title: Klagomål mot att Riksåklagaren i ett beslut felaktigt angett att ett förhör med en målsägande ägt rum

text: Riksåklagaren (RÅ) underställde i en skrivelse hit den 26 maj 1997 Justitiekanslern vissa klagomål mot handläggningen av ett ärende hos RÅ som muntligen framförts till RÅ av riksdagsledamoten Siw P.

text: Siw P lämnade den 20 maj 1997 in en anmälan mot de handläggande tjänstemännen hos RÅ till Riksdagens ombudsmän (JO). I sin anmälan ifrågasätter hon om inte biträdande riksåklagaren Solveig R och avdelningsdirektören Leif A gjort sig skyldiga till tjänstefel vid handläggningen av ärendet i fråga. Hon anför bl.a. att RÅ i ett beslut den 5 maj 1997 att inte väcka åtal mot en åklagare angett att målsäganden Per Gunnar K blivit förhörd i ärendet trots att något sådant förhör inte ägt rum, samt att Leif A, vid Siw P:s personliga besök hos RÅ, försökt dölja den felaktiga handläggningen genom att lägga in ett gammalt förhörsprotokoll bland vissa handlingar som Siw P begärt att få ta del av. Hon ifrågasätter vidare om inte RÅ:s beslut att inte väcka åtal i det aktuella ärendet är felaktigt med hänvisning till bevisläget.

text: JO beslutade den 3 juni 1997 (dnr 2026-1997), efter samråd med Justitiekanslern, att överlämna Siw P:s anmälan hit för prövning gemensamt med det ärende som tagits upp här med anledning av RÅ:s anmälan.

text: I skrivelser som inkom hit den 11 juni 1997 har Per Gunnar K begärt att Justitiekanslern i ärendet även granskar chefsåklagaren vid Åklagarkammaren i Helsingborg Göran B:s brev av den 5 maj 1997 (

text: AD 132-97

text: ) till överåklagarens vid Åklagarmyndigheten i Malmö Sven-Erik A rörande kritik som K bl.a. riktat mot den förundersökning som bedrivits i Helsingborg rörande misshandel m.m. där K var misstänkt och det beslut som Sven-Erik A fattat den 6 juni 1997 med anledning B:s brev. Justitiekanslern behandlar dessa klagomål i ett annat ärende här (jfr dnr

text: ). K har vidare i skrivelser hit ifrågasatt huruvida en distriktsåklagare brutit mot

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Även dessa klagomål behandlas i ett annat ärende här (jfr dnr

text: Solveig R och Leif A har inkommit med yttranden rörande Siw P:s anmälan. Yttrandena bifogas detta beslut som bilaga 1 och 2 (här uteslutna).

text: Siw P, som fått del av yttrandena, har inkommit med ytterligare en skrift.

text: Per Gunnar K har under ärendets handläggning kommit in med flera ytterligare skrivelser rörande olika ärenden som berör honom, i vissa fall har skrivelserna sänts över för kännedom. Såsom Justitiekanslern uppfattat saken har han dock i dessa ärenden inte framfört några direkta klagomål hit.

text: Justitiekanslern har vid ärendets handläggning haft tillgång till RÅ:s akt i ärende ÅD 654-95.

text: Bakgrund

text: Av handlingarna i ärendet framgår sammanfattningsvis följande:

text: I stämningsansökan den 19 januari 1995 till Helsingborgs tingsrätt väckte distriktsåklagaren Tom S vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Helsingborg åtal mot Per Gunnar K för misshandel, hemfridsbrott och ofredande. Huvudförhandling i målet ägde rum den 24 maj 1995 och åtalet utfördes av Tom S. I dom den 14 juni 1995 (DB 727) dömdes K av tingsrätten för hemfridsbrott och ofredande till villkorlig dom och dagsböter. Efter överklagande från ömse sidor meddelade Hovrätten över Skåne och Blekinge dom i målet den 25 mars 1996 (DB 5073) varvid K dömdes även för misshandel. Påföljden bestämdes till vilkorlig dom och dagsböter. I hovrätten fördes talan inte av Tom S då denne förklarats jävig.

text: Den 7 juni 1995 inkom till dåvarande Regionåklagarmyndigheten i Malmö en anmälan från Per Gunnar K mot distriktsåklagaren Tom S. I anmälan gjordes gällande att Tom S under huvudförhandlingen i tingsrätten den 24 maj 1995 uttalat sig mycket stötande om K:s person. I en bilaga till anmälan undertecknad av fem personer nämns de uttalanden som Tom S påstås ha uttalat om K under förhandlingen. Regionåklagarmyndigheten i Malmö överlämnade anmälan till Riksåklagaren för prövning.

text: Solveig R beslöt den 22 augusti 1995 att inhämta yttrande rörande uppgifterna i anmälan från dåvarande överåklagaren vid Regionåklagarmyndigheten i Malmö Ola N. Yttrande från honom inkom till RÅ den 25 september 1995. Till yttrandet var fogat protokoll över förhör som Ola N hade hållit med bl.a. Tom S.

text: Den 17 oktober 1995 inkom Per Gunnar K med en skrivelse till RÅ. I skrivelsen hänvisar han till bl.a. en bifogad skrivelse till Regionåklagarmyndigheten i Malmö rörande överprövning av en jävsfråga. I skrivelsen redogörs för vad som enligt K utspelade sig vid huvudförhandlingen inför Helsingborgs tingsrätt den 24 maj 1995 och vad distriktsåklagaren Tom S då påstods ha uttalat rörande K:s person.

text: Den 15 november 1995 beslutade Solveig R att inleda förundersökning mot distriktsåklagaren Tom S då det fanns anledning att anta att denne gjort sig skyldig till förtal. Hon uppdrog åt överåklagaren Bo S vid dåvarande regionåklagarmyndigheten i Kalmar att utföra förundersökningen.

text: Den 15 april 1997 inkom utredningen från Bo S till RÅ. Under förundersökningen hördes totalt 14 personer förutom Tom S, dock inte Per Gunnar K. Av utredningen framgick att Tom S under utredningen hade begärt att förhör skulle hållas med en kriminalinspektör. Något sådant förhör hade inte kunnat hållas med denne eftersom han befann sig utomlands. Solveig R ansåg att det inte kunde antas att ett sådant förhör skulle sakna betydelse för utredningen varför hon beslutade att ett sådant förhör skulle hållas innan beslut i åtalsfrågan kunde fattas. Förhöret med kriminalinspektören ifråga redovisades till RÅ den 29 april 1997. Efter föredragning av Leif A fattade Solveig R den 5 maj 1997 beslut att inte väcka åtal mot Tom S för förtal eftersom brott inte kunde styrkas. I beslutet anges felaktigt att förhör med målsäganden Per Gunnar K hållits under förundersökningen.

text: Den 16 maj 1997 fick Solveig R klart för sig att något förhör inte hade hållits med Per Gunnar K och denne begärde samma dag omprövning av beslutet av den 5 maj att inte väcka åtal mot Tom S. Solveig R fann i beslut den 21 maj 1997 inte skäl att ändra sitt tidigare beslut eftersom hon gjorde bedömningen att vad som förekommit inte påverkade bevisläget.

text: Siw P begärde hos RÅ att hon skulle få ta del av vissa handlingar i förundersökningsprotokollet. Hon fick del av dessa vid ett personligt besök på RÅ:s kansli den 16 maj 1997.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I min tillsyn skall jag vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Däremot är det inte min uppgift att överpröva de beslut som en domstol eller en myndighet fattar inom sitt kompetensområde eller att i allmänhet göra uttalanden om de bedömningar som har legat till grund för domstolens eller myndighetens ställningstaganden. Min tillsyn över den offentliga verksamheten är alltså främst inriktad på att denna fullgörs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav författningsregleringen ställer upp. Mot denna bakgrund vill jag redan inledningsvis uttala att jag inte funnit anledning att göra någon bedömning av huruvida det var riktigt eller inte av Solveig R att inte väcka åtal mot Tom S rörande det förtalsbrott som K anmält. Siw P:s begäran i denna del föranleder mot bakgrund av det nu anförda inte någon åtgärd från min sida.

text: När det gäller frågan huruvida det var lämpligt att inte föranstalta om förhör med målsäganden K under förundersökningen mot Tom S vill jag inledningsvis anföra följande när det gäller den rättsliga regleringen av förundersökning.

text: Förfarandet vid utredning i brottmål - förundersökning - regleras främst i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . Förundersökning skall inledas så snart det finns anledning att på grund av angivelse eller av annat skäl, anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats.

text: Av

text: 23 kap. 2 §

text: RB följer att förundersökningen har två huvudsakliga syften. Det ena är att utröna om brott har begåtts och att klarlägga vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl för åtal föreligger. Det andra huvudsyftet är att bereda ärendet så att bevisningen kan förebringas i ett sammanhang vid en framtida huvudförhandling. När det gäller förundersökningens bedrivande är reglerna i

text: rättegångsbalken

text: långt ifrån heltäckande och för flertalet av de utredningsåtgärder som kan vidtas, t.ex. olika bevissäkrande åtgärder, saknas närmare föreskrifter. De regler som rör formerna för en förundersökning begränsar sig i huvudsak till reglering av mer ingripande åtgärder beträffande vilka det är av särskild vikt att medborgarnas behov av integritet tillgodoses. Det finns alltså inga regler av innebörd att en målsägande alltid skall höras under en förundersökning även om detta vanligtvis sker.

text: Det är förundersökningsledaren som har det yttersta ansvaret för vilka utredningsåtgärder som bör eller inte bör vidtas. Förundersökningsledaren har också ett principiellt ansvar för det sätt på vilket åtgärderna genomförs och hur olika åtgärder skall prioriteras sinsemellan. I de fall åklagaren är förundersökningsledare är det denne som har att bedöma vilken bevisning han eller hon behöver för att kunna väcka ett åtal. I ett mål där det bara finns t.ex. målsägandens och den tilltalades uppgifter att tillgå är det i allmänhet en självklarhet att målsäganden hörs, eftersom dennes uppgifter då utgör åklagarens huvudsakliga bevisning. I andra fall, där det är klart vilka uppgifter målsäganden lämnat, t.ex. i en anmälan, och annan bevisning finns, är det inte lika självklart att denne hörs.

text: Rörande målsägandens ställning under förundersökning och rättegång kan nämnas att denne i formellt hänseende är att anse som part i rättegången endast när han för talan, dvs. framställer ett yrkande om ansvar eller skadestånd. En annan sak är att målsäganden, som i de flesta fall utsatts för någon form av kränkning genom brottet, generellt sett intar en motsatsställning gentemot den tilltalade i rättegången oavsett den formella partsställningen. Det är polis och åklagare som skall tillgodose samhällets och målsägandens intresse av att brott som faller under allmänt åtal utreds, och de är dessa som ansvarar för att utredningen genomförs i enlighet med gällande regler. Det finns följaktligen inga regler som ger målsäganden rätt att t.ex. påkalla viss utredning, en rätt som däremot tillkommer den misstänkte (jfr 23 kap. 18 och 19 §§ RB), eller kräva att förundersökningen t.ex. påskyndas. Däremot finns vissa bestämmelser i

text: förundersökningskungörelsen

text: som rör polisens och åklagarnas informationsskyldighet till målsäganden rörande brottsutredningen. I

text: 13 a § förundersökningskungörelsen

text: stadgas sålunda bl.a. att målsäganden om möjligt skall underrättas om att åklagarna under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk med anledning av brott och om möjligheterna att få ersättning enligt

text: brottsskadelagen

text: . Av

text: 13 b § förundersökningskungörelsen

text: följer att målsäganden skall tillfrågas om han eller hon vill bli underrätad om beslut om att förundersökning inte skall inledas eller att en inledd förundersökning skall läggas ned, beslut om att åtal inte skall väckas, tidpunkt för huvudförhandling i målet samt dom i målet. I

text: 14 §

text: nämnda kungörelse finns vidare en bestämmelse om att vid beslut om att förundersökning inte skall inledas eller att en inledd förundersökning skall läggas ned eller att åtal inte skall väckas, skall underrättelse ske till målsägande som angett brottet eller anmält enskilt anspråk i anledning av brottet eller begärt att bli underrättad. Som reglerna är utformade finns inte något absolut krav på att information skall lämnas. Huvudregeln är dock att information i princip skall lämnas. Av

text: 20 § förundersökningskungörelsen

text: följer vidare att det i förundersökningsprotokollet skall antecknas huruvida målsäganden fått information och underrättelser enligt

text: 13 a

text: 13 c §§

text: förundersökningskungörelsen

text: samt uppgifter om huruvida målsäganden vill bli underrättad i fall som avses i

text: 13 b § förundersökningskungörelsen

text: Den i detta ärende gjorda förundersökningen avsåg att utröna huruvida brottet förtal begåtts vid en huvudförhandling. Genom den skriftväxling som föregått själva förundersökningen har det stått klart vad målsäganden Per Gunnar K uppgivit i denna del. I sammanhanget bör också beaktas att när som i förevarande fall det funnits ett förhållandevis stort antal personer som bevittnat händelseförloppet torde målsägandens uppgifter i förhållande till övrigas utsagor ha mera marginell betydelse. Mot denna bakgrund har jag förståelse för att något målsägandeförhör inte ägde rum och detta synes heller inte ha varit nödvändigt eftersom K:s uppgifter framgick på annat sätt.

text: När det gäller berörda åklagares kontakter med K under förundersökningen har Justitiekanslern varken i RÅ:s akt i ärendet eller i förundersökningsprotokollet kunnat återfinna någon dokumentation som visar att han blivit tillfrågad om han ville bli underrättad om brottsutredningen i fråga jämlikt nyss nämnda bestämmelser i

text: förundersökningskungörelsen

text: . Från Riksåklagarens kansli har inhämtats att inga rutiner för sådana underrättelser finns hos Riksåklagaren eftersom sådana handläggningsåtgärder skall ske av den åklagare som utför själva förundersökningen. Däremot sänder RÅ regelmässigt beslut om att åtal inte skall väckas till målsäganden. Justitiekanslern har från chefsåklagaren Bo S, som utförde förundersökningen i fråga, inhämtat att någon formell förfrågan inte ställts till K rörande vilken information han önskade. Eftersom RÅ tillställt K ett exemplar av Solveig R:s beslut den 5 maj 1997 att inte väcka åtal mot Tom S ser jag inte någon anledning att gå vidare i denna fråga.

text: Vad som härefter återstår att bedöma är det fel som uppkommit i åtalsbeslutet den 5 maj 1997 genom att det angetts att förhör hållits med K trots att så inte varit fallet.

text: Leif A, som var föredragande i ärendet hos RÅ, har i sitt yttrande uppgivit att han inte kan förklara varför denna uppgift influtit i beslutet utan hänvisat till att detta skett av ett rent förbiseende.

text: Solveig R har i sitt yttrande vidgått att hon, när hon skrev under beslutet i fråga, inte uppmärksammat att förhör inte hållits med K.

text: Jag har svårt att förstå både hur Leif A kunnat föra in uppgiften om förhöret med K i beslutet och hur Solveig R kunnat undgå att uppmärksamma att K inte var hörd.

text: Enligt min mening säger det sig självt att den som har att fatta ett beslut i en åtalsfråga noggrant går igenom materialet och läser igenom handlingarna så omsorgsfullt att beslutet blir korrekt utformat. Den utformning som det nu aktuella beslutet fick var i fråga om K direkt missvisande rörande vad som förekommit under förundersökningen. Härför har föredraganden i ärendet Leif A ett ansvar. Utredningen ger inte något belägg för att A medvetet sökt ge sken av att ett målsägandeförhör hållits eller att han - som Siw P påstår - i efterhand sökt dölja det faktum att något sådant förhör inte ägt rum. Som beslutsfattare i ärendet bär Solveig R det yttersta ansvaret för felet. Uppenbarligen har hon, mot bakgrund av det omfattande utredningsmaterialet, av förbiseende inte uppmärksammat föredragandens felskrivning och att förhöret saknades. Solverig R och Leif A kan inte undgå viss kritik för det fel som konstaterats, inte minst mot bakgrund av de höga krav på en korrekt handläggning som måste ställas på landets högsta åklagarmyndighet. Med hänsyn till att den felaktiga uppgiften, som tidigare sagts, inte haft betydelse för utgången i åtalsfrågan finner jag inte anledning till någon vidare åtgärd utan låter saken bero med här gjorda uttalanden.

text: När det gäller Siw P:s kritik mot det sätt på vilket hon blev bemött av Leif A vid sitt besök på RÅ framgår både av Siw P:s skrivelse och Leif A:s yttrande att stämningen var något irriterad. Eftersom ord här står mot ord rörande vad som i detalj utspelat sig finner jag inte anledning att gå vidare på denna punkt. Allmänt kan naturligtvis sägas att en tjänsteman givetvis har en skyldighet att iaktta de krav på ett korrekt uppträdande och vänligt bemötande som följer med den offentliga tjänsten.

text: Med det sagda avslutar jag ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Anmälan mot en kommun för åsidosättande av tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens regler om meddelarfrihet

org: jk

text: Justitiekanslern uttalar allvarlig kritik mot VA- och Avfallsavdelningarna vid Tekniska kontoret i Uppsala kommun för att ha infört en administrativa rutin rörande personalens kontakter med massmedia.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: En anonym person har i en skrivelse hit anmält VA- och Avfallsavdelningarna vid Tekniska kontoret i Uppsala kommun (avdelningarna) med anledning av att avdelningarna vid möte den 30 januari 2001 har infört en administrativ rutin som ålägger de anställda att vid kontakt med massmedia omgående informera i första hand chefen för avdelningarna. Enligt anmälaren har, såvitt får förstås, avdelningarna genom införandet av rutinen åsidosatt

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: regler om meddelarfrihet. Till anmälan har bl.a. fogats en kopia av protokollet från mötet den 30 januari 2001.

text: Uppsala kommun har genom Tekniska beställarnämnden avgett yttrande över anmälan och därvid anfört bl.a. följande.

text: "/./ Det verkliga skälet till anteckningen vid mötet, vilken inte är att förstå som något formellt beslut utan som ett meddelande, är följden av en artikel som stod att läsa i ortens tidning (Upsala Nya Tidning) samma dag som mötet ägde rum. Artikeln, som bifogas, belyser och redovisar nya forskningsrön, som är högst intressanta från verksamhetssynpunkt. I artikeln uttalar sig en tjänsteman på förvaltningen på ett helt korrekt och sakligt sätt. Då artikeln hade stort nyhetsvärde för stora delar av personalen och dess möjligheter att lösa sina arbetsuppgifter på ett bra sätt, tog man, bara några timmar efteråt, tillfället i akt att på avdelningsmötet meddela personalen det angelägna i att "Vid kontakt med massmedia informeras omgående övriga som är berörda inom avdelningen, i första hand T". Det kan konstateras, att det var tidningen, som kontaktade tjänstemannen för ett yttrande och alltså inte ett initiativ från tjänstemannens sida. Det kan tilläggas att "den administrativa rutinen" väl stämmer överens med de synpunkter arbetsmiljöinspektionen framfört beträffande utvecklandet av en bättre arbetsmiljö på i synnerhet VA- och Avfallsavdelningarna, nämligen att "Nästan varje åtgärd förutsätter samarbete i någon form, och samverkan är därför en viktig förutsättning för engagemanget i hela processen. Samverkan är också en förutsättning för att verksamheten vid VA/Avfallsavdelningen skall uppfylla

text: arbetsmiljölagens

text: syfte att ge de anställda delaktighet och möjlighet till utveckling".

text: Uppsala kommuns inställning till frågan om meddelarfrihet för alla anställda framgår av Informationspolicy för Uppsala kommun antagen av kommunfullmäktige den 24 februari 1992 och reviderad den 24-26 november 1997. Policyn bifogas. I ett avsnitt behandlas "Information till massmedier". Där framgår hur kontakterna med massmedia skall skötas. Bland annat tillses "att kontakter tas mellan de verksamhetsansvariga som har delat ansvar i en viss fråga, innan kontakt tas med massmedia". I aktuellt fall var det massmedia som kontaktade tjänstemannen. Omvänt är det då angeläget att tjänstemannen, vem det vara må, efter kontakten med massmedia informerar "övriga som är berörda inom avdelningen, i första hand T".

text: För att belysa att kommunens inställning till betydelsen av meddelarfrihet för alla följs kan följande relateras. I samband med en fråga från en förtroendeman i tekniska beställarnämnden med anledning av en artikel i Luppen, som är kommunens tidskrift för personal och förtroendevalda, utspann sig en diskussion. I denna diskussion uttryckte den tillförordnade förvaltningschefen i ett av svaren bland annat följande: "Förvaltningen kan inte svara för personalens framförda synpunkter i form av insändare. Meddelarfrihet råder och det är viktigt att så får göra även i framtiden". Yttrandet, som ännu inte är ett år gammalt, äger givetvis fortsatt giltighet, vilket nu kan bekräftas av samme tillförordnade förvaltningschef. Utdrag ur den skriftliga diskussionen biläggs.

text: Den 3 maj i år sändes under morgontimmarna återkommande inslag i lokalradion (Sveriges Radio Uppland) om att kommunen hade anmälts till Justitiekanslern med anledning av påstådd inskränkning av meddelarfriheten (även om uttrycket "munkavle på personalen" användes). På detta sätt gavs tekniska kontoret och dess personal information om anmälan och dess innehåll. Då inslaget, som upprepades ett antal gånger, innehöll ett antal felaktigheter kontaktades lokalradioredaktionen för att rättelser skulle göras. Så skedde också till kvällssändningen. Som en konsekvens av radioinslagen var det angeläget att informera samtlig personal om vad som skett, vad som var felaktigt och vilka åtgärder som vidtagits. Dessutom fanns det anledning att klart deklarera förvaltningens åsikt om vad som gäller beträffande meddelarfrihet för alla. Ingen skulle behöva tveka om detta. Således sändes e-post till samtliga anställda om vad som skett utan att förvaltningen kunnat ta del av anmälan på annat sätt än genom vad lokalradion refererade. Meddelandet bifogas.

text: Med hänvisning till det ovan anförda kan kommunen inte anse att den på något sätt brutit mot

text: regeringsformen

text: , tryckfrihetsformen eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt såväl

text: tryckfrihetsförordningen

text: som

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: tillförsäkras alla en rätt att till bl.a. massmedierna meddela uppgifter och upplysningar i vilket ämne som helst, dock med vissa i grundlagarna närmare angivna undantag för främst vissa sekretesskyddade uppgifter. Denna meddelarfrihet omfattar också rätten att uppträda anonymt vid kontakterna med massmedierna. Rätten till anonymitet skyddas bl.a. av det s.k. efterforskningsförbudet som innebär att det allmänna inte får efterforska vem som lämnat ett meddelande för publicering annat än i de speciella fall som framgår av respektive grundlag. För de anställda i staten och kommunerna är efterforskningsförbudet av särskild betydelse eftersom det också hindrar att arbetsgivaren försöker efterforska vem som lämnat uppgifter till exempelvis en tidning. För de offentliganställda kringgärdas meddelarfriheten även av en garanti mot att bli utsatt för repressalier från arbetsgivaren när meddelarfriheten utnyttjats.

text: Det kan givetvis diskuteras huruvida den administrativa rutin som införts vid beställarnämnden formellt sett är att betrakta som en föreskift eller ej. Under alla förhållanden får den enligt min mening ses som en uppmaning från arbetsgivaren till de anställda att de i efterhand skall anmäla sina kontakter med massmedierna. Eftersom syftet med rutinen synes vara att de anställda skall få kännedom om vad som publicerats eller kan komma att publiceras måste uppmaningen också anses innefatta en skyldighet att även redovisa den fråga som berörs av uppgiftslämnandet. Som jag ser saken är en sådan uppmaning inte förenlig med den meddelarfrihetsrättsliga regleringen. En anställd som inom ramen för meddelarfriheten och utan arbetsgivarens vetskap önskar lämna upplysningar till en tidning kan knappast upprätthålla sin rätt till anonymitet om han - såsom den berörda rutinen anger - har en ovillkorlig skyldighet att underrätta arbetskamrater och arbetsledningen om den kontakt med massmedia som förevarit och vad som därvid sagts. Det är emellertid inte bara med hänsyn till anonymitetsskyddet som uppmaningen framstår som olycklig. Rent allmänt sett kan uppmaningar eller föreskrifter av denna art verka hämmande på de anställdas intresse av att ta till vara de möjligheter som meddelarfriheten ger.

text: Jag kan ha förståelse för att man från nämndens sida ansett det angeläget att hålla de anställda underrättade om den allmänna debatten i frågor som rör arbetsplatsen eller arbetsuppgifterna. Som jag redan sagt har emellertid den nu aktuella uppmaningen fått en otillfredsställande utformning. Jag förutsätter att rutinen i fråga ändras och avlutar ärendet med den kritik som ligger i det ovan anförda.

type: avgorande


title: Klagomål mot Migrationsverkets handläggning av ett ärende om uppehållstillstånd

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Migrationsverket för att verket inte handlagt ett ärende om uppehållstillstånd med förtur.

text: Ärendet

text: AA har i en skrivelse hit framfört klagomål mot Migrationsverkets handläggning av hennes sons, BB, ansökan om uppehållstillstånd i Sverige. Hon har anfört att sonen, tillsammans med sina två yngre bröder, i maj 1999 ansökte om att få förenas med henne i Sverige. De båda yngre sönerna beviljades uppehållstillstånd i beslut den 15 juni 2000, medan den äldste sonens ansökan avslogs eftersom han hunnit fylla 18 år under handläggningstiden. AA har begärt att Justitiekanslern ser till att hennes äldste son får komma till sin familj.

text: Migrationsverket har avgett yttrande i ärendet.

text: Av Migrationsverkets yttrande framgår i huvudsak följande. BB ansökte i maj 1999 om uppehållstillstånd för att återförenas med sin mor, som redan var bosatt i Sverige. Ansökan kom in till Migrationsverket (dåvarande Invandrarverket) den 9 juni 1999. Efter att modern den 15 juli samma år inkommit med skriftliga svar på vissa frågor var ärendet komplett. Verket beslutade den 15 juni 2000 att avslå ansökan om uppehållstillstånd för BB. Han hade fyllt 18 år den 4 januari 2000.

text: Migrationsverket konstaterar i sitt yttrande att de rutiner som tillämpats för behandling av förtursärenden inte varit tillräckliga och att handläggningen av det aktuella fallet brustit. Verket har beklagat det inträffade och sagt sig förutsätta att de förändringar som gjorts i rutinerna skall innebära att misstaget inte upprepas.

text: OB har beretts tillfälle att lämna synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen över den offentliga verksamheten är inriktad främst på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som ställs upp i olika författningar. Justitiekanslern har inte någon möjlighet att överpröva eller ändra de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde.

text: Enligt

text: 2 kap. 4 § första stycket 2 utlänningslagen (1989:529)

text: får uppehållstillstånd beviljas barn under 18 år, med vårdnadshavare i Sverige, förutsatt att barnet varit hemmavarande hos vårdnadshavaren då denne bodde i hemlandet. Då barn hunnit fylla 18 år tillämpas istället första stycket 3 samma paragraf, enligt vilken en anhörig till någon som är bosatt i Sverige och som i hemlandet ingått i den personens hushåll får beviljas uppehållstillstånd. Det är den sökandes ålder vid beslutstillfället som är avgörande för vilken punkt i

text: 2 kap. 4 § första stycket utlänningslagen

text: som skall tillämpas.

text: Enligt den rutinbeskrivning för behandling av förtursärenden som Migrationsverket bifogat sitt yttrande bör automatisk förtur ges i ärenden där en sökande som åberopar anknytning till en förälder kommer att hinna fylla 18 år innan beslut kan tas med normal handläggningstid.

text: Av Migrationsverkets yttrande framgår att dessa riktlinjer inte har följts i det aktuella ärendet. Verket kan inte undgå allvarlig kritik för den bristfälliga handläggningen. Med hänsyn till den mycket stora betydelse som frågor om uppehållstillstånd har för den enskilde framstår det som djupt otillfredsställande att en enskild familj drabbas av brister i handläggningen på det sätt som skett.

text: Jag har i enlighet med vad som anförts inledningsvis ingen möjlighet att ändra ett beslut som en myndighet har fattat inom sitt kompetensområde. Jag förutsätter att Migrationsverket ser till att det finns säkra rutiner som förhindrar en upprepning av det inträffade och avslutar ärendet med den kritik som jag riktat mot verkets handläggning av ärendet.


title: Klagomål med anledning av en intagens begäran om att få ta del av handlingar m.m.

text: Justitiekanslern avslår IC:s begäran om ersättning av staten.

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, med anledning av myndighetens hantering av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar och av ett överklagande av ett beslut.

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt ingen åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Anspråket och klagomålen

text: IC har i en skrivelse till Justitiekanslern framfört klagomål med anledning av Kriminalvårdens handläggning av en begäran att få ta del av handlingar och därvid bl.a. anfört följande. I november 2011 begärde han insyn i Kriminalvårdens tjänsteanteckningar från hans vistelse i häkte och fängelse fram till förflyttningen till anstalten Kumla den 24 oktober 2011. Syftet var att få vissa uppgifter för att komplettera ett överklagande i ett pågående mål. Kriminalvården lämnade ett utdrag enligt

text: 26 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PuL, det var dock ofullständigt och han fick inte del av alla tjänsteanteckningar som han hade begärt. En tjänsteanteckning som han har fått del av genom Förvaltningsrätten i Stockholm fanns inte med i utdraget. Han har överklagat beslutet om utdrag enligt 26 § PuL men Kriminalvården har inte omprövat beslutet, trots att han har lämnat en skriftlig påminnelse.

text: IC har i skrivelsen hit även framfört klagomål med anledning av hur Kriminalvårdens huvudkontor besvarat skrivelser från honom.

text: IC har vidare i kompletterande skrivelser till Justitiekanslern begärt skadestånd av staten utan att ange något visst belopp med anledning av, såvitt får förstås, hur han behandlades av Kriminalvårdens personal vid en händelse i april 2012 som ledde till att IC meddelades en varning enligt 12 kap. 1 § fängelselagen samt med anledning av Kriminalvårdens beslut om att han på grund av nämnda händelse skulle vara fortsatt placerad i avskildhet. Han har även framfört klagomål mot hur Kriminalvården handlagt ett misskötsamhetsärende rörande händelser i samband med att han förflyttades från anstalten Hall till anstalten Kumla och hur Kriminalvårdens placeringsgrupp handlagt en begäran om omprövning av ett beslut om omplacering som överklagats till förvaltningsrätt.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Kriminalvården såvitt avser myndighetens handläggning av IC:s begäran om att få ta del av vissa handlingar och av hans överklagande av beslutet om utdrag enligt 26 § PuL.

text: Kriminalvården har i yttrandet anfört bl.a. följande.

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har hämtats från region mitt, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Kumla. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: Den 26 oktober 2011 inkom I.C. med en hemställan om att få ta del av samtliga tjänsteanteckningar från hans tid i häkte och fängelsevistelse fram till förflyttningen till Kumla den 24 oktober 2011. Av hemställan framgick att syftet var att överklaga omplaceringen och beslutet om särskilda villkor. Anstalten Kumla tolkade begäran såsom en begäran om ett registerutdrag enligt 26 § PuL, vilket I.C. informerades om den 27 oktober 2011. Den 18 november 2011 beviljades I.C. ett utdrag enligt 26 § PuL. I.C. överklagade beslutet den 29 november 2011. Av överklagandet framgick bl.a. att I.C. inte ansåg att han hade yrkat om ett utdrag enligt 26 § PuL och klienthandläggare [K.B.] samtalade därför med I.C. för att utreda hans önskemål. Vid samtalet fick K.B. uppfattningen att I.C:s avsikt med skrivelsen inte var att begära omprövning av bifallsbeslutet av den 18 november 2011, utan att begära ut en tjänsteanteckning som legat till grund för ett tidigare beslut om omplacering. Tjänsteanteckningen överlämnades till I.C. K.B. kan dock inte erinra sig vid vilket datum detta skedde. Någon åtgärd vidtogs därefter inte med anledning av I.C:s överklagande av den 29 november 2011.

text: Enligt uppgift från K.B. kan det stämma som I.C. uppgivit i anmälan, att han någon gång innan behandlingskollegium den 10 april 2012 inkommit med en ”påminnelse” avseende skrivelsen som inkom den 29 november 2011. K.B. minns att vid behandlingskollegium den 10 april 2012 framförde I.C. muntligen till K.B. att det inte var den tjänsteanteckningen han fått tidigare som han velat ha, utan några andra tjänsteanteckningar. K.B. fick dock ingen klarhet i vilka tjänsteanteckningar som avsågs och fick uppfattningen att I.C. menade att saken var utagerad för Kriminalvårdens del i och med att I.C. hade aktualiserat frågan hos Justitiekanslern.

text: Av utredningen i ärendet har framkommit att I.C. av olika anledningar inte fått del av de allmänna handlingar som han begärt. Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att tillhandagå allmänheten enligt reglerna i

text: 2 kap.

text: TF [

text: tryckfrihetsförordningen

text: ; JK:s anmärkning] gäller att den som önskar få del av en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall lämnar så detaljerade upplysningar om handlingen och dess innehåll, att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste få klart för sig vilka handlingar som efterfrågas. En begäran får dock anses tillräckligt preciserad, om den avser en begränsad grupp av handlingar, t.ex. samtliga beslut som under en viss tidsperiod meddelats i en viss typ av mål eller ärenden (JO 1994/95 s. 571). En begäran enligt

text: 2 kap. 12 §

text: eller

text: 13 §

text: TF ska således avse en eller flera identifierbara handlingar. Detta innebär emellertid inte att myndigheten kan avvisa en sökande under åberopande av att denna inte helt klargjort vilka handlingar som önskas utlämnade och att ett framtagande av dem därför kräver viss utredning eller arkivforskning. Det fordras nämligen ett inte obetydligt mått av handlande från myndighetens sida (Bohlin, Offentlighetsprincipen, 7:e uppl., s. 137). Servicesskyldigheten i

text: 4 §

text: FL får anses innefatta ett krav på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han ska lämna uppgifter som medför att handlingen kan identifieras, utan också med anlitande av sina diarier och register etc. aktivt bistår honom. Myndighetens agerande ska vara inriktat på att snabbt få ett avförande till stånd; antingen ska begärda handlingar lämnas ut eller också ska ett överklagbart avslagsbeslut meddelas. (JO 1994/95 s. 571).

text: I efterhand framstår det som oklart varför IC:s ursprungliga hemställan kommit att behandlas i enlighet med PuL. Det måste framhållas att det är myndigheten som bär det fulla ansvaret för att prövningen sker med beaktande av tillämpliga bestämmelser. Även om prövningen kommit att ske i enlighet med PuL borde Kriminalvården därför, i vart fall i samband med att I.C. uttryckt att hans avsikt inte var att initiera en sådan prövning, prövat utlämnande i enlighet med bestämmelserna i TF. I samband därmed borde Kriminalvården även ha vidtagit åtgärder för att närmare utreda vilka handlingar som avsågs. Att en intagen även har initierat frågan hos en annan myndighet påverkar självfallet inte Kriminalvårdens skyldigheter enligt TF eller

text: förvaltningslagen

text: Av utredningen i ärendet har vidare framkommit att Kriminalvården inte vidtagit några åtgärder med anledning av ett överklagande, eftersom en tjänsteman gjort bedömningen att den intagne hade för avsikt att återkalla överklagandet.

text: Förvaltningslagen

text: anger två specifika situationer när ett överklagandeärende ska avslutas hos den myndighet som fattat det överklagade beslutet. Detta sker dels när rättidsprövningen utfaller negativt (24§) och dels när omprövning medför att beslutet ändras såsom klaganden begärt (

text: 28 §

text: ). JO har dock uttalat att dessa stadganden inte bör tolkas extensivt och att frågan om ett ärende ska avslutas till följd av att ett överklagande återkallas hos beslutsmyndigheten därför bör avgöras av besvärsinstansen (se JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 463 och 1997/98 s. 411). I normalfallet godtar Kriminalvården inte muntligt återkallande av ett överklagande. Varför så kom att ske i det här fallet är oklart. Även om den enskilde tjänstemannen agerat i enlighet med vad han uppfattade vara klientens önskemål kan han inte sägas ha uppfyllt de krav som rimligen bör ställas avseende handläggningen av ärendet.

text: IC har beretts tillfälle at lämna synpunkter på Kriminalvårdens yttrande.

text: Med anledning av IC s skadeståndsanspråk har Justitiekanslern tagit del av Kriminalvårdens redogörelse för misstänkt misskötsamhet den 27 april 2012, beslut om varning enligt 12 kap. 1 § fängelselagen den 25 maj 2012 samt beslut om kontinuerlig omprövning av avskildhetsbeslut den 1 juni 2012. Justitiekanslern har vidare från Kriminalvården inhämtat upplysningen att beslutet om placering i avskildhet var föremål för kontinuerlig omprövning. Placeringen i avskildhet upphörde den 7 juli 2012. IC har inte överklagat något av besluten som rör placeringen i avskildhet. Region mitts beslut att avslå IC s begäran om omprövning av beslutet om varning har heller inte överklagats.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsdelen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: En förutsättning för att ersättning med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser ska utgå är att det är utrett att en myndighet har gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel. Det är den som begär ersättning som har att visa att förutsättningar för skadestånd föreligger.

text: Det som IC har anfört till stöd för sin begäran om ersättning och vad som i övrigt framgår av utredningen i ärendet ger inte underlag för bedömningen att staten är skadeståndsskyldig gentemot IC. Hans begäran om ersättning ska alltså avslås.

text: Tillsynsdelen

text: Bestämmelser i

text: tryckfrihetsförordningen

text: m.m.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut, och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF följer att den som önskar ta del av handlingen även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: Om en myndighet gör bedömningen att en handling inte kan lämnas ut ska den som begärt ut den informeras om detta och även informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas, jfr

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Sökanden har rätt att få ett beslut som går att överklaga oavsett vad som är grunden för att inte lämna ut efterfrågade handlingar. Att myndigheten ska upplysa sökanden om hur avslagsbeslutet kan överklagas följer av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Enligt 26 § PuL är den personuppgiftsansvarige skyldig att till var och en som ansöker om det en gång per kalenderår gratis lämna besked om personuppgifter som rör den sökande behandlas eller ej. Behandlas sådana uppgifter ska skriftlig information lämnas också om

text: a) vilka uppgifter om den sökande som behandlas,

text: b) varifrån dessa uppgifter har hämtats,

text: c) ändamålen med behandlingen, och

text: d) till vilka mottagare eller kategorier av mottagare som uppgifterna har lämnats ut.

text: En ansökan enligt första stycket ska göras skriftligen hos den personuppgiftsansvarige och vara undertecknad av den sökande själv. Informationen enligt första stycket ska lämnas inom en månad från det att ansökan gjordes. Om det finns särskilda skäl för det, får informationen dock lämnas senast fyra månader efter det att ansökan gjordes.

text: Enligt

text: 12 § lagen (2001:617)

text: om behandling av personuppgifter inom Kriminalvården får Kriminalvårdens beslut enligt 26 § PuL överklagas till allmän förvaltningsrätt. Av

text: 13 § nämnda lag

text: följer att ett beslut inte får överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den som beslutet angår om det har gått han eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen

text: finns bestämmelser om beslutsmyndighetens skyldighet att ompröva beslut. En myndighet ska ändra ett beslut som har meddelat som första instans, om den finner att beslutet är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning och om ändring kan ske snabbt och enkelt och utan at det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Av

text: 28 § förvaltningslagen

text: framgår att ett överklagande av en myndighets beslut förfaller, om myndigheten själv ändrar beslutet så som klaganden begär. I så fall tillämpas inte 24 och 25 §§. Ändrar myndigheten beslutet på annat sätt än klaganden begär, ska överklagandet anses omfatta det nya beslutet, om inte avvisning ska ske enligt 24 §, dvs. med hänvisning till att överklagandet kommit in för sent.

text: Bedömningen av Kriminalvårdens handläggning

text: Av utredningen framgår att IC den 26 oktober 2011 begärde att få ta del av samtliga tjänsteanteckningar från hans tid i häkte och fängelsevistelse fram till förflyttningen till anstalten Kumla den 24 oktober 2011. Det är oklart varför anstalten uppfattade hans begäran som en begäran om registerutdrag enligt 26 § PuL och inte som en begäran om utlämnande av allmänna handlingar enligt TF med det krav på skyndsamhet som därvid uppställs. Som Kriminalvården har påpekat är det myndigheten som bär det fulla ansvaret för att prövningen sker med beaktande av tillämpliga bestämmelser. Justitiekanslern konstaterar dock att anstalten dagen efter att IC hade lämnat in sin begäran skriftligen efterfrågade besked om IC ville ha ett fullständigt utdrag enligt 26 § PuL som även innefattade information från Kriminalvårdens huvudkontor, vilket IC då angav att han gjorde. Det kan tyckas att det naturliga hade varit om IC med anledning av den skriftliga förfrågan hade gjort anstalten uppmärksam på att den hade missuppfattat hans begäran om så var fallet. Såvitt framgår av utredningen var det dock först i samband med att IC den 29 november 2011 överklagade beslutet om registerutdrag enligt 26 § PuL som IC gav uttryck för att hans avsikt inte var att begära ett sådant utdrag utan endast att få del av vissa tjänsteanteckningar. Att anstalten i tiden häremellan var av uppfattningen att IC ville få ett registerutdrag kan man därför ha förståelse för. När IC i samband med att han överklagade beslutet om utdrag enligt 26 § PuL uttryckte att hans avsikt inte var att initiera en prövning enligt nämnda bestämmelse borde anstalten skyndsamt ha gjort en prövning av utlämnade av handlingar i enlighet med bestämmelserna i TF och – eftersom IC i överklagandet hade anfört att han inte fått del av samtliga handlingar som han hade begärt – därvid utrett vilka handlingar som IC ville ta del av.

text: Av Kriminalvårdens yttrande framgår att den aktuelle tjänstemannen också hade kontakt med IC efter att han hade överklagat beslutet om utdrag enligt 26 § PuL för att reda ut vilka handlingar som IC ville ha, men att han inte fick någon klarhet i detta. Enligt Justitiekanslerns mening framstår IC:s begäran – som avser en preciserad tidsperiod – som tämligen klar. Det torde inte råda någon tvekan om att den har omfattat den tjänsteanteckning rörande bl.a. IC själv upprättad den 23 augusti 2011 som han i sin skrivelse hit anfört att han fått del av genom ett mål i Förvaltningsrätten i Stockholm, men som inte fanns med i registerutdraget. Den tjänsteman på anstalten som handlade IC:s begäran har till Justitiekanslern uppgett att han inte har någon förklaring till varför tjänsteanteckningen inte fanns med i registerutdraget, men att den har lämnats ut till IC i efterhand. Även om det har berott på förbiseende att handlingen inte fanns med i registerutdraget är det förstås inte godtagbart.

text: Det framstår inte som helt klart om IC genom sitt överklagande avsåg att överklaga beslutet om registerutdrag, med hänvisning till att det var ofullständigt, eller om han önskade få sin begäran om att ta del av vissa handlingar prövad enligt TF. Justitiekanslern har inte funnit tillräckliga skäl att genom ytterligare utredning i ärendet klarlägga detta. Av de uppgifter som den aktuella tjänstemannen lämnat till Kriminalvården framgår dock att IC även sedan han hade fått del av den ovan nämnda tjänsteanteckningen alltjämt ansåg att han inte hade fått alla efterfrågade handlingar. Justitiekanslern konstaterar att om en intagen begär att få ta del av vissa handlingar och dessa inte kan lämnas ut till den intagne eller om en intagen begär att få ett registerutdrag och ett fullständigt utdrag inte kan lämnas, måste denne naturligtvis ges möjlighet att få frågan prövad i domstol. Det gäller även om anledningen till att anstalten bedömer att det inte går att tillmötesgå begäran är att de handlingar som efterfrågas inte existerar.

text: Det är inte acceptabelt att, som skedde i förevarande fall, underlåta att överlämna ett överklagande till domstol med hänvisning till bedömningen att den klagande har för avsikt att återkalla överklagandet. Att tjänstemannen i detta fall hade fått den uppfattningen är förvånande då IC, såvitt framgår av utredningen, påmint om överklagandet vid två tillfällen, senast i april 2012. När en myndighets beslut har överklagats och en eventuell omprövning inte gör att överklagandet förfaller ska myndigheten pröva om överklagandet kommit in i rätt tid och skyndsamt överlämna det till den myndighet eller domstol som ska pröva överklagandet (se

text: och

text: 28 §§

text: förvaltningslagen

text: ). Som Kriminalvården har framhållit i sitt yttrande hit påverkar den omständigheten att en intagen även har initierat frågan hos en annan myndighet självfallet inte Kriminalvårdens skyldigheter enligt TF eller

text: förvaltningslagen

text: Kriminalvården, anstalten Kumla. kan inte undgå kritik för de brister som har förekommit vid handläggningen av IC:s begäran att få ta del av allmänna handlingar och av hans överklagande.

text: Vad IC har anfört i övrigt föranleder någon åtgärd från Justitiekanslerns sida. Ärendet avslutas därför.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till en förundersökning och ett vitesföreläggande

text: Justitiekanslern avslår LS anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 20 juni 2011 kom en anmälan in till Värmdö kommun, Bygg- och miljökontoret, om att sprängning och anläggande av en väg hade utförts på två fastigheter som ägdes av LS. Det hölls en inspektion på fastigheterna. Kontoret fann att fastigheterna var belägna inom strandskyddat område och att åtgärderna på dem var av den omfattningen att de krävde strandskyddsdispens. Ingen sådan dispens hade beviljats och kontoret bedömde att detta inte kunde ske i efterhand (jfr

text: 7 kap.

text: och

text: 18 c §§

text: miljöbalken

text: Med anledning av det inträffade gav kontoret den 23 juni 2011 in en anmälan till åklagare om brott mot områdesskydd (se

text: 26 kap. 2 §

text: och

text: 29 kap. 2 §

text: miljöbalken

text: ). Av anmälan framgick att LS av kommunen också skulle komma att föreläggas att ta bort den aktuella vägen, samt markutfyllnader, stödmur, bryggor och betongtrapporna i anslutning därtill. Förundersökning inleddes och en rad utredningsåtgärder vidtogs.

text: Den 31 januari 2012 förelade Bygg-, miljö- och hälsoskyddsnämnden i Värmdö kommun LS, att senast sex månader från det att beslutet vunnit laga kraft och vid äventyr av kvartalsvis löpande viten, på fastigheterna undanröja anläggningar och återställa utförda åtgärder. Föreläggandet bestod i tolv åtgärdspunkter (jfr

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: ). Nämnden förordnade även att beslutet skulle gälla omedelbart. LS överklagade beslutet till Länsstyrelsen i Stockholms län. I delbeslut den 20 mars 2012 ändrade länsstyrelsen nämndens beslut så att föreläggandet inte skulle gälla omedelbart.

text: Den 15 mars 2013 delgavs LS av åklagare misstanke om brott mot områdesskydd. Misstanken bestod i att han någon gång under 2007 till och med den 22 juni 2011 på de aktuella fastigheterna, inom ett område som omfattades av strandskydd, uppsåtligen eller av oaktsamhet anlagt en väg samt uppfört bryggor, trots att åtgärderna varit förbjudna. Förundersökningen slutdelgavs LS den 24 oktober 2013.

text: Den 4 februari 2014 underrättades LS av åklagare om att åtal inte skulle väckas, eftersom det inte kunde förväntas en fällande dom (jfr

text: 20 kap. 6 § rättegångsbalken

text: ). Av underrättelsen framgick att den bedömningen gjorts med ledning av en dom som Göta hovrätt hade meddelat den 27 januari 2014. I den domen hade ett åtal om brott mot områdesskydd ogillats, eftersom gärningen bedömdes som ringa och därmed fri från straffansvar (hovrättens mål B 2457-13, jfr

text: 29 kap. 11 § miljöbalken

text: Den 6 november 2014 meddelade länsstyrelsen beslut beträffande vitesföreläggandet. Länsstyrelsen upphävde en av de tolv punkterna i föreläggandet (bortforsling av en brygga), men avslog LS överklagande i övrigt. LS överklagade beslutet till Nacka tingsrätt, Mark- och miljödomstolen. I dom den 20 maj 2016 ändrade mark- och miljödomstolen på vitesbeloppen för vissa av punkterna i föreläggandet. I övrigt avslogs överklagandet. Efter att LS överklagat avgörandet beslutade Svea hovrätt, Mark- och miljööverdomstolen, den 8 september 2016 att inte meddela prövningstillstånd.

text: Anspråket

text: LS har yrkat skadestånd av staten med 5 200 000 kr.

text: Som grund för anspråket har han anfört i huvudsak följande. Vitesföreläggandet mot honom står i strid med principen att vite inte kan föreläggas när straff är utsatt (jfr

text: 9 kap. 8 § rättegångsbalken

text: ). Att vite förelagts efter att åklagaren beslutat att inte väcka åtal medför också att hans rätt enligt Europakonventionen att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott har åsidosatts (artikel 4.1 i konventionens sjunde tilläggsprotokoll).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersätt-ning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Det finns en princip i svensk rätt att vite inte får föreläggas för gärningar beträffande vilka straff är utsatt (

text: NJA 1982 s. 633

text: ). För att ett hinder mot vitesföreläggande ska kunna uppkomma enligt denna princip måste dock den gärning som är straffbelagd vara identisk med den som, vid överträdelse av

text: det vitessanktionerade föreläggandet, skulle ha föranlett utdömande av vitespåföljd. Det ska föreligga överensstämmelse både i tid och rum. (Se t.ex. Lavin, Viteslagstiftningen [21 september 2015, Zeteo], kommentaren till 2 § lagen om viten.)

text: Som brott mot områdesskydd är under vissa förhållanden straffbelagt att uppföra byggnader eller utföra anläggningar m.m. inom ett strandskyddsområde (se 29 kap. 2 § jämförd med

text: 7 kap. 15 § miljöbalken

text: ). Förundersökningen mot LS avsåg således en misstanke att han någon gång under 2007 till och med juni 2011 hade vidtagit en mängd åtgärder i samband med att han anlagt en väg och uppfört bryggor . Det vitessanktionerade föreläggandet som den 31 januari 2012 meddelades mot LS, å andra sidan, avsåg en skyldighet att i efterhand ställa det inträffade tillrätta (han skulle undanröja anläggningarna och återställa de utförda åtgärderna).

text: I LS fall är det alltså tydligt att vitesföreläggandets föreskrifter har riktat sig mot något annat än föreskrifterna i straffstadgandet. Straffstadgandet har således inte kunnat innebära något hinder mot föreläggandet och domstolarnas rättstillämpning i detta avseende har inte varit felaktig eller försumlig.

text: LS har också påstått att Europakonventionen har åsidosatts.

text: Enligt

text: artikel 4.1 i Europakonventionen

text: s sjunde tilläggsprotokoll får ingen lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat.

text: I Justitiekanslerns beslut den 22 oktober 2015 i ärendet med dnr

text: finns en allmän redogörelse för förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff samt de skadeståndsrättsliga utgångspunkterna som tillämpas av justitiekanslern (beslutet finns att tillgå på Justitiekanslerns webbplats).

text: LS har varit föremål för förundersökning avseende brott mot områdesskydd. Åtal har dock inte väckts mot honom. Detta innebär att han inte i anslutning till brottsutredningen varit föremål för något sådant förfarande som kan föranleda tillämpning av förbudet i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. (Se t.ex.

text: NJA 2013 s. 502

text: och

text: prop. 2014/15:131 s. 90

text: , jfr även Europadomstolens beslut den 29 november 2005 i målet

text: Wassdahl mot Sverige

text: , no. 36619/03.) Redan detta leder till att artikel 4.1 inte kan ha åsidosatts i hans fall, eftersom det inte kan röra sig om dubbla förfaranden eller straff. Till detta kommer att inte heller förfarandet om vitesföreläggande torde omfattas av artikeln, eftersom ett sådant förfarande knappast kan anses avse en påföljd av straffrättslig karaktär (jfr t.ex. rättsfallet

text: MD 2015:4

text: Mot bakgrund av det som anförts ovan om skillnaderna i tid och rum, kan dessutom konstateras att förundersökningen och vitesföreläggandet mot LS inte har avsett samma brott i Europakonventionens mening (jfr t.ex. rättsfallet

text: MÖD 2014:25

text: ). Även detta medför att något konventionsåsidosättande inte kan föreligga.

text: Sammanfattningsvis saknas stöd för att det i LS fall har förekommit några sådana fel, försummelser eller överträdelser av Europakonventionen som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Hans begäran om ersättning ska därför avslås.


title: Klagomål mot rektor vid Polishögskolan angående dröjsmål med att vidarebefordra ett överklagande i ett tjänstetillsättningsärende till regeringen

text: Jag konstaterar att handläggningen av överklagandeärendet dragit ut på tiden i en inte acceptabel utsträckning och uttalar kritik mot detta.

text: Klagomålen i övrigt ger inte underlag för någon åtgärd eller något uttalande.

text: Ärendet

text: Klagomålen

text: I en skrivelse hit den 4 maj 1998 har AA riktat klagomål mot rektorn vid Polishögskolan BB för bristande tjänsteutövning. Bakgrunden är att AA sökt en tjänst som chef för läromedelsenheten vid Polishögskolan. Tjänsten tillsattes emellertid med en annan sökande. AA överklagade tillsättningsbeslutet genom en skrivelse som registrerades hos Rikspolisstyrelsen den 27 januari 1998. Ännu i maj 1998 hade Polishögskolan inte avgett något yttrande i ärendet till regeringen eller vidarebefordrat överklagandet dit. AA har med hänvisning härtill ifrågasatt om ärendet handlagts med tillbörlig skyndsamhet. Han menar också att BB inte var opartisk eftersom han i annat sammanhang anmälts till Justitiekanslern. BB hade heller inte själv bort överta handläggningen av överklagandefrågan utan låtit detta ombesörjas av personalchefen vilket var det vanliga.

text: Föredraganden i ärendet här kontaktade den 20 maj 1998 registrator hos Justitiedepartementet och fick då reda på att något överklagande rörande tjänsten som chef för läromedelsenheten hos Polishögskolan inte fanns registrerat vid Justitiedepartementet.

text: AA:s klagomål överlämnades härefter till Rikspolisstyrelsen (RPS) med begäran om yttrande. Som svar på remissen anförde RPS följande.

text: Under hösten 1997 beslutade ledningen vid Polishögskolan om en omorganisation av skolan. Vidare beslutade skolledningen att låta samtliga anställda vid Rikspolisstyrelsen med placering på Polishögskolan anmäla intresse till de arbetsuppgifter som skapades i den nya organisationen. Därvid anmälde bland andra AA intresse för de arbetsuppgifter som ankom på chefen för läromedelsenheten. Rektorn för Polishögskolan BB beslutade dock att utse en annan person som chef för enheten. AA överklagade beslutet till regeringen. Överklagandeskrivelsen inkom till Rikspolisstyrelsen den 27 januari 1998. Det ärende som föranletts av skrivelsen har allt sedan dess handlagts vid Polishögskolan. Styrelsen har inhämtat yttrande från Polishögskolan i fråga om handläggningen av ärendet. Yttrandet från skolan biläggs (här uteslutet).

text: AA gör i sin anmälan gällande att BB har brustit i sitt omdöme genom att själv handha ärendet om AA:s överklagande av skolans nyss nämnda beslut. Rikspolisstyrelsen anser att, eftersom BB fattat beslutet om vem som skulle utses som chef för läromedelenheten, det är naturligt att han deltar i handläggningen av överklagandeärendet. Rikspolisstyrelsen kommer att till regeringen inge yttrande i saken och behöver då självfallet ett underlag för yttrandet från den som har fattat det överklagade beslutet. Enligt Rikspolisstyrelsens uppfattning har BB förvisso inte brustit i omdöme genom att ta befattning med saken och han kan inte heller anses jävig.

text: AA har vidare i sin anmälan gjort gällande att BB brustit i sin tjänsteutövning genom att inte tillställa AA och regeringen yttrandet inom rimlig tid. Överklaganden av beslut i personalärenden brukar normalt vid Rikspolisstyrelsen handläggas snabbare än vad som varit fallet i förevarande ärende. Detta ärende har dock dragit ut på tiden på grund av hög arbetsbelastning och upprepad sjukskrivning för skolans personalchef. I sammanhanget bör också upprepas att styrelsen har för avsikt att avge ett eget yttrande när handlingarna lämnas över till regeringen.

text: Rikspolisstyrelsen, som beklagar tidsutdräkten, kommer inom kort att till regeringen överlämna AA:s överklagandeskrift med bl.a. ett eget yttrande.

text: AA har fått del av RPS och Polishögskolans yttranden och har lämnat synpunkter på dessa.

text: Justitiekanslern har tagit del av akten i Justitiedepartementets ärende Ju 1998/2431/F1 samt regeringens beslut den 26 november 1998 rörande överklagande av beslut om tillsättande av chef för läromedelsenheten varigenom AA:s överklagande lämnats utan bifall.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Överklagandet i tjänstetillsättningsärendet

text: Polishögskolans beslut om tillsättningen av tjänsten som chef för läromedelsenheten fattades den 15 december 1997. Det tycks ha formaliserats genom att tas in i ett protokoll som upprättades den 12 juni 1998.

text: AA:s överklagande av beslutet skedde genom en handling som är daterad den 15 januari 1998 och som registrerades hos Rikspolisstyrelsen den 27 januari 1998. Rikspolisstyrelsen yttrade sig över överklagandet den 3 juli 1998. Yttrandet och handlingarna i ärendet diariefördes i Justitiedepartementet den 7 juli 1998.

text: Jag kan alltså konstatera att det tagit RPS drygt fem månader att med ett eget yttrande överlämna överklagandet i tjänstetillsättningsärendet för regeringens prövning.

text: Regler om överklagande m.m. finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: 28 §§

text: FL vilka regler har varit tillämpliga i det aktuella ärendet.

text: Om överklagande i ett ärende sker skall den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet pröva om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid (24 §). Om överklagandet inte har kommit in för sent och därför inte skall avvisas skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen med överklagandet och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet (25 §). Om myndigheten i samband härmed finner att beslutet är oriktigt kan den också ompröva det enligt de förutsättningar som närmare anges i 27 och 28 §§ FL. Om klaganden inte genom omprövningen får bifall till vad han begär och överklagandet härigenom förfaller skall överklagandet vidarebefordras i enlighet med vad som nyss sagts.

text: I

text: 25 §

text: FL föreskrivs ingen tid inom vilken beslutsmyndigheten skall överlämna handlingarna i det överklagade ärendet till den högre instansen. Det har ansetts ligga i sakens natur att överlämnandet - när ett sådant skall äga rum - måste ske utan dröjsmål. Det allmänna kravet på skyndsamhet enligt

text: 7 §

text: FL gäller också i denna situation jfr Hellners, Malmqvist, Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer, 4:e uppl. s. 420. JO har i sin praxis flera gånger kritiserat myndigheterna för att de dröjt alltför länge med att översända handlingarna i ett överklagat ärende se t.ex. JO 1989/90 s. 349 där en myndighet i ett ärende om tillsättning av ett långtidsvikariat dröjt mer än fyra månader efter det att tillsättningsbeslutet överklagades med att överlämna handlingarna. Här kan också hänvisas till JO 1993/94 s. 421.

text: Att en myndighet inte kan dröja med att vidarebefordra ett överklagande förestavas av de starka rättsskyddsintressen som gör sig gällande i ett ärende där ett beslut överklagats och där en eller flera parter har ett intresse av och begär att en ändring skall komma till stånd.

text: I det fall som underställts min prövning har det dröjt mer än fem månader innan överklagandet vidarebefordrades till regeringen. Detta är självfallet inte godtagbart.

text: Som en förklaring till dröjsmålet har RPS hänvisat till en pressad arbetssituation vid Polishögskolan och till att en personalchef drabbats av sjukdom. De faktorer som RPS hänvisat till har tydligen haft samband med svårigheterna att hinna utforma ett yttrande över AA:s klagomål och inte i första hand med att kunna överlämna överklagandet till regeringen. Detta ger mig anledning att framhålla att det inte finns någon skyldighet för en myndighet att yttra sig redan i samband med att den överlämnar ett ärende till överklagandeinstansen. Det har ansetts olämpligt att utforma en absolut regel av detta innehåll och den nya

text: förvaltningslagen

text: innehåller heller inte en sådan regel, se Hellners Malmqvist a.a. s. 321 och där gjorda hänvisningar. Det har alltså överlämnats åt myndigheten att från fall till fall avgöra om den vill bifoga ett yttrande med det överklagade beslutet och övriga handlingar eller inte. Ibland kan det naturligtvis vara praktiskt att myndigheten bifogar ett sådant yttrande särskilt om den kan förutse att den myndighet som kommer att pröva överklagandet torde komma att begära ett yttrande under alla förhållanden.

text: Det sist sagda kan givetvis inte tas till intäkt för att det skulle vara godtagbart om överlämnandet av ett överklagat ärende skulle få anstå därför att beslutsmyndigheten av resursbrist eller liknande inte i tid kan utforma sitt yttrande. Om yttrande inte kan upprättas utan dröjsmål måste ärendet alltså överlämnas till överklagandeinstansen. En annan ordning skulle ju innebära att det lagts i beslutsmyndighetens hand att avgöra när överklagandemyndigheten skall få del av överklagandet något som inte ter sig godtagbart av rättssäkerhetsskäl.

text: Mot bakgrund av det anförda menar jag sammanfattningsvis att Rikspolisstyrelsen och Polishögskolan inte kan undgå kritik för sitt sätt att handlägga AA:s överklagande i det aktuella tjänstetillsättningsärendet.

text: Övriga frågor

text: AA har också i andra avseenden framfört klagomål mot BB bl.a. för att annan än AA utsetts till chef vid läromedelsenheten och för att BB varit jävig att delta i frågan om att avge yttrande över överklagandet.

text: Själva sakfrågan om vem som skulle erhålla tjänsten som chef för läromedelsenheten har numera prövats av regeringen. Jag har ingen anledning att uttala mig i den frågan.

text: När det gäller klagomålen mot BB för att han deltagit i handläggningen av överklagandeärendet menar jag att den omständigheten att han i ett annat sammanhang anmälts till Justitiekanslern av AA inte inneburit att BB av jäv varit förhindrad att delta i utformningen av underlag för Rikspolisstyrelsens yttrande i ärendet (jfr

text: 11 §

text: FL). Det kan anmärkas att anmälan i det ärende som avses (dnr

text: ) inkom hit den 7 januari 1998 och avslutades utan åtgärd den 23 januari 1998. Jag finner alltså inte anledning till någon kritik i den delen.

text: Ärendet är med dessa uttalanden avslutat här.


title: Kritik mot Statens kärnkraftsinspektion för utformningen av en debattartikel på myndighetens hemsida och för vissa åtgärder med anledning av begäran om kopior av allmänna handlingar

text: 1. Justitiekanslern riktar kritik mot Statens kärnkraftsinspektions åtgärd att på myndighetens hemsida publicera uppgifter som innebar att allmänheten upplystes om att LH hade begärt att en viss allmän handling lämnades ut till honom. Justitiekanslern kritiserar också innehållet i handlingen, ett genmäle som myndigheten hade författat med anledning av en debattartikel av LH.

text: 2. Justitiekanslern riktar kritik mot Statens kärnkraftsinspektion för dess tillämpning av

text: 16 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: rörande möjligheten att meddela undantag från skyldigheten att erlägga avgift vid kopiering av allmänna handlingar.

text: Ärendet

text: LH har i skrivelser till Justitiekanslern riktat omfattande klagomål mot hur Statens kärnkraftsinspektion (SKI) i olika avseenden handlägger frågor rörande utlämnande av allmänna handlingar och uppgifter. Han har därvid bl.a. hävdat följande.

text: 1. SKI har inskränkt hans anonymitetsrätt enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) genom

text: - att ha en särskild pärm med kopior av de handlingar som han har begärt ut från myndigheten,

text: - att diarieföra begäran om utfående av allmänna handlingar,

text: - att på myndighetens hemsida (www.ski.se) publicera uppgifter om att han har begärt att få ut en viss handling och

text: - att tillämpa

text: avgiftsförordningen (1992:191)

text: på ett sätt som utesluter möjligheten att anonymt få ut en allmän handling.

text: 2. SKI har inte tillämpat

text: avgiftsförordningen

text: lika för alla som vill ha kopior av allmänna handlingar.

text: 3. SKI:s chefsjurist IP uppträdde olämpligt och kränkande mot honom i samband med att han besökte myndigheten i maj 2002.

text: LH har vidare anmärkt mot en artikel som har förekommit på SKI:s hemsida under rubriken "Svar på debattartikel i Expressen den 25 mars 2004". Enligt LH innehåller genmälet misskrediterande och ogrundade personangrepp mot honom. Han ifrågasätter om genmälet är förenligt med SKI:s uppdrag.

text: SKI har yttrat sig i ärendet. Myndigheten har, i huvudsak, anfört att den inte har agerat på ett sätt som strider mot LH:s rätt att vara anonym i samband med begäran om att få ut allmänna handlingar. Enligt SKI har det inte förekommit någon registrering av uppgifter om LH utöver vad som har framgått av de handlingar som han själv skickat till myndigheten. Handlingar som enbart innehåller en begäran om att få ut allmänna handlingar från myndigheten registreras som regel inte.

text: Avgiftsförordningen

text: har tillämpats. IP:s agerande vid det tillfälle som avses har inte varit sådant att det bör föranleda någon ytterligare åtgärd.

text: LH har yttrat sig över vad SKI anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Frågan om SKI:s agerande har stridit mot

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF

text: Utgångspunkten är att en myndighet skall pröva en fråga om utlämnande av allmänna handlingar utan att hänsyn tas till sökandens identitet. I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) anges följande.

text: "Myndighet får inte på grund av att någon begär att få taga del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut."

text: Jag har uppfattat LH:s skrivelser i ärendet som att han vid sina kontakter med SKI angående utfående av allmänna handlingar själv inte har försökt vara anonym. LH - som är en välkänd person för SKI - gör således inte gällande att SKI har efterforskat hans identitet i den mening som avses i 2 kap. 14 § tredje stycket. Klagomålet får i stället uppfattas som att han, allmänt sett, ifrågasätter om SKI har agerat på ett sätt som är förenligt med bestämmelsen i fråga.

text: Vad LH har anfört beträffande SKI:s kopiering av handlingar som lämnas ut, diarieföring och offentliggörande av vissa uppgifter på hemsidan rör i formell mening inte efterforskning på det sätt som avses i

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF. Det som kan diskuteras i den delen är i stället om vissa av SKI:s rutiner och åtgärder - här syftas på uppgiften om kopiering av allmänna handlingar som lämnas ut och upplysningen på hemsidan om att LH har begärt få ut en viss handling - har varit förenliga med de allmänna principer som ligger bakom regleringen i

text: 2 kap.

text: TF. Jag avser att återkomma till den frågeställningen längre fram i detta beslut.

text: När det gäller frågan om en myndighets uttag av avgifter för kopiering av allmänna handlingar är bestämmelsen i

text: 2 kap. 13 §

text: TF av intresse. Det framgår där att den som önskar ta del av en allmän handling har rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen i den del den får lämnas ut. Avgiftsnivåerna och förfarandet vid uttaget av avgiften regleras i

text: avgiftsförordningen

text: Skyldigheten att erlägga avgift enligt

text: avgiftsförordningen

text: omfattar även den som inte uppger sitt namn vid beställningen av kopior. Den utlämnande myndigheten får i sådana fall anpassa förfarandet vid betalningen av avgiften till att sökanden önskar vara anonym. I praktiken torde avgiften då få erläggas vid ett besök hos myndigheten eller, om kopiorna skall skickas till en på visst sätt angiven adress, genom att försändelsen löses ut mot postförskott av någon annan.

text: Det finns inga uppgifter i ärendet som tyder på att SKI:s tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: skulle ha försvårat för en enskild att få kopior av allmänna handlingar utan att röja sin identitet. Det går därför inte heller beträffande SKI:s tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: att tala om en överträdelse av bestämmelsen i

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF.

text: Förenligheten i övrigt med

text: 2 kap.

text: TF, m.m.

text: I

text: 2 kap.

text: TF återfinns regler om s.k. handlingsoffentlighet. Med det begreppet förstås att varje svensk medborgare har rätt att ta del av uppgifter som är dokumenterade i allmänna handlingar. Handlingsoffentligheten är avsedd att "säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning", se

text: 2 kap. 1 §

text: TF. Principen har ett nära samband med tryck- och yttrandefriheten eftersom en grundläggande funktion av handlingsoffentligheten är att säkerställa en källa för material till tryckta skrifter och andra grundlagsskyddade medier.

text: Som har framgått ovan anser jag att LH:s klagomål ger mig anledning att beröra frågan om vissa av SKI:s rutiner och åtgärder på ett mer allmänt plan är förenliga med principen om handlingsoffentlighet. Jag syftar här på uppgiften att SKI kopierar och själv behåller kopior av allmänna handlingar som lämnas ut och upplysningen på hemsidan om att LH har begärt att få ut en viss handling.

text: Frågan om kopior av utlämnade handlingar

text: LH har gjort gällande att SKI haft en särskild pärm med kopior av de handlingar som han har begärt ut från myndigheten och ifrågasatt om detta är förenligt med offentlighetsprincipen. Att pärmen fördes fick han kunskap om bl.a. genom ett telefonsamtal med SKI:s informationschef AJ. Denna uppgift har inte berörts närmare av SKI i dess yttrande hit. Under ärendets handläggning här har LH gett in kopia av en inspelning av det aktuella samtalet.

text: Enligt det inspelade samtalet uppger AJ att SKI tar kopior av de handlingar som lämnas ut till LH och att dessa försvaras hos myndighetens informationsavdelning. AJ förklarar vidare att syftet med att ta kopiorna är - mot bakgrund av att LH så ofta begärde att få kopior av allmänna handlingar - att undvika visst merarbete för SKI och att ha kontroll över att LH verkligen fick de handlingar som han begärde.

text: Det har i ärendet inte framkommit någon omständighet som ger anledning att ifrågasätta att ändamålet med kopieringen var det som uppgavs av AJ. Jag har förståelse för att en myndighet i vissa fall av praktiska skäl kan behöva vidta särskilda åtgärder för att effektivt uppfylla de krav som offentlighetsprincipen ställer på myndigheten.

text: Det bör dock här hållas i minnet att handlingsoffentligheten är en princip av central betydelse för det svenska statsskicket och att den ger uttryck för en viktig rättighet för medborgarna. Det är självklart att en person skall ha möjlighet att utöva rätten att ta del av allmänna handlingar utan att behöva riskera någon form av repressalier från det offentligas sida.

text: I samband med begäran om utfående av allmänna handlingar bör myndigheterna emellertid även i övrigt visa försiktighet med åtgärder som visserligen inte utgör repressalier men som kan uppfattas som förberedelser till sådana eller annars upplevas som obehagliga för den enskilde. Det bör t.ex. inte förekomma att en myndighetsföreträdare, före eller efter utlämnandet, uttrycker sig ifrågasättande eller nedlåtande om den enskildes begäran att få ta del av en viss handling. Ett agerande som kan liknas vid registrering av uppgifter om den enskilde är ett annat exempel på åtgärder som kan vara olämpliga.

text: En myndighets åtgärd att anteckna uppgifter om vilka handlingar som lämnas ut till en viss person kan vidare diskuteras med hänsyn till regleringen om att meddelare har rätt till anonymitet, se

text: 3 kap. 1 §

text: TF och

text: 2 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Bestämmelserna innebär att den som har lämnat uppgifter för offentliggörande t.ex. i en tidning eller i ett TV-program inte är skyldig att röja sin identitet. Anonymitetsrätten för meddelare säkerställs bl.a. av att en myndighet eller något annat allmänt organ inte får efterforska vem meddelaren är, se

text: 3 kap. 4 §

text: TF och

text: 2 kap. 4 §

text: YGL.

text: En sammanställning av vilka handlingar som en enskild person har tagit del av innebär i formell mening inte en efterforskningsåtgärd. En sådan åtgärd riskerar dock att möjliggöra att en meddelare identifieras utan att några egentliga efterforskningsåtgärder vidtas. Myndigheten har då t.ex. möjlighet att i efterhand kontrollera vilken eller vilka personer som hade tillgång till en handling som har legat till grund för en viss publicering. I princip skulle metoden således kunna användas till att kringgå efterforskningsförbudet.

text: Med hänsyn till det nu anförda anser jag att myndigheter skall visa försiktighet med att registrera eller på annat sätt sammanställa vilka allmänna handlingar som en enskild tar del av. Ett sådant förfarande framstår som direkt olämpligt om inte ett påtagligt praktiskt behov föreligger.

text: Det står klart att det av AJ på SKI uppgivna ändamålet med sammanställningen i sig var acceptabelt. Frågan om behovet för SKI att föra den aktuella pärmen rörande LH har dock inte närmare belysts i ärendet. Det finns således ingen utredning som klart visar att omfattningen av LH:s begäran om att få ut allmänna handlingar var sådan att det var rimligt för SKI att ta kopior av de utlämnade handlingarna. Jag anser dock att saken i den här delen kan avslutas med de ovan redovisade principiella uttalandena och ser därför inte anledning att inhämta någon ytterligare utredning i frågan.

text: Publicering på SKI:s hemsida

text: Den andra omständigheten som är av intresse i det nu aktuella sammanhanget rör en uppgift som publicerades på SKI:s hemsida den 10 maj 2004 under rubriken "Svar på debattartikel i Expressen". Bakgrunden var att LH i Expressen hade skrivit en debattartikel som var kritisk mot SKI. Ett bemötande från SKI refuserades av Expressen. SKI lade därefter ut genmälet på myndighetens hemsida (se vidare det sista avsnittet i detta beslut). I anslutning till genmälet uppgav SKI följande på hemsidan.

text: "Expressen har inte publicerat genmälet och eftersom den aktuella privatpersonen med hänvisning till offentlighetsprincipen begärt att få debattartikeln utlämnad publicerar SKI därför genmälet i sin helhet här på hemsidan."

text: LH:s namn förekom visserligen inte i genmälet eller i följetexten på hemsidan. För den som hade läst artikeln i Expressen framgick det dock att det var LH som avsågs i det citerade textavsnittet. Det får därmed i praktiken anses att SKI upplyste om att LH hade begärt att få ta del av den aktuella handlingen.

text: Uppgiften om att LH hade begärt att få den refuserade artikeln utlämnad från SKI framstår i sig som obetydlig och kan inte antas ha lett till något men för honom. Mot bakgrund av vad jag har anfört ovan om hur en myndighet allmänt sett bör förhålla sig till den som begär att få del av allmänna handlingar, är jag dock kritisk till SKI:s agerande. Det framstår som klart olämpligt av en myndighet att, på det sätt som skett här, offentliggöra att en utpekad enskild har begärt att få ta del av en viss handling. För denna åtgärd kan SKI inte undgå kritik.

text: Frågan om SKI:s uttag av avgifter enligt

text: avgiftsförordningen

text: LH har här anfört att SKI:s tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: i samband med beställningar av kopior av allmänna handlingar har varit godtycklig och att den har inneburit en negativ särbehandling av honom på så sätt att han behövt betala avgifter medan andra inte behövt göra det.

text: För att åskådliggöra godtyckligheten i SKI:s tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: har LH särskilt påtalat följande händelse. Vid ett besök på SKI under sensommaren 2002 begärde han att få kopior av ett hundratal handlingar. Informationschefen AJ erbjöd sig att utföra kopieringen på informationsavdelningens bekostnad. Beskedet lämnades i anslutning till ett förtroligt samtal mellan honom och AJ om vissa problem inom kärnkraftsindustrin. Tidigare hade myndigheten, enligt LH, i förhållande till honom haft en strikt tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: SKI har i sitt yttrande hit förklarat att myndigheten tillämpar

text: avgiftsförordningen

text: . LH:s uppgifter har i övrigt inte bemötts av myndigheten. LH har i ärendet gett in ett brev daterat den 3 juni 2003 från UG, administrativ chef på SKI, till honom. I brevet förklarar UG att SKI vid något tillfälle har låtit t.ex. företrädare för media få ut kopior kostnadsfritt eftersom SKI då har sett utlämnandet som ett led i dess uppdrag att informera allmänheten om myndighetens verksamhet. Enligt UG är det i övrigt endast ett fåtal andra som har begärt kopior av handlingar och då bara av någon enstaka handling.

text: Jag ser inte anledning att ifrågasätta vad LH har anfört om att SKI vid ett tillfälle erbjöd honom avgiftsfri kopiering av ett hundratal sidor. Till grund för min bedömning bör även UG:s uppgifter om vissa fall av kostnadsfri kopiering läggas.

text: Enligt

text: 16 § avgiftsförordningen

text: skall en myndighet ta ut avgift för kopior av allmänna handlingar om beställningen omfattar tio sidor eller mer. Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kr. För varje sida därutöver är avgiften 2 kr. Om det föreligger särskilda skäl får en myndighet meddela ett beslut om undantag från denna bestämmelse.

text: Det finns i detta sammanhang anledning att betona vikten av att myndigheterna iakttar kravet på saklighet vid tillämpningen av undantagsmöjligheten i

text: 16 § avgiftsförordningen

text: (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Bestämmelsen får givetvis under inga förhållanden användas som en metod för myndigheterna att skapa eller upprätthålla "goda relationer" med vissa enskilda. Självklart får bestämmelsen inte heller tillämpas för att bestraffa t.ex. besvärliga eller kritiska representanter för allmänheten genom att sådana personer, men inte andra, krävs på avgift.

text: Det är inte helt klarlagt att SKI:s beslut att meddela LH undantag från avgiften hade samband med det förtroliga samtalet mellan LH och AJ. Å andra sidan tycks några skäl som objektivt sett motiverade undantaget från avgiftsskyldighet inte ha förelegat. Att som SKI utan sakliga skäl meddela undantag från avgiftsplikten innebär en felaktig tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: , även om det beaktas att beslutet var till fördel för LH. För detta kan SKI inte undgå kritik.

text: Jag har även svårt att se att det skulle finnas lagligt stöd för den tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: som framgår av brevet från UG. Av dennes uppgifter framgår att det endast är LH som har behövt erlägga avgifter, främst eftersom de övriga beställningar som har gjorts till SKI inte varit av sådan omfattning att de varit avgiftsbelagda. Det är dock även klart att myndigheten i vissa fall har avstått från att ta ut avgifter från journalister. Att en myndighet bedömer att det skulle vara värdefullt om t.ex. en journalist hade tillgång till vissa handlingar utgör inget giltigt skäl för att meddela undantag från avgiftsskyldigheten. En sådan rättstillämpning riskerar, som LH har anfört, att leda till godtycke där vissa företrädare för allmänheten gynnas och andra missgynnas.

text: Omständigheterna i ärendet tyder på att det finns brister i SKI:s hantering av frågor rörande uttag av avgifter vid kopiering av allmänna handlingar och att myndighetens rutiner på området behöver skärpas. SKI kan inte undgå kritik för de här påtalade felen vid tillämpningen av

text: avgiftsförordningen

text: Bemötandet av LH vid ett besök på SKI i maj 2002

text: Utredningen i ärendet visar att LH och SKI:s chefsjurist IP blev ordentligt osams under den förres besök på myndigheten i maj 2002. Enligt LH blev han vid det aktuella tillfället knuffad och upprepade gånger kallad "paranoid" av IP. Av SKI:s yttrande framgår att IP har en annorlunda bild av händelseförloppet. IP har enligt yttrandet bl.a. uppgett att det inte förekom någon knuff. Vidare har IP förklarat att han inte har kallat LH för "paranoid" men väl att denne "lät som en paranoid kunde låta".

text: Det måste ställas särskilda krav på offentliga tjänstemän att även i krävande situationer visa självbehärskning och återhållsamhet. Även om det närmare händelseförloppet inte har kunnat klarläggas i ärendet, står det klart att IP har känt sig provocerad av LH och att han i samband därmed har yttrat sig på ett sätt som är olämpligt för den som innehar en offentlig tjänst. Med hänsyn till att händelsen tydligt framstår som en personlig incident mellan de två och att IP kort tid efter uttalandet bad om ursäkt, anser jag dock att saken kan bero med dessa konstateranden.

text: Innehållet i genmälet

text: LH har riktat klagomål mot innehållet i det ovan nämnda genmälet från SKI. Enligt LH innehåller SKI:s artikel misskrediterande och ogrundade personangrepp mot honom. Uttalandena har åsamkat honom mycket omfattande skador eftersom SKI:s hemsida läses av hela den bransch i vilken han är verksam. Han ifrågasätter om genmälet är förenligt med SKI:s uppdrag.

text: Jag noterar att genmälet har upprättats med avsikten att föras in i en skrift som skyddas av TF och att det har författats av SKI:s informationschef AJ. Av omständigheterna framgår dock att genmälet är tänkt att ge uttryck åt SKI:s ställningstagande till LH:s tidigare artikel och inte åt AJ:s personliga åsikter. I den situationen utgör bestämmelserna i TF om meddelarfrihet inte något hinder mot att jag uttalar mig om hur genmälet har avfattats.

text: SKI:s genmäle innehåller formuleringar som innebär ett ifrågasättande av LH:s expertstatus på kärnkraftens område. Bl.a. förekommer följande tre textavsnitt.

text: "En person som flitigt betecknar sig själv som kärnkraftsexpert har i Expressen beretts tillfälle att på en helsida försöka utmåla svenska kärnkraftsverk som terroristmål och tillsynsmyndigheten SKI som passiv. Han har också tidigare i tidningen utmålats som någon slags ledande expert.

text: Det kanske påverkar läsarnas bild något om de bli upplysta om att den ofta citerade kärnkraftsexperten befinner sig i sammanlagt sex rättsliga processer av kommersiell natur med de två största svenska kärntekniska anläggningarna Forsmark och Ringhals. Att vara projektledare för olika konstruktionsprojekt i kärnkraftsbranschen, varav en hel del i egen firma gör kanske inte heller att någon förtjänar karriärbeskrivningen: "arbetat 28 år i ledande positioner inom kärnkraftsindustrin".

text: Kraven på skydd och bevakning skärps i nya föreskrifter och större restriktioner gäller för spridning av teknisk dokumentation (vilket "experten" beklagat sig över)."

text: Uttalandena utgjorde ett inslag i den debatt som vid tillfället fördes mellan LH och SKI om säkerheten inom svensk kärnkraftsindustri. Det är inte Justitiekanslerns uppgift att ha synpunkter på vilka ståndpunkter en myndighet intar inom ramen för en sådan debatt. Allmänt sett vill jag dock understryka vikten av att en myndighet som deltar i den offentliga debatten inte frångår de grundläggande krav på saklighet och objektivitet som bör prägla en myndighets verksamhet.

text: Tonen i de citerade avsnitten rörande SKI:s syn på LH:s kompetens kan uppfattas som sarkastisk och närmast nedlåtande mot honom. Jag ifrågasätter det lämpliga i att en myndighet uttrycker sig på det sättet. Myndighetens invändningar mot bilden av LH som en kärnkraftsexpert borde, i den mån de behövde framföras, ha lagts fram på ett betydligt mer återhållsamt sätt. Jag anser att SKI inte kan undgå kritik för hur genmälet utformades.

text: Jag har i övrigt inte funnit anledning att uttala mig om vad LH har anfört i sina skrivelser i ärendet här.