avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Två poliser har utan grund uppmanat en journalist att inte filma på allmän plats

sammanfattning: En journalist som filmade en person på allmän plats uppmanades av två poliser att sluta med det. Den ena polisen uppgav att filmandet störde hans samtal med journalisten. Den andra polisen uppgav att journalisten skulle bli avvisad från platsen om han inte följde uppmaningen eftersom journalisten gjorde sig skyldig till ofredande när han filmade. Journalisten avslutade inspelningen och lämnade platsen. När det gäller den första uppmaningen att sluta filma fanns det enligt JO inget konkret som tydde på att journalisten hindrade poliserna i deras arbete, utgjorde en säkerhetsrisk för någon eller agerade på ett sätt som innebar att det av något annat skäl fanns rättsliga förutsättningar att säga till honom att sluta filma. När det gäller den andra uppmaningen var det enligt JO klart att journalistens agerande inte var straffbart och att han inte heller uppträdde ordningsstörande på ett sätt som innebar att det fanns grund för att avvisa honom från platsen. JO konstaterar att polisernas agerande har inneburit att en journalist har hindrats från att filma på allmän plats trots att det inte funnits grund för det. Agerandet har riskerat att inkräkta på den grundlagsskyddade anskaffarfriheten. JO ser allvarligt på det inträffade och kritiserar Polismyndigheten för polisernas felaktiga agerande.

text: Bakgrund

text: Den 24 augusti 2018 höll Sverigedemokraternas partiledare tal på ett torg i Karlstad. Polismyndigheten hade lämnat tillstånd att anordna en allmän sammankomst och fattat beslut om att förbjuda tillträde till ett visst område, vilket spärrades av.

text: AA, som arbetar som frilansjournalist, befann sig utanför avspärrningen och filmade in på det avspärrade området efter att talet hade avslutats.

text: En man som arbetade innanför avspärrningen uppmärksammade polisassistenten BB på att AA filmade honom. Mannen uppgav att han inte ville bli filmad och BB bad då AA att sluta med det. BB avbröts av annat arbete och AA fortsatte att filma.

text: Mannen uppmärksammade i stället polisassistenten CC på att AA filmade. CC uppmanade AA att sluta filma och sa att AA skulle bli avvisad från platsen om han inte följde uppmaningen. AA avslutade inspelningen och lämnade området.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Bergslagen, och poliser där. Han var kritisk till hur polisen hade agerat vid det aktuella tillfället och anförde bl.a. att han utan stöd i lag hade hindrats från att filma på allmän plats.

text: Till anmälan bifogade AA filmsekvenser som han hade spelat in vid det aktuella tillfället. Av dem framgår i huvudsak följande.

text: AA filmade översiktligt på platsen. I samband med att en man stördes av att AA filmade honom koncentrerades filmningen till mannen. Mannen sa till BB att han inte ville bli filmad och denne gick fram och samtalade med AA. BB bad AA att sluta filma och sa bl.a. ”Är du snäll och lägger ned då för det blir… Det stör samtalet här mellan oss om ni står och filmar.” och ”Jag säger att det stör vårt samtal. Ska vi ha ett vanligt samtal med varandra så ska du inte stå och filma.” BB blev sedan avbruten och lämnade AA som fortsatte att filma. Mannen kallade till sig CC och sa att AA som frilansjournalist filmade honom, att han inte ville bli filmad och att man inte har rätt att filma privatpersoner för sådant bruk. CC gick fram till AA och sa till honom att sluta filma. Efter viss diskussion sa CC att AA skulle bli avvisad om han inte slutade filma. AA uppträdde hela tiden lugnt. Han befann sig utanför det avspärrade området och uppgav för poliserna att han arbetar som frilansjournalist.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (DD) yttrade sig över anmälan efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för polisens förberedelser inför den aktuella sammankomsten.

text: SD [Sverigedemokraterna] hade tillstånd av Polismyndigheten att anordna en allmän sammankomst den 24 augusti 2018 på Soltorget i Karlstad. … polisinsatschef tog beslut om att förbjuda tillträde till området för den allmänna sammankomsten med stöd av

text: 24 § polislagen

text: . Av den utsättningsinformation och polisinsatschefens order som upprättats … framgår bl.a. att om ordningsstörning eller oordning skulle uppstå så skulle platschef vara beredd att avge en tillsägelse eller ordningshållande befallning och därefter påbörja lagföring, om inte befallningen hörsammades. För stöd till gruppcheferna tog regional insatsledare (RIL) fram ett dokument benämnt ”Taktiska lösningar – juridik”. Av dokumentet framgick bl.a. att processen när någon störde allmän ordning var: 1. tillsägelse – hörsammar – ingen åtgärd, 2. tillsägelse – hörsammar inte – PL

text: 13 §

text: . Vid tillsägelse skulle det eftersträvas att bevisläget dokumenterades.

text: Polismyndigheten har nationellt tagit fram en folder riktad till poliser i yttre tjänst om vad som gäller för demonstrationer och opinionsyttringar. Foldern behandlar översiktligt vad som gäller vid allmänna sammankomster.

text: Polismyndigheten redovisade följande uppgifter ur en promemoria som CC upprättat ungefär en vecka efter händelsen.

text: Dagen avslutades i Karlstad och när Jimmie Åkesson avslutat sitt tal gick han bakom Sverigedemokraternas bakgrundsskärm för att vara med på pressträffen som anordnades där. Jag och min grupp var satta att bevaka och skydda den polisiära avspärrningen som upprättats på platsen. I samband med att Jimmie Åkessons anförande avslutas och han går bakom skärmen påbörjas också demonteringen av utrustning som finns innanför avspärrningen. Avspärrningsbandet var fastsatt i en lastbil vars flak agerade som en hållare för en stor monitor och annan teknisk utrustning. Under tiden vi står och bevakar avspärrningen och demonteringen av utrustningen pågår, kommer ljud- och bildteknikern fram till mig och påkallar min uppmärksamhet. Han säger att det står en man mycket nära hans lastbil och därmed också avspärrningen. Mannen filmar honom och han upplever denna man som underlig och känner att mannen ofredar honom. Flera andra ur Sverigedemokraterna håller också på med demontering av rekvisita och upplever också att mannen är obehaglig och det är inte bara själva filmandet i sig som gör obehaget utan hans udda beteende i stort. Teknikern pekar på mannen och fortsätter med att säga att han tror att mannen på något sätt stör ut den tekniska utrustningen som finns på och i lastbilen. Teknikern uppger att mannen filmar honom mycket närgånget och förstår inte varför detta sker och upplever honom som kränkande, konstig och ofredande i sitt sätt att vara. Teknikern är tvungen att klättra på lastbilen vilket gör att mannen hamnar mycket nära honom vid flera tillfällen. Jag ser mannen och han tittar rakt mot oss. Jimmie Åkesson och pressträffen är dold och jag bedömer att den är omöjlig att se från mannens position. Jag går fram och tar kontakt med mannen som har en kamera fastsatt på sin kropp strax ovanför sin midja. Jag uppger till honom att teknikern känner sig ofredad och kränkt av honom och hans filmande. Jag säger också att teknikern upplever att hans utrustning störs ut av honom. Jag uppmanar honom att stå någon annanstans där han inte upplevs så närgången. Mannen visar inte upp någon presslegitimation och verkar helt oförstående till det jag säger till honom. Mannen visar eller säger ingenting som skulle göra gällande att han är journalist. När jag gjort det pratar jag åter igen med teknikern som fortsatt känner sig ofredad och väldigt illa till mods av mannens beteende. Mannen står fortsatt kvar och tittar mot oss. Det är oklart om hans filmkamera är på eller inte. Mannen visar inget intresse för Åkessons pressträff utan fokuserar helt på teknikern. Vid detta tillfälle är mannen den enda som står så nära lastbilen och avspärrningen. Hans närvaro sticker ut och tillsammans med hans beteende för det mina tankar mot att mannen har det som Säpo kallar onormal fixering. Jag bedömer att det finns lagstöd i att avvisa mannen enligt

text: polislagen

text: . Jag går fram till honom igen och ber honom sluta filma och respektera detta och om han inte gör det kommer han att avvisas. Mannen lämnar då platsen direkt. Efter att han lämnat platsen pratar jag med teknikern igen och han undrar vad han ska göra nu. Vi diskuterade möjligheten till polisanmälan men han ville avvakta.

text: Vidare redovisade Polismyndigheten följande synpunkter från CC som han lämnat efter att ha tagit del av AA:s anmälan till JO med bifogade filmsekvenser.

text: Jag är fullt medveten om den långtgående rätten att filma och fotografera på allmän plats och givetvis så också under valmöten som bedrevs under sommaren 2018. Fallet med AA hade sin kärna i att jag aldrig upplevde att AA filmade själva presskonferensen eller var en del av den, vilket jag också beskriver i min promemoria. När situationen uppstår är torgmötet sedan länge avslutat. AA lägger inget fokus på partiledare Åkesson och resten av partiet som står bakom lastbilen med journalister och har en pressträff. Denna pressträff är helt dold från AA:s position vilket man också kan se från hans egna filmer. Teknikern som flera gånger påkallar polisens uppmärksamhet upplever sig ofredad av AA och illa till mods av hans agerande och upplever också att AA på något sätt stör hans tekniska utrustning. Teknikerns upplevelse av situationen tillsammans med det som beskrivs i promemorian ansåg och anser jag fortfarande ligger till grund för ett avvisande enligt

text: polislagens

text: 13 §

text: . Detta för att avvärja det straffbelagda beteendet ofredande. AA får, som jag upplever det och också av vad man kan se från filmerna, flera chanser att sluta med sitt beteende innan jag till slut säger att han kommer avvisas. Jag lämnar i övrigt ingen begränsning för AA att filma någon annanstans. Något avvisande enligt PL13 görs … formellt inte då AA lämnar platsen själv. Något protokoll skrivs därför inte. Dokumentation görs i form av att jag upplyser mina närmaste kollegor om det inträffade.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Det finns i sig inget förbud mot att fotografera och filma på offentlig plats. Det saknar i sammanhanget betydelse om det är en yrkesfotograf, en journalist eller någon annan som fotograferar. Polisassistenten CC har fört fram att han gjorde bedömningen att det fanns grund att avvisa AA från platsen enligt

text: 13 § polislagen

text: för att avvärja en straffbelagd handling (ofredande). Av de filmsekvenser som AA givit in till JO framgår att han översiktligt filmar en eller flera personer som monterar ned viss teknisk utrustning. I samband med att en person blir märkbart upprörd över filmningen koncentreras filmningen till att avse denna person. AA framstår som lugn och agiterar inte gentemot varken personen i fråga eller mot polismännen på plats. AA befann sig utanför den avspärrning som fanns på platsen. Polismyndigheten har viss förståelse för att det kan vara svårt för en enskild polisman att i en situation som var aktuell i ärendet göra bedömningen huruvida det sätt som en filmning genomförs på utgör ett straffbart beteende eller inte. Även vid en försiktig bedömning i efterhand anser emellertid Polismyndigheten att det som kommit fram inte visar att det fanns grund för bedömningen att AA:s agerande var straffbart eller i övrigt var ett sådant ordningsstörande beteende som kunde läggas till grund för ett avvisande enligt

text: 13 § polislagen

text: . AA:s agerande synes inte heller ha stört polismännens arbete på platsen. Det var därför felaktigt att uppmana AA att sluta filma vid äventyr att han annars skulle komma att avvisas från platsen. AA har uppenbarligen valt att hörsamma uppmaningen och lämna platsen. Med hänsyn till omständigheterna kan AA:s val att följa uppmaningen inte sägas ha skett med någon egentlig frivillighet. – – –

text: Sammanfattningsvis konstaterar Polismyndigheten att det saknades rättslig grund för att ingripa mot att AA filmade på platsen. Polismyndigheten beklagar det inträffade. AA kommenterade vad som anförts i Polismyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Det finns inget generellt förbud mot att fotografera någon utan samtycke (se

text: NJA 2017 s. 393

text: ). Att fotografera eller filma någon på ett påträngande sätt kan dock utgöra ett hänsynslöst beteende som är straffbart som ofredande. Straffansvar för ofredande föreskrivs för den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt (se

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: ). Straffansvaret är dock avgränsat till sådana gärningar som utgör oacceptabla fridskränkningar, varför endast gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt är kriminaliserade. Genom en sådan avgränsning undantas gärningar som kan vara ovälkomna, otrevliga eller obehagliga men som den enskilde rimligen ska kunna tåla. (Se

text: prop. 2016/17:222 s. 58

text: f.)

text: Om en person genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får en polis avvisa eller avlägsna personen från ett visst område eller utrymme, när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas. (Se

text: 13 § polislagen

text: En polis får även vidta åtgärder om någon som filmar agerar så att han eller hon på ett konkret sätt hindrar polisens arbete eller t.ex. innebär en säkerhetsrisk. Normalt finns det ett visst utrymme för olika bedömningar av om ett visst agerande hindrar polisens arbete. Endast den omständigheten att den som filmar beter sig provokativt eller har en negativ attityd är dock inte skäl för att hindra honom eller henne från att filma. Att en polis känner obehag inför att filmas i sin tjänsteutövning är inte heller ett sådant skäl. (Se JO 2019/20 s. 298 och s. 358 samt mitt beslut den 10 februari 2020, dnr 3182-2018.)

text: I

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) finns särskilda bestämmelser om anskaffarfrihet. Anskaffarfriheten innebär att var och en har rätt att straffritt anskaffa uppgifter avsedda för publicering i ett massmedium som omfattas av TF eller YGL, om inte något annat anges i dessa grundlagar (se

text: 1 kap. 7 §

text: TF och

text: 1 kap. 10 §

text: YGL). Sådana uppgifter kan anskaffas genom t.ex. filmning. Anskaffarfriheten gäller dock inte om anskaffandet sker på ett sätt som i sig utgör ett brott (se

text: 1 kap. 12 §

text: TF och

text: 1 kap. 18 §

text: YGL).

text: Bedömning

text: Min granskning har avsett hur poliserna agerade mot AA när han filmade vid det aktuella tillfället. Jag går därför inte in på frågan om hur polisernas åtgärder dokumenterades efter ingripandet.

text: Av utredningen framgår att AA, som arbetar som frilansjournalist, har filmat en man på allmän plats och att två poliser har sagt till AA att sluta filma sedan mannen påtalat att han inte ville bli filmad.

text: AA befann sig utanför det område som polisen hade spärrat av när han filmade. Av filmsekvenserna framgår att AA är lugn och att han inte uppträder provocerande, vare sig mot mannen som han filmar eller mot poliserna.

text: En polis som ingriper i myndighetsutövning ger rent faktiskt uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han eller hon använder tvång eller inte. En polis har därför anledning att räkna med att den som ett ingripande riktar sig mot ofta uppfattar förhållandena som att han eller hon är tvungen att följa polisens uppmaning. Den enskilde befinner sig typiskt sett i ett sådant underläge att man inte kan tala om någon egentlig frivillighet i en sådan situation. Det är därför viktigt att en polis inte uttrycker sig eller agerar på ett sådant sätt att en enskild uppfattar det som ett tvång att agera på ett visst sätt eller avstå från att göra något. (Se bl.a.

text: SOU 1995:47 s. 145

text: , JO 2019/20 s. 306 och mitt beslut den 10 februari 2020, dnr 3182-2018.)

text: Utrymmet är mycket litet för en polis att i sin tjänsteutövning ge uttryck för rent personliga uppfattningar eller önskemål om att en person ska upphöra med ett visst beteende, t.ex. att sluta filma (se mitt beslut den 10 februari 2020, dnr 3182-2018).

text: BB har avstått från att yttra sig i ärendet. Jag känner därför inte till hur han resonerade när det gäller förutsättningarna att ingripa mot AA. Av filmsekvenserna framgår att mannen som blev filmad sa att han inte ville bli filmad och att BB då bad AA att ”lägga ned” och sluta filma, eftersom det störde samtalet mellan dem.

text: Det har inte kommit fram någonting i utredningen som tyder på att AA genom att filma på något konkret sätt hindrade poliserna i deras arbete, utgjorde en säkerhetsrisk för någon eller agerade på ett sätt som innebar att det av något annat skäl fanns rättsliga förutsättningar för att säga till AA att sluta filma. Även om BB skulle ha resonerat på det sättet att han bara framförde ett eget önskemål om att AA skulle sluta filma fanns det en uppenbar risk att AA, med hänsyn till sammanhanget, uppfattade det som en uppmaning som han var skyldig att följa. Sammantaget anser jag att BB agerade fel när han uttalade sig på det sätt som han gjorde.

text: CC har anfört att han uppmanade AA att sluta filma eftersom han gjorde bedömningen att det fanns grund för att annars avvisa AA från platsen för att

text: avvärja en straffbelagd handling. Enligt CC gjorde AA sig skyldig till ofredande när han filmade mannen.

text: Straffbestämmelsen om ofredande gäller sådana oacceptabla fridskränkningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Som framgått ovan är gärningar som kan vara ovälkomna, otrevliga eller obehagliga – men som den enskilde rimligen ska kunna tåla – i princip inte kriminaliserade som ofredande. Mot bakgrund av vad som kommit fram i utredningen när det gäller det sätt som AA filmade på är det enligt min mening klart att hans agerade inte var straffbart, vare sig som ofredande eller enligt någon annan bestämmelse. AA uppträdde inte heller ordningsstörande på det sätt som avses i

text: 13 § polislagen

text: . Det fanns därför inte grund att avvisa AA från platsen med stöd av denna bestämmelse. Att AA valde att lämna platsen måste, i ljuset av det ultimatum som han ställdes inför av CC, ses som en konsekvens av en befallning från CC. CC agerade därför fel när han uppmanade AA att sluta filma och uppgav att AA annars skulle bli avvisad.

text: En polis som i sin tjänsteutövning ingriper mot någon måste alltid ha klart för sig vilka rättsliga förutsättningar som gäller för att ett ingripande ska kunna ske. I detta fall har polisernas agerande inneburit att AA i sitt arbete som frilansjournalist har hindrats från att filma på allmän plats trots att det inte funnits grund för det. Agerandet har riskerat att inkräkta på den grundlagsskyddade anskaffarfriheten. Det finns anledning att se allvarligt på det inträffade.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för polisernas felaktiga agerande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Beslut Omhändertagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Social- och arbetsmarknadsnämnden i Lidköpings kommun kritiseras för utformningen av två beslut enligt 11 och 14 §§ LVU samt för att vården av ett omhändertaget barn inte har följts upp enligt 13 a § LVU

org: jo

sammanfattning: I maj 2019 omhändertogs AA, född 2017, med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. AA placerades i ett s.k. konsulentstött jourhem. I beslutet uttalar JO kritik mot nämnden för utformningen av det beslut varigenom AA placerades i det aktuella jourhemmet. JO uttalar att det inte framgår av beslutet i vilket jourhem AA ska placeras och att utformningen av beslutet närmast ger intrycket att nämnden har överlämnat till konsulentverksamheten att utse ett jourhem. JO konstaterar att det inte är förenligt med vad som i 11 § första stycket LVU anges om att det är nämnden som ska bestämma var den unge ska vistas under vårdtiden. I beslutet uttalar JO också kritik mot nämnden för att vården av AA inte följts upp i enlighet med 13 a § LVU. JO uttalar att även om ett barn är placerat i ett s.k. konsultentstött jourhem, kvarstår nämndens ansvar för att följa vården enligt 13 a § LVU. Vid placering av ett så pass litet barn som det var fråga om i det här fallet, är det enligt JO nödvändigt att nämnden inledningsvis gör regelbundna personliga besök i det hem där barnet är placerat. JO är därför kritisk mot att det i det här fallet dröjde tre månader innan någon från förvaltningen besökte jourhemmet. JO är också kritisk mot att nämnden synes ha nöjt sig med de uppgifter som konsulenten lämnade och att förvaltningen under en period på över tre månader inte hade någon egen kontakt med jourhemsföräldrarna. JO riktar avslutningsvis kritik mot nämnden för utformningen av ett beslut om umgängesbegränsning enligt 14 § andra stycket 1 LVU. Av beslutet framgår inte på vilket sätt umgänget mellan AA och hans föräldrar begränsas eller för vilken tid beslutet gäller. JO konstaterar att det utifrån beslutet är omöjligt för AA:s föräldrar att veta hur och varför umgänget har begränsats, vilket är oacceptabelt när det gäller beslut om tvångsåtgärder.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 6 maj 2019 beslutade ordföranden i Social- och arbetsmarknadsnämnden i Lidköpings kommun att omedelbart omhänderta AA, född 2017, med stöd av

type: stycke

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Samma dag placerades AA i ett s.k. konsulentstött jourhem.

text: Den 22 augusti 2019 beslutade nämnden att med stöd av

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU begränsa umgänget mellan AA och hans föräldrar, s.k. umgängesbegränsning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA:s mamma BB på nämndens handläggning av ärendet. Hon var bl.a. missnöjd med placeringen av AA, med uppföljningen av vården samt med att hon endast fick träffa AA i begränsad omfattning.

text: Till sin anmälan fogade BB bl.a. en kopia på beslutet om umgängesbegränsning från den 22 augusti 2019.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingar i ärendet och tog bl.a. del av placeringsbeslutet från den 6 maj 2019. JO begärde därefter att nämnden skulle besvara ett antal frågor om utformningen av placeringsbeslutet från den 6 maj 2019 och beslutet om umgängesbegränsning från den 22 augusti 2019 samt om nämndens uppföljning av vården.

text: Nämnden lämnade genom sitt arbetsutskott in ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: AA är sedan 6 maj omhändertagen enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga och placerad i jourhem med konsulentstöd genom Birkahemmet, Gryning vård AB. − − − Vilken uppföljning har gjorts av placeringen? Har någon på förvaltningen pratat

text: med eller besökt familjen?

text: Kontakterna mellan tjänstepersoner på förvaltningen har sett ut enligt följande: Socialsekreterarna har träffat familjehemsföräldrarna på Birkahemmet i samband med placering av barnet 190506, socialsekreterare har också haft ett telefonsamtal direkt med familjehemsföräldrarna 190808 och genomfört hembesök i jourhemmet 190812 och 191023. Uppföljning av placeringen har skett genom att socialsekreterare haft regelbunden kontakt med konsulent på Birkahemmet varje vecka för avstämning av barnets situation i jourhemmet och uppföljning av umgänge och umgängesplanering. En samlad uppföljning av vården genomfördes på Birkahemmet 190902 där både föräldrar, socialsekreterare och konsulent närvarade dock inte familjehemsföräldrarna. Hur förhåller sig det beslut om umgängesbegränsning som fattades den 22 augusti 2019 till bestämmelserna i

text: 14 §

text: LVU, varav det framgår att det är nämnden som ska besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare ska utövas. − − − Vid genomgång av beslutet om umgängesbegränsning framgår att nuvarande beslut är formulerat som att nämnden lämnar över till socialsekreterare att utifrån AA:s vårdbehov besluta om omfattning, tidpunkt och plats för umgänge. Det framgår inte i den aktuella beslutsformuleringen vilken begränsning som avses och hur länge den är avsedd att gälla.

text: Umgängesbegränsningen har i praktiken varit tre timmar i veckan (två timmar vid ett tillfälle och en timma vid ett tillfälle per vecka) även om det inte framgår i själva beslutsformuleringen. Det är den begränsningen som också kommunicerats muntligt med den enskilde och den begränsningen som också har verkställts under hela perioden. Det bör i praktiken inte ha varit otydligt för den enskilde hur begränsningen sett ut.

text: Nämndens bedömning av handläggningen i ärendet

text: − − − • Nämnden bedömer att tjänstepersoner vid förvaltningen borde ha genomfört ett personligt besök på jourhemmet i närmare anslutning till placeringen, som en del i utredningen av familjehemmets lämplighet som jourhem. I övrigt ser nämnden inte några brister i uppföljningen av barnet i jourhemmet. • Nämnden bedömer att beslutet som fattats med stöd av § 14 LVU inte är korrekt formulerat då det inte framgår av beslutet vilken begränsning som avses och hur länge den avser att gälla. Den begränsning av umgänget som i praktiken varit gällande, det vill säga begränsning av umgänge till tre timmar uppdelat vid två tillfällen per vecka, skulle framgått av beslutet. Bristerna kommer att omhändertas inom ramen för det systematiska kvalitetsarbetet på berörda enheter.

text: Med anledning av remissvaret begärde JO att nämnden skulle besvara ytterligare en fråga om utformningen av placeringsbeslutet från den 6 maj 2019.

text: Nämnden ser att det borde ha framgått av beslutet vilket specifikt jourhem som nämnden placerat AA i. Nämnden anser också att det av aktuell beslutsformulering framstår som att nämnden överlåtit till Birkahemmet att avgöra vilket jourhem som ska ta sig an AA. Nämnden är klar över att det inte är korrekt med hänsyn till att det är nämnden som ska besluta var den unge ska vistas under vårdtiden. AA är idag inte kvar i det aktuella jourhemmet utan är omplacerad till ett familjehem. Nuvarande placeringsbeslut är korrekt formulerat. Bristerna som framkommit kommer att återkopplas till berörda enheter som omhändertar bristerna inom ramen för det systematiska kvalitetsarbetet.

text: BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Beslutet om placering Enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU är det socialnämnden som bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Om nämndens beslut inte kan avvaktas får ordföranden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta i frågan (

text: 11 § tredje stycket

text: LVU). Rätten att fatta beslut enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU får inte delegeras till en enskild tjänsteman (

text: 10 kap. 4 § socialtjänstlagen

text: Ett beslut om placering enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU ska vara tydligt. Det ska framgå av beslutet var den unge ska vistas under vårdtiden och i de fall den

text: unge ska placeras i ett jourhem eller ett familjehem, ska det aktuella hemmet anges i beslutet (se

text: JO 2004/05 s. 261

text: Den 6 maj 2019 beslutade ordföranden i Social- och arbetsmarknadsnämnden i Lidköpings kommun att AA skulle placeras i ett jourhem. Beslutet hade i aktuell del följande lydelse: AA placeras i ett jourfamiljehem via Birkahemmet Gryning AB, Göteborg. Jag kan konstatera att beslutet inte lever upp till de krav på tydlighet som jag har redogjort för ovan. Av beslutet framgår det inte i vilket jourhem AA ska placeras, och utformningen av beslutet ger närmast intrycket att nämnden har överlämnat till Birkahemmet att utse ett jourhem. Det är inte förenligt med vad som anges i

text: 11 § första stycket

text: LVU om att det är nämnden som ska bestämma var den unge ska vistas under vårdtiden och nämnden förtjänar kritik för utformningen av beslutet.

text: Nämndens uppföljning av vården Enligt

text: 13 a §

text: LVU ska socialnämnden noga följa vården av den som får vård med stöd av lagen. Det ska främst ske bl.a. genom regelbundna personliga besök i det hem där den unge vistas och genom samtal med den eller dem som tagit emot den unge i sitt hem. Nämndens ansvar enligt

text: 13 a §

text: LVU kvarstår även om barnet, som i det här fallet, är placerat i ett s.k. konsulentstött jourhem.

text: I samband med att AA den 6 maj 2019 placerades i ett jourhem, pratade socialsekreterare med jourhemsföräldrarna. Därefter hade förvaltningen kontakt med en konsulent på Birkahemmet som i sin tur hade kontakt med jourhemmet. Först den 8 augusti 2019 hade en socialsekreterare återigen kontakt med jourhemsföräldrarna och den 12 augusti 2019 genomfördes ett första hembesök.

text: AA var vid tillfället för placeringen två och ett halvt år gammal. För att nämnden ska kunna följa vården av ett så pass litet barn, som är helt beroende av jourhemsföräldrarna, är det enligt min mening nödvändigt att nämnden, i enlighet med

text: 13 a §

text: LVU, inledningsvis gör regelbundna personliga besök i det hem där barnet är placerat. Jag är därför kritisk mot att det i det här fallet dröjde tre månader innan någon från förvaltningen besökte jourhemmet. Jag är också kritisk mot att nämnden synes ha nöjt sig med de uppgifter som konsulenten på Birkahemmet lämnade och att förvaltningen under en period på över tre månader inte hade någon egen kontakt med jourhemsföräldrarna. Vården av AA har inte följts upp i enlighet med vad som anges i

text: 13 a §

text: LVU och för det ska nämnden kritiseras. Beslutet om umgängesbegränsning Enligt

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU får socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vård enligt lagen, besluta hur barnets umgänge ska utövas med föräldrarna, s.k. umgängesbegränsning.

text: Ett beslut om umgängesbegränsning ska vara tydligt. Det ska framgå av beslutet på vilket sätt umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller om det är tidsbegränsat. Vidare ska skälen för beslutet framgå. Ett beslut får inte utformas på ett sådant sätt att det inte går att utläsa av beslutet vad nämnden har kommit fram till (se bl.a.

text: JO 2018/19 s. 529

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU begränsa umgänget mellan AA och hans föräldrar. Beslutet hade i aktuell del följande lydelse:

text: Social- och arbetsmarknadsnämnden tar beslut gällande umgängesbegränsning enligt

text: 14 § 2 st 1

text: LVU så att aktuell handläggare, utifrån AA:s vårdbehov, kan besluta om omfattning, tidpunkt och plats för umgänge. Jag kan konstatera att beslutet inte lever upp till de krav på tydlighet som jag har redogjort för ovan. Av beslutet framgår det inte på vilket sätt umgänget mellan AA och hans föräldrar begränsas eller för vilken tid beslutet gäller. Det är alltså utifrån beslutet omöjligt för AA:s föräldrar att veta hur och varför umgänget har begränsats, vilket är oacceptabelt när det gäller beslut om tvångsåtgärder. Nämnden förtjänar kritik för utformningen av beslutet.

text: Avslutning

text: Sammanfattningsvis har nämndens handläggning av AA:s ärende brustit i flera avseenden. Jag kan inte se någon annan orsak till det inträffade än att det har berott på bristande kunskaper om regelverket. LVU utgör en tvångslagstiftning och det är både oroväckande och allvarligt att nämnden inte verkar ha tillräckliga kunskaper om hur ärenden enligt LVU ska handläggas. Jag förutsätter att nämnden omgående, om den inte redan har gjort det, vidtar åtgärder bl.a. i form av utbildningsinsatser för att något liknande inte ska inträffa igen. Med detta sagt, avslutas ärendet med den kritik som har uttalats ovan.

text: Vad BB i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

nyckelord:
Anonymitet
Sekretess
Tryck- och yttrandefrihet

title: Försäkringskassan kritiseras för sin tillämpning av efterfrågeförbudet

sammanfattning: En journalist har i en anmälan till JO anfört att han vände sig till Försäkringskassan för att få ut vissa uppgifter och att han då – innan han ens hann göra sin framställan – blev tillfrågad om syftet med sin begäran. I förevarande beslut uttalar JO att det vid menprövningen självfallet kan ha betydelse vem som begär uppgiften men att det är den efterfrågade uppgiftens art som är utgångspunkten och att det därför aldrig är relevant att efterfråga en sökandes identitet eller syfte innan det står klart vilka uppgifter som begärs.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 19 oktober 2012, klagade journalisten AA på Försäkringskassan. Han anförde att myndigheten, enligt hans uppfattning, rutinmässigt efterforskar allmänhetens syften med att begära ut handlingar. AA tillade bl.a. följande. Den 24 september 2012 kontaktade han Försäkringskassan för att begära uppgifter om en namngiven persons sjukpenninggrundande inkomst (SGI) och arbetsgivare. Han blev då, innan han ens tilläts göra sin framställan, tillfrågad om syftet med sin begäran. Efter att ha redogjort för sin uppfattning att sådant inte får efterforskas fick han tala med en person i chefsställning. Denne visade sig ha samma inställning som den handläggare han talat med tidigare.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA anfört. I remissvar den 17 januari 2013 anförde Försäkringskassan följande. (De nämnda bilagorna är inte medtagna här).

text: Utredning

text: AA, journalist på Sundsvalls Tidning, kontaktade den 24 september 2012 Försäkringskassans Kundcenter (KC) och begärde att få ut uppgifter om en namngiven persons sjukpenninggrundande inkomst (SGI) och arbetsgivare. Hans begäran vidarebefordrades till enhetschefen för LFC Sundsvall som följande dag fattade beslut om att inte lämna ut uppgifterna. När enhetschefen för LFC Sundsvall efteråt talade med AA beskrev denne att han hade ringt till KC och att KC-handläggaren direkt hade frågat vad han skulle ha uppgifterna till samt vem han var. Eftersom AA upplevde sig ha blivit dåligt bemött av handläggaren bad han att få bli kopplad till dennes chef vid KC. Handläggarens

text: chef hade bekräftat att handläggaren hade agerat helt enligt Försäkringskassans anvisningar.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassans syn på efterfrågeförbudet framgår av bifogade utdrag från Försäkringskassans vägledning (

text: ) Offentlighet eller sekretess? samt Försäkringskassans informationsmeddelande (IM 2012:147) 2) som har publicerats med anledning av detta JO-ärende. (Bilaga 1 och 2). Det framgår av bilagorna att Försäkringskassan är medveten om att det inte är förenligt med

text: 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

text: att utan anledning efterfråga frågeställarens identitet och syftet med de begärda uppgifterna. Försäkringskassan vill dock framföra att det i praktiken är förknippat med stora svårigheter att avgöra när det finns anledning att efterfråga sådana uppgifter. I Försäkringskassans verksamhet gäller detta särskilt när frågeställaren begär uppgifter om den enskildes yrke, arbetsgivare, SGI och ekonomiska förmåner i form av t.ex. bostadsbidrag, bostadstillägg och föräldrapenning. I rättspraxis har sådana uppgifter beroende på omständigheterna ibland ansetts harmlösa och ibland känsliga. Uppgifterna bedöms alltså i vissa fall vara sekretessbelagda och i andra fall vara offentliga. När det gäller den typen av uppgifter har ändamålet med de begärda uppgifterna och frågeställarens identitet i praxis ansetts vara avgörande för sekretessprövningen. Förutom den praxis och de kommentarer som nämns i vägledningen (bilaga 1) hänvisar Försäkringskassan till ett nyare kammarrättsavgörande i frågan (KRNS mål nr 6964-12). Mot bakgrund av den praxisen är det Försäkringskassans uppfattning att uppgifter om den enskildes yrke, arbetsgivare, SGI och de ovan uppräknade ekonomiska förmånerna till sin karaktär är sådana uppgifter som motiverar att Försäkringskassan kan behöva ta reda på frågeställarens identitet och ändamålet med de begärda uppgifterna för att göra sekretessprövningen.

text: AA kommenterades remissvaret och underströk åter att han blev tillfrågad om sin identitet och syftet med sin begäran innan han ens hann göra sin framställan, dvs. innan Försäkringskassan visste vilka uppgifter han ville ta del av.

text: Bedömning

text: I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte är hemlig – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. En begäran om utlämnande av allmän handling prövas av den som förvarar handlingen. En myndighet har vidare enligt

text: 6 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, en skyldighet att på begäran av en enskild lämna uppgifter ur allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten. Detta gäller dock endast under förutsättning att uppgiften inte är sekretessbelagd och så länge arbetets behöriga gång inte hindras.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF får en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Efterfrågeförbudet i

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF har ansetts böra analogt tillämpas även i förhållande till den som med stöd av

text: 6 kap. 4 §

text: OSL efterfrågar en uppgift ur en allmän handling (jfr t.ex. JO:s beslut den 13 november 2006, dnr

text: Huvudregeln om socialförsäkringssekretess finns i

text: 28 kap. 1 §

text: OSL, där det anges att sekretess gäller hos Försäkringskassan för uppgift om den enskildes hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i bl.a. ärenden om lagstiftningen om allmän försäkring. Begreppet ”andra personliga förhållanden” i

text: 28 kap. 1 §

text: OSL omfattar i princip alla uppgifter som kan hänföras till en enskild person och kan till exempel gälla uppgift om en försäkrads adress och arbetsförmåga. Även ekonomiska förhållanden som exempelvis uppgift om sjukpenninggrundande inkomst och sjukpenning omfattas av detta begrepp. Socialförsäkringssekretessen omfattar således ett stort spann av uppgifter, alltifrån sådana som i de flesta fall är harmlösa till sådana som är mycket integritetskänsliga. Prövningen av om den enskilde eller någon närstående kan antas lida men till följd av utlämnandet av en viss uppgift (menprövningen) ska i huvudsak kunna göras med utgångspunkt i själva uppgiften utan att knytas till en skadeprövning i det enskilda fallet. Uppgiftens art är alltså av avgörande betydelse för menprövningen. En uppgift som är harmlös i ett sammanhang kan emellertid vara känslig i ett annat och givetvis kan det ha betydelse vem som frågar och vad uppgiften ska användas till. Att lämna ut en adressuppgift till ett inkassoföretag får t.ex. antas vara till men för den enskilde.

text: AA har anfört att han vände sig till Försäkringskassan för att få uppgifter om SGI och arbetsgivare beträffande en namngiven person men att han inte ens hann göra sin framställan innan han blev tillfrågad om sin identitet och sitt syfte.

text: I remissvaret anför Försäkringskassan att uppgifter om t.ex. SGI och arbetsgivare enligt myndighetens uppfattning är av sådan karaktär att en sökandes identitet och syfte kan behöva efterfrågas. Försäkringskassan hänvisar vidare till bl.a. ett informationsmeddelande (IM 2012:147) som utfärdades med anledning av AA:s anmälan till JO. I informationsmeddelandet anges bl.a. att den sökandes identitet och syfte bara får efterfrågas om det behövs för att en sekretessprövning ska kunna göras och att sådana frågor alltså inte får ställas slentrianmässigt. Det poängteras vidare att enbart det faktum att det är en journalist som begär uppgifter inte medför att syfte m.m. får efterfrågas, men att vem som begär ut uppgifter ibland kan påverka om man ska gå vidare och fråga om syftet med begäran.

text: Beträffande uppgiften som sådan anges följande i informationsmeddelandet. ”Identitetsuppgifter är oftast harmlösa och kan på begäran i de flesta fall lämnas ut. Till identitetsuppgifter hör främst uppgifter i form av namn, personnummer, civilstånd och adress. Du får därför normalt sett inte efterfråga t.ex. syftet med en begäran om begäran avser sådana uppgifter. (Det förfaller som om det saknas ett stycke häremellan, JO:s anmärkning.) Här är det emellertid inte lika enkelt. Om det

text: av en begäran till exempel framkommer något som gör att du kan ana att sökanden vill använda uppgiften för att på något sätt skada den försäkrade kommer saken i ett annat läge. I det fallet kan du behöva fråga närmare kring syftet m.m. för att kunna göra en korrekt sekretessprövning.”

text: Jag har ingen annan uppfattning än Försäkringskassan i fråga om att uppgifter om t.ex. SGI och arbetsgivare är sådana att det kan finnas skäl att efterforska den sökandes identitet och syfte. Självfallet kan det, som Försäkringskassan anger i sitt informationsmeddelande, ha betydelse vem den sökande är. Jag vill emellertid understryka att det är den efterfrågade uppgiftens art som är utgångspunkten vid menprövningen. Det är därför aldrig relevant att efterfråga en sökandes identitet eller syfte innan det står klart vilka uppgifter som begärs. Det aktuella informationsmeddelandet bör formuleras om så att detta tydligt framgår.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot Samhällsbyggarnämnden i Jokkmokks kommun i fråga om handläggningstiden för en ansökan om bygglov enligt plan- och bygglagen (2010:900)

sammanfattning: I 9 kap. 27 § plan- och bygglagen (2010:900) finns regler om tidsfrister för handläggningen av ärenden om bygglov och förhandsbesked. Dessa tidsfrister får inte överskridas, inte ens om sökanden samtycker till det.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Samhällsbyggarnämnden i Jokkmokks kommun över bl.a. handläggningstiden för hennes ansökan om bygglov. Anmälan kom in till JO den 15 oktober 2013. Av anmälan framgick att AA i februari 2012 hade lämnat in ansökningar till nämnden om dels bygglov för att bygga en företagslokal inom strandskyddat område, dels dispens från strand-skyddet. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade nämnden ännu inte prövat ansökningarna.

text: Utredning

text: Handlingar i samhällsbyggarnämndens ärende dnr Kf/2012:146 begärdes in och granskades av JO. Muntliga upplysningar begärdes in från bygglovshandläggaren BB. Av utredningen framkom bl.a. följande. När AA:s ansökningar kom in till nämnden ansåg nämnden att det inte var möjligt att bevilja dispens från strandskyddet och att det därför inte heller var möjligt att ge bygglov. Eftersom det emellertid pågick ett arbete inom kommunen med att ta fram ett tematiskt tillägg till översiktsplanen för området i syfte att peka ut s.k. LIS-områden, dvs. områden för landsbygdsutveckling i strandnära lägen, beslutade nämnden den 21 mars 2012 att AA:s ansökningar skulle behandlas i kommunens arbete med planeringen för LIS-områden.

text: JO begärde sedan att nämnden skulle yttra sig över handläggningen av AA:s ansökningar om bygglov och strandskyddsdispens. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för handläggningen i ärendet och nämndens bedömning av denna.

text: Vid ett sammanträde den 11 december 2013 beslutade nämnden att överlämna följande yttrande som svar till JO.

text: Yttrande

text: Lagstiftningen kring strandskydd och LIS-planering är komplex och svårbegriplig även för de som arbetar med den och det är inte förvånande att en sökande inte förstått fulla innebörden oavsett dialog med samhällsbyggnadskontoret. Vad gäller handläggningens överensstämmelse med PBL

text: 9 kap. 27 §

text: , anser samhällsbyggarnämnden att sökande fått en skyndsam hantering och ett beslut från nämnden inom 10 veckor från det att ansökan lämnats in. Vad gäller handläggningens överensstämmelse med

text: förvaltningslagen

text: 7 §

text: anser samhällsbyggarnämnden att ärendet hanterats så snabbt det varit möjligt.

text: Bakgrund och upplysningar

text: AA ansökte i februari 2012 om bygglov och strandskyddsdispens på fastigheten K 6:1, Storholmen. Samhällsbyggarnämnden beslutade 2012-03-21 att ärendet skulle tas upp i det pågående arbetet med planering för LIS-områden, landsbygdsutveckling i strandnära läge, eftersom det i dåvarande läge inte fanns något särskilt skäl att bevilja dispens, och då inte heller bygglov. Om arbetet med LIS-planen skulle komma fram till att platsen för det sökta lovet uppfyllde förutsättningarna för att peka ut ett LIS-område skulle ett ytterligare skäl för dispens tillkomma. Att avvakta LIS-planens färdigställande och antagande var enda möjligheten för nämnden att eventuellt kunna bevilja strandskyddsdispens och bygglov. Arbetet med LIS-planen, ett tematiskt tillägg till översiktsplanen, har varit omfattande och bland annat inneburit inventering av möjliga LIS-områden. AA:s ansökan har hela tiden varit aktuell och planförfattarna gjorde särskilt för detta ärende ett platsbesök på Storholmen. Bedömningen gjordes att det var lämpligt att peka ut ett LIS-område men inte exakt på den sökta platsen. Planen har under våren 2013 varit ute på samråd och både AA och andra har lämnat synpunkter på LIS-området som pekades ut och justeringar är gjorda i det som blivit utställningshandling. Planen avses att antas efter årsskiftet 2014.

text: Nämnden bifogade en e-postväxling mellan AA och bygglovshandläggaren från den 15 oktober 2013. AA skrev följande:

text: Hej BB! Jag måste återigen höra hur det går? Sist vi hördes var i sommar tror jag och då skulle ni börja gå igenom yttranden på LIS-projektet. Finns det en tidsram för projektet och vad är en rimlig tid att vänta? Vår ansökan om bygglov har legat hos er 1 år och 8 månader nu. Med vänlig hälsning AA

text: Det framgick att handläggaren hade frågat AA om hon ville att hennes ansökan om bygglov skulle tas upp på nästkommande nämndsammanträde. AA svarade följande:

text: Hej! Jag visste inte att det var ett alternativ. När vi just hade lämnat in vår ansökan så sa du att det enda skälet till att bevilja vår ansökan skulle då vara

text: landsbygdsutvecklingen och att de andra skälen inte ”räckte till”. Men kan ni besluta själva inom nämnden om detta är en ”landsbygdsutveckling” eller inte så är vi förstås glad för det! Men inte om vår enda chans att komma med på landsbygdsutvecklingen-skälet är genom LIS (för då förstår jag av det du tidigare har sagt att vi bara kan vänta oss ett avslag) för då avvaktar vi väl… Men jag är förvånad över hela utvecklingen då det pratas så fruktansvärt mycket om turism/uppstart av företag och främjande av att få fler till kommunen och så är det såhär otroligt svårt att få igenom något. För oss som vill flytta till Jokkmokk och göra något för kommunen. Så sammanfattningsvis ja, om det finns en lika stor chans som genom LIS för oss så vill vi gärna det. Med vänlig hälsning AA

text: Handläggaren skickade följande svar:

text: Hej Som du förstår så är det inte något alternativ för samhällsbyggarnämnden, som är en myndighet, att ta hänsyn till turismutveckling och inflyttning utan nämnden och dess handläggare måste ta hänsyn till den lagstiftning som gäller för verksamheten. Det gäller också för hur handläggningen av LIS som jag tidigare skrev måste antas av fullmäktige, tidigast i februari 2014. Om jag förstått dig rätt så vill du avvakta den eftersom alternativet är ett avslag. Ha en bra kväll BB

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över nämndens yttrande men hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: För prövningen av ansökningar om bygglov och ansökningar om dispens från strandskyddet gäller olika regler. En ansökan om bygglov prövas enligt planoch

text: bygglagen (2010:900)

text: , PBL, och en ansökan om dispens från strandskyddet enligt

text: miljöbalken

text: . De båda lagarna gäller parallellt.

text: I

text: 9 kap.

text: PBL regleras vilka åtgärder som kräver bygglov, under vilka förutsättningar bygglov ska ges och vilka regler som gäller för handläggningen av ärenden om bygglov.

text: Av

text: 9 kap. 27 §

text: PBL framgår att byggnadsnämnden ska handlägga ärenden om bygglov och förhandsbesked skyndsamt och meddela sitt beslut om bygglov eller förhandsbesked inom tio veckor från det att den fullständiga ansökningen kom in till nämnden. Om det är nödvändigt på grund av utredningen i ärendet, får tiden förlängas en gång med högst tio veckor utöver de ursprungliga tio veckorna. Sökanden ska informeras om förlängningen och skälen för den innan den ursprungliga tidsfristen gått ut.

text: I den äldre plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, fanns det inte någon bestämmelse motsvarande

text: 9 kap. 27 §

text: PBL. I stället reglerades handläggningstiden för ansökningar om bygglov av den grundläggande

text: principen i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Enligt den bestämmelsen ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Byggprocessutredningen, som tillsattes i september 2007 för att se över vissa frågor i plan- och bygglagstiftningen, ansåg att den bestämmelsen inte hade fått genomslag när det gällde snabbhet i bygglovsprocessen och föreslog därför att beslut i ärenden om bygglov, om inte särskilda skäl talar emot det, skulle meddelas inom tio veckor från den dag då en fullständig ansökan kom in till nämnden (

text: SOU 2008:68 s. 180

text: Regeringen delade i allt väsentligt utredningens uppfattning att det var möjligt och lämpligt att införa en tidsfrist om tio veckor för byggnadsnämndernas handläggning av ärenden om bygglov. Regeringen ansåg dock att en bestämmelse om detta borde utformas som ett krav på att ärendena skulle vara avgjorda inom den tiden och att tiden kunde få förlängas en gång med högst tio veckor utöver de ursprungliga tio veckorna om det var nödvändigt på grund av utredningen i ärendet. Detta skulle enligt regeringen innebära en klar huvudregel försedd med ett undantag som byggnadsnämnderna skulle kunna tillämpa om det var nödvändigt (

text: prop. 2009/10:170

text: del 1 s. 282). En regel om handläggningstid för ansökningar om bygglov infördes i

text: 9 kap. 27 §

text: PBL och fick den utformning som regeringen hade föreslagit.

text: I

text: 7 kap.

text: miljöbalken

text: regleras skydd av områden, bl.a. strandskydd. Innebörden av strandskyddet är enligt 15 § bl.a. att byggnader inte får uppföras inom ett strandskyddsområde. I 13 och 14 §§ regleras var strandskydd gäller. Enligt 18 b § kan en kommun i enskilda fall ge dispens om det finns särskilda skäl. I 18 c § anges vad som får beaktas som särskilda skäl vid prövningen av en dispensfråga. I 18 d § anges vad som får beaktas som särskilda skäl vid prövningen av en dispensfråga inom ett ”område för landsbygdsutveckling i strandnära lägen”. I 18 e § definieras vad som avses med ett s.k. LIS-område.

text: Bedömning

text: Nämndens yttrande till JO måste förstås så att nämnden bedömde att en dispens från strandskyddet var en förutsättning för att ett bygglov skulle kunna tas i anspråk. Nämnden bedömde också att en förutsättning för en sådan dispens var att fastigheten skulle komma att ingå i ett LIS-område. Därför beslutade nämnden den 21 mars 2012 att AA:s ansökningar om bygglov och dispens från strandskyddet skulle behandlas i kommunens LIS-arbete. Nämnden har i sitt yttrande till JO hänvisat till att det beslutet meddelades inom tio veckor från det att ansökan om bygglov kom in till nämnden. Bestämmelsen i

text: 9 kap. 27 §

text: PBL kräver emellertid att ett beslut i frågan om bygglov meddelas inom tioveckorsfristen. En ansökan ska alltså prövas i sak eller avvisas inom den tiden. Beslutet den 21 mars 2012 var inte ett sådant beslut och innebar därför inte att lagens krav i fråga om hand-läggnings-tiden uppfylldes.

text: Utredningen ger stöd för att det har förekommit en dialog mellan AA och nämnden om bl.a. tidsramen för kommunens arbete med LIS-områden och att det funnits ett visst samförstånd om att prövningen av bygglovsansökan skulle avvakta det arbetet. Frågan är då vilken betydelse sökandens samtycke till ett uppskov har. I ÄPBL fanns, som nämnts, ingen motsvarighet till

text: 9 kap. 27 §

text: PBL. I sådana ärenden har det i vissa fall ansetts möjligt att i samförstånd med sökanden avvakta med att pröva en ansökan om bygglov (se t.ex. JO:s uttalanden i inspektionsprotokollet av den 12 augusti 2002, avsnitt 3.13, JO:s ärende med dnr 1268-2002). Enligt PBL finns dock inte utrymme för att överskrida den lagstadgade tidsfristen även om sökanden samtycker till det.

text: Det har inte framkommit något som tyder på att AA:s bygglovsansökan inte var fullständig när den kom in till nämnden. Enligt

text: 9 kap. 27 §

text: PBL hade nämnden därför tio veckor på sig att handlägga AA:s ansökan från det att den kom in, med möjlighet att förlänga med ytterligare tio veckor. Att AA samtyckte till att avgörandet sköts upp innebar inte att nämnden kunde frångå den föreskrivna handläggningstiden. Nämndens handläggning har därmed inte varit förenlig med de krav som ställs upp i

text: 9 kap. 27 § första stycket

text: PBL. Även om nämnden avvaktade med avgörandet för att det ansågs fördelaktigt för sökanden, kan den långa handläggningstiden inte undgå kritik.

text: Vad AA i övrigt har framfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Socialnämnden i Helsingborgs kommun för handläggningen av ett ärende rörande barn födda genom s.k. surrogatmoderskap utomlands

sammanfattning: I april 2012 födde AA, som är bosatt i Indien, två barn genom s.k. surrogatmoderskap. Enligt en i Indien utförd DNA-undersökning var den svenska medborgaren BB med drygt 99 % sannolikhet far till barnen. AA och BB undertecknade ett avtal om att BB ensam skulle ha vårdnaden om barnen. Socialnämnden i Helsingborgs kommun godkände i maj 2012 avtalet om vårdnad. Därefter väckte socialnämnden talan vid Helsingborgs tingsrätt och begärde att rätten skulle fastställa att BB var far till barnen. För närvarande finns ingen lagstiftning avseende surrogatmoderskap i Sverige. Enligt 1 kap. 3 § föräldrabalken fastställs faderskapet till barn som fötts utanför äktenskapet genom bekräftelse eller dom. Det finns särskilda bestämmelser om giltigheten i Sverige av faderskapsavgörande eller fastställelse av faderskap i utlandet. När socialnämnden godkände avtalet mellan AA och BB hade den, såvitt framgår av utredningen i ärendet, inte något underlag som gav vid handen att BB enligt indisk rätt skulle anses som far till barnen. Inte heller hade faderskapet fastställts genom dom eller bekräftelse i Sverige. Eftersom BB i formellt hänseende inte var att anse som far till barnen saknades en grundläggande förutsättning för att avtalet skulle kunna godkännas. Nämnden hade därför inte laglig möjlighet att godkänna avtalet utan borde ha avvaktat att faderskapet blev klarlagt. Socialnämnden får kritik för sin handläggning av ärendet.

text: Bakgrund

text: I en anmälan till JO framfördes klagomål mot Skatteverket angående handläggningen av ett folkbokföringsärende (JO:s dnr 3975-2012).

text: Efter företagen utredning fann JO Lars Lindström att det inte fanns anledning till något uttalande från hans sida såvitt avsåg Skatteverkets handläggning. Han beslutade därför den 17 oktober 2012 att avsluta ärendet.

text: Vid genomgång av de handlingar som JO hade tillgång till i ärendet framgick bl.a. följande. Den 9 april 2012 födde AA, som är bosatt i Indien, tvillingarna CC och DD genom s.k. surrogatmoderskap, till följd av att ägg från en okänd kvinna efter befruktning utanför kroppen hade införts i hennes kropp. AA var alltså s.k. surrogatmoder till barnen CC och DD. Enligt en i Indien utförd DNA-undersökning var den svenska medborgaren BB med drygt 99 % sannolikhet far till barnen. AA och

text: BB undertecknade ett avtal om att BB ensam skulle ha vårdnaden om barnen. Socialnämnden i Helsingborgs kommun beslutade den 22 maj 2012 att godkänna avtalet om vårdnad. Socialnämnden väckte därefter talan vid Helsingborgs tingsrätt och begärde att rätten skulle fastställa att BB var far till barnen.

text: Jag fann skäl att på eget initiativ undersöka hur Socialnämnden i Helsingborg hade handlagt ärendet/ärendena rörande barnen CC och DD och då i första hand huruvida nämnden kunde godkänna avtalet om vårdnad trots att det inte var fastställt genom dom eller bekräftelse att BB var far till barnen.

text: Utredning

text: Föredraganden hos JO inhämtade i det tidigare ärendet (dnr 3975-2012) vissa handlingar från familjerättsenheten i Helsingborgs kommun och Skatteverket samt vissa muntliga upplysningar från Skatteverket. De handlingar och upplysningar som har funnits tillgängliga även i nu aktuellt ärende är bl.a.: vårdnadsavtal, faderskapsutredning, stämningsansökan till tingsrätten avseende fastställande av faderskap, underrättelse från Skatteverket till socialnämnden om inflyttat barn samt DNA-analys från Indien.

text: JO begärde i detta ärende att socialnämnden skulle yttra sig över hur nämnden hade handlagt sina ärenden rörande barnen CC och DD och då särskilt yttra sig över huruvida nämnden kunde godkänna avtalet om vårdnad trots att faderskapet för barnen inte var fastställt genom dom eller bekräftelse.

text: Socialnämnden uppgav i yttrande följande.

text: Redogörelse för handläggningen

text: Fadern BB kontaktade härvarande familjerättsenhet inför sin planerade resa till Indien för att bli förälder till två barn, tvillingar, som skulle födas av en surrogatmoder AA i Indien. Barnen föds 120409. Då vi tidigare inte handlagt något ärende med surrogatmödraskap kontaktade vi Danderyds kommuns familjerätt, då vi fått information om att de där hade erfarenhet från liknande ärenden. Vi fick ta del av deras handläggningsrutin samt de blanketter de skapat efter många kontakter med Socialstyrelsen och jurister kunniga inom området. Observeras bör att någon gällande svensk lagstiftning om surrogatmödraskap finns ej. Fadern erhöll blankett för avtal om vårdnad att ta med till Indien för att han och biologiska modern skulle kunna skriva under ett avtal om enskild vårdnad till fadern, som efter godkännande av socialnämnden, skulle gälla enligt svensk lag. BB erhöll därefter svenskt pass för barnen på Ambassaden i födelselandet, då svenskt samordningsnummer fås enligt Medborgarskapslagen. Barnen har också erhållit svenskt medborgarskap. Efter hemkomsten till Sverige med barnen kontaktade fadern för att få avtalet godkänt av socialnämnden för att bli registrerad som vårdnadshavare i folkbokföringen. Fadern skickade avtalet samt alla faderskapshandlingar med DNA-analys, som visar att BB är biologisk fader till barnen, till Skatteverket. Efter att alla handlingarna inkommit till Skatteverket händer följande: Skatteverket registrerar vårdnaden, men godkänner inte faderskapshandlingarna från Indien för registrering av faderskapet i svensk folkbokföring.

text: Detta innebär att faderskapet måste fastställas i svensk domstol. Socialnämnden får då föra barnens talan vid domstolen, vilket sker 120720.

text: Synpunkter från handläggaren

text: Handläggaren har fått möjlighet att lämna synpunkter. Hon har inget ytterligare att tillägga.

text: Bedömning

text: Faderskapshandlingarna från Indien med DNA-analys, som visade att BB med 99,9 % sannolikhet var biologisk fader till barnen, bedömdes av oss som gedigna och tillräckliga som underlag, I det material vi fått från Danderyds familjerätt fanns ej heller någon erfarenhet av liknande händelse. Vi gjorde därför aldrig den bedömningen att Skatteverket skulle kunna registrera vårdnaden utan att godkänna faderskapet. Det finns ingen gällande svensk lagstiftning och ej heller några anvisningar för handläggningen när det gäller surrogatmödraskap. Vi har nu fått kännedom om att Socialstyrelsen planerar att ge ut ett meddelandeblad för vägledning av handläggningen av surrogatmödraskap. Från Helsingborgs tingsrätt inhämtades dom, meddelad den 5 december 2012 i tingsrättens mål nr T 4311-12. Genom domen förklarades BB vara far till CC och DD.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 6 kap.

text: och

text: 7 kap.

text: lagen (

text: ) om genetisk integritet m.m. regleras när insemination och befruktning utanför kroppen (IVF) får ske i Sverige. Enligt lagen tillåts endast behandling av personer som är gifta, sammanboende eller har registrerat partnerskap. Sedan den 1 januari 2003 tillåts behandling med ägg eller spermier som kommer från andra än paret som genomgår behandlingen. Dock får inte både ägg och spermier komma från utomstående. I samband med lagändringen 2003 ansåg regeringen i propositionen Behandling av ofrivillig barnlöshet (

text: prop. 2001/02:89 s. 55

text: ) att surrogatmoderskap inte skulle tillåtas i Sverige. Det är dock inte förbjudet för svenska par att skaffa barn på detta sätt utomlands (jfr Michael Bogdan, Internationellt privaträttsliga aspekter av äggdonation och surrogatmoderskap, SvJT 2002 s. 746).

text: För närvarande finns ingen lagstiftning avseende surrogatmoderskap i Sverige. Den 13 mars 2012 beslutade riksdagen att frågan om surrogatmoderskap i Sverige ska utredas förutsättningslöst (

text: bet. 2011/12:SoU26

text: Assisterad befruktning,

text: rskr. 2011/12:180

text: ). Av riksdagens beslut framgår att en fråga som bör ingå i prövningen är hur en reglering bör se ut för de barn i Sverige som tillkommit genom surrogatmoderskap utomlands. Enligt regeringens skrivelse 2012/13:75 Redogörelse för behandlingen av riksdagens skrivelser till regeringen (s. 26) avser regeringen att under första halvåret 2013 tillsätta en utredning angående bl.a. frågan om surrogatmoderskap. Utredningen har, såvitt framkommit, ännu inte tillsatts.

text: Av

text: 1 kap. 7 § föräldrabalken

text: (FB) följer att om en kvinna föder ett barn som tillkommit genom att ett ägg från en annan kvinna efter befruktning utanför kroppen har förts in i hennes kropp, ska hon anses som barnets moder. Moderskapet har inte tidigare varit reglerat i svensk lag. Bestämmelsen tillkom i samband med att äggdonation tilläts vid befruktning utanför kroppen. Det har dock förelegat en moder-

text: skapspresumtion som innebär att den kvinna som föder ett barn i rättsligt hänseende alltid betraktas som barnets mor (

text: prop. 2001/02:89 s. 57

text: ). Bestämmelsen i

text: 1 kap. 7 §

text: FB omfattar enligt sin ordalydelse även fall där behandlingen skett utomlands, exempelvis ett land som tillåter surrogatmoderskap (se Bogdan SvJT 2002 s. 746).

text: Frågor om faderskap regleras främst i

text: föräldrabalken

text: men också i bl.a. lagen (

text: ) om internationella faderskapsfrågor (IFL). Enligt huvudregeln i

text: 1 kap. 1 §

text: FB ska den man som modern är gift med vid ett barns födelse anses som barnets far. När det gäller ett barn som har fötts utanför äktenskapet är huvudregeln, enligt

text: 1 kap. 3 §

text: FB, att faderskapet fastställs genom bekräftelse eller dom. I

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: och

text: 1 kap. 5 §

text: FB regleras hur faderskapet fastställs genom bekräftelse respektive dom. I

text: och

text: 8 §§

text: IFL finns bestämmelser om giltigheten i Sverige av ett faderskapsavgörande från en utländsk domstol eller en utländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse.

text: Socialnämnden har enligt

text: 2 kap. 1 §

text: FB en skyldighet att, om inte en viss man anses som far enligt

text: 1 kap. 1 §

text: FB, utreda faderskapsfrågan och se till att faderskapet fastställs om barnet har hemvist i Sverige. Uppgiften att utreda faderskapsfrågan åligger socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (

text: 2 kap. 2 §

text: FB).

text: Frågor rörande vårdnaden av ett barn regleras i

text: 6 kap.

text: FB. När det gäller frågan om socialnämndens godkännande av vårdnadsavtal finns, utöver bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: , även vissa bestämmelser i

text: socialtjänstlagen

text: . Av

text: 6 kap. 3 §

text: FB framgår att ett barn från födseln står under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, och i annat fall av modern ensam. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de enligt

text: 6 kap. 6 §

text: FB avtala att vårdnaden ska vara gemensam eller att en av dem ska ha vårdnaden om barnet. Avtalet ska gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Att avtalet gäller innebär att det får samma verkan som en dom avseende vårdnaden. Av

text: 6 kap.

text: 17 AA §

text: första stycket

text: FB och

text: 5 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: framgår att föräldrar kan få hjälp av kommunen att träffa vårdnadsavtal. Det är socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört som prövar frågan om ett avtal om vårdnad ska godkännas (

text: 6 kap

text: 17 AA §

text: andra stycket

text: FB). Socialnämnden har möjlighet att delegera uppgiften att godkänna ett avtal om vårdnad (

text: 10 kap. 5 § socialtjänstlagen

text: Bedömning

text: Den 15 maj 2012 mottog socialnämnden en underrättelse från Skatteverket om att barnen CC och DD hade folkbokförts i Helsingborgs kommun (jfr 7 § förordningen [2001:589] om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet). Varken uppgift om vårdnadshavare eller faderskap för barnen var då registrerade hos Skatteverket. Socialnämnden inledde den 21 maj 2012 en faderskapsutredning avseende barnen, vilken mynnade ut i att socialnämnden den 20 juli 2012 väckte talan om fastställande av faderskap vid Helsingborgs tingsrätt.

text: Som framgått tecknade surrogatmodern AA och den svenske medborgaren BB ett avtal om att BB skulle vara ensam vårdnadshavare för CC och DD. Den 22 maj

text: 2012 godkände socialnämnden det aktuella avtalet om vårdnad. Till följd av socialnämndens godkännande av avtalet registrerade Skatteverket BB som vårdnadshavare för CC och DD.

text: Ett avtal om vårdnad enligt

text: 6 kap. 6 §

text: FB kan endast ingås av ett barns föräldrar och förutsättningen är att minst en av föräldrarna har vårdnaden om barnet. För att ett avtal om vårdnad ska kunna godkännas av socialnämnden krävs således att det är utrett vilka som är barnets föräldrar. I ärendet är klarlagt att AA sedan barnens födsel ansågs som barnens mor och ensam vårdnadshavare. När det gäller faderskapet talade givetvis den i Indien utförda DNA-analysen mycket starkt för att BB var biologisk far till barnen. För att BB skulle anses som far till barnen krävdes dock i formellt hänseende att faderskapet var fastställt genom bekräftelse eller dom i Sverige eller att ett utländskt avgörande eller en utländsk bekräftelse om faderskap skulle anses gällande i Sverige.

text: När socialnämnden i maj 2012 godkände avtalet mellan AA och BB rörande vårdnaden om barnen hade socialnämnden, såvitt framgår av utredningen i ärendet, inte något underlag som gav vid handen att BB enligt indisk rätt skulle anses som far till barnen. Inte heller hade faderskapet fastställts genom dom eller bekräftelse i Sverige. (Det har sedermera skett genom Helsingborgs tingsrätts lagakraftvunna dom den 5 december 2012 i mål T 4311-12.) Eftersom BB i formellt hänseende, vid tidpunkten för socialnämndens godkännande av avtalet, inte var att anse som far till barnen saknades en grundläggande förutsättning för att avtalet skulle kunna godkännas. Nämnden hade därför inte laglig möjlighet att godkänna avtalet om vårdnad utan borde ha avvaktat att faderskapet blev klarlagt. Jag har i och för sig förståelse för att socialnämnden ville tillgodose barnens behov av att få en legal ställföreträdare i Sverige. Som framgår av det nyss anförda borde det emellertid ha skett på annat sätt än genom godkännande av avtalet om att BB skulle vara vårdnadshavare.

text: Ärendet väcker ett flertal frågor om hur en socialnämnd bör handlägga ärenden avseende barn födda utomlands genom s.k. surrogatmoderskap, t.ex. hur vårdnadsfrågan ska hanteras innan ett avtal om vårdnad godkänns och hur utredningen av ett ärende inför godkännande av ett sådant avtal ska gå till i praktiken. Mot bakgrund av att riksdagen beslutat att frågan om surrogatmoderskap ska utredas finner jag skäl att skicka en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet och Socialdepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.