avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Information
Långsam handläggning
Serviceskyldighet
Underrättelse

title: Arbetslöshetskassan Alfa får allvarlig kritik för handläggningen av en begäran om omprövning av ett beslut om arbetslöshetsersättning

sammanfattning: En person kontaktade Arbetslöshetskassan Alfa och uttryckte missnöje över ett beslut om arbetslöshetsersättning. Trots att personen återkommande tog kontakt med Alfa-kassan därefter dröjde det nästan ett halvår innan ett omprövningsärende inleddes. Handläggningstiden uppgick sedan till mer än ett halvår efter att omprövningsärendet lades upp och till mer än ett år efter att personen första gången uttryckte missnöje över beslutet om ersättning. JO anser att det är mycket anmärkningsvärt att Alfa-kassan inte lade upp ett omprövningsärende redan efter den första kontakten. Om det var oklart för Alfakassan vad personen avsåg borde kassan ha tagit kontakt med denne för att reda ut det. Handläggningstiden översteg sedan med bred marginal den tid på sex veckor som kan anses vara godtagbar i ett omprövningsärende. JO uttalar att tiden framstår som helt oacceptabel, även med beaktande av de speciella omständigheter som rådde under pandemin. Vidare anser JO att Alfa-kassan inte har underrättat om väsentlig försening på ett korrekt sätt. JO kan konstatera att den långsamma och felaktiga handläggningen har medfört att utbetalningen av arbetslöshetsersättning har fördröjts avsevärt och även riskerat att fördröja rätten till domstolsprövning. Alfa-kassan får allvarlig kritik för bristerna i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 april 2022 klagade AA på Arbetslöshetskassan Alfa (nedan kallad Alfa-kassan) och förde fram bl.a. följande. Den 12 mars 2021 fick han ett beslut om arbetslöshetsersättning. Han ansåg att beslutet var felaktigt och den 29 mars 2021 kontaktade han handläggaren som hade fattat beslutet för att ifrågasätta det. Alfa-kassan svarade att han fick begära omprövning av beslutet om han inte var nöjd.

text: Den 19 april 2021 hade han kontakt med en enhetschef på Alfa-kassan som uppgav att han skulle titta på ärendet. När AA kontaktade Alfa-kassan igen den

text: 10 maj 2021 fick han information om att enhetschefen skulle gå i pension och

text: vidarebefordra ärendet till en annan handläggare. Efter det har han inte fått någon information eller återkoppling om han inte själv aktivt efterfrågat det.

text: Han har gång på gång påtalat att han varit missnöjd med Alfa-kassans beslut och varje gång har han fått till svar att han måste komma in med en begäran om omprövning och förklara varför han är missnöjd, trots att han redan hade gjort det. Enligt hans uppfattning har Alfa-kassan brustit i sin serviceskyldighet eftersom kassan borde ha insett att han avsåg att begära omprövning när han tog kontakt och ifrågasatte beslutet under våren 2021. I stället fick han först den 8 september 2021 besked om att Alfa-kassan hade tagit emot hans begäran om omprövning. Handläggningstiden i omprövningsärendet har dessutom varit orimligt lång.

text: Utredning

text: JO hämtade in och granskade handlingarna i AA:s ärende. Av dessa framgick bl.a. att Alfa-kassan fattade beslut i omprövningsärendet den 29 april 2022. Därefter begärde JO att Alfa-kassan skulle yttra sig över vad som framförts i anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Alfa-kassan bl.a. följande.

text: – – – Den 12 mars 2021 beslutade Alfa-kassan att bevilja AA inkomstbaserad ersättning från och med den 8 september 2020. AA har under perioden den 29 mars 2021–22 april 2021 fortlöpande ställt frågor till Alfa-kassan via Mina sidor. Dessa meddelanden har allteftersom besvarats av Alfa-kassan. Utöver detta skickade AA den 19 april 2021 ett e-postmeddelande till en enhetschef vid Alfa-kassan. I sitt e-postmeddelande bad han enhetschefen att förklara beslutet om inkomstbaserad ersättning fattat den 12 mars 2021 och han bifogade även den korrespondens som han haft med en ombudsman på Hotell- och restaurangfacket. Därefter skedde en kortare korrespondens mellan AA och enhetschefen […]. Den 8 september 2021 skickade Alfa-kassan en bekräftelse om att AA:s begäran om omprövning var mottagen. Av Alfa-kassans bekräftelse framgick att kassan ansåg att hans omprövningsbegäran inkommit till Alfa-kassan den 19 april 2021, alltså det datum då AA skickade sitt första mejl till Alfa-kassans enhetschef. Den 7 mars 2022 började en omprövningshandläggare vid Alfa-kassan att handlägga ärendet. Denne gjorde bedömningen att AA:s inkomstbaserade ersättning skulle baseras på det senaste arbetet i Sverige och begärde därför in uppgifter om det arbetet. Den 29 april 2022 beslutade Alfa-kassan vid omprövning att ändra tidigare beslut och beviljade AA en högre dagpenning från och med den 8 september 2020.

text: Alfa-kassans bedömning

text: – – – Serviceskyldighet – bekräfta begäran om omprövning [– – –] Som framgår av handlingarna i ärendet borde det e-postmeddelande som AA skickade till Alfa-kassans enhetschef den 19 april 2020 [rätteligen den 19 april 2021, JO:s anm.] ha hanterats som en begäran om omprövning av hans ärende. Alfa-kassan kan i efterhand endast beklaga att ärendet inte hanterats enligt gällande rutin.

text: Alfa-kassan vill i sammanhanget tydliggöra att kassan har som rutin att medarbetarna ska utgå från att det handlar om en begäran om omprövning så snart det inkommer en skrivelse från den ersättningssökande som kan tolkas som en reaktion på ett föregående beslut. Om det råder tveksamheter ska medarbetarna kontakta den ersättningssökande för att ta reda på vad skrivelsen handlar om. Handläggningstid vid omprövning av beslut Vad gäller handläggningstiden av AA:s omprövningsärende anser Alfa-kassan inte på något sätt att den har varit acceptabel. Som tidigare konstaterats medförde pandemin en mycket stor ansträngning för Alfa-kassan och övriga a-kassor till följd av det höga antalet ersättningsansökningar och därpå följande omprövningsärenden. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: JO har som främsta uppgift att utöva tillsyn över att myndigheter och deras tjänstemän följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter och står därför endast under JO:s tillsyn till den del verksamheten omfattar myndighetsutövning. Kassornas handläggning av ärenden om arbetslöshetsersättning, inklusive omprövning av sådana beslut, innehåller myndighetsutövning.

text: Förvaltningslagens (2017:900)

text: , FL, bestämmelser bör därför vara vägledande för kassorna i handläggningen av sådana ärenden (se t.ex. JO 2021/22 s. 42). För närvarande pågår det också ett lagstiftningsarbete som syftar till att FL i vissa fall ska tillämpas vid handläggningen hos en arbetslöshetskassa (se

text: Ds 2021:24

text: Enligt huvudregeln i

text: 61 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring, ALF, ska beslut av en arbetslöshetskassa i ärenden om rätt till ersättning enligt den lagen omprövas av kassan, om det begärs av den enskilde som beslutet angår. Arbetslöshetskassans beslut får, enligt

text: 50 § första meningen

text: ALF, inte överklagas av en enskild innan arbetslöshetskassan har omprövat sitt beslut.

text: I

text: 6 § andra stycket

text: FL anges att en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Av

text: 20 § första stycket

text: FL framgår att om en framställning är ofullständig eller oklar ska en myndighet i första hand hjälpa den enskilde till rätta inom ramen för sin allmänna serviceskyldighet.

text: Av

text: 9 §

text: FL framgår att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat ska myndigheten, enligt

text: 11 §

text: FL, underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen.

text: Bedömning

text: Alfa-kassan borde ha inlett ett omprövningsärende i mars 2021 För det fall en enskild inom tidsfristen för omprövning ger in nya handlingar eller på annat sätt uttrycker missnöje med ett beslut bör utgångspunkten vara att detta ska hanteras inom ramen för ett omprövningsärende. Om det är osäkert vilken avsikt den enskilde har med en inskickad handling bör arbetslöshetskassan kontakta honom eller henne för att reda ut detta (se JO 2021/22 s. 42, dnr

text: , och JO:s beslut den 15 februari 2022, dnr

text: Av utredningen framgår att AA den 29 mars 2021 skickade ett e-postmeddelande till Alfa-kassan där han bl.a. ifrågasatte varför beslutet om arbetslöshetsersättning den 12 mars 2021 inte baserades på ett visst underlag. Alfa-kassans handläggare förklarade då hur beräkningen hade gjorts och informerade AA om att han kunde begära omprövning om han ansåg att beslutet var fel. Något omprövningsärende inleddes inte med anledning av AA:s epostmeddelande.

text: Något sådant ärende inleddes inte heller i samband med att AA den 19 april 2021 skickade ett e-postmeddelande till en enhetschef vid Alfa-kassan och bad denne gå igenom ärendet igen. Trots att enhetschefen uppgav att han skulle göra det hände inget på nästan en månad. När AA kontaktade enhetschefen på nytt den 10 maj 2021 fick han till svar att denne skulle gå i pension och därför skulle skicka e-postmeddelandet vidare till en annan handläggare. Enhetschefen verkar dock inte ha vidtagit någon sådan åtgärd.

text: Den 17 juni 2021 kontaktade AA Alfa-kassan igen. Han uppgav att han hade haft kontakt med enhetschefen i maj och då framfört att han inte höll med om den beräkning som hade gjorts i Alfa-kassans beslut den 12 mars 2021. AA undrade varför han inte hade hört något från kassan sedan dess. En handläggare svarade att AA skulle begära omprövning om han var missnöjd med beslutet.

text: AA kontaktade återigen Alfa-kassan den 1 september 2021 och hänvisade till den kontakt han hade haft med enhetschefen. Handläggaren som svarade honom uppgav att hon inte hade mottagit något e-postmeddelande från enhetschefen, men att det underlag AA skickat in kunde ses som en begäran om omprövning. Ett omprövningsärende lades upp och en bekräftelse skickades till AA den 8 september 2021. I bekräftelsen angavs att Alfa-kassan hade fått in begäran om omprövning den 19 april 2021.

text: Alfa-kassan anger i sitt remissvar att det e-postmeddelande som AA skickade den 19 april 2021 borde ha hanterats som en omprövningsbegäran och det var även det datumet som angavs i bekräftelsen efter att omprövningsärendet lades upp. Till skillnad från den uppfattning kassan redovisat anser jag att det är tydligt att AA uttryckte missnöje över beslutet om arbetslöshetsersättning den 29 mars 2021. Kassan borde därmed ha inlett ett omprövningsärende redan vid den tidpunkten. Om det var oklart för Alfa-kassan vad AA avsåg med sitt e-postmeddelande borde den ha tagit kontakt med honom för att reda ut det. I

text: stället dröjde det nästan ett halvår innan ett omprövningsärende lades upp trots att AA vid flera tillfällen var i kontakt med Alfa-kassan angående beslutet. Detta är mycket anmärkningsvärt.

text: Alfa-kassan skriver i sitt remissvar att den har som rutin att medarbetarna ska utgå från att en skrivelse som kan tolkas som en reaktion på ett beslut utgör en begäran om omprövning och att kontakt ska tas med den enskilde vid tveksamheter. Det är bekymmersamt att denna rutin inte följdes vid någon av de kontakter AA hade med Alfa-kassan i mars, april, maj och juni 2021.

text: Utöver detta har handläggningen brustit genom att Alfa-kassan inte vidtog några åtgärder med anledning av AA:s e-postmeddelande den 19 april 2021, trots att en enhetschef uppgav att han skulle gå igenom ärendet på nytt. Enhetschefen vidarebefordrade inte heller AA:s e-postmeddelande den 10 maj 2021 till någon annan handläggare trots löfte om det. Alfa-kassan borde dessutom ha kontrollerat de uppgifter AA lämnade den 17 juni 2021 om sina tidigare kontakter med enhetschefen. Hanteringen i de här delarna ger ett slarvigt intryck och jag vill understryka att misstag av det här slaget kan riskera att skada enskildas förtroende för en arbetslöshetskassa. Handläggningstiden i omprövningsärendet var för lång Arbetslöshetskassorna ansvarar för att driva ärendena framåt mot avgörande samtidigt som de ansvarar för att ärendena utreds i den omfattning som krävs. Det är av stor betydelse att en arbetslöshetskassa handlägger omprövningsärenden skyndsamt eftersom det är först sedan kassan har meddelat sitt omprövningsbeslut som den enskilde har möjlighet att få sin sak överprövad i domstol. JO har tidigare uttalat att en godtagbar handläggningstid för ett omprövningsärende är sex veckor. För att en längre handläggningstid ska kunna godtas måste det finnas omständigheter som kan motivera varför det dragit ut på tiden (se JO 2021/22 s. 42).

text: Av utredningen framgår att Alfa-kassan påbörjade den aktiva handläggningen av AA:s omprövningsärende först den 7 mars 2022 och att ett beslut fattades den 29 april 2022. Handläggningstiden uppgick alltså till mer än ett halvår efter att omprövningsärendet lades upp i september 2021 och till mer än ett år efter det att AA i mars 2021 första gången uttryckte missnöje över beslutet om ersättning. Handläggningen var under större delen av denna tid helt passiv.

text: I remissvaret anför Alfa-kassan att pandemin har medfört en mycket stor ansträngning för kassan. Jag har viss förståelse för att detta har lett till längre handläggningstider för bl.a. omprövningsärenden. Handläggningstiden i AA:s ärende överstiger dock med bred marginal den tid på sex veckor som jag ansett vara godtagbar i den aktuella ärendetypen och framstår, även med beaktande av de speciella omständigheter som rådde under pandemin, som helt oacceptabel. Jag har även svårt att förstå varför AA:s ärende inte prioriterades efter det att det stod klart för Alfa-kassan att han redan tidigare hade begärt omprövning.

text: Alfa-kassan har inte underrättat om väsentlig försening på ett korrekt sätt JO har uttalat att en underrättelse om väsentlig försening bör lämnas när det kan konstateras att den faktiska handläggningstiden markant kommer att överstiga den förväntade handläggningstiden och detta främst beror på att myndighetens handläggning varit passiv en längre period (se JO:s beslut den 27 oktober 2020, dnr

text: Av handlingarna i ärendet framgår att AA visserligen har fått viss information om att det förekommit långa handläggningstider i omprövningsärenden. Av informationen har det dock inte framkommit att avgörandet i AA:s ärende bedömts bli väsentligt försenat och inte heller vad förseningen berott på. Informationen har dessutom inte lämnats på Alfa-kassans initiativ, utan först efter att AA tagit kontakt med kassan. Jag anser därför att Alfa-kassan inte har underrättat AA om väsentlig försening på ett korrekt sätt. Alfa-kassan får allvarlig kritik. Alfa-kassan beslutade vid omprövningen att bevilja AA en högre ersättning. Den långsamma och felaktiga handläggningen medförde att utbetalningen av denna ersättning fördröjdes avsevärt, vilket kan ha påverkat AA:s ekonomiska situation. En lång handläggningstid i ett omprövningsärende riskerar även att fördröja den enskildes rätt till domstolsprövning. Jag är mycket kritisk till de brister som har framkommit i ärendet och dessa leder sammantaget till allvarlig kritik från min sida.

text: Jag har nyligen i två andra fall kritiserat Alfa-kassan för långa handläggningstider i ärenden om ersättning och återkrav (se JO:s två beslut den 25 augusti 2022, dnr 1601-2021 och 634-2022). Med beaktande av vad som kommit fram i det här ärendet utgår jag från att Alfa-kassan vidtar nödvändiga åtgärder för att korta handläggningstiderna i sina ärenden. Jag förutsätter också att kassan ser till att rutinen för tolkningen av vad som utgör en omprövningsbegäran tillämpas i verksamheten. Övrigt Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Dokumentation Postgranskning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för felaktig dokumentation vid granskning av försändelser

org: jo

sammanfattning: Försändelser till en intagen från Stockholms universitet och Livsmedelsverket har granskats av anstalten. Enligt Kriminalvården har anstalten varit medveten om att det rört sig om myndighetspost som ska behandlas på särskilt sätt, dvs. att försändelsen får granskas endast med stöd av 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610), FäL. Vid granskningen har anstalten emellertid felaktigt dokumenterat att granskningen skett med stöd av 7 kap. 7 § FäL. Kriminalvården kritiseras för det inträffade. Med anledning av vad Kriminalvården anfört i sitt remissyttrande innehåller beslutet även uttalanden angående tillämpningen av bestämmelsen i 7 kap. 6 § FäL.

text: Anmälningar

type: rubrik

text: I anmälningar, som kom in till JO den 16 juni och den 1 juli 2011, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik. Han anförde därvid att anstalten hade granskat s.k. myndighetspost utan att det förelegat misstanke om oriktig avsändare (jfr 7 kap. 6 § FäL,JO:s anm.).

type: stycke

text: Till anmälan fogade AA två kuvert med s.k. granskningsstämplar. Av stämplarna framgick bl.a. att försändelserna – som enligt logotyperna på kuverten kom från Stockholms universitet och Livsmedelsverket – hade granskats med stöd av 7 kap. 7 § FäL.

text: Utredning

text: Anmälningarna, jämte bilagor, remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region Nord), genom regionchefen BB, följande. - - - AA har i anmälan till JO klagat på att anstalten Saltvik har granskat brev till honom från svenska myndigheter, trots att misstanke om oriktig avsändare inte funnits.

text: Utredning

text: Vid tidpunkten för de aktuella händelserna har AA vistats på anstalten Saltviks säkerhetsavdelning. Anstalten Saltvik har uppgett följande.

text: Regelverket är känt för dem som arbetar med brevgranskning. Försändelserna till AA var skrymmande och det fanns inte någon annan uppgift om avsändare än tryckta logotyper på kuverten. Man bedömde att Stockholms universitet och Livsmedelsverket är stora enheter och att deras kuvert kan användas av andra än anställda där, varför angiven avsändares riktighet ifrågasattes. På grund av försändelsernas storlek och form fanns misstanke om att de innehöll något otillåtet föremål. Anstalten har förbisett att kryssa i brevgranskningsstämpeln på riktigt sätt med angivande av att granskningen syftat till att utröna vem avsändaren är. Anstalten har istället angett att granskning skett för att undersöka om försändelsen innehållit något otillåtet föremål.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Tillämpliga bestämmelser angående försändelser finns i

text: 7 kap.

text: fängelselagen (2010:610)

text: samt i 7 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (FARK fängelse) (

text: KVFS 2011:1

text: , JO:s anmärkning). Här framgår bland annat att en försändelse mellan en intagen och en svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse till en intagen är oriktig får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är (7 kap. 6 § FäL). Av 7 kap. 21 § FARK Fängelse framgår att alla försändelser till och från en intagen på säkerhetsavdelning, förutom så kallad myndighetspost, ska granskas. Av 24 § följer att den intagne ska underrättas när en försändelse har granskats och att underrättelsen bland annat ska innehålla information om vilken typ av granskning som har utförts och med stöd av vilket lagrum granskningen har skett.

text: Bedömning

text: De försändelser som tillsänts AA har haft svenska myndigheter som avsändare. Försändelserna ska därför som huvudregel vidarebefordras utan granskning. Mot bakgrund av försändelsernas utseende – och med beaktande av hur lätt det med modern teknik är att förespegla att en försändelse kommer från annat håll än den egentliga avsändaren – har anstalten haft skäl att misstänka att avsändarna var oriktiga. Kriminalvården har inte någon skyldighet att på andra sätt än genom granskning utreda vem avsändaren är (prop. 2006/26 s 27).Kriminalvården menar alltså att granskning i syfte att utröna vem avsändaren är inte har varit obefogad. Däremot har anstalten inte tydliggjort syftet med granskningen och inte heller dokumenterat syftet för den intagne på rätt sätt, vilket förtjänar kritik. Det har funnits misstanke både om oriktig avsändare och om att försändelserna innehållit något otillåtet föremål. Någon tydlig skillnad på de båda granskningsgrunderna har inte gjorts eftersom försändelsernas utseende utgjort grunden för både misstanken om oriktig avsändare och misstanken om otillåtet innehåll. Anstalten har dock haft klart för sig att det rört sig om myndighetspost som ska behandlas på särskilt sätt. Trots att anstalten har angivit att regelverket är känt finns det enligt region Nord anledning att kontrollera att brevgranskande personal är införstådd med de regler som gäller och med anstaltens rutiner för brevgranskning. Kriminalvårdschefen har därför getts i uppdrag att se till att sådana kontroller regelbundet görs, särskilt vid förestående semesterperioder och andra tillfällen när vikarier anlitas.

text: AA kommenterade remissyttrandet. Han anförde därvid bl.a. att han vid tiden för de aktuella händelserna inte var intagen på säkerhetsavdelning.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering m.m. Kriminalvården har redogjort för den rättsliga reglering som aktualiserats med anledning av AA:s anmälan till JO. Med anledning av att Kriminalvården i det

text: sammanhanget redogjort för bestämmelsen i 7 kap. 21 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) vill jag anföra följande.

text: Granskningen av de i anmälan aktuella försändelserna genomfördes den 14 respektive den 29 juni 2011. Av utredningen i ett annat ärende (JO:s ärende med dnr 4346-2011) framgår att Kriminalvårdens dåvarande generaldirektör, i beslut den 1 juli 2011 i ärendet med dnr 21-2011-014983, förordnade att AA fr.o.m. den dagen skulle vara placerad på säkerhetsavdelning. Vid tidpunkten för granskningen av de aktuella försändelserna var AA dock intagen på normalavdelning i säkerhetsenhet. Bestämmelsen i 7 kap. 21 §

text: KVFS 2011:1

text: är således inte tillämplig beträffande nämnda försändelser.

text: Granskningen av försändelserna m.m. Genom utredningen har framkommit att anstalten ansett det nödvändigt att granska de aktuella försändelserna. Huruvida det funnits anledning att vidta denna åtgärd är en bedömningsfråga som det inte ankommer på JO att uttala sig om. Utredningen har dock visat att dokumentationen över granskningen varit felaktig, och det inträffade förtjänar kritik.

text: Med anledning av innehållet i Kriminalvårdens remissyttrande vill jag tillägga följande. Av yttrandet framgår att anstalten ”bedömde att Stockholms universitet och Livsmedelsverket är stora enheter och att deras kuvert kan användas av andra än anställda där, varför angiven avsändares riktighet ifrågasattes”. Vidare framgår att ”mot bakgrund av försändelsernas utseende – och med beaktande av hur lätt det med modern teknik är att förespegla att en försändelse kommer från annat håll än den egentliga avsändaren – har anstalten haft skäl att misstänka att avsändarna var oriktiga.”

text: Jag kan ha viss förståelse för Kriminalvårdens resonemang om den moderna teknikens möjligheter att förespegla viss avsändare. Enligt min uppfattning kan emellertid en myndighets storlek i sig inte vara avgörande för om det finns anledning att ifrågasätta avsändarens riktighet. Även mindre myndigheters logotyp eller kuvert skulle kunna användas av obehöriga. Kriminalvården måste – oavsett vilken myndighet som angetts som avsändare – i varje enskilt fall bedöma om det finns anledning att misstänka oriktig avsändare och om försändelsen därmed får granskas enligt 7 kap. 6 § FäL.

text: Övrigt Under min inspektion av bl.a. anstalten Saltvik den 14–16 februari 2012 sammanträffade jag med AA. Han förevisade då två försändelser till honom från Stockholms respektive Göteborgs universitet. Enligt stämplarna på försändelserna hade granskningen genomförts med stöd av 7 kap. 7 § FäL. AA gjorde därvid gällande att anstalten felaktigt fortsätter att granska s.k. myndighetspost på andra grunder än de som anges i 7 kap. 6 § FäL.

text: Enligt remissyttrandet har regionen gett kriminalvårdschefen vid anstalten Saltvik i uppdrag att kontrollera att brevgranskande personal är införstådd med de regler och rutiner som gäller för brevgranskning. Mot bakgrund av vad som framkommit vid inspektionen av anstalten framstår det som tveksamt om regionens uppdrag till kriminalvårdschefen har gett önskat resultat.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Beslut
Rätten till domstolsprövning

title: Kritik mot byggnadsnämnd för underlåtenhet att till saklig prövning ta upp av ägare till grannfastighet gjord framställning om ingripande mot olovlig båtuppläggning

text: 1 Bakgrund

text: AA äger fastigheten L. 1:53. I en skrivelse till byggnadsnämnden den l oktober 1989 påtalade AA, att byggnadsnämnden trots flera påpekanden inte vidtagit någon åtgärd mot förekommande båtuppläggning på grannfastigheten L. 1:54. Han framhöll bl.a., att ett tidigare beviljat byggnadslov för uppläggningen upphävts av länsstyrelsen år 1985. Byggnadsnämnden beslöt den 8 november 1989 att med hänvisning till tidigare beslut och ett beslut av länsstyrelsen lägga skrivelsen till handlingarna utan åtgärd.

text: 2 Anmälan och utredning

text: Sedan AA anmält byggnadsnämndens handläggning hos JO, begärdes genom remiss att byggnadsnämnden skulle yttra sig om anledningen till att AA:s framställning om ingripande mot båtuppläggning inte tagits upp till vederbörlig behandling. Byggnadsnämnden har som svar på remissen åberopat följande yttrande av stadsarkitekten.

text: På fastigheterna L. 1:54, 1:48 och 1:52 bedrivs verksamhet med anknytning till båtservice av olika slag. Båtuppläggning förekommer av hävd. I en för området numera gällande detaljplan (lagakraftvunnen genom regeringsbeslut 1989-12-21) anges att båtuppläggning ej får förekomma närmare tomtgräns än 4,5 m. Vidare har i planen avsatts ett särskilt område för båtuppläggning. Syftet med detta område är att på sikt söka samla för berörda fastigheter erforderliga båtuppläggningar till detta område. Genomförandemedel har, i avsaknad av lagakraft vunnen detaljplan, ännu ej funnits.

text: 3 Bedömning

text: I beslut den 22 mars 1990 anförde JO Ragnemalm följande.

text: AA:s skrivelse till byggnadsnämnden måste anses innefatta en begäran om att nämnden skall ingripa mot den ifrågavarande båtuppläggningen med stöd av bestämmelser i

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: (PBL), och AA har i egenskap av

text: ägare till grannfastighet rätt att påfordra saklig prövning av det sålunda hos nämnden anhängiggjorda ärendet. Det var därför fel av byggnadsnämnden att lägga skrivelsen till handlingarna utan åtgärd. Det hade i stället ålegat nämnden att ta upp skrivelsen till behandling och meddela beslut i saken. Jag förutsätter att så nu sker snarast, och jag vill i sammanhanget erinra om att byggnadsnämnden då har att iakttaga

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om motivering av och underrättelse om beslut.


nyckelord: Dom/domskäl Utmätning

title: Utformningen av domslutet i en tvistemålsdom efter återvinning av en tredskodom

text: Bakgrund

text: Vid genomgång av handlingarna i ett klagoärende framkom bl.a. följande. I en ansökan om betalningsföreläggande yrkade ett kreditföretag åläggande för en fysisk person och ett dödsbo att till kreditföretaget utge ett visst belopp samt ränta. Kravet uppgavs avse återbetalning av en kredit som sagts upp till betalning. Vidare yrkades fastställelse till betalning ur en angiven fastighet. Svarandena bestred kravet. På kreditföretagets begäran överlämnades målet till Kalmar tingsrätt för fortsatt handläggning.

text: Tingsrätten förelade svarandena att inkomma med yttrande vid äventyr av tredskodom. Svarandena vidhöll sitt bestridande.

text: Tingsrätten konstaterade i en tredskodom den 20 maj 1999 att fordringen grundade sig på skriftligt fordringsbevis, att svarandena inte visat sannolika skäl för sitt bestridande av käromålet samt att förutsättningar därför förelåg för bifall till käromålet genom tredskodom. I domslutet ålades svarandena att solidariskt till kreditföretaget utge visst belopp samt ränta. Tingsrätten fastställde vidare att den fordran för vilken panträtt upplåtits på grund av vissa närmare angivna pantbrev skulle utgå med förmånsrätt i fastigheten i den omfattning som gäller enligt lag. Tingsrätten anförde därutöver bl.a. att fastigheten genom tredskodomen ansågs vara utmätt.

text: Svarandena ansökte om återvinning och framförde vissa invändningar mot kravet. Kreditföretaget vidhöll sin talan.

text: I en dom den 2 juli 1999 antecknade tingsrätten under rubriken domslut följande. ”Tingsrätten fastställer tredskodomen 20.5.1999 i mål – – – ”.

text: Med anledning av vad som framkommit beslutade chefsJO Eklundh att till granskning i ett särskilt ärende ta upp frågan om utformningen av tingsrättens domslut i det aktuella målet.

text: Utredningen

text: Tingsrätten anmodades att inkomma med ett yttrande över vilka överväganden som föranledde denna att i domslutet fastställa den tidigare meddelade tredskodomen i stället för att, med upphävande av densamma, uttryckligen ålägga svarandena betalningsskyldighet och samtidigt fastställa att fordran skulle utgå med förmånsrätt i fastigheten (jfr bl.a. JO 1991/92 s. 36 och Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 44:30 f.).

text: I ett yttrande anförde rådmannen AA följande. Vad tingsrätten gjort i målet är att följa den praxis som grundar sig på Gärdes Kommentar till Nya

text: Rättegångsbalken

text: , där det på sid 642 ges ett klart uttalande i saken. Det kan tilläggas att i Ekelöf, Edelstam och Boman Rättegång V, sjunde upplagan, som utkommit efter JO:s uttalande (1991/92 sid 36), vidhållits den uppfattning som redovisas i tidigare upplaga (sid 218 not 11). Dessutom avsåg JO:s nyss nämnda uttalande icke dom efter given tredskodom utan tredskodom efter utslag i lagsökningsmål. Uttalandena i Fitger, RB del 3 sid 44:30 f. utgör ej tillräckliga skäl att ändra praxis. Fastmer synes tingsrättens praxis ha stöd i Fitgers uttalande i vart fall vad gäller fastställelse till betalning ur fastighet. I ett beslut den 22 maj 2001 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Rättslig reglering, rättsfall och uttalanden i litteraturen

text: Allmänt om tredskodom Bestämmelser om påföljd för parts underlåtenhet att bl.a. inställa sig till en förhandling eller avge svaromål i ett dispositivt tvistemål finns i

text: 44 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: I nämnda kapitel föreskrivs bl.a. att utevaro från ett sammanträde för muntlig förberedelse eller en huvudförhandling i ett dispositivt mål kan medföra att tredskodom meddelas mot den uteblivna parten (44 kap. 2 och 4 §§ RB). Motsvarande gäller den som underlåter att följa ett föreläggande att skriftligen avge svaromål eller som avger ett svaromål som är ofullständigt (

text: 44 kap. 7 a §

text: RB). Vad nu sagts gäller under förutsättning att föreläggande meddelats parten att inställa sig respektive avge svaromål vid påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas mot honom.

text: En ytterligare förutsättning för att tredskodom skall meddelas är att den part som inställt sig vid rätten yrkar det. Är det käranden som uteblir från en förhandling skall käromålet ogillas om inte detta medgetts av svaranden eller det annars uppenbart framgår att käromålet är grundat (

text: 44 kap. 8 § första stycket

text: RB). Tredskodom mot svaranden skall grundas på kärandens framställning av omständigheterna i målet, såvitt svaranden erhållit del av framställningen och den inte strider mot förhållande som är allmänt veterligt. I den mån framställningen inte innefattar laga skäl för käromålet eller det annars uppenbart framgår att käromålet är ogrundat, skall det ogillas (

text: 44 kap. 8 § andra stycket

text: RB).

text: Om svaranden underlåter att följa ett föreläggande att avge skriftligt svaromål får tredskodom meddelas mot honom, om inte käranden har motsatt sig det (

text: 44 kap. 7 a §

text: RB).

text: En tredskodom kan sägas innebära ett summariskt avgörande av målet utan krav på bevisning.

text: När det gäller innehållet i en dom framhåller Gärde m.fl. i kommentaren till bestämmelserna i

text: 17 kap. 7 §

text: RB särskilt vikten av att det tydligt framgår vilken karaktär domslutet har och huruvida rätten med domen åsyftar en exigibel fullgörelse eller bara en fastställelse eller i förekommande fall bådadera. Att detta iakttas är av största betydelse med hänsyn till såväl rättskraften som verkställigheten (Gärde m.fl. s. 186).

text: I

text: 17 kap. 8 §

text: RB föreskrivs att bl.a. tredskodomar och domar som grundas på medgivande får utfärdas i förenklad form. När det gäller innebörden av begreppet dom i förenklad form anför Fitger (

text: Rättegångsbalken

text: , del 1, s. 17:27) följande. Förenklingar i förhållande till vanliga domar avsågs vid RB:s tillkomst uppenbarligen i första hand bestå i att domslutet skulle få tecknas på stämningsansökan eller, i fråga om högre rätts dom, på den överklagade domen (NJA II 1943 s. 212). Numera gäller i fråga om tvistemålsdomar i förenklad form 22 § mål- och ärendeförordningen. Av det lagrummet framgår att innehållet i en dom som utfärdas i förenklad form inte behöver redovisas i skilda avdelningar och att de omständigheter som yrkanden eller invändningar grundas på får redovisas i bilageform. I fråga om tredskodomar och domar grundade på medgivanden kan domskälen givetvis göras utomordentligt korta. Det behövs ju inte mer än att det av domen framgår att den grundas på en utevaro, en underlåtenhet att avge svaromål eller ett medgivande. Återvinning En part mot vilken tredskodom meddelats får hos den rätt där talan väckts söka återvinning inom viss angiven tid (

text: 44 kap. 9 §

text: RB). Vid återvinning skall handläggningen av målet, i den del återvinning sökts, fortsätta där den slutade när frågan om tredskodom togs upp. En part mot vilken tredskodom meddelas på nytt har inte rätt till återvinning i målet (

text: 44 kap. 10 §

text: RB). Utformningen av domslut I Gärdes m.fl. kommentar till

text: 44 kap. 10 §

text: RB sägs att en tredskodom skall upphävas om rätten i ett mål om återvinning mot tredskodomen finner att saken skall avgöras på annat sätt än enligt denna. I annat fall har rätten att fastställa tredskodomens slut (Gärde m.fl., Nya

text: Rättegångsbalken

text: , s. 642).

text: Ekelöf har med hänvisning till återvinningens karaktär av rättsmedel hävdat att en tidigare meddelad tredskodom skall förklaras fastställd om en återvinningstalan ogillas. Denna bör sålunda enligt Ekelöf inte undanröjas och ersättas av en ny dom med samma innehåll (Rättegång V, sjätte upplagan, s. 188 not 10).

text: Motsatt ståndpunkt har framförts av Carl-Edvard Sundström (Tolv studier i processuella spörsmål, s. 64 f.).

text: För egen del har jag tidigare när det gäller utformningen av domslut efter återvinning av lagsökningsutslag uttalat följande. ”När återvinning har sökts i ett lagsökningsmål skall målet därefter handläggas enligt reglerna för tvistemål. Avgörande av själva saken sker genom dom. Talan i målet är en fullgörelsetalan och domslutet bör i enlighet härmed innehålla en förpliktelse för svaranden att

text: fullgöra en betalningsskyldighet. Domslutet bör vidare innehålla en förklaring att lagsökningsutslaget upphävs.” (JO 1991/92 s. 36 f.)

text: När det gäller utformningen av domslut kan från rättspraxis följande två avgöranden noteras.

text: I rättsfallet

text: NJA 1956 s. 739

text: var förhållandena såvitt här är av intresse följande. Enligt ett utslag i ett lagsökningsmål fastställde häradsrätten till betalning ur en angiven fastighet ett kapitalbelopp samt ränta. Återvinning begärdes. Huvudförhandling hölls under vilken bl.a. muntlig bevisning togs upp. Häradsrättens domslut formulerades på följande sätt. ”Med fastställande av det slut lagsökningsutslaget innehåller prövar häradsrätten rättvist att till betalning ur fastigheten – – – fastställa – – – kr jämte – – – ränta ...” Häradsrätten anförde vidare bl.a. följande. ”Jämlikt 77 a § utsökningslagen skall det anses, som om den intecknade egendomen blivit utmätt. Har BB (borgenären) inte sist inom två månader efter detta häradsrättens utslag vunnit laga kraft antingen med företeende av bevis därom samt av den i målet åberopade fordringshandlingen i huvudskrift begärt försäljning av egendomen eller också begärt tvångsförvaltning, skall egendomen ej längre anses som utmätt. Samma påföljder inträder, om BB begärt sådan verkställighet som nu har sagts men därefter lämnat anstånd, som fortfar när sex månader förflutit från det verkställigheten begärdes.” Domen överklagades. Hovrätten ändrade den överklagade domen på så sätt att häradsrättens dom upphävdes och lagsökningsutslaget undanröjdes. Den därpå följande prövningen i Högsta domstolen mynnade ut i att hovrättens dom ändrades så att det slut vartill häradsrätten hade kommit fastställdes. Högsta domstolen uttalade emellertid vidare att den i häradsrättens dom angivna tiden av två månader skulle räknas från dagen för Högsta domstolens dom.

text: Av ett i Svensk Juristtidning år 1966 refererat avgörande, som gällde frågan huruvida en tredskodom kunde verkställas sedan återvinning sökts och dom därom meddelats men ännu inte vunnit laga kraft, framgår att häradsrätten hade fastställt det slut tredskodomen innehöll samt förpliktat den förlorande parten att utöver i tredskodomen fastställt kostnadsbelopp såsom ytterligare ersättning för rättegångskostnader utge visst belopp (SvJT 1966 ref. s. 44).

text: Upphävandet av ett beslut genom vilket en fordran fastställts till betalning ur egendomen medför, enligt Fitger, risker med hänsyn till rättsverkningarna av ett sådant beslut. Han hänvisar därvid till bestämmelserna i

text: 4 kap.

text: och

text: 30 §§

text: utsökningsbalken

text: (UB) (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 44:31).

text: Exekutionsrättsliga frågor Huvudprincipen i

text: utsökningsbalken

text: är att domar inte får verkställas innan de har vunnit laga kraft. En dom som har vunnit laga kraft får således verkställas utan några särskilda villkor (

text: 3 kap. 3 §

text: UB). För att verkställighet skall få ske före laga kraft krävs att det finns en särskild föreskrift, eller förordnande av domstolen med stöd av en särskild föreskrift, som medger det. Flera sådana föreskrifter har meddelats, främst i fråga om domar som avser betalningsskyldighet.

text: Verkställigheten av en dom på betalning sker som regel i flera steg, nämligen genom beslut om utmätning med säkerställande därav, försäljning av den utmätta egendomen samt redovisning av influtna medel med utbetalning.

text: Före laga kraft får en dom varigenom betalningsskyldighet har ålagts verkställas genast, dvs. genom utmätning (

text: 3 kap. 6 §

text: UB). I princip får dock endast det första ledet i utmätningsförfarandet – utmätningsbeslutet och verkställigheten av detta – företas. Utmätt egendom får sålunda inte säljas förrän domen har vunnit laga kraft, såvida inte gäldenären samtycker till försäljning eller det är fråga om lös egendom som hastigt faller i värde eller kräver alltför kostsam vård (

text: 8 kap. 4 §

text: UB). Om försäljning undantagsvis sker eller om kontanta medel flyter in på annat sätt, vilket kan ske om utmätningen avsett kontanter eller om en utmätt fordran drivs in, gäller att medlen inte får betalas ut innan domen har vunnit laga kraft, såvida inte borgenären ställer säkerhet för återbetalning (

text: 13 kap. 14 § 1

text: UB). Gäldenären kan förhindra verkställighet genom att ställa säkerhet (Gregow, Utsökningsrätt, 3:e uppl. s. 73 f.).

text: Av de nyss nämnda bestämmelserna framgår vidare att för verkställighet av tredskodomar finns vissa icke oväsentliga skillnader i förhållande till vad som gäller beträffande de domar som nämnts i det föregående. En tredskodom varigenom betalningsskyldighet har ålagts en part som har uteblivit eller som underlåtit att avge svaromål eller, då kärandens yrkande grundas på ett skriftligt fordringsbevis, inte har visat sannolika skäl för sin inställning får verkställas så snart domen har meddelats (

text: 3 kap. 5 § 2

text: UB). Om utmätning på grund av en tredskodom sker av lös egendom som har betydande värde eller av fast egendom, får försäljning inte äga rum förrän tredskodomen har vunnit laga kraft, såvida inte gäldenären samtycker till försäljning. Undantag gäller för lös egendom som hastigt faller i värde eller kräver alltför kostsam vård. Annan egendom får säljas även om tredskodomen inte har vunnit laga kraft. Hinder föreligger inte mot utbetalning av medel som kan ha influtit efter utmätningen och borgenären behöver inte ställa säkerhet (Gregow s. 76).

text: Om en exekutionstitel upphävs endast partiellt, skall verkställighetens inställande och återgång anpassas till ändringens omfattning. En exekutionstitel anses helt eller delvis ”upphävd”, om den ändras till sitt innehåll. Däremot inbegrips inte den situationen att en överinstans fastställer underrättens domslut, trots att domen då formellt ersätts av överinstansens dom. Givetvis skall emellertid, när den första exekutionstiteln fastställs, verkställigheten i fortsättningen äga rum på basis av den nya exekutionstiteln (Wallin m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: , En kommentar, tredje upplagan s. 109).

text: En allmän princip vid verkställighet är att, så snart en exekutionstitel har blivit överprövad och ersatt av ett annat avgörande, det tidigare avgörandet inte längre kan läggas till grund för verkställighet. I stället skall verkställighet prövas utifrån det senaste avgörandet (Gregow, s. 91).

text: I allmänhet är emellertid den berättigade, så länge den nya exekutionstiteln inte har vunnit laga kraft, i samma situation som tidigare. I ett par särskilda fall är den

text: berättigade dock sämre ställd, trots att den överprövade exekutionstiteln i sak har fastställts genom det nya avgörandet. De situationer som avses är att en förpliktelse som har ålagts genom tredskodom eller utslag i mål om betalningsföreläggande eller handräckning efter ansökan om återvinning fastställs i en dom. I samtliga fall, då det nya avgörandet i sak innebär ett fastställande av den tidigare exekutionstiteln, fortsätter ett på grund av denna påbörjat verkställighetsförfarande enligt de föreskrifter som gäller beträffande det nya avgörandet. Kronofogdemyndigheten skall alltså inte i anledning av det nya avgörandet på nytt vidta sådana verkställighetsåtgärder – t.ex. beslut om utmätning – som redan har företagits på grundval av det tidigare avgörandet (Gregow, s. 91).

text: I ett fall där en tredskodom på betalning ersatts av en ny dom uttalade JO i ett refererat beslut i 1969 års ämbetsberättelse att verkställigheten kunde fortsätta på grund av tredskodomen. Skälet härtill var enligt JO att borgenären annars skulle komma i ett sämre läge i verkställighetshänseende (s. 37).

text: Under förarbetena till

text: utsökningsbalken

text: framförde Lagberedningen dock en annan uppfattning i saken. Enligt beredningens mening talade övervägande skäl för att tredskodomen skulle anses ha spelat ut sin roll när dom hade meddelats i återvinningsmålet och att verkställighet av tredskodomen sålunda inte kunde äga rum därefter. De fördelar i verkställighetshänseende som borgenären hade vunnit genom tredskodomen borde enligt beredningen inte gälla sedan rätten hade meddelat dom efter materiell prövning i målet. En verkställighetsåtgärd som redan hade hunnit vidtas på grund av tredskodomen borde dock bestå (

text: prop. 1980/81:8 s. 297

text: I sin avhandling Inhibition från år 1998 anför Hans Eklund bl.a. följande. ”När en återvinningstalan av gäldenären ogillas – och borgenären alltså vinner – föreligger olika uppfattningar om verkställigheten fortsättningsvis skall grundas på det ursprungliga avgörandet eller på domen i återvinningsmålet. Lagberedningen, Wallin med flera anser att verkställigheten skall grundas på domen i återvinningsmålet. JO och Fitger anser motsatsen. För egen del är jag benägen att – med den nuvarande regleringen – anse att verkställigheten skall grundas på domen i återvinningsmålet, trots att detta i en del fall kan vara oförmånligt för borgenären.” (s. 287)

text: Fastställande av att fordran skall utgå ur viss egendom En fordran som är förenad med exempelvis panträtt kan av domstol eller kronofogdemyndighet fastställas att utgå ur den egendomen. Sådan s.k. betalningsfastställelse är i vissa fall enda möjligheten för en borgenär att kunna ta i anspråk den egendom vari panträtten gäller. Det vanligaste exemplet torde vara att gäldenär och pantsättare inte är samma person. Betalningsfastställelse kan ske genom utslag, dom eller tredskodom.

text: När en domstol eller en kronofogdemyndighet fastställer att en fordran skall utgå med särskild förmånsrätt i bl.a. fast egendom anses egendomen enligt

text: 4 kap. 27 §

text: UB omedelbart utmätt. Denna utmätningsverkan medför att kronofogdemyndigheten inte behöver meddela något beslut om utmätning av egendomen. Om

text: borgenären vill fullfölja utmätningen, har han att hos kronofogdemyndigheten begära exekutiv försäljning av egendomen. Utmätningsverkan förfaller om inte försäljning begärs inom två månader från det att beslutet eller utslaget vann laga kraft.

text: Utmätning i fast egendom medför inte förmånsrätt förrän ett ärende angående anteckning om utmätning tas upp på inskrivningsdag. Upptas på samma inskrivningsdag mer än ett sådant ärende, skall den utmätning som skedde först ha företräde. Utmätning av fast egendom medför företräde framför rättighet i egendomen, om ett ärende angående anteckning om utmätningen tas upp senast på den inskrivningsdag då inskrivning av rättigheten söks (

text: 4 kap. 30 §

text: UB). Om samma egendom utmäts successivt för flera fordringar inträder förmånsrätt i tur och ordning.

text: Prioriteringsordningen med avseende på borgenärers rätt till betalning vid utmätning eller konkurs regleras i

text: förmånsrättslagen (1979:979)

text: . Närmare bestämmelser om försäljning av utmätt fast egendom finns i

text: 12 kap.

text: UB.

text: Fråga om ränta på rättegångskostnad I

text: 18 kap. 8 § andra stycket

text: RB föreskrivs att ränta på rättegångskostnad utgår från dagen då målet avgörs.

text: Brolin m.fl. hävdar i sin bok Tvistemålsprocessen I (2:a uppl. s. 55) att, om tredskodomens domslut upphävs men utgången ändå medför att samma rättegångskostnad helt eller delvis skall dömas ut, ränta på dessa kostnader bör börja löpa redan från dagen för tredskodomen.

text: Bedömning

text: Frågan i ärendet gäller hur domslutet bör formuleras i en dom som tillkommer efter återvinning av en tredskodom varvid domslutet i huvudsaken överensstämmer med tredskodomens slut.

text: Varken i

text: rättegångsbalken

text: eller på något annat ställe i lagstiftningen ges några anvisningar om vad rätten har att iaktta i den slutliga domen när det gäller ett i en tvist tidigare meddelat avgörande. Jag har i min tillsynsverksamhet noterat att saken hanteras olika av domare. Vissa domare förklarar i domen att tredskodomen fastställs, medan andra domare undanröjer tredskodomen och formulerar domslutet som ett åläggande av en fullgörelse.

text: De ovan redovisade rättsfallen från åren 1956 och 1966 visar att man i rättspraxis accepterat att domslut utformas så att ett tidigare avgörande i samma instans fastställs i ett senare avgörande vid samma domstol.

text: Som framgått av redogörelsen i det föregående har olika uppfattningar förts fram i litteraturen om hur domslut bör formuleras. Enligt Gärde m.fl. skall tredskodomen vid avgörande av återvinningsmålet upphävas endast om saken skall avgöras på annat sätt än enligt tredskodomen. I annat fall skall enligt Gärde m.fl. rätten fastställa tredskodomens slut. Skälen för att så bör ske har emellertid inte

text: utvecklats. Ekelöf menar att en tredskodom inte bör upphävas och ersättas med en ny dom med samma innehåll, eftersom återvinning är ett rättsmedel. Sundström å andra sidan menar att det ter sig verklighetsfrämmande att fastställa en tidigare exekutionstitel.

text: I och med att en ansökan om återvinning tas upp skall handläggningen av målet fortsätta där den slutade när frågan om tredskodom togs upp. Om förberedelsen inte var avslutad innan tredskodomen meddelades skall förberedelsen således fortsätta. I den mån svaranden före tredskodomen framfört sin ståndpunkt i målet, skall denna givetvis beaktas efter målets återupptagande.

text: Vad rätten har att pröva efter återvinning är inte om det var riktigt att meddela tredskodom utan kärandens talan såsom den slutligt bestämts under förberedelsen. Den underlåtenhet som föranledde tredskodomen saknar därvid betydelse för den fortsatta handläggningen och för prövningen av målet i sak. Om tredskodom meddelas på nytt mot samma part i samma mål beror det i så fall på någon ny underlåtenhet från partens sida, exempelvis att parten inte inställt sig till en förhandling i återvinningsmålet.

text: Det finns för besvarande av den inledningsvis ställda frågan inte någon ledning att hämta från överrätternas sätt att formulera domslut. Handläggningen och prövningen av sakfrågan efter återvinning är artskild i förhållande till den överprövning som högre rätt har att göra av en dom som har meddelats av en underrätt. I det sistnämnda fallet sker en materiell prövning inom de ramar som klaganden angett i sin överklagandeskrift av en dom som meddelats på materiell grund. När en överrätt fastställer en dom innebär detta i princip att överrätten ansluter sig till den materiella bedömning som underrätten gjort. Om endast domslutet fastställs anför överrätten egna skäl för sitt avgörande.

text: Som tidigare nämnts bör det av ett domslut tydligt framgå vilken karaktär det har, med andra ord om rätten med domen åsyftar en exigibel fullgörelse eller en fastställelse eller i förekommande fall bådadera.

text: En allmän princip inom processrätten är att det inte skall kunna finnas två domar från samma instans i samma sak. Bestämmelserna om res judicata och litis pendens har till syfte att förhindra att så sker. Fråga om rättegångshinder på grund av res judicata eller litis pendens har rätten att beakta ex officio.

text: Det förefaller vara en allmänt utbredd uppfattning i den exekutionsrättsliga litteraturen att en senare exekutionstitel ersätter en äldre. Den äldre domen har således spelat ut sin roll i och med att en ny dom meddelas.

text: Genom ett förordnande att betalning skall utgå ur en fastighet anses fastigheten omedelbart utmätt. Denna verkan förfaller om inte försäljning begärs hos kronofogdemyndigheten inom två månader från det att beslutet vann laga kraft. Utmätningsverkan förfaller dessutom om borgenären anmäler att han inte kommer att begära försäljning.

text: Tvåmånadersfristen inom vilken försäljning av den utmätta egendomen skall begäras börjar löpa i och med att domstolens dom eller utslag vinner laga kraft. I detta sammanhang saknar det således betydelse när domen eller utslaget meddelades. Avfattningen av domslutet i ett senare avgörande har alltså inte någon betydelse för frågan om från vilken tidpunkt som fristen skall räknas.

text: Fitger menar med hänvisning till bestämmelserna i 4 kap. 27 och 30 §§ UB att upphävandet av ett beslut genom vilket en fordran har fastställts till betalning ur egendomen medför risker med hänsyn till rättsverkningarna av ett sådant beslut. Jag är inte säker på vad Fitger åsyftar med sitt uttalande. Som tidigare nämnts upphör verkningarna av en dom på betalning i och med att domen ersätts av en annan dom. Det finns inte något som talar för att annat skulle gälla beträffande beslut om betalning ur viss egendom. Det finns inte heller något stöd för ett antagande att denna ordning skulle kunna ändras genom att en dom avfattas på visst sätt. Oavsett hur domslutet formuleras är det den senast meddelade domen som medför rättsverkningar. Att ett redan inlett exekutivt förfarande inte behöver återgå för att påbörjas på nytt är en annan sak. Som jag ser saken saknar det således betydelse för borgenärens rätt till betalning ur en pantförskriven fastighet hur domslutet i ett senare avgörande formuleras. Något hinder mot att undanröja ett tidigare meddelat domslut på grund av de av Fitger åberopade bestämmelserna synes inte föreligga.

text: En tingsrätt skiljer sig från den tvist som är föremål för rättegång genom den slutliga domen i målet. Om käromålet bifalls får det anses vara ett minimikrav att domslutet formuleras så att det innefattar en självständig och fullständig förklaring rörande den förpliktelse som åläggs svaranden.

text: När en dom meddelas efter återvinning innebär detta att det senare avgörandet ersätter den först meddelade tredskodomen. Detta innebär i sin tur att det tidigare avgörandet i exekutionshänseende spelat ut sin roll, och detta inträffar oavsett hur man formulerar domslutet i det senare avgörandet. Att ”fastställa” en tidigare meddelad tredskodom, ger närmast intryck av att verkningarna av tredskodomen skulle bestå, vilket alltså inte är fallet.

text: Eftersom det är den sist meddelade domen i en tvist som medför rättsverkningar för parterna, alldeles oavsett hur man avfattar domslutet i den senare domen, ter det sig lämpligast att formulera domslutet i den senare domen så att tredskodomen undanröjs och en fullgörelse åläggs svaranden i de fall en tredskodom ersätts med en annan dom med samma slut. Detta gäller oavsett om den nya domen är en dom eller en tredskodom.

text: Man kan sammanfattningsvis konstatera att frågan hur man formulerar domslutet i den slutliga domen i sådana fall som här har diskuterats är av språklig snarare än av rättslig natur. Om man trots vad som sagts i det föregående väljer att formulera domslutet i den sist meddelade domen så att tredskodomens slut fastställs, krävs det för att den senare domen skall få ett begripligt innehåll att tredskodomen redovisas i denna, exempelvis i form av en bilaga.

text: Ett undanröjande kan emellertid givetvis inte komma i fråga beträffande ett i en tredskodom intaget beslut om ersättning till rättshjälpsbiträde. Ett sådant förordnande är riktat mot rättshjälpsbiträdet och kan dessutom, beroende på omständigheterna i varje särskilt fall, ha vunnit laga kraft innan återvinning begärdes.

text: I

text: 18 kap. 8 § andra stycket

text: RB föreskrivs att ränta på rättegångskostnad utgår från dagen då målet avgörs. Enligt ordalydelsen skulle alltså ränta på rättegångskostnaderna utgå från dagen för domen i återvinningsmålet. Som tidigare redovisats hävdar Brolin m.fl. emellertid, för det fall tredskodomens domslut upphävs men utgången ändå medför att samma rättegångskostnad helt eller delvis skall dömas ut, att ränta på dessa kostnader bör börja löpa redan från dagen för tredskodomen. Författarna har dock inte närmare utvecklat sin ståndpunkt i detta hänseende. För egen del är jag närmast, med hänsyn till paragrafens ordalydelse, benägen att anse att utgångspunkten för ränteberäkningen bör vara dagen för domen i återvinningsmålet, vilket är den dag då målet avgörs.

text: Som framgår av det föregående kan man ha olika uppfattningar i frågan hur domslutet skall utformas i en dom efter återvinning av en tredskodom. Det finns således inte anledning att kritisera Kalmar tingsrätt för dess sätt att formulera domslutet i den dom som gav anledning till detta ärende.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tryck- och yttrandefrihet

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Sotenäs kommun för att en tjänstemans kontakter med en tidningsredaktion stred mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: En tjänsteman vid Sotenäs kommun tog kontakt med en tidningsredaktion med anledning av att en av tidningens journalister, som hade granskat kommunen, också hade skrivit politiska texter på internet. Tjänstemannen ville veta i vilken egenskap journalisten kontaktade kommunen. JO uttalar att det är svårt att uppfatta tjänstemannens agerande på något annat sätt än som ett ifrågasättande av journalisten på grund av hans politiska åsikter och som ett uttryck för missnöje från kommunens sida. En myndighet får som utgångspunkt inte agera endast mot bakgrund av de åsikter en person gett eller kan förväntas ge uttryck för. Tjänstemannens agerande stred mot regeringsformens krav på saklighet. Kommunstyrelsen kritiseras för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 januari 2021 förde AA, ansvarig utgivare och chefredaktör för tidningen Bohusläningen, fram klagomål mot BB, som då var kommunikationsansvarig vid Sotenäs kommun. AA uppgav i huvudsak följande.

text: BB har försökt tysta en av tidningens journalister (CC) och medvetet försökt försvåra tidningens journalistiska bevakning. Bakgrunden är att CC granskat Sotenäs kommun, särskilt under sommaren och hösten 2020, i samband med en större planerad satsning på laxodlingar där kommunen varit drivande i etableringen. Den 29 december 2020 kontaktade BB tidningens nyhetschef och därefter AA och meddelade att hon inte avsåg att släppa fram några samtal från CC till vare sig tjänstemän eller politiker i kommunen. Hon krävde att CC skulle bytas ut, eftersom han tidigare varit aktiv inom ett politiskt parti samt skrivit en blogg där han uttryckt politiska åsikter.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Sotenäs kommun yttrade sig till JO den 17 mars 2021 och bifogade en utredning genomförd av Ernst & Young, som kommunen ställde sig bakom.

text: I den bifogade utredningen redovisades vissa delar av kommunens informations- och kommunikationspolicy samt kommentarer och slutsatser från kommunen och Ernst & Young.

text: Kommunen uppgav bl.a. följande. Kommunikatören pratade med Bohusläningens chefredaktör den 29 december 2020 för att få veta i vilken egenskap journalisten kontaktade kommunen, om det var som journalist för Bohusläningen, eller som skribent av politiskt vinklade bloggar, artiklar och inlägg. Eftersom äldre blogginlägg fortfarande är tillgängliga på nätet via en sökning på journalistens namn är det kommunikatörens utgångspunkt att journalisten fortfarande står för dessa åsikter. Kommunikatören krävde inte att journalisten skulle bytas ut. Det är mediernas rätt att granska kommunernas verksamhet, vilket man är positiv till, men detta innebär också att de granskande journalisterna måste kunna tåla att själva bli granskade.

text: Kommunstyrelsen redovisade följande bedömning. Kommunstyrelsen avvisar att en tjänsteman kan försvåra för Bohusläningen att kontakta kommunen eftersom det finns ett flertal tillvägagångssätt att komma i kontakt med förtroendevalda och tjänstepersoner, t.ex. via växeln eller via kommunens webbplats.

text: AA kommenterade kommunens yttrande. En personalchef vid kommunen lämnade därefter synpunkter på AA:s kommentarer.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. (Se

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: , RF.) En myndighet får inte utan lagstöd ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning.

text: Av

text: 1 kap. 9 §

text: RF följer att företrädare för det allmänna i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (den s.k. objektivitetsprincipen).

text: Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande kan uppfattas är av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2019, Juno] s. 54 f. och JO 2021/22 s. 402.)

text: JO har tidigare uttalat att det som utgångspunkt inte är förenligt med

text: 1 kap. 9 §

text: RF att en myndighet grundar ett beslut enbart på de åsikter som en person ger – eller förväntas ge – uttryck för (se JO 2021/22 s. 650).

text: Bedömning

text: Genom utredningen har det kommit fram att BB, som kommunikationsansvarig vid Sotenäs kommun, kontaktade Bohusläningens redaktion för att diskutera journalisten CC. Det råder olika uppfattningar om vad som sas och jag kan inte uttala mig om huruvida BB krävt att CC skulle bytas ut. Utredningen ger inte heller stöd för att BB i övrigt försökt försvåra Bohusläningens bevakning av kommunen på det sätt som AA gjort gällande i anmälan.

text: Det står dock klart att bakgrunden till BB:s kontakter med Bohusläningen var de åsikter som CC gjort tillgängliga på internet och att det enligt BB kunde förmodas att han fortfarande hyste de åsikterna. BB ville veta om CC agerade i egenskap av journalist vid Bohusläningen eller som skribent av politiska texter. Jag kan i och för sig ha förståelse för att man vid en förfrågan om t.ex. en intervju vill veta i vilket sammanhang intervjun kan komma att publiceras. Jag hade därför inte haft någon invändning om BB ställt en fråga om det direkt till CC när han hörde av sig till kommunen.

text: Det förhållandet att BB i stället tog kontakt med redaktionen på Bohusläningen gör att det är svårt att uppfatta hennes agerande på något annat sätt än som ett ifrågasättande av CC på grund av hans politiska åsikter och som ett uttryck för missnöje från kommunens sida. En myndighet får som utgångspunkt inte agera endast mot bakgrund av de åsikter en person gett eller kan förväntas ge uttryck för. Detta är inte förenligt med objektivitetsprincipen. (Jfr JO 2021/22 s. 650.)

text: BB:s agerande var i strid med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet. Kommunstyrelsen i Sotenäs kommun kritiseras för det.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Vissa uttalanden rörande förutsättningarna för att i en grundskola respektive förskoleklass ta emot en elev efter framställning från endast den ene av barnets vårdnadshavare - mottagande av elev i förskoleklass

text: Vissa uttalanden rörande förutsättningarna för att i en grundskola respektive förskoleklass ta emot en elev efter framställning från endast den ene av barnets vårdnadshavare – mottagande av elev i förskoleklass

text: I beslut den 30 januari 2004 uttalade JO André följande i bedömningsdelen. – – –

text: Den sexårsverksamhet som tidigare bedrevs inom ramen för förskolan bildade den 1 januari 1998 en ny skolform inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom som fick benämningen förskoleklass.

text: Varje kommun svarar, enligt

text: 2 b kap. 2 § skollagen

text: , för att barn som är bosatta i Sverige och som stadigvarande vistas i kommunen anvisas plats i förskoleklassen från och med höstterminen det år då barnet fyller sex år till dess att barnet skall börja fullgöra sin skolplikt. Enligt

text: 2 b kap. 3 § skollagen

text: skall plats i förskoleklassen anvisas så nära barnets eget hem som möjligt med beaktande av vad som krävs för att effektivt utnyttja lokaler och andra resurser. Skälig hänsyn skall också tas till vårdnadshavarens önskemål. Utbildningen i förskoleklassen skall stimulera varje barns utveckling och lärande och ligga till grund för fortsatt skolgång. Som redan framgått är kommunen skyldig att anordna förskoleklass. Det är dock frivilligt för föräldrarna att låta barnen delta i verksamheten.

text: JO har inte tidigare haft anledning att ta ställning i frågan om val av skola vid placering i förskoleklass kräver ett gemensamt beslut av vårdnadshavarna. Skolverket har i beslut den 14 december 2003, dnr 51-2002:3774, funnit att val av skola vid placering i förskoleklass, liksom beslut om huruvida barnet skall gå i förskoleklass eller ej, är av så ingripande betydelse för barnet att ett gemensamt beslut av vårdnadshavarna krävs. Skolverkets skäl härtill är att förskoleklass är en skolform och att val av skola i förskoleklassen ofta styr valet av grundskola. Jag instämmer i den bedömning som Skolverket har gjort. Den omständigheten att förskoleklassen, till skillnad från grundskolan, inte är en obligatorisk skolform ändrar inte mitt ställningstagande.

text: Nämnden har i sitt remissvar inte uttryckligen kommenterat AA:s uppgifter om hur anmälan av sonen BB till förskoleklass hanterades. Av vad som framgår av utredningen kan jag inte dra någon annan slutsats än att Rösjöskolans skolledning inte heller i detta fall tog någon kontakt med AA för att efterhöra hans inställning. Mot bakgrund av att rättsläget i frågan synes ha varit oklart vill jag emellertid inte rikta någon kritik mot skolledningen för att den inte informerat sig om AA:s inställning innan den tog emot BB i förskoleklassen.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande. JO har under de senaste åren utrett ett flertal ärenden som rört skolors agerande i fall där vårdnadshavare varit oeniga om barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet. Jag har tidigare överlämnat kopior av beslut rörande val av förskola samt grundskola till Regeringskansliet respektive den kommitté som utreder vissa frågor om vårdnad, boende och umgänge (Ju 2002:89). Jag finner skäl att till nämnda kommitté överlämna en kopia av även förevarande beslut för kännedom.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Fråga om möjligheten för intagna i häkte att bära egna kläder

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 juni 2006, klagade AA på att intagna i häktet Österåker inte tillåts bära egna kläder. Han ifrågasatte om ett häkte får ha en sådan regel.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsinspektören BB lämnade muntligen följande uppgifter.

text: Det finns inte något generellt beslut om att de som är intagna i häktet inte får bära privata kläder. Den som vill bära egna kläder får göra en ansökan om detta. Ansökan prövas sedan utifrån reglerna om innehav av personliga tillhörigheter. Utgångspunkten är emellertid att de intagna skall bära de kläder som Kriminalvården tillhandahåller. Helt nyligen har en intagen fått tillstånd att bära/inneha egna kläder eftersom de kläder som Kriminalvården tillhandahåller är för små för honom.

text: Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över anmälan.

text: I ett remissvar den 23 augusti 2006 anförde Kriminalvården (Region Stockholm), genom regionchefen CC, följande. – – – Ärendet har med stöd av Kriminalvårdens arbetsordning, avsnitt 16.3, överlämnats från huvudkontoret till Region Stockholm för handläggning och yttrande till JO. Underlag till remissvar har inhämtats hos kriminalvårdschefen DD. Av remissvar från kriminalvårdschefen DD framgår följande: Häktet har 80 nominella häktesplatser och i dagsläget tre tvättmaskiner av hushållsmodell som används för att tvätta en stor mängd häktes/anstaltskläder. Av dessa är två placerade i duschutrymmen där andra intagna vistas samtidigt som tvättmaskinen nyttjas. Den tredje maskinen är placerad i ett förråd där en större mängd häkteskläder förvaras. Lokaliteterna medger inte annan placering av maskinerna. Häktet har i sak ingenting emot att de intagna använder egna kläder. Samtliga intagna ges möjlighet att använda sina privata kläder vid t.ex. domstolsförhandling eller annan utevistelse och att dessförinnan, då behov föreligger, tvätta dessa. Häktets skyldighet att upprätthålla god säkerhet kan emellertid

text: inte tillgodoses om tvätt av privata kläder sker i större omfattning. Innehav av egna kläder föranleder en olägenhet som inte bedöms stå i proportion till den intagnes intressen av att bära sådana. Olägenheten vid mer omfattande innehav av privata kläder består i att den intagnes möjlighet att upprätthålla en god hygien inte kan tillgodoses, visitationsverksamheten av bostadsrum blir mer tidskrävande, avsaknaden av tvättmöjligheter medför i förlängningen tidskrävande visitationer i samband med in- och utlämnande av privata kläder till häktet, samt att häktet inte kan ta ansvar för privata kläder som tvättas i allmänna utrymmen. Med anledning av de bristande resurserna tvingas häktet således ha en prioriteringsordning vad gäller möjligheten till tvätt av egna kläder. Man avråder också intagna från att bära privata kläder i häktet eftersom detta skapar hygieniska problem, men man har inte lagt något förbud. Beträffande AA kan följande sägas. Av det förrådskort som upprättades vid inskrivningen framgår att AA fick med sig till bostadsrummet 1 par kalsonger, 1 par skor, 1 par strumpor, 1 st. T-shirt. Han har också tilldelats en begränsad mängd privata kläder inför rättegång den 20 juli 2006 och innehar i dagsläget privata kläder i sitt bostadsrum. Emellertid kan häktet av resursskäl inte bereda honom möjlighet att tvätta dessa annat än efter den princip som redovisats ovan. Vid tillfällen då häktesbeläggningen är lägre ökar möjligheterna att låta de intagna tvätta sina privata kläder.

text: Gällande regelverk

text: Av

text: 1 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. framgår att den som är häktad på grund av misstanke om brott eller av någon annan anledning inte får underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet än som ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet kräver. Av 7 § framgår att den häktade får inneha pengar, värdesaker och legitimationshandlingar i den mån det inte är olämpligt. Den häktade får inte inneha alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel. I övrigt får den häktade, i den mån inte annat följer av denna lag, inneha personliga tillhörigheter och skaffa sig varor eller annat enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Av 15 § i Kriminalvårdens häktesföreskrifter (

text: KVFS 2006:3

text: ) framgår att i den intagnes bostadsrum eller i gemensamma utrymmen får inte förvaras sådant som kan äventyra säkerheten i häktet, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Vidare framgår att den intagne själv ansvarar för de tillhörigheter som han får inneha i bostadsrummet samt att häktet är skyldig att förvara sådana tillhörigheter, om den intagne begär det.

text: Kriminalvårdens, Region Stockholm, bedömning

text: Vid häktet Österåker är man väl medveten om Kriminalvårdens regelverk som tillåter innehav av privata kläder i den utsträckning det kan ske utan att det äventyrar säkerheten i häktet, försvårar visitation eller vållar sanitär olägenhet. De begränsade tvättmöjligheterna för privata kläder vållar emellertid problem som tvingar häktet till en prioriteringsordning. Med anledning av anmälan har regionen gjort en jämförelse beträffande tvättmöjligheterna för intagna i andra häkten. Det har då visat sig att häktet Österåkers tvättmöjligheter är sämre än vid övriga häkten. Regionchefen har därför givit ett uppdrag till kriminalvårdschefen att utreda förutsättningarna för en utökad tvättmöjlighet.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 19 februari 2007 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Europarådets ministerkommitté antog i januari 2006 en rekommendation om europeiska fängelseregler (de europeiska fängelsereglerna). Denna ersatte den rekommendation som antogs år 1987 i avsikt att åstadkomma en europeisk minimistandard för behandlingen av intagna i fängelser och häkten.

text: De europeiska fängelsereglerna omfattar såväl den som är häktad som den som avtjänar ett fängelsestraff. När det gäller kläder framgår av artikel 20.1–20.3 i huvudsak följande. Den som är häktad eller intagen i ett fängelse och som inte har tillräckliga (adequate) kläder, skall förses med kläder som är lämpliga för klimatet. Dessa kläder får inte vara förlöjligande eller förödmjukande att bära. Alla kläder skall hållas i god kondition och bytas ut när det behövs.

text: Av artikel 97.1–97.2, som enbart avser häktade, framgår följande. Häktade skall tillåtas att bära egna kläder om dessa är lämpliga (suitable) att bära i ett häkte. Häktade som inte har lämpliga kläder skall förses med kläder som inte skall vara likadana som de som bärs av intagna i ett fängelse.

text: På svensk nationell författningsnivå finns det inte några regler som uttryckligen reglerar häktades rätt att bära egna kläder. Av 6 § i Kriminalvårdens häktesföreskrifter (

text: KVFS 2006:3

text: ) framgår emellertid att den som är nyintagen snarast efter ankomsten till häktet skall få duscha och vid behov förses med häkteskläder (min kursivering). Detta kan jämföras med 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:26

text: ) enligt vilken andra kläder och annan sängutrustning än vad som tillhandahålls av anstalten inte får användas i anstalten.

text: Det finns i detta sammanhang skäl att starkt betona skillnaden mellan den som är häktad och den som är intagen i en kriminalvårdsanstalt för att avtjäna ett straff. Häktade presumeras vara oskyldiga och de är inte berövade sin frihet som ett straff. De får inte utsättas för onödiga restriktioner och måste behandlas med utgångspunkt i att de kan vara oskyldiga. En beståndsdel i detta är att den som har häktats i så stor utsträckning som möjligt tillåts att bibehålla sin personliga identitet, t.ex. genom att bära sina egna kläder.

text: Frågan om en häktad skall få bära egna kläder regleras ytterst genom bestämmelsen i 15 § häktesföreskrifterna (jfr 7 § andra stycket lagen [1976:371] om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.). Dessa regler kan, efter en bedömning i ett enskilt fall, medföra att t.ex. ett visst klädesplagg inte får bäras. Mot bakgrund av vad jag har anfört ovan måste emellertid som huvudregel gälla att den som är häktad har

text: Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to member states on the European Prison Rules.

text: rätt att bära egna kläder. Jag är därför mycket kritisk till hur man sett på denna fråga i häktet Österåker, där det motsatta förhållandet synes ha varit huvudregel.

text: Av utredningen framgår att begränsningen av rätten att bära privata kläder i häktet Österåker också beror på otillräckliga tvättmöjligheter. Jag inser självfallet att brist på resurser ibland kan göra det svårt för häkten och kriminalvårdsanstalter att tillgodose de rättigheter intagna har i olika avseenden.

text: Häktet Österåkers otillräckliga tvättkapacitet framstår dock enligt min mening som ett problem som bör vara förhållandevis lätt att åtgärda.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

title: Disciplinansvar för en polisman på grund av att hon utnyttjat sin tjänsteställning som polis i en privat angelägenhet

text: Anmälan

text: AA gjorde i en anmälan, som kom in till JO i juli 2007, gällande att kriminalinspektören BB vid Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts polismästardistrikt, gjort sig skyldig till ett allvarligt tjänstefel bestående i att hon yttrat sig på ett diskriminerande och kränkande sätt mot honom i en pågående vårdnads- och umgängestvist.

text: Han utvecklade sitt klagomål på följande sätt. Han är uppväxt i Pakistan och kom till Sverige 1999 efter att ha gift sig. I september 2000 fick han och hans hustru en son men redan påföljande månad skilde de sig. Sedan dess har de haft pågående vårdnads- och umgängestvister i olika domstolar. Hans tidigare hustru har bl.a. försökt att ”färga situationen” med s.k. hedersrelaterad problematik. I det avseendet sökte hon hjälp av BB, som i mars 2004 och i maj 2007 – i egenskap av polisman – skrev två yttranden om kulturrelaterade konflikter. I yttrandena, som var baserade på hans tidigare hustrus ensidiga beskrivning av situationen, uttryckte BB sig diskriminerande och kränkande om honom på grund av hans etniska härstamning. Hon beskrev den hedersrelaterade problematiken i Mellanöstern och försökte sedan dra generella slutsatser och ”klistra dem” på honom. BB vittnade också vid en domstolsförhandling i november 2005. Hon har således på ett oprofessionellt sätt hela tiden stött och bekräftat hans tidigare hustru i de pågående tvisterna som inte har något med brottslighet att göra. – Till anmälan fogades de aktuella yttrandena jämte handlingar från Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt.

text: Utredning

text: Göteborgs tingsrätts dom den 16 december 2005 och anteckningar vid huvudförhandling i mål T 8556-02 inhämtades. Av dessa och de till anmälan fogade handlingarna framgick bl.a. följande.

text: I en handling daterad den 16 mars 2004 upprättad med Rikskriminalpolisens namn och polisens emblem överst i vänstra hörnet, ställd till ”Berörda parter” samt rubricerad ”Brottsförebyggande dokument” uppgav sig BB belysa problem rörande kulturrelaterade konflikter och beskriva samhällsstrukturen i Pakistan. Detta

text: skedde i generella ordalag men hon uttalade sig även i det specifika fallet. Hon skrev bl.a.: ”Det finns därför god fog för [tidigare hustruns] oro att deras son skall föras ut ur landet och vårdas/tas omhand/ges bort till någon på AA:s släkts sida som inte har en son” och att det torde ”finnas en risk att [sonen] förs ut ur landet för att behålla släktens anseende” eftersom ”det är en son som AA har och skall bära familjens band vidare”. Handlingen var undertecknad av BB, krinsp. WCU/hedersrelaterat våld. På första sidan fanns hennes kontaktuppgifter, samtliga kopplade till hennes dåvarande tjänstgöring vid Rikskriminalpolisen.

text: I november 2005 hördes BB som vittne på AA:s tidigare hustrus begäran i den pågående vårdnads- och umgängestvisten. Enligt domen uppgav BB bl.a. att hon varit polis sedan 1988 och kommit att specialisera sig på brottslighet avseende hedersrelaterat våld.

text: I en handling daterad den 15 maj 2007 upprättad med Söderortspolisens (Stockholms län) namn och polisens emblem överst i vänstra hörnet, angående ”Ärende [tidigare hustruns namn]” och rubricerad ”Yttrande i kultur relaterad problembild” uttalade BB inledningsvis att hon i sin roll som polis, med specialinriktning på kulturrelaterade konflikter, kommit i kontakt med AA:s tidigare hustru. BB anförde därefter att hennes tidigare yttrande kvarstod och att det, enligt henne, alltjämt förelåg en hederskonflikt som inte fått någon slutlig lösning samt att hon på längre sikt ”ser att det finns en överhängande risk för [tidigare hustruns] fysiska och psykiska hälsa samt att deras gemensamma barn förs på ’semester’ till gamla hemlandet och blir kvar hos sin släkt på faderns sida”. Handlingen var undertecknad av BB, krinsp. Spec, kulturrelaterade konflikter. Angivet telefonnummer gick till Stockholmspolisen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: BB är anställd av Polismyndigheten i Stockholms län och har placering vid Söderorts polismästardistrikt. Från den 18 februari 2002 till den 16 april 2006 var BB tjänstledig från sin anställning vid polismyndigheten för en tillfällig anställning vid Rikskriminalpolisen (RKP). Vid tiden för upprättande av yttrandet den 16 mars 2004 samt den förhandling som hållits vid Göteborgs tingsrätt 2005 hade BB en tillfällig anställning vid RKP. Den 16 april 2006 återgick BB till sin anställning vid Söderorts polismästardistrikt. Vid tiden för upprättande av yttrandet den 15 maj 2007 var BB anställd vid polismyndigheten med placering vid Söderorts polismästardistrikts familjevåldsgrupp. Från den 20 augusti 2007 är BB tjänstledig från sin anställning vid polismyndigheten för att medverka i ett projekt kring hedersrelaterat våld som drivs av Stockholms kommun. Söderorts polismästardistrikt har gått igenom samtliga ärenden som utretts vid Söderorts polismästardistrikts familjevåldsenhet under den tid BB tjänstgjort vid enheten. Vid denna genomgång har polismyndigheten inte återfunnit något ärende som har koppling till AA eller hans före detta fru.

text: BB har uppgivit att hon under den tid hon arbetade på RKP reste runt i Sverige och föreläste kring kulturrelaterade frågor. Vad BB kan påminna sig i dag var det efter en av dessa föreläsningar som hon på sin fritid blev uppringd av AA:s före detta fru. Hennes ombud var intresserad av ett yttrande kring kulturrelaterade konflikter från BB, som sakkunnig på området. BB uppger att yttrandet inte skrevs i tjänsten i hennes egenskap av polis. BB har efter det första yttrandet upprättats vittnat via telefon i samband med en förhandling vid Göteborgs tingsrätt år 2005 mellan AA och hans före detta fru. BB uppger att hon i samband med förhandlingen inför tingsrätten var tydlig med att hon vittnade i egenskap av sakkunnig på området, inte i egenskap av polis. Efter förfrågan från den före detta frun upprättade BB ytterligare ett yttrande den 15 maj 2007. BB uppger även i denna del att yttrandet har skrivits på fritiden i hennes egenskap av sakkunnig på området för kulturrelaterade konflikter och inte i tjänsten i hennes egenskap av polis.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enlig

text: 4 kap. 1 § polisförordningen (1998:1558)

text: skall anställda inom polisen i arbetet uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. De skall uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet.

text: Bedömning

text: AA har i sin anmälan till JO riktat klagomål mot BB med anledning av yttranden som upprättats den 16 mars 2004 respektive den 15 maj 2007 samt BB:s agerande i samband med en förhandling vid Göteborgs tingsrätt under 2005. Vid tiden för det första yttrandets upprättande i mars 2004 samt den förhandling som hölls vid Göteborgs tingsrätt under 2005 tjänstgjorde BB inte vid polismyndigheten. Som redovisats ovan var BB tjänstledig från sin anställning hos myndigheten från februari 2002 till april 2006 för en tillfällig anställning vid RKP och var således under ledning och ansvar av denna myndighet. Polismyndigheten kan inte yttra sig över åtgärder som har vidtagits under ledning av en annan myndighet. Myndighetens yttrande kommer således att begränsa sig till den del av AA:s anmälan som avser upprättande av yttrandet den 15 maj 2007. Vid tiden för upprättande av yttrandet den 15 maj 2007 var BB anställd vid polismyndigheten. BB har uppgett att hon erhållit uppdraget att upprätta ett yttrande i egenskap av sakkunnig på området för kulturrelaterade konflikter, inte i hennes egenskap av polis och att yttrandet upprättats på hennes fritid. Söderorts polismästardistrikt har efter utredning inte kunnat hitta uppgift om att polismästardistriktet handlagt något ärende i vilket AA eller den före detta frun varit inblandade. Mot denna bakgrund är det polismästardistriktets bedömning att BB inte skrivit yttrandet i sin funktion som polis vid polismästardistriktet utan upprättat yttrandet på sin fritid. Söderorts polismästardistrikt har framfört att de ser allvarligt på hur BB på sin fritid använt polismyndighetens brevmall i samband med upprättande av skrivelser som inte har något samband med hennes tjänsteutövning. Polismästardistriktet avser därför att gå ut med information till hela polismästardistriktet om när man får använda polismyndighetens brevmallar. Polismyndigheten är mycket kritisk till att en anställd vid myndigheten har agerat på ett sätt som gör att myndighetens skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet och främst allas likhet inför lagen enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: kan ifrågasättas. Myndigheten ser även allvarligt på uppgifter om att polismän åsidosätter de skyldigheter som åligger polismän enligt bl.a.

text: 4 kap. 1 § polisförordningen

text: BB har på uppdrag av en privatperson upprättat ett yttrande som, utöver att ge en generell beskrivning av kulturrelaterade konflikter, innehåller BB:s bedömning av omständigheterna i ett enskilt fall. Det enskilda fallet har enligt den utredning som vidtagits av Söderorts polismästardistrikt inte varit föremål för utredning vid polismästardistriktet under den tid BB tjänstgjorde där. I yttrandet tar BB ställning för den privatperson som har ombett henne att upprätta yttrandet. Enligt uppgift till polismyndigheten har yttrandet kommit att användas av denna privatperson i ett pågående vårdnadsärende vid Stockholms tingsrätt. Yttrandet har upprättats på Söderorts polismästardistrikts brevmall som innehåller polisväsendets grafiska profil. BB har vidare undertecknat yttrandet med angivande av sin tjänstetitel. BB har genom att använda polismästardistriktets brevmall vid upprättande av yttrandet den 15 maj 2007 och samtidigt undertecknat yttrandet med sin tjänstetitel enligt polismyndighetens uppfattning givit intryck av att skrivelsen upprättats i tjänsten och att den därmed har en officiell karaktär. Enligt myndighetens uppfattning ger yttrandet läsaren intryck av att BB upprättat yttrandet i egenskap av polis och att hon företräder och även redovisar polismästardistriktets och således myndighetens inställning till den beskrivna situationen. Det förhållandet att Söderorts polismästardistrikt inte har handlagt något ärende i vilket AA eller den före detta frun är inblandade påverkar inte myndighetens uppfattning i frågan. Detta förfarande – att utforma en privat skrivelse på ett sätt som ger den karaktären av att vara officiell – är högst olämpligt. Myndighetens bedömning är, mot bakgrund av de yttre omständigheterna kring upprättandet av yttrandet och yttrandets slutliga utformning, att yttrandet måste anses ha upprättats i tjänsten eller i vart fall haft en så nära anknytning till tjänsten att det får anses ha upprättats i tjänsten.

text: Polismyndigheten kompletterade därefter yttrandet enligt i huvudsak följande.

text: Söderorts polismästardistrikts bedömning är att, för det fall yttrandet skall anses ha upprättats i tjänsten, BB genom sitt agerande åsidosatt sina skyldigheter i anställningen. Åsidosättandet kan inte bedömas som ringa och skall därför föranleda disciplinär åtgärd. Polismyndigheten får med hänvisning till tidigare ingivet yttrande och den information som lämnats i JO:s kompletterande skrivelse, framföra följande. Myndighetens bedömning är att det finns skäl för JO att påkalla att BB:s agerande med anledning av upprättande av aktuellt yttrande prövas i arbetsrättslig ordning.

text: AA kom in med ett yttrande.

text: I ett beslut den 11 april 2008 anförde chefsJO Melin bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Jag vill först framhålla att JO inte bör till utredning ta upp förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om inte särskilda skäl föreligger. Vid tidpunkten för AA:s anmälan till JO hade det förflutit mer än tre år sedan BB skrev yttrandet i mars 2004. Mot denna bakgrund, samt med hänsyn till att disciplinpåföljd får meddelas bara om en arbetstagare inom två år från förseelsen skriftligen har underrättats om vad som anförs mot honom (17 § lagen [1994:260] om offentlig anställning), har jag inte funnit tillräcklig anledning att närmare utreda omständigheterna kring yttrandet i mars 2004. Detta ska emellertid inte förstås så att jag anser att BB:s handlande i denna del är invändningsfritt utan endast som ett konstaterande av att jag inte finner tillräckliga skäl att ta upp saken till prövning.

text: Jag övergår nu till att pröva BB:s upprättande av yttrandet den 15 maj 2007.

text: Av utredningen framgår att den aktuella handlingen upprättades med polisens namn och emblem överst i vänstra hörnet; enligt Söderorts polismästardistrikt har dess brevmall använts. Handlingen avsåg ”Ärende [tidigare hustrun]” och var rubricerad ”Yttrande i kultur relaterad problembild”. Vidare var yttrandet undertecknat av BB med angivande av hennes tjänstetitel. I handlingen angavs också hennes direkttelefonnummer hos Stockholmspolisen.

text: Som förklaring till sitt engagemang i tvisten mellan AA och hans tidigare hustru har BB uppgett att hon blev kontaktad av den tidigare hustrun eftersom dennas ombud var intresserad av att få ett yttrande kring kulturrelaterade konflikter från BB, som sakkunnig på området. Enligt BB skrevs bl.a. det nu aktuella yttrandet på fritiden i hennes egenskap av sakkunnig på området för kulturrelaterade konflikter och inte i tjänsten i hennes egenskap av polis.

text: Det finns självfallet inte något förbud mot att en offentlig befattningshavare i en privat angelägenhet använder de kunskaper och erfarenheter som denne fått i sin anställning. Däremot kan lämpligheten av att använda sin tjänstetitel i sådana situationer på goda grunder diskuteras. JO har exempelvis tidigare uttalat att en domare bör vara restriktiv med att använda sin tjänstetitel när domaren som privatperson agerar i ett rättsligt sammanhang och att det inte får förekomma att en domare använder sin titel på ett sådant sätt att den kan uppfattas som ett påtryckningsmedel (se JO 2004/05 s. 54). Motsvarande resonemang kan givetvis föras beträffande en polisman.

text: Det är vidare av grundläggande betydelse för förtroendet för polisen att en skrivelse som en polisman avfattar i en privaträttslig angelägenhet inte är utformad på ett sådant sätt att läsaren bibringas intrycket att skrivelsen är upprättad i tjänsten och kanske t.o.m. ger uttryck för polismyndighetens uppfattning i frågan. Det är givet att t.ex. ett yttrande som uppfattas vara upprättat av en polisman i dennes tjänst tillmäts särskild vikt. Brevmallar med en polismyndighets namn och emblem ska därför naturligtvis inte användas vid upprättande av skrivelser som saknar samband med utövandet av tjänsten. Om en polisman engagerar sig i en privat angelägenhet, måste det således göras helt klart att denne inte handlar i tjänsten och uttalar sig på myndighetens vägnar.

text: Enligt min mening ger utformningen av BB:s yttrande den 15 maj 2007 otvetydigt intryck av att det avgetts i hennes egenskap av polisman vid Söderortspolisen. Innehållet i handlingen är inte heller sådant att det, trots allt, måste stå klart för en läsare att det är BB:s privata uppfattning i saken som redovisas. I likhet med polismyndigheten anser jag att ett sådant förfarande – att utforma en privat skrivelse på ett sätt som ger intryck av att den är avgiven i tjänsten – är högst olämpligt. Genom att utnyttja sin ställning som polisman i en privat angelägenhet har BB, enligt min uppfattning, åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sätt som innefattar sådan tjänsteförseelse som enligt 14 § lagen om offentlig anställning bör föranleda disciplinpåföljd. Jag beslutar därför att överlämna ärendet till Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnd för prövning av denna fråga.

text: Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnds bedömning

text: I ett beslut den 18 juni 2008 ålade Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnd BB disciplinpåföljd i form av löneavdrag för fem dagar.

text: I sin motivering slog personalansvarsnämnden först fast att BB:s handlande, även om det inte skett i tjänsten, hade sådan anknytning till hennes anställning som polis att det kunde prövas i disciplinär ordning. Därefter anförde nämnden följande.

text: Det är av grundläggande betydelse att allmänheten och andra myndigheter kan lita på att en skrivelse som framstår som en av Polisen avgiven handling verkligen har Polisen som avsändare. En skrivelse från en polismyndighet tillmäts en särskild betydelse. Detta förtroende får inte missbrukas.

text: BB:s handlande är ägnat att rubba allmänhetens och andra myndigheters förtroende för Polisen. Genom att hon i en pågående rättsprocess gällande vårdnaden av ett barn använt sig av polismyndighetens namn och emblem samt tjänstetitel har hon åsidosatt vad som ålegat henne i anställningen. Felet framstår som så allvarligt att strängare påföljd än varning är påkallad. Hon ska därför åläggas disciplinpåföljd i form av löneavdrag för fem dagar.