avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Kritik mot en överförmyndare för bl.a. underlåtenhet att kommunicera ett arvodesyrkande med dödsbo

text: I ett beslut den 29 november 1999 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan m.m.

text: AA, för vilken BB varit god man enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: , avled den 5 maj 1998. I beslut den 28 maj 1998 biföll Överförmyndaren i Lidingö stad den gode mannens framställning om arvode för 1998 med 5 600 kr. Dödsboet hade inte beretts tillfälle att yttra sig innan beslutet fattades.

text: I en anmälan till JO klagade CC, som är son till AA, bl.a. på att överförmyndaren inte givit dödsboet möjlighet att yttra sig över arvodesyrkandena eller besvära sig över arvodesbeslutet. CC anförde bl.a. följande. Överförmyndaren har genom en rad felaktigheter gentemot dödsboet åsamkat detta att medel utgått obehörigen. Överförmyndaren har vidare inte givit boet möjlighet att bevaka sin rätt. Att överförmyndaren sedan även tilldelat den gode mannen ersättningar genom beslut som, som det förstås, inte har delgivits huvudmannen under hans levnad och som av dödsboet uppfattas vida överstiga senare års arbetsinsatser av den gode mannen gör inte saken bättre. Att en statlig myndighet, utan någon som helst fullmakt och utan att meddela dödsboet, kan berättiga en person att gå in på en bank och plocka ut pengar från ett spärrat konto är fullständigt horribelt och åtminstone på gränsen till lagbrott. Vidare har överförmyndaren visat på uppseendeväckande brister vad gäller förvaltningsprocessrättsliga regler. De personer som är nödgade att ha en god man till hjälp måste kunna lita på att en överförmyndare besitter de kunskaper som krävs för att den enskildes rätt skall kunna bevakas.

text: Utredning

text: Sedan överförmyndarens akt i ärendet lånats in och granskats remitterades anmälan till överförmyndaren för utredning och yttrande. I remissvaret anförde överförmyndaren DD följande. CC:s anmälan är uppdelad i två punkter varför jag här nedan yttrar mig över respektive punkt. 1. Utformningen av arvodesbeslutet har en text som har tillämpats såväl när det gäller god man/förvaltare som dödsbo. I det senare fallet har jag ej avsett att utforma

text: beslutet som en fullmakt och det är ej heller att uppfatta som en fullmakt när det gäller dödsbon. Detta sagt med kännedom om den fasta praxis som tillämpas av bankerna och vilken i praktiken betyder, att endast rena fakturor godkännes av bankerna för betalning innan bouppteckning är inregistrerad. Alla övriga krav på boet till exempel arvodesbeslut har fått anstå antingen till dess bouppteckningen blivit inregistrerad eller arvodeskravet godkänts av dödsbodelägarna alternativt en boutredningsman. Vad som i det aktuella fallet har hänt, är att gode mannen utan dödsbodelägarnas medgivande och innan bouppteckningen blivit registrerad i bank utverkat betalning. Rent spontant anser jag att banken förfarit felaktigt i detta fall – förutsatt att gode mannen upplyst om huvudmannens bortgång. Eftersom det tydligen lyckats för en god man att få betalt från ett dödsbos konto har jag numera i min verksamhet kompletterat arvodesbeslut med en mening av följande lydelse ”Har huvudmannen avlidit krävs dödsboets tillstånd för uttag av arvodet”.

text: Denna nya utformning av arvodesbeslutet borde nu förhindra ett upprepande av vad som har hänt i det aktuella ärendet. Såvitt det är mig bekant förekommer icke den av mig framtagna formuleringen hos landets överförmyndare. 2. CC har vidare påtalat att arvodesbeslutet inte delgivits dödsboet. Det är riktigt att dödsboet icke delgivits arvodesbeslutet. Bakgrunden härtill är att jag har förutsatt, att gode mannen skulle förete arvodesbeslutet för dödsboet för att överhuvudtaget få betalt. I det läget skulle dödsboet kunna läsa sig till en möjlighet att överklaga arvodesbeslutet. Att ett dödsbo är att jämställa med begreppet ”enskild” enligt

text: förvaltningslagen

text: har jag utgått ifrån. Såvitt jag vet är emellertid den frågan ej prövad i praxis. I CC:s anmälan framhålles det att dödsboet träffas av beslutet och att ”medel utgått obehörigen”. Det anföres vidare att boet inte givits möjlighet att ”bevaka sin rätt”.

text: Såsom det torde vara bekant, är det ingalunda lätt att rekrytera lämpliga personer till uppdrag som gode män och förvaltare. Icke sällan anser gode män/förvaltare sig inte ha rönt erkänsla och uppskattning för utfört arbete. De upplever även överförmyndarens granskning av arvodena som ett ingrepp och ifrågasättande av deras arbetsinsatser. Mot bakgrund av det sagda, ter det sig främmande att i normalfall kommunicera ett arvodesbeslut med ett dödsbo. Består dödsboet ej av bröstarvingar utan i stället av ett stort antal släktingar på den bortgångnes sida liksom på dennes avlidne makes sida blir en delgivning synnerligen komplicerad. Skall alla släktingar delgivas eller endast en på varje släktgren? Om kravet på kommunikation även i en situation av angivet slag skall genomföras, torde av praktiska skäl ett arvodesbeslut inte kunna kommuniceras förrän bouppteckning är inregistrerad och ett eventuellt testamente vunnit laga kraft/godkännande av arvingar. Syftet med en delgivning är att bereda den som drabbas av beslutet en möjlighet att besvära sig. För att veta vem som drabbas torde i dessa sammanhang en delgivning anstå tills ett arvskifte föreligger. Det kan då visa sig, att det inte är dödsboet som drabbas utan t ex en universell testamentstagare varför det får bli den som skall delgivas arvodesbeslutet. Detta i sin tur kan betyda att gode mannen får vänta på sitt arvode tills årslånga boutredningar eller arvstvister fått sin lösning. Med det anförda vill jag visa, att en delgivning av ett arvodesbeslut, vari ett normalarvode blir tillerkänt gode mannen ej ligger i gode mannens intresse och ej heller automatiskt kan anses drabba ett dödsbo. När god man/förvaltare yrkar arvoden utöver normalbeloppen på 5, 10, 15 eller 20 % så kommuniceras arvodesyrkandet med huvudmannen om han eller hon kan anses vara i stånd att yttra sig. Om huvudmannen ej kan förväntas kunna yttra sig har jag för min del förordnat en särskild god man enligt

text: 11 kap 2 § föräldrabalken

text: . Däremot kan det ej anses vara rimligt, att förordna ytterligare en god man som i sin tur skall granska den andre gode mannens arvodesyrkande. Det sagda visar att någonstans måste en gräns sättas för processen med delgivning av arvodesyrkanden med huvudmannen eller dennes företrädare.

text: Det torde inte sakna sitt intresse att i detta sammanhang få påpeka, att Stockholms överförmyndarnämnd icke i så kallade normalfall kommunicerar ett fattat arvodesbeslut med huvudman eller dödsbo. Av en debatt förd i medlemstidningen Överförmyndarnytt har det också framgått, att delgivning av arvodesbeslut upptagande normalarvoden ej synes bli tillämpade av landets överförmyndare. – – – Vid bedömning av de årligen yrkade godmansarvodena har jag på sätt framgår av akten likväl anmodat gode mannen att t ex lämna utförligare förklaring till de av honom redovisade femton besöken hos sin huvudman år 1997. De av mig beslutade arvodena har jag funnit vara skäliga. Avslutningsvis vill jag påpeka att jag den 2 juli 1998 tillställde CC kopia av det i ärendet aktuella arvodesbeslutet. Vad mig är bekant har CC eller hans syster fortfarande ej hos Södra Roslags tingsrätt överklagat arvodesbeslutet. CC kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte tar ställning till storleken på det arvode som överförmyndaren beslutat om. Detta beror på att JO inte brukar pröva myndigheters ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra. Vid sådana ställningstaganden kan nämligen olika bedömningar göras utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig i rättsligt hänseende. JO kan inte heller ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Beslut om arvode kan överklagas till domstol och JO:s granskning är inte avsedd att ersätta en prövning som kan ske i ordinarie ordning.

text: Vad gäller överförmyndarens handläggning av arvode till den gode mannen vill jag anföra följande.

text: Vid handläggningen av frågor om arvode till gode män och förvaltare har överförmyndaren att tillämpa

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Enligt

text: 17 §

text: FL får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Kommunikationsskyldigheten består således av två led; parten skall dels underrättas om utredningsmaterialet, dels få tillfälle att yttra sig över det. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga. Av

text: 21 §

text: FL framgår vidare att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt.

text: När det gäller överförmyndarens handläggning blir det avgörande för både frågan om kommunikation och underrättelse om beslut huruvida dödsboet var att anse som part i arvodesärendet. JO Wigelius har i ett ärende angående skyldighet att höra part och motivera beslut vid bestämmande av arvode till en god man (JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. 61) uttalat sig om en överförmyndarnämnds skyldighet att kommunicera en god mans yrkande om arvode med dödsboet efter den person

text: som haft god man. På grund av att det för nämnden var känt att dödsbodelägarna var missnöjda med den gode mannens arbete och att dödsboet uppenbarligen var i stånd att självt föra sin talan, menade JO Wigelius att nämnden, hur det än må förhålla sig med frågan om kommunikationsplikten åvilar överförmyndaren i alla situationer, borde ha följt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser i detta fall.

text: I förevarande fall innebar beslutet i ärendet att dödsboet ålades att betala ersättningen till gode mannen. Därmed hade dödsboet ett så starkt intresse av ärendets utgång att det måste tillerkännas en sådan ställning att överförmyndaren borde ha underrättat dödsboet om yrkandets innehåll och berett det tillfälle att yttra sig över yrkandet. Överförmyndaren borde även ha följt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse om underrättelse om beslut. Överförmyndaren kan sålunda inte undgå kritik för sin handläggning av arvodesärendet.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

publisher: Justitieombudsmannen

title: Arbetslöshetskassans tillämpning av omprövningsreglerna

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan som kom in till JO den 23 juli 2007 klagomål mot HTF:s arbetslöshetskassa, vilken numera gått samman med SIF:s arbetslöshetskassa och bildat Unionens arbetslöshetskassa. Klagomålen avsåg handläggningstiden i ett ärende om arbetslöshetsersättning rörande BB. Av anmälan framgick bl.a. att BB väntat i ca ett års tid på beslut från kassan.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet hämtades in från arbetslöshetskassan.

text: HTF:s arbetslöshetskassa anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av BB:s ansökan om arbetslöshetsersättning. Yttrandet skulle bl.a. behandla ärendets handläggningstid och de åtgärder som vidtagits i ärendet som t.ex. att återförvisa ärendet till handläggare.

text: HTF:s arbetslöshetskassa gav genom kassaföreståndare CC in ett yttrande av vilket framgick följande.

text: 1. Utredning i kronologisk ordning

text: Ärende 1 Ansökan om ersättning 060811 BB anmäler sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen. 060821 Kassan mottar blankett anmälan om arbetslöshet daterad den 18 augusti 2006. 060914 Kassan mottar de första kassakorten avseende vecka 34–35 2006 som är den formella ansökan om ersättning. Kassan mottar även handlingar i form av blankett intyg för företagare, registreringsbevis om kommanditbolag från Bolagsverket samt blankett intyg om studier. 060918 Kassan mottar kassakort avseende vecka 36–37 2006. BB kontaktar även kassan via Internetkassan och påtalar att hon sänt många kassakort, samt att det tar tid att få beslut. 061021 Kassan begär kompletterande uppgifter om företagsverksamhet. Kassan besvarar även BB:s meddelande på Internetkassan och informerar om att det är mycket lång handläggningstid och att beslut kommer att sändas så fort ärendet är handlagt.

text: 061023 Kassan begär kompletterande uppgifter gällande punkt 5 e i tidigare nämnd blankett anmälan om arbetslöshet. 061024 Kassan mottar ett brev daterat den 23 oktober 2006 i vilket BB uppger bl.a. att hon är passiv kommanditdelägare, att hon önskar söka ett halvtidsarbete för att kunna ta hand om sin synskadade dotter under övrig tid, samt att hon eventuellt avser att studera. 061027 Kassan mottar kompletteringar avseende punkt 5 e i blankett anmälan om arbetslöshet. 061103 Kassan beslutar att avslå BB:s ansökan om ersättning med motivering att hon inte har ordnat barntillsyn och därför inte står till arbetsmarknadens förfogande på så sätt som krävs enligt

text: 9 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring. 061108 Kassan mottar en begäran om omprövning avseende sitt beslut daterat den 3 november 2006. I sin omprövningsbegäran uppger BB bl.a. att hon skrivit ett felaktigt namn för barntillsyn i blankett anmälan om arbetslöshet. 070110 Vid företagen omprövning upphäver kassan sitt tidigare beslut daterat den 3 november 2006. Ärendet överlämnas till behörig handläggare för prövning av ersättningsrätten i övrigt. 070112 BB avanmäler sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen. 070213 För att kunna bedöma ersättningsrätten begär kassan uppgifter om inkomst av näringsverksamhet, lönespecifikationer för tiden september 2005– augusti 2006 samt inkomstuppgifter från arbetsgivare för åren 2005–2006. 070220 Kassan mottar handlingar som N3A bilaga avseende räkenskapsår 2006, meddelande från Skatteverket om avregistrering av F-skatt och moms samt ett intyg om inkomstuppgifter för tiden januari–augusti 2006. 070330 Kassan begär ytterligare kompletteringar i form av blankett arbetsintyg för företagare samt begär även uppgifter från Skatteverket. 070412 Kassan mottar uppgifter från Skatteverket. 070424 Kassan sänder en påminnelse om de handlingar som fortfarande saknas. 070427 Kassan mottar handlingar som N3A bilaga avseende räkenskapsår 2005, inkomstdeklaration för år 2005 samt bilaga till denna, ånyo N3A bilaga för räkenskapsår 2006, inkomstdeklaration för år 2006, skatteberäkning för taxeringsår 2006–2007 samt information om att lönespecifikationer saknas. 070515 Kassan beslutar att avslå BB:s yrkanden om ersättning under tiden 11 augusti 2006–19 december 2006, då med motivering att hon är att betrakta som företagare. 070522 Kassan mottar en begäran om omprövning av sitt beslut daterat den 15 maj 2007. 070910 Kassan omprövar sitt beslut daterat den 10 september 2007, då utan ändring. Ärendet återförvisas samtidigt till behörig handläggare för prövning av ersättningsrätten från den 20 december 2006. 070913 Kassan begär handlingar från den 20 december 2006 och framåt. 071003 Kassan sänder en påminnelse om tidigare begärda handlingar. 071008 Kassan mottar ett svar från BB där hon uppger att hon vill bli lämnad i fred och slippa fylla i fler blanketter. Av hennes brev går att förstå att hon är missnöjd med kassans beslut gällande verksamhet i företag. Kassan tolkar därför att BB avser att överklaga kassans omprövningsbeslut daterat den 10 september 2007, och ärendet kommer därmed att överlämnas till behörig länsrätt. 071013 Kassan arkiverar ärendet utan åtgärd.

text: Ärende 2 Underrättelse från Arbetsförmedlingen 061019 Kassan mottar en underrättelse från arbetsförmedlingen av vilken det framgår att BB avvisat en platsanvisning, då med motivering att arbetsplatsen ligger för långt borta. Hennes ersättningsrätt ifrågasätts därmed. 061023 BB ges tillfälle att yttra sig över innehållet i underrättelsen. 061025 Kassan mottar en platsanvisning från arbetsförmedlingen. Anvisningen avser en tidsbegränsad anställning vid behov som barnskötare. 061026 BB kontaktar kassan per telefon och meddelar att hon inte sökt det anvisade arbetet, då det ska ha rört sig om en heltidsanställning. 061027 Kassan mottar ett läkarutlåtande angående vårdbidrag. 061027 Kassan mottar ett yttrande daterat den 26 oktober 2006. 061106 Med anledning av sitt beslut daterat den 3 november 2006 beslutar kassan att lämna underrättelsen utan åtgärd.

text: 2. Yttrande

text: AA, som ombud för BB, uppger i anmälan till JO att BB har fått vänta ett år på rätt beslut från HTF:s arbetslöshetskassa, vilket han anser utgöra rasism eller diskriminering.

text: 2.1 Sammanfattning När det gäller hanteringen av BB:s ärende avseende ansökan om arbetslöshetsersättning från den 11 augusti 2006 har det komplicerats av dels att kassakort inkommit på ett sent stadium, dels att handläggningen har slagits samman med en utredning där ersättningsrätten har ifrågasatts via underrättelse från arbetsförmedlingen. När det gäller kassakorten är det av yttersta vikt att dessa inkommer till kassan så tidigt som möjligt. Anledningen till detta är att den formella ansökan om arbetslöshetsersättning sker på kassakorten (9 kap. 1 § p. 1

text: IAFFS 2006:3

text: ). I syfte att tydliggöra vikten av att sända kassakort skickar kassan alltid ett informationsmaterial (bifogas [här utelämnad, JO:s anmärkning]), som den sökande får i samband med att han/hon anmäler sig hos arbetsförmedlingen. I förevarande fall kan konstateras att kassan mottagit de första kassakorten i BB:s ärende den 14 september 2006 och den första handläggningsåtgärden har sedan vidtagits den 21 oktober 2006 d.v.s. drygt en månad efter det att kassakorten inkommit. Ett beslut om avslag på yrkandena om arbetslöshetsersättning har sedan fattats den 3 november 2006. BB har begärt omprövning av det ifrågavarande beslutet och där kassan i prövning den 10 januari 2007 upphävt sitt tidigare beslut. I samband med detta återförvisas ärendet till handläggare för prövning av ersättningsrätten i övrigt. Handläggningen återupptas den 13 februari 2007 och avslutas med ett beslut den 15 maj 2007, i vilket BB:s yrkanden på ersättning från den 11 augusti 2006 återigen avslås. Utredningen under den ifrågavarande tidsperioden har rört bedömningen av verksamhet i eget företag, vilket anses vara en relativt komplicerad typ av ärende. BB har begärt omprövning även av detta beslut. I omprövningsbeslut daterat den 10 september 2007, vidhåller kassan sin tidigare uppfattning och kassan avslår BB:s yrkanden på ersättning.

text: 2.2 Slutsats Även om ärendehanteringen i vissa delar har varit komplicerad medger arbetslöshetskassan att det finns ett flertal brister i handläggningen av BB:s ärenden. Kassan kunde inledningsvis ha efterhört med BB om hon avsåg att söka ersättning, samt även förtydligat vikten av att sända kassakort. Den långa reaktionstiden i ärendets initialskede har medfört en onödigt lång handläggningstid. Kassan avser att arbeta vidare med frågan för att komma tillrätta med denna typ av problem. När det sedan gäller tiden fram till dess att kassan fattat sitt första omprövningsbeslut, kan konstateras att det tagit cirka 9 veckor. Inom denna tidsperiod ligger emellertid julhelgen som normalt sett innebär en viss sänkning av arbetskapaciteten. När det gäller övrig handläggning under 2007 kan ett flertal brister konstateras bl.a. har tiden

text: mellan kassans första omprövningsbeslut fram till dess att handläggningen har återupptagits, varit oacceptabelt lång och helt i strid med kassans interna arbetsrutiner. Utgångspunkten är att handläggning ska inledas skyndsamt, som allra senast inom åtta dagar. Som en annan åtgärd kunde kassan redan i samband med sitt andra beslut om avslag på BB:s yrkande om ersättning, ha inlett en utredning av ersättningsrätten från den 20 december 2006 och framåt. Detta har dock kommit att ske först den 13 september 2007. Därefter kan konstateras att tiden som förflutit mellan det att BB har begärt omprövning av kassans beslut daterat den 15 maj 2007 och fram till dess att omprövning skett, uppgår till drygt 17 veckor. Även detta får ses som en oacceptabelt lång handläggningstid. När det gäller den handläggning som skett från årsskiftet 2007 och framåt vill kassan emellertid framhålla att verksamheten varit utsatt för stora påfrestningar, då med anledning av frekventa och omfattande lagändringar den 1 januari, 5 mars, 2 juli, 1 augusti och 1 oktober 2007. Mycket stora ansträngningar har åtgått till att klara av såväl den manuella som maskinella hanteringen av de nya reglerna. Arbetsbelastningen har varit och är fortfarande mycket hög för samtlig personal. För att kunna bemöta de ökade kraven har ett flertal nyanställningar skett, men trots det kan konstateras att det fortfarande finns problem. Slutligen anser sig kassan i sak ha fattat korrekta beslut. Som tidigare redogjorts för finns dock brister i hanteringen av BB:s ärenden, vilket kassan beklagar. Kassan bestrider att detta skulle ha sin grund i någon form av diskriminering, utan menar i stället att det rör sig om brister i vissa handläggningsrutiner samt därtill omställningsproblematik i samband med omfattande lagändringar. Till styrkande för det sistnämnda vill kassan hänvisa till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens rapporter nr 2007:8 och 10 samt 2007:23–24, som påvisar effekterna av regeländringarna efter årsskiftet med bl.a. en ökad administration och ärendehantering.

text: AA kommenterade remissvaret och kom in med kompletterande handlingar.

text: I ett beslut den 22 juli 2008 uttalade stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Arbetslöshetskassan har medgett, att handläggningen varit behäftad med olika brister, som förorsakat en oacceptabel tidsutdräkt. Jag vill peka på några ytterligare omständigheter av mera principiell karaktär, som verksamt synes ha bidragit till att sökanden inte fått sin sak prövad inom rimlig tid. Det gäller kassans syn på innebörden av att ett ärende återförvisas och tillämpningen av reglerna om omprövning.

text: Att ett ärende återförvisas innebär enligt gängse juridiskt språkbruk, att den instans som förordnar om återförvisning befriar sig från befattning med ärendet och överlåter det till ett annat organ, som tidigare beslutat i saken. Däremot kan det aldrig bli fråga om någon återförvisning från en enhet till en annan inom samma myndighet. Om en arbetslöshetskassa vid omprövning finner, att ett slutligt ställningstagande till sökandens yrkanden förutsätter, att ansvarig handläggare först vidtar ytterligare utredningsåtgärder, innebär detta inte att ärendet ”återförvisas” till denne, utan ärendet är fortfarande anhängigt inom en och samma myndighet.

text: Anledningen till att den som är missnöjd med ett beslut måste begära att kassan själv omprövar detta, innan han kan gå vidare till länsrätt, är naturligtvis att förfarandet skall bli smidigare och enklare och att onödiga domstolsprocesser skall kunna undvikas. Detta förutsätter i normalfallet rimligen, att kassan i sitt omprövningsbeslut tar slutlig ställning till sökandens framställning, så att länsrätten

text: – om omprövningsbeslutet överklagas – kan avgöra saken i ett sammanhang. Det bör undvikas, att prövningen i kassan delas upp i olika moment, medförande serier av grundbeslut och därmed upprepade omprövningar (och eventuellt efterföljande överklaganden). Detta tycks emellertid ha skett i det nu aktuella fallet.

text: Kassan beslöt den 3 november 2006 att avslå BB:s ansökan om arbetslöshetsersättning med hänsyn till att hon inte ordnat sin barntillsyn och därmed inte stod till arbetsmarknadens förfogande på sätt som erfordrades för att ersättning skulle kunna utgå. Den omprövning av detta avslagsbeslut som påkallades av BB resulterade i kassans beslut den 10 januari 2007, i vilket man upphävde det tidigare beslutet utan att ersätta det med något annat. Det innebär, att något slutligt ställningstagande till BB:s ansökan därmed inte förelåg, och att handläggningen hos kassan skulle fortgå – något som i beslutet något oegentligt uttrycktes på det sättet att ärendet ”återförvisades” till BB:s handläggare ”för prövning av ersättningsvillkoren i övrigt”. Trots att ansökningsärendet sålunda inte avgjorts, utan kassan endast frånfallit sin tidigare uppfattning, att barntillsynsproblemet utgjorde hinder för bifall, hänvisades BB till att överklaga detta, som ”omprövningsbeslut” betecknade, ställningstagande hos länsrätten.

text: Som jag ser det, rör det sig realiter inte om ett omprövningsbeslut utan om ett under omprövningsförfarandet till BB lämnat besked – närmast av servicekaraktär – om att den ursprungliga avslagsgrunden bortfallit men att omprövningen fortsätter med inriktning på andra förutsättningar för att ansökningen skall kunna bifallas. Hur kassan tänkt sig att en domstolsprövning av detta ”omprövningsbeslut” skulle gestalta sig förefaller gåtfullt. Det tidigare avslagsbeslutet har genom kassans nya besked upphävts, och ur BB:s perspektiv befinner sig ärendet därmed de facto på samma stadium som då det anhängiggjordes. ”Omprövningsbeslutet” – om man nu ser det som ett formligt beslut – har alltså inte gått henne emot utan snarast varit till hennes fördel, genom att ett hinder mot bifall till hennes ansökan enligt kassan bortfallit, varför hon rimligen skulle sakna talerätt.

text: Sedan handläggningen av ansökningsärendet fortsatt och inriktats på frågan om BB:s engagemang i näringsverksamhet medförde, att hon var att betrakta som näringsidkare och av denna anledning saknade rätt till arbetslöshetsersättning, beslöt kassan den 15 maj 2007 att avslå ansökningen, då hon var att betrakta som företagare fram till den 20 december 2006. Nu var det enligt kassans mening inte fråga om ett omprövningsbeslut utan om ett grundläggande beslut, vilket därför försågs med hänvisning till möjligheten att begära sådan omprövning som utgör förutsättning för att sedan – efter överklagande – kunna gå vidare till länsrätt.

text: För mig framstår detta beslut i stället som svaret på den begäran om omprövning som framställdes efter avslagsbeslutet den 3 november 2006. Först nu har kassan tagit ställning till BB:s ansökan om arbetslöshetsersättning från augusti 2006 och framåt med beaktande av samtliga aktuella kriterier. (Fortfarande har kassan dock på detta stadium lämnat öppet för möjligheten till bifall för tiden efter den 20 december 2006.) Detta beslut skulle följdenligt såsom varande ett

text: omprövningsbeslut ha försetts med fullföljdshänvisning, och en meningsfull överklagandeprocess kunde ha inletts.

text: Nu blev resultatet i stället, att BB följde kassans anvisning och begärde omprövning av beslutet den 15 maj 2007. Framställningen besvarades av kassan genom ett nytt omprövningsbeslut den 10 september 2007, där man vidhöll sin uppfattning, att ansökningen med hänsyn till BB:s engagemang i näringsverksamhet skulle avslås. Under rubriken ”Information” upplystes emellertid om att det bolag med vilket BB haft befattning enligt inkomna handlingar upphört med sin verksamhet, och ärendet ”återförvisades” än en gång till BB:s handläggare. Eftersom det enligt kassan nu rörde sig om ett andra omprövningsbeslut, lämnades underrättelse om möjlighet att överklaga beslutet hos länsrätten.

text: Handläggningen kom sedan att fortsätta med prövning av rätt till ersättning under period som inte omfattats av tidigare beslut, tills BB tröttnade på hela saken och kassan ”arkiverade ärendet utan åtgärd”.

text: Som framgått är jag av uppfattningen, att kassan krånglat till och försenat handläggningen genom en mindre lyckad tillämpning av omprövningsreglerna. Jag ämnar inte inom ramen för detta klagoärende, där problematiken inte explicit uppmärksammats vare sig i BB:s anmälan eller i kassans remissvar, på ett mera principiellt plan vidare fördjupa mig i hur omprövningsinstitutet skall hanteras. Upplysningsvis kan nämnas att hithörande frågor kommer att behandlas av den nyligen tillsatta utredningen (Ju 2008:08) om en ny förvaltningslag (

text: dir. 2008:36

text: Med dessa uttalanden är ärendet avslutat.

type: avgorande


title: Kritik mot Bjuvs samordningsförbund för hur förbundet handlagt en begäran om utlämnande av handling

text: Anmälan och utredning

text: I en anmälan till JO den 21 juni 2011 framförde AA klagomål mot Bjuvs samordningsförbund. Av anmälan med bilagor framgick följande.

text: Efter att AA hade begärt ut handlingar från Bjuvs samordningsförbund beslutade förbundet att lämna ut vissa handlingar men avslå begäran i övrigt. Avslaget meddelades den 25 mars 2011 i ett skriftligt beslut. AA överklagade beslutet till Kammarrätten i Göteborg (kammarrättens mål nr 3263-11). Därefter begärde han att samordningsförbundet skulle lämna ut det brev som förbundet hade bifogat när överklagandet överlämnades till domstolen. Trots flera påstötningar besvarade förbundet inte hans begäran.

text: JO hämtade in muntliga upplysningar från Bjuvs samordningsförbund, se bifogad tjänsteanteckning.

text: Den 11 juli 2011 meddelade Kammarrätten i Göteborg dom i anledning av AA:s överklagande. Där konstaterade kammarrätten bl.a. att samordningsförbundet hade betraktat sig som en myndighet i och med att förbundet lämnade ut vissa av de begärda handlingarna. Domstolen uttalade därefter att den inte gjorde någon annan bedömning av frågan om samordningsförbundets ställning som myndighet än den förbundet själv hade gjort. Därefter beslutade domstolen att viss ytterligare handling skulle lämnas ut till AA.

text: Bedömning

text: Frågan om Bjuvs samordningsförbunds ställning som myndighet Huruvida Bjuvs samordningsförbund är en myndighet eller inte får betydelse, dels för frågan om

text: tryckfrihetsförordningens

text: samt offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser om allmänna handlingar gäller för samordningsförbundet, dels för frågan om samordningsförbundet står under JO:s tillsyn (se

text: 2 §

text: lagen [1986:765] med instruktion för Riksdagens ombudsmän).

text: Samordningsförbund av det slag som nu är ifråga är organiserade och styrs enligt lagen (

text: ) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Finansiell samordning enligt lagen får inom ett samordningsområde bedrivas mellan

text: Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, kommuner och landsting (1 §). Insatserna inom den finansiella samordningen ska avse individer som är i behov av samordnade rehabiliteringsinsatser och ska syfta till att dessa individer uppnår eller förbättrar sin förmåga att utföra förvärvsarbete (2 §). Den finansiella samordningen ska bedrivas av ett för det ändamålet särskilt bildat samordningsförbund i vilket de samverkande parterna är medlemmar (4 §). Verksamheten finansieras av Försäkringskassan och den eller de deltagande landstingen och kommunerna (5 §). Beslutanderätten, förvaltningen och verkställigheten i samordningsförbundet ska utövas av en styrelse som utses av de samverkande parterna (10 och 12 §§) och vars beslut får överklagas med motsvarande tillämpning av bestämmelserna om laglighetsprövning i

text: 10 kap.

text: kommunallagen

text: (28 §).

text: I förarbetena till lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser behandlades bl.a. frågan om organisationsformen för finansiell samordning. Därvid uttalades följande.

text: I likhet med ett beställarförbund inom Socsam kommer det nya samordningsförbundet att utgöra en offentligrättslig juridisk person som har egen rättskapacitet (jfr

text: prop. 1993/94:205, s. 50

text: ). Detta motsvarar också vad som gäller för kommunalförbund. Ett samordningsförbund skall ha samma möjligheter som ett kommunalförbund att t.ex. ingå avtal. Ett samordningsförbund kan sägas utgöra en sammanslutning av stat (länsarbetsnämnd), kommun, landsting och försäkringskassa. [- - -] Samordningsförbundets medlemmar kommer att ha ett bestämmande inflytande över samordningsförbundet, eftersom de kommer att vara representerade i dess styrelse. Samordningsförbundet skall handha offentliga förvaltningsuppgifter enligt vad som anges i lag, dock inte myndighetsutövning. Dess verksamhet finansieras av det allmänna. Vidare skall medborgarna ha möjlighet till insyn i och kontroll över detta organs verksamhet genom att offentlighetsprincipen skall gälla. Dess beslut bör kunna överklagas av samma personkrets som kan överklaga kommunala och landstingskommunala beslut, dvs. av kommunens eller landstingets medlemmar. Med hänsyn till sin uppbyggnad och funktion är ett samordningsförbund [. . .] att betrakta som en myndighet. (

text: Prop. 2002/03:132 s. 80

text: ). Ett samordningsförbund enligt lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser ska mot den angivna bakgrunden anses utgöra en myndighet. Därmed gäller bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, samt offentlighetsoch sekretesslagen, OSL, om utlämnande av allmänna handlingar för samordningsförbundet. Vidare står samordningsförbundet under JO:s tillsyn.

text: Frågan om utlämnande av handlingen Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: TF. Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF är en handling allmän, om den förvaras hos en myndighet och, enligt 6 eller 7 §§ i samma kapitel, är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som har rätt att ta del av en allmän

text: handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: Den handling AA begärde utlämnad upprättades, dvs. blev en allmän handling, senast när samordningsförbundet sände den till kammarrätten. Samordningsförbundet borde därför skyndsamt ha tagit ställning till AA:s begäran. I det här fallet har det rört sig om en handling som uppenbarligen var offentlig och som därför borde ha lämnats ut. Så skedde inte. Det faktum att AA hade möjlighet att vända sig till kammarrätten och få ut handlingen därifrån förändrar inte samordningsförbundets skyldighet i detta avseende.

text: AA:s begäran har inte handlagts på ett korrekt sätt. För detta förtjänar samordningsförbundet kritik.

text: Tjänsteanteckning

text: Telefonsamtal med BB, förbundssamordnare, Bjuvs samordningsförbund. Han uppger följande. När AA begärde att få ut handlingar från förbundet var man osäker på om offentlighetsprincipen över huvud taget gällde för förbundet. Till slut valde han emellertid att lämna ut vissa handlingar och i beslut avslå utlämnande av vissa andra handlingar. Beslutet överklagades av AA till kammarrätten, där man nu ska ta ställning till bl.a. om samordningsförbundet faller under offentlighetsprincipen. Det stämmer att AA inte har fått det följebrev som förbundet skickade med till kammarrätten när överklagandeskriften vidarebefordrades. Ett skäl till det är att frågan om offentlighetsprincipens tillämpning på förbundet nu är under prövning i kammarrätten. Vidare kan AA vända sig till kammarrätten för att få ut handlingen. Han välkomnar en prövning av huruvida offentlighetsprincipen är tillämplig på samordningsförbund.

text: BB underrättas om att inhämtade upplysningar kan komma att läggas till grund för kritik från JO.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Disciplinansvar
Långsam handläggning

title: Disciplinansvar för en tjänsteman vid dåvarande Skattemyndigheten i Gävle, skattekontoret i Ljusdal, med anledning av brister i handläggningen av ett taxeringsärende

text: JO Nordenfelt meddelade den 9 december 2005 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: AA anmälde i en skrivelse den 5 augusti 2003 Skattemyndigheten i Gävle. Han klagade på handläggningstiden i ett ärende rörande sin taxering år 1996 och uppgav att ärendet ännu inte hade slutbehandlats.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från skattemyndigheten den 19 september 2003 varvid framkom bl.a. följande. AA hade den 18 december 2001 överklagat ett av skattemyndigheten fattat omprövningsbeslut rörande hans taxering år 1996. Med anledning av hans överklagande fattade skattemyndigheten ett omprövningsbeslut den 12 mars 2003. Beslutet hade ännu inte expedierats till AA.

text: Skattemyndigheten anmodades att yttra sig över vad AA hade anfört beträffande handläggningstiden.

text: Skattemyndigheten – tf. regionskattechefen BB – hänvisade i remissvaret den 14 november 2003 inledningsvis till ett inhämtat yttrande från skattekontoret i Ljusdal. Skattekontoret anförde i yttrandet den 27 oktober 2003 bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: AA var det aktuella året delägare och företagsledare i Handelsbolaget H.L. – – –. En skatterevision företogs av handelsbolaget, vilket föranledde följdändringar av AA:s inkomsttaxering 1996 genom omprövningsbeslut daterat den 6 november 1997. AA har i skrivelse som inkom till skattemyndigheten den 18 december 2001 besvärat sig över skattemyndighetens omprövningsbeslut gällande 1996 års taxering. Sammanfattningsvis yrkar AA i besvären att bli taxerad i enlighet med den avlämnade självdeklarationen och att påförda skattetillägg undanröjs. Som grund för överklagandet anger AA bl.a. att hans deklaration inte prövats efter det

text: att han inlämnat bl.a. originalhandlingar angående lagervärdering i Handelsbolaget samt tillika beträffande resor med privat bil för handelsbolagets räkning. I övrigt åberopar han som grund handlingar som tidigare lämnats under och efter revisionen.

text: Skattemyndighetens handläggning

text: För att fullgöra den utredningsskyldighet som åvilar skattemyndigheten i samband med det obligatoriska omprövningsbeslutet i anledning av ett överklagande, har, bl.a. på grund av ärendets och överklagandets vidlyftighet, en relativt utförlig genomgång av underlagen för det överklagade omprövningsbeslutet gjorts. Bl.a. har en genomgång företagits av revisionsakten och de handlingar som skattskyldig tidigare lämnat i ärendet. Då såväl revision som omprövningsbeslut vid tidpunkten för överklagandet legat mer än 4 år tillbaka i tiden ligger det i sakens natur att en förnyad genomlysning av beslutsunderlagen kräver omfattande tidsåtgång. Under utredningens förlopp har liggetiden för handläggning av ärendet tänjts ut bl.a. till följd av att det i sig, genom överklagandets generella omfattning, innefattar en mångfald sakfrågor som det överklagade omprövningsbeslutet avgjort. Tiden för aktiv utredning har dessutom genom kötid för andra ärenden på myndigheten och passiv liggetid blivit alltför utdragen. Skattemyndigheten har fattat det obligatoriska omprövningsbeslutet i anledning av överklagandet, den 12 mars 2003. Däremot har beslutet och ärendet ännu inte överlämnats till Länsrätten eller expedierats till den klagande. Orsaken till detta är tidsbrist för handläggaren av ärendet. Sammanfattningsvis kan konstateras att handläggningstiden i detta ärende blivit alltför lång av angivna orsaker. Distriktet har haft alltför stora ärendebalanser. Inför 2003 har därför hanteringen av överklagande- och omprövningsärenden organiserats om. En av processförarna fungerar som samordnare av all processföring i distriktet. Två nya processförare utbildas och enklare omprövningsärenden hanteras av skattehandläggare. Målsättningen vid årets utgång är att handläggningstiden för ett överklagande är högst 6 månader och en omprövning högst 3 månader. Tillgänglig statistik visar en kraftig minskning av balanserna och distriktet har goda förhoppningar om att målet nås. Skattemyndigheten anförde vidare följande. Av yttrandet framgår att överklagandet kommit in till skattekontoret den 18 december 2001. Obligatoriskt omprövningsbeslut enligt

text: 6 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324)

text: har fattats den 12 mars 2003. Beslutet har inte expedierats till AA och inte enligt

text: 6 kap. 7 § taxeringslagen

text: överlämnats för prövning av länsrätten. SKM kan konstatera att handläggningstiden för rubricerat ärende varit oacceptabelt lång. SKM beklagar detta. De skäl som skattekontoret anför för den långa handläggningstiden hänför sig huvudsakligen till hur arbetsuppgiften prioriterats och organiserats. Skattekontoret har i sitt yttrande närmare redogjort för de förändringar som har vidtagits för att i framtiden säkerställa att detta inte ska kunna inträffa. SKM kommer att följa upp handläggningstiden för omprövningar och överklaganden inom regionen.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Vid telefonsamtal med en tjänsteman vid Länsrätten i Gävleborgs län den 2 mars 2005 framkom att målet rörande AA:s överklagande kom in till länsrätten den 18 oktober 2004.

text: Akten i AA:s skattemål hämtades in. Av handlingarna framgick att skattemyndighetens obligatoriska omprövningsbeslut i ärendet, undertecknat av föredraganden CC, var daterat den 15 oktober 2004. Beslutet innebar att det överklagade beslutet i beskattningsfrågorna inte ändrades men att ett tidigare påfört skattetillägg undanröjdes. Ärendet hade överlämnats till länsrätten den 15 oktober 2004.

text: Skatteverket anmodades att avge nytt yttrande i ärendet.

text: Skatteverket – genom enhetschefen I-L.A. – yttrade sig den 31 maj 2005. Till yttrandet var fogat bl.a. skriftliga upplysningar av CC.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: Den 12 mars 2003 föredrogs ärendet i skattenämnden som fattade beslut i sakfrågan (att avslå överklagandet och överlämna det till länsrätten för prövning), dvs. skattemyndigheten tog då ställning i sakfrågan. Någon formell beslutshandling upprättades emellertid inte vid detta tillfälle. Omprövningsbeslutet fick sin slutliga utformning och meddelades först den 15 oktober 2004 till AA samt expedierades till densamme först vid denna tidpunkt. Samma dag överlämnades överklagandet för prövning till länsrätten. Vid normal ärendehantering fattas beslut och tillhandahålls och meddelas/expedieras beslutshandlingen till part samma dag. I övriga fall kan av särskilda skäl, vanligtvis beroende av den tid som åtgår för den slutliga utformningen av beslutet, beslut meddelas och expedieras inom en vecka efter dagen för beslutsfattandet. I det aktuella ärendet har denna ordning beklagligtvis inte följts av skäl som tidigare redovisats; hög arbetsbelastning hos vederbörande handläggare, allmänt bristande resurser för att klara kravet på korta ärendehandläggningstider. Som en följd härav uppkommer långa liggetider/kötider hos myndigheten innan ärenden kan slutbehandlas.

text: I Skatteverkets yttrande anfördes följande.

text: Skatteverkets inställning

text: Skatteverket ser mycket allvarligt på de brister som förevarit i ärendet med avseende dels på skattenämndens underlåtenhet att fullgöra sin underrättelseskyldighet och dels på den oacceptabelt långa handläggningstid som AA fått utstå med avseende på hans överklagande av 1996 års taxeringsbeslut.

text: Ärendet

text: AA har i en skrivelse den 5 augusti 2003 till JO framfört klagomål mot dåvarande Skattemyndighetens i Gävle sena handläggning av hans överklagande av taxeringsbeslut rörande 1996 års inkomsttaxering.

text: Utredningen

text: Skattekontoret Söderhamn har via regionskattechefen i Gävle anfört bl.a. följande av intresse i ärendet. Bifogat protokoll över skattenämndens sammanträde visar att AA:s omprövningsärende föredrogs och beslutades den 12 mars 2003. Det obligatoriska omprövningsbeslutet expedierades/meddelades emellertid inte till klaganden och överlämnades inte heller till länsrätten vid yttrandetillfället. Omprövningsbeslutet skickades till klaganden den 15 oktober 2004 och överlämnades samma datum till länsrätten. Den långa tidsutdräkten

text: berodde på hög arbetsbelastning hos berörd handläggare och en otillräcklig uppföljning av den typen av ärenden. Skatteverkets huvudkontor har vid förnyad utredning i ärendet inhämtat bl.a. följande. AA:s överklagande av 1996 års taxering kom in till kontoret den 18 december 2001. Den 12 mars 2003 föredrogs hans, hustruns och deras gemensamt ägda handelsbolags ärenden i skattenämnden, som fattade beslut i sakfrågan med innebörd att avslå överklagandena och att dessa skulle överlämnas till länsrätten för prövning. Föredraganden i ärendet utformade emellertid inte, av förbiseende eller av annan orsak, någon beslutshandling i anslutning till nämndsammanträdet angående AA. Dåvarande skattemyndigheten kom därför inte heller att expediera något obligatoriskt omprövningsbeslut till AA. Det obligatoriska omprövningsbeslutet fick sin slutliga utformning först den 15 oktober 2004. Samma dag expedierades beslutet till AA samt överlämnades det tillsammans med överklagandet till länsrätten. Enligt Skattekontoret i Ljusdal tillhandahålls och expedieras beslutshandlingar vid normal ärendehantering till part samma dag. I övriga fall kan vid särskilda skäl – vanligen beroende på tidsutdräkt för utformning av beslutet – beslut meddelas och expedieras inom en vecka från dagen efter dagen för beslutsfattandet.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 6 kap. 6 § första stycket taxeringslagen (1990:324)

text: skall skattemyndigheten snarast ompröva ett beslut som överklagas. Detta görs genom s.k. obligatoriskt omprövningsbeslut. Vidare följer av

text: 7 § förordningen (2003:234)

text: om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. att myndigheter ska tillhandahålla beslut så snart som möjligt om inte beslutet anslås eller avkunnas. Som Skattemyndigheten i Gävle tidigare har meddelat JO fattades beslut av myndigheten den 12 mars 2003. Beslutet fattades i skattenämnd. Det som därefter inträffade var emellertid att beslutet inte meddelades eller expedierades förrän 15 oktober 2004. Beslut som har fattats av skattenämnd skall sättas upp i särskild handling så snart som möjligt. Normalt sker det genast efter skattenämndssammanträdet men ibland kan det krävas viss tid (upp till två veckor) för att utforma beslutet. Skatteverket ser mycket allvarligt på den felaktiga handläggningen. Både det förhållandet att det tog över ett och ett halvt år innan beslutet meddelades och expedierades och att den sammanlagda handläggningstiden uppgick till nära tre år är enligt Skatteverkets mening i högsta grad klandervärt. Skatteverket kan endast djupt beklaga det inträffade.

text: AA kommenterade det nya yttrandet.

text: Vid telefonsamtal med en tjänsteman vid Skatteverket den 4 augusti 2005 upplystes följande. Skattemyndighetens omprövningsbeslut den 6 november

text: 1997 ledde till en tillkommande skatt för AA med 41 841 kr, vilket inkluderade skattetillägg med 8 894 kr. AA betalade 41 841 kr till skattemyndigheten den 30 mars 1998. Skatteverket återbetalade skattetillägget och tillkommande ränta, totalt 11 302 kr, till AA den 18 oktober 2004.

text: I ett beslut den 9 september 2005 anförde jag följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 6 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324)

text: framgår att Skatteverket snarast skall ompröva ett överklagat beslut. JO har i tidigare ärenden uttalat att endast i

text: undantagsfall bör ett överlämnande av ett överklagande ske senare än någon eller några månader från det att överklagandet kom in till myndigheten (se t.ex. beslut den 23 mars 2000 i JO:s ärende dnr 600-1999). Jag instämmer i denna bedömning.

text: I

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: finns föreskrifter om att den som är part skall underrättas om innehållet i myndighetens beslut. Av

text: 8 § förordningen (1980:900)

text: om statliga myndigheters serviceskyldighet (se numera 7 § förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.) följer att i det nu aktuella fallet beslutet skulle ha tillhandahållits så snart som möjligt.

text: AA:s överklagande kom in till skattemyndigheten den 18 december 2001. Det obligatoriska omprövningsbeslutet fattades vid en föredragning i skattenämnd den 12 mars 2003. Redan den handläggningstiden, som uppgick till nästan 15 månader, var alldeles för lång.

text: Genom utredningen har också framkommit att underrättelsen om det beslut som fattades vid skattenämndens sammanträde den 12 mars 2003 inte utfärdades förrän den 15 oktober 2004 och då i en handling benämnd Obligatoriskt omprövningsbeslut. Först därefter överlämnades ärendet till länsrätten samt underrättades AA om beslutet. Handläggningstiden i denna del uppgick således till 19 månader. En så lång handläggningstid är uppenbart oförenlig med de bestämmelser som reglerar den nu berörda handläggningen. Det har i ärendet inte framkommit något som kan anses ursäkta eller ens ge en rimlig förklaring till dröjsmålet. För AA:s del har det inträffade inneburit att han inte har haft möjlighet att under den aktuella tiden få sin talan prövad i länsrätten. Skattenämndens beslut att undanröja det påförda skattetillägget kunde inte heller verkställas under denna tid.

text: Av utredningen framgår att CC var ordförande och föredragande vid skattenämndens sammanträde den 12 mars 2003. Sedan nämnden hade fattat beslut vid sammanträdet ålåg det honom att vidta de efterföljande åtgärderna. Genom det långa dröjsmål som uppkom i detta avseende anser jag att CC i varje fall av oaktsamhet har åsidosatt sina skyldigheter i anställningen och därigenom gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Felet är inte ringa. Jag överlämnar därför ärendet till Skatteverkets personalansvarsnämnd för prövning av frågan om disciplinansvar.

text: Skatteverkets personalansvarsnämnd

text: I ett beslut den 17 oktober 2005 tilldelade Skatteverkets personalansvarsnämnd CC disciplinpåföljd i form av en varning. I skälen för beslutet anförde personalansvarsnämnden bl.a. följande. Enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning (LOA) kan disciplinpåföljd för tjänsteförseelse åläggas den arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen och felet inte är ringa. Disciplinpåföljd är varning eller löneavdrag.

text: Enligt

text: 17 §

text: LOA får disciplinpåföljd bara meddelas om arbetstagaren inom två år från förseelsen skriftligen har underrättats om vad som anförts mot honom. Enligt

text: 6 kap. 6 § taxeringslagen

text: ska skattemyndigheten snarast ompröva ett beslut som överklagas. Av 7 § förordningen om tiden för tillhandahållande av domar och beslut m.m. följer att myndigheter ska tillhandahålla beslut så snart som möjligt om inte beslutet anslås eller avkunnas. Handläggningstiden, både vad avser tiden från det att överklagandet kom in till skattemyndigheten (den 18 december 2001) till dess att beslut fattades vid föredragningen i skattenämnd den 12 mars 2003 och tiden från detta beslut till dess det expedierades och överlämnades till länsrätten (den 15 oktober 2004) har varit alldeles för lång och inte följt de bestämmelser som reglerar handläggningen. Det har ålegat CC dels att snarast ompröva beslutet som överklagades, dels att så snart som möjligt vidta de efterföljande åtgärder som beslutet den 12 mars 2003 gav upphov till. Det har inte framkommit några omständigheter som kan ursäkta eller ge en rimlig förklaring till dröjsmålet i handläggningen. Genom det långa dröjsmålet i handläggningen har CC i vart fall av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter i anställningen och därigenom gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Nämnden anser att den underlåtenhet som CC gjort sig skyldig till ska bedömas som en pågående underlåtenhet som upphörde först den 15 oktober 2004 då beslutet som fattats den 12 mars 2003 expedierades och överlämnades till länsrätten. Det föreligger därför inte något hinder mot att meddela CC en disciplinpåföljd för det som anförts mot honom. Mot denna bakgrund anser nämnden att CC ska meddelas en disciplinpåföljd i form av en varning.

text: Sedan Skatteverkets personalansvarsnämnds beslut numera vunnit laga kraft avslutas härmed ärendet hos JO.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Omplacering Verkställighet Överklagande

title: Ett LVM-hem verkställde ett beslut om flyttning av en intagen till ett annat LVM-hem enligt 25 § tredje stycket LVM trots att tiden för att överklaga beslutet inte hade gått ut

text: Anmälan

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 5 januari 2009, framförde AA klagomål mot SiS, Renforsens behandlingshem. Han var missnöjd med ett beslut den 1 december 2008 om att han skulle flyttas från Renforsens behandlingshem till Frösö LVMhem. Han anförde att han var missnöjd med såväl beslutet i sak som att det dröjt en månad innan han delgavs beslutet.

text: Till anmälan fogade AA det aktuella överflyttningsbeslutet.

text: Utredning

text: JO inhämtade den 16 januari 2009 per telefon upplysningar från BB, biträdande institutionschef vid Renforsens behandlingshem. Han uppgav att institutionen den 8 januari 2009 hade mottagit ett exemplar av den skrivelse som AA hade gett in till JO. Skrivelsen, som innefattade ett överklagande av beslutet om flyttning den 1 december 2008, skulle vidarebefordras till länsrätten senast den 19 januari 2009.

text: Vid telefonkontakt den 22 januari 2009 med Länsrätten i Västerbottens län framkom att det till länsrätten inte hade inkommit något överklagande av SiS, Renforsens behandlingshem, beslut den 1 december 2008.

text: AA:s anmälan remitterades därefter till SiS som anmodades att inkomma med yttrande. I remissen angavs att det av yttrandet skulle framgå när AA underrättades om beslutet den 1 december 2008 och hur hans överklagande hade handlagts. I ett remissvar, som hade beslutats av stf generaldirektören CC, anfördes följande.

text: Utredning

text: Som ett led i beredningen av ärendet inom SiS har ärendet remitterats tillinstitutionschefen DD (institutionschefen) vid Renforsens behandlingshem (Renforsen), som yttrat sig rörande de omständigheter som anmälan hänför sig till, bilaga 1 (se nedan; JO:s anm.). Juridiska enheten har också begärt in handlingar från Länsrätten i Västerbottens län (länsrätten) bestående av AA:s överklagande, bilaga 2, länsrättens underrättelse,

text: bilaga 3, länsrättens dagboksblad, bilaga 4, samt länsrättens dom, bilaga 5 (bilagorna har utelämnats; JO:s anm.).

text: Yttrande

text: Bakgrund Av AA:s journal framgår bl.a. följande. Han togs in den 29 augusti2008 och placerades på Renforsen med stöd av lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Beslut enligt

text: 25 §

text: LVM om utskrivning/överflyttning till Frösö LVM-hem (Frösön) fattades den 1 december 2008. AA vistades i fängelse under tiden den 1 december–30 december 2008 och ankom till Frösön den 30 december 2008 kl. 12.50 med Kriminalvårdens transporttjänst. Samma dag kontaktades Frösön av vakthavande på anstalten i Umeå, som meddelade att det blivit något fel i kommunikationen och att AA skulle vistas på häktet i Östersund över natten. AA hämtades av häktespersonal kl. 15.05, och han vistades på häktet natten mellan den 30 och den 31 december 2008. Härefter återvände han till Frösön. Av institutionschefens yttrande framgår bl.a. följande. AA fick den26 november 2008 ett muntligt besked av ansvarig avdelningsföreståndare vid Renforsen om den planerade överflyttningen till Frösön. AA valde att direkt inställa sig vid en kriminalvårdsanstalt för avtjänande av ett fängelsestraff, istället för att åka till Frösön. Den 31 december 2008, i samband med ankomsten till Frösön, delgavs han det skriftliga beslutet från den 1 december 2008. Han skrev inte under beslutet men överklagade det och skickade handlingen direkt till länsrätten. Av de handlingar SiS har erhållit från länsrätten framgår bl.a. följande. AA:s överklagande kom in till länsrätten första gången, enligt rättens inkomststämpel, den 5 januari 2009. Länsrätten översände därefter överklagandeskriften till Renforsen med en underrättelse, daterad den 7 januari 2009. Av länsrättens dagboksblad (mål nr 112-09) framgår att överklagande, beslut och yttrande från SiS inkom till länsrätten den 26 januari 2009. Länsrätten avslog den 16 februari 2009 AA:s överklagande om överflyttning.

text: Rättslig reglering m.m. Enligt

text: 25 § tredje stycket

text: LVM får SiS besluta att en intagen ska flyttas till ett annat LVM-hem, om det anses lämpligt från vårdsynpunkt. I

text: 36 b § andra stycket

text: LVM anges att beslut om överflyttning enligt 25 § tredje stycket får förordnas att gälla omedelbart, om det behövs från vårdsynpunkt. Andra beslut av SiS gäller omedelbart om inte något annat förordnas. Av SiS Råd & Riktlinjer/Juridik (

text: ) LVM framgår ifråga om beslut om överflyttning bl.a. följande. Ett beslut om överflyttning får enligt

text: 36 b §

text: LVM förordnas att gälla omedelbart om det behövs ur vårdsynpunkt. Förordnas inte detta ska överflyttningen inte verkställas förrän beslutet vunnit lagakraft eller klienten har gett sitt samtycke till överflyttningen. Av samma riktlinjer framgår i fråga om förfarandet när det gäller överklagbara beslut bl.a. följande. När ett beslut fattas ska det dokumenteras i klientens journal. Ett skriftligt beslut, med motivering, tas ur det klient- och institutionsadministrativa systemet (KIA). Beslutet ges till klienten, som får skriva under att han eller hon har tagit del av det. Längst ner på beslutet finns en överklagandehänvisning, dvs. information om hur klienten ska göra om han eller hon vill överklaga beslutet. För det fall klienten vägrar att skriva under beslutet, ska detta antecknas i journalen. Överklagandetiden börjar då löpa. Har klienten överklagat i rätt tid ska institutionschefen genast sända överklagandet (i original), en kopia på det överklagade beslutet samt övriga handlingar som kan ha betydelse för domstolens bedömning, som t.ex. ett yttrande från institutionschefen om denne anser att ett sådant behövs, till länsrätten. Den länsrätt som ska pröva frågan är den som också prövade frågan om vård (

text: 47 §

text: LVM). JO har uttalat att tidsrymden för överlämnande till länsrätten inte bör överstiga en vecka (JO dnr 1561-1997).

text: SiS bedömning Det aktuella beslutet om överflyttning är daterat den 1 december 2008. AA delgavs beslutet först den 31 december 2008. Delgivningsförsök borde, enligt SiS mening, ha skett omgående. Beslutet hade inte vunnit laga kraft när det verkställdes, och AA hade inte heller gett sitt samtycke till överflyttningen. Något förordnande om att beslutet skulle gälla omedelbart hade heller inte fattats. Det förelåg således inte någon rättslig grund att verkställa beslutet den 30 december 2008. När det gäller AA:s överklagande inkom detta från länsrätten till Renforsen den 8 januari 2009. Överklagandet och SiS yttrande inkom till länsrätten först den 26 januari 2009. SiS kan här konstatera att det tog 18dagar innan länsrätten fick del av handlingarna och att de borde ha överlämnats tidigare. Av institutionschefens yttrande framgår också att det finns behov av att se över myndighetens databaserade journalföringssystem (KIA) när det gäller ett beslut om överflyttning och verkställigheten av detsamma. En sådan översyn har inletts.

text: Till yttrandet fogades en redogörelse som hade upprättats av institutionschefen DD, Renforsens behandlingshem. I den anförde hon följande.

text: Rubricerad klient meddelades muntligt 2008-11-26 av ansvarig avdelningsföreståndare Renforsens behandlingshem om planerad överflyttning till Frösö LVMhem. Han meddelades även om underlag till detta beslut. Den planerade överflyttningen beslutades ske 2008-12-01. I samband med avfärd den aktuella dagen övervägde klienten att åka till Frösö LVM-hem innan inställelse vid Kriminalvårdsanstalt, men valde själv att åka direkt till häktet för inställelse och avtjänande av fängelsestraff 2008-12-01–2008-12-30. I samband med ankomst till Frösö LVM-hem efter avtjänat fängelsestraff 2008-12-31 delgavs klienten det skriftliga beslutet om överflyttning. Rutinen när det gäller skriftlig delgivning ser ut på det sättet att klienter delges det skriftliga beslutet vid ankomst till den mottagande institutionen. Anledningen till detta förfarande är att klienter överflyttas i SiS dokumentationssystem KIA och detta kan inte göras förrän klienten lämnat den föregående institutionen och anlänt till den mottagande institutionen. Därmed kan inte beslutet verkställas skriftligt förrän klienten anlänt till den mottagandeinstitutionen. Möjligheten att överklaga gäller i 3 veckor efter delgivet beslut. I detta fall innebar möjligheten att överklaga från och med 2008-12-31 och tre veckor framåt. Renforsens behandlingshem har således givit utrymme för möjligheten till överklagande från det skriftliga delgivningstillfället enligt ovan. Det skriftliga överklagandet från klienten skickades direkt till Länsrätten i Umeå. Renforsens behandlingshem erhöll således inte någon skriftlig överklagan direkt från klienten. Länsrätten översände i sin tur en kopia av överklagandet till Renforsens behandlingshem. Kopian anlände 2009-01-08 meden anmodan om ett yttrande i ärendet, vilket de erhöll 2009-01-19. En kopia av yttrandet skickades samtidigt till klienten, Tillsynsenheten SiS samt JO.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över SiS:s yttrande.

text: I ett beslut den 22 mars 2010 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: SiS får enligt

text: 25 § tredje stycket

text: LVM besluta att en intagen ska flyttas till ett annat LVM-hem om det anses lämpligt från vårdsynpunkt. SiS får förordna att ett sådant beslut ska gälla omedelbart (

text: 36 b § andra stycket

text: LVM). Ett beslut om överflyttning av en intagen får överklagas till förvaltningsdomstol (

text: 44 § första stycket 1

text: LVM).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA den 26 november 2008 fick ett muntligt besked om den planerade överflyttningen till ett annat LVM-hem (Frösön) samt att beslutet formellt fattades den 1 december 2008. Något förordnande om att beslutet skulle gälla omedelbart meddelades inte. AA valde att den 1 december 2008 inställa sig vid en kriminalvårdsanstalt för avtjänande av ett fängelsestraff, i stället för att åka till Frösön. Efter att AA hade avtjänat fängelsestraffet fördes han den 31 december 2008 till Frösö LVM-hem, varvid han delgavs det skriftliga beslutet om överflyttning från den 1 december 2008.

text: Ett beslut om överflyttning med stöd av

text: 25 §

text: LVM ska överklagas inom tre veckor från den dag då den klagande fick del av beslutet; se

text: 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: . Om myndigheten väljer att underrätta den enskilde om ett beslut genom delgivning råder det som regel inte någon tvekan om när den enskilde fick del av beslutet. För det fall att myndigheten väljer att underrätta den enskilde om beslutet på annat sätt än genom delgivning enligt

text: delgivningslagen (1970:428)

text: är huvudregeln den att klagotiden räknas från den dag då den enskilde genom myndighetens försorg fick del av beslutet i skriftlig form (se bl.a. Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: , 2 uppl, s. 314 f.; särskilt s. 317).

text: SiS har anfört att klagofristen ska räknas från när AA delgavs beslutet. Med den utgångspunkten hade således beslutet om överflyttning inte vunnit laga kraft när AA kom till Frösö LVM-hem. AA hade inte heller gett sitt samtycke till överflyttningen. Någon rättslig grund att verkställa beslutet förelåg därför inte och Statens institutionsstyrelse kan inte undgå kritik för sin handläggning av ärendet. SiS har medgett att ett fel har begåtts. Jag utgår från att den i remissvaret omnämnda översynen av myndighetens databaserade journalföringssystem numera har genomförts och anser mig kunna lämna frågan med de nu gjorda uttalandena.

text: AA överklagade överflyttningsbeslutet genom en skrivelse som kom in till Länsrätten i Västerbottens län den 5 januari 2009. Länsrätten översände överklagandet till Renforsens behandlingshem för s.k. rättidsprövning. Efter denna prövning skickade behandlingshemmet tillbaka överklagandet till Länsrätten i Västerbottens län, dit det inkom den 26 januari 2009. Länsrätten i Västerbottens län meddelade dom i målet den 16 februari 2009 (mål nr 11209).

text: JO har tidigare uttalat att ett överlämnande av ett överklagande från en myndighet till domstol normalt inte bör överstiga en vecka (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347). Jag är kritisk mot behandlingshemmets långa handläggningstid av AA:s överklagande, inte minst mot bakgrund av att beslutet redan hade börjat verkställas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Bodens kommun för att den verkställde en dom som gällde vård enligt LVU innan den hade vunnit laga kraft. Även kritik mot en tjänsteman vid nämndens förvaltning för utformningen av en journalanteckning

sammanfattning: I en dom beslutade kammarrätten att två barn skulle vårdas med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Domen innehöll inte något beslut om att den gällde omedelbart. En vårdnadshavare överklagade domen till Högsta förvaltningsdomstolen. Innan Högsta förvaltningsdomstolen hade tagit ställning till överklagandet hämtade socialnämnden barnen i deras hem och tog med dem till ett familjehem. Socialnämnden får allvarlig kritik för att den verkställde domen om vård innan den hade vunnit laga kraft. I beslutet uttalar JO även kritik mot en tjänsteman vid nämndens förvaltning för att innehållet i en journalanteckning gav missvisande information.

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Bodens kommun ansökte hos Förvaltningsrätten i Luleå om att AA:s barn BB och CC skulle ges vård med stöd av

text: och

text: 2 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). I en dom den 13 januari 2017 avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan.

text: Nämnden överklagade domen till Kammarrätten i Sundsvall, som i en dom den 21 mars 2017 beslutade att barnen BB och CC skulle ges vård med stöd av 1 och 2 §§ LVU. I domskälen anförde kammarrätten att förhållandena inte var sådana att det fanns skäl att frångå huvudregeln om att rättens beslut att ge barnen vård enligt LVU skulle gälla först sedan domen hade vunnit laga kraft.

text: Den 10 april 2017 överklagade AA kammarrättens dom till Högsta förvaltningsdomstolen (HFD), som den 27 april 2017 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Det innebar att kammarrättens avgörande vann laga kraft den 27 april 2017.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 januari 2018 klagade AA på socialtjänsten i Bodens kommun. Hon uppgav bl.a. att en socialsekreterare vid nämndens förvaltning hade hämtat barnen BB och CC i hemmet den 12 april 2017 och placerat dem i ett familjehem trots att kammarrättens dom då inte hade vunnit laga kraft.

text: Utredning

text: Granskning av journalanteckningar m.m. Inledningsvis hämtade JO in vissa journalanteckningar från förvaltningen som gällde BB och CC samt Kammarrätten i Sundsvalls dom den 21 mars 2017 och dagboksblad i målet (mål nr 239-17).

text: När JO läste journalanteckningarna om BB uppmärksammades särskilt två anteckningar som båda var daterade den 12 april 2017. Socialsekreteraren DD hade bl.a. antecknat följande: Hämtar [BB] hemma närvarande EE socialsekreterare och FF Team stöd. FF närvarande som stöd till AA. AA säger direkt när jag kommer innanför dörren att hon överklagat och hennes advokat sagt att det är handläggarens ansvar att kolla upp detta med KMR. Överklagan ska enligt AA vara inskickad i fredags. Information till AA att då det inte har kommit någon överklagan till socialförvaltningen samt då det finns ett beslut från KMR att verkställa ombeds [BB] följa med handläggarna. I en annan journalanteckning hade handledaren GG noterat följande: Handläggare DD ringer undertecknad för att meddela att AA uppger att domen överklagats i fredags och därför ej ska verkställas. Undertertecknad kontaktar chef [teamchefen HH, JO:s anm.] som uppger att domen gäller såvida inte inhibition yrkats. Ringer Kammarrätten i Sundsvall som säger att inhibition inte begärts, ringer även AA:s ombud vars sekreterare […] meddelar att hon i akten inte kan hitta dokument om vare sig överklagan eller inhibition, inget dokument har inkommit till socialtjänsten. Undertecknad meddelar handläggare att verkställa och förklara för AA att barnen placeras i avvaktan på beslut från Högsta förvaltningsdomstolen. Förundersökning Med anledning av det som kom fram vid granskningen av handlingarna fann stf JO Lilian Wiklund anledning att anta att en befattningshavare som stod under JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Hon beslutade därför den 9 februari 2018 att inleda en förundersökning om ett sådant brott och gav chefsåklagaren Elisabeth Brandt i uppdrag att genomföra utredningen.

text: Jag tog över som förundersökningsledare i april 2018 då jag tillträdde som JO.

text: Under förundersökningen hölls förhör med målsäganden AA, den dåvarande handledaren GG, behandlaren FF, socialsekreteraren EE och teamchefen JJ.

text: Den 14 juni 2018 förordnade Luleå tingsrätt advokaten KK som offentlig försvarare för socialsekreteraren DD. Hon hördes den 19 juni 2018. Vid förhöret delgavs hon en misstanke om att hon hade gjort sig skyldig till tjänstefel genom att hämta barnen BB och CC hos AA trots att kammarrättens beslut om vård vid den tidpunkten inte fick verkställas.

text: Den 18 september 2018 fann jag att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför att lägga ned den. Jag upplyste samtidigt om att den fortsatta granskningen av nämndens handläggning skulle ske inom ramen för detta tillsynsärende.

text: Begäran om att nämnden skulle yttra sig JO begärde att Socialnämnden i Bodens kommun skulle komma in med ett yttrande över det som AA hade anfört i sin anmälan.

text: I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande:

text: Placering av barnen i familjehem innan domen vunnit laga kraft

text: Handläggare DD meddelas, när hon ringer för att samråda kring eventuella hinder för verkställighet av dom, att domen meddelats den 21 mars 2017 och att därigenom borde ha vunnit laga kraft dagen innan placeringsdatum 12 april. För att kontrollera om AA:s uppgifter att domen skulle vara överklagad var riktiga, kontaktas omgående Kammarrätten i Sundsvall. Registrator uppger att ingen överklagan finns registrerad hos domstolen. Kontakt tas då med advokatfirman, främst för att personligen fråga AA:s ombud om överklagan inlämnats, men då denne inte finns på kontoret ombeds hennes sekreterare söka i akt ifall någon kopia på inlämnad överklagan fanns där. Sekreteraren kunde inte finna sådant dokument. Med hänvisning till dessa kontroller, där ingen överklagan stod att finna, meddelade handledare till DD att verkställa domen. Så som framgår i journal har placeringen föregåtts av en mycket god planering där föräldern AA i högsta grad har varit involverad och själv både förberett inför och fått önska vilket datum placeringen skulle ske. AA har, trots daglig kontakt med handläggarna, inte på något sätt antytt att hon avsåg att överklaga domen. Handläggaren hade därför ingen anledning att tro att det förelåg några juridiska hinder att verkställa domen. Utifrån ovanstående kontakter och kontroller bedömdes det inte finnas anledning att tro att domen inte hade vunnit laga kraft och därigenom kunde verkställas. I efterhand blev det uppenbart att domen var överklagad, trots att vare sig Kammarrätt eller advokatfirman hade uppgifter om detta. Handläggare har därför verkställt en icke lagakraftvunnen dom. Som en åtgärd, för att säkerställa att placeringar inte sker innan dom har vunnit laga kraft, har detaljerad rutin för verkställighet av dom om vård enligt LVU tillskapats och implementerats i organisationen. – – –

text: Bedömning

text: Socialnämnden bedömer att handläggningen i ärendet i stort sett har följt gällande lagar, riktlinjer och rutiner. Där tveksamheter fanns, om domen hade vunnit laga kraft, togs nödvändiga kontakter för att kontrollera fakta. Trots det gjorde olyckliga omständigheter att barnen placerades innan domen vunnit laga kraft. Socialnämnden anser därför att JO i sin tillsyn av verksamheten inte ska finna att socialnämnden har brustit i handläggningen av ärendet.

text: Begäran om ett kompletterande yttrande från nämnden JO tog del av remissvaret och fann därefter skäl att hämta in ett kompletterande yttrande från nämnden. I den nya remissen begärde JO att nämnden skulle svara på några frågor om handläggningen. I ett kompletterande remissvar, som hade upprättats av teamcheferna GG och HH, anförde nämnden bl.a. följande (nämnden har i sitt kompletterande yttrande med kursiv stil återgett en sammanfattning av JO:s frågor):

text: 1. Utförlig redogörelse över händelseförloppet i den delen som avser handläggares telefonkontakt med handledare och chef kring huruvida dom enligt LVU hade vunnit laga kraft.

text: Det finns inte mycket mer att tillägga än vad som redan har redogjorts via intervjuer/förhör och inhämtande av journaler. DD ringde den aktuella dagen till handledares telefon. Barnens mamma, AA, hade i samband med hämtning av barnen för att verkställa familjehemsplacering uppgett att hon hade överklagat domen och att verkställighet därmed inte skulle ske. Handledare GG, som befann sig i samma rum som teamchef HH frågade då HH om hur vi skulle kontrollera uppgifterna. Teamchef ombad handledare att kontakta Kammarrätten i Sundsvall för att undersöka ifall överklagan inkommit. Handledare sökte även AA:s ombud för att säkerställa att hon inte hade inlämnat överklagan och att denna av någon anledning kommit på omvägar. Ombudet finns inte på kontoret men handledare samtalar med sekreterare […] som söker i akt och uppger att hon inte kan finna någon överklagningsskrivelse. Handledare ringer DD och meddelar att domen inte har överklagats och att beslutet därmed har vunnit laga kraft och kan verkställas. Handläggare DD och medhandläggare EE har under tiden för kontrollerna avvaktat i hemmet för att invänta besked.

text: 2. Har JO uppfattat saken rätt, att handledare kontaktade Kammarrätten i Sundsvall för att

text: kontrollera om domen hade överklagats?

text: JO har uppfattat saken rätt.

text: 3. Vilka frågor ställdes till domstolen den 12 april 2017 då handledare ringer?

text: 1. Handledare efterfrågar om överklagan av dom enligt LVU har inkommit i det mål med nummer som uppges, vilken registrator uppger inte finns att se, i vad som uppfattas efter kontroll i datasystem. Hur kommer det sig att journalanteckningen fick den aktuella utformningen? 2. Eftersom teamchef vid första fråga förklarat att överklagan samt inhibition måste undersökas har detta antecknats i journal. Eftersom denna dom inte hade omedelbar verkställighet blev aldrig frågan om inhibition aktuell utan endast om någon överklagan hade inkommit till Kammarrätten. I efterhand kan tillstyrkas att journalanteckningen borde ha formulerats på ett annat sätt så att tveksamheter om händelseförloppet inte hade uppstått. 4. Vilka rutiner hade förvaltningen vid den aktuella tidpunkten för att säkerställa att en dom som gällde vård enligt LVU hade vunnit laga kraft och därmed var verkställbar, och vem hade i varje enskilt fall ansvar för att kontrollera detta? Vid tidpunkten fanns ingen skriven rutin avseende vem inom myndigheten som kontrollerar om dom enligt LVU vunnit laga kraft innan verkställighet. Dock blev behovet av tydliggörande av ansvarsfördelning uppenbart för att säkerställa att verkställighet av dom aldrig kan ske utan säker vetskap om att den har vunnit laga kraft.

text: Vissa övriga åtgärder JO tog del av det rutindokument som förvaltningen hade upprättat den 4 oktober 2018. Dokumentet har rubriken Verkställighet av beslut

text: 11 §

text: LVU-Rutin.

text: AA fick del av nämndens båda remissvar och kom in med ett yttrande till JO över det som nämnden hade anfört.

text: JO hämtade in Kammarrätten i Sundsvalls protokoll från en muntlig förhandling den 14 mars 2017 i mål nr 239-17.

text: Rättslig reglering

text: En utgångspunkt för socialtjänstens verksamhet är att insatser för barn och unga ska ges på frivillig väg enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Om det inte är möjligt att ge barnet eller den unge det stöd eller den hjälp som han eller hon behöver i frivilliga former kan vården under vissa förutsättningar ges utan samtycke enligt bestämmelserna i LVU. Vård med stöd av LVU kan beslutas om någon av de situationer som anges i

text: 2 §

text: (brister i barnets hemmiljö) eller

text: 3 §

text: (den unges eget beteende) LVU är uppfyllda, och det kan antas att den unge inte kan ges behövlig vård med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt 15 år, av honom eller henne själv (

text: 1 §

text: LVU).

text: Ett beslut om vård med stöd av LVU fattas av en förvaltningsdomstol efter en ansökan av socialnämnden.

text: Huvudregeln är att domstolens beslut om att ett barn ska ges vård enligt LVU gäller först sedan det har vunnit laga kraft. Att en dom har vunnit laga kraft innebär att den inte längre kan överklagas. Domstolen får dock i domen bestämma att ett beslut om vård enligt LVU får verkställas omedelbart (

text: 40 § tredje stycket

text: LVU). Rätten måste alltså besluta om omedelbar verkställighet för att domen ska få verkställas innan den har vunnit laga kraft (jfr

text: HFD 2016 ref. 12

text: Om ett beslut om vård får verkställas omedelbart kan den domstol som ska pröva ett överklagande bestämma att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition (

text: 28 § förvaltningsprocesslagen

text: Ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat det beslut som överklagas. Överklagandet ska ha kommit in inom tre veckor från den dag som klaganden fick del av beslutet. Om klaganden är en enskild och ett beslut av en förvaltningsrätt eller kammarrätt har meddelats vid en muntlig förhandling, eller om det vid en sådan förhandling har angetts när beslutet kommer att meddelas, ska överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den dag domstolens beslut meddelades (

text: 6 a § förvaltningsprocesslagen

text: Bedömning

text: Kammarrätten beslutade den 21 mars 2017 att barnen BB och CC skulle ges vård enligt 1 och 2 §§ LVU. Domen innehöll inte något beslut om att den gällde omedelbart. Enligt huvudregeln fick den alltså verkställas först när den hade vunnit laga kraft. Om kammarrättens dom om vård inte hade överklagats skulle den ha vunnit laga kraft tre veckor från det att AA fick del av domen.

text: AA överklagade kammarrättens dom om vård till Högsta förvaltningsdomstolen den 10 april 2017, och den 27 april 2017 beslutade domstolen att inte meddela prövningstillstånd i målet. När socialnämnden hämtade BB och CC i hemmet den 12 april 2017 fanns det alltså inte något beslut om vård som nämnden fick verkställa.

text: Under handläggningen av ärendet har följande kommit fram: DD hämtade tillsammans med en kollega barnen i hemmet och tog med dem till ett familjehem. Det var första gången som DD verkställde ett beslut om vård enligt LVU där domstolen inte hade beslutat att domen om vård skulle gälla omedelbart. Hon samrådde med teamchefen HH och fick då besked om att domen skulle vinna laga kraft tre veckor efter att den meddelats. När DD kom för att hämta barnen BB och CC den 12 april 2017 berättade AA att hon hade överklagat domen. DD tog då kontakt med handledaren GG för att få vägledning om hur hon skulle agera.

text: I sitt remissvar, som upprättats av GG och HH, har nämnden uppgett att GG kontaktade kammarrätten per telefon och frågade om ett överklagande hade kommit in till domstolen i det aktuella målet. Den journalanteckning som hon upprättade efter samtalet talar emellertid för att hon inte frågade om det hade kommit in ett överklagande utan att hon frågade om AA hade begärt inhibition, dvs. begärt att kammarrättens dom inte skulle få verkställas. Enligt remissvaret återger journalanteckningen inte på ett riktigt sätt vad som sades vid samtalet. Innebörden av remissvaret i den delen är alltså att kammarrätten skulle ha gett henne felaktig information i fråga om att domen hade överklagats. Hur det hänger ihop med de uppgifter som finns antecknade i kammarrättens dagboksblad om att domen överklagats den 10 april 2017 och att målet samma dag överlämnats till HFD utvecklas inte närmare i nämndens remissvar. Jag har därför svårt att frigöra mig från intrycket att nämndens redovisning av kontakterna med kammarrätten den 12 april 2017 bär prägel av att vara en efterhandskonstruktion. Redovisningen överensstämmer i vart fall inte med den tjänsteanteckning som GG gjort i ärendet om händelsen med anledning av att AA uppgett att hon överklagat kammarrättens dom och att DD därför vänt sig till GG för att få råd i frågan om ärendets fortsatta handläggning. Även om jag inte anser mig ha tillräckligt underlag för att med bestämdhet kunna hävda att det inte förhåller sig på det sätt som nämnden beskrivit finns det betydande osäkerheter i denna del av nämndens dokumentation, vilket jag ser allvarligt på. Det kan därför inte helt uteslutas att någon tjänsteman på kammarrätten, som inte namngetts i den aktuella tjänsteanteckningen, felaktigt informerat GG den

text: 12 april 2017 om att domen inte överklagats av AA. Om så verkligen har skett och vad det i så fall beror på har inte kunnat utredas. Jag kan dock konstatera att de uppgifter som antecknats i kammarrättens dagboksblad två dagar tidigare uppfyller varje krav på tydlighet som kan ställas. Utrymmet för missförstånd synes därför ha varit minimalt.

text: Av utredningen framgår vidare att GG ringde till AA:s advokat. Hon talade då med en sekreterare som upplyste om att hon inte kunde hitta något dokument ”om vare sig överklagan eller inhibition” i advokatens akt i ärendet. GG meddelade därefter DD att hon skulle verkställa domen om vård. BB och CC placerades samma dag i ett familjehem.

text: Eftersom nämnden verkställde kammarrättens dom innan den hade vunnit laga kraft fanns det anledning att utreda om någon befattningshavare vid nämndens förvaltning hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Enligt den bestämmelsen kan den dömas för tjänstefel som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften genom handling eller underlåtenhet vid myndighetsutövning.

text: Jag kom fram till att jag inte skulle fullfölja förundersökningen. Jag vill här framhålla att beslutet fattades innan nämnden hade yttrat sig och att mitt ställningstagande alltså inte byggde på samtliga de omständigheter som redovisas i min sammanfattning ovan. När det gällde mitt beslut beaktade jag i huvudsak följande.

text: Det fanns inte anledning för mig att misstänka att någon tjänsteman avsiktligt gjort fel. Min prövning avsåg därför endast frågan om någon tjänsteman hade varit oaktsam på ett sådant sätt att tjänstefelsansvaret kunde aktualiseras. Av hänsyn till rättssäkerheten bör det ställas särskilda krav på noggrannhet och omsorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myndighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt ansvar för oaktsamhet inte ska komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade normen; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av huruvida en gärningsman har handlat oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang, vägas mot omständigheter som hänför sig till gärningsmannen personligen, t.ex. hans eller hennes kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han eller hon har handlat under tidspress (jfr

text: NJA 2002 s. 188

text: Att skilja ett barn från dess föräldrar är en mycket ingripande åtgärd. Att verkställa ett beslut om tvångsvård enligt LVU är därför en uppgift som ställer krav på särskild noggrannhet och omsorg.

text: När AA berättade för DD att hon hade överklagat domen om vård kontaktade DD sin handledare. Handledaren kontrollerade om domen var överklagad, och enligt uppgifterna i remissvaret fick handledaren då svar som tydde på att så

text: inte var fallet. DD fick information om det och samtidigt beskedet att hon skulle verkställa domen. Mot bakgrund av det som har kommit fram kunde jag inte finna att DD hade varit oaktsam på ett sådant sätt som förutsätts i bestämmelsen om tjänstefel. Jag kunde inte heller se att det fanns skäl att misstänka att någon annan tjänsteman hade varit oaktsam på ett sådant sätt att ansvar för tjänstefel kunde bli aktuellt.

text: Att jag inte ansett att det går att utkräva ett straffrättsligt ansvar av någon enskild tjänsteman innebär inte att jag anser att handläggningen var acceptabel.

text: Den som ska verkställa en dom om tvångsvård enligt LVU måste iaktta stor noggrannhet när det gäller att försäkra sig om att domen har vunnit laga kraft och därmed får verkställas. Kontrollen kan oftast göras genom att en kontakt tas med domstolen. För att ta reda på om domen har vunnit laga kraft behöver det ofta kontrolleras när parterna fick del av den aktuella domen och om något överklagande har kommit in inom den tid som domen får överklagas. De besked som förvaltningen då får ska dokumenteras i journalen, och kontrollen måste naturligtvis göras innan någon tjänsteman verkställer domen. Om inget överklagande har kommit in till domstolen inom överklagandetiden vinner domen laga kraft. Det innebär att den inte längre kan ändras och att det som domstolen har bestämt kan genomföras. Den kontroll som ska göras för att ta reda på om domen har vunnit laga kraft och därmed får verkställas är alltså inte särskilt komplicerad eller tidskrävande.

text: Av utredningen i ärendet framgår att någon sådan kontroll över huvud taget inte gjordes i det aktuella fallet innan tjänstemännen åkte till AA:s hem för att verkställa domen och att nämnden inte hade några rutiner för hur kontrollen skulle göras eller vem som ansvarade för att göra den. I detta sammanhang vill jag påpeka att domen inte hade meddelats vid den muntliga förhandlingen den 14 mars 2017. Domstolen hade inte heller angett någon tidpunkt för när domen skulle meddelas. När förhandlingen avslutades förklarade kammarrätten att domen skulle meddelas inom två veckor. Någon viss dag angavs alltså inte. I ett sådant fall räknas fristen för ett överklagande från den dag då den enskilde fick del av domen. Nämndens uppfattning att AA kunde överklaga domen inom tre veckor från den dag då domen meddelades är alltså felaktig. AA hade i stället möjlighet att överklaga domen inom tre veckor från det att hon fick del av den. För att kunna räkna ut när domen skulle vinna laga kraft räckte det alltså inte med att fråga om AA hade överklagat domen, utan nämnden behövde också ta reda på när hon hade fått del av den. Utan den uppgiften hade nämnden inte kunnat fastställa när fristen för ett överklagande löpte ut.

text: Med anledning av det som har kommit fram vill jag betona vikten av att varje enskild tjänsteman som handlägger ett ärende om tvångsvård har den kunskap och erfarenhet som han eller hon behöver för att fatta rätt beslut och för att handläggningen ska vara rättssäker för de enskilda personer som berörs av besluten. Jag vill även understryka betydelsen av att det vid nämndens

text: förvaltning finns en tydlig ansvarsfördelning vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård.

text: Utredningen i det här ärendet visar enligt min mening att det fanns betydande kunskapsbrister i fråga om reglerna på området och att det verkar vara den huvudsakliga förklaringen till att domen om vård i detta fall verkställdes trots att den var överklagad. Det är ytterst socialnämnden som ansvarar för att tjänstemän vid nämndens förvaltning har nödvändig kunskap om den lagstiftning som styr handläggningen.

text: Det inträffade är inte acceptabelt, och nämnden förtjänar allvarlig kritik för handläggningen.

text: Nämndens nuvarande rutin för verkställighet av beslut enligt LVU I sitt remissvar har nämnden anfört att det numera finns rutiner för verkställighet av LVU-ärenden. Jag har tagit del av rutinerna. Jag noterar att det i rutinen anges bl.a. följande: Vårdnadshavare, samt ungdom som fyllt 15 år och därmed är egen part, kan överklaga beslutet, till den instans som fattat det, inom tre veckor från datum då domen var dem tillhanda. Jag vill i detta sammanhang påminna nämnden om bestämmelsen i

text: 6 a § förvaltningsprocesslagen

text: där det anges att ett överklagande under vissa förutsättningar ska ha kommit in inom tre veckor från den dag domstolens beslut meddelades. Det gäller dock endast om beslutet har meddelats av en förvaltningsrätt eller en kammarrätt vid en muntlig förhandling, eller om det vid en sådan förhandling har angetts när beslutet kommer att meddelas.

text: Nämndens rutin i det aktuella avseendet är alltså inte fullständig. Rutinen bör enligt min mening antingen innehålla en hänvisning till relevant bestämmelse eller tydligt och korrekt återspegla lagstiftningen. Nämnden bör överväga behovet av åtgärder Jag vill framhålla att det är angeläget att nämnden nu överväger behovet av åtgärder för att förbättra de berörda tjänstemännens kunskaper och övriga förutsättningar för att handlägga ärenden som rör tvångsvård. Det är centralt att nämnden säkerställer att något liknande inte ska inträffa igen. Här är det viktigt att nämnden förvissar sig om att de rutiner som fastställts är kända såväl till innehåll som till innebörd och att tjänstemännen har tillräckliga kunskaper om de rättsregler som styrt utformningen av rutinerna. Förståelsen för att rutiner sällan är heltäckande och inte kan beskriva varje tänkbar situation är nödvändig för att undvika att rutinerna tillämpas felaktigt eller alltför mekaniskt.

text: Brister i dokumentationen Som jag har berört ovan har nämnden i sitt remissvar anfört att journalanteckningen om GG:s kontakt med kammarrätten inte på ett riktigt sätt återger vad som sades. Som nämnts ovan är det mycket svårt att förstå hur det

text: kommer sig att journalanteckningen fick den aktuella utformningen. Innehållet i anteckningen hade en central betydelse för JO:s beslut att inleda en förundersökning. Jag vill därför inskärpa att en journalanteckning måste vara tydlig och ge en korrekt bild av situationen. I detta fall var innehållet i journalanteckningen direkt missvisande. GG kan inte undgå kritik för hur hon utformade journalanteckningen.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Muntlig handläggning/ förhandling

title: Socialförsäkringsnämnd har beslutat att begränsa tiden för ett anförande av den försäkrades ombud

text: I en anmälan till JO klagade AA på Stockholms läns allmänna försäkringskassas handläggning av ett livränteärende rörande BB. Han anförde bl.a. följande. När ärendet skulle prövas begärde BB att få närvara vid nämndens sammanträde. Han ville visa sina arbetsredskap och en videofilm. Nämndens ordförande inledde dock med att förklara att nämnden inte avsåg att ta del av videofilmen och att BB endast hade 10 minuter till sitt förfogande. AA begärde då att detta skulle antecknas i sammanträdesprotokollet. I protokollet finns antecknat att BB:s redogörelse varade i 40 minuter, vilket i och för sig är riktigt.

text: I protokollet från socialförsäkringsnämndens sammanträde och i underrättelsen om nämndens beslut, vilka bifogades anmälan, anges följande. Ordföranden CC informerade om att den video som inskickats i ärendet ej skulle förevisas nämnden då handläggaren redovisat innehållet i arbetsutredningen och några nya omständigheter utöver vad som framgår i arbetsutredning, fotografier och övrigt material ej framkommit. Därutöver gavs BB och ombudet AA 10 minuter för att redogöra för ytterligare uppgifter rörande ärendet. Redogörelsen tog 40 minuter. Försäkringskassan yttrade sig efter remiss. AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 23 augusti 2001 anförde JO Pennlöv i denna fråga följande.

text: BB och hans ombud AA begärde att få närvara och framlägga sina synpunkter när socialförsäkringsnämnden prövade BB:s rätt till livränta. Nämndens ordförande beslutade då att de skulle få tillfälle till det i tio minuter. Det framgår inte av utredningen anledningen till ordförandens beslut att tidsbegränsa anförandet. Jag anser att det är ytterst olämpligt att på sätt som skedde i förväg begränsa en parts möjlighet att muntligen komplettera sin talan. För det fall nämndens ordförande under partens anförande finner att detta blir onödigt omfattande, t.ex. genom upprepning av redan föredraget material eller genom utvikningar utan relevans för ärendet, ankommer det på honom att ta ställning till om anförandet skall förkortas eller avbrytas. Parten bör dessförinnan upplysas om att han bör försöka begränsa

text: sitt anförande. Försäkringskassan förtjänar kritik för sin handläggning av ärendet i denna del.

text: Vad därefter beträffar hur tidsåtgången redovisades i protokollet och i beslutsunderrättelsen anser jag att det i och för sig hade räckt att ange att BB företrädde inför nämnden utan att närmare ange hur lång tid det tog. Eftersom AA inledningsvis hade begärt att tidsåtgången skulle redovisas i protokollet har jag dock förståelse för att försäkringskassan gjorde så och att kassan då också angav den faktiska tid BB:s och AA:s anföranden tog. Jag ställer mig dock tveksam till behovet av att redovisa detta även i beslutsunderrättelsen eftersom uppgiften gällde en handläggningsfråga och inte nämndens beslut i sakfrågan.