket bidrog till uttalanden i en viss riktning. De ingripande poliserna tilläts även ha gemensamma avlastningssamtal före det att deras respektive rapporter var skrivna vilket förhindrade en adekvat och objektiv utredning.

text: Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bland annat personskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ). Med det menas skyldigheten enligt

text: artikel 13 Europakonventionen

text: att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd för skadefall som inträffat före den 1 april 2018. Skadestånd för skadefall efter detta datum utges med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: omfattar skadestånd till den som har tillfogats personskada ersättning för bl.a. fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk). För att ersättning ska kunna ges krävs att det finns en medicinsk påvisbar effekt som kan styrkas genom läkarintyg eller liknande.

text: Om förundersökning

text: Under en förundersökning ska det utredas vem som skäligen kan misstänkas för ett brott och om det föreligger tillräckliga skäl för åtal (

text: 23 kap. 2 § rättegångsbalken

text: [RB]).

text: En förundersökning ska bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel (

text: 23 kap. 4 §

text: RB).

text: Objektivitetsprincipen äger en alldeles särskild tyngd när fråga är om utredning av brott som påstås ha begåtts av poliser eller åklagare. Det krävs att verksamheten bedrivs i former som inte ger upphov till misstankar om att ovidkommande hänsyn har tagits (JO-beslut den 27 oktober 2009 i dnr 2839-2008).

text: Under förundersökningen får förhör hållas med varje person, som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen (

text: 23 kap 6 §

text: RB). Reglerna i

text: rättegångsbalken

text: förutsätter att förhören hålls muntligen. I stället för att hålla förhör får en skriftlig berättelse hämtas in (8 § förundersökningskungörelsen [1947:948]).

text: Förhörsledaren får inte under förhör använda medvetet oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om särskilda förmåner, hot, tvång, uttröttning eller andra otillbörliga åtgärder i syfte att framkalla bekännelse eller uttalande i viss riktning (

text: 23 kap. 12 §

text: RB).

text: Det finns inte någon närmare reglering om hur utfrågningen under ett polisförhör ska gå till och inte heller finns det något generellt förbud mot att ställa ledande frågor. Emellertid måste den förhörsmetod som används vara sakligt motiverad (jfr JO-beslut den 22 februari 2013 i dnr 2959-2011).

text: Europakonventionen

text: Rätten till liv skyddas i

text: artikel 2 Europakonventionen

text: . I statens skyldigheter enligt artikel 2 ingår bl.a. att utreda orsakerna till dödsfall som inträffat under oklara omständigheter (se Guide on Article 2 of the European Convention on Human Rights , senast uppdaterad den 31 december 2021, s. 32 ff.).

text: Bedömningen i det här ärendet

text: Justitiekanslern konstaterar först att AA:s bortgång är en mycket tragisk och djupt beklaglig händelse.

text: Sökandenas anspråk grundar sig på personskada och ideell skada.

text: Sökandena har inte med intyg eller liknande visat att de har drabbats av en sådan medicinskt påvisbar fysisk eller psykisk skada som krävs för rätt till ersättning för personskada. Den ersättning för sveda och värk som kan ges på grund av nära anhörigs död (den schabloniserade anhörigersättningen, se

text: NJA 2017 s. 1208

text: ) gäller enbart då en anhörig har dödats uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet som ligger mycket nära ett uppsåtligt handlande, vilket inte är fallet här.

text: Justitiekanslern, som instämmer i den bedömning som Åklagarmyndigheten har gjort i fråga om tjänstefel, konstaterar vidare att utredningen i ärendet inte ger stöd för att det har förekommit något sådant annat brottsligt agerande som enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: är en förutsättning för att utge ersättning för ideell skada.

text: Frågan är då om ersättning för ideell skada kan utgå på den grunden att Åklagarmyndighetens och/eller Polismyndighetens agerande har utgjort en överträdelse av

text: artikel 2 Europakonventionen

text: AA var under tvångsvård då han avled, vilket innebär att staten hade påtagit sig ett särskilt ansvar för hans liv och hälsa. Det är också fråga om ett dödsfall som har inträffat efter ett polisingripande, vilket innebär att statens positiva förpliktelser att utreda händelseförloppet gör sig särskilt starkt gällande ( Guide on Article 2 of the European Convention on Human Rights , s. 34).

text: Det har av utredningen framkommit att förundersökningsledaren, som var en chefsåklagare vid Särskilda åklagarkammaren, inledde en förundersökning om tjänstefel i direkt anslutning till dödsfallet och att hon utan dröjsmål vidtog ett stort antal utredningsåtgärder. Den rättsmedicinska utredningen som företogs kunde fastställa dödsorsaken men däremot inte anledningen till att AA kräktes och kom att inandas magsäcksinnehåll.

text: En relativt stor del av utredningsåtgärderna kom dock att vidtas först vid den återupptagna förundersökningen och flera avgörande förhör hölls först nästan ett år efter händelsen. Justitiekanslern instämmer i de slutsatser som Riksåklagaren fann vid sin granskning av utredningen och konstaterar att det har funnits ett flertal brister i den initiala fasen av förundersökningen.

text: När det gäller Polismyndighetens beslut att samma dag som händelsen hade inträffat ge de ingripande poliserna möjlighet att skriva promemorior konstaterar Justitiekanslern att frågan har diskuterats tidigare. I den s.k. Osmo Vallo-utredningen (se Justitiekanslerns rapport den 25 november 1998, Rutiner vid utredningar av dödsfall i samband med myndighetsingripanden , s. 46) uttalades det att avrapportering genom upprättande av promemorior över huvud taget inte borde förekomma när någon skadas allvarligt eller avlider i samband med ett polisingripande. Vidare uttalades att avrapportering i stället borde ske genom upplysningsvisa förhör, vilket förbättrar objektiviteten i utredningarna och ökar bevisvärdet. Även i den senare statliga utredning som gjordes med anledning av Osmo Vallo-fallet uttalade utredaren att avrapportering genom upprättande av promemorior inte längre borde förekomma. Utredaren betonade också vikten av att snarast förhöra alla ingripande poliser och poliser som kommit till platsen i nära anslutning till ingripandet efter det att ett ärende har överlämnats till åklagaren (

text: SOU 2002:37

text: Osmo Vallo – utredning om en utredning , s. 143 f.).

text: Det huvudsakliga syftet med statens positiva förpliktelser enligt art. 2 Europakonventionen är att tillgodose en effektiv tillämpning av de nationella regler som skyddar rätten till liv och att, då så är nödvändigt, tillförsäkra ett ansvarsutkrävande. Förpliktelserna ska också tillse att alla relevanta fakta kommer till allmänhetens och särskilt de anhörigas kännedom (se Harris, O’Boyle och Warbrick, Law of the European Convention on Human Rights , 4 u, 2018, s. 216). Europadomstolens praxis ställer mycket höga krav på att medlemsstaterna vidtar omfattande utredningsåtgärder vid dödsfall som har orsakats av polisingripanden (se t.ex. Enukidze och Girgvliani mot Georgien , dom den 26 april 2011, no. 25091/07, p. 277 och

text: Armani Da Silva mot Förenade Konungariket

text: , dom [stor kammare] den 30 mars 2016, no. 5878/08, p. 234).

text: Enligt Europadomstolens synsätt innebär de positiva förpliktelserna att utredningen ska hålla en sådan standard att den förmår visa på dels orsaken och omständigheterna till den dödliga utgången, dels om eventuell våldsanvändning var befogad. Artikeln innebär också en skyldighet att identifiera och ställa ansvariga till rätta. Domstolen betonar att staternas skyldigheter inte är knutna till resultatet av utredningen utan till de medel eller åtgärder som rent faktiskt har vidtagits. När det gäller utredningsåtgärderna ska de nationella myndigheterna vidta alla rimliga åtgärder som går att verkställa i syfte att säkra bevisning, såsom exempelvis att höra vittnen, att säkerställa teknisk bevisning och, när så är lämpligt, att företa en obduktion (

text: , p. 233). Åtgärderna ska vidtas omgående och utredningen ska bedrivas framåt så snabbt som omständigheterna medger (se

text: Hugh Jordan mot Förenade Konungariket

text: , dom den 4 maj 2021, no. 24746/94).

text: Domstolen har utvecklat sin syn på vad som kan anses vara en godtagbar standard av utredningen i ett storkammarmål mot Nederländerna ( Ramsahai mot Nederländerna , dom [stor kammare] den 15 maj 2007, no. 52391/99). Domstolen fann där att utredningen inte hade uppfyllt kraven på en snabb och effektiv utredning eftersom det bland annat hade funnits brister i vissa kriminaltekniska undersökningar och vid förhören av de två brottsmisstänkta poliserna. Domstolen fäste i sin bedömning särskild vikt vid den omständigheten att poliserna hade hörts först flera dagar efter händelsen vilket hade gett dem möjlighet att diskutera händelsen med varandra och övriga. Genom bristerna i utredningen hade Nederländerna överträtt sina positiva förpliktelser enligt artikel 2.

text: Det är utrett att det fanns initiala brister i utredningen av AA:s död och att relevanta utredningsåtgärder kom att vidtas i ett sent skede. Exempelvis hördes flera av de ingripande poliserna och flera av vittnena från sjukvårdspersonalen först i samband med den återupptagna förundersökningen. De använda burkarna med OC-spray bevissäkrades inte. Åklagarmyndigheten kan därför inte anses ha vidtagit alla rimliga åtgärder som kan förväntas vid en så allvarlig utgång. Det har också framkommit att de ingripande poliserna fick möjlighet att diskutera händelsen under det avlastningssamtal de hade samma dag som ingripandet och att de till en början inte hördes utan fick skriva ner sina minnesbilder i promemorior. Även om det förhöll sig så som den ansvariga lokalpolisområdeschefen har uppgett, att samtalet begränsades till frågor om polisernas mående, så har det funnits en överhängande risk att poliserna delat sina minnesbilder av händelsen under samtalet. Tillvägagångssättet har riskerat att skada utredningen samt sökandenas tilltro till utredningens objektivitet. Det är också visat att det vid åtminstone ett förhör med en av poliserna förekom ledande frågor på ett sådant sätt att objektivitetskravet åsidosattes.

text: Sammantaget anser Justitiekanslern att bristerna är av ett sådant slag och av sådan omfattning att staten genom såväl Åklagarmyndigheten som Polismyndigheten har underlåtit att iaktta de positiva förpliktelser som i anslutning till dödsfallet funnits att tillse att AA:s död utreddes i behörig ordning. Det innebär att staten har gjort sig skyldig till en överträdelse av

text: artikel 2 Europakonventionen

text: De sökande är alla närstående till AA och har enligt Europadomstolens praxis status som offer (se

text: artikel 34 Europakonventionen

text: jämförd med Practical guide on admissibility criteria , senast uppdaterad den 1 augusti 2021, som när det gäller syskons rätt hänvisar till Andronicou och Constantinou mot Cypern , dom den 9 oktober 1997, no. 86/1996/705/897). Den skadeståndsberättigade kretsen för ideell skada enligt konventionen motsvarar i princip den krets som har status som offer (Harris, O’Boyle och Warbrick, s. 169).

text: I detta fall kan sökandena inte anses gottgjorda enbart genom att Justitiekanslern konstaterar att en konventionsöverträdelse har skett (jfr med Ramsahai mot Nederländerna ). Ekonomisk kompensation ska därför utgå för den ideella skada sökandena har lidit.

text: Ersättningen för ideell skada vid en konventionsöverträdelse bör ligga i nivå med de belopp som i svensk rätt döms ut i kränkningsersättning på grund av brott i jämförbara fall och får understiga vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation (se bl.a.

text: prop. 2017/18:7 s. 36

text: ff. och 67,

text: NJA 2007 s. 584

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I). Vid prövningen ska det göras en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt.

text: Justitiekanslern har instämt i Riksåklagarens uppfattning om att det fanns brister i den initiala förundersökningen. Några av dessa ledde med all sannolikhet till att utredningsunderlaget blev sämre. Det utredningsarbete som senare kom att göras uppfyllde dock högt ställda krav och har i viss mån kunnat läka de initiala bristerna. Med hänsyn till dessa omständigheter kan ersättningen i detta fall bestämmas till 30 000 kr för vardera av sökandena.

text: Förundersökningen leddes av åklagare som därmed ansvarade för att den bedrevs på ett adekvat sätt. Utgångspunkten bör därför vara att Åklagarmyndigheten ska ansvara för ersättningen. I det här fallet har dock Polismyndigheten ansvarat för några av de brister som ledde till att dödsfallet inte blev utrett på det sätt som krävs. Myndigheterna ska därför dela lika på ersättningsansvaret.

text: Sökandena har vid denna utgång även rätt till ersättning för ombudskostnader i ärendet här. Det begärda beloppet, 86 100 kr som avser 82 timmars arbete, får anses skäligt.

text: Utöver det ansvar som konstaterats i skadeståndshänseende, finner Justitiekanslern skäl att göra följande uttalanden.

text: Det är av synnerlig vikt att det vidtas snabba utredningsåtgärder när någon avlider eller skadas allvarligt efter ett polisingripande (se JO-beslut den 19 november 2010 i dnr 5950-2009). I det här fallet, med en så allvarlig utgång, borde alla relevanta förhör ha hållits och all nödvändig bevissäkring ha skett snarast möjligt efter det att ärendet hade överlämnats till åklagaren. Förundersökningen kom också att ta mycket lång tid. Den långa utredningstiden och de konstaterade bristerna har riskerat att rubba sökandenas och allmänhetens förtroende för de rättsvårdande myndigheterna. Sökandena har också tvingats vänta en mycket lång tid för att få klarhet i vad som orsakade AA:s död. Vissa delar av händelseförloppet har inte kunnat klarläggas, vilket kan ha samband med de brister som fanns i den inledande delen av förundersökningen. Även med hänsyn till de utredningsinsatser som genomfördes under den andra förundersökningen och den noggranna granskning av utredningen som Riksåklagaren gjort, förtjänar Åklagarmyndigheten kritik för att centrala utredningsåtgärder inte vidtogs i tid.

text: Justitiekanslern är också kritisk mot att Polismyndigheten beslutade att de ingripande poliserna fick ha ett gemensamt avlastningssamtal före det att de avrapporterade händelsen, något som naturligtvis kan ha påverkat de enskilda polisernas minnesbilder av händelseförloppet. Att en avstämning angående lämpligheten av samtalen hade skett med Åklagarmyndigheten förändrar inte bedömningen. Justitiekanslern har självfallet inte någon invändning mot Polismyndighetens agerande att av arbetsmiljöskäl hålla avlastningssamtal med de polismän som var inblandade i händelsen. Det är dock inte godtagbart att sådana åtgärder genomförs på ett sätt som riskerar att påverka utredningen. Vidare hade det varit mer lämpligt att de ingripande poliserna hade hörts upplysningsvis i stället för att de avrapporterade genom att skriva promemorior.

text: Justitiekanslern kan också konstatera att Polismyndigheten har medgett att det förekom ledande frågor vid det förhör som hölls med den polis som under ingripandet kom att hålla en plastpåse för munnen på AA. Som tidigare har nämnts gör sig särskilda objektivitetshänsyn gällande vid utredning av brott som påstås ha begåtts av poliser. Det krävs att verksamheten bedrivs i former som över huvud taget inte kan ge upphov till misstankar om att ovidkommande hänsyn har tagits. Även i detta avseende finns det skäl att kritisera Polismyndigheten.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten för påstådd särbehandling av samkönade gifta par vid bekräftelse av föräldraskap

org: jk

text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: AA och BB, ett samkönat kvinnligt gift par, vände sig i juni 2014 till en fertilitetsklinik i Danmark. AA undertecknade ett samtycke till att BB genomgick en fertilitetsbehandling i form av assisterad befruktning med anonym spermiedonator. I juli 2016 födde BB barnet CC. Skatteverket fastställde i samband med födseln BB som CC:s mor och vårdnadshavare.

text: I samband med CC:s födelse inledde Malmö kommun en faderskapsutredning inom ramen för vilken AA och BB bekräftade att de använt sig av en anonym spermiedonator. Socialnämnden beslutade den 30 november 2016 att lägga ned utredningen eftersom det inte var möjligt att få de upplysningar som behövdes för att bedöma faderskapet. I beslutsunderlaget angavs bl.a. att BB hade visat intyg på att hon hade genomgått en IVF-behandling under konceptionstiden och att AA och BB hade valt en anonym spermiedonator. Socialnämnden fastställde inte AA som förälder till CC. Beslutet överklagades såvitt framkommit inte. AA registrerades som förälder till CC i sitt hemland Storbritannien. Skatteverket accepterade inte den registreringen som grund för att i Sverige registrera AA som CC:s förälder. Inte heller Skatteverkets beslut att avslå registreringen överklagades såvitt framkommit inte. AA har ansökt om att få adoptera CC.

text: Diskrimineringsombudsmannen (DO) väckte 2017 talan mot Malmö kommun för otillåten diskriminering och begärde diskrimineringsersättning för AA:s, BB:s och CC:s räkning. Som grund för talan angavs bl.a. att

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om fastställande av föräldraskap stred mot Europakonventionen. Tingsrätten och senare hovrätten ogillade talan. Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd i målet.

text: BB genomgick, efter samtycke från AA, ytterligare en assisterad befruktning med anonym spermiedonator och i februari 2018 föddes tvillingarna DD och EE. En faderskapsutredning startades 2020 och är såvitt framkommit i ärendet inte avslutad.

text: Anspråket

text: AA, BB, CC, DD och EE (sökandena) har begärt skadestånd av staten med tillsammans 300 000 kr jämte ränta på beloppet från den 6 november 2020. Det yrkade beloppet avser ideellt skadestånd.

text: Sökandena har åberopat att staten har överträtt deras rätt enligt artikel 14 i förening med

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: att inte diskrimineras i åtnjutande av sitt familjeliv på grund av sexuell läggning och kön. Överträdelsen har bestått i att det vid tidpunkten för CC:s, DD:s och EE:s födelse 2016 respektive 2018 gällde olika regler för homo- och heterosexuella par för registrering och fastställande av föräldraskap. De anför i huvudsak följande.

text: För gifta homosexuella par gällde vid tidpunkten att barnet måste ha tillkommit genom assisterad befruktning i Sverige med känd donator för att föräldraskapet skulle kunna fastställas. Motsvarande krav uppställdes inte för gifta heterosexuella par. För heterosexuella par var mannens samtycke till behandlingen tillräckligt för att faderskapet skulle kunna fastställas. Skillnaden i reglering berodde alltså på om moderns make var en man eller kvinna och på om föräldrarna var homo- eller heterosexuella.

text: Makarna AA och BB har ett homosexuellt förhållande och den assisterade befruktningen skedde utomlands med en anonym spermiedonator. AA:s föräldraskap till barnen har därför inte lagligen kunnat fastställas i Sverige. Makarna AA och BB samt deras barn har särbehandlats i förhållande till föräldrar och barn till föräldrar som lever i en heterosexuell relation. Den särbehandlande lagstiftningen har negativt påverkat familjens åtnjutande av skyddet för familjeliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: vilket fått till följd att barnen inte getts rättsligt erkännande av sina faktiska familjeband till sina båda föräldrar. Att AA på grund av sin sexuella läggning tvingas adoptera sina barn för att erkännas som deras förälder är nedsättande och kränkande. Därtill har BB blivit ensam förälder och vårdnadshavare vilket medfört en större osäkerhet för barnen vad gäller vårdnad och arv.

text: Det finns inga objektiva och godtagbara skäl som motiverar varför reglerna om fastställande av föräldraskap, men inte faderskap, krävde att den assisterade befruktningen skedde i Sverige med känd donator. Att AA har att ansöka om adoption av sina egna barn är en del av särbehandlingen. Hovrätten har tillämpat det s.k. rättfärdigandetestet i Europadomstolens praxis felaktigt och förklarar inte på vilket sätt barnets bästa motiverar särbehandlingen av hetero- och homosexuella par.

text: Staten ska utge ersättning till sökandena för den ideella skada som överträdelsen medfört. Den ideella skadans storlek har uppskattats till det begärda beloppet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga och konventionsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på

text: skadeståndslagen

text: . Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd och även i fall där anspråket avser beslut fattade av regeringen och riksdagen som inte har upphävts eller ändrats (jfr

text: 3 kap. 7 §

text: skadeståndslagen).

text: Kravet på effektivt rättsmedel enligt artikel 13 innebär i korthet att den som på rimliga grunder påstår sig ha blivit utsatt för en konventionsöverträdelse ska ha möjlighet att få påståendet prövat inför nationell myndighet. Rätts-medlet måste kunna leda till att kränkningen upphör eller att den som utsatts för en konstaterad överträdelse får rättelse eller gottgörelse. (Se

text: SOU 2010:87 s. 156

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 17

text: .) Att överklaga en dom eller ett beslut till högre instans kan vara effektivt om överklagandet ger en reell möjlighet för den enskilde att få en ändring i sak. När detta inte är möjligt kan i stället ett kompensatoriskt rättsmedel som skadestånd vara det mest ändamålsenliga och effektiva rättsmedlet. Avhjälpande eller gottgörande på något annat sätt än genom ersättning är dock i allmänhet primära rättsmedel i förhållande till skadestånd (

text: a. prop. s. 22

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 25).

text: I

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: slås fast att den enskilde har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Enligt artikelns andra paragraf får staten inskränka rättigheten under förutsättning att ingreppet har stöd i lag och är ägnat att tillgodose något allmänt eller enskilt intresse som räknas upp i artikel 8.2, t.ex. skydd för hälsa och moral eller andra personers fri- och rättigheter. Dessutom krävs att det finns en rimlig proportion mellan detta ändamål och de åtgärder som har vidtagits för att uppnå målet (den s.k. proportionalitetsprincipen). Som familj räknas bl.a. gifta makar och sambor – oavsett om samlevnaden är homosexuell eller inte – samt deras minderåriga barn. Rätten till respekt för familjelivet innebär som huvudregel en rätt för familjemedlemmarna att leva tillsammans och att på andra sätt upprätthålla och utveckla de ömsesidiga relationerna utan ingrepp från statens sida. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 365–371 och s. 393–403 med hänvisningar.)

text: Artikel 8 kan i vissa fall också ålägga staten att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskildes privatsfär, t.ex. genom lagstiftning som ger barn en acceptabel familjerättslig status. De krav på skyddsåtgärder som ställs på staten måste dock vara rimliga. Vad som i huvudsak kan förväntas är att staten utfärdar lagar som ger ett tillfredsställande skydd för enskildas rättigheter och att de rättsvårdande myndigheterna kontrollerar att lagarna respekteras. Artikel 8 uppställer inte några detaljerade krav på hur staternas familjerättsliga lagstiftning ska utformas. De rättigheter som nationell lagstiftning ger ska vara effektiva och också i praktiken kunna åtnjutas av berörda personer.

text: Åtnjutandet av fri- och rättigheterna i Europakonventionen ska enligt artikel 14 säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Även sexuell läggning kan enligt Europadomstolens praxis utgöra grund för diskriminering. (Se Danelius, a.a., s. 549 f. och s. 565–566 med hänvisningar.)

text: Bestämmelser om assisterad befruktning och föräldraskapsbekräftelse

text: Möjligheten för registrerade partner och homosexuella sambor att genomgå insemination respektive befruktning utanför kroppen med donerade spermier och bestämmelsen om föräldraskap till barn som tillkommit genom assisterad befruktning infördes i

text: föräldrabalken

text: år 2005. Registrerat partnerskap var redan då i rättsligt hänseende i allt väsentligt likställt med äktenskap. Sedan år 2009 kan gifta samkönade par genomgå assisterad befruktning med donerade spermier.

text: Assisterad befruktning utförs dels i form av insemination, dels i form av befruktning utanför kroppen. Bestämmelser om detta finns i 6 och

text: 7 kap.

text: lagen (

text: ) om genetisk integritet m.m.

text: Reglerna om föräldra- och faderskapspresumtion när det gäller barn som har tillkommit genom assisterad befruktning ändrades den 1 januari 2019. Innan dess kunde homosexuella par endast få föräldraskapet för den förälder som inte fött barnet fastställt om den assisterade befruktningen skett i Sverige med en känd donator i enlighet med lagen om genetisk integritet m.m. För heterosexuella par gällde att om modern var gift med en man presumerades han vara barnets far även om den assisterade befruktningen skett med en anonym donator och någon annanstans än i Sverige.

text: Sedan den 1 januari 2019 är reglerna om föräldraskap efter assisterad befruktning i utlandet desamma för olikkönade och samkönade par. Samtycke av en man som inte är barnets genetiska far eller av en kvinna kan utgöra grund för faderskap respektive föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken, under förutsättning att behandlingen har utförts vid en behörig inrättning i utlandet och att barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn.

text: Bedömningen i detta fall

text: Såsom begäran om skadestånd är utformad ska Justitiekanslern pröva om den familjerättsliga lagstiftningen rörande fastställande av föräldraskap så som den var utformad innan den 1 januari 2019 och som bestämmelserna har kommit att tillämpas i sökandenas fall, utgör grund för att tillerkänna dem skadestånd. Sökandena har även framfört argument som ger uttryck för att hovrättens dom i målet om diskrimineringsersättning enligt deras uppfattning är felaktig.

text: Enligt sökandena utgör den tidigare formuleringen i

text: 1 kap. 9 § andra stycket föräldrabalken

text: och den skillnad som gjordes mellan gifta homosexuella par å ena sidan och gifta heterosexuella par å andra sidan en otillåten särbehandling av homosexuella par vid utövande av deras rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Justitiekanslern har i ett ärende prövat huruvida kravet på föräldrabekräftelse för homosexuella par i

text: 1 kap. 9 § andra stycket föräldrabalken

text: utgjorde ett åsidosättande av artikel 8 och

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: och kommit fram till att så inte var fallet (dnr 2016/4491). Högsta förvaltningsdomstolen har relativt nyligen tagit ställning till om föräldraskap för ett homosexuellt par som fastställts i ett annat nordiskt land kan läggas till grund för en registrering av föräldraskap i den svenska folkbokföringsdatabasen. I målet prövades vissa frågor rörande den tidigare lydelsen av

text: 1 kap. 9 § föräldrabalken

text: och artikel

text: och

text: i Europakonventionen (se

text: HFD 2020 ref. 13

text: Som framgår ovan väckte DO för AA:s, BB:s och CC:s räkning talan mot Malmö kommun angående kommunens tillämpning av reglerna i föräldrabalken. DO gjorde bl.a. gällande att

text: 1 kap. 9 § föräldrabalken

text: stred mot såväl

text: 2 kap.

text: och

text: 19 §§

text: regeringsformen

text: som artikel 8 och 14 i Europakonventionen och begärde att diskrimineringsersättning skulle utgå.

text: Inom ramen för sin prövning tog hovrätten bl.a. ställning till huruvida de då aktuella bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: stred mot Europakonventionen. Hovrätten gjorde bedömningen att även om homosexuella gifta par vilka genomgått insemination utomlands skulle anses vara i en jämförbar situation med gifta heterosexuella par i samma situation och därmed behandlades annorlunda var det inte fråga om en överträdelse av Europakonventionen. Hovrätten redogjorde bl.a. för att ett avgörande skäl för att inte låta den tidigare lydelsen av

text: 1 kap. 9 § föräldrabalken

text: omfatta behandlingar utomlands var att lagstiftaren ville värna barnets möjligheter att få kunskap om sitt biologiska ursprung (se

text: prop. 2004/05:137 s. 44

text: f.) Hovrätten konstaterade också att lagändringen den 1 januari 2019 hade medfört att även heterosexuella par som genomgick assisterad befruktning utomlands förutsatte att barnet hade rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn. Därmed hade särbehandlingen skett på objektiv och godtagbar grund.

text: Sökandena begär nu skadestånd och framför i allt väsentligt samma grunder som i målet om diskrimineringsersättning. I sin ansökan hit argumenterar de också för att hovrätten gjort en felaktig bedömning, särskilt vad gäller frågan om särbehandlingen skett på objektiva och godtagbara skäl.

text: När det gäller frågan om särbehandling och huruvida den har skett på en godtagbar grund delar Justitiekanslern den uppfattning som framgår av hovrättens domskäl. Det kan noteras att de begränsningar som i Sverige gäller vid fastställelse av såväl faderskap som föräldraskap efter assisterad befruktning vid flera tillfällen har varit föremål för lagstiftarens överväganden. Barnets rätt till kunskap om sitt genetiska ursprung har som framgår av hovrättens domskäl vid dessa överväganden tillmätts avgörande betydelse (se bl.a.

text: prop. 2004/05:137 s. 39

text: och

text: prop. 2017/18:155 s. 25

text: f., 36 och 52 f. Se även

text: HFD 2020 ref. 13

text: p. 31). Av nämnda förarbeten framgår även att förhållanden och omständigheter i sjukvårdsinrättningar utomlands har haft betydelse för övervägandena.

text: En skillnad i behandling är diskriminerande om den inte kan motiveras sakligt eller om åtgärden inte är proportionerlig i förhållande till det ändamål som ska uppnås. Som framgår ovan gör Justitiekanslern samma bedömning som hovrätten i frågan om skillnaden i behandling varit godtagbar (sakligt motiverad). Vidare finns det i svensk rätt förutsättningar för AA att etablera en rättslig relation med CC, DD och EE genom adoption. Särbehandlingen kan därför inte heller betraktas som oproportionerlig. På vilket sätt ett erkännande av en familjerelation uppnås ryms inom ramen för staternas bedömningsmarginal (se Europadomstolens rådgivande yttrande den 10 april 2019 [Advisory opinion], punkterna 51, 53 och 55) och medlemsstaterna har en bred bedömningsmarginal i den här typen av frågor se (se Europadomstolens domar den 16 juli 2014 i målet

text: Hämäläinen mot Finland

text: , punkt 67 och den 24 januari 2017 i målet Paradiso och Campanelli mot Italien, punkt 182 och motsvarande resonemang i

text: HFD 2020 ref. 13

text: p. 28). Europadomstolen har accepterat att en övergång till könsneutrala regler inte alltid kan ske omedelbart samt har gett staterna stor frihet att själva avgöra vid vilken tidpunkt reformer på detta område ska genomföras.

text: Vidare har enligt Justitiekanslern AA:s, BB:s och CC:s påstående om konventionsöverträdelser prövats fullt ut och på ett effektivt sätt inom ramen för domstolarnas prövning i målet om diskrimineringsersättning. Hovrätten har prövat och tagit ställning till sökandenas påståenden och gjort en rättslig analys av frågan om Europakonventionen åsidosatts på ett fullt godtagbart sätt. Justitiekanslern finner att den bedömning som gjorts inte är skadeståndsgrundande i något hänseende (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: ). Som nämnts ovan har Högsta domstolen inte heller meddelat prövningstillstånd. Om domstolarna skulle ha bifallit talan och konstaterat att det var fråga om diskriminering, hade det även varit möjligt med gottgörelse i form av diskrimineringsersättning. Att talan ogillades medför inte att rättsmedlet inte har varit effektivt. Det kan slutligen noteras att AA och BB inte överklagade Skatteverkets beslut att inte registrera AA som förälder till CC. AA:s, BB:s och CC:s anspråk ska alltså avslås.

text: Barnen DD och EE har inte fått sitt påstående om konventionsöverträdelser prövade i målet om diskrimineringsersättning. Eftersom omständigheterna, däribland relationen till AA och BB, är desamma som i CC:s fall och samma lagstiftning gör sig gällande finner Justitiekanslern emellertid inte skäl att göra en annan bedömning i frågan om huruvida en överträdelse av Europakonventionen har skett i deras fall. Även DD:s och EE:s anspråk ska därför avslås.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Skatteverkets beslut att neka registrering av en föräldrarelation i folkbokföringen

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd i den del anspråket riktas mot kommunen.

text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA och BB, ett kvinnligt samkönat par, var bosatta på Island där de 2012 fick barnet C som föddes av BB efter assisterad befruktning på en isländsk klinik med känd donator. I det isländska födelsebeviset angavs både AA och BB som föräldrar till C. Paret gifte sig 2016 och familjen flyttade samma år till Sverige. De anmälde föräldraskapsrelationen till barnet hos Skatteverket för att få det registrerat i den svenska folkbokföringen. Skatteverket beslutade den 11 maj 2016 att inte registrera någon relation mellan AA och barnet med hänvisning till att det saknades lagstöd för att erkänna en kvinnas föräldraskap som fastställts i ett annat nordiskt land.

text: Paret överklagade Skatteverkets beslut till förvaltningsrätten som biföll överklagandet. Kammarrätten avslog Skatteverkets överklagande.

text: Högsta förvaltningsdomstolen upphävde kammarrättens och förvaltningsrättens avgöranden och fastställde Skatteverkets beslut (

text: HFD 2020 ref. 13

text: Den 1 januari 2019 ändrades bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § föräldrabalken

text: . Lagändringen innebar att föräldraskap kan fastställas om behandlingen utförts vid en behörig inrättning utomlands och barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn (

text: prop. 2017/18:155

text: ). Efter att domstolsprocessen avslutats registrerades AA som förälder till C i folkbokföringen med stöd av de nya reglerna.

text: Anspråket m.m.

text: AA och BB har begärt ideellt skadestånd av staten med 50 000 kr vardera på den grunden att Skatteverkets nekade registrering inneburit en kränkning av deras privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . På samma grund har C begärt skadestånd av staten med 100 000 kr.

text: AA, BB och C har även begärt ideellt skadestånd av staten med 30 000 kr vardera på den grunden att handläggningen i domstolskedjan och hos socialtjänsten inneburit en överträdelse av rätten till prövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern har tagit del av domstolarnas dagboksblad i målen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Anspråket i den del som riktar sig mot socialtjänsten

text: Justitiekanslern har enligt förordning (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten till uppgift att handlägga skadeståndsanspråk som riktar sig mot staten. Justitiekanslern är inte behörig att handlägga skadeståndsanspråket i den del det grundar sig på påstådda fel och försummelser i kommunens verksamhet. Justitiekanslern vidtar därför ingen åtgärd i denna del.

text: Anspråket i den del som riktar sig mot Skatteverket

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Kravet på effektivt rättsmedel enligt artikel 13 innebär i korthet att den som på rimliga grunder påstår sig ha blivit utsatt för en konventionsöverträdelse ska ha möjlighet att få påståendet prövat inför nationell myndighet. Rättsmedlet måste kunna leda till att kränkningen upphör eller att den som utsatts för en konstaterad överträdelse får rättelse eller gottgörelse. (Se

text: SOU 2010:87 s. 156

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 17

text: .) Att överklaga en dom eller ett beslut till högre instans kan vara effektivt om överklagandet ger en reell möjlighet för den enskilde att få en ändring i sak. När detta inte är möjligt kan i stället ett kompensatoriskt rättsmedel som skadestånd vara det mest ändamålsenliga och effektiva rättsmedlet. Avhjälpande eller gottgörande på något annat sätt än genom ersättning är dock i allmänhet primära rättsmedel i förhållande till skadestånd (

text: a. prop. s. 22

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 25).

text: I

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: slås fast att den enskilde har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Enligt artikelns andra paragraf får staten inskränka rättigheten under förutsättning att ingreppet har stöd i lag och är ägnat att tillgodose något allmänt eller enskilt intresse som räknas upp i artikel 8.2, t.ex. skydd för hälsa och moral eller andra personers fri- och rättigheter. Dessutom krävs att det finns en rimlig proportion mellan detta ändamål och de åtgärder som har vidtagits för att uppnå målet (den s.k. proportionalitetsprincipen). Som familj räknas bl.a. gifta makar och sambor – oavsett om samlevnaden är homosexuell eller inte – samt deras minderåriga barn. Rätten till respekt för familjelivet innebär som huvudregel en rätt för familjemedlemmarna att leva tillsammans och att på andra sätt upprätthålla och utveckla de ömsesidiga relationerna utan ingrepp från statens sida. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 365–371 och s. 393–403 med hänvisningar.)

text: Åtnjutandet av fri- och rättigheterna i Europakonventionen ska enligt artikel 14 säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Även sexuell läggning kan enligt Europadomstolens praxis utgöra grund för diskriminering. (Se Danelius, a.a., s. 549 f. och s. 565–566 med hänvisningar.)

text: Prövningen i Högsta förvaltningsdomstolen

text: I den förvaltningsrättsliga processen bedömde Högsta förvaltningsdomstolen att det förhållandet att det svenska regelverket inte medgav registrering av föräldrarelationen mellan AA och C innebar en inskränkning av det skydd som garanteras av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: avseende såväl familjeliv som privatliv. Inskränkningen hade dock skett med stöd av lag och syftet ansågs vara legitimt bl.a. med hänsyn till barnets intresse av att få veta sitt genetiska ursprung. Vidare anfördes att de praktiska svårigheterna som inskränkningen inneburit inte hade varit omöjliga att övervinna samt att AA, BB och C kunnat bosätta sig i Sverige och leva som en familj. Högsta förvaltningsdomstolen pekade även på att det låg inom varje stats bedömningsmarginal hur staten valde att uppfylla kraven i Europakonventionen samt att Europadomstolen ansett adoption vara ett acceptabelt sätt att se till att en familjerelation erkänns rättsligt. Högsta förvaltningsdomstolen kom således fram till att ingen kränkning av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: skett eftersom inskränkningen hade grund i lag, var vidtagen med ett legitimt syfte och var proportionell i förhållande till ändamålen.

text: Beträffande

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: anfördes att utgångspunkten vid bedömningen av vad som i aktuellt fall utgör en liknande situation var förutsättningarna för att få en relation registrerad i den svenska folkbokföringsdatabasen efter assisterad befruktning som ägt rum utomlands med donerade spermier, oaktat huruvida en sådan relation tidigare fastställts i utlandet eller inte. Vid en sådan jämförelse fann Högsta förvaltningsdomstolen att någon skillnad i behandling av personer i en liknande situation inte skett då samma förutsättningar gällt för olikkönade som för samkönade kvinnliga par. Det förhållandet att en för de enskilda mer förmånlig situation i vissa fall möjligen ändå kan uppstå – och att den situationen enbart kunnat avse utländska olikkönade par – påverkade inte den bedömningen. Någon kränkning ansågs inte ha skett av artikel 14 i förening med

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Bedömningen i detta fall

text: I detta fall har alltså Skatteverkets beslut att neka registrering av föräldraskapsrelationen mellan AA och C prövats av förvaltningsdomstol. Det har varit möjligt att genom prövningen där få effekterna av beslutet undanröjda. De förhållanden som ligger till grund för påståendet om en överträdelse har förts fram i processen och dessa har beaktats av domstolen. Högsta förvaltningsdomstolen har kommit fram till att det inte skett någon konventionskränkning. Domstolen har tagit ställning till sökandenas påståenden om konventionsöverträdelser och gjort en rättslig analys av frågan på ett fullt godtagbart sätt. Enligt Justitiekanslern är den bedömning som gjorts inte skadeståndsgrundande i något hänseende (jfr.

text: NJA 2013 s. 842

text: ). Sökandenas påstående om konventionsöverträdelser har alltså prövats på ett effektivt sätt inom ramen för det ordinarie förfarandet. Sökandena har nu begärt skadestånd och framfört i allt väsentligt samma grunder som de i den tidigare domstolsprocessen. Justitiekanslern finner inte anledning att göra någon annan bedömning än den som har gjorts av Högsta förvaltningsdomstolen. Anspråket ska därför avslås i denna del.

text: Anspråket i den del som riktar sig mot långsam handläggning i domstol

text: Sökandena har även begärt ideellt skadestånd för långsam handläggning i domstol. De har i denna del särskilt pekat på handläggningen i Högsta förvaltningsdomstolen.

text: Enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att AA och BB i samband med sitt yttrande över Skatteverkets överklagande till Högsta förvaltningsdomstolen bad om skyndsam handläggning av målet men att det inte begärdes förtur enligt lagen (

text: ) om förtursförklaring. Vid denna tidpunkt hade målet handlagts i förvaltningsrätten och kammarrätten i sammanlagt två års tid. Det tog drygt sex månader för Högsta förvaltningsdomstolen att meddela prövningstillstånd varefter kontinuerliga handläggningsåtgärder pågick. Från att skriftväxlingen avslutats dröjde det cirka ett år innan dom meddelades.

text: Målet har rört viktiga frågor för sökandena som de har haft intresse av att få prövade med viss skyndsamhet. Justitiekanslern har förståelse för att handläggningstiden varit påfrestande för dem. Samtidigt har frågorna i målet varit komplicerade och haft ett starkt prejudikatvärde. Handläggningstiden framstår i det ljuset inte som anmärkningsvärd lång. En handläggningstid på flera år i en instans innebär inte heller per automatik att artikel 6 har åsidosatts (se bl.a.

text: Eriksson mot Sverige

text: , dom den 12 april 2012, no. 60437/08, närmare tre års handläggning av ett mål om livränta i kammarrätten). Sammantaget har vare sig handläggningstiden hos Högsta förvaltningsdomstolen eller den totala handläggningstiden av målet varit sådan att den inneburit ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid. Sökandenas anspråk ska därför avslås även i denna del.


text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA och BB, ett kvinnligt samkönat gift par, var bosatta i Storbritannien där de 2017 fick barnet C genom s.k. heminsemination. BB, som är brittisk medborgare, var gravid med C. I det brittiska födelsebeviset angavs både BB och AA som föräldrar till C. AA, som är medborgare i både Storbritannien och Sverige, blev registrerad som förälder genom en brittisk föräldraskapsbekräftelse. Hon anmälde födseln till Skatteverket i Sverige för att få föräldraskapet registrerat. Skatteverket beslutade att avvisa ansökan med hänvisning till att det saknades lagstöd för att erkänna föräldraskap som fastställts genom utländsk dom eller bekräftelse. Förvaltningsrätten avslog AA:s överklagande. Domstolen konstaterade att det saknades rättsligt stöd för att registrera föräldraskapet baserat på det engelska födelsebeviset. Beslutet ansågs inte strida mot rätten till privat- och familjeliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Familjen hade inte nekats rätt till umgänge eller till vistelse i Sverige tillsammans. Skatteverkets beslut ansågs inte heller medföra att de materiella förutsättningarna för C att få svenskt medborgarskap försämrades.

text: Kammarrätten och Högsta förvaltningsrätten meddelade inte prövningstillstånd i målet.

text: Anspråket m.m.

text: AA och BB har begärt ideellt skadestånd av staten med 100 000 kr vardera på den grunden att Skatteverkets nekade registrering inneburit en kränkning av deras rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . På samma grund har C begärt skadestånd av staten med 150 000 kr.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga och konventionsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Kravet på effektivt rättsmedel enligt artikel 13 innebär i korthet att den som på rimliga grunder påstår sig ha blivit utsatt för en konventionsöverträdelse ska ha möjlighet att få påståendet prövat inför nationell myndighet. Rätts-medlet måste kunna leda till att kränkningen upphör eller att den som utsatts för en konstaterad överträdelse får rättelse eller gottgörelse. (Se

text: SOU 2010:87 s. 156

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 17

text: .) Att överklaga en dom eller ett beslut till högre instans kan vara effektivt om överklagandet ger en reell möjlighet för den enskilde att få en ändring i sak. När detta inte är möjligt kan i stället ett kompensatoriskt rättsmedel som skadestånd vara det mest ändamålsenliga och effektiva rättsmedlet. Avhjälpande eller gottgörande på något annat sätt än genom ersättning är dock i allmänhet primära rättsmedel i förhållande till skadestånd (

text: a. prop. s. 22

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 25).

text: I

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i ett liknande fall

text: Högsta förvaltningsdomstolen har relativt nyligen i ett mål prövat frågan om det stod i strid med artikel

text: och

text: i Europakonventionen att neka registrering av ett i Island fastställt föräldraskap i den svenska folkbokföringen (

text: HFD 2020 ref. 13

text: ). Domstolen konstaterade att huvudregeln inom svensk internationell privat- och processrätt är att ett erkännande av utländska avgöranden kräver stöd i lag och att sådant lagstöd inte fanns för kvinnligt föräldraskap. Detta innebar en inskränkning av det skydd som garanteras av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: avseende såväl familjeliv som privatliv. Inskränkningen hade dock skett med stöd av lag och syftet ansågs vara legitimt bl.a. med hänsyn till barnets intresse av att få veta sitt genetiska ursprung. Vidare anfördes att de praktiska svårigheterna som inskränkningen inneburit inte hade varit omöjliga att övervinna samt att familjen kunnat bosätta sig i Sverige och leva som en familj. Högsta förvaltningsdomstolen pekade även på att det låg inom varje stats bedömningsmarginal hur staten valde att uppfylla kraven i Europakonventionen samt att Europadomstolen ansett adoption vara ett acceptabelt sätt att se till att en familjerelation erkänns rättsligt. Högsta förvaltningsdomstolen kom således fram till att ingen kränkning av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Beträffande

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Bedömningen i detta fall

text: I detta fall har Skatteverkets beslut att neka registrering av föräldraskapsrelationen mellan AA och C överklagats till förvaltningsdomstol. Det har varit möjligt att genom prövningen där få effekterna av beslutet undanröjda. De förhållanden som ligger till grund för påståendet om en överträdelse har förts fram i processen och dessa har beaktats av domstolen. Förvaltningsrätten har kommit fram till att det inte skett någon överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: i det aktuella fallet. Domstolen har tagit ställning till sökandenas påståenden om konventionsöverträdelser och gjort en rättslig analys av frågan på ett fullt godtagbart sätt. Överinstanserna har inte funnit skäl att meddela prövningstillstånd i målet. Enligt Justitiekanslern är den bedömning som gjorts av förvaltningsdomstolen inte skadeståndsgrundande i något hänseende (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: Sökandenas påstående om konventionsöverträdelser har alltså prövats på ett effektivt sätt inom ramen för det ordinarie förfarandet. Sökandena har nu begärt skadestånd och framfört i allt väsentligt samma grunder som de i den tidigare domstolsprocessen. Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning än den som har gjorts av förvaltningsrätten. Justitiekanslern vill dock förtydliga att någon överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: inte kan anses ha skett eftersom inskränkningen haft grund i lag, varit vidtagen med ett legitimt syfte och varit proportionerlig i förhållande till ändamålen (jfr

text: HFD 2020 ref. 13

text: ). Svensk rätt har inte hindrat en rättslig relation mellan AA och C. Det förhållandet att en sådan relation behövt fastställas genom adoption med ett förfarande i Sverige kan inte anses oproportionerligt. Inte heller kan Skatteverkets beslut anses ha inneburit ett åsidosättande av diskrimineringsförbudet i artikel 14 i förening med artikel 8 utifrån de resonemang som Högsta förvaltningsdomstolen lagt fram i det nämnda avgörandet. Anspråket ska därför avslås.


title: Promemorian Ändringar i smugglingslagen – Tullverket ges en utökad möjlighet att ingripa mot brott (Departementets diarienummer Fi2020/04169)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Justitiekanslern har inget att erinra mot att Tullverket ges en utökad möjlighet att ingripa mot brott som inte omfattas av Tullverkets egen befogenhet inom brottsbekämpningen. Ett bättre utnyttjande av Tullverkets resurser ger större möjligheter att stävja gränsöverskridande brottslighet av olika slag. I något avseende kan dock ifrågasättas om förslaget är optimalt utformat för att tillgodose inte bara intresset av en effektiv brottsbekämpning utan även brottsmisstänktas rättssäkerhet.

text: Enligt förslaget ska en tulltjänsteman som efter godkännande från Polismyndigheten – men innan en förundersökning har inletts – ingriper mot en misstänkt brottslighet ha befogenhet att bedriva en s.k. primärutredning enligt

text: 23 kap. 3 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: (RB). Det framgår av förslaget till 38 § jämfört med

text: 20 § lagen (2000:1225)

text: om straff för smuggling. Befogenheten omfattar enligt promemorian bl.a. inledande förhör med den som ingripandet riktar sig mot (s. 18). Den personen lär i många fall vara den som helt uppenbart kommer att inta ställning som skäligen misstänkt när förundersökning väl har inletts. I praktiken är det därmed ett misstänktförhör under en primärutredning som Tullverkets befogenhet kommer att omfatta.

text: Mot bakgrund av att det normalt sett knappast kommer att handla om någon enkel och snabbutredd brottslighet som Tullverket ingriper mot ifrågasätter Justitiekanslern om ett förhör med den misstänkte i praktiken kan bli aktuellt innan Polismyndigheten hunnit inleda förundersökning. De utredningsåtgärder som främst är tänkta att komma ifråga under en primärutredning är platsundersökning och förhör som inte kan uppskjutas utan olägenhet (se

text: prop. 1969:114 s. 32

text: ff., jfr.

text: prop. 1994/95:23 s. 78

text: ). Vid mer komplicerad eller omfattande brottslighet lär förhöret med den misstänkte knappast tillhöra den kategorin utan bör kunna anstå tills förundersökning är inledd. Att den typen av förhör lyfts fram i promemorian som exempel på vad som kan utföras under Tullverkets ingripanden framstår därför som olyckligt.

text: För det fall förhör med den misstänkte ändå skulle förekomma inom ramen för ett ingripande är det viktigt att framhålla att den enskildes rättssäkerhet inte får bli lidande till följd av att förhöret sker inom ramen för en primärutredning istället för en förundersökning. Det innebär bl.a. att den misstänkte måste delges misstanke enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB och underrättas om sina rättigheter enligt

text: 12 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , även om dessa bestämmelser inte är formellt tillämpliga under en primärutredning (se t.ex. JO 2000/01 s. 137).

text: Vidare ställer sig Justitiekanslern frågan om inte den första telefonkontakten mellan en tulltjänsteman och Polismyndigheten blir mer ändamålsenlig om den inriktas på frågan om förundersökning ska inledas, istället för att avse godkännande av ett ingripande. (Jfr Justitiekanslerns remissvar den 3 april 2018, dnr 1581-18-8.1 angående förslaget till ny kustbevakningslag.) Det underlag som behövs för att lämna ett godkännande bör i de flesta fall även vara tillräckligt för att fatta beslut om att inleda förundersökning. Naturligtvis skulle det innebära att kretsen av personer som tulltjänstemannen kan vända sig till begränsas till jourhavande förundersökningsledare, men den nackdelen bör inte tillmätas avgörande betydelse. Vid behov kan Polismyndigheten ges resurser för att förstärka sin jourverksamhet. Anmärkas kan att den i promemorian föreslagna ordningen visserligen ligger i linje med vad som enligt

text: kustbevakningslagen (2019:32)

text: gäller för kustbevakningstjänstemän. Tullverkets ingripanden kan dock antas bli betydligt fler och normalt avse grövre och mer komplicerad brottslighet än Kustbevakningens.

text: När förundersökning väl inletts bör Polismyndigheten i enlighet med förslaget kunna anlita Tullverket för biträde i inledningsskedet av utredningen. Vidare tillstyrker Justitiekanslern förslaget om att Tullverket i akuta fall bör kunna gripa personer och ta egendom i beslag även utan föregående kontakt med Polismyndigheten.

text: Avslutningsvis vill Justitiekanslern – liksom för Kustbevakningens del i ovan nämnda remissvar från 2018 – framhålla vikten av att tulltjänstemän erhåller adekvat utbildning så att rättssäkerheten kan upprätthållas när Tullverket kommer att behöva göra rättsliga bedömningar avseende andra typer av brottslighet än vad som ingår i den egna brottsbekämpningen.

text: I övrigt har Justitiekanslern inte några synpunkter på förslagen.