title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Länsstyrelsen i Stockholms läns åtgärder mot två styrelseledamöter i stiftelsen Maria Elementarskola

text: 1. Justitiekanslern tillerkänner MF skadestånd av staten med 60 000 kr samt ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 20 juli 2013 till dess betalning sker.

text: 2. Justitiekanslern tillerkänner MF ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 25 000 kr.

text: 3. Justitiekanslern uppdrar åt Länsstyrelsen i Stockholms län att ombesörja att beloppen betalas ut.

text: 4. Justitiekanslern avslår SL:s anspråk på ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: MF grundade den 1 november 1965 Stiftelsen Maria Elementarskola (stiftelsen) som bl.a. driver skolverksamhet på Södermalm i Stockholm. MF är således stiftelsens stiftare.

text: Av stiftelsens stadgar framgår bl.a. att stiftelsen har till ändamål att främja barns och ungdoms fostran, utbildning och undervisning samt att verksamheten ska bedrivas i enlighet med

text: skollagen

text: . Vidare framgår att stiftelsens styrelse, som förvaltar stiftelsen, ska bestå av minst fem och högst nio ledamöter, att MF utser stiftelsens styrelse och att mandattiden är ett verksamhetsår. Av stadgarna följer vidare att ett verksamhetsår omfattar tiden 1 juli – 30 juni påföljande år. Eftersom stiftelsen är en näringsdrivande stiftelse omfattas den av det offentligas tillsynsansvar. Det utövas i detta fall av Länsstyrelsen i Stockholms län (länsstyrelsen).

text: Under våren 2011 framförde stiftelsens styrelse för perioden 2010/2011 till länsstyrelsen att det förelåg problem med att förvalta stiftelsen. Anledningen uppgavs vara att MF, som då inte ingick i styrelsen, ingrep i styrelsens arbete. Enligt styrelsen hade MF genom olika åtgärder upphävt styrelsebeslut rörande rekrytering av rektor för skolverksamheten. Vidare hade rektorn förhindrats att ta del av stiftelsens ekonomiska redovisning.

text: I oktober 2011 kallade länsstyrelsen stiftelsens styrelse för perioden 2011/2012 till möte. I styrelsen ingick nu MF, som även var ordförande. Vid detta möte och i länsstyrelsens fortsatta granskning av stiftelsens förvaltning behandlades MF:s ställning i styrelsearbetet, dels i egenskap av stiftare med uppgift att årligen utse ledamöter till stiftelsens styrelse, dels i egenskap av styrelseledamot och ordförande. Vidare behandlades rollfördelningen mellan styrelse och rektor samt mellan rektor och ekonomiansvarig.

text: I december samma år lämnade länsstyrelsen ett granskningsyttrande. I yttrandet framhölls att kontinuiteten i styrelsearbetet är viktigt för att stiftelsens ändamål, dvs. att bedriva skolverksamhet, ska kunna uppfyllas tillfredsställande. Länsstyrelsen anförde också att för det fall MF:s utseende av ledamöter framöver skulle komma att ske på sådant sätt att kontinuiteten i styrelsearbetet stördes, kunde länsstyrelsen överväga att ansöka om entledigande under åberopande av misskötsamhet, se

text: 9 kap. 6 § stiftelselagen (1994:1220)

text: . I övrigt gjorde länsstyrelsen bedömningen att styrelsen var kapabel att sköta stiftelsens förvaltning. Ärendet avskrevs från vidare handläggning.

text: Under hösten 2011 hade Skolinspektionen inlett en granskning av stiftelsens skolverksamhet. Granskningen utmynnade i ett beslut den 12 april 2012 där Skolinspektionen riktade kritik mot hur stiftelsen, dvs. huvudmannen för skolverksamheten, skötte sina åligganden. Kritik riktades bl.a. mot styrelsen och dess styrning av verksamheten, som ledde till omfattande brister när det gällde skolans förmåga att utveckla verksamheten utifrån de krav som ställs i författningar. Vidare riktade Skolinspektionen kritik mot att rektorns möjligheter att sköta sina åligganden enligt skollagstiftningen försvårades av att rektorn inte gavs de förutsättningar och befogenheter som krävdes. Stiftelsen förelades i beslutet att senast den 13 augusti 2012 avhjälpa påtalade brister.

text: Under våren, och i tiden efter Skolinspektionens beslut, framförde tre styrelseledamöter oro till länsstyrelsen avseende stiftelsens situation. Särskilt pekades ordföranden MF ut, samt ledamoten SL, som hade valts till sekreterare.

text: Den 18 juni 2012 beslutade länsstyrelsen – med stöd av

text: 9 kap.

text: och

text: 6 §§

text: stiftelselagen

text: – att ansöka hos tingsrätten om entledigande av MF och SL från deras uppdrag som styrelseledamöter. I ansökan yrkade länsstyrelsen också bl.a. att MF tills vidare skulle förbjudas att utse ledamöter i styrelsen.

text: I samband med ansökan om entledigande beslutade länsstyrelsen, med stöd av

text: 9 kap. 6 § tredje stycket stiftelselagen

text: , att för tiden till dess att domstolen slutligt avgjort frågan att entlediga MF och SL från deras uppdrag i styrelsen. Länsstyrelsen motiverade sina beslut i huvudsak enligt följande.

text: Vid granskningen har länsstyrelsen funnit omfattande brister i stiftelsens förvaltning, vilket inbegriper skolan. Beslutet från Skolinspektionen visar att stiftelsen inte följer sin ändamålsföreskrift om att skolan ska verka enligt

text: skollagen

text: . Stiftaren, ordföranden och styrelseledamoten MF följer inte

text: stiftelselagens

text: regel om kallelse till styrelsesammanträde. Vidare tillämpas inte stiftelsens regler om beslutsförhet korrekt. När MF inte fullgör sitt ledningsansvar upphör styrelsearbetet att fungera. Ordföranden lyckas inte skapa den enighet som är nödvändig för att styrelsen ska kunna fatta beslut. Styrelseledamoten och sekreteraren SL visar på oredlighet vid protokollföringen liksom i vägran att ge styrelseledamöter tillgång till ekonomiskt underlag för att fatta beslut för stiftelsen. För att stiftelsen ska kunna klara sina arbetsuppgifter måste styrelsearbetet fungera. Detta är särskilt viktigt för skolverksamheten. Risken finns annars att Skolinspektionen, om nödvändiga åtgärder inte vidtas, återkallar skolans tillstånd. En förutsättning för att styrelsearbetet ska fungera är att MF entledigas som ledamot i styrelsen och därmed som ordförande.

text: Då mandattiden löper ut den 30 juni 2012 skulle syftet med entledigandet motverkas om MF utser nya ledamöter från den 1 juli 2012.

text: I samband med länsstyrelsens ansökan om entledigande eller strax därefter utsåg MF, i enlighet med stiftelsens stadgar, en ny styrelse om sju ledamöter från och med den 1 juli 2012. Hon begärde att länsstyrelsen skulle registrera ledamöterna i stiftelseregistret. Bland styrelseledamöterna ingick MF och SL.

text: Den 28 juni 2012 beslutade Stockholms tingsrätt, utifrån uppfattningen att länsstyrelsen i ansökan om entledigande framställde ett yrkande om säkerhetsåtgärd vid fara i dröjsmål enligt

text: 26 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden, att omedelbart förbjuda MF att utse nya styrelseledamöter i stiftelsen. Som skäl för beslutet angav tingsrätten att det ligger i sakens natur att syftet med att enlediga MF, även tillfälligt, skulle förfelas om hon alltjämt var behörig att utse nya styrelseledamöter.

text: Den 4 juli 2012 beslutade länsstyrelsen att avslå MF:s anmälan om nya styrelseledamöter i stiftelsen. Beslutet motiverades i huvudsak med att tingsrätten i beslutet den 28 juni 2012 förbjudit MF att utse nya styrelseledamöter. Konsekvensen av detta blev att stiftelsen från den 1 juli 2012 saknade beslutsför styrelse. Samma dag beslutade därför länsstyrelsen, att med stöd av

text: 9 kap. 7 § stiftelselagen

text: , utse nya ledamöter så att stiftelsen åter hade en beslutsför styrelse. Ingen av de av länsstyrelsen förordnande personerna var desamma som MF hade utsett och begärt att få registrerade i stiftelseregistret.

text: Sedan MF överklagat tingsrättens beslut om säkerhetsåtgärd beslutade Svea hovrätt den 23 augusti 2012 att undanröja beslutet med motiveringen att handlingarna i ärendet inte gav stöd för bedömningen att det förelåg fara i dröjsmål.

text: Med anledning av hovrättens beslut anmälde MF till länsstyrelsen återigen en för stiftelsen utsedd styrelse om fem personer. Bland dessa personer, som var desamma som omfattades av den tidigare anmälan, ingick inte MF och SL. Av anmälan framgick dock att ytterligare styrelseledamöter skulle kunna tillkomma.

text: Länsstyrelsen överklagade hovrättens beslut till Högsta domstolen, som den 27 augusti 2012 beslutade att inte meddelade prövningstillstånd. Den 29 augusti 2012 registrerade därför länsstyrelsen de fem styrelseledamöter som MF utsett och anmält för registrering i stiftelseregistret.

text: I ett yttrande till tingsrätten den 7 september 2012 ifrågasatte ombudet för MF och SL – mot bakgrund av att ingen av dem längre var ledamöter i styrelsen – om det fanns något legitimt intresse för länsstyrelsen att vidhålla yrkandet om entledigande. Frågan ställdes bl.a. av processekonomiska skäl då länsstyrelsen åberopat omfattande bevisning till stöd för sina påståenden om att MF och SL misskött sina uppdrag.

text: Länsstyrelsen vidhöll sina yrkanden om entledigande, med viss justering, och anförde till stöd för sin uppfattning i frågan i huvudsak följande.

text: Det kan inte vara rimligt att frågan om en ledamots misskötsamhet endast kan prövas för någon som innehar ett uppdrag i styrelsen, dvs. under pågående mandatperiod och under förutsättning att ledamoten inte avsäger sig sitt uppdrag. I aktuell stiftelse utser MF själv styrelseleda-möter. Hon kan alltså på nytt utse sig själv eller annan ledamot, trots att någon (t.ex. tillsynsmyndigheten) har ansökt om entledigande av dem för det verksamhetsår som gått. Tillsynsmyndigheten skulle därmed vara förhindrad att få ledamöternas misskötsamhet prövad i sak. Konsekvenserna av det synsättet är inte rimliga. Det skulle innebära att en stiftare skulle kunna undgå tillsyn, och även den eller de övriga ledamöter som har begärts entledigade, genom att stiftaren på nytt utser sig själv och ledamöterna. Enligt länsstyrelsens uppfattning skulle tingsrätten i stället pröva de omständigheter som hade åberopats i sak för misskötsamheten och inte enbart den formella aspekten att någon för tillfället innehar ett styrelseuppdrag eller inte.

text: I samband med att tingsrätten höll sammanträde i ärendet om entledigande den 8 november 2012 återkallade länsstyrelsen sin talan gentemot SL. I samband med det framställde SL ett yrkande om ersättning för rättegångskostnader. Enligt protokollet från sammanträdet vitsordade och medgav länsstyrelsen yrkandet om rättegångskostnader. Tingsrätten skrev av ärendet i den del som avsåg SL och förpliktade länsstyrelsen att ersätta SL för hennes ombudskostnader med 40 000 kr samt ränta.

text: Länsstyrelsen valde att överklaga beslutet om rättegångskostnader till hovrätten. Enligt länsstyrelsens uppfattning saknade tingsrätten lagstöd för sitt beslut om rättegångskostnader (se

text: 32 § ärendelagen

text: ). Vidare hade länsstyrelsens vitsordande av SLs ersättningsanspråk felaktigt kommit att antecknas som ett medgivande av yrkandet. I beslut den 24 januari 2013 meddelade Svea hovrätt prövningstillstånd och lämnade länsstyrelens överklagande utan bifall. Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Den 21 december 2012 meddelade tingsrätten slutligt beslut i ärendet. Beslutet innebar att tingsrätten avskrev länsstyrelsens yrkande om entledigande av MF från uppdraget i styrelsen för stiftelsen samt att tingsrätten avslog länsstyrelsens yrkande att MF tills vidare skulle förbjudas att utöva sin rätt enligt stadgarna för stiftelsen att utse nya styrelseledamöter.

text: Av tingsrättens motivering framgår att avsikten med bestämmelsen i

text: 9 kap. 6 § stiftelselagen

text: – som föreskriver att en styrelseledamot som missköter sitt uppdrag kan entledigas av allmän domstol – kan antas vara att styrelsen ska kunna befrias från ledamöter som missköter uppdraget. Enligt tingsrätten fanns dock inget stöd i lagtexten för att personer som inte längre ingår i styrelsen ska bli utsatta för en retroaktiv granskning av hur de skött uppdraget. En sådan granskning av den aktuella stiftelsen kunde i stället ske på annat sätt. Tingsrätten fann därför att länsstyrelsens uppfattning, att domstolen först ska pröva om det finns sakliga förutsättningar för ett entledigande (dvs. om missförhållanden föreligger) för att därefter ta ställning till om entledigandet kan verkställas, saknade stöd i lag. Länsstyrelsens begäran om entledigande ansågs därför ha förfallit i och med att MF avgick ur styrelsen. Inte heller yrkandet att förbjuda MF att tills vidare utse nya styrelseledamöter hade enligt tingsrätten något stöd i lag.

text: Länsstyrelsen överklagade tingsrättens beslut, såvitt avsåg yrkandet om att entlediga MF, och yrkade att hovrätten skulle återförvisa ärendet till tingsrätten för en materiell prövning. Tingsrättens beslut gällande frågan om att förbjuda MF att utse styrelseledamöter vann laga kraft.

text: Sedan hovrätten meddelat prövningstillstånd beslutade domstolen den 22 mars 2013 att avslå länsstyrelsens yrkande om undanröjande och återförvisning och att med ändring av tingsrättens beslut avslå länsstyrelsens yrkande om entledigande av MF från uppdrag i styrelsen för stiftelsen. Vidare avslog hovrätten MF:s yrkande om ersättning för rättegångskostnader. Beslutet motiverades med att länsstyrelsens ansökan inte kunde anses förfallen genom MF:s avgång ur styrelsen. I stället menade hovrätten att det saknades förutsättningar för ett bifall till ansökan, som därför rätteligen i stället skulle avslås.

text: Båda parter överklagade hovrättens beslut till Högsta domstolen, som den 12 juni 2013 beslutade att inte meddela prövningstillstånd.

text: Anspråken m.m.

text: MF och SL har nu, genom ombud, begärt skadestånd av staten avseende nödvändiga kostnader för rättsligt biträde.

text: MF har yrkat ersättning med 121 250 kr samt ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: till dess betalning sker. Hon har även yrkat ersättning för sina ombudskostnader i ärendet hos Justitiekanslern.

text: MF har som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Länsstyrelsen har i onödan och helt felaktigt processat mot henne i syfte att avsätta henne från stiftelsens styrelse, som hon vid tidpunkten inte längre ingick i. Länsstyrelsen har dessutom fört talan om att hon som stiftare skulle förbjudas att utse stiftelsens styrelse. Att länsstyrelsen har saknat laga grund för sin förda talan har nu fastställts av domstolarna. Länsstyrelsens åtgärder – att i domstol framställa och/eller vidhålla yrkanden som av praktiska eller rättsliga skäl inte kan bifallas – utgör fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Åtgärderna har orsakat henne kostnader för rättsligt biträde, som på grund av gällande processrättslig reglering inte har kunnat kompenseras inom ramen för ärendet. Länsstyrelsens agerande innebär rena förbiseenden av aktuella bestämmelser och uppenbart oriktiga bedömningar. Staten är därför skyldig att ersätta henne för de ombudskostnader hon har förorsakats.

text: Beträffande det yrkade beloppet har MF anfört följande. Av ingiven faktura framgår att kostnaderna för rättsligt biträde fram till och med tingsrättens sammanträde har uppgått till 95 000 kr. För tiden därefter fram till och med den 13 juni 2013, vilket var den dag som hennes ombud fick Högsta domstolens beslut att inte meddela prövningstillstånd, har ombudet arbetat 8,4 timmar. Med ett timarvode om 2 500 kr innebär det ytterligare 26 250 kr inklusive mervärdesskatt.

text: SL har yrkat ersättning med 11 250 kr samt ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: SL har som grund för sitt anspråk anfört följande. Hon framställde i tingsrätten ett yrkande om ersättning för rättegångskostnader i ärendet. Efter medgivande från länsstyrelsen biföll tingsrätten yrkandet i beslutet den 8 november 2012. Därmed har hon begränsat sin skada fram till denna tidpunkt. Någon ersättning för nödvändiga kostnader för rättsligt biträde i tiden fram till och med den 8 november 2012 yrkas således inte. Däremot har länsstyrelsen i tiden därefter, genom att först medge yrkad ersättning i tingsrätten för att sedan överklaga beslutet till hovrätten och Högsta domstolen, agerat oaktsamt på ett sätt som är skadeståndsgrundande. Hon har därför orsakats kostnader för ombud (3,6 timmar á 2 500 kr) under perioden den 28 november 2012 (dagen då länsstyrelsen överklagade tingsrättens beslut) fram till och med den 13 juni 2013 (dagen då hennes ombud fick Högsta domstolens beslut att inte meddela prövningstillstånd).

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Länsstyrelsen i Stockholms län i vilket myndigheten har avstyrkt bifall till anspråket och anfört följande.

text: Mot bakgrund av att föregångaren till regeln i

text: 9 kap. 6 § stiftelselagen

text: innehöll en befogenhet för allmän domstol att förordna om annan förvaltning och det förhållandet att regeln i

text: 9 kap. 6 § stiftelselagen

text: är avsedd att motsvara den tidigare bestämmelsen, har länsstyrelsen formulerat sina yrkanden till domstolen att MF och SL ska entledigas från sina uppdrag och att MF ska förbjudas att tills vidare utse nya ledamöter till styrelse.

text: För att domstolen ska överväga att efter ansökan från tillsynsmyndigheten entlediga en ledamot ska ledamoten ha misskött sitt uppdrag. Enligt länsstyrelsens uppfattning bör frågan om misskötsamhet därför prövas av domstolen. Först efter denna prövning bör tas ställning till frågan om entledigande och om ett sådant i det enskilda fallet kan verkställas. Ur tillsynsperspektiv är detta förhållningssätt naturligt, eftersom det fokuserar på destinärernas intresse. Det ligger dessutom i linje med de befogenheter allmän domstol uttryckligen hade enligt den tidigare bestämmelsen, vilken utgjort förebild för och i sak ska motsvara den nuvarande. En tolkning där frågan om entledigande prövas före frågan om misskötsamhet får som länsstyrelsen ser det orimliga konsekvensen att tillsynsmyndighetens mest ingripande tillsynsåtgärd blir mer eller mindre verkningslös. I stiftelser där styrelseledamöternas mandatperiod är kort medför tolkningen stora svårigheter att över huvud taget få frågan om misskötsamhet prövad, eftersom mandatperioden riskerar att ta slut innan domstol hunnit pröva frågan. Situationen blir än mer uppseendeväckande i stiftelser där den påstått misskötsamma styrelseledamoten är ensam behörig att utse styrelse i stiftelsen. I ett sådant fall kan styrelseledamoten/stiftaren, för att undvika prövning av den påstådda misskötsamheten, välja att avgå ur styrelsen i avvaktan på domstolens avskrivning av entledigandeärendet, och därefter på nytt utse sig själv till ledamot. På detta sätt tillåts styrelseledamoten/stiftaren i en näringsdrivande stiftelse således friskriva sig från tillsyn, trots att näringsdrivande stiftelser enligt

text: 9 kap. 10 § stiftelselagen

text: inte får undantas från tillsyn. Denna konsekvens är enligt länsstyrelsens uppfattning inte rimlig. Länsstyrelsen har därför ansett det nödvändigt att få räckvidden för bestämmelsen i

text: 9 kap. 6 § stiftelselagen

text: prövad i domstol.

text: Den aktuella stiftelsen har haft som ändamål att bedriva skolverksamhet enligt

text: skollagen

text: . I egenskap av tillsynsmyndighet är länsstyrelsen skyldig att ingripa om det kan antas att stiftelsens förvaltning inte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i

text: stiftelselagen

text: eller att en styrelseledamot annars missköter sitt uppdrag.

text: Tillsynsmyndigheten för landets skolverksamhet (Skolinspektionen) hade förelagt stiftelsen att inom loppet av fyra månader avhjälpa allvarliga brister i skolverksamheten. Med två månader kvar tills samtliga åtgärder skulle vara avhjälpta tvingades länsstyrelsen konstatera att stiftelsens styrelse saknade plan för arbetet med att uppfylla Skolinspektionens föreläggande. Dessutom hade ifrågasättande och samarbetssvårigheter lett till handlingsförlamning i styrelsen. Med hänsyn till allvaret i situationen för närmare 300 elever, deras föräldrar samt ett 30-tal lärare bedömde länsstyrelsen att ingen annan åtgärd stod till buds än att ansöka om entledigande av de ledamöter som i utredningen visat sig ha starkast inverkan på stiftelsens förvaltning och som enligt länsstyrelsens uppfattning misskött sina uppdrag.

text: Länsstyrelsen har i förevarande ärende agerat med utgångspunkt från tillsynsmyndighetens skyldighet att ingripa, om det kan antas att stiftelsens förvaltning inte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i stiftelselagen eller att en styrelseledamot annars missköter sitt uppdrag. Mot bakgrund av de uttalanden som gjorts i förarbetena och doktrin, det förhållandet att länsstyrelsens bedömning av rättsläget inledningsvis fick stöd av Stockholms tingsrätt, samt den påfallande avsaknaden av praxis på området anser länsstyrelsen att myndighetens åtgärder har varit rimliga och försvarbara. Åtgärderna har enligt länsstyrelsens uppfattning varit nödvändiga för att länsstyrelsen skulle uppfylla sin skyldighet som tillsynsmyndighet. Länsstyrelsen bestrider således skadeståndsansvar på grund av fel eller försumlighet.

text: För det fall Justitiekanslern skulle finna att fel eller försumlighet föreligger tillägger länsstyrelsen följande. Den som åtar sig ett uppdrag som styrelseledamot i en näringsdrivande stiftelse bör enligt länsstyrelsens uppfattning besitta den kompetens som behövs för att bemöta tillsynsmyndigheten i ett ärende om misskötsamhet. MF och SL gör såvitt länsstyrelsen gällande att förevarande ärende rör rena rättsfrågor som inte ger utrymme för tolkning eller skönsmässig bedömning. Mot denna bakgrund ifrågasätter länsstyrelsen omfattningen av det juridiska stöd som klagandena funnit behov av. Utredningen av en isolerad rättsfråga kräver rimligtvis inte juridisk hjälp av den omfattning som klagandena gör gällande. Länsstyrelsen kan inte vitsorda något belopp som skäligt, eftersom det underlag som länsstyrelsen har tagit del av är alltför oprecist.

text: MF och SL har inkommit med synpunkter på länsstyrelsens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Sökandenas ersättningsanspråk avser ersättning för ren förmögenhetsskada bestående i de processkostnader de uppges ha haft för att ta tillvara sin rätt till följd av länsstyrelsens ansökan om entledigande m.m. och som de inte har kunnat få ersatta inom ramen för ärendet på grund av gällande reglering i

text: 32 § ärendelagen

text: Enligt skadeståndsrättsliga principer kan ersättning utgå för kostnader, t.ex. ombudsarvode, som den skadelidande har haft för att komma till sin rätt om kostnaderna har vållats genom fel eller försummelse från en myndighets sida. Principen tillämpas främst avseende kostnader som en enskild har haft för att överklaga ett felaktigt förvaltningsbeslut men bör även kunna tillämpas på motsvarande sätt i nu aktuellt fall.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Överväganden avseende MF

text: Har staten ådragit sig skadeståndsansvar?

text: Länsstyrelsen har, i sin egenskap av tillsynsmyndighet, skyldighet att ingripa om det kan antas att en stiftelses förvaltning inte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i

text: stiftelselagen

text: eller att en styrelseledamot annars missköter sitt uppdrag (

text: 9 kap. 3 § stiftelselagen

text: Ingripande mot en styrelseledamot kan ske på olika sätt. Länsstyrelsen kan t.ex. förelägga en styrelseledamot att fullgöra sina åligganden (9 kap. 5 §). En annan möjlighet att ingripa mot en styrelseledamot som missköter sitt uppdrag är att ansöka om entledigande av styrelseledamoten hos allmän domstol (9 kap. 6 §).

text: Det är Justitiekanslerns uppfattning att förhållandena i styrelsen för Stiftelsen Maria Elementarskola vid tidpunkten för länsstyrelsens ansökan om entledigande den 19 juni 2012 var sådana att länsstyrelsen i och för sig hade fog för sitt beslut att vända sig till allmän domstol med en ansöka om entledigande av MF. Bedömningen blir densamma beträffande länsstyrelsens intermistiska beslut i frågan.

text: MF har gjort gällande att förutsättningarna för länsstyrelsens möjligheter till ingripande mot henne ändrades i och med att hon avgick ur styrelsen.

text: Frågan här blir därför i första hand om länsstyrelsens fortsatta agerande i domstolsprocessen innefattat uppenbart felaktiga bedömningar eller klart omdömeslösa ställningstaganden på sätt att länsstyrelsen därigenom ådragit staten skadeståndsskyldighet.

text: Länsstyrelsen har i processen mot MF agerat utifrån uppfattningen att domstolen först skulle ta ställning till om det fanns sakliga förutsättningar för ett entledigande (misskötsamhet) av MF för att därefter pröva frågan om entledigandet kunde verkställas. En annan tolkning av bestämmelsen i

text: stiftelselagen

text: skulle enligt länsstyrelsen kunna få orimliga konsekvenser i stiftelser där ledamöternas mandatperiod är kort eller i situationer som den aktuella, där den påstått misskötsamma ledmoten MF var ensam behörig att utse ledamöter i styrelsen.

text: Som framgår av tingsrättens beslut finns dock inget stöd i lagtexten för att personer som inte längre ingår i styrelsen ska bli utsatta för en granskning av hur de skött sitt uppdrag. Möjligen har hovrätten uttryckt sig ännu tydligare genom att ange att MF:s avgång ur styrelsen innebar att det saknades förutsättningar för ett bifall till länsstyrelsens ansökan om entledigande.

text: Även om de skäl som länsstyrelsen har anfört till stöd för sitt agerande kan tyckas ändamålsenliga och nödvändiga utifrån ett tillsynsperspektiv får det, mot bakgrund av ordalydelsen i tillämplig lagtext samt domstolarnas avgöranden, anses stå klart att länsstyrelsens yrkande om entledigande av MF på grund av misskötsamhet har saknat stöd i lag i tiden efter det att hon lämnat sitt uppdrag. Justitiekanslerns bedömning blir densamma i frågan om yrkandet att förbjuda MF att tills vidare utse nya styrelseledamöter.

text: Länsstyrelsens agerande i dessa avseenden får därmed anses ha utgjort sådant fel eller sådan försummelse som grundar skadeståndsskyldighet för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Beräkning av skadan

text: Justitiekanslern anser, i motsats till länsstyrelsen, att det inte finns skäl att ifrågasätta MF:s påstående att ärendet har haft sådan karaktär att det har varit nödvändigt för henne att anlita juridisk biträde. MF bör därför tillerkännas ersättning för de ombudskostnader som har varit skäligen påkallade för att ta tillvara hennes rätt i ärendet.

text: Den faktura som MF har åberopat ger inte någon ledning i frågan om vilket arbete som ombudet har lagt ned i ärendet. Förutom ett totalt belopp om 95 000 kr saknas en arbetsredogörelse som närmare anger de åtgärder som har vidtagits. Med hänsyn till det och då det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning, får angivna brister gå ut över MF.

text: Justitiekanslerns gör en uppskattning av det arbete som kan anses ha varit skäligen påkallat för att ta tillvara MF:s rätt. Vid bedömningen ska särskilt beaktas att ärendet har avsett två relativt avgränsade rättsfrågor, att merparten av arbetet utförts under tiden för tingsrättens prövning och att länsstyrelsen i vart fall vitsordat ett belopp om 40 000 kr avseende SL vid muntlig förberedelse den 8 november 2012.

text: Med hänsyn till samtliga föreliggande omständigheter anser Justitiekanslern att en ersättning om 60 000 kr, motsvarande ca 19 timmars arbete, kan anses skäligt. Skadestånd ska därmed utgå med detta belopp.

text: MF har yrkat ränta på ersättningen. På fordringar som avser skadestånd utgår enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: ränta på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att krav på ersättning har framställts. Ansökan om ersättning kom in hit den 20 juni 2013. Ränta ska därmed utgå från den 20 juli 2013 till dess betalning sker.

text: Ersättning för ombudskostnader i ärendet hos Justitiekanslern

text: MF har slutligen begärt ersättning med 34 375 kr motsvarande elva timmars arbete för ombudet i ärendet här. Med hänsyn till ärendets art och omfattning samt utgången i själva saken bör ersättning för ombuds-arvode begränsas till 25 000 kr, motsvarande åtta timmars arbete.

text: Överväganden avseende SL

text: SL:s anspråk avser enbart de kostnader hon har haft för rättsligt biträde i tiden efter tingsrättens beslut den 8 november 2012 och grundas på att länsstyrelsen har agerat försumligt genom att vid tingsrätten först medge hennes yrkande om rättegångskostnad för att sedan överklaga beslutet först till hovrätten och sedan till Högsta domstolen.

text: Enligt Justitiekanslern innebär dock inte länsstyrelsens agerande i detta avseende att staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot SL. Hennes anspråk på ersättning ska därför avslås. Vid denna utgång föreligger inte heller förutsättningar att bifalla begärd ersättning för ombudsarvode i ärendet här.

text: Justitiekanslern vill angående SL:s anspråk på ersättning i detta sammanhang ändå tillägga följande.

text: För det fall länsstyrelsens agerande skulle anses vara av sådan karaktär att staten därigenom har ådragit sig skadeståndsansvar i förhållande till SL uppkommer frågan om hon kan anses ha lidit någon skada genom detta.

text: Som nämnts ovan under rubriken Rättsliga utgångspunkter krävs för en rätt till ersättning – förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller försummelse – att detta kan anses ha vållat eller, annorlunda uttryckt, direkt orsakat skada för den enskilde. Vidare ankommer det på den enskilde att visa rimlig aktsamhet för att förhindra skadans uppkomst och begränsa dess omfattning.

text: SL:s ersättningsanspråk avser de kostnader för rättsligt biträde som hon uppges ha haft för att ta tillvara sin rätt gentemot länsstyrelsen. Av utredningen i ärendet framgår att ombudets arbete avser ett e-post brev till länsstyrelsen den 30 november 2012 där länsstyrelsens agerande att överklaga tingsrättens beslut avseende rättegångskostnader ifrågasattes, samt ett yttrande till hovrätten den 10 december 2012.

text: Av inhämtat dagboksblad från hovrättens akt och av domstolens beslut framgår att hovrätten har meddelat prövningstillstånd och slutligt beslut i ärendet utan att kommunicera överklagandet med SL/ombudet. Det framstår därmed som klart att utfallet av hovrättens prövning hade blivit detsamma även utan det ingivna yttrandet. Detsamma gäller beträffande e-postbrevet till länsstyrelsen med anledning av myndighetens överklagande. Mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern att ersättning under alla förhållanden inte ska beviljas eftersom vidtagna åtgärder inte kan anses ha varit skäligen påkallade för att ta tillvara SL:s rätt.


publisher: Justitiekanslern

title: Grundlagsskydd enligt 1 kap. 9 § YGL har ansetts föreligga för redaktionellt material som publicerats på en webbplats med utgivningsbevis oaktat att det finns möjlighet att lämna s.k. läsarkommentarer på webbplatsen vilka inte förhandsgranskas innan de läggs ut

org: jk

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: En anmälare har gjort gällande att han utsatts för förtal i en artikel med rubriken Hovrätten dömde [N-E.H] för ”hets mot folkgrupp” som publicerats på www.nordfront.se. I artikeln anges bl.a. att anmälaren ”är en stalker som förföljer nationalister och som har polisanmält minst fem nationalister.”

text: Justitiekanslern har från Myndigheten för radio och tv inhämtat uppgift om att utgivningsbevis har utfärdats för webbplatsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Innehållet på en webbplats på Internet faller som huvudregel utanför såväl

text: tryckfrihetsförordningens

text: som

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL) tillämpningsområde. Enligt den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL är emellertid grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpliga också när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram eller vissa andra närmare angivna massmedieföretag med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller upplysningar direkt ur en databas vars innehåll inte kan ändras av mottagaren. Databasregeln gäller också för annan som har utgivningsbevis från Myndigheten för radio och tv för sin verksamhet.

text: Databasen www.nordfront.se har ett utgivningsbevis och omfattas därmed som utgångspunkt av grundlagsskyddet enligt

text: 1 kap. 9 §

text: YGL. Det anmälda yttrandet avser redaktionellt material och kan inte ändras av mottagaren. Den omständigheten att det är möjligt att i anslutning till artikeln lämna läsarkommentarer, vilka inte förhandsgranskas av redaktionen, innebär inte att grundlagsskyddet för det redaktionella materialet bortfaller eftersom det materialet och läsarkommentarerna hålls åtskilda på ett tillräckligt tydligt sätt på webbplatsen. Det ankommer således på Justitiekanslern att ta ställning till anmälan.

text: Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Om målsäganden, med ett här inte aktuellt undantag, har angett brottet till åtal får dock detta åtalas av åklagare om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Av förarbetena till bestämmelsen framgår att allmänt åtal är avsett att förekomma endast i undantagsfall. Oavsett om det i detta fall skulle föreligga ett förtalsbrott eller inte, framgår det inte av utredningen att det finns några sådana särskilda skäl som från allmän synpunkt motiverar ett ingripande genom allmänt åtal. Förundersökning ska därför inte inledas.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd på grund av att kostnad för provisoriskt pass uppkommit vid resa inom Schengenområdet; nu fråga om ändrad praxis

text: Justitiekanslern tillerkänner EE ersättning med 980 kr och uppdrar åt Regeringskansliet att betala ut beloppet till henne.

text: Ärendet

text: EE har hos Rikspolisstyrelsen begärt skadestånd av staten med sammanlagt 980 kr avseende kostnaden för ett provisoriskt pass. Hon har som grund för anspråket anfört bl.a. följande. I samband med en resa till Lissabon i Portugal uppgav en person vid incheckningen att hennes pass var ogiltigt eftersom det var sönder och att hon var tvungen att skaffa ett nytt pass för att få resa. När hon kom till passpolisen upplystes hon däremot om att hon inte behövde något nytt pass utan att ett sådant kunde skaffas i Portugal. Trots den senare upplysningen skaffade hon ett provisoriskt pass eftersom hon inte ville riskera att inte kunna använda passet i incheckningen. Hon har inte varit ovarsam med sitt gamla pass utan det är tillverkarens fel att passet har skadats.

text: Rikspolisstyrelsen har överlämnat ärendet till Justitiekanslern eftersom det rör sig om ett sådant anspråk som det inte ankommer på styrelsen att ta ställning till.

text: Justitiekanslern har i sin tur hämtat in ett yttrande från Utrikesdepartementet, som har anfört bl.a. följande.

text: Det trasiga passet har utfärdats av Sveriges ambassad i Lissabon den 9 juli 2002. Det saknas anledning att anta annat än att passet har gått sönder på grund av ett fabrikationsfel. I enlighet med Justitiekanslerns ställningstaganden i tidigare ärenden föreligger därför skyldighet för staten i och för sig att ersätta de skador som orsakats av felet. För att skadeståndsskyldighet ska inträda förutsätts även att det finns ett bestämt orsakssammanhang mellan skadan och den handling eller underlåtenhet som orsakat skadan, så kallad adekvat kausalitet.

text: Vid resor inom Schengenområdet finns inte något krav på att en svensk medborgare ska medföra ett giltigt pass vid utresan. Vad som kan krävas är att en giltig identitetshandling företes för att styrka identiteten. Personen måste under vistelsen i ett annat Schengenland även kunna visa sin rätt att vistas i landet genom en identitetshandling som visar medborgarskapet. Därvid kan förutom ett pass även ett nationellt ID-kort fungera som identitetshandling. Resenären har alltså ett val mellan två alternativa identitetshandlingar.

text: Justitiekanslern har i ett tidigare ärende, dnr

text: , avslagit ett skadeståndsanspråk avseende kostnaden för ett provisoriskt pass på den grunden att det inte förelegat adekvat kausalitet mellan att passet var trasigt och kostnaden för ett provisoriskt pass. Det aktuella ärendet avsåg en resa inom Schengenområdet.

text: Även om det inte är ett krav för att genomföra resan att medföra en identitetshandling som utvisar medborgarskapet framstår det som högst rimligt att resenären ändå betraktar en sådan identitetshandling som nödvändig, eftersom detta krävs för att vid behov kunna styrka rätten att vistas i det andra landet. Det kan då inte heller förutsättas att resenären vid utresan har med sig ytterligare identitetshandlingar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Justitiekanslern har i tidigare ärenden här (jfr bl.a. JK dnr

text: ) konstaterat att utfärdande av pass får anses utgöra sådan myndighetsutövning som vid fel eller försummelse kan medföra skadeståndsskyldighet för staten. I ärendet konstaterades vidare att även frågor rörande ett pass materiella kvalitet får anses ha ett sådant naturligt samband med ett passärende att staten kan bli skadeståndsskyldig enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen om det förekommer brister i det hänseendet.

text: Som Utrikesdepartementet har anfört får utredningen anses ge erforderligt stöd för bedömningen att EE:s pass har gått sönder på grund av brister i tillverkningsförfarandet.

text: För att skadeståndsansvar ska inträda enligt

text: skadeståndslagen

text: förutsätts också att det föreligger ett på visst sätt bestämt orsakssammanhang, s.k. adekvat kausalitet, mellan den skadegörande handlingen eller underlåtenheten och den uppkomna skadan.

text: Det får anses vara utrett att den aktuella resan skedde inom Schengen. Det kan då hävdas att det inte varit nödvändigt att skaffa ett provisoriskt pass eftersom det inte finns något krav på en giltig passhandling för att resa inom Schengen. Det går således att resa med ett nationellt id-kort eller med ett vanligt id-kort. Kostnaden för att införskaffa ett nytt provisoriskt pass skulle då inte vara en skada som på ett kausalt sätt har orsakats av att det ordinarie passet gått sönder.

text: Justitiekanslerns praxis på området har inte varit helt entydig. Det finns exempel på beslut där kravet på kausalitet har upprätthållits och beslut där frågeställningen inte har berörts närmare. Med beaktande av vad Utrikesdepartementet har anfört i sitt yttrande kan det te sig för strängt att kräva att den enskilde ska medföra ytterligare id-handlingar när vederbörande har inställt sig på flygplatsen i tron att passet skulle vara fullt tillräckligt både för att företa resan och för att kunna legitimera sig i utlandet.

text: Jag har därför stannat för att i dessa situationer även då det är fråga om resor inom Schengenområdet godta anspråk på ersättning för trasiga pass utan närmare utredning i kausalitetsfrågan.

text: Mot bakgrund av det anförda bör staten ersätta EE för den skada hon har lidit till följd av det trasiga passet. Kostnaden för ett provisoriskt pass uppgår till 980 kr. EE har genom att förete ett kvitto styrkt att hon har haft utgiften. Ersättning ska därför utgå till EE i enlighet med hennes yrkande.


title: Ifrågasatta brott mot yttrandefrihetsgrundlagens anonymitetsregler - röjande av källa vid vittnesförhör i förtalsmål

text: Förundersökning ska inte inledas.

text: Ärendet

text: MB (ordförande i KRIS Stockholm) har vänt sig hit och begärt att Justitiekanslern utreder huruvida TV 4 och TV 4-reportern EJ har röjt honom som källa i samband med att hon hördes som vittne i en rättegång mot TV 4 vid Stockholms tingsrätt angående förtal. MB har såvitt avser omständigheterna hänvisat till en artikel i tidningen Resumé och själva förhöret med EJ. En kopia av artikeln och ljudupptagningen av förhöret har bifogats anmälan.

text: Justitiekanslern har tagit del av artikeln och ljudupptagningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) framgår att varje svensk medborgare är tillförsäkrad rätt att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsbyråer och företag för framställning av tekniska upptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i bl.a. TV-program.

text: I

text: 2 kap. 1 §

text: YGL finns en grundläggande bestämmelse om rätt till anonymitet som innebär att den som har lämnat en uppgift enligt

text: 1 kap. 2 §

text: YGL inte är skyldig att röja sin identitet.

text: Rätten till anonymitet skyddas bl.a. genom bestämmelsen i

text: 2 kap. 3 §

text: YGL. Av bestämmelsen framgår att tystnadsplikt gäller för den som har tagit befattning med tillkomsten av ett TV-program. Enligt huvudregeln får denne inte röja vad han därvid har fått veta om vem som har lämnat uppgifter enligt

text: 1 kap. 2 §

text: YGL. Tystnadsplikt gäller dock inte i bl.a. sådana fall då den vars identitet tystnadsplikten avser att skydda har samtyckt till att hans identitet röjs.

text: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot denna tystnadsplikt döms enligt

text: 2 kap. 5 § första stycket

text: YGL till böter eller fängelse i högst ett år. Av samma bestämmelses tredje stycke framgår att allmänt åtal för brott enligt första stycket får väckas endast om målsäganden har anmält brottet till åtal.

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i yttrandefrihetsmål av nu aktuellt slag (

text: 7 kap. 1 §

text: YGL jämförd med

text: 9 kap. 2 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: ). Målsäganden avseende det här ifrågasatta brottet, dvs. den vars anonymitet påstås ha röjts, har angett brottet till åtal. Justitiekanslern har därmed att ta ställning till om förundersökning ska inledas.

text: En förutsättning för att rätten till anonymitet ska föreligga är att uppgifterna har lämnats inom ramen för meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 2 §

text: YGL.

text: Av ljudupptagningen av vittnesförhöret med EJ framgår bl.a. följande. Vittnesförhöret med EJ inleddes med att advokaten försäkrade sig om att hon var införstådd med de regler som gäller för källskydd och advokaten klargjorde att hon skulle säga ifrån om hon var osäker på om svaret på någon av frågorna skulle inkräkta på källskyddet. EJ berättade härefter att hon hade fått ett inledande tips från en ”person som var medlem i KRIS” om att medlemmar i KRIS hade beviljats tandvårdsbidrag utan att villkoren för bidrag var uppfyllda och att det dessutom förelåg en jävssituation vid besluten. Inte vid något tillfälle under vittnesförhöret nämnde EJ denna källa vid namn. Hon berättade att hon härefter kontaktade styrelseledamoten i KRIS, KK, som bekräftade de uppgifter hon hade fått av tipsaren såvitt gällde KRIS rutiner för beviljande av tandvårdsbidrag. EJ uppgav att hon ville ta kontakt med ytterligare någon företrädare för KRIS för att om möjligt få ytterligare belägg för de uppgifter hon hade fått av tipsaren. Hon ringde därför upp MB, som vid denna tidpunkt var vice ordförande i KRIS, och ställde frågor om KRIS hantering av tandvårdsbidrag. Enligt henne svarade MB på allmänna frågor om hur KRIS hade hanterat dessa frågor. När hon ställde frågor kring den person som tipset mer specifikt gällde klargjorde dock MB att han inte ville svara på sådana frågor, och han lämnade således inte några uppgifter till henne om detta.

text: Enligt den bifogade artikeln har EJ tillbakavisat beskyllningarna om att hon inte skulle ha iakttagit reglerna om anonymitetsskydd såvitt avser MB och har härvid angett: ”Jag uppfattade inte att det skulle vara några problem att jag namngav honom.”

text: Frågan i ärendet är i första hand om EJ hade tystnadsplikt beträffande de uppgifter som MB lämnade när han svarade på de allmänna frågorna om KRIS hantering av tandvårdsbidrag. Det finns inte anledning att anta annat än att hon hade skäl att utgå från att dessa uppgifter var av det slaget att de inte var känsliga att nämna. Meddelarskyddet gäller visserligen även för sådana uppgifter, men den som tar emot dem har normalt rätt att utgå från att uppgiftslämnaren samtycker till att hans namn anges vid publiceringen. Den som inte samtycker till detta måste därför säga ifrån; om man trots allt svarar på frågor räcker det inte att man är allmänt ovillig att bli intervjuad. Såvitt framkommit har MB inte klargjort att EJ inte fick ange honom som uppgiftslämnare beträffande de nu aktuella uppgifterna. Någon tystnadsplikt gällde därför inte.

text: När det gäller frågor kring den person som uppgifterna avsåg har EJ vid tingsrätten angett att MB har avböjt att lämna sådana uppgifter till henne. För uppgiften att en journalist har ringt upp en företrädare för en organisation som härvid har angett att han inte önskar svara på frågor råder inte tystnadsplikt.

text: Skäl att anta att brott mot YGL:s anonymitetsregler har förövats föreligger alltså inte. Förundersökning ska därför inte inledas.


title: Remissyttrande över delbetänkandet Ett starkt straffrättsligt skydd mot köp av sexuell tjänst och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, m.m. (SOU 2016:42)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har i första hand skett utifrån de intressen som Justitiekanslern, enligt vad som nyss sagts, främst har att beakta. Med de nämnda utgångspunkterna har Justitiekanslern inte några särskilda synpunkter på förslagen.

text: Mot bakgrund av de särskilda kunskaper och erfarenheter jag har på grund av mitt tidigare utredningsuppdrag (Utredningen om utvärdering av förbudet mot köp av sexuell tjänst,

text: SOU 2010:49

text: ) vill jag dock framhålla följande.

text: Av den kartläggning som genomförts av 2014 års människohandels-utredning framgår att påföljden för köp av sexuell tjänst i de allra flesta fall alltjämt bestäms enligt den schablon som skapats efter Högsta domstolens avgörande

text: NJA 2001 s. 527

text: . Detta konstaterade vi redan i den nyss nämnda utredningen där bedömningen var att skillnaderna mellan olika brott inte tillräckligt återspeglades i påföljdsbestämningen och att omständigheter som rör det enskilda sexköpsbrottets straffvärde i större utsträckning borde lyftas fram och beaktas (a. bet. s. 237 ff.). För att kunna göra en mera nyanserad bedömning vid allvarligare fall av sexköp föreslog utredningen att straffmaximum skulle höjas från fängelse sex månader till fängelse ett år. Ett förslag som genomfördes 2011. I det nu remitterade betänkandet konstateras att lagändringen år 2011 inte fått det genomslag som eftersträvades. Utredningen föreslår därför att brottet köp av sexuell tjänst ska gradindelas.

text: Även i betänkandet

text: SOU 2010:49

text: övervägde vi frågan om en eventuell gradindelning av brottet köp av sexuell tjänst genom att införa ett grovt brott (a. bet. s. 246 f.). Vi ansåg emellertid inte att detta var lämpligt eftersom det riskerade att leda till att färre sexköpsbrott beivrades samtidigt som de allmänpreventiva och attitydpåverkande effekterna skulle minska. I det nu remitterade betänkandet diskuteras för- och nackdelar med en gradindelning och utredaren förordar att en sådan införs på så sätt att ett grovt brott införs inom den nu befintliga straffskalan.

text: Jag delar inte utredningens bedömning att brottet köp av sexuell tjänst bör gradindelas utan ställer mig väsentligen bakom de skäl mot förslaget som anförs av fyra tunga experter i ett särskilt yttrande till betänkandet (s. 307 ff). Även om en gradindelning, som Åklagarmyndigheten enligt utredningen uttryckt, skulle kunna tydliggöra vad som ska anses som försvårande omständigheter är detta inte ett tungt vägande skäl för en gradindelning. Ett sådant klargörande kan istället lämpligen åstadkommas genom rättspraxis. Det finns enligt min bedömning en stor risk att införandet av ett grovt brott leder till att de ”mindre allvarliga fallen” bagatelliseras och nedprioriteras. Antalet beivrade brott skulle därmed minska liksom den viktiga attitydpåverkande/ normerande effekten av kriminaliseringen.

text: Följande kan därtill betonas. Det framgår av utredningens kartläggning att polis och åklagare vid lagföring av sexköp sällan utreder och åberopar förekomsten av försvårande omständigheter. Detta leder till att förutsättningar ofta saknas för en mera nyanserad påföljdsbestämning. Något som rimligen kan vara en förklaring till att 2011 års lagändring inte fått genomslag. Det är naturligtvis av stor vikt att alla som deltar i utredningen och handläggningen av dessa ärenden både har den kunskap som krävs för att förstå vikten av och de resurser som krävs för att möjliggöra att påföljdsrelevanta omständigheter tillförs utredningen/målet. Informations- och utbildningsinsatser samt en tilldelning av resurser som kan förbättra förutsättningarna för en mera adekvat påföljdsbestämning bör rimligen ges hög prioritet (jfr utredningens anmärkningar på s. 91 f.).


title: En förfalskad handling som låg till grund för en formellt riktig registrering hos Försäkringskassan gav inte rätt till ersättning enligt personuppgiftslagen

text: Justitiekanslern avslår MMs ersättningsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 1 mars 2006 inkom till Försäkringskassan en skrivelse som var daterad den 28 februari 2006 med en handskriven rubrik ”FULLMAKT”. I skrivelsen angavs att MM ville att Försäkringskassan skulle byta kontonummer eftersom han var inlagd på sjukhus och hans sambo skötte alla deras ekonomiska förehavanden. Vidare angavs sambons namn och kontonummer samt namnet på deras gemensamma bank. Skrivelsen var undertecknad för hand och under namnteckningen fanns ett namnförtydligande ”MM” jämte adressuppgift.

text: I en begäran om sjukpenning, som inkom till Försäkringskassan samma dag, begärde MM hel sjukpenning från och med den 2 januari 2006. I begäran hade det förtryckta kontonumret strukits över och ersatts med det kontonummer som fanns angivet i den ovan nämnda skrivelsen.

text: Försäkringskassan utbetalade härefter till MMs sambos konto den 6 respektive den 24 mars 2006 sammanlagt 43 227 kr. Den 19 april 2006 gjorde Försäkringskassan en ny kontoändring. Underlaget för denna ändring finns inte kvar hos kassan.

text: Anspråket m.m.

text: MM har hos Försäkringskassan yrkat skadestånd med 43 227 kr vilket motsvarar den sjukpenning som utbetalats till hans dåvarande sambos konto.

text: MM har som grund för sitt anspråk uppgett i huvudsak följande.

text: Han har varken undertecknat det brev som har rubriken fullmakt eller den begäran om sjukpenning som inkom till Försäkringskassan den 1 mars 2006. Vid denna tidpunkt var han deprimerad men fullt kapabel att skriva under sina egna papper. Saken uppdagades när han i början på april 2006 ringde till Försäkringskassan och efterlyste sin ersättning. Han var då fortfarande sjukskriven men bodde hos sina föräldrar, eftersom han och sambon tidigare brutit med varandra. Han anmälde genast ett nytt konto i en annan bank vilket visar att det inte var han som begärt att utbetalning skulle ske till hans före detta sambos konto.

text: Försäkringskassan har gjort fel eftersom ett brev utan personnummer godtagits som en fullmakt. Kassan har till honom uppgett att en fullmakt ska innehålla namn och personnummer och att det ska vara en speciell blankett för kontobyte. Vid en jämförelse med andra handlingar som undertecknats av honom kan vem som helst se att det inte är han som har undertecknat de aktuella handlingarna.

text: Försäkringskassans yttrande m.m.

text: Försäkringskassan har med ett bifogat eget yttrande överlämnat ärendet hit och därvid anfört i huvudsak följande.

text: Försäkringskassan anser att MMs skadeståndsanspråk bör avslås. I samband med en återkravsutredning har i en journalanteckning den 1 februari 2007 antecknats att MM uppgett att han separerade från sin sambo under maj 2006, att han därefter under hösten och vintern upptäckte att hon tagit en del av hans sjukpenning, att han inte undertecknat ”fullmakten” utan misstänkte att det var sambon som hade skickat den till Försäkringskassan men att han vid den tidpunkten mådde så psykiskt dåligt att han inte minns alla omständigheter.

text: Försäkringskassan har vid utbetalningen av MMs sjukpenning inte funnit skäl att ifrågasätta att fullmakten inte skulle vara korrekt. MM har inte heller visat att så skulle ha varit fallet. Eftersom de uppgifter som registrerades i Försäkringskassans databas återgav de uppgifter som fanns i fullmakten föreligger inte något registerfel. Grund för att utge skadestånd med stöd av

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: föreligger därför inte.

text: Den till Försäkringskassan inkomna fullmakten innehöll de uppgifter som, i enlighet med vad som anges i Försäkringskassans Vägledning 2005:1, Utbetalning av förmåner, bidrag och ersättningar, krävdes för att kunna betala ut sjukpenningen till MMs sambo.

text: MM har yttrat sig över vad Försäkringskassan har anfört och har tillagt i huvudsak följande. – Det är fråga om urkundsförfalskningar som han borde ha polisanmält. – Han var inlagd under perioden januari till och med mars 2006. Härefter bodde han hos sina föräldrar, eftersom hans före detta sambo inte släppte in honom i deras bostad. Han har alltså inte tagit del av den ersättning som sattes in på sambons konto. – Det är Försäkringskassan som har skrivit ”fullmakt” för hand på den handling som kassan anser vara en fullmakt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning enligt

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , nedan PUL

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: stadgas att lagens bestämmelser om skadestånd bara ska tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter i Försäkringskassans verksamhet tillämpas PUL. En uppgift om till vilket konto en ersättning ska utbetalas är att hänföra till en personuppgift i PUL:s mening.

text: Av

text: 9 § första stycket g)

text: PUL framgår att den personuppgiftsansvarige ska se till att alla de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Enligt

text: 48 § i samma lag

text: ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. I

text: datalagen (1973:289)

text: , som gällde fram till dess att PUL trädde i kraft och som enligt övergångsbestämmelser i PUL alltjämt ska tillämpas i vissa fall (dock inte i detta ärende), finns en i allt väsentligt motsvarande bestämmelse om skadestånd (

text: 23 §

text: Justitiekanslern har i flera tidigare beslut tagit ställning till frågan om vad som är att anse som en oriktig uppgift i

text: datalagens

text: mening. Justitiekanslern har i några fall utan närmare motivering ansett att en oriktig uppgift, i

text: datalagens

text: mening, har förelegat när en förfalskad namnteckning på en anmälan om ägarbyte har legat till grund för en registrering i bilregistret (se t.ex. JK:s beslut 2002-12-02 i ärende med dnr

text: och 2004-11-09 med dnr

text: I ett senare ärende här, som rörde en uppgift i bilregistret som var formellt korrekt men i sak felaktig då en namnteckning hade förfalskats, har Justitiekanslern utvecklat och något modifierat sin syn på vad som ska anses som oriktiga uppgifter i

text: datalagens

text: och PUL:s mening och därför ge rätt till skadestånd. Justitiekanslern uttalade i beslutet att det aktuella fallet fick anses vara ett gränsfall . Det förhållandet att en person förfalskat den registrerades namnteckning och på så vis fått till stånd en i sak felaktig registrering gjorde att situationen enligt Justitiekanslern kunde jämföras med en manipulation av registret. I sådana fall stämde det enligt Justitiekanslerns uppfattning bäst med lagens ändamål att den registeransvarige och inte den registrerade fick svara för skadan. Justitiekanslern stod därför fast vid sin tidigare bedömning att uppgiften i fall som det aktuella fick anses felaktig i

text: datalagens

text: mening (se JK:s beslut 2007-04-18 med dnr

text: Justitiekanslern har i ett senare ärende, som rörde frågan om rätt till skadestånd enligt

text: 48 §

text: PUL och där Försäkringskassan hade gjort en ändring i utbetalningsregistret om kontonummer, kort uttalat att felregistreringar som beror på förfalskningar o.d. utan den registrerades förskyllan får anses vara sådana registreringsfel som den registeransvarige får svara för. I ärendet tillerkändes den registrerade visst skadestånd med stöd av PUL (se JK:s beslut 2008-01-22 i ärende med dnr

text: ). I detta fall var dock omständigheterna speciella såtillvida att underlaget för Försäkringskassans kontoändring saknades i kassans akt och det av utredningen i ärendet alltså inte framgick att den registrerade var den som hade begärt den aktuella ändringen i kassans utbetalningsregister. Justitiekanslern ansåg därför att det fick antas ha gått till på sätt som den registrerade hävdat nämligen att han misstänkte att en person, som han tidigare hade haft affärer med och som hade fullmakt att ta ut pengar från kontot, var den som utan hans vetskap hade begärt ändringen.

text: Jag har nu ytterligare övervägt frågan om vad som är att anse som en behandling av personuppgifter i strid med PUL (och

text: datalagen

text: ) och därvid konstaterat följande. I kommentaren till PUL sägs bl.a. följande. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållanden är som den registrerade uppgiften ska spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena. (Se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, tredje uppl., 2007, s. 168.)

text: Enligt min mening måste den aktuella bestämmelsen anses innebära att det inte föreligger något registerfel om en registrering är korrekt gjord utifrån det material som ligger till grund för den. Jag är därför numera som utgångspunkt inte beredd att inom ramen för statens frivilliga skadereglering godta att staten är skadeståndsskyldig enligt PUL (eller

text: datalagen

text: ) i de fall då det genom utredningen i ett ärende framgår att en formellt riktig registrering är grundad på en förfalskning. Av det nu sagda följer också att Justitiekanslern numera inte heller anser att en sådan situation kan jämföras med en manipulation av ett register. Det kan inte anses vara en rimlig ordning att den personuppgifts- eller registeransvarige i alla förfalskningsfall ska svara för eventuella skador med stöd av PUL (eller

text: datalagen

text: ) som (båda) bygger på ett strikt skadeståndsansvar för denne.

text: Det nu sagda innebär alltså att enbart det förhållandet en handling som ligger till grund för en formellt riktigt genomförd registrering senare visar sig vara förfalskad inte kan grunda någon rätt till skadestånd enligt PUL (eller

text: datalagen

text: ). Detta ställningstagande ligger också i linje med de bedömningar som Justitiekanslern gjort i två ärenden med dnr

text: och

text: I detta ärende kan det konstateras att det nya kontonummer som registrerades i Försäkringskassans databas korrekt återgav de uppgifter som fanns i de handlingar som ingavs till kassan den 1 mars 2006. Det har – vilket utvecklas nedan – inte heller framkommit att det har förelegat någon sådan särskild omständighet som påkallat att Försäkringskassan skulle ha företagit någon närmare kontroll av handlingarnas äkthet. Registreringen har alltså varit formellt riktigt genomförd och den registrerade uppgiften om nytt kontonummer har därför varit riktig i den mening som avses i PUL. Vid detta förhållande kan den skada som MM gör gällande inte grunda någon rätt till ersättning enligt PUL.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: Frågan är då om MM har rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: . Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Fullmakter används i mycket stor utsträckning i samhället, inte minst inför myndigheter vilkas verksamhet innefattar en masshantering av ärenden. Det ligger i sakens natur att myndigheter som i sin dagliga verksamhet ställs inför att bedöma fullmakter inte kan åläggas någon närmare kontrollbörda beträffande en fullmakts äkthet om det inte i det enskilda fallet föreligger någon särskild omständighet som påkallar en sådan ytterligare granskning (jfr JK:s beslut 2000-05-17 med dnr

text: ). Det sagda bör anses gälla också i fråga om andra handlingar som myndigheter ställs inför att bedöma inom ramen för sin ärendehantering.

text: I det här fallet får den handling som rubricerats som fullmakt enligt min mening anses ha innehållit uppgifter som varit tillräckliga för att Försäkringskassan skulle kunna godta den som en sådan. Detsamma gäller för den ansökan om sjukpenning som ingavs tillsammans med fullmakten. Det har inte heller framkommit att det har förelegat någon sådan särskild omständighet som påkallat att Försäkringskassan skulle ha företagit någon närmare kontroll av handlingarnas äkthet.

text: De handlingar som gavs in till Försäkringskassan den 1 mars 2006 har alltså utgjort ett godtagbart underlag för utbetalningarna av MMs sjukpenningsersättning i mars 2006. Försäkringskassans handläggning har därför inte innefattat någon skadeståndsgrundande oaktsamhet som medför rätt till ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: . MM har därför – oavsett om handlingarna skulle visa sig vara förfalskade – inte heller rätt till ersättning enligt

text: skadeståndslagen


title: Kritik mot en länsstyrelse för bristande handläggning av en begäran att få ta del av uppgifter ur allmänna handlingar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Länsstyrelsen i Kalmar län för bristande handläggning av en begäran om att länsstyrelsen skulle lämna uppgifter ur allmänna handlingar.

text: Ärendet

text: HC har i en skrivelse hit anmält Länsstyrelsen i Kalmar län för hur man hanterade en begäran från honom om att få svar på ett antal frågor rörande viltvårdsområden i länet. HC har sammanfattningsvis sagt följande i sin anmälan.

text: Han tillställde länsstyrelsen ett fax den 12 mars 2008 med följande frågor.

text: 1. Hur många viltvårdsområden finns det totalt i Ert län?

text: 2. Ökar, minskar eller är antalet sedan 2003/04 detsamma?

text: 3. Hur stor sammanlagd areal omfattar Ert läns VVO:n totalt?

text: 4. Har samtliga viltvårdsområdesföreningar ”nya”, efter 2001-01-01, fastställda stadgar?

text: Han ställde motsvarande frågor till samtliga länsstyrelser i Sverige och fick svar, dock inte från Länsstyrelsen i Kalmar län. Den 3 april 2008 kontaktade han handläggaren MP per telefon för att efterhöra vad anledningen till dröjsmålet med att svara på frågorna var. MP svarade att han inte hade fått det aktuella faxet. HC läste då upp frågorna per telefon. När han fortfarande den 9 juni 2008 inte hade fått något svar ringde han till MP på nytt. Han fick då till svar att MP hade förståelse för att han ville ha svar på sina frågor om viltvårdsområden men att han inte kunde få det eftersom länsstyrelsen inte hade någon databas med dessa uppgifter. MP tillade att han inte hade för avsikt att leta i handlingarna för att ta fram svaren på frågorna och hänvisade honom till att i stället själv komma dit och leta efter uppgifterna.

text: Länsstyrelsen har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig över anmälan.

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande hit sagt bl.a. följande.

text: Faxet

text: Handläggaren har fått faxet av anmälaren, det är instämplat den 13 mars 2008. Handläggaren bedömde då att ärendet inte kunde prioriteras före andra arbetsuppgifter varför det lades i hans "att göra" hög. Det han prioriterade framför detta ärende var att få grepp om sina nya arbetsuppgifter, jaktärenden, vilket är en ärendegrupp som bl.a. innefattar handläggning av tillstånd till skyddsjakt och licensjakt efter älg. Handläggningen av sistnämnda ärendegrupp är mycket omfattande och arbetsinsatsen är som mest betungande under våren och fram till juli månad. Handläggaren hade vid aktuell tidpunkt bara innehaft dessa arbetsuppgifter sedan 1 januari 08 och var i en upplärningsfas med hjälp av en tillfälligt återanställd jakthandläggare. Av de två tjänstemän

text: som tidigare haft hand om uppgifterna hade en hastigt slutat för ett annat arbete och en var och är fortfarande långtidssjukskriven. Att observera är att faxet är en begäran att få del av uppgifter i allmänna handlingar, det finns formuleringar som tyder på att det inte är uppgifter som anmälaren förväntas få med vändande post.

text: Händelseförloppet

text: Handläggaren bekräftar anmälarens bild av händelseförloppet vid telefonsamtalen. När anmälaren ringde första gången mindes han inte faxet men vartefter samtalet pågick drog han det till minnes. Vid samtalet den 9 juni, som var en aning irriterat, var handläggarens avsikt inte att vara oförskämd med yttrandet att anmälaren "fick komma hit och leta själv" utan det var ett förslag på ett tillvägagångssätt för att denne snabbt skulle få del av uppgifterna. Arbetet med att sammanställa begärda uppgifter ur handlingarna bedöms vara minst 7 dagar. En sammanställning av dessa uppgifter var inte något som länsstyrelsen annars hade planerat.

text: Skyldigheten att lämna ut allmän handling enligt Sekretesslagen 15 kap 4 §

text: Länsstyrelsen anser att de uppgifter som anmälaren begärde var fråga om uppgifter i ett sådant omfattande material att det på grund av tidsåtgång och rådande arbetsbelastning var rätt att avslå ansökan. Vid samtal med länsstyrelsen i Jönköpings län har den lagt ner en arbetsvecka för att sammanställa materialet som omfattar 10 viltvårdsområden. Motsvarande siffra för Kalmar län är 36 områden. Länsstyrelsen i Jönköpings län hade dock överarbetat materialet för att själva få nytta av det i sin fortsatta handläggning av dessa ärenden, men det ger ändå en vägledning om vilken arbetsinsats anmälarens förfrågan omfattar.

text: Skyldigheten enligt

text: 2 kap 12 § tryckfrihetsförordningen

text: Bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och sekretesslagen om allmän handling avser endast rätt att ta del av och att erhålla avskrift eller utdrag av sådan handling, som finnes förvarad hos myndighet, men medför inte skyldighet för myndighet att på begäran framställa en ny handling på grundval av uppgifter som kan inhämtas ur befintliga allmänna handlingar.

text: Serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: Serviceskyldigheten är inte helt oinskränkt. Hjälpen till den enskilde skall lämnas i den utsträckning som är lämpligt med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och länsstyrelsens verksamhet. Länsstyrelsen finner att det med hänsyn till myndighetens resurser och den arbetsbelastning som därmed råder inte motiverat att göra den sammanställning, skapa en ny handling, som anmälaren efterfrågar.

text: Andra synpunkter

text: Handläggaren har på grund av omständigheter som han själv inte kunnat påverka, fått en alldeles för stor arbetsbörda. I efterhand kan länsstyrelsen se att arbetsbördan varit för stor och att handläggaren borde ha fått mer stöd vad avser prioriteringar och avlastning.

text: Länsstyrelsen anser att serviceskyldigheten i detta fall efter det första telefonsamtalet från anmälaren borde ha medfört att det tagits ett beslut om vilka uppgifter som kunde lämnas ut och vilka, på grundvalar som angivits ovan, inte kunde lämnas ut. Anmälaren borde också ha fått del av ett sådant ställningstagande. Länsstyrelsen beklagar det inträffade i denna del.

text: HC har beretts tillfälle att komma in med synpunkter på länsstyrelsens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen.

text: Den som begär att få ta del av en allmän handling ska precisera sin begäran så att myndigheten får klart för sig vilken eller vilka handlingar det rör sig om. En myndighet får dock inte utan vidare avvisa en begäran om att få ut vagt angivna handlingar. Myndigheten är i stället skyldig att i viss utsträckning efterforska om handlingarna finns i dess förvar (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del som den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: I

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: finns föreskrifter om myndigheternas upplysningsskyldighet gentemot allmänheten, dvs. skyldigheten att på begäran lämna uppgifter ur allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten. Upplysningsskyldigheten är begränsad på så sätt att den endast gäller i den mån inte hinder möter med hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: I detta sammanhang bör även nämnas den serviceskyldighet som åligger en myndighet och som kommer till uttryck i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Enligt nämnda paragraf ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det ligger i sakens natur att det inte bör ta längre tid för en myndighet att fatta beslut i ett ärende rörande begäran om att få uppgifter ur allmänna handlingar än vad det skulle göra att fatta beslut om utlämnande av motsvarande handlingar (jfr JO 1989/90 s. 371).

text: När det gäller utlämnande av allmänna handlingar bör normalt handlingen lämnas ut redan samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. Det får dock aldrig bli fråga om ett otillbörligt dröjsmål med utlämnandet av handlingen (jfr Bohlin, Offentlighetsprincipen,

text: 6 uppl. s. 128 f.). Sålunda har Justitiekanslern tidigare uttalat att mer än någon veckas dröjsmål med att lämna ut en kopia eller en avskrift av en allmän handling kan accepteras endast i undantagsfall (jfr Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: ). Samma princip bör gälla för hur lång handläggningstid som är acceptabel i ett ärende angående begäran om att få uppgifter ur allmänna handlingar.

text: Länsstyrelsen har bekräftat att man tog del av HC:s fax den 13 mars 2008. De frågor som HC ställde i faxet är enligt Justitiekanslerns mening tydliga. Jag anser att skrivelsen rimligtvis inte kan uppfattas på något annat sätt än att HC begärde att få vissa specifika uppgifter ur de handlingar som länsstyrelsen hade i sina ärenden rörande viltvårdsområden. Vidare anser jag, till skillnad från vad länsstyrelsen synes göra, att det av skrivelsen framgår att HC önskade att hans ärende skulle handläggas skyndsamt. Detta grundar jag bl.a. på att han avslutade sin skrivelse med att uttrycka ”en förhoppning om snar handläggning”.

text: Jag anser alltså att det borde ha stått klart för länsstyrelsen att HC begärde att få ut vissa specifika uppgifter ur länsstyrelsens handlingar rörande viltvårdsområden. Som länsstyrelsen själv har påpekat borde man ha fattat ett beslut om vilka uppgifter som kunde lämnas ut. Det är utrett att något formellt beslut med anledning av HC:s begäran inte fattades innan han anmälde saken hit i mitten av juni 2008. Länsstyrelsen kan därför inte undgå kritik för dröjsmålet med att behandla HC:s begäran om att man skulle lämna de aktuella uppgifterna till honom.

text: När det sedan gäller frågan om länsstyrelsen borde ha bifallit HC:s begäran gör jag följande överväganden.

text: Vad gäller den första frågan som HC ställde i sin skrivelse, dvs. hur många viltvårdsområden som det totalt fanns i länet, konstaterar jag att länsstyrelsen i yttrandet hit har angett att man har 36 sådana områden i länet. Denna upplysning borde länsstyrelsen utan någon större insats även ha kunnat lämna till HC i samband med att denne vände sig dit. Likaså borde man utan några större efterforskningar ha kunnat svara på frågan om antalet viltvårdsområden hade ökat eller minskat sedan år 2003/04.

text: På grund av det anförda anser jag att länsstyrelsen inte kan undgå kritik

text: för att man underlät att inom någon eller några arbetsdagar svara på de två första frågorna som HC ställde i sin skrivelse dit.

text: När det gäller de övriga frågor som HC begärde att få svar på kan – med hänsyn till de upplysningar som länsstyrelsen har lämnat i ärendet – inte annat anses utrett än att det hade tagit flera arbetsdagar att få fram dessa uppgifter. Vid sådant förhållande måste det anses ha förelegat hinder med hänsyn till arbetets behöriga gång att lämna uppgifterna till HC. Den omständigheten att andra länsstyrelser lämnade motsvarande uppgifter rörande sina län föranleder inte någon annan bedömning. Det kan därför inte anses ha varit fel att, på det sätt som handläggaren synes ha gjort, hänvisa HC till att själv på plats hos länsstyrelsen ta fram uppgifterna ur handlingarna (jfr JO 1990/91 s. 382 och Regner m.fl.,

text: Sekretesslagen

text: – En kommentar, s. 15:14).

text: Sammanfattningsvis riktar jag kritik mot länsstyrelsen för att man inte inom rimlig tid dels fattade ett beslut med anledning av HC:s begäran om att få vissa uppgifter ur länsstyrelsens handlingar rörande viltvårdsområden, dels lämnade upplysningar om hur många viltvårdsområden som fanns i länet och om dessa hade ökat eller minskat sedan år 2003/04.

text: Avslutningsvis konstaterar jag att det av länsstyrelsens yttrande framgår att den huvudsakliga anledningen till att man handlade HC:s ärende på ett bristfälligt sätt var att en oerfaren handläggare hade fått en alldeles för stor arbetsbörda. Ansvaret för det inträffade måste därför främst läggas på handläggarens chefer. Jag utgår från att länsstyrelsen tar lärdom av det inträffade och att man – om så inte redan har skett – vidtar adekvata åtgärder för att förhindra att liknande fel begås på nytt.


title: Klagomål mot en åklagares uttalanden i medierna m.m.

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot statsåklagaren NS med anledning av hans uttalanden i vissa medier, men vidtar i övrigt ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Kort bakgrund

text: Statsåklagaren NS leder en förundersökning som inleddes 2006 angående misstankar om brott mot vissa FN-sanktioner. Utredningen har kommit att omfatta flera bolag däribland Scania AB. LÖ är vd för Scania AB. Han förhördes inom ramen för den pågående förundersökningen den 21 februari 2011. I förhörsprotokollet har antecknats att han hördes i egenskap av vittne. Av ett TT-telegram den 9 juni 2011 framgår att NS till medierna lämnat uppgifter av vilka framgår att LÖ inte kommer att delges misstanke om brott och att det således inte är aktuellt med något åtal mot honom.

text: Ärendet här

text: LÖ och Scania AB – genom ombudet advokaten PH – har i en skrivelse hit gjort en anmälan mot NS och anfört bl.a. att denne vid en rad tillfällen under 2010 och 2011 har uttalat sig i olika medier och därvid påstått att LÖ skulle vara brottsmisstänkt. I anmälan uppges vidare att NS röjt sekretessbelagda uppgifter ur utredningen beträffande LÖ och Scania AB, handlagt förundersökningen utan att iaktta sin objektivitets- och hänsynsplikt, kraftigt försenat utredningen samt till utländska myndigheter angett svenska subjekt för påstådda brott mot utländsk lagstiftning.

text: I ett beslut den 3 oktober 2011 fann jag att anmälan aktualiserade frågan om NS hade gjort sig skyldig till brott i tjänsten samt att en sådan fråga i första hand ska utredas av allmän åklagare. Ärendet överlämnades därför till Riksenheten för polismål, Malmö, (riksenheten) för de åtgärder som kunde anses påkallade där. I beslutet angavs att det sedan riksenheten hade tagit ställning till anmälan skulle övervägas om denna borde föranleda några ytterligare åtgärder inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsuppgifter.

text: Vice överåklagaren EN vid riksenheten beslutade den 23 december 2011 att förundersökning inte skulle inledas beträffande tjänstefel resp. brott mot tystnadsplikt eftersom uppgifterna i ärendet inte gav anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats (åklagarens dnr AM-165541-11). Såvitt gäller NS uttalanden i medierna anges i beslutet bl.a. följande.

text: Åklagaren har i media gjort olika uttalanden med innebörd att vd:n för Scania, LÖ, skulle höras och delges misstanke om grovt sanktionsbrott. Brottsmisstanken uppgavs bestå i att Scania i strid med FN:s sanktionsbestämmelser låtit två andra företag betala s.k. kickbacks till den irakiska regimen samt att om LÖ känt till detta lutade det åt åtal. Uppgifterna spreds även i utländska medier. Det påstås att åklagarens uttalanden lett till skada för LÖ och Scania.

text: Det finns inget generellt hinder för en åklagare att lämna uppgifter till massmedia under en pågående förundersökning. Åklagaren har att göra en prövning i det enskilda fallet om sekretess föreligger.

text: Före det aktuella uttalandet av åklagaren i nyhetsinslaget den 2 november 2010 har det, som det får uppfattas, varit allmänt känt att utredning pågick om bolaget och att misstanke delgivits olika personer i ledande ställning i bolaget. Vidare redogörs i inslaget för att LÖ är vd och ytterst ansvarig för bolaget. På fråga från reportern om LÖ ska delges misstanke bekräftar åklagaren detta genom att säga "ja, så kommer det att bli". I en utredning av detta slag får det anses naturligt att vd ska höras. Uppgiften om i vilken egenskap vd ska höras i utredningen är en uppgift som får anses omfattas av sekretess enligt

text: 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . Nämnda uppgifter har sedan även tagits upp i en artikel i Dagens Industri och spridits i media utomlands.

text: Med tanke på att uppgifterna tidigare varit kända om att utredning pågick, att personer i nivån under vd delgivits misstanke om brott och att åklagaren under en intervju bekräftat detta får det anses att åklagaren av oaktsamhet gjort uttalandet om i vilken egenskap LÖ ska höras. Vid en samlad bedömning får gärningen anses som ringa och inte nå upp till straffbar nivå även om LÖ förorsakats men. Uppgifterna i ärendet ger inte anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Det förhållandet att vederbörande därefter vid förhör inte delgivits misstanke om brott ändrar inte denna bedömning.

text: LÖ och Scania AB har i en skrivelse hit kommenterat riksenhetens beslut och bl.a. angett att beslutet innehåller ett antal närmare angivna sakfel. Vidare har de i flera skrivelser hit påtalat att NS enligt deras uppfattning fortsatt att svartmåla Scania AB samt till stöd för detta gett in vissa tidningsartiklar.

text: Jag har tagit del av ingivna artiklar som publicerats i papperstidningar och på nätet samt av de anmälda TV-inslagen.

text: Jag har inte ansett det erforderligt att inhämta något yttrande från NS eftersom det är uppenbart att han – i vart fall i TV-inslag – gjort uttalanden av innebörden att LÖ skulle höras och delges misstanke om brott.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Riksenheten har utrett frågan om NS åtgärder innefattar något brott i tjänsten och funnit att så inte är fallet varför någon förundersökning inte ska inledas. Jag gör på grundval av det material som presenterats inte någon annan bedömning när det gäller den straffrättsliga frågan. Jag finner emellertid skäl att inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsuppdrag göra vissa uttalanden.

text: Jag konstaterar inledningsvis att riksenhetens beslut slår fast att NS varit oaktsam genom sina uttalanden om i vilken egenskap LÖ skulle höras. Redan härigenom har det olämpliga i hans agerande lyfts fram. Jag vill emellertid utveckla detta.

text: NS leder den aktuella förundersökningen. Denna är massmedialt uppmärksammad både i Sverige och i utlandet. Det är naturligt att NS i sin egenskap av förundersökningsledare har kontakter med journalister. När han uttalar sig angående förundersökningen sker detta i tjänsten. En åklagare kan visserligen inte allmänt sett anses företräda den myndighet i vilken han är anställd. Av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: följer emellertid att fullgörandet av åklagaruppgifter inte lagts på åklagarmyndigheterna som sådana utan på de enskilda åklagarna som personer. Uppgiftslämnandet i tjänsten av en åklagare anses därför inte omfattas av meddelarfrihet.

text: Offentlighetsprincipen innebär bl.a. en rätt för var och en, också för medierna, att få del av allmänna handlingar och av uppgifter som inte är sekretessbelagda. Den som i tjänsten lämnar sådana uppgifter ansvarar för att detta sker på ett omdömesgillt och professionellt sätt. De uppgifter som lämnas ska vara korrekta, objektiva samt sakligt underbyggda (jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Vidare föreskriver

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: bl.a. att en förundersökning bör bedrivas på sådant sätt att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet. Vid mediekontakter inom ramen för en förundersökning är det självfallet mycket viktigt att bl.a. den enskildes integritet beaktas och att den som uttalar sig noga överväger vilka effekter ett uttalande kan få, inte bara för den fortsatta utredningen utan också för enskilda personer. Om det är oklart hur det förhåller sig med en viss fråga eller om uppgiftslämnaren saknar kännedom om ett faktiskt förhållande ska han eller hon upplysa om detta och inte spekulera om saken.

text: NS har i de anmälda TV-inslagen och såvitt framgår även till andra medier reservationslöst lämnat uppgift om att LÖ skulle komma att höras som misstänkt. Det borde ha stått klart för NS att det var en väsentlig fråga om det förelåg en misstanke om brott eller inte. Även om hans uttalanden skett av oaktsamhet finns det mot bakgrund av vad jag har anfört ovan skäl att rikta allvarlig kritik mot NS för att han lämnat felaktiga uppgifter vilket utsatt LÖ för olägenhet.

text: LÖ och Scania AB har i en av sina skrivelser hit lämnat synpunkter på riksenhetens beslut och därvid gjort gällande att beslutet innehåller ett antal sakfel. Påpekandena tar sikte på den straffrättsliga bedömningen. Jag finner därför inte skäl att kommentera skrivelsen men kommer att översända en kopia av den till riksenheten för de åtgärder man där kan anse påkallade.

text: När det gäller anmälan hit i övriga delar ger de inte anledning för mig att nu vidta någon ytterligare åtgärd eller att göra några uttalanden.