title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Migrationsverkets handläggning av en ansökan om uppehållstillstånd

text: Justitiekanslern uttalar i detta ärende kritik mot Migrationsverket för brister i handläggningen av ett ärende om uppehållstillstånd.

text: Justitiekanslern tillerkänner GM skadestånd med 11 165 kr och uppdrar åt Migrationsverket att se till att ersättningen betalas ut till honom.

text: MW:s ersättningsanspråk avslås.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 20 maj 2013 gav GM till Migrationsverket in en ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd grundat på anknytning till MW. Ansökan kompletterades dagen därpå med s.k. anknytningsutredning. Den 23 maj 2013 skickade Migrationsverket en uppmaning till GM att kontakta svensk utlandsbeskickning för intervjutid. Intervjun ägde rum i juni 2013.

text: I september 2013 kontaktade MW handläggaren på Migrationsverket för att kontrollera om det innebar något problem för handläggningen av ärendet att GM besökte henne i Sverige under perioden den 25 oktober 2013–20 januari 2014. Enligt besked från handläggaren skulle Migrationsverket avvakta med beslutet tills GM lämnat Sverige.

text: Lördagen den 19 oktober 2013 kontaktade MW handläggaren per e-post för information om handläggningstiden i ärendet. Under förmiddagen den aktuella dagen förekom viss e-postkommunikation mellan MW och handläggaren, varvid bl.a. frågan om handläggning med förtur uppkom. Av e-postkommunikationen framgår att MW meddelade att någon förtur inte begärdes eftersom hon uppfattade det som att det kunde innebära en större risk för avslag. Hon meddelade vidare att GM skulle höra av sig under vecka 44, då handläggaren enligt egen uppgift åter skulle vara tillgänglig. På eftermiddagen samma dag återkom handläggaren per e-post med följande meddelande till MW.

text: Hej igen,

text: Jag har redan tagit upp ärendet. Du och jag har skrivit till varandra i en timme idag och jag har under tiden granskat ärendet och kommer förhoppningsvis besluta under nästa vecka. Tiden för vår konversation inkluderas alltså i handläggningen.

text: Dagen därpå, den 20 oktober 2013, skickade GM ett e-postmed-delande till handläggaren, där han bad att få veta om det saknades något i ärendet. Han förklarade att han i så fall ville få möjlighet att inkomma med kompletteringar. Meddelandet besvarades inte.

text: Migrationsverket beslutade den 21 oktober 2013 att avslå GMs ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd. Sammanfattningsvis bedömde Migrationsverket att GMs och MW:s förhållande inte var seriöst i

text: utlänningslagens

text: mening. Uppehållstillstånd kunde därför inte beviljas med stöd av

text: 5 kap. 3 a § utlänningslagen

text: . Enligt verket fanns inte heller i övrigt skäl att bevilja uppehållstillstånd.

text: Efter att beslutet hade meddelats kontaktade MW och GM Migrationsverket och framförde önskemål om att få till stånd ett möte. Kontakterna resulterade i ett e-postmeddelande den 24 oktober 2014 från enhetschefen till MW med följande lydelse.

text: Hej M!

text: Du har vid ett stort antal tillfällen kontaktat handläggare [D.C.] och teamledare [A.L.] som arbetar på Migrationsverkets tillståndsprövningsenhet i Sundsvall angående ärendet 12408034.

text: Jag vill nu försöka klargöra för dig hur hanteringen av beslut m.m. går till på Migrationsverket.

text: För det första har vi en mycket hög sekretess när det gäller våra ärenden, vilket innebär att vi inte svarar på några som helst frågor om ärenden som rör andra personer än den sökande själv om det inte finns någon fullmakt som innefattar den rätten, utfärdad av sökanden och utställd till en annan namngiven person.

text: För det andra är ärendet definitivt avslutat hos Migrationsverket när beslutet är fattat och verket kan då inte ompröva sitt eget beslut. Då återstår endast att överklaga enligt den ordning som anges på beslutet.

text: Det innebär alltså att du för det första inte har rätt att få någon information om det ärende som du hänvisar till eftersom du inte har någon fullmakt som ger dig den rätten och för det andra är ärendet helt avslutat hos Migrationsverket eftersom det finns ett överklagningsbart beslut. Då återstår alltså rätten försökanden att överklaga beslutet till Migrationsdomstolen.

text: Det går inte att i efterhand ändra något i, eller komplettera, ett ärende till Migrationsverket som verket har fattat ett beslut i och som därmed äravslutat. Det som sökanden därefter vill klaga på, anföra, komplettera, förtydliga eller förklara måste han/hon då göra genom att överklaga till nästa instans, Migrationsdomstolen. Ärendet är definitivt avslutat hos Migrationsverket. Det är helt utsiktslöst, både för den sökande och Migrationsverkets tjänstemän, att föra några som helst diskussioner om kompletteringar, förtydliganden m.m. med t.ex. handläggaren på Migrationsverket i ett ärende som beskrivs enligt ovan.

text: Jag ber dig vänligen respektera detta och hänvisar i förekommande fall till regelverket om överklagande av Migrationsverkets beslut.

text: GM överklagade Migrationsverkets beslut till Migrationsdomstolen, Förvaltningsrätten i Luleå, som i en dom den 25 februari 2014 upphävde Migrationsverkets beslut och beviljade GM ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd. Av domskälen framgår bl.a. följande.

text: Brister i handläggningen

text: GM har anfört att Migrationsverket inte uppfyllt sin kommuniceringsskyldighet och att målet därför ska återförvisas till verket för förnyad handläggning. Av

text: 13 kap. 9 §

text: UtlL framgår att bestämmelsen om kommunicering i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om rätt för en part att få del av uppgifter gäller i mål om tidsbegränsade uppehållstillstånd endast när utlänningen är bosatt eller vistas i Sverige. Eftersom GM varken var bosatt eller vistades i Sverige under tiden för Migrationsverkets handläggning, saknade Migrationsverket kommuniceringsskyldighet i det aktuella ärendet. Förvaltningsrätten konstaterar mot denna bakgrund att det inte framkommit sådana brister i handläggningen som medför att målet ska återförvisas.

text: Uppehållstillstånd m.m.

text: Inledningsvis noterar migrationsdomstolen att oavsett om Migrationsverket vid tidpunkten för det överklagade beslutet haft fog för att avslå GM:s ansökan om uppehållstillstånd har migrationsdomstolen att bedöma målet utifrån de vid prövningstillfället rådande omständigheterna (jfr

text: MIG 2007:5

text: Hos migrationsdomstolen har GM vidare anfört att paret träffats mellan den 29 augusti och den 8 september 2013 och att han varit sammanboende med MW i Sverige från och med slutet av oktober 2013 till och med den 20 januari 2014. Till stöd för detta har han lämnat in kopior på sitt och MW:s stämplade passhandlingar, boardingpass och bokningsbekräftelser, fotografier samt intyg från deras respektive familjer.

text: Vid en sammantagen bedömning av den ingivna dokumentationen finner migrationsdomstolen inte anledning att ifrågasätta att GM och MW, efter att MW flyttat ut från den tidigare gemensamma bostaden och skilsmässan vunnit laga kraft, har träffat varandra i den omfattning som nu gjorts gällande. Vid dessa förhållanden anser migrationsdomstolen vidare att den omständigheten att paret etablerade sitt förhållande medan MW fortfarande var gift inte medför skäl för att ifrågasätta seriositeten i det åberopade förhållandet.

text: Migrationsdomstolen finner således, vid en sammantagen bedömning av vad som framkommit i målet hos migrationsdomstolen, att GM har gjort sannolikt att det åberopade förhållandet med MW är seriöst. Det föreligger därmed förutsättningar för att bevilja GM uppehållstillstånd på grund av anknytning till MW i enlighet med

text: 5 kap. 3 a § första stycket 1

text: UtlL.

text: Den 18 mars 2014 beviljade Migrationsverket GM tillfälligt uppehålls- och arbetstillstånd.

text: Anspråket m.m.

text: MW har i en skrivelse till Justitiekanslern framfört klagomål mot Migrationsverkets handläggning samt, för sin egen del och för GM:s räkning, begärt skadestånd av staten med 11 165 kr avseende kostnader för juridiskt ombud hänförliga till processen i Migrationsdomstolen.

text: Till stöd för anspråket har de anfört i sammanfattningsvis följande. Under den e-postkommunikation som förekom den 19 oktober 2013 informerade handläggaren MW om att ärendet inte var komplett och att MW inte hade rätt att ta del av information i ärendet. Sedan MW förklarat detta för GM, kontaktade han handläggaren per e-post dagen därpå och efterfrågade besked om vad som saknades i ärendet. E-postmeddelandet besvarades inte. – Migrationsverkets beslut meddelades alltså utan att GM bereddes tillfälle att komplettera sin ansökan, trots att han framfört önskemål om detta. Migrationsverket ska bedöma ärendet utifrån de vid prövningstillfället rådande omständigheterna. I detta fall borde handläggaren ha kallat MW, i egenskap av referensperson, till intervju för att utreda rådande omständigheter. Bristerna i handläggningen har fått till följd att beslutet fattats på ett bristfälligt underlag. Vidare saknar beslutet saklig motivering och verkar grunda sig på handläggarens subjektiva uppfattning. – Efter att beslutet meddelats bad de att få boka ett möte med handläggaren för att få omständigheterna förklarade. Deras förfrågan besvarades av enhetschefen, som nekade dem ett sådant möte och i stället hänvisade dem till att överklaga beslutet. Migrationsverket har inte haft rätt att neka dem möjligheten till ett möte vid en tidpunkt som var lämplig för myndigheten. Enhetschefen skrev också, i strid med gällande lag, att Migrationsverket inte kunde öppna ett ärende i efterhand och ändra något. – Migrationsverkets handläggning av ärendet har medfört att GM har varit hänvisad till att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Att överklaga utan biträde av juridiskt skolat ombud har, med hänsyn till Migrationsverkets bristfälliga handläggning, inte varit aktuellt.

text: Utredningen

text: Migrationsverket har yttrat sig och anfört bl.a. följande.

text: Migrationsverkets bedömning om det förekommit brister i handläggningen

text: När det gäller frågan om muntlig handläggning ska hållas är det

text: 14 § förvaltningslagen

text: som gäller.

text: I ansökan till JK anförs att Migrationsverket brustit i handläggningen då verket inte hållit muntlig förhandling med i vart fall referenspersonen innan beslut fattats i ärendet. Till stöd för denna argumentation hänvisas bl.a. till

text: prop. 1999/2000:43

text: Migrationsverket konstaterar att det inte finns några krav på att muntlig utredning ska hållas i anknytningsärenden. Av en senare prop. än den som hänvisas till i ansökan,

text: prop. 2005/06:72, s 53

text: ff, framgår bl.a. att det är upp till myndigheten att självt avgöra om och i vilken utsträckning olika handläggningsmöjligheter ska utnyttjas och att det inte är obligatoriskt med muntlig handläggning i anknytningsärenden. Innehållet i slutsatserna av

text: prop. 2005/06:72

text: är inarbetade i Migrationsverkets rutinhandbok för besök och bosättning.

text: Migrationsverket kan således inte anses ha brustit i handläggningen genom att inte hålla muntlig utredning i ärendet.

text: I ansökan till JK anförs att beslut fattats på felaktiga grunder genom att handläggaren ignorerat sökandens försök till kontakt.

text: Genom sökandens e-mail direkt till handläggaren dagen innan beslut i ärendet, men även genom referentens kontakter med handläggaren, är det i ärendet utrett att handläggaren kände till att sökanden och referenten önskade få besked om något saknades i ärendet och att de i så fall önskade få möjlighet att komplettera ärendet innan beslut fattades. Trots detta fattades beslut i ärendet utan att ge sökanden och referenten möjlighet att inom viss tid inkomma med komplettering i ärendet och slutföra sin talan. Såvitt utrett besvarades aldrig sökandens fråga.

text: Som framgår av

text: MIG 2007:45

text: I och II är det den som ansöker om en förmån som ska bevisa att han/hon uppfyller förutsättningarna för att beviljas förmånen. Förvaltningsmyndigheter har emellertid också ett utredningsansvar enligt den s.k. officialprincipen. Principen är inte lagfäst men får ändå anses gälla generellt för myndigheter. Vad gäller migrationsmål har JO i ett tillsynsärende mot Migrationsverket, JO 3961-2004, yttrat bl.a. att officialprincipen innebär att myndigheten ska leda utredningen och se till att den får ett tillräckligt underlag för besluten. Tillsynsärendet gällde i och för sig ett asylärende, dvs. ett ärende där det var fråga om att tillämpa skyddslagstiftning, men JO:s allmänna överväganden om officialprincipen torde vara tillämpligt även på nu aktuellt ärende om anknytning.

text: Även om det som utgångspunkt är sökanden som ska bevisa att han eller hon uppfyller förutsättningarna för att beviljas en förmån, borde mot bakgrund av sökandens och referentens uttryckliga önskemål om att få besked om något saknades i ärendet, handläggaren givit dem möjlighet att komplettera ärendet innan beslut fattades. Av

text: förvaltningslagen

text: 4 §

text: framgår dessutom att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Migrationsverket bedömer att handläggningen av ärendet får anses – trots förvaltningsrättens uttalande som hänvisar till möjlighet att göra undantag från kommunikationsplikten i

text: 17 § förvaltningslagen

text: – vara bristfällig och inte förenlig med officialprincipen och

text: förvaltningslagens

text: 4 §

text: I ansökan anförs att enhetschefen skrivit ett e-mail vars innehåll strider mot

text: förvaltningslagen

text: 27 §

text: I ärendet är utrett att enhetschefen vid den berörda enheten via e-mail har lämnat besked till sökanden och referenten att Migrationsverket inte kan öppna ett ärende i efterhand för att ändra på något.

text: Migrationsverket konstaterar att enhetschefen har lämnat felaktig information. Av

text: förvaltningslagen

text: 27 §

text: framgår att en myndighet i vissa fall kan ompröva beslut som den har meddelat som första instans. Migrationsverket genom enhetschefen har givit felaktig information som inte är förenlig med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser.

text: I ansökan till JK anförs att det inte varit lagligt för Migrationsverket att neka önskemål från sökanden och referenten om att få ett möte med handläggaren för att diskutera ärendet.

text: I ärendet är utrett att sökanden och referenten, efter beslutet i ärendet, i e-mail till bl.a. handläggaren i ärendet framställt önskemål om ett möte för att diskutera ärendet. Mötet nekades av Migrationsverket genom svar av enhetschefen.

text: Migrationsverket konstaterar att bestämmelsen i

text: 5 § förvaltningslagen

text: om skyldigheten för myndigheter att ta emot besök från enskilda gäller myndigheten som sådan och inte enskilda tjänstemän. Då Migrationsverket vid den berörda enheten har en reception som är öppen för besökare som önskar ställa frågor och få upplysningar får Migrationsverket anses uppfylla kraven enligt

text: 5 § förvaltningslagen

text: Mot bakgrund av vad som förevarit i ärendet bedömer Migrationsverket att den berörda enheten ändå borde ha berett sökanden och referenten möjlighet till ett besök och samtal med handläggaren och/eller annan person som är insatt i ärendet. I vart fall borde Migrationsverket genom svaret till sökanden och referenten i enlighet med

text: förvaltningslagen

text: 4 §

text: gett vägledning och råd och inte bara hänvisat till möjligheten att överklaga och att det är utsiktslöst för Migrationsverkets tjänstemän att föra några som helst diskussioner med den sökande.

text: Migrationsverkets bedömning av om skadestånds[ansvar] föreligger för staten på grund av Migrationsverkets handläggning

text: Enligt anmälan till JK önskar sökanden och referenten ekonomisk kompensation för de kostnader de fått för juridiskt ombud i samband med överklagan till domstol. Hade Migrationsverket handlagt ärendet enligt lagar och regler hade ett juridiskt ombud inte behövt anlitas.

text: Migrationsverket bedömer att det av ärendet inte framgår att omständigheterna är sådana att den skada som kan ha åsamkats av Migrationsverkets försumliga handläggning medför att skadestånd ska utgå enligt 3 kap. 2 § 1.

text: I

text: utlänningslagen (2005:716)

text: 18 kap. 1 §

text: framgår under vilka omständigheter offentligt biträde kan förordnas i utlänningsärenden. Nu aktuellt ärende tillhör inte de ärenden där offentligt biträde kan beviljas. Med största sannolikhet hade inte heller rättshjälp med stöd av

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: kunnat utgå.

text: Förvaltningsdomstolarnas utredningsansvar enligt

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: och domstolarnas materiella processledning gör att biträdesbehovet i dessa domstolar inte är detsamma som i mål i allmän domstol. Lagstiftaren förutsätter således att den enskilde inte ska behöva ha stöd av ombud i utlänningsärenden rörande anknytning. Det har stått sökanden och referenten fritt, och varit fullt möjligt, för dem att själva överklaga Migrationsverkets beslut utan att anlita ombud. Migrationsverket anser därför att det inte råder orsakssamband mellan den uppgivna skadan och Migrationsverkets bristande handläggning.

text: Migrationsverket bedömer att det kan vara fråga om tjänstefel i fråga om vissa delar av handläggningen, främst då i fråga om handläggarens underlåtenhet att besvara fråga från sökanden om behovet av kompletteringar i ärendet. Skadestånd skulle i sådant fall kunna utgå enligt

text: skadeståndslagen

text: 3 kap. 2 § 2.

text: Som framgår av ärendet var det av stor betydelse för utgången av ärendet att sökanden och referenten gavs möjligheten att få komplettera ärendet. Om sökanden och referenten givits möjlighet att komplettera ärendet hade handläggaren sannolikt fått information som påverkat utgången av ärendet. Beslutet grundas t.ex. på att sökanden och referenten inte setts efter den 10 juni 2013. Som framgår ovan krävs dock för att det ska vara fråga om skadeståndsgrundande kränkning enligt

text: skadeståndslagen

text: att det ska vara fråga om allvarlig kränkning av en viss person.

text: Migrationsverket bedömer att den uppgivna skadan inte kan anses ha uppkommit på grund av något sådant typiskt sett integritetskränkande brott som alltså är en förutsättning för att ersättning för att ersättning ska utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser

text: 3 kap. 2 § 2.

text: Migrationsverket avstyrker således att skadestånd ska utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: Fråga är i stället om bristerna i handläggningen i detta fall innefattar en överträdelse av Europakonventionen för vilken ersättning i så fall kan utgå utan särskilt stöd i lag.

text: Av

text: artikel 1 i Europakonventionen

text: följer att konventionsstaterna är förpliktade att se till att var och en kommer i åtnjutande av de rättigheter som den enskilde tillförsäkras i konventionen. Den artikel som skulle kunna bli aktuell i nu aktuellt ärende är

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: enligt vilken en person, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse mot honom eller henne för brott, har rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som har upprättats enligt lag.

text: Av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: följer vidare att konventionsstaterna är skyldiga att tillse att var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har kränkts, har tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet för att komma till rätta med kränkningen. I de fall

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: är tillämplig ska den enskilde tillförsäkras tillgång till domstolsprövning i en rättssäker process. Bestämmelsen uppställer en rad olika specifika krav på hur domstolsprövningen ska vara utformad för att den ska anses innefatta tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier. Den primära rätt som följer av artikeln avser dock själva tillgången till domstolsprövning som sådan (access to court). Av Europadomstolens fasta praxis framgår att de rättigheter som följer av Europakonventionen, bl.a. rätten till domstolsprövning, ska garanteras på ett effektivt sätt. Bedömningen av om den enskildes rätt till domstolsprövning har upprätthållits ska därmed göras mot bakgrund av samtliga de omständigheter som präglar det enskilda fallet. Även om det internationella systemet i princip tillhandahåller en möjlighet till domstolsprövning kan det därför bli fråga om en överträdelse av konventionen om den enskildes rätt i det konkreta fallet trots detta har blivit illusorisk.

text: Migrationsverket bedömer att det är osäkert om Europakonventionens bestämmelser är tillämpliga på en situation där det är fråga om brister i handläggningen. Även om det finns brister i Migrationsverkets handläggning och även om Europakonventionens bestämmelser skulle vara tillämpliga bedömer Migrationsverket att någon kränkning av rätten enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: eller någon annan artikel inte har förekommit i detta fall. Att det är så framgår tydligt genom att sökanden har kunnat överklaga Migrationsverkets beslut till migrationsdomstolen som även har ändrat beslutet till sökandens fördel. Migrationsverket bedömer därför att skadestånd inte kan utgå enligt Europakonventionens bestämmelser.

text: Sammanfattningsvis avstyrker Migrationsverket att skadestånd ska utgå.

text: MW och GM har lämnat synpunkter på Migrationsverkets yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets handläggning av och beslut i ärenden om uppehållstillstånd är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel etc. att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Justitiekanslerns ställningstagande

text: MW:s anspråk

text: Enligt en huvudregel i svensk skadeståndsrätt utgår skadestånd på grund av fel eller försummelse vid myndighetsutövning endast till den som har varit föremål för myndighetsåtgärden. En skada som endast indirekt träffar en annan skadelidande ersätts normalt inte (jfr

text: NJA 1988 s. 62

text: och

text: NJA 1975 s. 533

text: Den myndighetsutövning som har förevarit med anledning av ansökan om uppehållstillstånd har varit riktad mot GM och inte mot MW. MW:s anspråk är därmed en sådan indirekt skada (tredjemansskada) som i princip inte är ersättningsgill enligt svensk skadeståndsrätt (se t.ex. betänkandet Det allmännas skadeståndsansvar

text: SOU 1993:55 s. 57

text: och

text: f. och Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2:a uppl. s. 126 och 130). MW kan därför inte själv grunda något skadeståndsanspråk på handläggningen eller beslutet i ärendet hos Migrationsverket. Med hänsyn till det anförda kan MW:s anspråk på skadestånd inte bifallas.

text: GM:s anspråk

text: Enligt huvudregeln i

text: 17 § förvaltningslagen

text: ska i ett förvaltningsärende en part underrättas om alla uppgifter som tillförs ärendet och få tillfälle att yttra sig innan ärendet avgörs. Bestämmelsen är i princip tillämplig på utlänningsärenden, men av

text: 13 kap. 9 § utlänningslagen

text: följer att kommunikationsplikten enligt bestämmelsen i

text: förvaltningslagen

text: gäller i ärenden om tidsbegränsat uppehållstillstånd endast när utlänningen är bosatt eller annars vistas i Sverige.

text: Frågan om Migrationsverket har uppfyllt sin kommuniceringsskyldighet har prövats av migrationsdomstolen. Justitiekanslern finner i den delen inte skäl att göra någon annan bedömning än den domstolen har gjort. Att Migrationsverket i detta fall inte har haft någon kommuniceringsplikt innebär emellertid inte att verket inte skulle ha en serviceskyldighet och en skyldighet att utreda ärendet.

text: Varje förvaltningsmyndighet har på sedvanerättslig grund en utredningsplikt, dvs. ansvar för att ärendena blir tillräckligt utredda (

text: prop. 1985/86:80 s. 19

text: ). Denna officialprincip innebär att myndigheten ska leda utredningen och se till att den får ett tillräckligt underlag för besluten. Myndigheten måste dock inte alltid sköta utredningen själv utan har möjlighet att ge en sökande eller annan part tillfälle att komplettera utredningen. Myndighetens utredningsansvar går emellertid olika långt i olika typer av ärenden. Vad som är lämpligt bör bedömas med hänsyn till flera faktorer. I centrum står givetvis den enskildes behov av hjälp. Frågan art bör också beaktas liksom bl.a. resursernas omfattning (a.a. s. 20).

text: Myndigheterna har också en serviceskyldighet. Den innebär bl.a. attmyndigheterna ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde (

text: 4 § förvaltningslagen

text: ). Serviceskyldigheten är vidsträckt men inte obegränsad. Av bestämmelsen framgår att hjälpen ska lämnas ”i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet”. Myndigheten har alltså att göra en allmän lämplighetsbedömning från fall till fall av hur långt den ska sträcka sin service.

text: I detta fall har Migrationsverket meddelat beslut i GM:s ärende utan att först besvara hans fråga om behovet av kompletteringar i ärendet. Enligt Justitiekanslern kan hans e-postmeddelande den 20 oktober 2013 svårligen uppfattas på annat sätt än att han ville få möjlighet att, vid behov, komplettera sin ansökan. Med hänsyn också till innehållet i de e-postmeddelanden som MW skickade den 19 oktober 2013 måste önskemålet ha stått klart också för handläggaren. Något sakligt skäl för att inte besvara hans fråga eller för att neka honom möjligheten att komplettera sin ansökan har, såvitt framkommit genom utredningen här, inte funnits.

text: Det har självfallet varit av stor vikt för GM att Migrationsverket inför sitt beslut har haft ett så fullgott beslutsunderlag som möjligt. Det finns inte heller något som tyder på att en eventuell komplettering från GM på något avgörande sätt skulle ha fördröjt ärendets handläggning. Enligt det besked handläggaren tidigare hade lämnat till MW var nämligen ett beslut att vänta först några månader senare. Frågan om förtur har visserligen berörts i e-postkommunikationen mellan handläggaren och MW. Något utrymme för att uppfatta MW:s meddelanden som en begäran om förtur finns dock inte. Dessutom torde hon, i egenskap av referensperson, inte i formell mening ha varit behörig att framställa en sådan begäran. I ljuset av dessa omständigheter framstår handläggarens åtgärd att företa ärendet till avgörande redan den 21 oktober 2013 som svårbegriplig.

text: Migrationsverkets beslut grundade sig bl.a. på att GM och MW inte hade setts efter den 10 juni 2013. I efterhand kan det konstateras att det måste kunna hållas för sannolikt att information som hade haft betydelse för utgången av ärendet hade kunnat förebringas om ytterligare utredningsåtgärder hade vidtagits från verkets sida, t.ex. genom att ge GM möjlighet att inkomma med kompletteringar. Justitiekanslern anser sig dock inte, på föreliggande underlag, kunna dra någon säker slutsats huruvida ärendet, med beaktande av officialprincipen, borde ha utretts vidare av Migrationsverket. När det gäller frågan om Migrationsverket borde ha berett GM och/eller MW tillfälle att lämna uppgifter muntligt i ärendet ska då beaktas att det är

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om muntlig handläggning (

text: 14 §

text: ) som gäller även för s.k. anknytningsärenden och att den enskilde inte har någon ovillkorlig rätt till muntlig handläggning (se

text: prop. 2005/06:72, s. 54

text: f.). Någon begäran om att få lämna upplysningar muntligt har, såvitt framkommit av utredningen här, inte framförts av GM eller MW under ärendets handläggning.

text: Det står under alla omständigheter klart att Migrationsverket borde ha besvarat GM:s fråga och berett honom tillfälle att komplettera sin ansökan med eventuell ytterligare utredning innan beslut i ärendet meddelades. Som tidigare angetts hade upplysningar som haft betydelse för utgången av ärendet kunnat läggas fram. Migrationsverkets handläggning har varit sådan att denna sammantaget får anses vara skadeståndsgrundande för staten.

text: Huvudregeln inom den administrativa processen är att den enskilde själv får bära kostnaderna för rättegången. Däremot kan enligt gällande skadeståndsrättsliga principer ersättning utgå för kostnader som en enskild har haft för att komma till sin rätt om kostnaderna har vållats genom fel eller försummelse från en myndighets sida.

text: Till följd av bristerna i Migrationsverkets handläggning har GM varit hänvisad till att överklaga verkets beslut för att få till stånd en prövning där de ytterligare omständigheter han önskade framföra kunde beaktas. GM:s kostnader för ombudet får anses utgöra en adekvat följd av bristerna i Migrationsverkets handläggning. Han är därför berättigad till ersättning för de ombudskostnader som varit skäligen påkallade för att bevaka hans rätt.

text: Till stöd för sitt anspråk har han åberopat en faktura med bifogad åtgärdsspecifikation. Justitiekanslern finner inte skäl att ifrågasätta beloppets skälighet. GM ska alltså tillerkännas ersättning med 11 165 kr.

text: Tillsynsaspekter

text: Justitiekanslern finner anledning att, inom ramen för sin tillsynsverksamhet, göra vissa uttalanden med anledning av de klagomål som MW och GM i övrigt har riktat mot Migrationsverkets handläggning av ärendet.

text: Enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: ska en myndighet, under vissa förutsättningar, ändra ett beslut som är uppenbart oriktigt. En ytterligare förutsättning för skyldigheten att ompröva ett beslut är att beslutet kan ändras snabbt och enkelt. Skyldigheten att ompröva ett beslut gäller generellt. Något krav på överklagande eller en begäran om omprövning finns alltså inte.

text: Det kan konstateras att den information som enhetschefen lämnade i e-postmeddelandet den 24 oktober 2013 inte var korrekt. Meddelandet innehåller inte någon information om myndighetens möjlighet att ompröva sitt beslut, utan ger klart besked att någon sådan möjlighet över huvud taget inte finns. Det är naturligtvis inte tillfredsställande att Migrationsverket lämnar missvisande information i detta avseende, inte minst mot bakgrund av de brister som förekommit tidigare under ärendets handläggning. Migrationsverket förtjänar kritik för detta.

text: Justitiekanslern delar Migrationsverkets bedömning att verket, inom ramen för sin servicesskyldighet, kunde ha lämnat tydligare vägledning och råd till GM och MW då de efter avslagsbeslutet kontaktade verket för att få en förklaring till handläggningen av ärendet och beslutet. Någon skyldighet för handläggaren att tillmötesgå deras begäran om ett personligt möte har dock inte funnits.

text: Migrationsverket har motiverat avslagsbeslutet. Migrationsdomstolen, som har haft ett delvis annat beslutsunderlag, har gjort en annan bedömning än Migrationsverket. Utredningen ger dock inte stöd för slutsatsen att Migrationsverkets beslut – i materiellt hänseende – skulle grunda sig på handläggarens subjektiva uppfattning och inte vara sakligt grundat.

text: Det samlade intrycket av handläggningen är emellertid av det slaget att Justitiekanslern anser sig behöva erinra om att den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Med detta uttalande avslutas ärendet här.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om att inleda förundersökning avseende brott mot tystnadsplikt till följd av ett sekretessförbehåll

org: jk

text: Justitiekanslern beslutar att inleda förundersökning avseende brott mot tystnadsplikt. Justitiekanslern uppdrar åt överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Malmö eller den han sätter i sitt ställe att se till att förundersökningen verkställs och därefter redovisa resultatet hit.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: En journalist på tidningen ATL Lantbrukets affärstidning (ATL) begärde i september 2001 att från Statens jordbruksverk få del av vissa uppgifter som ingår i de rapporter som slakterier lämnar till Jordbruksverket. De efterfrågade uppgifterna avsåg bl.a. orsaken till att vissa djur fått kasseras vid slakt. Jordbruksverket fann att de begärda uppgifterna omfattades av sekretess enligt

text: 8 kap. 6 § första stycket 1 sekretesslagen (1980:100)

text: . Enligt verket skulle det kunna leda till skada för slakterierna om uppgifter som kunde röja deras identitet lämnades ut. Verket gjorde emellertid den bedömningen att risken för skada kunde undanröjas genom ett förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § första stycket sekretesslagen

text: . I beslut den 27 september 2001 anförde Jordbruksverket - såvitt nu är av intresse - följande.

text: "De begärda uppgifterna lämnas ut till ATL med följande förbehåll:

text: Sådana uppgifter som på något sätt kan röja slakteriernas identitet får inte användas."

text: Den 19 oktober 2001 publicerades i ATL en artikel i vilken Ugglarps slakteri i Trelleborg uppgavs inte ha rapporterat skador på slaktade grisar till Jordbruksverket. Vidare nämndes i artikeln andelen skadade djur som rapporterats av Swedish Meats slakterier och av de 17 största privatslakterierna. Andelen skadade grisar hos Ugglarps slakteri jämfördes också med förhållandena hos de nämnda slakterierna. Artikeln var skriven av den journalist som hade begärt att få ut uppgifter från Jordbruksverket.

text: Samma dag som artikeln publicerades i ATL överklagade ATL - genom tidningens ansvarige utgivare och journalisten - Jordbruksverkets beslut av den 27 september. ATL gjorde bl.a. gällande att det var olämpligt av en myndighet att ge direktiv till en tidning om hur en utlämnad uppgift får användas och att detta stred mot andan i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Kammarrätten i Jönköping fann i beslut den 28 november 2001 att Jordbruksverket hade haft fog för sitt beslut att ställa upp förbehåll vid utlämnandet av uppgifterna och avslog ATL:s överklagande.

text: Jordbruksverket har i en anmälan till Åklagarmyndigheten i Malmö anfört att det finns skäl att anta att de tidigare nämnda och publicerade uppgifterna i artikeln härrör från det material som verket har lämnat ut till ATL. Enligt verket har publiceringen således skett i strid med det förbehåll under vilket uppgifterna lämnats ut. Verket har gjort gällande att det föreligger misstanke om brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: 1:a åklagarkammaren i Malmö har lämnat över anmälan till Justitiekanslern för prövning av om förundersökning avseende brott mot tystnadsplikt skall inledas.

text: Från Patent- och registreringsverket har inhämtats att utgivningsbevis finns för tidningen ATL - Annonsblad till tidskrift för lantmän och att KP är utgivare för den.

text: Gällande rätt

text: Justitiekanslern är ensam åklagare vad gäller tryckfrihetsbrott. Ett ingripande från Justitiekanslerns sida med anledning av innehållet i en tryckt skrift kan i huvudsak bara ske om ett tryckfrihetsbrott kan antas ha blivit begånget. Vilka brott som är tryckfrihetsbrott anges i

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). För tryckfrihetsbrott som begås genom periodisk skrift svarar den som var anmäld som utgivare för tidningen när den gavs ut (

text: 8 kap. 1 §

text: TF).

text: Justitiekanslern är vidare ensam åklagare i annat tryckfrihetsmål än mål om tryckfrihetsbrott samt i mål som annars avser brott mot en bestämmelse i TF.

text: Som tryckfrihetsbrott anses inte bara sådana gärningar som utgör ett otillåtet yttrande i tryckt skrift utan också sådana som innebär ett otillåtet offentliggörande genom en sådan skrift. I

text: 7 kap. 4 §

text: TF ges en uttömmande uppräkning av de brott som skall anses som otillåtet yttrande i tryckt skrift.

text: 7 kap. 5 §

text: TF behandlar de tryckfrihetsbrott som innebär ett otillåtet offentliggörande genom tryckt skrift.

text: Vidare behandlas i

text: 7 kap. 3 §

text: TF brott som enligt TF:s terminologi inte är tryckfrihetsbrott men som enligt

text: 12 kap. 1 §

text: TF skall handläggas i den ordning som gäller för tryckfrihetsmål. Den som gjort sig skyldig till ett sådant brott kan dömas för gärningen enligt vanlig lag.

text: Enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: kan en myndighet ställa upp förbehåll när hemliga uppgifter lämnas ut till enskilda. Genom ett sådant förbehåll kan den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den inskränkas.

text: I

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: TF regleras ansvaret för den som inte är tryckfrihetsrättsligt ansvarig för en skrift enligt

text: 8 kap.

text: TF men medverkar till en framställning som är avsedd att införas i en tryckt skrift såsom bl.a. författare och därigenom gör sig skyldig till uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag. Den särskilda lag som avses här är

text: sekretesslagen

text: . För sådant åsidosättande av tystnadsplikt gäller allmänna straffregler. Tryckfriheten ger alltså ingen "immunitet" i dessa fall. Av

text: 16 kap. 1 § 4 sekretesslagen

text: följer att sådana fall där tystnadsplikten följer av att ett förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § nämnda lag

text: har ställts upp är en sådan kvalificerad tystnadsplikt som avses i

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: TF. Straffbestämmelsen om brott mot tystnadsplikt finns i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Enligt

text: 7 kap. 5 § 2

text: TF skall som tryckfrihetsbrott anses bl.a. sådana gärningar, begångna genom tryckt skrift och straffbara enligt lag, som innebär att någon offentliggör uppgift och därvid uppsåtligen åsidosätter sådan kvalificerad tystnadsplikt som avses i 3 §.

text: Det sagda innebär att en journalist kan ställas till ansvar för brott mot tystnadsplikt enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF för sin medverkan till en framställning som är avsedd att införas i en tryckt skrift och den tryckfrihetsrättsligt ansvarige - t.ex. en utgivare - enligt bestämmelserna i

text: 7 kap. 5 §

text: TF för att uppgiften publicerats. För ansvar krävs dock i båda fallen att det är den som själv har en skyldighet att hemlighålla uppgiften som röjt den samt att gärningen är uppsåtlig.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: får alltså en hemlig uppgift lämnas ut till en enskild om en myndighet finner att den risk för skada, men eller annan olägenhet som enligt

text: sekretesslagen

text: hindrar att uppgiften lämnas ut kan undanröjas genom ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. Det kan diskuteras om ett sådant förbehåll måste riktas till en viss angiven fysisk person eller om det också kan riktas till en juridisk person eller en på visst sätt avgränsad krets av personer.

text: För att någon skall kunna fällas till ansvar för brott mot tystnadsplikt till följd av ett förbehåll krävs att han själv har en skyldighet att hemlighålla uppgiften. Enligt svensk rätt saknar en juridisk person straffrättsligt ansvar. Varken lagtextens avfattning i

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: eller förarbetsuttalandena till bestämmelsen motsäger emellertid att det skulle vara möjligt att rikta ett förbehåll till t.ex. en juridisk person. Frågan synes inte ha kommenterats i den juridiska litteraturen eller varit föremål för domstolsprövning i refererad praxis.

text: Det är således inte alldeles givet till vem ett sekretessförbehåll kan riktas och vem som på grund av ett sådant förbehåll kan anses ha tystnadsplikt. Frågan torde inte kunna besvaras generellt. Det får i stället avgöras från fall till fall - med beaktande av legalitetsprincipen och de andra särskilda rättssäkerhetsgarantier som kringgärdar straffprocessen - vem som kan anses träffas av ett förbehåll riktat till en juridisk person. Enligt min mening bör ett sådant förbehåll kunna medföra tystnadsplikt för i vart fall de personer som genom sin ställning hos den juridiska personen eller sin tjänst där har ansvar för hemliga uppgifter som lämnats ut till den juridiska personen med stöd av ett förbehåll. Detta bör exempelvis gälla journalister på en tidning eller en ansvarig utgivare som begär uppgifter utlämnade för tidningens räkning. Även andra befattningshavare hos t.ex. ett tidningsföretag bör kunna komma i fråga. Av stor betydelse är naturligtvis också vem det är som har begärt att få uppgiften utlämnad till den juridiska personen. Denne bör enligt min mening utan undantag ha en skyldighet att hemlighålla den.

text: I den artikel som anmälan avser förekommer uppgifter om att 0,83 procent av alla slaktdjur hos Swedish Meats slakterier har åsatts sådana sjukkoder som slakterier rapporterar till Jordbruksverket. För att kunna redovisa denna uppgift torde ha krävts att uppgiftslämnaren haft tillgång till sådana hemliga uppgifter som Jordbruksverket lämnat ut till ATL. Det kan vidare ifrågasättas om inte tillgång till sådana uppgifter varit en förutsättning också för publiceringen av uppgiften att Ugglarps slakteri i Trelleborg inte rapporterat några skadade djur till Jordbruksverket. Vad som hittills framkommit i ärendet talar enligt min mening för att de nu redovisade uppgifterna kommer från det material som Jordbruksverket lämnat ut till ATL med förbehållet att uppgifter som på något sätt kan röja slakteriernas identitet inte fick användas.

text: Med hänsyn till det anförda gör jag bedömningen att det finns anledning att anta att brott mot tystnadsplikt har begåtts såväl genom att en journalist vid ATL som genom att tidningens ansvarige utgivare uppsåtligen har åsidosatt den tystnadsplikt som ålegat dem till följd av det förbehåll som Jordbruksverket ställt upp när hemliga uppgifter lämnats ut.

text: Jag finner därför att förundersökning skall inledas i ärendet och att överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Malmö eller den han sätter i sitt ställe skall ges i uppdrag att se till att förundersökningen verkställs samt därefter redovisa resultatet hit.

text: Jag erinrar om att den tid inom vilken allmänt åtal för tryckfrihetsbrott enligt

text: 7 kap. 5 §

text: TF skall väckas i fråga om periodisk skrift för vilken utgivningsbevis gällde vid utgivningen är sex månader från det att skriften gavs ut.

type: avgorande


title: Jämkning av ersättning enligt frihetsberövandelagen till en person som har varit frihetsberövad med anledning av misstanke om grov våldtäkt men dömts för sexuellt utnyttjande

text: Justitiekanslern avslår SR:s ersättningsanspråk.

text: Bakgrund

text: SR anhölls den 20 augusti 2004 på grund av misstanke om grov våldtäkt alternativt medhjälp till grov våldtäkt. Tingsrätten häktade honom som misstänkt för grov våldtäkt. Allmän åklagare åtalade honom – jämte tre andra personer – vid Linköpings tingsrätt för grov våldtäkt den 19 augusti 2004 (tingsrättens mål nr B 2830-04). Han åtalades samtidigt för sexuellt utnyttjande av underårig våren och sommaren 2004.

text: Genom en dom den 20 oktober 2004 dömde tingsrätten SR för grov våldtäkt och sexuellt utnyttjande av underårig och bestämde påföljden till sluten ungdomsvård ett år. Vidare förordnade tingsrätten bl.a. att han skulle utge skadestånd till målsäganden och att han skulle hållas kvar i häkte till dess domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot honom. I häktningsfrågan uttalade tingsrätten: ”För brottet är inte stadgat lindrigare straff än fängelse i två år. Det är inte uppenbart att häktningsskäl saknas. [– – –] Det vore stötande att försätta SR på fri fot då denne går i samma skola som målsäganden. Denna omständighet i förening med brottets svårhet utgör synnerliga skäl för att även SR bör kvarbli i häkte.”

text: Såväl åklagaren som SR och de andra tilltalade överklagade i Göta hovrätt (hovrättens mål nr B 2815-04). Beträffande den gärning som hade rubricerats som grov våldtäkt hävdade åklagaren i andra hand att de tilltalade hade gjort sig skyldiga till grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Efter beslut av hovrätten försattes SR på fri fot den 22 december 2004. Den 5 januari 2005 meddelade hovrätten dom i målet. Hovrätten ändrade tingsrättens dom bl.a. på så sätt att hovrätten dömde SR för sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig till sluten ungdomsvård en månad. Hovrätten förordnade att påföljden skulle anses helt verkställd genom det frihetsberövande som han hade genomgått. Hovrättens dom har vunnit laga kraft.

text: Justitiekanslern har genom ett beslut den 4 maj 2005 respektive ett beslut den 21 juli 2005 tagit ställning till anspråk på ersättning som hade framställts av två av de andra personer som var tilltalade i målet (Justitiekanslerns ärenden med dnr

text: respektive 2909-05-41).

text: Anspråk m.m.

text: SR har hos Justitiekanslern begärt ersättning för lidande med 90 000 kr och för ”ett förlorat skolår” med 40 000 kr, eller totalt 130 000 kr. Han har även yrkat ersättning med 2 520 kr för ombudskostnader i ärendet här.

text: Till stöd för sitt anspråk har SR anfört bl.a. följande. Han blev åtalad för grov våldtäkt och för sexuellt utnyttjande av underårig. Han förnekade det först nämnda brottet men erkände det sist nämnda. Han var i målet frihetsberövad under en tid av cirka fyra månader. Eftersom hovrätten dömde honom till sluten ungdomsvård en månad varade frihetsberövandet som anhållen och häktad tre månader – 90 dagar – längre än den påföljd som fastställdes av hovrätten. Enligt hans mening är han berättigad till ersättning med stöd av bestämmelsen i

text: 2 § första stycket 3 lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Den gärning som föranledde frihetsberövandet, som enligt åklagarens påstående var grov våldtäkt, hänfördes enligt hovrättens dom till en mildare straffbestämmelse, sexuellt utnyttjande. Det är uppenbart att vid den bedömning som hovrätten gjorde frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats. Omständigheterna i hans fall är sådana att lidandeersättningen bör fastställas till 90 000 kr. – Han var på grund av frihetsberövandet frånvarande från skolan under hela höstterminen 2004. Han kunde inte fortsätta sin skolgång så som han hade planerat. Genom att han var frihetsberövad så att säga för länge har hans skoltid förlängts med ett år. För det bör han skäligen ersättas med 40 000 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: SR har fått tillfälle att lämna synpunkter med anledning av yttrandet. Någon komplettering har inte kommit in.

text: Justitiekanslern har tagit del av hovrättens och tingsrättens domar i målet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: För grov våldtäkt skall enligt

text: 6 kap. 1 § brottsbalken

text: dömas till fängelse, lägst fyra och högst tio år. Av 6 kap. 3 § samma balk följer att det för sexuellt utnyttjande döms till fängelse i högst två år. (Här och i det följande avses

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: i den lydelse som var tillämplig vid prövningen av åtalet bl.a. mot SR. En lagändring har trätt i kraft den 1 april 2005, se SFS 2005:90.)

text: Grundläggande bestämmelser om anhållande och häktning finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Förenklat uttryckt gäller enligt 1 § att en person som är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver får anhållas och häktas om i varje fall något s.k. särskilt häktningsskäl föreligger. Ett sådant skäl är risken för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning. I paragrafen anges vidare att häktning skall ske om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år och det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. I de senare fallen brukar man tala om s.k. obligatorisk häktning.

text: Av

text: 23 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare framgår att den som inte har fyllt arton år får häktas endast om det finns synnerliga skäl. Föreskriften om synnerliga skäl för häktning av en person som är under arton år gäller alltså i tillägg till bestämmelserna i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: Bestämmelser om rätt till ersättning med anledning av frihetsberövande finns i frihetsberövandelagen. Så t.ex. föreskrivs i 2 § första stycket 3 att den som har varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om något brott i domen hänförs till en mildare straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen vid en sådan bedömning inte skulle ha beslutats. I förarbetena ges anvisningar om hur denna bestämmelse bör tillämpas (se

text: prop. 1997/98:105 s. 49

text: f.).

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ned, om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättningen kan således jämkas med stöd av denna bestämmelse. Av förarbetena till bestämmelsen framgår bl.a. följande. Jämkning med hänvisning till den skadelidandes eget beteende skall kunna ske i en sådan situation som förelåg i det s.k. Lindomefallet. I det fallet hade ersättning betalats ut till en misstänkt som hade varit på platsen och där gjort sig skyldig till brott; det hade dock inte ansetts styrkt att han hade begått det grövsta brott, ett mord, som misstankarna avsåg. Ersättning skall vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget beteende har stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom har varit klart motiverat. Det avgörande för om jämkning skall kunna ske bör vara omständigheterna när ingreppet skedde; om den skadelidandes eget beteende i den situationen föranledde ingripandet bör jämkning kunna komma i fråga.

text: Det kan finnas anledning att på grund av omständigheterna i övrigt jämka ersättningen bl.a. när det är klarlagt att en frihetsberövad person har begått ett visst brott men åtal inte väcks på grund av att preskription har inträtt eller att åtalsunderlåtelse meddelas. Nedsättningen av ersättningen skall ske efter en skälighetsbedömning, vilket ofta torde leda till att ersättningen sätts ned till noll. Jämkning bör ske endast i klara fall av oskälighet. Det är påkallat med en restriktiv tillämpning. (Om jämkningsfrågan, se närmare ovan anf. prop. s. 25 f. och 55 f.)

text: Frågan om ersättning för lidande och för förlust av skolår

text: I likhet med de andra personer som stod under åtal i målet var SR frihetsberövad med anledning av en gärning som enligt åklagarens – senare i första hand gjorda – ansvarspåstående var grov våldtäkt. Tingsrätten dömde SR i enlighet med vad åklagaren hade lagt honom till last – alltså bl.a. för grov våldtäkt – och förordnade att han skulle hållas kvar i häkte. Hovrätten å sin sida fann dock inte styrkt att SR hade gjort sig skyldig till något våldtäktsbrott men fällde honom för sexuellt utnyttjande och sexuellt utnyttjande av underårig. Det kan alltså konstateras att han blev dömd för sexualbrott men inte våldtäktsbrott.

text: SR har gjort gällande att han är berättigad till ersättning enligt 2 § första stycket 3 frihetsberövandelagen. Som har redovisats ovan är en av förutsättningarna för ersättning med stöd av den bestämmelsen att, vid den bedömning som slutligen har gjorts i skuldfrågan, det är ”uppenbart” att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats. I det här fallet skall sålunda den frågan ställas, om det är uppenbart att SR inte hade blivit anhållen och häktad om han hade varit misstänkt för inte grov våldtäkt utan sexuellt utnyttjande. (I det här sammanhanget kan bortses från att han dömdes även för sexuellt utnyttjande av underårig.)

text: Straffskalan för sexuellt utnyttjande sträcker sig upp till fängelse två år. Från den synpunkten finns förutsättningar att häkta den som är misstänkt för ett sådant brott. Någon s.k. obligatorisk häktning kommer dock inte i fråga vid misstanke om sexuellt utnyttjande. Däremot är det aktuellt med obligatorisk häktning om misstanken avser grov våldtäkt, eftersom det föreskrivna minimistraffet för ett sådant brott är fängelse fyra år.

text: Mot denna bakgrund och med beaktande bl.a. av SR:s låga ålder vid tiden för frihetsberövandet – sexton år – är det tveksamt om han skulle ha anhållits och häktats för det fall han hade varit misstänkt för inte grov våldtäkt utan sexuellt utnyttjande (jfr ovan om att synnerliga skäl krävs för häktning av den som inte har fyllt arton år). Risken för att han på fri fot skulle ha kunnat försvåra sakens utredning torde dock ha varit inte obetydlig även vid en sådan rubricering av gärningen. Sammantaget är det enligt min mening inte uppenbart att SR inte hade blivit anhållen fr.o.m. den 20 augusti 2004 och därefter häktad i tiden fram till tingsrättens dom den 20 oktober 2004, om han hade varit misstänkt och sedermera åtalad för sexuellt utnyttjande. Med hänsyn bl.a. till att hovrätten bestämde påföljden i hans fall till sluten ungdomsvård en månad får det däremot anses uppenbart att han vid en sådan bedömning inte hade varit häktad i tiden efter tingsrättens dom. Av detta följer att han är i princip berättigad till ersättning för tiden från det att tingsrätten meddelade sin dom till dess att hovrätten försatte honom på fri fot den 22 december 2004.

text: Med detta är dock inte sagt att SR skall tillerkännas någon ersättning. Först skall nämligen prövas om ersättningen bör jämkas med stöd av bestämmelserna i 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen. Den fråga som här inställer sig är närmare bestämt om SR:s eget beteende har föranlett frihetsberövandet eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att lämna ersättning till honom.

text: Enligt min mening kan det sättas i fråga om bestämmelsen om att ersättningen kan jämkas med hänvisning till den skadelidandes eget beteende är avsedd att tillämpas i ett fall som SR:s. De exempel som anges i förarbetena tar nämligen sikte på situationer där den frihetsberövade inte har fällts till ansvar. Till detta kan läggas synpunkten att SR:s eget beteende inte kan anses ha föranlett frihetsberövandet – häktningen – i tiden efter tingsrättens dom, dvs. den period för vilken han är principiellt berättigad till ersättning (se ovan). Lagtextens ordalydelse kan dock inte anses utgöra hinder för en jämkning även i ett fall som det nu aktuella.

text: Jag konstaterar att SR befann sig i en lägenhet där enligt hovrättens dom bl.a. han själv gjorde sig skyldig till visserligen inte något våldtäktsbrott men ett sexualbrott som innefattades i det gärningsförlopp som åklagaren åberopade till stöd för åtalet i målet. På brottsplatsen, dvs. i lägenheten, fanns utöver han själv och målsäganden de tre andra personer som även de var misstänkta och sedermera åtalade för den gärning som låg till grund för hovrättens fällande dom beträffande honom och en av de andra tilltalade. Den som i ett fall som detta misstänks för ett brott löper typiskt sett en risk att bli misstänkt och frihetsberövad för ett allvarligare brott än det som han till sist fälls för. Det kan såtillvida anses föreligga ett samband mellan å ena sidan SR:s eget beteende och å andra sidan frihetsberövandet även när det gäller tiden efter tingsrättens dom. Skälen för en jämkning av ersättningen är enligt min mening nog så starka i ett fall av det här slaget som i de exempel på eget beteende som nämns i förarbetena.

text: Huruvida bestämmelsen om eget beteende är tillämplig eller ej är dock inte avgörande för min bedömning av frågan om SR bör tillerkännas någon ersättning med anledning av frihetsberövandet. Enligt min mening vore det nämligen med hänsyn till de brott han begått under alla förhållanden oskäligt om han fick någon ersättning. Frihetsberövandet blev visserligen ca tre månader ”för långt”, men den som gör sig skyldig till ett brott av nu aktuellt slag bör som regel själv få stå risken för att ett straffprocessuellt frihetsberövande kan bli längre än det straff som döms ut. Det gäller åtminstone när längden på frihetsberövandet är så pass begränsad som här.

text: Jag finner således att ersättningen skall jämkas till noll.

text: Sammanfattningsvis avslår jag SR:s anspråk på ersättning för lidande och för ett förlorat skolår. För tydlighets skull kan jag tillägga att den sistnämnda posten inte är ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen.

text: Frågan om ersättning för ombudskostnader

text: Vid denna bedömning av huvudsaken finns inte förutsättningar att utge någon ersättning till SR för hans ombudskostnader i ärendet. Jag avslår således även denna del av anspråket.


title: Kritik mot en åklagare för underlåtenhet att iaktta objektivitetsprincipen

text: Justitiekanslern riktar kritik mot chefsåklagaren SB för att han i en förundersökning om grovt häleri inte såg till att uppgifter som var kända för honom, och som kunde antas vara till förmån för de misstänkta, togs in i förundersökningen och redovisades för de misstänkta och deras offentliga försvarare. I övrigt vidtar Justitiekanslern inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Under en förundersökning om grovt häleri tog förundersökningsledaren, chefsåklagaren SB vid Södertörns åklagarkammare i Stockholm, del av handlingar från en av kammaråklagaren RJ ledd pågående förundersökning om grovt rån (det s.k. Arningerånet). I förundersökningen om grovt rån fanns bl.a. ett förhör som hade hållits med en person, här benämnd NN, den 19 juli 1997 och som bedömdes vara av intresse även i förundersökningen om grovt häleri. Sistnämnda förundersökning färdigställdes i december 2003. Den delgavs då de misstänkta – här benämnda TZ, VH och TM – och deras offentliga försvarare – advokaterna OS, GF och JE – enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . I det material som delgavs ingick bl.a. förhörsprotokollet från den 19 juli 1997. I förhöret hade åklagaren, med stöd av

text: 5 kap. 1 §

text: och

text: 9 kap. 17 §

text: sekretesslagen (1980:100)

text: , maskerat vissa namn och en uppgift om samboförhållande mellan NN och en annan person.

text: Efter att försvararna hade fått information om att det i utredningen om grovt rån fanns ytterligare förhör med NN och att hon hade tagit tillbaka de uppgifter som hon hade lämnat i förhöret den 19 juli 1997, begärde de att få ta del av samtliga förhör med NN. Denna begäran tillgodosågs i april 2004. Även dessa förhör var maskerade beträffande namnuppgifter. I det material som tillhandahölls försvararna ingick också en handling rubricerad spaningsuppslag, som innehöll anteckningar som polisen hade gjort vid ett telefonsamtal med NN där hon hade tagit tillbaka de uppgifter som hon hade lämnat i förhöret den 19 juli 1997.

text: Den 29 september 2004 väckte åklagaren åtal vid Stockholms tingsrätt mot TZ, VH och TM för grovt häleri. Som muntlig bevisning åberopade åklagaren bl.a. vittnesförhör med NN.

text: Huvudförhandling i målet inleddes den 29 november 2004. Efter yrkande av TM beslutade tingsrätten den 2 december 2004 med stöd av

text: 45 kap. 7 § rättegångsbalken

text: att omaskerade förhörsprotokoll skulle ges in till rätten och till försvararna. I en dom den 22 december 2004 ogillade tingsrätten åtalet.

text: I en anmälan till dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm i april 2004 gjorde advokaten JE gällande att SB hade gjort sig skyldig till tjänstefel genom att i förundersökningen om grovt häleri undanhålla viss information som hade hämtats från förundersökningen rörande grovt rån. Ärendet överlämnades till Riksåklagaren, som den 10 maj 2004 beslutade att inte inleda förundersökning mot SB.

text: Anmälan m.m.

text: I en skrivelse som kom in hit den 25 oktober 2004 har advokaterna OS, GF och JE på nytt anmält SB för tjänstefel. De nu anmälda åtgärderna skall också ha vidtagits inom ramen för förundersökningen om grovt häleri.

text: Anmälarna har anfört i huvudsak följande. När förundersökningen inledningsvis redovisades underlät SB att redovisa det förhållandet att NN under förundersökningen hade återtagit de uppgifter hon hade lämnat om Arningerånet. Detta förhållande föranledde att SB anmäldes för tjänstefel och förundersökningen kompletterades med ytterligare förhör hållna med NN. Till sitt försvar anförde SB att han hade gjort en felaktig sekretessbedömning när han inte hade redovisat det förhållandet att NN hade återtagit de uppgifter som hon hade lämnat. Av det material som numera föreligger angående NN framgår att hon inte vill medverka till att lämna några uppgifter vare sig till polisen eller som vittne och att om hon skulle åberopas som vittne så kommer hon inte att vare sig inställa sig eller medverka. På goda grunder kan man således redan på grund härav konstatera att det kan bli problem med att höra NN som vittne. Vidare har framkommit att NN tidigare har begärts häktad för häleri av pengar från Arningerånet. Häktningsyrkandet ogillades emellertid av Södra Roslags tingsrätt den 19 april 1996. Enligt beslut av tingsrätten den 26 oktober 2000 upphävdes tidigare förordnanden om sekretess för handlingarna i målet om Arningerånet. Till följd härav blev ett omfattande material avseende Arningerånet då offentligt, däribland ett förhör med NN som hölls den 19 april 1996. Detta förhör finns i den av åklagaren SB hemligstämplade utredningen i maskat skick. Vid en jämförelse mellan dessa förhör kan konstateras att inte bara namnuppgifter har maskats utan även sakuppgifter. Således framgår på flera ställen i förhöret uppgifter utvisande att NN har varit sambo med en av de personer som har utpekats som gärningsmän, en uppgift som naturligtvis är av stor betydelse eftersom den innebär att hon inte är skyldig att vittna. Vidare innebär uppgiften att det inte är tillåtet att läsa upp förhören med henne för det fall hon inte skulle inställa sig vid förhandlingen vid tingsrätten. Dessa uppgifter har således medvetet undanhållits försvararna med risk för att uppläsning i strid med

text: rättegångsbalken

text: skulle ha kunnat äga rum om NN inte skulle ha inställt sig till förhandlingen. Det kan vidare ifrågasättas om det har funnits grund för att med stöd av

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen

text: hemligstämpla material som redan är offentligt i annan domstol. Information borde också ha lämnats till försvararna och de misstänkta om att NN hade begärts häktad och försatts på fri fot. Det är slutligen svårt att fria sig från uppfattningen att skälet till att inte ett nytt förhör hölls med NN var att ovanstående sakförhållanden då skulle riskera att avslöjas för försvararna. Det gäller särskilt som SB ursprungligen förteg ytterligare uppgifter rörande NN.

text: I ett beslut den 29 oktober 2004 har Justitiekanslern beslutat att förundersökning inte skall inledas men att de framställda klagomålen skall granskas inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsverksamhet.

text: SB har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig i ärendet. I yttrandet anförs bl.a. följande.

text: ”Bakgrund

text: På begäran av mig och efter beslut av den ansvarige förundersökningsledaren kammaråklagaren RJ har jag fått tillstånd att från utredningen om Arningerånet i ”min förundersökning” angående grovt häleri använda bl.a. brottsanmälan, förhör med NN samt några upptagningar från hemlig teleavlyssning.

text: Reglering angående utlämnande av material till en annan brottsutredning

text: Förundersökningssekretess enligt

text: 5 kap. 1 §

text: och

text: 9 kap. 17 §

text: sekretesslagen

text: råder i princip t.o.m. gentemot en åklagarkollega som sitter i rummet alldeles intill. Jag är sålunda inte behörig att fatta beslut om att utan vidare ta in eller lämna ut handlingar från Guldmålet och Arningerånet. […] Jag måste sålunda begära att få ta del av material. I det dagliga åklagararbetet är det naturligtvis självklart att vi delar med oss av material som kan vara av betydelse för en kollegas brottsutredning. Efter sedvanlig sekretessprövning är det sålunda oftast självklart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda (

text: 14 kap. 3 § sekretesslagen

text: När en uppgift eller en handling lämnats ut till en annan brottsutredning är det lika självklart att den då ansvarige förundersökningsledaren för denna undersökning måste göra en självständig prövning av hur detta material fortsättningsvis skall hanteras.

text: Utlämnande av material från Guldmålet och Arningerånet

text: För information och prövning av utlämnande av ytterligare material utöver det som jag beslutat om att ta in i min utredning har jag konsekvent och vid upprepade tillfällen under förundersökningen hänvisat de offentliga försvararna till chefsåklagaren KM såvitt avser material på EBM (Guldmålet) och kammaråklagaren RJ såvitt avser material på den internationella kammaren (Arningerånet).

text: Såvitt jag känner till är det först den 16 april 2004 som advokat E tagit kontakt med kå J. Då advokat E ställt frågan till kå J om det fanns ytterligare förhör med NN har advokat E omedelbart blivit upplyst om att NN tagit tillbaka en del av de uppgifter som hon lämnat i förhöret den 19 juli 1997. Att dessa uppgifter fanns har jag känt till sedan ett möte som jag hade med krinsp. HJ, polisen i Roslagen. Formellt inkom dock dessa handlingar till ”min förundersökning” först den 20 april 2004. Jag har härefter självständigt tillsett att också övriga förhör som hållits med NN under 1996 tillförts min undersökning och överlämnats till de offentliga försvararna.

text: Den av mig (och kanske också av lagstiftaren) tänkta ”tågordningen” synes sålunda ha fungerat i detta fall i så måtto att cå M har lämnat information om Guldmålet och kå J om Arningerånet.

text: Behörighet angående utlämnande

text: Varje myndighet prövar självständigt en begäran om utlämnande och kan teoretiskt sett komma fram till olika resultat, bl.a. beroende på att

text: sekretesslagen

text: uppställer olika skaderekvisit för olika myndigheter samt att vi som är satta att göra dessa prövningar gör olika rättsliga bedömningar. Det är sålunda i sig ingenting konstigt med att Södra Roslags tingsrätt nu kommit fram till att lämna ut ett förhör med NN hållet 1996. Jag har dock inte före den aktuella anmälan till JK känt till att detta förhör med NN fanns i Södra Roslags tingsrätt, än mindre att det inte var underkastat sekretess.

text: Rätten till insyn i en brottsutredning

text: Rättegångsbalken

text: 23 kap 18 §

text: reglerar misstänktas och försvarares rätt till insyn i en förundersökning.

text: Härutöver är också

text: sekretesslagen

text: tillämplig eftersom den misstänkte enligt min mening numera (efter Regeringsrättens vägledande avgörande) skall anses som part i en brottsutredning och att en parts insynsrätt sålunda också måste prövas enligt

text: 14 kap 5 § sekretesslagen

text: Enligt min mening måste sålunda både

text: 23 kap 18 §

text: RB och

text: 14 kap 5 § sekretesslagen

text: beaktas när frågan om en misstänkts och dennes försvares rätt till insyn i material i en förundersökning skall prövas.

text: Skälen till att maskera uppgifter i förhör

text: Inom ramen för den av mig bedrivna förundersökningen har jag haft ett intresse av att visa att pengarna kommer från Arningerånet. Att så är fallet styrks av förhöret med NN den 19 juli 1997. Härutöver lämnar hon en mängd information som naturligtvis torde vara av stort intresse för dem som har till uppgift att utreda Arningerånet. Det yttersta ansvaret för detta har kå J, som är den ansvarige förundersökningsledaren i denna utredning.

text: Den nu uppkomna situationen illustrerar det problem som kan uppkomma när det blir känt att det i en utredning finns uppgifter av betydelse för en helt annan utredning och en avvägning måste göras mellan den absoluta utrednings- och åtalsplikt som gäller och intresset av att inte skada den utredning varifrån uppgifterna kommer, att inte heller röja uppgifter om åklagarmyndighets och polismyndighets verksamhet i ett vidare perspektiv då det gäller att utreda brott och att inte i onödan förorsaka men och skada för enskilda personer som förekommer i den andra utredningen o.s.v.

text: Redan av det faktum att förhöret med NN hämtats från en av 90-talets största och kanske mest uppmärksammade rånutredningar där flera personer suttit häktade under långa tider, men ännu ingen dömts för något brott manar till försiktighet vid användandet av materialet för att t ex inte i onödan utpeka någon som brottslig. Vad gäller förhör med NN valde jag att endast ta in det förhör där hon utpekat TZ som inblandad. Utifrån min synvinkel var endast denna mycket begränsade del av "Arningerånet" av intresse för den nu aktuella förundersökningen. Eftersom övriga förhör och spaningsuppslag helt saknar uppgifter om TZ valde jag sålunda inledningsvis att inte begära in detta material.

text: I förhören med NN som intagits i förwndersökningsprotokollet har jag beslutat att maskera samtliga namnuppgifter utom TZ:s namn.

text: Uppgifterna om att NN tagit tillbaka vissa uppgifter finns endast på handlingar som rubriceras som "spaningsuppslag". Min spontana personliga uppfattning är att sådant material normalt sett är och skall vara underkastat sekretess. Då kå J har gjort en annan bedömning - att handlingen kan lämnas ut efter vissa strykningar - har jag, som jag tidigare också i annat sammanhang redovisat, numera ingen avvikande uppfattning. Sedan jag den 20 april 2004 fått dessa handlingar översända har jag därför efter prövning jml.

text: 9 kap 17 § 2 st

text: och

text: 14 kap 5 §

text: sekretesslagen

text: sålunda beslutat att lämna ut handlingarna till advokat E samt de två andra försvararna efter vissa ”maskeringar”.

text: Jag medger att jag på annat sätt bort lämna upplysningar till försvararna om att NN tagit tillbaka vissa uppgifter och inte överlåtit denna fråga till kå J. Att jag inte gjort det beror på att jag konsekvent och vid upprepade tillfällen hänvisat försvararna till kå J angående ytterligare frågor om Arningerånet och att jag hela tiden varit helt förvissad om att denne, precis som skett, skulle lämna information om t ex andra förhör.

text: Slutord

text: Om jag har gjort något fel får jag naturligtvis ta konsekvenserna av detta men vill i så fall till mitt försvar anföra att jag inte begripit bättre hur dessa rättsliga frågor skall hanteras. Kanske har jag också onödigt mycket försökt skydda andra från att utsättas för hot, våld och missaktning samt att inte äventyra de pågående förundersökningarna "Arningerånet" och "Guldmålet".

text: För att exemplifiera det grundlösa i försvararnas påstående bilägger jag utdrag ur fup […] som anger att NN med den misstänkte hade ett samboförhållande och när detta upphörde samt utdrag ur fup […] som beskriver NN:s upplevelser av att sitta anhållen och att åka hem med en påse från häktet.

text: På Justitiekanslerns begäran har också Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli (vice riksåklagaren CBL), yttrat sig i ärendet. I yttrandet anförs bl.a. följande.

text: Sekretesslagens

text: förhållande till

text: rättegångsbalken

text: Frågan om hur

text: sekretesslagens

text: bestämmelser skall tillämpas i förhållande till

text: rättegångsbalkens

text: regler om rätten att få ta del av handlingar i en förundersökning är både komplex och komplicerad och har varit föremål för högst skiftande uppfattningar över tiden. Det är en fråga som i hög grad är relevant och viktig i synnerhet ifråga om förundersökningar. I fråga om förundersökning är det delvis andra intressen som gör sig gällande än det som är grund för den allmänna partsinsynsrätten såsom den kommer till uttryck i

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: . Frågan om förhållandet mellan regleringarna är viktig såväl från utgångspunkten att förundersökningar måste kunna bedrivas på ett effektivt sätt som från utgångspunkten att misstänkta ges betryggande rättssäkerhetsgarantier.

text: Till belysning av frågans komplexitet och den varierande uppfattning om rättsläget som rått över tiden vill jag i första hand hänvisa till boken Sekretess inom rättsväsendet av Anna-Lena Dahlqvist, Norstedts Juridik, 2003. I avsnitt 4.2.3 behandlar författaren

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: (partsinsyn) och på sidorna 93–99 behandlas särskilt de frågor som aktualiseras i förevarande ärende. Av framställningen framgår särskilt under avsnittet Parter i brottmål? (s. 94 ff ) tydligt frågans utveckling över tiden fram till 2003.

text: I Offentlighets- och sekretesskommittens betänkande Ny sekretesslag (

text: SOU 2003:99

text: ) behandlas frågorna om partsinsyn utförligt i ett särskilt avsnitt (s.189–199). Inledningsvis konstateras beträffande

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: att det råder i vissa avseenden delade meningar om bestämmelsens rätta innebörd. Det pekas på att diskussionerna rört tre frågor. Frågorna är om lagrummets första stycke ger rätt till insyn, om lagrummet alls är tillämpligt på förundersökningar samt förhållandet mellan

text: sekretesslagens

text: och

text: rättegångsbalkens

text: reglering. Den första frågan besvarar kommitten på det sättet att såväl den allmänna debatten som rättspraxis tycks vara överens om att

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: inte i sig ger någon rätt att ta del av material eller att få ut någon handling utan denna rätt måste framgå av annan lagstiftning eller följa av allmänna rättsgrundsatser. Beträffande frågan om den misstänkte (och målsäganden) är part i rättegången redovisar kommittén utförligt de två olika synsätt som sedan länge förelegat. De benämns dels Det traditionella synsättet, dels Det nya synsättet. Kommitten redogör därefter för frågans behandling i tidigare lagstiftningsarbete. Bl.a. redovisas Ekosekretessutredningens (

text: SOU 1999:53

text: ) förslag till ändring av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: som gav uttryck för att det är ett vanligt missförstånd att

text: rättegångsbalkens

text: regler om partsinsyn kan inskränkas med stöd av det aktuella stadgandet, så länge det inte är fråga om omständigheter som läggs till grund för dom eller beslut. Kommittén uttalar därefter "Frågan är dock om detta verkligen är ett missförstånd och inte i själva verket gällande rätt" och hänvisar i denna del till Högsta domstolens avgörande

text: NJA 1996 s. 439

text: . Vidare uttalas att "en ändring av andra styckets lydelse i enlighet med Ekosekretessutredningens förslag skulle få till följd att

text: första stycket

text: inte var tillämpligt om rätten att ta del av omständigheter eller handlingar följer av

text: rättegångsbalken

text: . Ändringen skulle vidare innebära att sekretess inte utgör någon begränsning i fråga om rätt till insyn enligt

text: rättegångsbalken

text: . Det är emellertid inte alltid så tydligt vad

text: rättegångsbalken

text: säger om partsinsyn i olika frågor och det råder inte sällan oenighet om hur långt en parts rätt till insyn verkligen sträcker sig (jfr

text: NJA 1996 s. 439

text: ). På sikt menar vi att det finns skäl att undersöka vilken rätt till insyn som

text: rättegångsbalken

text: avses ge i olika fall." Avslutningsvis skriver kommittén att ”Vår uppfattning är således att först när det klarlagts vilken reell insynsrätt som föreligger enligt

text: rättegångsbalken

text: och eventuella begränsningar gjorts i

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser till skydd för utsatta målsägande, vittnen m.fl. bör någon ändring av

text: 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen

text: övervägas."

text: Offentlighets- och sekretesskommitténs betänkande har remissbehandlats och är föremål för beredning inom Justitiedepartementet.

text: Min bedömning

text: Enligt min uppfattning är det bl.a. på de skäl som kommittén redovisar, inte möjligt att ha en helt säker uppfattning om hur rätten till partsinsyn enligt

text: sekretesslagen

text: och insynsrätten enligt

text: rättegångsbalken

text: förhåller sig till varandra. Därmed låter sig inte heller de av Justitiekanslern ställda frågorna besvaras med bestämdhet. Enligt min mening fordras det fortsatta överväganden för att uppnå de klarlägganden som kommittén efterfrågar. I ett sådant undersökningsarbete är det enligt min mening självklart att såväl företrädare för åklagare och polis som advokater måste vara företrädda. Jag anser dessutom att det är angeläget att ett sådant undersökningsarbete kommer till stånd snarast.

text: I avvaktan på att bedömningen av insynsrätten enligt

text: rättegångsbalken

text: och förhållandet till

text: sekretesslagen

text: kan göras på ett säkrare underlag är jag närmast av följande uppfattning i nu aktuella frågor och den är huvudsakligen i överensstämmelse med den som redovisas av Anna-Lena Dahlqvist, a.a., nämligen att den misstänkte är part i en brottsutredning och att han har en partsinsynsrätt och att

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: är tillämplig på denna rätt. I en pågående utredning har den som har delgivits skälig misstanke enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: rätt att få del av allt som förevarit om det inte är till men för utredningen. Om uppgifterna inte har direkt samband med den genomförda förundersökningen omfattas de inte av partsinsynsrätten.

text: Inför åtalet har den misstänkte i princip rätt att få del av allt processmaterial. Bestämmelsen i

text: 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen

text: innebär dock att hemliga uppgifter som det är av synnerlig vikt att de förblir hemliga också för parten, inte behöver lämnas ut. De måste dock i princip lämnas ut till den misstänkte i samband med slutdelgivningen, särskilt om uppgifterna utgör processmaterial. Möjligen med viss avvikelse från Anna-Lena Dahlqvist vill jag inte helt utesluta att det finns visst utrymme för att med stöd av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: anse att vissa uppgifter som det är av synnerlig vikt att de förblir hemliga kan förbli så också i förhållande till parten. Jag anser nämligen att Högsta domstolens avgörande i

text: NJA 1996 s. 439

text: inte helt utesluter en sådan tillämpning av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: . Vikten av att uppgifterna förblir hemliga i förhållande till parten kan dock rimligen aldrig ha sådan omfattning eller avse sådana uppgifter att det äventyrar eller inkräktar på den misstänktes möjlighet att på alla sätt ta till vara sin rätt eller förbereda sitt försvar. Inte heller får på samma grunder ett hemlighållande sträcka sig så långt att artikel 6 i europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, som är gällande lag i Sverige, träds för när.

text: Sammanfattningsvis är min syn på de av Justitiekanslern ställda frågorna närmast följande. När det gäller innehållet i andra förundersökningar föreligger i princip inte någon insynsrätt enligt

text: rättegångsbalken

text: . Infogas material i den aktuella förundersökningen från annan förundersökning blir jämväl det materialet del av den aktuella förundersökningen. Skall det infogade materialet utgöra grund för åtal eller vara processmaterial har den misstänkte i princip rätt att få del av det. Uppgifter som det är av synnerlig vikt att de inte röjs torde kunna maskeras om det inte inverkar menligt på den misstänktes möjlighet att ta till vara sin rätt.

text: Kommentarer till åklagarens åtgärder i det aktuella ärendet

text: Vad beträffar spaningsuppslaget gör jag den bedömningen att när åklagaren tog in förhöret från den 19 juli 1997 i sin utredning borde han antingen tagit in spaningsuppslaget eller på annat sätt lämnat information om innehållet. Detta följer redan av objektivitetsprincipen. Att MR återtagit sina tidigare lämnade uppgifter hade betydelse för bedömningen av bevisningen i målet och var av betydelse för den misstänkte för att ta till vara sin rätt och förbereda sitt försvar. Vad beträffar överstrykningarna i förhören med MR, som gjorts med hänvisning till

text: 5 kap. 1 §

text: och

text: 9 kap. 17 §

text: sekretesslagen

text: anser jag att åklagaren haft visst fog för att göra dessa.”

text: Rättslig reglering av intresse

text: I ärendet är främst bestämmelser om förundersökning i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och vissa bestämmelser om sekretess i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: av intresse.

text: I

text: 23 kap. 4 §

text: RB slås fast ett antal principer för förundersökningens bedrivande. I bestämmelsen anges bl.a. att vid förundersökningen skall beaktas inte endast de omständigheter som talar emot den misstänkte utan även omständigheter som är gynnsamma för denne. Vidare skall bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. Härigenom kommer den s.k. objektivitetsprincipen till uttryck. Den innebär t.ex. att om förundersökningsledaren låter inhämta viss utredning som talar till den misstänktes förmån, den utredningen inte får hållas utanför förundersökningen.

text: Av

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB följer att den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Enligt andra stycket skall på begäran av den misstänkte eller hans försvarare förhör eller annan utredning äga rum om detta kan antas vara av betydelse för undersökningen. Om en sådan begäran avslås, skall skälen för detta anges.

text: Vid förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB protokoll föras över vad som har förekommit av betydelse för utredningen.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket 1 sekretesslagen

text: gäller sekretess för uppgifter som hänför sig till förundersökning i brottmål om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Vidare framgår av

text: 9 kap. 17 § första stycket 1 sekretesslagen

text: att det i utredningar enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål gäller sekretess för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men. Undantag från denna sekretess finns i

text: 9 kap. 18 § sekretesslagen

text: I

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: finns bestämmelser som reglerar förhållandet mellan å ena sidan den rätt till partsinsyn som kan finnas enligt regler på annat håll än i

text: sekretesslagen

text: och å andra sidan

text: sekretesslagens

text: bestämmelser om sekretess. Enligt

text: första stycket

text: hindrar inte sekretess att en sökande, klagande eller annan part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handlingar eller annat material i målet eller ärendet. Handlingar eller annat material får dock inte lämnas ut i den mån det av hänsyn till något allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagda uppgifter i materialet inte röjs. I sådana fall skall myndigheten på något annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda. Av

text: andra stycket

text: följer att sekretess aldrig hindrar att en part i ett mål eller ärende tar del av domen eller ett beslut i målet eller ärendet. Inte heller innebär sekretess någon begränsning i en parts rätt enligt

text: rättegångsbalken

text: att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet av målet eller ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Frågan om och i vilken utsträckning bestämmelsen i

text: kan inskränka rätten för den misstänkte och dennes försvarare att enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB ta del av uppgifter i en förundersökning är föremål för olika uppfattningar (se t.ex.

text: SOU 2003:99 s. 189

text: f. och Anna-Lena Dahlqvist, Sekretess inom rättsväsendet, 2003, s. 92 f. med hänvisningar). Å ena sidan har det ansetts att en misstänkt är att anse som part i en pågående förundersökning och att den aktuella bestämmelsen i

text: sekretesslagen

text: därför utgör en begränsning av den i RB föreskrivna rätten till insyn på så sätt att handlingar eller annat material inte får lämnas ut i den mån det av hänsyn till något allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. Å andra sidan finns den uppfattningen företrädd att en misstänkt inte är part i en pågående förundersökning och att

text: sekretesslagens

text: bestämmelser inte är tillämpliga när en rätt att ta del av uppgifter följer av RB:s bestämmelser om partsinsyn.

text: För egen del är jag av uppfattningen att en misstänkt enligt gällande rätt är att anse som part i en pågående förundersökning och att

text: i princip är tillämplig när en misstänkt har rätt att enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB ta del av vad som har förekommit i utredningen. Jag beaktar därvid dels att Regeringsrätten i flera avgöranden har gett uttryck för denna uppfattning (se bl.a. RÅ 1984 ab 176,

text: RÅ 1995 ref 28

text: och

text: RÅ 2001 ref 27

text: ), dels att det enligt min mening framstår som inkonsekvent att

text: sekretesslagen

text: inte skulle vara tillämplig på en rätt till partsinsyn som följer av RB i andra fall än de som regleras i

text: Utifrån denna bedömning av vad som får anses vara gällande rätt tar jag ställning till de i ärendet aktuella frågeställningarna.

text: Borde ytterligare uppgifter från förundersökningen om Arningerånet ha tagits in i utredningen om grovt häleri?

text: Förundersökningen rörande grovt häleri färdigställdes i december 2003. I den fanns bl.a. det förhör med NN hållet den 19 juli 1997 som SB efter förfrågan hade hämtat in från förundersökningen rörande det s.k. Arningerånet. I utredningen om rånet fanns också flera andra förhör med NN och en handling benämnd spaningsuppslag i vilken fanns anteckningar om att NN per telefon hade uppgett att hon ville ta tillbaka de uppgifter som hon hade lämnat i förhöret den 19 juli 1997. Dessa handlingar togs dock inte – trots att SB kände till innehållet i dem – in i utredningen om grovt häleri.

text: Objektivitetsprincipen i

text: 23 kap. 4 § första stycket

text: RB innebär bl.a. att om förundersökningsledaren låter inhämta eller får kännedom om utredning som kan vara gynnsam för den misstänkte, får den utredningen inte hållas utanför förundersökningen. Om förundersökningsledaren som i detta fall får kännedom om att en i utredningen hörd person i ett annat sammanhang har uppgett att hon vill ta tillbaka sina uppgifter, är detta ett förhållande som enligt min mening kan antas vara av betydelse för bedömningen av trovärdigheten och tillförlitligheten i vederbörandes uppgifter. I enlighet med objektivitetsprincipen borde därför den för SB kända uppgiften om att NN ville ta tillbaka sina uppgifter ha föranlett honom att på något sätt se till att denna uppgift togs in i förundersökningen om grovt häleri. Det kan inte anses ha varit till men för utredningen att lämna ut denna uppgift. På grund härav, och då uppgiften i förhållande till de misstänkta och deras försvarare inte kan anses ha varit skyddad av sekretess enligt

text: , borde SB också enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB ha redovisat uppgiften för de misstänkta och försvararna. Det förhållandet att SB har hänvisat försvararna till förundersökningen om Arningerånet och att han må ha utgått ifrån att förundersökningsledaren för den utredningen skulle lämna ut all relevant information, föranleder inte annan bedömning.

text: Objektivitetsprincipen utgör en hörnpelare i det regelsystem i RB som är ägnat att tillgodose rättssäkerheten i brottmål. Att en åklagare underlåter att i utredningen ta in för honom kända uppgifter som kan vara till förmån för en misstänkt är allvarligt och medför en risk för felaktiga bedömningar. Det har visserligen inte framkommit att SB har haft för avsikt att undanhålla uppgifter för de misstänkta, och den förklaring som han har lämnat till sitt agerande är i och för sig logisk. Men den är, i enlighet med vad som har sagts ovan, inte rättsligt hållbar. Det framstår också som egendomligt att SB förlitade sig på att uppgifterna skulle komma till de misstänktas kännedom på annat sätt än genom att han tog in dem i förundersökningen. Även med beaktande av att försvararna ändå fick del av uppgifterna efter framställning hos förundersökningsledaren för Arningerånet och att SB sedermera också tog in uppgifterna i häleriförundersökningen, finner jag vid en samlad bedömning att SB inte kan undgå kritik för att han under en tid – även efter det att slutdelgivning hade skett – höll uppgifterna utanför förundersökningen.

text: Ett brott mot objektivitetsprincipen av en åklagare kan böra leda till disciplinansvar eller ibland straffansvar för åklagaren. Jag har redan tidigare beslutat att något straffansvar inte bör komma i fråga. Vid en samlad bedömning av vad som har förekommit ser jag inte heller tillräckliga skäl att gå vidare med frågan om disciplinansvar.

text: ”Maskering” av uppgifter i förhör

text: När SB tog in samtliga förhör och andra handlingar beträffande NN från utredningen om Arningerånet till förundersökningen om grovt häleri maskerades vissa uppgifter i handlingarna. Omaskerade förhörsprotokoll tillhandahölls försvararna först efter ett beslut av tingsrätten.

text: Eftersom ett utlämnande av uppgifterna inte kan anses ha varit till men för utredningen om grovt häleri var det i

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB stadgade undantaget från rätten att ta del av vad som förekommit under förundersökningen inte tillämpligt. Frågan är då om det har gällt sekretess för uppgifterna och om det enligt

text: har varit av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjdes ens för de misstänkta och deras försvarare.

text: De uppgifter som maskerades i förhören med NN har rört vissa av henne omnämnda personers namn och i något fall personens relation till henne. Bland annat maskerades uppgifter om att en i utredningen om Arningerånet misstänkt person var eller hade varit sambo med NN.

text: Det finns inte skäl att ifrågasätta bedömningen att de maskerade uppgifterna i och för sig omfattades av sekretess enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket 1

text: eller

text: 9 kap. 17 § första stycket 1

text: sekretesslagen

text: . Därmed uppkommer frågan om åklagaren kan anses ha haft fog för att hålla uppgifterna hemliga med stöd av

text: . Enligt min mening kan uppgifterna tänkas ha varit relevanta för att de misstänkta skulle kunna ta tillvara sin rätt och förbereda sitt försvar. Till exempel kunde uppgifterna ha föranlett deras försvarare att överväga att påkalla förhör med någon av de personer som NN omnämnde, om inte annat för att kontrollera riktigheten i de uppgifter som hon hade lämnat. Häremot skall ställas att det kan ha funnits goda skäl att maskera vissa uppgifter med hänsyn till utredningen om Arningerånet. Med hänsyn till den betydelse det har för en misstänkt att samtliga kända och relevanta omständigheter tas in i förundersökningen, talar enligt min mening övervägande skäl för att det inte kan anses ha funnits tillräckligt starka skäl för att maskera uppgifterna. Eftersom SB:s

text: bedömning i frågan dock inte kan anses ha varit klart felaktig, finner jag inte anledning att uttala någon kritik i denna del.

text: Övriga frågor

text: När uppgifter i en allmän handling finns hos flera myndigheter och uppgifterna begärs ut hos var och en av myndigheterna, ankommer det i princip på varje myndighet för sig att göra en sekretessprövning. Om en myndighet vid sin prövning har fått kännedom om att en annan myndighet har lämnat ut uppgifter, torde detta ofta ha betydelse för prövningen av skaderekvisitet.

text: I detta fall har dock SB anfört att han inte innan han fick del av anmälan hit kände till att ett förhör med NN fanns i ett mål vid Södra Roslags tingsrätt. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta denna uppgift eller att närmare utreda huruvida SB borde ha känt till detta förhållande och att tingsrätten hade beslutat att häva sekretessförordnandet beträffande den utredning som förhöret ingick i.

text: Av handlingar från förundersökningen om grovt häleri (bilaga 15 och 16 till SB:s yttrande i detta ärende) finns uppgifter i förhör med NN som antyder att hon har varit anhållen i utredningen om Arningerånet och att hon har varit sambo med en misstänkt i den utredningen. Det finns inte något som talar för att SB har försökt undanhålla uppgifter för de misstänkta och försvararna i nämnda avseenden.

text: I beredningen av detta beslut har även justitiekanslerns ställföreträdare HR deltagit.

text: Ärendet avslutas härmed. Jag beklagar att detta beslut har dragit ut på tiden.