avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Information Samtycke

title: En nämnd inledde en s.k. barnavårdsutredning. Fråga bl.a. om nämnden kunde dröja med att enligt 11 kap. 2 § SoL underrätta vårdnadshavarna om utredningen därför att informationen hade kunnat påverka nämndens möjlighet att få tala med barnet

sammanfattning: I en s.k. barnavårdsutredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, samtalade handläggaren med en tioårig pojke utan att vårdnadshavarna före samtalet informerats om att en utredning inletts och utan samtycke från, eller information till, vårdnadshavarna om samtalet. JO finner inte skäl att kritisera myndighetsnämnden för samtalet med pojken. Däremot kan nämnden inte undgå kritik för dröjsmålet med att informera vårdnadshavarna om den inledda utredningen. Nämnden kritiseras vidare för att vissa åtgärder som vidtogs och bedömningar som gjordes under utredningen inte har dokumenterats.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialtjänsten i Färgelanda kommun. Klagomålen avsåg bl.a. handläggningen av ett ärende rörande hans son BB, född 2001.

text: Utredning

text: Vissa handlingar inhämtades från socialtjänsten. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Den 20 januari 2012 beslutades att inleda utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL avseende AA son BB. Vidare beslutades att inhämta uppgifter och genomföra samtal med berört barn även utan vårdnadshavarens samtycke. Handläggaren samtalade med BB den 30 januari 2012 utan att vårdnadshavare informerats om att utredning inletts eller lämnat samtycke till samtalet.

text: Med anledning av det som framkommit anmodades Myndighetsnämnden i Färgelanda kommun att yttra sig över, dels huruvida socialtjänsten borde ha samrått med vårdnadshavarna innan samtal genomfördes med BB, dels varför det inte företagits några utredningsåtgärder i ärendet under tiden den 31 januari – den 23 april 2012.

text: I remissvar anförde myndighetsnämnden i huvudsak följande.

text: Samtal med barn

text: [---] I samband med tidigare anmälningar om oro för BB har försök gjorts att få till stånd samtal med BB men samtycke till samtal har då ej lämnats av vårdnadshavare. Insats i form av stödkontakt med familjebehandlare inleddes 2011-05 i samband med en anmälan om oro för BB. CC samtyckte då till insats men ej till att samtal hölls med BB. I samband med i yttrandet aktuell anmälan, inkommen 2012-01-09, med uppgift om oro för att BB utsatts för misshandel av sin mamma gjordes bedömningen att BB kunde ha behov av ytterligare stöd och skydd. Utredning enligt 11 kap. l § SoL inleddes i syfte att utreda BB:s behov av stöd och skydd. Bedömning gjordes att det var av vikt att BB omgående under utredningen erbjöds möjlighet till samtal kring sin situation och uppgifterna i anmälan. Bedömning gjordes att det fanns behov av att samtal genomfördes även utan vårdnadshavares samtycke enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. Vårdnadshavare informerades om; att beslut fattats om att inleda utredning och att samtal skulle erbjudas BB, i samband med att samtalet med BB verkställdes. Båda vårdnadshavarna meddelade då att de ej lämnade samtycke till att socialtjänsten samtalade med BB samt att de avsåg anmäla socialtjänsten för detsamma. Bedömning görs att samtal med BB inte kunnat genomföras om samtycke till samtal efterfrågats av vårdnadshavare. Socialtjänsten har sedan den l augusti 2010 möjlighet att i vissa fall samtala med barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Genom FN:s barnkonvention och förändringar i svensk lagstiftning enligt konventionen har barnets ställning, barnets rätt att höras och hänsynen till barnets vilja betonats. Barnets egen kunskap om sin verklighet är en viktig utgångspunkt i alla beslut som rör barn. Barnet har rätt att få information och vara delaktig när det gäller beslut som rör barnets eget liv och egen tillvaro. Denna möjlighet gäller vid en utredning som avses i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL om behov av ingripande till ett barns skydd. Den nya bestämmelsen har förts in i

text: 11 kap. 10 §

text: SoL och grundas på regeringens proposition 2009/10:192. ”...Barn som är yngre bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det. Vid en sådan utredning som avses i 2 § om behov av ingripande till ett barns skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att

text: ”Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. ”

text: 11 kap. 2 §

text: SoL

text: Utredningens handläggning

text: Uppgifterna i inkommen anmälan bedömdes allvarliga och beslut fattades att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL samt att genomföra samtal med BB enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. I samtal med BB framkom ej uppgifter som bedömdes föranleda omedelbara åtgärder enligt LVU. I samtal med vårdnadshavare tillbakavisades uppgifterna i anmälan. CC motsatte sig medverkan i utredningen och ställde sig tveksam till att pågående insats i form av familjebehandling skulle fortsätta om socialtjänsten pressade henne med att inleda utredning. Bedömning gjordes att det var av vikt för BB att då pågående insats i form av familjebehandling kunde fortgå i syfte att kunna ha fortsatt insyn och stöd i familjen. Överenskommelse gjordes att CC skulle få tid på sig att fundera över sitt deltagande i utredningen och att pågående insats fortlöpte under tiden.

text: Under utredningstiden har ansvarig utredare försökt få till stånd enskilt samtal med CC. CC har inte kommit på inbokade samtal och inte heller gått att nå via telefon.

text: Övriga omständigheter

text: På grund av hög arbetsbelastning på individ- och familjeomsorgen har sökandet under våren pågått efter konsult alternativt vikarie att anställa, l:e socialsekreterare har under tiden behövt göra prioriteringar gällande handläggning av ärenden. BB har under utredningstiden haft en handläggande socialsekreterare gällande insatsen i form av familjebehandling och familjebehandlare har gjort försök att ha kontinuerlig kontakt med familjen. Vikarie, med uppgift att genomföra utredningen, anställdes 2012-04-10.

text: Bedömning

text: Bedömning görs att myndighetsnämnden handlagt beslutet kring samtal med barn i enlighet med gällande lagstiftning och med barnets bästa i fokus. Utredningsarbetet fördröjdes med anledning av brist på personal i kombination med hög arbetsbelastning. Bedömning görs dock att BB:s ärende under denna tid bevakades genom socialsekreterare med ansvar för pågående stödinsats samt av familjebehandlare. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Under handläggningen hos JO inkom AA även med kompletteringar till sin anmälan.

text: I ett beslut den 19 juni 2013 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet och den som berörs av utredningen ska underrättas om att en utredning inleds (

text: 11 kap. 2 §

text: SoL).

text: Det finns inte skäl för mig att kommentera myndighetsnämndens beslut att inleda en utredning angående BB. Min granskning är inriktad på vissa frågor som rör den formella handläggningen av utredningen.

text: Samtal med barn Enligt

text: 1 kap. 2 §

text: SoL ska, när åtgärder rör barn, särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver och enligt

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: SoL ska, när en åtgärd rör ett barn, barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad.

text: När socialnämnden bedömer att ett samtal med barnet bör äga rum i en utredning och barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över om något samtal ska hållas. Barnets medgivande är då både en nödvändig och tillräcklig

text: förutsättning. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behöver inhämtas och att samtalet kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja (jfr JO:s ämbetsberättelse 2006/07 s. 212 och

text: prop. 2009/10:192 s. 32

text: f.).

text: Även i de fall där barnet inte har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma har socialtjänsten, med stöd av

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL, en möjlighet att vid vissa utredningar höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Omsorgsfulla överväganden från socialtjänstens sida angående behovet av att samtal sker krävs i varje enskilt fall. Någon regel om att vårdnadshavarens inställning ska kontrolleras före samtalet finns inte. Av 1 kap. 1 § och 3 kap. 5 § SoL följer däremot att vårdnadshavaren bör informeras om samtalet innan det genomförs. Rent allmänt gäller att en utredning som rör barn ska bedrivas i samråd med barnets vårdnadshavare. Utgångspunkten är alltså att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så långt det är möjligt (jfr t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2012/13 s. 288).

text: I nu aktuellt fall har socialtjänsten genomfört ett samtal med BB utan att dessförinnan samråda med hans vårdnadshavare. BB var vid tidpunkten för samtalet tio år gammal. Myndighetsnämnden har i sitt remissvar inte berört frågan om BB var mogen att själv avgöra om han ville delta i samtalet eller inte. Nämnden har uppgivit att skälet till att vårdnadshavarna inte tillfrågades om sin inställning innan samtalet hölls var att bedömningen gjordes att samtal då inte skulle kunna genomföras. Den ståndpunkten grundades på att vårdnadshavarna vid tidigare tillfällen inte samtyckt till att samtal hölls med BB.

text: Den möjlighet som socialtjänsten ges genom

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL motiveras av att vårdnadshavarna inte ska kunna hindra att samtal genomförs med barnet när det är sakligt motiverat. Det kan exempelvis vara nödvändigt att samtal hålls med barnet för att socialtjänsten ska få ett tillräckligt underlag för att kunna ta ställning till om nämnden behöver ingripa samt hur behovet av insatser för barnet ser ut (

text: prop. 2009/10:192 s. 16

text: ). Av den förhandsbedömning som gjordes innan utredningen avseende BB inleddes framgår att socialtjänsten bedömde att det var av största vikt att BB omgående under utredningen erbjöds möjlighet till samtal kring sin situation. Samtalet ansågs således vara en viktig del av utredningen. Det är naturligtvis möjligt att ha olika åsikter i fråga om huruvida detta varit nödvändigt eller inte men det blir då fråga om en typ av bedömningar som JO normalt är försiktig med att uttala sig om. Jag finner inte skäl att frångå den principen här. Med utgångspunkt från det som nämnden har anfört i sitt remissvar finns det inte skäl för mig att kritisera myndighetsnämnden för att samtalet med BB genomfördes utan vårdnadshavarnas samtycke och utan att de informerades om samtalet innan det ägde rum.

text: En annan fråga är om nämnden hade rätt att dröja med att informera vårdnadshavarna om att en utredning hade inletts.

text: När en utredning har inletts ska barnets vårdnadshavare underrättas om att så har skett. Bestämmelsen om nämndens upplysningsskyldighet har kommit till för att det inte ska råda något tvivel om att en utredning pågår. Familjen ska därför alltid informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande (

text: prop. 1996/97:124 s. 110

text: ). Det har ansetts otillfredsställande att utredningsarbete skulle kunna bedrivas ”bakom ryggen” på de berörda (

text: a. prop. s. 109

text: ). Det har inte i lagen föreskrivits inom vilken tid en sådan underrättelse måste ske. Underrättelse ska dock i normalfallet ske utan onödigt dröjsmål. JO har tidigare uttalat att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har inletts. Godtagbara skäl för att dröja med informationen har i JO:s praxis ansetts vara bl.a. att vårdnadshavaren är svårt sjuk och inte bör oroas (JO:s ämbetsberättelse 1999/00 s. 243). En annan situation kan vara att vårdnadshavaren är misstänkt för brott mot ett barn och att en polisutredning om saken befinner sig i ett känsligt läge (JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 311). Det får emellertid aldrig bli fråga om någon längre tid som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning, och det måste finnas goda skäl till varför så sker.

text: Myndighetsnämnden gjorde bedömningen att om vårdnadshavarna informerades om utredningen skulle det ha försvårat för socialtjänsten att genomföra det samtal med BB som ansågs vara en nödvändig del av utredningen. Nämnden avvaktade därför – från fredagen den 20 januari till måndagen den 30 januari – med att meddela BB:s vårdnadshavare att utredning hade inletts. Det dröjde visserligen inte alltför länge innan informationen lämnades och inga andra utredningsåtgärder, utöver samtalet med BB, vidtogs innan vårdnadshavarna informerades. Huvudregeln är dock, som anförts ovan, att en utredning inte ska bedrivas utan att vårdnadshavarna är informerade om att den inletts. Vad nämnden anfört utgör, enligt min mening, inte tillräckliga skäl för att frångå huvudregeln. Nämnden borde därför, tidigare än vad som nu skedde, ha informerat vårdnadshavarna om att en utredning rörande BB inleddes. Jag vill i det sammanhanget framhålla att nämnden inte hade behövt upplysa i detalj om vad utredningen avsåg om den informationen hade riskerat att störa utredningsarbetet. Inte heller hade nämnden behövt informera om sin avsikt att under utredningen tala med BB. Nämnden kan inte undgå kritik för dröjsmålet med att informera vårdnadshavarna om den inledda utredningen. Utredningens bedrivande Enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL ska en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader.

text: Beslutet att inleda utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL avseende BB fattades den 20 januari 2012. Ett samtal med BB ägde rum den 30 januari. Av de journalanteckningar som JO inhämtat från socialtjänsten framgår att inga utredningsåtgärder vidtogs, eller i vart fall inte dokumenterades, under perioden den 31 januari – den 23 april 2012. Orsaken till att utredningen mer eller mindre låg nere under den aktuella tiden tycks vara att utredarna inte lyckades få till stånd ett möte med modern. Hög arbetsbelastning verkar också ha varit en bidragande orsak. Jag noterar här att nämnden, för att komma till rätta med det sistnämnda, bl.a. anställt en vikarie med uppgift att genomföra aktuell utredning.

text: Nämnden har ett ansvar för att driva utredningen framåt och aktiva utredningsåtgärder måste vidtas löpande. Jag har förståelse för utredarnas önskemål om att få kontakt med modern och att svårigheten att få till stånd ett möte med henne ledde till att utredningen inte fördes framåt. Det finns dock en gräns för hur länge förvaltningen kan vara passiv när en förälder inte vill medverka i utredningen. Nämnden har då att ta ställning till om utredningen ska avslutas eller om information bör inhämtas från annan än vårdnadshavaren. Jag anser mig inte ha anledning att rikta någon egentlig kritik mot nämnden i denna del. Däremot kan jag konstatera att de försök som gjordes att kontakta modern och de bedömningar som utredarna gjorde rörande utredningsarbetet under den aktuella tiden inte har dokumenterats. Detta är en brist i handläggningen för vilken nämnden ska kritiseras.

text: Vad som i övrigt har förekommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för brister i samband med placering av intagna i avskildhet

org: jo

sammanfattning: I samband med att JO genomförde ett besök i Kriminalvården, anstalten Saltvik, uppmärksammades att tre intagna var placerade i avskildhet. Eftersom det framkom att det rådde vissa oklarheter om varför de intagna var placerade i avskildhet beslutade chefsJO att utreda saken i ett initiativärende. I beslutet konstateras att två av de intagna har placerats i avskildhet utan att det har funnits förutsättningar för det. Utredningen visar även att det har funnits brister i hanteringen av den tredje intagne och i utformningen av anstaltens avskildhetsbeslut. Eftersom det har varit fråga om en begränsning av en grundläggande rättighet får Kriminalvården allvarlig kritik för dessa brister.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 12 mars 2015 genomförde medarbetare till mig ett besök på säkerhetsenheten i Kriminalvården, anstalten Saltvik. I samband med det uppmärksammades att tre intagna var placerade i avskildhet. Samtal fördes med bl.a. de tre intagna, och avskildhetsbesluten begärdes in.

type: stycke

text: Avskildhetsbesluten En tjänsteman i anstalten Saltvik beslutade att de intagna skulle vara placerade i avskildhet med följande motivering:

text: BESLUT Kriminalvården beslutar att [den intagne] ska vara placerad i avskildhet. BAKGRUND [Den intagne] vistas på en avdelning där klientkonstellationen inte medger att han vistas tillsammans med samtliga intagna. (Omplacering eller annan differentiering är inte möjligt) SKÄL FÖR BESLUTET Av 6 kap. 7 § fängelselagen (2010.610) framgår följande. En intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt 1. med hänsyn till rikets säkerhet, 2. med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården,

text: 3. med hänsyn till att det finns en risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, 4. för att hindra att den intagen påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen i anstalten, 5. för att hindra att den intagne medverkar till att någon annan intagen får tillgång till alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) mot förbud mot vissa hälsofarliga varor, eller 6. för att hindra att den intagne allvarligt ofredar någon annan intagen. Ett beslut om avskildhet enligt

text: första stycket

text: ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag. Kriminalvården gör följande bedömning Mot bakgrund av vad som är känt om [den intagne] och om andra intagna på avdelningen finns det en risk för [den intagne] eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa om han vistas tillsammans med andra intagna. Han ska av den anledningen vara placerad i avskildhet och för att förhindra att han påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen i anstalten.

text: JO:s promemoria Efter besöket upprättade en av mina medarbetare en promemoria. Av denna framgår bl.a. följande:

text: I samtal med en av de intagna, AA, uppgav han att han hade fått en annan motivering till avskildhetsplaceringen än den som har angetts i beslutet. Enligt AA uppgav kriminalvårdsinspektören att det var oro för att en medintagen skulle påverka AA i religiöst radikal riktning som gjorde att Kriminalvården, huvudkontoret, hade beslutat att de inte fick träffa varandra. AA känner inte den medintagne sedan tidigare. Eftersom de är placerade på samma avdelning innebär beslutet att de är inlåsta på bostadsrummen en halvdag vardera. Situationen har varit sådan sedan han kom till anstalten för cirka tre veckor sedan. Enligt AA är det märkligt att han placeras på samma avdelning som en intagen som han inte får träffa.

text: Den andra intagne, BB, uppgav att han placerades i avskildhet i samband med att det kom en ny intagen, AA, till avdelningen. Anstalten uppgav att det skedde för att han inte skulle påverka AA. Han har aldrig tidigare träffat denne. Enligt BB är det mycket frustrerande att bli placerad i avskildhet på grund av att Kriminalvården beslutat att en viss intagen ska vara placerad på avdelningen.

text: Det tredje intagne, CC, uppgav att han tidigare var avskild på egen begäran. När han uppgav att han ville återgå i gemensamhet beslutade anstalten att han skulle vara placerad i avskildhet med stöd av 6 kap. 7 § fängelselagen. Anstalten har erbjudit honom att vistas i avskildhet med lättnader på en bostadsavdelning. Erbjudandet innebär emellertid, enligt anstalten, att ytterligare en intagen måste placeras i avskildhet. Eftersom CC inte vill orsaka att en medintagen placeras i avskildhet har han valt att stanna kvar på avskildhetsavdelningen.

text: I samband med samtalen lämnade en av de intagna in ett dokument benämnt Dagordning vid sektionering. Av handlingen framgår att jämna veckor låses den intagnes bostadsrum upp vid kl. 7.00. Därefter låses den intagne in kl. 8.00 på bostadsrummet och serveras lunch där. Kl. 13.00 sker upplåsning för ”gemensamhet på avdelningen”, och därefter sker inlåsning för natten kl. 18.00. Ojämna veckor sker upplåsningen en timme senare, och därefter sker inlåsning för natten kl. 18.00. Ojämna veckor sker upplåsningen en timme senare, och därefter har den intagne gemensamhet på avdelningen till kl. 13.00 då den intagne blir inlåst på bostadsrummet. Kl. 18.00 släpps den intagne ut för vistelse i gemensamhet fram till kl. 19.00.

text: Av uppgifter från anstalten framkom att ytterligare en intagen, DD, är placerad på avdelningen och att han utan inskränkningar får vistas tillsammans med AA och BB var för sig. Mitt initiativ Mot bakgrund av vad som framkommit i samband med mina medarbetares besök i anstalten Saltvik beslutade jag den 16 mars 2015 att inom ramen för ett särskilt initiativärende granska anstaltens handläggning av avskildhetsärendena.

text: Kriminalvården förelades att yttra sig över vad som hade framkommit i JO:s promemoria. Av yttrandet skulle framgå – efter vilka riktlinjer som myndigheten placerar intagna som enligt dess bedömning inte kan vistas tillsammans i gemensamhet – vilka åtgärder som hade vidtagits eller som myndigheten planerade att vidta för att avskildhetsbesluten skulle kunna hävas – vilka enheter inom myndigheten som var involverade i besluten om avskildhetplacering – hur DD:s situation förhåller sig till innehållet i 6 kap. 1 § fängelselagen, myndighetens syn på skälen som anges i besluten och hur dessa förhåller sig till de åberopade lagrummen – myndighetens syn på beslutens utformning.

text: Kriminalvårdens remissvar

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom kriminalvårdsdirektören EE, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Saltvik, från placeringssektionen (rättsenheten inom avdelningen för anstalt och häkte) samt från avdelningen för säkerhet. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Anstalten Saltvik Ärendet har utretts genom kontroller i de klientadministrativa systemen och genom att hämta in uppgifter från kriminalvårdschefen FF, kriminalvårdsinspektören GG, klienthandläggaren HH och samordnaren JJ. Följande har framkommit.

text: Anstalten Saltviks säkerhetsenhet består av fyra avdelningar, varav en säkerhetsavdelning och tre skyddsavdelningar. I landet finns endast dessa tre skyddsavdelningar på anstalt i säkerhetsklass 1. Varje avdelning har sex platser. I januari 2015 aviserades att anstalten skulle ta emot en intagen AA som av säkerhetsskäl inte fick träffa fyra av de andra intagna på de tre skyddsavdelningarna. På dessa tre avdelningar fanns sedan tidigare intagna som inte fick vistas tillsammans. Fram till dess hade en differentiering varit möjlig på de tre avdelningarna. För att anstalten skulle kunna uppfylla det nya uppdraget att hålla isär de intagna som redan fanns och den intagne som var på väg in skulle det bli nödvändigt att på något sätt dela av en eller två av avdelningarna. Eftersom avdelningarna faktiskt inte går att dela av fysiskt innebar uppdraget i praktiken att flera intagna måste avskiljas från varandra, alltså placeras i avskildhet på något sätt. Uppdraget till anstalten har kallats för sektionering av avdelningar. Samtliga beslut om avskildhet har fattats av säkerhetsskäl. Sektioneringen föregicks av både skriftlig och muntlig kommunikation mellan anstalten och placeringssektionen samt avdelningen för säkerhet. Anstalten har haft en konstant kommunikation med placeringssektionen och avdelningen för säkerhet och har lyft frågan vid varje s.k. Fenix-möte (den 4 februari 2015, den 13 mars 2015 och den 14 april 2015) varvid alternativa nya placeringar, utskrivningar från skyddsavdelning samt eventuella andra lösningar diskuterats. Även mellan Fenix-mötena har frekventa muntliga kontakter förekommit mellan anstalten och placeringssektionen samt avdelningen för säkerhet. Det har också efter att sektioneringen trädde i kraft pågått en diskussion huruvida anstalten fullgjort uppdraget såsom var tänkt. Anstalten är av uppfattningen att den lösningen man valde var sanktionerad bland annat vid Fenix-mötet den 4 februari 2015. Lösningen innebar att endast en avdelning sektionerades, delvis beroende på att en av de intagna, CC, valde att begära sig själv i avskildhet, se vidare nedan. Två intagna, AA och BB, i stället för åtta föreslagna, blev föremål för avskildhetsbeslut på grund av säkerhetsskäl. Fenix-mötena berör egentligen säkerhetsavdelningarna, men i anslutning till Fenix-mötena brukar ett möte om skyddsavdelningarna äga rum. Mötena har till syfte att tillse de intagnas behov av skydd, säkerhet och omvårdnad. Vid mötet görs en genomgång av samtliga intagna, genomgång av specifika händelser kopplat till intagna, nulägesbeskrivning av det allmänna klimatet/säkerhetsläget på avdelningarna och genomgång av eventuella nyinskrivningar (var de ska placeras osv) samt eventuella utskrivningar. Vid mötena deltar vanligtvis chefen för placeringssektionen, placeringshandläggare med ansvar för skyddsplaceringar, ansvarig för skyddsintagna på avdelningen för säkerhet, kriminalvårdsinspektör Fenix Saltvik samt vid behov representant för huvudkontoret/KUT och kriminalvårdsjurist. Ibland har även kriminalvårdschefen Saltvik deltagit. BB, CC och DD informerades runt den 10 februari 2015 om den kommande sektioneringen som skulle börja gälla när AA kom till anstalten. CC och BB är målskamrater. CC hade varit avskild sedan den 2 december 2014 för hot mot medintagen och skulle därför inte tillbaka till den avdelning han varit på innan. CC visste sedan tidigare att han hade en målskamrat som han inte fick träffa på den avdelning som han skulle få byta till. Han förstod därmed att denne också skulle placeras i avskildhet om han gick ut på avdelningen enligt den dagordning som presenterades för honom. Han hade inte uttryckt att han ville tillbaka i gemensamhet innan han fick information om sektioneringen. CC valde att begära sig själv i avskildhet. Beslutet om avskildhet på egen begäran enligt 6 kap. 4 § fängelselagen fattades den 12 februari 2015. CC begärde i mars 2015 omprövning av beslutet och hävdade då att han inte begärt sig själv i avskildhet. Beslutet omprövades av kriminalvårdsjuristen KK som samrådde med dåvarande t.f. chefsjuristen LL i ärendet. Beslutet upphävdes efter omprövning den 5 mars 2015 och anstalten fattade då ett beslut om att CC skulle vara avskild av säkerhetsskäl enligt 6 kap.

text: 7 § första stycket 2 och 4 fängelselagen. CC begärde inte omprövning av det beslutet. CC flyttades den 7 april 2015 till annan anstalt. Samtalet med BB den 10 februari 2015 ägde inledningsvis rum tillsammans med DD. De båda informerades om att en ny intagen, AA, skulle komma och att BB inte skulle få träffa honom, men att DD skulle få träffa både BB och AA. De presenterades dagordningen. Inget sades om att BB skulle kunna påverka AA. Samtalet fortsatte sedan enskilt med BB som då undrade om den nyintagne var någon som han kände och om det var någon som visste vad han tidigare var dömd för. Svaret till BB var att det av klientkonstellationsskäl var olämpligt att de två satt ihop. BB placerades i samband med JO:s besök i avskildhet enbart på grund av att han till JO framfört hot mot personal. BB flyttades den 28 maj 2015, i enlighet med beslut fattat den 22 maj 2015, till annan anstalt. Samtalet med AA ägde rum den 16 februari 2015, samma dag som han kom till och skrevs in på anstalten. Han informerades om den kommande avskildheten och dagordningen. AA kände inte i förväg till att han skulle bli föremål för avskildhet. Han och BB placerades i avskildhet med lättnader enligt den särskilda dagordningen. AA informerades om att det var av säkerhetsskäl. På riksmottagningen var AA placerad i avskildhet för våld mot medintagen från den 21 december 2014 fram till dess han kom till Saltvik den 16 februari 2015. I placeringsbeslutet framgår att det övervägts en placering på säkerhetsavdelning, men att bedömningen gjorts att AA:s behov av skydd bäst tillgodoses på skyddsavdelning. AA begärde omprövning av sitt beslut om avskildhet. Kriminalvårdsjuristen MM omprövade beslutet, som inte ändrades. Vid omprövningen samrådde hon dels med NN, ansvarig för skyddsintagna på avdelningen för säkerhet, dels med dåvarande t.f. chefsjuristen LL och dels med verksjuristen OO. Samråden med de senare handlade bland annat om utformning av beslut och andra förvaltningsrättsliga överväganden. Samma dag som omprövningsbeslutet fattades placerades emellertid BB i avskildhet efter hot mot personal. AA:s avskildhet hävdes därför av anstalten. AA har således vistats i gemenskap på skyddsavdelning sedan den 13 mars 2015. Dagordningen som JO hänvisar till innehåller de planerade lättnader som avskildheten skulle innehålla. I praktiken har de berörda intagna fått mer lättnader än de som framgår av dagordningen. Om AA, under tid när han haft lättnad i sin avskildhet, valt att exempelvis studera så har BB kunnat få gå ut på promenad, träna eller liknande trots att han enligt dagordningen vid den aktuella tidpunkten skulle varit på sitt bostadsrum. DD har utan inskränkningar fått vistas med både AA och BB. DD har haft daglig sysselsättning 8–11 samt 13–16 i form av enklare montering och förpackning. Sysselsättningen har skett i ett rum med glasvägg på avdelningen. Under fikaraster har han kunnat lämna rummet för att fika i gemensamhet. Varken AA eller BB har varit arbetsplacerade (AA var placerad för studier och BB var sjukskriven).

text: Placeringssektionen Av rekommendation från säkerhetsorganisationen framgick att fem av tio klienter på skyddsavdelningarna av säkerhetsskäl inte var lämpliga att placera tillsammans. Dessa fem klienter var i behov av placering i egen konstellation för att ordningen och säkerheten under verkställigheten skulle kunna upprätthållas. Säkerhetsorganisationens rekommendation avseende en lämplig klientkonstellation innefattade sektionering på två av anstaltens skyddsavdelningar. Anstalten Saltvik fick frågan om det var möjligt att sektionera två av avdelningarna för att möjliggöra placering i gemensamhet. Svaret som erhölls var att det gick att ordna, men att det i så fall skulle bli en begränsning i vistelsen utanför bostadsrummet. En av klienterna, CC, beviljades dock placering i avskildhet på egen begäran, varför sektionering endast blev nödvändig på en av avdelningarna. Under sektioneringen pågick arbete med att försöka hitta en långsiktig lösning på problemen med differentieringen av klienterna. En om- och/eller inplacering till

text: anstalt föregås alltid av kontroll av klientkonstellation. Vid skyddsplaceringar är detta extra viktigt. Den omstrukturering som behövdes i anstalten Saltvik krävde därför extra noggrannhet och försiktighet. Innan beslut om utskrivning fattades avseende CC och BB fanns inga andra lämpliga alternativa platser.

text: Avdelningen för säkerhet Avseende eventuell avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § 1 st 3 fängelselagen (2010:610)

text: är ska dessa beslut fattas av chef för rättsenheten i samråd med säkerhetsavdelningen vid Kriminalvårdens huvudkontor. Avseende placeringsfrågor är det enligt Kriminalvårdens arbetsordning chefen vid rättsenheten som fattar beslut om in- och utplacering på skyddsplats på säkerhetsenhet i samråd med säkerhetsavdelningen vid Kriminalvårdens huvudkontor. I aktuellt fall har samråd skett och avdelningen för säkerhet har bedömt att det förelegat ett skyddsbehov samt ett behov av sektionering.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av andra stycket samma lagrum framgår att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: framgår att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av andra stycket samma lagrum framgår att vid beslut om placering ska, i den utsträckning som är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Av allmänt råd till

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: framgår följande. Ett beslut om placering ska föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Denna bedömning får inte mynna ut i att en intagen placeras under högre eller lägre grad av övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. Graden av övervakning och kontroll framgår i första hand av anstaltens eller avdelningens säkerhetsklass. Av

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: ska följande särskilt beaktas: 1. risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan misskötsamhet, och 2. behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Av allmänt råd till

text: 10 § 2 fängelseförordningen

text: framgår bl.a. följande. En olämplig sammansättning av intagna kan uppkomma t.ex. när det gäller intagna som är dömda i samma mål eller som är medlemmar i eller har annan koppling till samma eller rivaliserande kriminella nätverk, om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp av en annan intagen eller om en intagen kan befaras påverka en annan intagen att allvarligt störa ordningen eller säkerheten. Av

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: framgår att en intagen, under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning, ska vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i denna lag eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Enligt

text: 6 kap. 2 § fängelselagen

text: ska en intagen ges möjlighet att på sin fritid vistas i gemensamhet, om inte annat anges i denna lag.

text: Av

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: framgår att en intagen, om det är lämpligt, får medges att på egen begäran hållas avskild från andra intagna. Av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: framgår att intagna tillfälligt får hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av

text: 6 kap. 7 § fängelselagen

text: följer att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt 1. med hänsyn till rikets säkerhet, 2. med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annan säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården, 3. med hänsyn till att det finns en risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, 4. för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen i anstalten, 5. för att hindra att den intagne medverkar till att någon annan intagen får tillgång till alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: ) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, eller 6. för att hindra att den intagne allvarligt ofredar någon annan intagen. Av

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer bl.a. att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Enligt vilka riktlinjer placeras intagna, som enligt myndighetens bedömning inte ska kunna vistas tillsammans i gemensamhet? Av

text: 2 kap. 1 § fängelselagen

text: 10 § fängelseförordningen

text: framgår att vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: ska särskilt beaktas bl.a. behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Av allmänt råd till

text: 10 § fängelseförordningen

text: framgår att en olämplig sammansättning av intagna kan uppkomma t.ex. när det gäller intagna som är dömda i samma mål eller som är medlemmar i eller har annan koppling till samma eller rivaliserande kriminella nätverk, om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp av en annan intagen eller om en intagen kan befaras påverka en annan intagen att allvarligt störa ordningen eller säkerheten. Det är således, för att minska risken för fortsatt brottslighet eller ordningsstörningar under verkställigheten, av vikt att undvika att placera intagna som är dömda i samma mål på samma anstalt eller avdelning. Det är också en viktig ordnings- och säkerhetsfråga att undvika kriminell gängbildning och konflikter mellan rivaliserande gäng i anstalt. Olämplig sammansättning av intagna föreligger också om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp, t.ex. i form av hot eller våld eller olika formera av trakasserier, av en annan intagen eller om det finns risk för att en intagen påverkar en annan intagen att allvarligt störa ordningen eller säkerheten i anstalten. Det kan i vissa fall också finnas behov att differentiera intagna som missbrukar och som inte kan förmås att gå igenom behandling mot sitt missbruk från andra intagna som missbrukar och som befinner sig i en annan motivationsnivå. En olämplig sammansättning av intagna anses härvid normalt uppkomma först när en intagen är så omotiverad att hans eller hennes inställning påverkar de övriga intagnas behandling negativt.

text: Kriminalvården försöker på olika sätt, bl.a. genom ovan angivna, att undvika att konstellationsproblematik över huvud taget uppstår. I förevarande fall var fråga om en akut situation som Kriminalvården försökte lösa på bästa möjliga sätt och genom att orsaka så lite skada som möjligt. Såsom angivits ovan finns i landet endast tre skyddsavdelningar på anstalt i säkerhetsklass 1. Varje avdelning har sex platser. Antalet platser är således begränsat. Under vistelsen i anstalten Kumlas Riksmottagning rapporterades AA för våld mot medintagen vilket föranledde en placering i avskildhet, från den 21 december 2014, till dess omplacering till anstalten Saltvik, den 16 februari 2015, kunde ske. Utifrån utfallet av aktuell verkställighet samt de brott som AA är dömd för ansågs det föreligga höga risker för misskötsamhet under verkställigheten. AA bedömdes vidare vara i behov av den höga säkerhet som nuvarande placering på skyddsavdelning innebär. Placering på RO-avdelning ansågs enligt säkerhetsorganisationen inte vara tillräckligt för att ordningen och säkerheten i anstalten skulle kunna upprätthållas. En placering på RO-avdelning bedömdes inte heller lämplig utifrån rådande klientkonstellation och utifrån AA:s höga skyddsbehov. Det aktuella brottets beskaffenhet var försvårande i konstellationshänseende. Den alternativa lösning som Kriminalvården såg i det akuta skedet var att endast AA skulle placeras i avskildhet. Kriminalvården bedömde det dock som mindre skadligt att såväl AA som BB sattes i avskildhet med lättnader i stället för att endast AA skulle vara helt avskild. Kriminalvårdens intention var inte att denna lösning skulle vara långvarig, utan den användes i det akuta skedet i avvaktan på att Kriminalvården skulle kunna finna en lösning.

text: Vilka åtgärder har vidtagits eller planerar myndigheten att vidta för att avskild hetbesluten ska kunna hävas? Anstalten har haft en konstant kommunikation med placeringssektionen och avdelningen för säkerhet och har lyft frågan vid varje s.k. Fenix-möte (den 4 februari 2015, den 13 mars 2015 och den 14 april 2015) varvid alternativa nya placeringar, utskrivningar från skyddsavdelning samt eventuella andra lösningar diskuterats. En om- och/eller inplacering föregås alltid av kontroll av klientkonstellation. Vid skyddsplaceringar är detta extra viktigt. Den omstrukturering som behövdes i anstalten Saltvik krävde därför extra noggrannhet och försiktighet. Även mellan mötena har frekventa muntliga kontakter förekommit mellan anstalten och placeringssektionen samt avdelningen för säkerhet. Avskildheten avseende AA upphörde den 13 mars 2015, då förutsättningarna för placeringarna ändrades genom att BB avskildes med anledning av att han framfört hot mot personal. CC flyttades den 7 april 2015 till annan anstalt och BB flyttades till annan anstalt den 28 maj 2015. Innan beslut om utskrivning fattades avseende CC och BB fanns inga andra lämpliga alternativa platser.

text: Vilka enheter inom Kriminalvården är involverade i besluten om avskildhetsplacering? Enligt Kriminalvårdens arbetsordning fattas beslut om in- och utskrivning från säkerhetsavdelning och skyddsplats på säkerhetsenhet av chefsjuristen. Det var således chefsjuristen PP som fattade beslut om att AA skulle skrivas in på den aktuella avdelningen. Chefsjuristen beslutar också, efter samråd med säkerhetsavdelningen, om avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § 1 st 3 fängelselagen

text: (annan avskildhet av ordnings- och säkerhetsskäl). Anstalten beslutar om avskildhet enligt övriga punkter i

text: 6 kap. 7 § fängelselagen

text: . Omprövning av besluten sker på rättsenhetens sektion för allmänna klientärenden. Något samråd med säkerhetsavdelningen krävs inte. De uppgifter som ligger till grund för de aktuella avskildhetsbesluten är emellertid, utöver vad som framgår av riksmottagningens utredning och placeringsbesluten, uteslutande muntligt inhämtade från säkerhetsavdelningen.

text: CC begärde omprövning av det beslut som fattats enligt

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: . Beslutet omprövades av kriminalvårdsjuristen KK som samrådde med dåvarande t.f. chefsjuristen LL i ärendet. Beslutet upphävdes efter omprövning och CC placerades därefter i stället i avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen

text: . AA begärde också omprövning av sitt beslut om avskildhet. Kriminalvårdsjuristen MM omprövade beslutet, som inte ändrades. Vid omprövningen samrådde hon dels med NN, ansvarig för skyddsintagna på avdelningen för säkerhet, dels med dåvarande t.f. chefsjuristen LL och dels med verksjuristen OO. Samråden med de senare handlade bland annat om utformning av beslut och andra förvaltningsrättsliga överväganden. Samma dag som omprövningsbeslutet fattades placerades emellertid BB i avskildhet efter hot mot personal. AA:s avskildhet hävdes därför av anstalten. Trots att det varken finns obligatoriskt samråd för grund- eller omprövningsbeslut med någon annan avdelning eller sektion har samråd hållits med hänsyn till ärendenas karaktär, då uppdraget varit att hålla vissa intagna avskilda från varandra.

text: Hur förhåller sig DD:s situation till innehållet i

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: ? Av

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: framgår att en intagen under den tid han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning ska vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i

text: fängelselagen

text: eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. DD hade haft daglig sysselsättning 8–11 samt 13–16 i form av enklare montering och förpackning. Sysselsättningen har skett i ett rum med glasvägg på avdelningen. Under fikaraster har han kunnat lämna rummet för att fika i gemensamhet. Varken AA eller BB har varit arbetsplacerade (AA var placerad för studier och BB var sjukskriven). På grund av DD:s skyddsbehov har det inte heller varit möjligt att bereda DD sysselsättning med andra intagna från de andra avdelningarna. Med anledning av detta var det inte möjligt att erbjuda DD sysselsättning i gemensamhet under tiden för sektioneringen.

text: Vad är myndighetens syn på de i besluten angivna skälen och hur förhåller sig dessa till de åberopade lagrummen? Vad är myndighetens syn på beslutens utformning? De aktuella avskildhetsbesluten har fattats av säkerhetsskäl. Kriminalvården har ansett att rekvisiten i 6 kap. 7 § 1 st 2 och 4

text: fängelselagen

text: varit uppfyllda. De intagna som omfattats av avskildhetsplaceringarna har mycket gedigna dokumenterade säkerhetsfaktorer där hot och våld mot medintagna och personal är sådana faktorer som har beaktats. Av

text: 20 § förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Man kan visserligen inte begära att förvaltningsmyndigheternas beslut ska efterlikna domstolarnas domar, men beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär. Att som motivering endast återge tillämplig lagtext är självfallet inte tillräckligt. JO har vidare uttalat att principen är att det av beslutet ska gå att utläsa vad som i det enskilda fallet varit avgörande för

text: Hellner och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentar, tredje upplagan, s. 237. Jfr JO 1981/82 s. 276 samt JO 1990/91 s. 101.

text: utgången, men att det, om skälen utförs av sekretesskyddade uppgifter, naturligtvis är svårare att ge en motivering utan att röja dessa uppgifter. Anstaltens motivering, som i princip endast består av en omformulering av tillämplig lagtext, är således inte tillräckligt. Av anstaltens beslutsmotivering borde, trots att vissa uppgifter i ärendet omfattats av sekretess, ha kunnat gå att utläsa tydligare vilka faktiska förhållanden som varit avgörande för besluten om avskiljning.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för innehållet i de bestämmelser som reglerar intagnas vistelse i gemensamhet och i avskildhet, och som är av intresse här. Bestämmelserna kan sammanfattas på så sätt att en intagen enligt huvudregeln ska vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet) under den tid han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning. Intagna ska även ges möjlighet till gemensamhet på sin fritid, men i samband med dygnsvilan får de hållas avskilda från varandra.

text: Regleringen har sin bakgrund i att ett frihetsberövande i sig innebär att en intagen i stor utsträckning isoleras från en naturlig gemenskap med andra människor. Dessa negativa följder bör enligt motiven till

text: fängelselagen

text: inte förstärkas genom att de intagna hålls isolerade från varandra. Av den anledningen har det angetts i

text: fängelselagen

text: att undantag från kravet på gemensamhet under sysselsättningstid endast får göras när det är särskilt reglerat eller följer av sysselsättningens särskilda art.

text: Intagnas möjlighet till vistelse i gemensamhet är en grundläggande rättighet. Jag har förståelse för att det kan uppstå situationer i vilka det är nödvändigt att placera en intagen i avskildhet. Reglernas utformning, och vad som angetts i motiven, gör emellertid att en avskildhetsplacering bara bör ske i undantagsfall. Om en intagen har blivit placerad i avskildhet ligger det ett stort ansvar på Kriminalvården att vidta åtgärder för att den intagnes period i avskildhet ska bli så kort som möjligt. Att det är fråga om en ingripande åtgärd innebär även att det är viktigt att Kriminalvården i avskildhetsbesluten gör det begripligt för den intagne varför han eller hon har placerats i avskildhet. Skälen för det är bl.a. att en intagen ska ges möjlighet att ta till vara sin rätt och begära omprövning av beslutet. Ett välformulerat beslut ger också en bild av vilka åtgärder som den intagne eller Kriminalvården bör vidta för att avskildhetsplaceringen ska kunna hävas.

text: JO 1990/91 s. 101. Se

text: 6 kap.

text: 3 §§

text: fängelselagen

text: . Se

text: prop. 2009/10:135 s. 136

text: . Se

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: Eftersom en avskildhetsplacering innebär ett frihetsberövande i frihetsberövandet måste det enligt min mening ställas höga krav på hur Kriminalvården tillämpar dessa bestämmelser. När jag efter mina medarbetares besök i anstalten Saltvik tog del av avskildhetsbesluten om AA, BB och CC kunde jag konstatera att det inte var möjligt att utifrån besluten förstå varför de intagna hade placerats i avskildhet. Anstalten hade inte närmare redogjort för vilka förhållanden i det enskilda fallet som ledde fram till bedömningen att en avskildhetsplacering var nödvändig.

text: I samtal med AA och BB framkom det dessutom uppgifter om att anstaltspersonalen muntligen skulle ha förklarat för dem varför de hade placerats i avskildhet. Uppgifterna gjorde gällande att Kriminalvården var av uppfattningen att två av de intagna (AA och BB) inte fick vistas tillsammans. AA:s högst berättigade fråga varför Kriminalvården under sådana förhållanden valde att placera honom på samma avdelning som BB gjorde att jag fann skäl att utreda om myndigheten hanterat situationen på ett korrekt och ändamålsenligt sätt.

text: De bestämmelser som ger Kriminalvården möjlighet att placera en intagen i avskildhet under sysselsättningstid återfinns i

text: 6 kap.

text: 9 §§

text: fängelselagen

text: . Kriminalvården, anstalten Saltvik, har som skäl för avskildhetsplaceringen av de tre intagna åberopat två av punkterna i 7 §. De åberopade punkterna ger Kriminalvården möjlighet att placera en intagen i avskildhet bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa, eller för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen i anstalten.

text: I motiven till de båda punkterna har det angetts bl.a. att punkten 2 ger möjlighet att placera en intagen som är utsatt för hot från en annan intagen i avskildhet. Åtgärder bör emellertid i första hand vidtas mot den som utövar hotet, t.ex. genom att han eller hon förflyttas eller hålls avskild. Bestämmelsen ger också möjlighet att hålla en intagen avskild vid risk för självskada eller självmord. Vidare framgår att punkten 4 kan användas för att avskildhetsplacera en intagen som påverkar andra intagna att inte delta i den verksamhet som bedrivs i anstalten, t.ex. genom att uppmana till kollektiv arbetsvägran. En intagen bör inte avskiljas med hänvisning till den grunden om det rör sig om en mindre allvarlig förseelse. De båda punkterna har det gemensamt att de möjliggör avskildhetsplacering med utgångspunkt i den intagnes agerande.

text: Se punkterna 2 och 4. Enligt punkten 2 finns det även möjlighet att besluta om avskildhet om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller upplåtits till Kriminalvården. Denna omständighet har emellertid inte berörts i anstaltens beslut. Se

text: prop. 2009/10:135 s. 140

text: Som jag nämnt tidigare är det inte möjligt att med utgångspunkt i anstaltens beslut få klarhet i vad det var i de intagnas agerande som ledde fram till bedömningen att en avskildhetsplacering var nödvändig. Kriminalvården har i sitt remissvar angett att anstalten ansåg att de åberopade bestämmelserna var uppfyllda med hänsyn till de intagnas ”mycket gedigna dokumenterade säkerhetsfaktorer där hot eller våld mot medintagna och personal är sådana faktorer som har beaktats”. Även denna skrivning är enligt min mening alltför allmänt hållen för att det ska bli begripligt varför de intagna placerades i avskildhet.

text: Kriminalvårdens redovisning av de omständigheter som ledde fram till avskildhetsplaceringen av AA och BB visar emellertid, enligt min mening, att skälen till åtgärden egentligen inte står att finna i de intagnas agerande. Avskildhetsbeslutet för AA hävdes i samband med att BB den 13 mars 2015 flyttades från bostadsavdelningen till avskildhetsavdelningen. Av det förhållandet drar jag slutsatsen att avskildhetsplaceringen av AA enbart skedde på den grunden att han inte skulle få träffa BB. Skälen till att Kriminalvården gjorde bedömningen att det var nödvändigt att hålla dem åtskilda är okända för mig. Emellertid framgår det att dessa skäl var kända av myndigheten innan AA flyttades till anstalten Saltvik. Enligt Kriminalvården rådde det brist på lämpliga anstaltsplatser, och för att råda bot på en ”akut situation” placerades AA i anstalten Saltvik, trots att det resulterade i att både AA och BB avskildhetsplacerades.

text: Jag har förståelse för att det i vissa situationer inom Kriminalvården kan uppstå akuta problem med platsbrist. Så kan exempelvis vara fallet om en anstalt är tvungen att separera intagna som gjort sig skyldiga till hot eller våld. Under sådana förhållanden kan det finnas grund för att hålla de intagna i avskildhet i avvaktan på att Kriminalvården hittar nya lämpliga anstaltsplatser. När det gäller AA var det inte fråga om en hastigt uppkommen situation, utan han hade vistats en längre tid vid Riksmottagningen i anstalten Kumla. Det kan därmed inte ha kommit som någon överraskning för Kriminalvården att han förr eller senare skulle vara i behov av en anstaltsplats. Under senare år har antalet intagna i svenska anstalter minskat, och förutsättningarna borde därmed ha förbättrats för att skapa en flexibel organisation där även svårplacerade intagna ges möjlighet att vistas i gemensamhet.

text: Jag har i ett tidigare ärende riktat allvarlig kritik mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg, för att en intagen varit placerad i avskildhet under lång tid. Anledningen till att den intagna var placerad i avskildhet var att anstalten saknade möjlighet att differentiera de intagna. Mot den bakgrunden uttalade jag att resursbrist eller avsaknaden av möjlighet till inre differentiering inte är acceptabla skäl för att hålla en intagen avskild. Om en sådan ordning accepteras skulle

text: Se mitt beslut den 24 september 2014 i dnr 1227-2014.

text: det nämligen kunna resultera i att intagna under lång tid blir sittande i avskildhet i avvaktan på att Kriminalvården får fram de resurser som krävs för att den intagne ska kunna återgå till vistelse i gemensamhet.

text: När det gäller AA och BB låg alltså det egentliga skälet för avskildhetsplaceringen (platsbrist) utanför deras kontroll. Med andra ord fanns inga åtgärder som de kunde vidta för att påverka sin situation. I stället låg ansvaret för den uppkomna situationen på Kriminalvården, eftersom myndigheten valde att placera dem på samma avdelning trots att det var känt sedan tidigare att de inte fick vistas tillsammans. Att Kriminalvården har svårt att planera sin verksamhet får enligt min mening inte på ett sådant sätt läggas till grund för ett beslut om avskildhetsplacering.

text: Även i fråga om CC var det platsbrist som gjorde att han, när han valde att avbryta sin frivilliga avskildhetsplacering, var hänvisad till placering på en avdelning där det fanns en målskamrat som han inte fick träffa. En placering där skulle därmed innebära att även målskamraten placerades i avskildhet. Jag har förståelse för att han upplevde det som att han genom att acceptera en placering på avdelningen på ett påtagligt sätt skulle försämra situationen för en medintagen. Att lägga ett sådant ansvar på en intagen är i mina ögon oacceptabelt.

text: Genom den sektionering som Kriminalvården genomfört på en av avdelningarna har myndigheten försökt minska de negativa konsekvenserna av avskildhetsplaceringarna. Det är i och för sig lovvärt. Emellertid ändrar inte den omständigheten på förhållandet att AA och BB placerades i avskildhet utan att det fanns förutsättningar för det. Utredningen visar även att det funnits brister i hanteringen av CC och i utformningen av anstaltens avskildhetsbeslut. Det har varit fråga om en begränsning av en grundläggande rättighet för de intagna, och Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för dessa brister.

text: Avslutningsvis noterar jag att Kriminalvården har framhållit att avskildhetsplaceringarna inte var avsedda som en långsiktig lösning på platsbristen. Myndigheten har emellertid inte redovisat om det fanns några konkreta planer för hur man skulle kunna komma till rätta med problemet. Av remissvaret framgår att det vid den aktuella tidpunkten fanns fyra intagna som inte fick träffa varandra, och att dessa enligt Kriminalvården skulle vara placerade på någon av myndighetens tre skyddsavdelningar i säkerhetsklass 1.

text: Jag kan inte tolka situationen på annat sätt än att avskildhetsplaceringarna riskerade att pågå under relativt lång tid. Det enda skälet till att så inte blev fallet var att BB hotade personalen och blev placerad på avskildhetsavdelningen. Därmed kunde AA:s avskildhetsplacering hävas efter en knapp månad. Enligt min mening måste Kriminalvården organisera verksamheten så att även intagna som är i behov av placering på skyddsavdelning i den högsta säkerhetsklassen kan vistas i gemensamhet.

text: Med detta konstaterande avslutar jag ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Kritik mot två försäkringskassor för att de inte har prövat en anmälan om en skada enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd

text: I en anmälan till JO klagade AA på Södermanlands läns och Kalmar läns allmänna försäkringskassor för deras handläggning av ett ärende enligt lagen (

text: ) om statligt personskadeskydd (LSP). Han anförde bl.a. följande. Under sin militärtjänstgöring fick han en hörselskada efter en olycka den 22 oktober 1995. Händelsen anmäldes omedelbart till Södermanlands läns allmänna försäkringskassa, lokalkontoret i Nyköping. Försäkringskassan registrerade dock inte hans anmälan enligt LSP. Kassan lämnade även mycket dålig information om hur han skulle agera i fråga om ersättning eller bidrag till vård och dylikt. Kassan anmälde inte heller skadan till Arbetarskyddsstyrelsen. AA begärde under hösten 1998 att få skadan prövad. Försäkringskassan vägrade dock att pröva skadan med motiveringen att han inte kunde ställa några ersättningsanspråk på kassan. På grund av att han flyttat till Kalmar begärde han att försäkringskassan där skulle överta ärendet. Även försäkringskassan i Kalmar vägrade emellertid, med samma motivering som kassan i Nyköping, att pröva anmälan.

text: Ärendet remitterades först till Kalmar läns allmänna försäkringskassa för utredning och yttrande. Till kassans remissvar fogades en kopia av ett yttrande från områdeskontoret i Kalmar. I remissvaret anförde försäkringskassan (direktören BB) följande.

text: AA, som tidigare varit inskriven i försäkringskassan i Nyköping, blev 1998 inskriven i försäkringskassan i Kalmar. Försäkringskassan här fick ärendet till sig den 30 november 1998. Försäkringskassan i Nyköping tog den 20 november 1995 emot AA:s anmälan om skada enligt lagen om statligt personskadeskydd. Den 5 mars 1996 skickade samma försäkringskassa det sedvanliga informationsbrevet till honom inklusive en broschyr. Därefter finns det ingen dokumentation förrän den 10 november 1998. AA har då ringt försäkringskassan och begärt att få en kopia av anmälan, dels till sig, dels till AMF. Kopiorna skickas den 12 november 1998. Detta anges på en handskriven lapp med en oläslig signatur. Sannolikt har anteckningen skrivits av en handläggare på försäkringskassan i Nyköping, eftersom försäkringskassan i Kalmar enligt ankomststämpeln fick ärendet först den 30 november 1998. Något meddelande från försäkringskassan i Nyköping eller någon annan impuls om att en prövning borde göras fanns inte. Ärendet kom därför liksom i Nyköping att arkiveras utan någon pröv-

text: ning. Någon journal fanns inte upplagd utan den har försäkringskassan i Kalmar i efterhand fått lägga upp sedan frågan om prövning aktualiserats i april 1999.

text: Händelseförlopp hittills under 1999

text: Den 1 februari 1999 kommer till försäkringskassan i Kalmar ett intyg från öronkliniken på länssjukhuset i Kalmar. Den 1 mars kom från AA ett medicinskt material med bland annat sju audiogram. Den 8 mars kom ytterligare handlingar. I ett handskrivet meddelande från försäkringskassans områdeskontor i Kalmar, daterat ”9903”, uppges att AA ringt. Han får beskedet att hans ärende inte skall prövas eftersom det inte finns något ersättningsanspråk. Den 14 april kom från AA en skrivelse. Han begär att hans ärende skall prövas med hänvisning till kopior av RFV:s Meddelande Im 1995:189 och 16 § LSP och 8 kap. 3 § andra stycket lagen om arbetsskadeförsäkring. Den 20 april klarläggs det att försäkringskassan gjort en felaktig tolkning av reglerna för LSP och att en prövning skall göras. AA meddelas detta samma dag. Den 21 april kommer en skrivelse från AMF som med hänvisning till bilagor av samma slag som AA tidigare insänt informerar om försäkringskassans skyldighet att göra en prövning. – – –

text: Övrig utredning

text: AA:s kontakt med handläggaren i Kalmar kom (...) inledningsvis att styras av en felaktig tolkning av vad som gäller för vissa LSP-ärenden till skillnad från andra och framför allt till skillnad från den stora mängden vanliga arbetsskador enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. De speciella reglerna för en viss typ LSP-ärenden har även tidigare gett upphov till missförstånd vilket AMF sannolikt har erfarenheter av. Reglerna har varit föremål för flera påminnelser på temadagar för arbetsskadehandläggare och föredragande men konkurrensen från annan information och från olika regeländringar har varit mycket stor de senaste åren. Denna speciella och relativt sällan uppträdande typ av LSP-skador har tyvärr kommit att hanteras enligt de regler som gäller för den stora mängden av övriga skadeärenden. Detta beklagas. – – –

text: I yttrandet från områdeskontoret i Kalmar anförde områdeschefen CC bl.a. följande.

text: Det är först när AA kontaktar en handläggare på kontoret i mars 1999 som vi får veta att han vill ha sitt ärende prövat. Vid det tillfället fick han besked om att hans ärende inte skulle prövas. Som grund för kassans besked låg ett av Riksförsäkringsverket utgivet meddelande daterat den 20 november 1997 som hade tolkats på så sätt att någon prövning i dessa ärenden inte skulle ske förrän det fanns ett ersättningsanspråk. AA hade vid den tidpunkten inte gjort anspråk på någon ersättning. När AA i skrivelse daterad den 13 april 1999 vidhöll sitt yrkande om att kassan skulle pröva hans ärende och hänvisade till ett av Riksförsäkringsverket tidigare utgivet meddelande daterat den 4 december 1995 fann kassans handläggare, efter utredning, att detta meddelande fortfarande gällde. Under dessa omständigheter borde prövningen varit gjord redan 1996. Handläggaren startade då omgående den utredning som ska ligga till grund för prövningen. – – –

text: Det ska naturligtvis inte behöva inträffa att en försäkrad ska informera kassan om vid vilken tidpunkt ett ärende skall prövas. Det är vår förhoppning att detta inte ska behöva hända i fortsättningen, då vi har ett speciellt nätverk i länet, bestående av en representant från samtliga områden, som hanterar arbetsskadeförsäkringen. Där

text: aktualiseras och diskuteras allt som inträffar i försäkringen för att rättstillämpningen ska bli så riktig som möjligt och för att kompetens ska spridas ut till samtliga som handlägger försäkringen.

text: Ärendet remitterades därefter till Södermanlands läns allmänna försäkringskassa för utredning och yttrande. Till kassans remissvar (direktören DD) fogades en kopia av ett yttrande från lokalkontoret i Nyköping. I detta yttrande anfördes bl.a. följande.

text: Anmälan om olycksfall eller annan skada avseende en hörselnedsättning inkom till försäkringskassans kontor i Nyköping den 20 november 1995. Anmälan, vilket får förmodas, åtgärdades i enlighet med av Riksförsäkringsverket utfärdade instruktioner på så vis att AA erhöll ett informationsbrev daterat den 5 mars 1996 angående vad som gällde beträffande anmäld skada, samt, enligt samma instruktioner, en kopia av anmälan skickades till Trygghetsnämnden, AMF-trygghetsförsäkring, 113 88 Stockholm, och till Yrkesinspektionen. Därefter har anmälan arkiverats. I och med den lagändring som genomfördes fr.o.m. den 1 juli 1993, som innebar bl.a. att endast ärenden där ett ersättningsanspråk framfördes skulle bli föremål för kassans prövning, så har förmodligen denna ändring tolkats på så sätt att den gäller alla anmälda arbetsskador, såväl skador enligt lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) som skador enligt lagen om statligt personskadeskydd (LSP). – – –

text: När AA kontaktade vårt kontor hösten 1998 så har AA fått beskedet att endast anmälda skador där ett ersättningsanspråk föreligger skall prövas. AA har efter framfört önskemål tillsänts en kopia av anmälan, samt att en kopia har översänts till AMF. Därefter har anmälan översänts till försäkringskassan i Kalmar, då AA sedan 1 januari 1998 är inskriven hos försäkringskassan i Kalmar. Vi gör samma konstaterande som försäkringskassan i Kalmar gjort, att Riksförsäkringsverkets meddelande Im 1995:189 skall gälla. Vi har alltså, ej avsiktligt, lämnat AA felaktig information och beklagar detta. – – –

text: DD anförde härutöver följande.

text: Kassan kan konstatera att det brustit i kunskaperna om vilka rutiner som skall gälla i aktuellt avseende. Omorganisation och byte av arbetsskadehandläggare är sannolikt en förklaring till att oklarhet om vilka regler som gäller på området har förelegat. Det är inte osannolikt att det dessutom inom kassan kan föreligga en sammanblandning av anvisningar från RFV, där meddelande Im 1995:189 avser just prövning av LSP-anmälan medan meddelande Im 1996:55 (...) avser prövning av anmälan om arbetsskada jml. lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF). För att säkerställa att vi i fortsättningen i länet kan särskilja de två olika lagstiftningarnas krav och olika handläggning, kommer nätverksrepresentant på centralkontorets ledningsstöd att omedelbart lyfta problemet inom nätverket för arbetsskador. I övrigt har område Syd genomfört informationsinsatser inom sitt ansvarsområde. Kassan beklagar att vi givit AA felaktig information.

text: AA har kommenterat remissvaren.

text: Från kassan inhämtades att beslut i AA:s ärende meddelades den 2 september 1999.

text: I sitt den 6 juni 2000 meddelade beslut anförde JO Pennlöv följande.

text: I

text: 16 § lagen (1977:265)

text: om statligt personskadeskydd (LSP) stadgas följande.

text: Bestämmelserna i

text: 8 kap. 3 § andra stycket lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring angående anmälan om skada, bestämmande och utbetalning av ersättning, uppgiftsskyldighet, ansvar och besvär m.m. gäller i tillämpliga delar i ärende enligt denna lag. Bestämmelserna i

text: om arbetsskadeförsäkring gäller inte i ärende enligt denna lag. I

text: 8 kap. 3 § andra stycket första meningen lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring (LAF) – som alltså inte skall tillämpas i ärenden enligt LSP – föreskrivs bl.a. att frågan om den försäkrade har ådragit sig en arbetsskada endast skall prövas i den mån det behövs för att bestämma ersättning enligt denna lag. Regleringen innebär med andra ord att en skada som anmäls enligt LSP skall prövas av försäkringskassan oavsett om det finns ersättningsanspråk eller inte.

text: I 18 § samt 19 § (jämförd med 12 §) förordningen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd anges att försäkringskassan skall skicka en kopia av arbetsskadeanmälan till Yrkesinspektionen och Trygghetsnämnden.

text: Försäkringskassornas felaktiga tillämpning är märklig eftersom det redan av lagtexten framgår att 8 kap. 3 § andra stycket LAF inte är tillämplig i ärenden enligt LSP. Till detta kommer att kassorna misstolkat innehållet i ett meddelandeblad från RFV. Kassornas handläggning visar på en anmärkningsvärd brist på kunskap om lagstiftningen på detta område. De förklaringar som lämnats till denna brist är, enligt min uppfattning, inte acceptabla. Kassorna har i remissvaren anfört att de beklagar den felaktiga handläggningen samt uppgivit att de vidtagit samt kommer att vidta ytterligare åtgärder för att försöka förhindra en upprepning av det inträffade. Försäkringskassorna kan likväl inte undgå kritik för den felaktiga handläggningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Långsam handläggning

title: Socialnämnden i Gällivare kommun kritiseras i flera avseenden för handläggningen av ett ärende; bl.a. för hanteringen av en fråga om medgivande enligt 6 kap. 6 § första stycket SoL

sammanfattning: I augusti 2019 inledde Socialnämnden i Gällivare kommun en utredning som gällde AA, född 2004. Kort därefter flyttade AA till sin halvsyster och hennes sambo i Norrköping. Med undantag för att en handläggare vid några tillfällen under hösten 2019 försökte att komma i kontakt med AA och hennes pappa BB, blev ärendet liggande utan åtgärd i flera månader. När handläggningen väl återupptogs i januari 2020 tog det bara några dagar innan utredningen på begäran av BB avslutades. Därefter inleddes en ny utredning med syfte att försöka förmå AA att komma tillbaka till Gällivare. I februari 2020 återvände AA till Gällivare. Hon placerades därefter i ett familjehem i Uppsala. JO är i flera avseenden kritisk mot nämndens handläggning av ärendet. JO uttalar bl.a. att nämnden, inom ramen för den utredning som inleddes i augusti 2019, hade ett långtgående utredningsansvar för att klarlägga AA:s situation och behov samt för att också föreslå insatser. Enligt JO är det därför mycket förvånande att nämnden, sedan den fått information om att AA flyttat till Norrköping, inte vidtog några egentliga utredningsåtgärder i ärendet. Det blev i stället liggande utan åtgärd i flera månader. JO har också synpunkter på att nämnden synes ha varit av uppfattningen att det var BB som avgjorde vilka kontakter som skulle tas inom ramen för utredningen samt på att utredningen i januari 2020 avslutades på begäran av BB. Det här är naturligtvis inte frågor som en vårdnadshavare styr över. JO är också kritisk mot att nämnden inte synes ha reflekterat över att AA var över 15 år när utredningen inleddes och att hon därmed hade ställning som part i ärendet. Avslutningsvis är JO kritisk till hur nämnden hanterade frågan om medgivande enligt 6 kap. 6 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453), SoL. JO uttalar att när en socialnämnd får kännedom om att ett barn har flyttat till ett annat hem har nämnden ett ansvar för att klargöra i vilket syfte som barnet har flyttat och om det behövs ett medgivande. Det är definitivt inte meningen att en socialnämnd, på det sätt som skett i det här fallet, ska avvakta med att utreda frågan till dess att vistelsen, enligt nämndens uppfattning, blivit mer stadigvarande. I det här fallet kom det under hösten 2019 fram flera uppgifter som borde ha fått nämnden att agera.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade CC på socialtjänsten i Gällivare kommun. Hon uppgav bl.a. följande:

text: Hennes sambo DD har en syster AA, född 2004, som bor i Gällivare. I augusti 2019 blev AA utslängd hemifrån och flyttade i stället hem till CC och DD i Norrköping. CC hade ett inledande samtal med socialtjänsten där bl.a. frågan om möjligheten till en s.k. privatplacering diskuterades. Därefter dröjde det flera månader innan CC och DD överhuvudtaget fick kontakt med socialtjänsten. I februari 2020 flyttade AA tillbaka till Gällivare.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Gällivare kommun skulle yttra sig över anmälan.

text: Nämnden kom in med ett remissvar, genom dess sociala utskott, och uppgav bl.a. följande:

text: AA aktualiserades hos socialnämnden genom ett stort antal orosanmälningar i slutet av augusti 2019 och en utredning enligt 11 kap l § Sol inleddes 190830 med motiveringen att det råder stor konflikt mellan AA och hennes pappa. I anmälningarna framkom att AA var i konflikt med sin pappa och att hon hade blivit utslängd. Socialtjänsten samtalade 190830 med både AA och hennes pappa. Pappan hävdade att han inte slängt ut AA och att hon var välkommen hem. AA ville inte ha socialnämndens inblandning och sa att hon själv ville lösa konflikten med sin pappa. Samma dag sa hennes pappa BB att socialtjänsten inte får tala med vare sig AA eller med hennes syster DD utan hans medgivande, - "allt som socialtjänsten tänkt göra skall gå via honom", står det i journalen. AA åkte i början av september till Norrköping för att bo hos sin halvsyster DD och dennes sambo CC. Detta sanktionerades av pappan som enligt en journalanteckning i ärendet tycke att det var bra för AA att komma bort från Gällivare. Hur frågan om medgivande för DD och CC att ta emot AA för vård och fostran blev aktuell framgår inte i journalen. Däremot finns en anteckning från den 15 oktober 2019 i vilken det står: "jag har kollat med familjerätten och vi är överens om att vi inte gör någonting i dagsläget då det inte behövs ett godkännande från oss de första sex månaderna då det inte kan bedömas som stadigvarande". Efter den 15 oktober, då handläggaren i ärendet avslutade sin tjänst i kommunen finns inga journalanteckningar i ärendet förrän den 18 november 2019 då en socionomkonsult tillfälligt tog över handläggningen. Av journalanteckningarna framgår att denne försökt få kontakt med AA:s pappa per telefon utan resultat. Det framkommer också att hon sökt AA per telefon, inte fått svar. Denna handläggare avslutar sitt uppdrag i kommunen i december och ärendet lades till fördelning i avvaktan på ny handläggare. Under januari månad ringde DD och hennes sambo CC olika handläggare på förvaltningen vid ett flertal tillfällen, men pga. sekretess i ärendet var socialsekreterarna förhindrade att lämna information till dem.

text: 9 januari 2020 kontaktar l :e socialsekreteraren DD. I en journalanteckning från samma dag står: "AA:s syster är missnöjd med handläggningen av ärendet och har frågor om AA:s skolgång i Norrköping. Ansökan till gymnasieskolan ska ske i snart. Hon får information om att jag inom kort ska höra av mig till dem gällande medgivande om placering hos henne". — — — 23 januari 2020 får socialtjänsten kontakt med AA:s pappa vilket journalförs den 29 januari; "BB känner inte igen det DD framfört till undertecknad. Han uppger att det inte varit frågan om någon familjehemsplacering. Överenskommelsen var att AA skulle bo hos DD för att komma ifrån Gällivare. — — —

text: Vid hembesöket [den 31 januari 2020, JO:s anm.] presenteras en ny handläggare, som tar över ansvaret för handläggningen from 2020-01-31. "Vid hembesöket framkommer det att BB aldrig fått veta att det inletts en utredning för AA. — — — Överenskommelsen med AA:s halvsyster i Norrköping var att AA skulle bo där för att komma bort och få en chans att klara gymnasiet, men det var aldrig tal om att AA skulle bli placerad där. — — — 30 januari 2020, fyra månader efter att den inleddes 30 augusti 2019 avslutades utredningen på begäran av vårdnadshavaren, BB, och en ny utredning inleddes efter ansökan från honom. Denna gång i syfte att försöka få AA att komma tillbaka till sin familj i Gällivare. Syftet var också att sätta in öppenvårdsinsatser för att förbättra relationen mellan AA och hennes pappa. — — —

text: AA kom till Gällivare under vecka nio 2020 men bodde inte hemma hos sin pappa. Socialnämnden fick då möjlighet att träffa AA och prata med henne. AA ville flytta hem till sin pappa men socialnämndens bedömning var och är att det behövs mer tid för att arbeta med relationen. — — —

text: Efter många samtal med AA gick hon med på att frivilligt placeras i ett konsultstött familjehem i Uppsala 2020-02-26. — — —

text: Socialnämndens bedömning

text: Socialnämndens bedömning är att det funnits brister i handläggningen men dessa har rättats till inom utredningstiden. Detta gäller främst det faktum att vårdnadshavaren inte kontaktades under pågående utredning. Något beslut om placering hos halvsystern DD och dennes sambo CC har inte fattats. Det har framkommit att AA:s vårdnadshavare BB haft regelbunden kontakt med AA och inte känt till DD:s och CC:s planer på att bli familjehem för AA. Han har skickat pengar till AA, betalat hennes telefonabonnemang för att kontakten ska bibehållas och följt hennes skolgång via skolans datasystem. Att vårdnadshavaren inte känt till att en utredning enligt

text: 11 kap 1 §

text: SoL pågått är beklagligt och en stor brist i handläggningen av ärendet, men bedömningen är att det inte påverkat AA då hennes pappa haft det fulla ansvaret för hennes vistelse i Norrköping. CC:s uppgifter om att socialtjänsten ”tappat bort papper” och inlett en ny utredning för att ”få mer tid på sig” är inte korrekt. Alla handlingar finns i AA:s akt. Vårdnadshavaren återkallade den utredning som inleddes 30 augusti 2019 och en ny utredning inleddes efter ansökan om stöd från vårdnadshavaren, inte för att vinna tid.

text: Handläggarna kunde ha valt att ansöka om förlängd utredningstid men då vårdnadshavaren ansökte om stöd för att få hem AA till Gällivare ändrades inriktningen på utredningen. CC kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , SoL, ska socialnämnden utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Socialnämnden har ett långtgående utredningsansvar när det gäller ett barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och en sådan utredning bör ha högsta prioritet inom socialtjänsten. Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose barnets behov (se JO:s beslut den 23 juni 2021, dnr

text: , med hänvisningar).

text: Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Vid en sådan utredning får nämnden också enligt

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL höra barnet utan vårdnadshavarnas samtycke och utan att vårdnadshavarna är närvarande. En allmän utgångspunkt är dock att vårdnadshavarnas inställning till att ett samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån också beaktas (se

text: JO 2020/21 s. 445

text: I mål och ärenden som handläggs enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: har ett barn som fyllt 15 år enligt

text: 11 kap. 10 § andra stycket

text: SoL rätt att föra sin egen talan. Både vårdnadshavaren och barnet får då ställning som part i målet eller ärendet.

text: Ett barn kan under vissa förutsättningar placeras utanför det egna hemmet efter ett beslut av socialnämnden. En sådan placering kräver inte bara samtycke från vårdnadshavarna utan även från barnet om det har fyllt 15 år (se JO:s beslut den 28 september 2021, dnr

text: Utöver sådana placeringar som en socialnämnd beslutar om, förekommer det att vårdnadshavarna placerar ett barn i ett annat hem. En sådan placering brukar kallas för privatplacering och är inte en placering i egentlig mening utan en överenskommelse mellan vårdnadshavarna och det aktuella hemmet.

text: För att ett enskilt hem ska få ta emot ett barn för stadigvarande vård och fostran, krävs det enligt

text: 6 kap. 6 § första stycket

text: SoL att socialnämnden har lämnat ett medgivande. I de fall ett barn vistas i ett annat hem utan att barnet får stadigvarande vård och fostran i nya hemmet, krävs det som regel inte ett medgivande från nämnden. I förarbetena anges som exempel att det inte är

text: nödvändigt med ett medgivande när det gäller ungdomar i det övre åldersskiktet som lämnar föräldrahemmet för att bo hos andra, t.ex. studera på annan ort, eftersom det i de fallen ofta inte är fråga om att barnen får stadigvarande vård och fostran i det nya hemmet (se

text: prop. 1979/80:1 s. 538

text: Bakgrund

text: I augusti 2019 kom det in flera orosanmälningar till Socialnämnden i Gällivare kommun som gällde AA, född 2004. Av anmälningarna framgick det bl.a. att AA hade en konfliktfylld relation till sin pappa samt att hon hade blivit utslängd hemifrån. Med anledning av anmälningarna inledde socialnämnden den 30 augusti 2019 en utredning med stöd av

text: 11 kap. 1 §

text: SoL.

text: I mitten av september 2019 tog en handläggare kontakt med AA:s pappa BB. Vid samtalet uppgav BB att AA hade flyttat till sin halvsyster DD och hennes sambo, CC, i Norrköping samt att de kommit överens om att AA skulle bo där.

text: Några dagar senare, den 24 september 2019, tog CC kontakt med socialtjänsten och bekräftade att AA bodde hos henne och DD i Norrköping. CC undrade om det fanns några planer på att flytta tillbaka AA till Gällivare. CC uttryckte en oro för att BB skulle ångra sig och vilja att AA skulle flytta hem igen när AA väl stadgat sig i Norrköping.

text: Samma dag återkopplade en handläggare till CC och förklarade att det enligt

text: 6 kap. 6 § första stycket

text: SoL krävdes ett medgivande från socialnämnden för att AA skulle kunna bo hos CC och DD i Norrköping.

text: I oktober 2019 ändrade socialtjänsten uppfattning i frågan om behovet av ett medgivande. Frågan diskuterades internt, och den 15 oktober 2019 fick den ansvariga handläggaren följande svar från en kollega:

text: Jag har kollat med familjerätten och vi är överens om att vi inte gör någonting i dagsläget då det inte behövs ett godkännande från oss de första sex månaderna då det inte kan bedömas som stadigvarande. Ärendet blev därefter, med undantag för att en handläggare vid några tillfällen försökte att komma i kontakt med AA och BB, liggande utan åtgärd i flera månader.

text: Den 31 januari 2020 gjordes ett hembesök hos BB. Vid mötet kom det fram att BB och DD hade skilda uppfattningar om i vilket syfte som AA hade flyttat till Norrköping. BB uppgav bl.a. att det endast var fråga om att AA behövde komma bort från Gällivare och att det aldrig varit meningen att AA skulle bli placerad hos CC och DD. I slutet på januari 2020 avslutades utredningen på begäran av BB.

text: Den 31 januari 2020 inleddes en ny utredning efter ansökan från BB. Syftet med utredningen var bl.a. att försöka få AA att komma tillbaka till sin familj i Gällivare.

text: I slutet på februari 2020 återvände AA till Gällivare, och den 26 februari 2020 placerades hon i ett familjehem i Uppsala.

text: Bedömning

text: När det gäller den utredning som inleddes i augusti 2019, hade nämnden ett långtgående utredningsansvar för att klarlägga AA:s situation och behov samt för att också föreslå insatser för att tillgodose behoven. Det är därför mycket förvånande att nämnden, sedan den i september 2019 fått information om att AA hade flyttat till Norrköping, inte vidtog några egentliga utredningsåtgärder i ärendet.

text: Med anledning av de uppgifter som kommit fram, kan det ifrågasättas om inte nämnden t.ex. borde ha tagit en kontakt med socialtjänsten i Norrköping eller, i vart fall, ha etablerat en kontakt med det hem där AA vistades. Något sådant gjorde dock inte nämnden. Ärendet blev i stället, med undantag för att en handläggare vid några tillfällen försökte att komma i kontakt med AA och BB, liggande i nästan fyra månader innan handläggningen återupptogs i januari 2020.

text: En socialnämnd har ett långtgående ansvar för att driva en utredning framåt och för att det löpande vidtas aktiva utredningsåtgärder i ärendet. Om det under utredningens gång kommer fram att det inte finns något behov av insatser eller något annat ingripande från nämndens sida, ska utredningen avslutas. Det är definitivt inte meningen och inte heller godtagbart att ett ärende, på det sätt som skett i det här fallet, blir liggande utan åtgärd i flera månader.

text: Något godtagbart skäl till att AA:s ärende blev liggande utan åtgärd under hösten 2019 har inte kommit fram. I en journalanteckning från den 20 februari 2020 har det angetts att utredningen ”… ”fallit bort” ur systemet …” och det framstår därför närmast som att ärendet helt enkelt glömdes bort. Det är naturligtvis inte acceptabelt.

text: När handläggningen väl återupptogs i januari 2020, tog det bara några dagar innan ärendet avslutades. Med anledning av vad nämnden uppgett om att det skedde på begäran av BB, vill jag poängtera att det är socialnämnden som avgör när ett ärende som gäller en utredning av det här slaget ska inledas eller avslutas och att det givetvis inte är en fråga som en enskild vårdnadshavare styr över.

text: Nämnden synes också ha varit av uppfattningen att det var BB som avgjorde vilka kontakter som kunde tas under handläggningen. I journalanteckningarna hänvisas det t.ex. på flera ställen till att BB förbjudit socialtjänsten att utan hans medgivande prata med AA och DD. Även om nämnden naturligtvis bör vara lyhörd för en vårdnadshavares önskemål om t.ex. referenspersoner, är det till sist nämnden som avgör vilka kontakter som ska tas under handläggningen.

text: Nämnden har också enligt

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL möjlighet att höra ett barn utan vårdnadshavarnas samtycke, och jag ställer mig därför frågande till

text: varför nämnden i januari 2020 ansåg det nödvändigt att inhämta ett medgivande från BB innan ett samtal kunde hållas med AA. En annan sak är att nämnden som utgångspunkt ska fråga vårdnadshavarna om deras inställning till samtalet och att den i största möjligaste mån ska beaktas. Det är dock nämnden som avgör om samtalet ska hållas.

text: I det här fallet var AA dessutom över 15 år när utredningen inleddes. Det innebär att hon enligt

text: 11 kap. 10 § andra stycket

text: SoL, vid sidan av BB, hade ställning som part i ärendet. Det är dock något som nämnden över huvud taget inte synes ha reflekterat över, och det framgår t.ex. inte att det togs någon kontakt med AA innan utredningen avslutades i januari 2020. Varken AA eller BB verkar heller ha underrättats om att det i augusti 2019 inleddes en utredning, och även det är naturligtvis en brist.

text: Avslutningsvis är jag också kritisk till hur nämnden hanterade frågan om medgivande enligt

text: 6 kap. 6 § första stycket

text: SoL. När en socialnämnd får kännedom om att ett barn har flyttat till ett annat hem har nämnden ett ansvar för att klargöra i vilket syfte som barnet har flyttat och om det behövs ett medgivande. Det är viktigt inte minst för den familj som tar emot barnet. Det är definitivt inte meningen att en socialnämnd, på det sätt som skett i det här fallet, ska avvakta med att utreda frågan till dess att vistelsen, enligt nämndens uppfattning, blivit mer stadigvarande.

text: I det här fallet måste det dessutom redan i september 2019 ha stått klart för nämnden att det fanns flera frågetecken kring den överenskommelse som träffats mellan BB och DD om att AA skulle flytta till Norrköping. Detta gäller särskilt eftersom CC i september 2019 kontaktade socialtjänsten och efterfrågade besked om det fanns planer på att AA skulle återvända till Gällivare samt uttryckte en oro för att BB skulle ångra sig och vilja att AA skulle flytta hem när AA väl stadgat sig i Norrköping. Det är givetvis uppgifter som borde ha fått nämnden att agera.

text: Nämnden har i sitt remissvar hänvisat till att BB hade det fulla ansvaret för AA under hennes vistelse i Norrköping och har bl.a. uppgett att BB skickade pengar samt hade regelbunden kontakt med AA. Av utredningen framgår det inte annat än att det här är uppgifter som nämnden fick kännedom om först efter det att handläggningen hade återupptagits i januari 2020. Att BB fortsatte att ansvara för AA på det sättet är dock något som nämnden borde ha försäkrat sig om redan under hösten 2019, och ursäktar inte på något sätt nämndens passiva agerande.

text: Sammanfattningsvis har handläggningen av ärendet brustit i flera avseenden, och för det ska nämnden kritiseras. Nämnden har i sitt remissvar identifierat några mindre brister i handläggningen men har i stort sett förbisett flera av de brister som jag nu redogjort för. Det är både oroväckande och allvarligt att det inom nämnden inte verkar finnas tillräckliga kunskaper om hur den här typen av ärenden ska handläggas. För att undvika att något liknande ska inträffa igen,

text: förutsätter jag att nämnden omgående, om den inte redan har gjort det, vidtar åtgärder i form av bl.a. utbildningsinsatser och en översyn av de rutiner som tillämpas. Vad CC har uppgett i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.