title: Vidarebefordran av en skrivelse från en enskild till ledamöter i kommunala nämnder på deras hemadresser har inte ansetts omfattas av serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO anmälde AA Stockholms kommuns sätt att hantera en skrivelse från honom. Han uppgav bl.a. följande. Han ville skicka en skrivelse till ledamöterna i brand- och räddningsnämnden, kommunstyrelsen och kommunfullmäktige i Stockholms kommun. Han översände därför ett erforderligt antal exemplar av skrivelsen till kommunkansliet för vidarebefordran till ledamöterna. Av en tjänsteman vid kommunkansliet fick han sedan beskedet att kommunen inte kunde stå till tjänst med detta och att han själv skulle skicka skrivelsen till ledamöternas hemadresser. Hans avsikt var att skrivelsen skulle nå politikerna och registreras som en till kommunen inkommen handling.

text: I anmälan ifrågasatte AA bl.a. om inte kommunkansliet varit skyldigt att vidarebefordra skrivelsen till ledamöterna.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kommunstyrelsen i Stockholms kommun för utredning och yttrande.

text: I yttrandet anförde kommunstyrelsen följande (bilagor här uteslutna).

text: Den 5 augusti 1999 inkom till kommunfullmäktiges och kommunstyrelsens kansli i Stockholms stad (kansliet) från AA en skrivelse med bilaga (bilaga 1). Bilagan lämnades in i 100 exemplar. Skrivelsen har registrerats som en inkommen handling. Samma dag kontaktades AA av kansliet som meddelade att det inte ingick i deras serviceskyldighet att vidarebefordra dessa skrivelser till enskilda ledamöter och ersättare men att AA kunde få namn- och adressuppgifter avseende samtliga 204 ledamöter och ersättare. Kansliet uppgav vidare för AA att skrivelser till de ledamöter och ersättare som har tjänsterum i stadshuset kunde sorteras ut och att vidarebefordran därigenom kunde ske till dessa som en ren serviceåtgärd. AA upplystes även om att skrivelser som ställs till kommunstyrelsen eller kommunfullmäktige normalt läggs upp som ett ärende och överlämnas för beredning. Politikerna kan således inte nås direkt från enskilda genom kansliets försorg utan kan i sådana fall endast nås på respektive ledamots eller ersättares hemadress. Den 6 augusti 1999 återsändes de av AA insända handlingarna med

text: uppgift om namn och adress på samtliga ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen och brand- och räddningsnämnden. Kansliet lyder under kommunstyrelsen och är ett serviceorgan till kommunstyrelsen och kommunfullmäktige, se Instruktion för kommunfullmäktiges/kommunstyrelsens kansli (bilaga 2). Frågan är huruvida skyldighet förelåg för kansliet att vidarebefordra dessa inkomna skrivelser direkt till respektive ledamot och ersättare i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen och brand- och räddningsnämnden. I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns föreskrifter om serviceskyldigheten för förvaltningsmyndigheter. 4 § 1 st och 2 st FL tar sikte på servicen inom myndighetens eget verksamhetsområde medan

text: 4 § 3 st

text: FL reglerar hjälp i sådana angelägenheter som hör till andra myndigheters områden. Enligt

text: 4 § 1 st

text: FL skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Denna regel innebär att myndigheterna skall hjälpa enskilda att ta tillvara sin rätt i förvaltningsärenden. Exempelvis upplysningar om hur man gör en ansökan, råd om vilka handlingar som bör bifogas och hjälp med att fylla i blanketter. Även personer som inte intar ställning av part i ett ärende skall komma i åtnjutande av den service som paragrafen föreskriver. Myndigheten skall t.ex. lämna upplysningar om gällande bestämmelser och myndighetens praxis på ett visst område. Enligt

text: 4 § 2 st

text: FL skall frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt. Enligt

text: 4 § 3 st

text: FL bör en myndighet hjälpa en enskild som av misstag vänder sig till fel myndighet till rätta. Möjligheten att få hjälp avser endast de fall när den enskilde ”av misstag” vänder sig till fel myndighet.

text: Både kommunstyrelsen och brand och räddningsnämnden är förvaltningsmyndigheter varvid

text: 4 §

text: FL är tillämplig på deras verksamhet. Det var uppenbarligen AA:s avsikt att handlingarna skulle ges in till kansliet för att de skulle vidarebefordra skrifterna till ledamöterna och ersättarna i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen och brand- och räddningsnämnden. Handlingarna ingavs således inte till fel myndighet av misstag, varför någon skyldighet enligt

text: 4 § 3 st

text: FL att vidarebefordra skrivelserna på denna grund inte förelåg. 4 § 1 och 2 st FL reglerar serviceskyldigheten inom den egna myndigheten. AA:s skrivelser var inte ställda till brand- och räddningsnämnden, kommunstyrelsen eller kommunfullmäktige utan skulle vidarebefordras direkt till de enskilda politikerna. En skrivelse som ställs till kommunstyrelsen eller kommunfullmäktige läggs normalt upp som ett ärende och överlämnas till beredning. Såvitt framgår av hans skrivelse var det dock AA:s önskan att skrivelserna skulle överlämnas direkt till ledamöterna och ersättarna. Flertalet av ledamöterna och ersättarna har inte tjänsterum i stadshuset utan kan således endast nås direkt genom hemadressen. Serviceskyldigheten i 4 § 1 och 2 st FL kan inte anses inbegripa att, på begäran från enskild, till ledamöter och ersättare på deras hemadress skicka ut skrivelser som inkommit från enskild och som ställts direkt till ledamöterna och deras ersättare. Det har således inte förelegat någon skyldighet för kansliet att vidarebefordra dessa skrivelser till ledamöterna och deras ersättare i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen eller brand- och räddningsnämnden. Kansliet har upplyst AA om detta, erbjudit honom vidarebefordran av skrivelsen till de i stadshuset tillgängliga ledamöterna samt lämnat namn- och hemadressuppgifter till samtliga ledamöter och ersättare.

text: AA kommenterade remissyttrandet och anförde bl.a. följande. Innan han skickade skrivelsen tog han kontakt med kommunen och fick beskedet att den skulle skickas

text: till kommunstyrelsens kansli. Hans avsikt var att skrivelsen skulle behandlas i nämnderna. Den avsåg ett ärende som skulle beredas och behandlas i dessa organ under hösten 1999.

text: JO Berggren anförde i ett beslut den 19 januari 2001 följande.

text: Enligt

text: 4 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Av

text: 1 § förvaltningslagen

text: följer att dessa bestämmelser i princip skall tillämpas i all verksamhet hos förvaltningsmyndigheterna.

text: Av utredningen framgår att AA:s skrivelse var ställd direkt till ordinarie ledamöter och ersättare i nämnder och i kommunfullmäktige. Skrivelsen åtföljdes av ett skriftligt meddelande om att AA önskade att kansliet skulle ombesörja att skrivelsen kom dessa politiker till handa. Enligt min mening kan serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: inte sträcka sig så långt att kommunkansliet skulle vara förpliktigat att vidarebefordra skrivelsen till de ifrågavarande ledamöterna och ersättarna på deras hemadresser. AA har i sin kommentar till remissvaret anfört att hans avsikt var att skrivelsen skulle behandlas av de aktuella nämnderna. Detta framgår inte av skrivelsen. Det hade enligt min mening i och för sig varit lämpligt att kommunkansliet när man tog kontakt med AA frågade honom om skrivelsen var avsedd för ledamöterna och ersättarna personligen eller för nämnderna. Om han hade begärt att den i allt fall skulle skickas till nämnderna hade ju hans önskemål lätt kunnat bifallas inom ramen för kansliets serviceskyldighet. Kansliets handläggning ger dock inte anledning till någon kritik från min sida.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Sekretess
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Tillämpning av s.k. sekretessförbehåll; granskning av ett landsarkivs handläggning av en begäran om att få ut handlingar för forskningsändamål

org: jo

text: Bakgrund och utredning

type: rubrik

text: I en anmälan till JO anförde AA kritik mot Landsarkivet i Göteborg för dess handläggning av en begäran om utlämnande av handlingar. AA hade i forskningssyfte begärt att få ut ett omfattade material från landsarkivet. Eftersom delar av den begärda dokumentationen omfattades av sekretess och inte på ett enkelt sätt kunde avskiljas från övrig verksamhet i arkivet hade han erbjudits tillgång till samtliga volymer om han skrev på ett förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Erbjudandet innehöll också en anvisning om att beslutet kunde överklagas till Kammarrätten i Göteborg. AA avböjde att ta del av handlingarna med förbehåll och överklagade landsarkivets skrivelse. Han begärde samtidigt att landsarkivet skulle göra en sekretessprövning av materialet. Landsarkivet uppgav att det avvaktade kammarrättens beslut.

type: stycke

text: Anmälan remitterades till landsarkivet, som i ett av landsarkivarien BB undertecknat yttrande i huvudsak uppgav följande.

text: Den 30 maj 2007 begärde AA tillgång till akter i landsfogdearkiven för att forska om i vilken mån krigsförbrytare anlände till Sverige under eller strax efter andra världskriget och hur detta hanterades av säkerhetspolisen (Allmänna säkerhetstjänsten). Landsarkivet svarade i en skrivelse den 1 juni 2007 att de uppgifter i landsfogdearkiven som berör Allmänna säkerhetstjänstens verksamhet före 1949 inte är sekretessbelagda. Däremot förekommer i de begärda volymerna även uppgifter som omfattas av sekretess och som inte berör landsfogdarnas arbete för Allmänna säkerhetstjänsten. AA erbjöds tillgång till samtliga begärda volymer om han skrev på ett förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: . AA överklagade landsarkivets skrivelse. Den 27 juni begärde AA att landsarkivet skulle börja sekretessgranska de volymer som är tillgängliga endast med förbehåll. Den 29 juni meddelade landsarkivet att en detaljerad sekretessgranskning av 139 volymer var alltför tidskrävande och att man önskade avvakta kammarrättens beslut huruvida ett sådant arbete kan krävas av en arkivmyndighet, när en forskare i stället erbjudits alternativet att med förbehåll få fri tillgång till samtliga volymer. AA meddelade

text: landsarkivet att han inte kunde acceptera det. Den 30 augusti 2007 avvisade Kammarrätten i Göteborg AA:s överklagande. Den 20 september 2007 skrev AA på ett förbehåll och fick del av materialet. – Med stöd av den redovisade korrespondensen ansåg landsarkivet att handläggningen av ärendet varit korrekt.

text: I Kammarrättens i Göteborg beslut den 30 augusti 2007 i mål nr 3449-07 avvisades AA:s överklagande med följande motivering: Kammarrätten kan inte utläsa av skrivelsen att Landsarkivet efter en sekretessprövning har avslagit AA:s begäran om att få ut de aktuella handlingarna, eller att handlingarna lämnats ut med förbehåll. Beslutet kan därför inte överklagas. Av handlingarna framgick att AA hade begärt det efterfrågade materialet för sin forskning. Han angav i sin begäran att han var verksam vid Stockholms universitet i ett forskningsprojekt finansierat av Vetenskapsrådet. Med hänvisning till ett regeringsbeslut hävdade han att landsfogdearkiven utan föregående granskning skulle stå till forskningens förfogande. Begäran var avsänd från en institution vid universitetet.

text: Slutligen framgick att i det förbehåll som AA senare skrev under preciserades de volymer i arkivet som avsågs. Där beskrevs också vad som var offentligt. Allmänt angavs förbehållets omfattning till sådana ”sekretessbelagda uppgifter, som ej berör landsfogdarnas arbete för Allmänna säkerhetstjänsten”. Denna del av materialet fick AA tillgång till för vetenskapligt ändamål enligt följande villkor:

text: Sådana namn och uppgifter i handlingar som ej klart kan hänföras till landsfogdarnas verksamhet för Allmänna säkerhetstjänsten och som kan knytas till nu levande individ får inte publiceras eller utlämnas till enskild person, ej heller nyttjas på sådant sätt att enskild eller honom närstående lider men eller utsätts för olägenhet. För dessa uppgifter gäller sekretess i högst 70 år enligt

text: sekretesslagen

text: kap.

text: 5 § 1

text: och kap.

text: 9 § 17.

text: Dessa handlingar får ej heller kopieras. I förbehållet erinrades även om att överträdelse kunde medföra straffansvar.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I

text: 13 kap.

text: sekretesslagen

text: finns bestämmelser om överföring av sekretess. I 3 § stadgas att då myndighet i sin forskningsverksamhet från annan myndighet erhåller uppgift som är sekretessbelagd där gäller sekretessen – s.k. sekundär sekretess – också hos den mottagande myndigheten. Av kommentaren till

text: sekretesslagen

text: framgår att bestämmelsen är tillämplig inte bara då en sekretessregel direkt medger utlämnande av uppgifter för forskningsändamål utan även då utlämnande för sådant ändamål sker efter en skadebedömning (Regner m.fl.,

text: Sekretesslagen

text: , En kommentar, s. 13:5).

text: Förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: kan användas för att undanröja risk för skada, men eller annan olägenhet som enligt bestämmelse om sekretess utgör hinder att lämna uppgift till enskild. Ett förbehåll inskränker rätten för en mottagare av uppgifter att förfoga över uppgifterna. Ett förbehåll kan t.ex. gälla förbud mot vidarespridning av handlingens innehåll eller publicering av namn. Genom ett förbehåll uppkommer en tystnadsplikt för den person förbehållet riktar sig till.

text: Av lagtexten framgår att ett beslut om förbehåll ska fattas av myndigheten. Rätten att besluta på myndighetens vägnar kan delegeras till viss befattningshavare. Den som begärt att få ut en allmän handling och utfår handlingen med ett förbehåll har rätt att överklaga,

text: 2 kap. 15 §

text: TF och

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: Användandet av sekretessförbehåll finns belysta i flera tidigare JO-beslut, se bl.a. JO:s ämbetsberättelser 1992/93 s. 197 och 1994/95 s. 574. I

text: RÅ 2007 not. 45

text: upphävde Regeringsrätten ett beslut om förbehåll som givits en alltför generell utformning (jfr vidare

text: RÅ 2007 not. 132

text: ). Frågor kring användande av förbehåll i samband med utlämnande av handlingar från arkivmyndigheter behandlas i Offentlighets- och sekretesskommitténs betänkande Ny sekretesslag,

text: SOU 2003:99 s. 208

text: f.

text: Bedömning

text: I sitt beslut den 28 november 2008 uttalade JO Axberger följande. Sekundär sekretess i forskningsverksamhet Av AA:s begäran framgick att han var verksam vid Stockholms universitet i ett forskningsprojekt finansierat av Vetenskapsrådet. Han framförde även ytterligare argument för att han ”utan föregående granskning” borde få tillgång till det efterfrågade materialet. I sin avslutande inlaga till JO har han vidare framhållit att forskningen utförs under myndighetsansvar och att han inte har skyldighet att acceptera ”andra myndigheters” förbehåll.

text: Mot den bakgrunden vill jag peka på bestämmelsen i

text: 13 kap. 3 § sekretesslagen

text: om sekundär sekretess när uppgifter lämnas ut till en myndighet för dess forskningsverksamhet. Om AA begärde uppgifterna för universitetets räkning och landsarkivet hade behandlat begäran i enlighet med detta, skulle ett utlämnande av materialet ha medfört att den sekretess som gällde hos landsarkivet följt med till Stockholms universitet. Landsarkivet bedömde som framgått att ett utlämnande till AA kunde ske med förbehåll. Den allmänna sekretessbedömning som då gjordes av materialet talar för att det med tanke på bestämmelsen i 13 kap. 3 § hade kunnat lämnas ut till Stockholms universitet, och då utan förbehåll, i enlighet med AA:s begäran. Möjligheten att lämna ut handlingar med förbehåll Saken kom i stället att behandlas som en fråga om utlämnande till AA personligen. Landsarkivet informerade därvid AA om att han genom att acceptera ett på visst sätt uppställt förbehåll, som avsåg vissa delar av materialet, kunde få tillgång till de handlingar han önskade.

text: Sekretesslagen

text: är en del av offentlighetslagstiftningen. Denna bygger på tanken att uppgifter inom det allmännas verksamheter i största möjliga utsträckning ska vara tillgängliga för allmänheten. Förbehållsregelns funktion i det sammanhanget är att vidga insynen, genom att erbjuda tillgång till uppgifter som annars skulle ha omfattats av sekretess, för den som är beredd att godta vissa begränsande villkor.

text: Det finns vissa restriktioner för hur sekretessförbehåll kan användas. I kommentaren till

text: sekretesslagen

text: anges att förbehåll inte kan meddelas i förväg för en viss typ av information utan ska föregås av en prövning i varje särskilt fall. Därvid hänvisas till de två ovan nämnda JO-besluten, JO 1992/93 s. 197 och 1994/95 s. 574 (Regner m.fl.,

text: Sekretesslagen

text: , En kommentar, s. 14:61).

text: Det förstnämnda beslutet gällde ett antal polismyndigheter, som rutinmässigt lämnat ut brottsanmälningar till s.k. brottsofferjourer. Rutinerna skilde sig något åt emellan de olika myndigheterna, men de innefattade genomgående vissa i förväg uppställda, generella förbehåll angående sekretess. Förbehållen riktade sig till dem som deltog i brottsofferjourernas verksamhet. JO fann att brottsanmälningar inte kunde lämnas ut på det sättet och anförde bl.a. Bedöms en av sekretess omfattad handling kunna lämnas ut med förbehåll måste utlämnandet i varje särskilt fall föregås av ett beslut i saken som skall dokumenteras i polisärendet. Ett sådant beslut skall ange vilken handling det är fråga om, vem handlingen lämnas ut till och som därmed är bunden av förbehållet beträffande just den handlingen och vad förbehållet har för innebörd. Detta är bl.a. en förutsättning för att det straffansvar som bär upp regeln om förbehåll skall kunna aktualiseras. JO uttalade även att en ordning med i förväg lämnade generella sekretessförbehåll kunde ge mottagarna av de handlingar som lämnades ut uppfattningen att de inte hade rätt att förfoga heller över de uppgifter som inte omfattades av sekretess. Enligt JO innebar förfarandet vidare att det rent faktiskt inte skulle gå att utkräva något straffrättsligt ansvar om sekretessbelagd information röjdes av någon vid brottsjourerna, eftersom det inte beträffande de enskilda handlingarna skulle gå att konstatera till vem de med förbehåll utlämnats.

text: Det senare ärendet hade samband med att Televerket bolagiserades och omvandlades till Telia AB. Televerkets arkiv skulle då överlämnas till Riksarkivet. Telia AB hade emellertid ett löpande behov av detta material. Arkivet lånades därför ut till Telia AB, varvid Riksarkivet ställde upp ett till anställda vid det nya bolaget riktat förbehåll som ålade dessa en viss tystnadsplikt. JO fann att det var fråga om generella, i förväg lämnade, beslut om förbehåll. De hade en så generell räckvidd att de tangerade området för normgivning. Med hänvisning till JO 1992/93 s. 197 ansåg JO att förbehållsregeln i

text: sekretesslagen

text: 14 kap. 9 §

text: inte kunde användas så som Riksarkivet gjort.

text: Även ett äldre ärende bör omnämnas. I JO 1986/87 s. 193 aktualiserades möjligheten att till familjehemsföräldrar lämna ut sekretesskyddade uppgifter om barnens förhållanden. JO anförde där att ett förbehåll måste vara knutet till vissa bestämda uppgifter; det får inte vara generellt ”i den meningen att man begränsar mottagarens möjlighet att föra vidare uppgifter som han/hon framdeles kommer att få del av”.

text: Frågan är om de begränsningar av möjligheten att använda sekretessförbehåll som kommit till uttryck i dessa fall även gäller i detta ärende. Förbehållet har här riktats till en enskild forskare. Det har inte lämnats i förväg – ”in blanco” – utan det har avgränsats till ett visst föreliggande och preciserat, om än omfattande, material samt anger i vilket avseende sekretess beträffande detta i princip råder.

text: Förhållandena skiljer sig därmed från det som bedömdes i de omnämnda JObesluten. Förbehållet är generellt endast i så måtto att det bland de handlingar som utlämnas även finns uppgifter som är offentliga. Att så är fallet framgår dock klart av förbehållets innehåll, som inte kunnat ge mottagaren något vilseledande intryck angående dennes rätt att fritt förfoga över materialet i dess offentliga delar. Inte heller är det så utformat att förutsättningarna för utkrävande av straffrättsligt ansvar i jämförelse med vad som i övrigt gäller inom sekretessrätten brister i tydlighet.

text: Att handlingar måste kunna lämnas ut med förbehåll trots att förbehållet inte i var enskild detalj preciserar vilka av de utlämnade uppgifterna som är offentliga och vilka som berörs av sekretessregler framstår som självklart; det är sällan som allt i en handling som kan tillhandahållas med förbehåll annars skulle vara i sin helhet sekretessbelagt.

text: Som en jämförelse kan nämnas att förbehållsregeln kan användas för andra former av insyn i allmän verksamhet än sådan som sker genom utlämnande av handlingar. Det förekommer således att utomstående personer som i exempelvis studieeller forskningssyfte besöker en anläggning eller deltar i en myndighets verksamhet får göra det under villkor av att de godtar ett förbehåll om sekretess. Ett sådant förfarande har stöd i

text: sekretesslagens

text: förarbeten, se

text: prop. 1979/80:2 s. 351

text: . Konsekvensen av detta är att den utomstående får del av både offentliga och sekretessbelagda uppgifter samt själv – under straffansvar – får hålla rätt på vad som är vad. Det är i sådana sammanhang inte möjligt att på förhand exakt ange vilka uppgifter som hör till den ena eller den andra kategorin. Ibland kan osäkerheten om vad den utomstående därvid kan komma att få inblick i vara så stor att ett förbehåll inte är ett tjänligt sätt att skydda de sekretessintressen som föreligger. Sekretessen utgör då hinder mot att insyn erbjuds på detta sätt (jfr Justitiekanslerns beslut 2001-03-21, dnr

text: , som gällde möjligheten att låta ett TV-team följa polisens verksamhet och JO:s beslut 2008-09-05, dnr 4150- 2007, som gällde Kustbevakningens medverkan i en TV-serie).

text: Såvitt angår farhågorna för att ett förbehåll felaktigt ger mottagaren intrycket att uppställda begränsningar även gäller offentligt material kan tilläggas, att den som fått handlingar utlämnade till sig med ett förbehåll inte är avskuren från möjligheten att senare få den begränsning av sin begäran som förbehållet innebär prövad. Om den som mottagit sin under sådana omständigheter finner uppgifter som han eller hon vill kunna förfoga över på ett friare sätt kan vederbörande begära att förbehållet i denna del hävs. Avslås detta ska det ske genom ett beslut som kan överklagas i domstol (jfr t.ex.

text: RÅ 1990 not. 40

text: , där en sådan situation förelåg).

text: Av central betydelse för möjligheten att lämna ut annars sekretessbelagda handlingar med förbehåll är vilken eller vilka sekretessregler som är tillämpliga samt för vilket ändamål och till vem utlämnande sker. Ett förbehåll av en viss typ kan således tänkas vara godtagbart i en utlämnandesituation men inte i en annan, beroende på om det i sammanhanget aktuella sekretessintresset kan tillgodoses genom förbehållet eller inte. I det nu aktuella fallet ska särskilt beaktas att det var fråga om utlämnande för forskningsändamål till en forskare verksam vid en

text: etablerad forskningsinstitution inom ramen för ett av Vetenskapsrådet finansierat och, får det antas, etikgranskat forskningsprojekt.

text: Sammanfattningsvis är den avgörande frågan för möjligheten att med stöd av förbehållsregeln lämna ut annars sekretessbelagda uppgifter huruvida de intressen sekretessregleringen ska skydda i det enskilda fallet kan tillgodoses på ett tillfredsställande sätt genom uppställandet av ett förbehåll. I det nu aktuella ärendet har landsarkivet bedömt att sekretessintresset kunde skyddas genom ett förbehåll. Jag har utifrån vad som framkommit inte anledning att ifrågasätta den bedömningen. Förbehållet som sådant synes uppfylla de krav som kan ställas på ett sådant, med reservation för att det av de handlingar som tillställts JO inte framgår om det avfattats som ett beslut med överklagandehänvisning. I princip är det således möjligt att förfara så som landsarkivet i sin information till AA föreslog och sedermera också förfor.

text: Överklagande av utlämnande mot förbehåll Uppställande av ett förbehåll enligt

text: 14 kap. 9 § sekretesslagen

text: innebär att en begäran om utlämnande på en gång beviljas och avslås. Förfarandet har i och för sig ett inslag av överenskommelse mellan myndigheten och mottagaren; om förbehållet godtas lämnas de uppgifter detta avser ut, om det inte godtas sker inget utlämnande. Förbehållet kan emellertid inte ges formen av ett civilrättsligt avtal, jfr JO 1995/94 s. 574. I praktiken saknas det utrymme för att handlägga ett utlämnande med förbehåll på annat sätt än som ett avslagsbeslut. Ett sådant beslut ska fattas av myndigheten. Det kan som framgått överklagas och ska innehålla en hänvisning om hur överklagande kan ske.

text: Inget hindrar att den som begärt att få ut en allmän handling under hand meddelas att handlingen i princip omfattas av sekretess men att utlämnande med förbehåll kan aktualiseras. Ärendets fortsatta hantering blir då beroende av hur sökanden ställer sig till detta. Försåvitt handläggningen avslutas med att begäran till någon del avslås eller beviljas med förbehåll krävs dock alltså ett beslut från myndighetens sida.

text: I detta fall tillställdes AA ett brev, där han informerades om att utlämnande kunde ske under vissa villkor. I brevet fanns även en överklagandeanvisning. Det överklagande AA i anledning härav gav in avvisades av kammarrätten. I avvisningsbeslutet sägs att kammarrätten av landsarkivets skrivelse inte kunnat utläsa ”att landsarkivet efter en sekretessprövning avslagit AA:s begäran om att få ut de aktuella handlingarna, eller att handlingarna lämnats ut med förbehåll”. Detta kan inte uppfattas på annat sätt än att landsarkivet enligt kammarrätten inte hade fullgjort sina skyldigheter i anledning av den begäran som förelåg. Eftersom AA:s begäran kvarstod borde landsarkivet ha återupptagit sin handläggning och fattat ett överklagbart beslut. Genom att AA godtog förbehållet tog ärendet en ny vändning och handläggningen avslutades i stället med det utlämnande med förbehåll som ovan beskrivits.

text: Landsarkivet har i sitt yttrande till JO anfört att man anser sig ha handlagt ärendet korrekt. Så är som framgått inte fallet. Landsarkivet har brustit genom att inte, vare

text: sig i det första skedet eller omgående efter kammarrättens beslut, fatta ett överklagbart beslut i ärendet. Jag noterar emellertid också att landsarkivet genomgående haft ambitionen att tillmötesgå AA i dennes forskningsprojekt och att de förslag som framfördes från landsarkivets synpunkt framstår som konstruktiva. AA hade emellertid rätt att avvisa dessa förslag. När så skedde var det landsarkivets skyldighet att på ett formellt korrekt sätt handlägga hans begäran. För sin underlåtenhet att göra detta bör landsarkivet kritiseras.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Grundläggande fri- och rättigheter
Proportionalitetsprincipen
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Umeå, för hanteringen av försändelser till en intagen

sammanfattning: En anstalt får kritik för vanemässigt omhändertagande av teckningar och målningar adresserade till en intagen. Utredningen visar att anstalten har omhändertagit innehållet i försändelser både före och efter att ett vykort med misstänkt narkotika påträffats i den intagnes bostadsrum och även efter att en analys av det misstänka vykortet visat negativt resultat. JO konstaterar att det måste ske en individuell prövning i varje enskilt fall för att ett omhändertagande ska bli aktuellt och noterar att anstalten inte har tillämpat det tillvägagångssätt som beskrivs i Kriminalvårdens egen handbok. Där anges att försändelser som vid granskning verkar misstänkta ska skickas till Nationellt forensiskt centrum (NFC) för analys. Enligt JO har anstaltens hantering av den intagnes försändelser inte varit proportionerlig.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 april 2022 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Umeå, samt två namngivna kriminalvårdare där. Han anförde bl.a. följande.

text: Kriminalvårdarna har flera gånger, utan motivering, kopierat hans inkommande post och försett honom med kopian. Vid ett tillfälle fick han en kopia av en målning som en vän gjort till honom. Ett sådant konstverk kostar mycket pengar. Han vet inte om originalmålningen har förstörts, t.ex. genom att någon vikt den. Han upplever det som kränkande, bestraffande och opersonligt att endast få ta del av kopior av sin post.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet hämtades in och granskades. JO uppmanade därefter Kriminalvården att yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan. Av yttrandet skulle även anstaltens rutiner för kvarhållande och omhändertagande av försändelser framgå.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen, huvudsakligen följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom att hämta in uppgifter från anstalten Umeå samt kriminalvårdsregistret, KVR.

text: Anstalten Umeås rutin gällande kvarhållande och omhändertagande av försändelser. Av utredningen framgår att anstalten Umeå i sitt dagliga arbete följer Kriminalvårdens föreskrifter samt den hantering som finns angiven i Kriminalvårdens handbok om försändelser (

text: ) när det gäller t.ex. hur granskning av inkommande försändelser ska göras, hur omhändertagande dokumenteras, hur underrättelse till klienten sker och när en försändelse kan kvarhållas. Utöver detta har anstalten lokalt framtagna rutiner som förtydligar den praktiska hanteringen, bland annat gällande vilken funktion som tar om hand den inkommande/utgående posten, vilka funktioner som har delegation för postgranskning och förtydligande av vilken funktion som har behörighet att fatta beslut om kvarhållande av försändelser i anstalten. När anstalten inte kan säkerställa att innehållet i en försändelse inte är kontaminerat med narkotika, såsom t.ex. färgteckningar, eller pappersark med applikationer såsom klistermärken eller limmade lager med papper omhändertas innehållet i försändelsen och en kopia lämnas istället ut till den intagne. Det som omhändertagits förvaras antingen i värdeskåp eller i en transportbox. Omhändertagna försändelser som får plats i värdeskåpet förvaras i värdeskåpet, anstalten uppger att en försändelse i A4-format skulle ha förvarats i värdeskåp.

text: Omständigheterna gällande omhändertagande av AA:s post Vid en visitation på AA:s bostadsrum den 30 november 2021 påträffas ett vykort som anstaltens narkotikahund tydligt markerar på. Vykortet har ett mindre kort fastklistrat i mitten. Det mindre kortet var delvis upprivet och under det påträffades ett vitt pulver. Vykortet skickades på analys till Nationellt forensiskt centrum, NFC. Anstalten upprättade även ett ärende om misstänkt misskötsamhet men beslutade den 1 februari 2022 att misskötsamheten inte var styrkt då analysen hos NFC visade att vykortet inte innehöll något spår av narkotika, dopningsmedel, eller annan hälsofarlig vara. Anstalten uppger vidare att AA vid ett flertal tillfällen mottog teckningar målade med gelpennor/vattenfärger och teckningar med klistermärken och anstalten valde att omhänderta dessa teckningar då det inte kunde säkerställas att de inte var kontaminerade med narkotika. Inga skriftliga meddelanden har kvarhållits eller omhändertagits. Anstalten uppger att inga av de omhändertagna teckningarna skickades till NFC för analys. Kriminalvården kan utifrån dokumentationen av omhändertagande som gjorts i KVR konstatera att innehåll i försändelser har omhändertagits både innan och efter vykortet med misstänkt narkotika påträffades i bostadsrummet och även efter det att NFC:s analys av det misstänkta vykortet kommit tillbaka negativt. Det har inte gått att utreda om de teckningar som AA hänvisar till förvarades i transportbox eller värdeskåp. AA har i sin anmälan särskilt påtalat att en målning i A4-format omhändertagits och utifrån anstaltens rutin bör försändelsen därmed ha förvarats i värdeskåp. AA är villkorligt frigiven och Kriminalvården har från AA inte mottagit något klagomål avseende att teckningarna skulle ha skadats under den tid de varit omhändertagna av Kriminalvården.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 5 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten.

text: Av Kriminalvårdens allmänna råd till

text: 5 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att ett omhändertagande enligt 5 kap. 2 § FäL av andra tillhörigheter än pass och pengar innebär inte någon annan inskränkning i den intagnes rätt att disponera tillhörigheterna utöver att han eller hon inte får inneha dem. Omhändertagande av personliga tillhörigheter kan ske t.ex. vid kontroll av bostadsrum, kroppsvisitation eller granskning av försändelser. Skriftliga handlingar, t.ex. brev, böcker, tidskrifter eller tidningar, får dock inte omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: vid granskning, dvs. innan befordran. Detta hindrar inte att försändelsen i vissa fall hålls kvar med stöd av

text: 7 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: . Av 7 kap. 8 § FäL framgår att en försändelse som har granskats ska, om inte särskilda skäl talar mot det, lämnas ut till den intagne så snart som möjligt och senast när han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Av de allmänna råden till

text: 7 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att särskilda skäl mot att lämna ut en granskad försändelse kan finnas om ordningen eller säkerheten skulle äventyras vid befordran av försändelsen. Om försändelsen innehåller information som kan utgöra fara för någon annans liv eller hälsa eller uppgifter som kan äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten även efter att den intagne frigivits kan det finnas särskilda skäl att hålla kvar försändelsen även efter den tidpunkten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården bedömer att det, utifrån den visitation som genomförts i AA:s bostadsrum har funnits skäl för att, i varje fall under en begränsad period, omhänderta de till AA adresserade teckningarna och istället förse honom med kopior. Detta för att säkerställa att narkotika inte kommer in i anstalten. Kriminalvården bedömer dock att en ny bedömning av behovet av omhändertagande skulle ha gjorts senast efter att NFC:s analys visat sig vara negativ. Kriminalvården bedömer också att anstalten borde ha övervägt att skicka de omhändertagna teckningarna till NFC för analys om det fanns misstanke om att dessa var kontaminerade med narkotika. Anstalten har under utredningen konstaterat att de behöver se över sin rutin, och genomföra utbildningsinsatser, för att säkerställa att omhändertagande av t.ex. färgteckningar inte görs slentrianmässigt utan att en bedömning görs i varje enskilt fall om det finns skäl att omhänderta innehållet i en försändelse på grund av misstanke om narkotika. Kriminalvården instämmer i den bedömningen. Gällande hanteringen av de omhändertagna försändelserna bedömer Kriminalvården att det i utredningen inte framkommit något som tyder på att anstalten har hanterat AA:s omhändertagna försändelser på ett vårdslöst sätt.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för viss rättslig reglering. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: Av

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: (RF) följer att var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Vidare anges i

text: 2 kap. 6 § första stycket

text: RF att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse.

text: Informationsfriheten och rätten till förtrolig kommunikation får begränsas genom lag, se

text: 2 kap. 20 §

text: RF. För intagna i anstalt har det genom bestämmelserna i

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: och

text: 7 kap.

text: 9 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: FäL, gjorts vissa begränsningar i deras möjligheter att sända, ta emot och inneha försändelser. Dessa regler ger Kriminalvården rätt att under vissa givna förutsättningar granska, kvarhålla och omhänderta försändelser till eller från en intagen.

text: Granskning, kvarhållande och omhändertagande av en försändelse utgör kontroll- och tvångsåtgärder. Vid samtliga sådana åtgärder ska proportionalitetsprincipen beaktas. Principen kommer till uttryck i 1 kap. 6 § andra stycket FäL och medför därmed att en försändelse endast får granskas, kvarhållas och omhändertas om åtgärden står i rimlig proportion till syftet. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig så ska den användas i stället.

text: Med begreppet försändelse avses varje försändelse, t.ex. brev, skriftliga meddelanden, andra skriftliga handlingar och paket, som är avsedda att genom Kriminalvårdens försorg befordras till eller från en intagen (se

text: prop. 2009/10:135 s. 110

text: Enligt 7 kap. 7 § FäL får, i andra fall än vad som avses i 6 §, en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen 1. innehåller något otillåtet föremål, eller 2. är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något annat liknande förfarande.

text: Av 7 kap. 19 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), FARK Fängelse, framgår att en försändelse till eller från en intagen ska befordras eller hållas tillgänglig för den intagne samma dag som försändelsen kommer till anstalten, om det är möjligt och försändelsen inte ska granskas.

text: Granskning av en försändelse ska ske skyndsamt. Efter granskningen ska försändelsen lämnas ut till den intagne så snart som möjligt om den inte ska omhändertas enligt 5 kap. 2 § eller 8 kap. 8 eller 9 §§ FäL eller hållas kvar enligt

text: 7 kap. 8 § samma lag

text: . Detta följer av 7 kap. 23 § första stycket FARK Fängelse.

text: Av Kriminalvårdens handbok om försändelser (

text: ) framgår att granskningen kan behöva innefatta att en försändelse skickas till t.ex. NFC om misstanke uppstår om att en inkommande skriftlig försändelse, en teckning eller liknande är preparerad med en otillåten substans (t.ex. narkotika). Vidare anges att anstalten eller häktet i sådant fall, med hänsyn till proportionalitetsprincipen, bör ta en kopia av försändelsen och lämna den till den intagne.

text: Kriminalvården har i sitt remissyttrande redogjort för bestämmelserna om kvarhållande och omhändertagande i 7 kap. 8 § respektive 5 kap. 2 § FäL. När en inkommande försändelse hålls kvar befordras den inte till den intagne. Ett

text: omhändertagande innebär att försändelsen, då betraktad som en personlig tillhörighet, tas om hand av Kriminalvården. Omhändertagandet leder inte till någon annan inskränkning i den intagnes dispositionsrätt än att han eller hon är förhindrad att just inneha tillhörigheten. Den intagne är oförhindrad att t.ex. skicka tillhörigheten till en anhörig eller annan person utanför anstalten (se

text: prop. 2009/10:135 s. 134

text: När en försändelse omhändertas eller kvarhålls ska den intagne, enligt 14 respektive

text: 21 §§ fängelseförordningen (2010:2010)

text: , underrättas om åtgärden. Om det finns särskilda skäl kan Kriminalvården avstå från att underrätta den intagne om att en försändelse har kvarhållits. Något sådant undantag finns inte vid omhändertagande. Till skillnad från vad som gäller för kvarhållande ska en omhändertagen tillhörighet dessutom alltid lämnas ut till den intagne senast i samband med att denne inte längre ska vara frihetsberövad.

text: JO har tidigare uttalat att en försändelse, utifrån nu gällande lagstiftning, endast kan hållas kvar eller befordras och att ett omhändertagande alltså kan bli aktuellt först efter att försändelsen har befordrats (se JO 2014/15 s. 182). I Kriminalvårdens egna föreskrifter anges dock att en försändelse efter granskning ska lämnas ut till den intagne så snart som möjligt om den inte ska omhändertas eller hållas kvar. Som myndigheten noterar i sin handbok om försändelser har således JO och Kriminalvården gett uttryck för olika uppfattningar i frågan.

text: Enligt handboken ger bestämmelsen i 5 kap. 2 § FäL, där uttrycket ”ta emot” används, Kriminalvården rätt att under vissa förutsättningar omhänderta tillhörigheter i försändelser i stället för att befordra dem. Som exempel anges att det till en intagen inkommer en försändelse som efter granskning visar sig innehålla en tillhörighet som en intagen normalt inte får inneha, t.ex. en mobiltelefon. I en sådan situation anser Kriminalvården att mobiltelefonen med stöd av 5 kap. 2 § FäL kan omhändertas före befordran.

text: Bedömning

text: JO granskar främst att myndigheter har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO kan inte ändra myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall. Det gör att jag inte kommer att uttala mig om det var riktigt i sak av anstalten att ta om hand försändelserna till AA.

text: Av utredningen framgår att anstalten efter visitation av AA:s bostadsrum omhändertog ett vykort som skickades till NFC för analys av om det innehöll narkotika. Det är vidare utrett att anstalten under en period, både före och efter att vykortet hade påträffats i AA:s bostadsrum samt även efter att det negativa resultatet av NFC:s analys av vykortet blivit känt, tog om hand teckningar och målningar som var adresserade till honom.

text: Som jag redogjort för under rubriken Rättslig reglering m.m. har JO tidigare uttalat att en försändelse endast kan hållas kvar eller befordras och att ett omhändertagande således kan bli aktuellt först efter att försändelsen har befordrats. Kriminalvården har inte uttryckligen redogjort för om de aktuella teckningarna och målningarna först befordrades till AA. Av remissvaret framgår emellertid att anstalten inte kunde säkerställa att de inte var preparerade med narkotika och att AA i stället försågs med kopior, vilket antyder att originalen aldrig befordrades till honom.

text: Jag har i och för sig inte några synpunkter på om en anstalt eller ett häkte under en period, i anslutning till att t.ex. ett vykort med misstänkt narkotika påträffas i en intagens bostadsrum, är extra vaksam vid hanteringen av inkommande försändelser till den intagne. Det måste dock ske en individuell prövning i varje enskilt fall för att en tvångsåtgärd i form av omhändertagande eller kvarhållande ska bli aktuell.

text: I förevarande fall har anstalten inte tillämpat det tillvägagångssätt som beskrivs i Kriminalvårdens egen handbok, nämligen att låta granskningen innefatta att misstänkta försändelser skickas till NFC för analys. Anstalten har i stället efter att det konstaterats att en inkommande försändelse till AA innehållit en teckning eller målning omhändertagit densamma. Det är förvisso positivt att anstalten har försett AA med kopior av dessa eftersom han då inte helt fråntagits sin rätt till kommunikation med omvärlden. Av utredningen framgår emellertid att försändelser omhändertagits såväl före som efter händelsen med vykortet. Enligt min uppfattning kan detta förfarande inte förstås på något annat sätt än att anstalten vanemässigt omhändertagit teckningar och målningar adresserade till AA. Ett sådant förfarande är inte proportionerligt och anstalten förtjänar kritik för det inträffade. Jag ser positivt på att anstalten under utredningen av ärendet har konstaterat att det finns behov av att se över rutinen för hantering av inkommande försändelser och att genomföra utbildningsinsatser. Jag utgår från att detta nu har skett.

text: Det här ärendet berör frågan om när innehållet i en försändelse kan omhändertas, dvs. om det kan bli aktuellt med en sådan åtgärd före befordran. Saken har även uppmärksammats vid bl.a. min inspektion av anstalten Mariefred i maj 2022 (se inspektionsprotokollet i JO:s ärende med dnr 3636-2022). Som redovisats har JO och Kriminalvården gett uttryck för olika uppfattning i frågan. Jag finner inte skäl att nu göra några uttalanden. För närvarande utreder jag dock flera ärenden mot Kriminalvården som rör posthantering. Det kan därför finnas anledning för mig att återkomma till detta.

text: AA har i sin anmälan uttryckt oro för att en originalmålning som anstalten tagit om hand kan ha kommit till skada. Det finns inte något stöd i den befintliga utredningen för att så ska ha skett. Jag har därmed inte grund för att uttala någon kritik mot anstalten i denna del.

text: Det som i övrigt har kommit fram motiverar inte några uttalanden från min sida.


title: Handläggningen hos överåklagare av en anmälan mot en kammaråklagare för försummelser i tjänsten

text: I ett beslut den 7 december 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO kritiserade advokaten AA överåklagaren BB vid Åklagarmyndigheten i Göteborg för att hon inte hade fattat beslut i ett ärende där han riktat klagomål mot dåvarande kammaråklagaren CC för försummelser i tjänsten.

text: Utredning

text: Diarieblad och akten i Åklagarmyndighetens i Göteborg ärende – – – samt akten i myndighetens ärende – – – infordrades och granskades.

text: Vid granskningen av diariebladet och akten i ärende – – – framkom att anmälan inkom den 20 februari 1998 och i brottmålsdiariet handlades under kategorin tjänstefel. Den 30 april 1998 begärde kansliåklagaren DD att CC skulle yttra sig över innehållet i AA:s anmälan. CC inkom med ett yttrande den 22 maj 1998.

text: Riksåklagaren anmodades att inkomma med utredning med avseende på handläggningen av advokaten AA:s anmälan m.m. i Åklagarmyndighetens i Göteborg ärende – – –.

text: Riksåklagaren skulle också yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Riksåklagaren (biträdande riksåklagaren EE) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats yttranden från överåklagaren BB och numera biträdande chefsåklagaren DD. DD

text: Handläggningen

text: Ifrågavarande ärende gäller en anmälan från advokat AA Enligt anmälan skulle dåvarande kammaråklagaren CC inte ha vidtagit ”några åtgärder” med anledning av

text: ett antal anmälda överträdelser av besöksförbud. Vidare anmärkte AA på innehållet i ett telefax som CC sänt till honom. Av utdrag ur diariet kan jag utläsa att ärendet anhängiggjordes den 20 februari 1998 och att det fem dagar därefter överlämnades till min dåvarande kollega Magnus Bolin för beredning. Jag kan inte utläsa när ärendet överlämnades till mig för beredning. Jag brukar dock alltid omgående gå igenom ett nytt ärende för att göra en prioritetsbedömning. Jag utgår från att jag gjort det även i detta fall. Jag kommer dock ihåg att jag efter genomgången av ärendet omgående tog kontakt med CC. Anledningen till att jag kommer ihåg detta är att hon inom kort skulle gå i pension. Efter genomgången och kontakten med CC så kunde jag snabbt konstatera att CC hade vidtagit åtgärder för att utreda de anmälda överträdelserna. Jag fick vidare klart för mig att Göteborgs tingsrätt den 10 november 1997 dömt den tilltalade till fängelse i åtta månader och att ett flertal av de anmälda överträdelserna låg i tiden före domen. CC nämnde att fråga kunde bli om förundersökningsbegränsning beträffande de gärningar som låg i tiden före tingsrättsdomen (se beslut den 25 juni 1998). Beträffande de överträdelser som inträffat efter tingsrättens dom väcktes sedermera åtal (se beslut den 30 oktober 1998). Jag fick i uppdrag att anmoda CC att avge ett yttrande. Av handlingarna kan jag se att jag gjorde detta den 30 april 1998. Ett yttrande från CC förelåg den 22 maj 1998. Därmed var ärendet i princip klart att förbereda för en föredragning. Mot bakgrund av vad som sålunda framkommit i ärendet fann jag ingen anledning att handlägga ärendet med förtur. Av handlingarna framgår att jag vid två tillfällen besvarat förfrågningar från AA om när beslut kunde förväntas i ärendet. Vid det första tillfället (980625) besvarade jag förfrågan per telefon och vid det andra tillfället (990216) per brev. Vid det första tillfället har jag troligen upplyst AA om att handläggningstiden var lång. Vid det andra tillfället var det min ambition att ärendet skulle bli klart under första kvartalet 1999. Det mål som överåklagaren då hade satt upp var att alla överprövningsärenden och så kallade klagomålsärenden som inkommit under första halvåret 1998 skulle vara avverkade senast per den 30 juni 1999. Den 1 juni 1999 tillträdde jag en annan tjänst. Det var min ambition att ärendet skulle vara klart innan dess – jag påbörjade till och med arbetet med att förbereda en föredragning. Under maj månad i år var jag under viss tid ensam kansliåklagare och tyvärr hann jag inte med ärendet. Under juni månad förberedde och föredrog jag några andra ärenden som jag blivit ombedd att slutföra. Inte heller då räckte tiden till. Ärendet är numera avgjort.

text: Kansliåklagarens arbetsuppgifter

text: För att ge en rättvis bild av mina arbetsuppgifter och framförallt av min arbetsbelastning under tiden som kansliåklagare vill jag anföra följande. Jag var kansliåklagare under tiden oktober 1996–den 31 maj 1999. Från och med maj månad 1997 var vi två kansliåklagare. Till kansliåklagarens arbetsuppgifter av juridisk art hörde att bereda och föredra överprövningsärenden, klagomålsärenden och remissyttranden av olika slag. Under 1997 inkom 347 överprövningsärenden och 51 klagomålsärenden. Under 1998 och första halvåret 1999 inkom 322/62 respektive 166/25 ärenden. Till arbetsuppgifterna hörde även att biträda överåklagaren och biträdande överåklagaren i uppgifter av administrativ karaktär. Jag har således biträtt i arbetet med till exempel verksamhetsplanering, återrapportering, säkerhet och tillsyn. Ofta fick jag uppdrag att ingå i olika arbetsgrupper såsom till exempel den så kallade lottningsgruppen vars arbetsuppgift var att göra en översyn av vårt lottningssystem.

text: Utöver ovan nämnda arbetsuppgifter hade kansliåklagaren att svara för direkta kontakter med andra myndigheter och med allmänheten. Således kopplades alla inkommande telefonsamtal till kansliåklagaren. Arbetssituationen på överåklagarens kansli har många gånger varit oerhört ansträngd. Jag och min kollega tvingades många gånger att göra ”blixtutryckningar” för att ta itu med en fråga eller ett problem som dök upp och krävde snabb behandling. Under hösten 1998 handlade jag även ett större eko-mål i hovrätten. Arbetet – såväl inom det juridiska som det administrativa blocket –föranledde ständiga omprioriteringar. Sett i ett backspegelperspektiv – särskilt med beaktande av att CC inom kort skulle gå i pension – borde kanske ärendet avgjorts tidigare. Emellertid medförde arbetsbelastningen och de ständiga omprioriteringarna att genomströmningstiden blev lång.

text: BB

text: Som DD anfört i sina upplysningar inkom klagomålen mot CC den 20 februari 1998. Ärendet har varit färdigt för föredragning sedan den 22 maj 1998. Först den 13 september 1999 fattades beslut i ärendet. Det kan utan vidare konstateras att ärendets handläggning tagit oacceptabelt lång tid. Vi har alltsedan 1997 haft en betydande balans av överprövnings- och klagomålsärenden på överåklagarens kansli. Vissa perioder har vi haft en balans på cirka 200– 250 överprövnings- och klagomålsärenden. Varje månad upprättas en balansförteckning över dessa ärenden. Jag har kunnat konstatera att situationen stundtals varit djupt otillfredsställande. Två kansliåklagare bereder och föredrar ärendena antingen för mig eller biträdande överåklagaren. Detta ärende skulle i första hand ha föredragits för mig. Jag hade tidigare anmodat DD att inhämta yttrande från CC. Vi har åtskilliga gånger diskuterat den besvärande balanssituationen. Många ärenden har måst prioriteras på bekostnad av andra. Jag har på olika sätt försökt komma till rätta med problemet. Vid vissa tillfällen har extra föredraganden tjänstgjort på kansliet. Det har emellertid varit svårt att längre perioder avdela åklagare för tjänstgöring på kansliet, eftersom det i hela distriktet rått brist på åklagare och den operativa åklagarverksamheten kommit i första hand. Arbetssituationen är nu betydligt bättre. Enligt en balanslista upprättad 1999-10-04 finns 26 klagomålsärenden i balans varav ett inregistrerades 1998 samt 102 överprövningsärenden varav 12 inregistrerades 1998. Målet är att inte något ärende skall ta längre tid från inkommet till beslut än ett halvår. Ännu så länge är inte målet nått, men vi har kommit ett stycke på väg. Balansen har på det senaste halvåret halverats. Jag kan inte annat än beklaga att ärendet tagit så lång tid.

text: EE anslöt sig till de synpunkter BB avgivit i sitt yttrande och konstaterade att det var beklagligt att handläggningen dragit ut på tiden.

text: Bedömning

text: Anmälan från AA avser påstådda försummelser i tjänsten av en kammaråklagare. Riksåklagaren har föreskrivit (

text: RÅFS 1996:1

text: 4 §) att anmälningar mot åklagare som innehar den tjänsteställning som är aktuell i detta ärende skall handläggas av överåklagare. Uppkommer fråga om att inleda förundersökning eller att göra anmälan till Statens ansvarsnämnd skall ärendet överlämnas till Riksåklagaren.

text: Överåklagaren kan i sin tillsynsverksamhet inhämta yttranden från exempelvis en kammaråklagare över vad som förekommit i ett ärende. I detta fall har ett yttrande inhämtats och biträdande överåklagaren Birgitta Fernqvist har efter att bl.a. ha tagit

text: del av yttrandet, den 13 september 1999, beslutat att inte vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Vid handläggningen av ett ärende av denna art bör överåklagaren först ta ställning till om det redan på grund av innehållet i anmälan finns anledning att inleda förundersökning och, om så befinns vara fallet, överlämna ärendet till Riksåklagaren för ställningstagande. Om förundersökning däremot inte skall inledas bör beslut därom fattas så snart som möjligt. Sedan ställningstagande till frågan om förundersökning skall inledas eller inte föreligger kan överåklagaren övergå till att pröva det anmälda förfarandet inom ramen för ett tillsynsärende och i detta inhämta ett yttrande från berörd åklagare. Att inhämta ett sådant yttrande innan beslut i förundersökningsfrågan föreligger innebär i realiteten att en förutredningsåtgärd vidtas. Som nämnts i tidigare beslut (se JO 1997/98 s. 98) är utrymmet för förutredningsåtgärder ytterst begränsat. Till detta kommer att det tillämpade förfarandet kan innebära en risk att den anmälde åklagaren medvetet eller omedvetet lämnar för honom oförmånliga uppgifter, vilka sedermera kan komma att användas mot honom vid en straffrättslig prövning. Ett sådant förfarande medför således en risk för att åklagarens rättssäkerhetsintressen skulle kunna trädas för när.

text: Det är av grundläggande betydelse för tilliten till samhällets verksamhet för att utreda påstådda brott av exempelvis åklagare, domare och polismän, och därmed ytterst för allmänhetens förtroende för bl.a. åklagarväsendet, att utredningen av anmälningar mot dessa befattningshavare bedrivs på ett i alla hänseenden korrekt sätt. Det för den brottsutredande verksamheten gällande grundsatsen att handläggningen måste ske i sådana former att den inte ger fog för ifrågasättande av de utredande myndigheternas objektivitet har här en alldeles särskild tyngd.

text: Orsaken till att ärendet inte avgjordes tidigare är svår att förstå. Jag är dock medveten om att man inom åklagarväsendet av olika skäl måste prioritera vissa ärenden framför andra. Det framstår emellertid även mot denna bakgrund som anmärkningsvärt att ärendet inte slutförts tidigare än vad nu kom att ske. Jag noterar därför med tillfredsställelse att BB vidtagit åtgärder för att förbättra balanssituationen och att arbetssituationen nu förbättrats.

text: Vad som kommit fram i övrigt ger mig inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Hembesök inom ramen för en utredning om rätt till försörjningsstöd; fråga bl.a. om vilken undersökning handläggaren bör få göra i bostaden

sammanfattning: För att socialtjänsten ska kunna genomföra hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd krävs att den enskilde samtycker till hembesöket. Frivilligheten måste vara reell och socialtjänsten bör diskutera saken med den enskilde så att denne får möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör. Utrymmet för att göra s.k. oanmälda hembesök är mycket begränsat och bör kunna godtas endast i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten befarar att det föreligger en nödsituation. Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning kritiseras för att ha gjort ett oanmält hembesök hos en biståndssökande utan att det förelegat en nödsituation. Förvaltningen kritiseras även för sina rutiner för hembesök, vilka inte anses stå i överensstämmelse med de principer som gäller för hur socialtjänsten ska arbeta.

text: Anmälan

text: AA och BB är döttrar till CC. Döttrarna och CC framförde i en anmälan till JO klagomål mot Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun angående socialtjänstens hantering av ett hembesök hos CC samt avseende ett brev som socialtjänsten en tid efter hembesöket skickade till CC.

text: Till anmälan bifogades det brev som nämndes i anmälan.

text: Utredning

text: JO inhämtade inledningsvis journalanteckningar, beslut och ekonomiska beräkningar från stadsdelsnämnden. Stadsdelsnämnden bifogade även Förvaltningsrätten i Stockholms dom den 23 augusti 2010 i mål nr 22450-10. Därefter begärde JO att stadsdelsnämnden skulle göra en utredning och yttra sig över vad som anförts i anmälan. Nämnden gav in ett yttrande med följande lydelse.

text: Ärendets beredning

text: Ärendet har beretts inom Socialtjänstavdelningen, enheten för Ekonomiskt bistånd.

text: Bakgrund

text: Riksdagens ombudsmän har begärt in ett yttrande från Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd med anledning av inkommet klagomål från AA, BB och CC gällande handläggningen av enskilt ärende. Bakgrunden till anmälan är ett oanmält hembesök som genomfördes den 19 januari 2010 i familjens bostad av två handläggare från stadsdelsförvaltningen. Förvaltningens syfte med hembesöket var att utreda familjebild och boendesituation. I klagomålet anförs inledningsvis att handläggarna bad att få komma in i hemmet utan att uppvisa legitimationshandlingar. CC kände en osäkerhet kring vilka besökarna var och deras ärende, bl.a. på grund av språkliga hinder. Handläggarna tittade därefter runt i bostaden och ställde frågor rörande familjebild och boendesituation, vilket familjen upplevde som respektlöst och kränkande. Man ville bland annat se föräldrarnas sovrum, trots att de är skilda sedan två år tillbaka och bor isär. CC bor tillsammans med tre av barnen, 15, 18, och 20 år gamla, i ett radhus som kostar 12 488 kronor per månad. Familjen står i Stockholms stads bostadskö och uppger att de dagligen söker efter ett mindre och billigare boende. Vidare gjorde handläggarna bedömningen att ytterligare ett vuxet barn är bosatt i hemmet, vilket innebär en reducering av CC:s försörjningsstöd. Den vuxna dottern hävdar att hon vid det aktuella hembesöket endast övernattat hos modern och är folkbokförd på annan adress. Modern behöver mycket hjälp från dottern eftersom hon inte behärskar det svenska språket, bl.a. med räkningar och inköp. Stadsdelsförvaltningen har inte heller beviljat ersättning för avgift till det Kvinnocenter där CC tidigare studerade svenska. ---

text: Förvaltningens redogörelse och yttrande

text: Modern CC, född 54, med familj har varit aktuella på enheten för Ekonomiskt bistånd vid Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning sedan ett flertal år. Socialsekreterare DD (DD) och ekonomihandläggare EE (EE) har sedan den 20 april 2007 varit ansvariga handläggare för CC. Under denna period har familjen varit på inbokade besök som de kommit på respektive spontana besök hos handläggarna ett flertal gånger bl.a. 21 december 2007, 10 mars 2008, 20 mars 2008, 7 maj 2008, 2 september 2008, 13 oktober 2008, 20 februari 2009 och den 21 april 2009. Utöver detta har CC haft kontakt med handläggarna via telefon och brev. Vidare har familjen vid flera tillfällen lämnat sin ansökan personligen till ekonomihandläggare EE. Utifrån dessa tidigare kontakter med CC utgick handläggarna vid hembesöket att de var välkända av CC. CC är kurd från Irak. Ekonomihandläggare EE talar kurdiska och samtal med CC har förts på kurdiska. För samtal med socialsekreterare DD har ekonomihandläggare EE tolkat från kurdiska. Det oanmälda hembesöket den 19 januari 2010 utfördes av socialsekreterare DD och ekonomihandläggare EE. Då de träffat CC flertalet gånger ansåg de att det inte var nödvändigt med någon ytterligare presentation eller legitimering. --- Hembesök görs när utredning kring boendesituationen behövs. I CC:s fall fanns behov av att utreda hur många personer som bodde i bostaden då familjen trots uppmaning inte bytt till billigare boende och det gått mer än tre år sedan boendesituationen uppmärksammades. Innan hembesöket genomförs frågar

text: handläggarna om de får komma in och titta runt. De förklarar också syftet med hembesöket. De sökande har rätt att neka handläggarna att träda in. I sådana fall förklarar handläggarna att det kan komma att påverka utredningen och beslut om ekonomiskt bistånd. Vid hembesök ställs frågor kring familjebild samt boendesituation. Handläggarna ber även att få bli visade runt i bostaden. I vissa fall ber de den boende att visa upp innehåll i garderober, skåp etc. I detta fall blev handläggarna inbjudna. För att utreda familjebild och boendesituation ställdes frågor kring de skilda föräldrarnas samt de vuxna barnens boende. Vid hembesöket gjordes bedömningen att ytterligare ett barn var hemmavarande i bostaden. Denna unga person, som vid hembesöket låg och sov i ett av sovrummen, bör enligt stadens riktlinjer bidra med en del av hyran. En beräkning visade att flickan skulle bidra med 1 561 kronor av moderns hyreskostnad. --- Samtliga beslut om försörjningsstöd där familjen inte beviljats enligt sin ansökan har meddelats med ”anvisning hur man överklagar”.

text: Förvaltningens bedömning

text: Förvaltningen beklagar att familjen upplevt att de inte blivit bemötta på ett respektfullt sätt. Enheten för ekonomiskt bistånd har som del i sin värdegrund åtagit sig att bemöta människor med respekt. Förvaltningen anser att vid minsta osäkerhet om handläggarnas identitet ska arbetslegitimation visas upp. Förvaltningen har efter genomgång av ärendet och de bedömningar som gjorts, konstaterat att handläggningen i övrigt skett i enlighet med gällande lagstiftning och riktlinjer.

text: Som bilaga till yttrandet gav nämnden in ett dokument avseende sina rutiner vid hembesök enligt följande.

text: Rutin för hembesöksrunda

text: Team l och 2 genomför en gemensam hembesöksrunda, en heldag per månad, i syfte att kontrollera osäkra eller tveksamma boenden. På denna hembesöksrunda ska besök göras där det anses olämpligt att ansvarig socialsekreterare och/eller ekonomihandläggare medverkar vid hembesöket. Det kan röra sig om utredning av boenden där  kontraktet ej är trovärdigt (orimlig hyra, många boende i bostaden, en känd oseriös uthyrare eller adress etc.)  fler personer misstänkts vara boende på adressen än vad som uppgivs  fler personer är skrivna på adressen  det misstänks finnas icke-redovisade hemmavarande barn, make/maka eller sambo misstänks finnas --- Ett hembesök på hembesöksrundan kan vara helt spontant eller halvt spontant. Vid ett helt spontant hembesök ringer utredarna på dörren utan föranmälan. Vid ett halvt spontant hembesök ringer utredarna strax innan (ex. nere i porten) och berättar att de är på väg. På detta sätt vet utredaren att klienten är hemma när de ringer på dörren. ---

text: Hembesöket Presentera Er med namn och titel. Visa arbetslegitimationen. Förklara orsaken till hembesöket innan Ni kliver in. Det är viktigt att klienten förstår varför hembesöket görs. Om klienten nekar tillträde upplys om vilka konsekvenser detta kan komma att få för försörjningsstödet.

text: Använd skoskydd för att vid behov snabbt kunna lämna lägenheten. Dessa finns att hämta i vaktmästeriet. Be klienten att Öppna garderober, köksluckor, stängda dörrar etc. Glöm inte syftet med hembesöket. Ställ frågor kring det Ni ser. Och det Ni inte ser men borde se. Kontrollera...  vilka namn som finns på dörren och i porten  att klienten har nycklar till lägenheten  att klienten hittar och vet var saker och ting finns i lägenheten  hur många skor och ytterkläder och vilken typ som finns i hallen  om det finns fotografier och andra personliga tillhörigheter ex. bröllopsfoton, adresserad post, pass, mediciner etc.  hur sovarrangemanget ser ut (många sängar finns det, hur är sängarna placerade, dubbelsäng, är alla sängar bäddade, finns ett avgränsat utrymme för den inneboende)  vilka kläder som finns i garderober och byråer  att det finns mat i kylskåpet/kylen  badrumsskåpet (finns rakartiklar hos en kvinna, smink hos en man, hur många tandborstar?)  om det bor barn i lägenheten, finns det leksaker, ett utrymme för barnen att leka på?  om det finns en p-plats och om det står en bil på den Dokumentation Hembesöket journalförs i Paraply av socialsekreterare eller ekonomihandläggare som utfört hembesöket. Journalanteckningen skrivs ut och lämnas till ansvarig socialsekreterare och ekonomihandläggare för kännedom.

text: JO gav CC och hennes döttrar tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 17 december 2012 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Hembesöket den 19 januari 2010 och stadsdelsförvaltningens rutiner vid hembesök

text: JO har i flera ärenden behandlat frågor som rör förutsättningarna för att göra s.k. hembesök inom ramen för en utredning om rätt till försörjningsstöd (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2011/12 s. 377 och 2011/12 s. 392 samt JO:s beslut den 9 februari 2012, dnr

text: , och den 8 november 2012, dnr 2737-2011).

text: Av JO:s uttalanden i nämnda beslut framgår bl.a. följande. Socialnämnden – dess förvaltning och tjänstemän – kan i vissa ärenden ha ett befogat intresse av att få göra besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från socialnämnden. Det kan t.ex. vara svårt för beslutsfattaren att avgöra om den biståndssökande verkligen bor på en uppgiven adress eller om han eller hon är sammanboende med annan. Den enskilde kan också sakna möjlighet att ta fram egentlig bevisning, som stöder de uppgifter han eller hon lämnat om sina förhållanden och sitt stödbehov. Ett verksamt sätt att få klarhet i fråga om de faktiska förhållandena kan uppenbarligen vara att tjänstemän vid socialnämndens förvaltning gör iakttagelser i samband med ett hembesök.

text: Hembesök är dock ett utredningsmedel som inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det kan aldrig bli fråga om att socialnämnden mot den enskildes vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. Ett sådant intrång kan nämligen strida mot

text: regeringsformens

text: och Europakonventionens bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Ett hembesök får således inte vara påtvingat utan måste äga rum med den enskildes samtycke. Det bör understrykas att frivilligheten måste vara reell. Grundlagsskyddet får inte kringgås genom att myndigheten genom ett hotfullt uppträdande eller genom antydningar om att den enskilde är tvungen att öppna sitt hem för ett besök förmår vederbörande att hörsamma en sådan begäran.

text: När det gäller s.k. oanmälda hembesök uttalade jag i beslut den 21 juni 2011 (JO:s ämbetsberättelse 2011/12 s. 392) bl.a. följande. Principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för socialtjänstens verksamhet. Utrymmet för att inom ramen för ett ärende som rör rätt till ekonomiskt bistånd göra oanmälda hembesök torde således vara mycket begränsat och bör kunna godtas endast i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten befarar att det föreligger en nödsituation. I andra fall ska socialtjänsten, om den anser att det är nödvändigt att göra ett hembesök, diskutera saken med den enskilde så att denne får möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör.

text: I beslut den 8 november 2012, dnr 2737-2012, påpekade jag återigen vikten av att den enskilde ges verklig möjlighet att ta ställning till frågan om hembesök.

text: Såvitt utredningen ger vid handen blev handläggarna vid det nu aktuella hembesöket insläppta i bostaden och det har således inte varit fråga om ett intrång i bostaden i strid mot

text: regeringsformens

text: eller europakonventionens regler om skydd mot husrannsakan eller skyddet för den enskildes hem.

text: Det är ostridigt att hembesöket hos CC var oanmält. Av utredningen i ärendet framgår att hembesöket gjordes i syfte att utreda hur många personer som bodde i bostaden. Det har med andra ord uppenbarligen inte varit fråga om en nödsituation. Socialtjänsten borde därför i förväg ha tagit upp med CC önskemålet om att få göra ett besök i bostaden. Genom att inte göra detta utan att oanmäld komma till CC:s bostad tidigt en morgon har socialtjänsten åsidosatt principer som är grundläggande för socialtjänstens verksamhet. Detta är inte acceptabelt. Av utredningen framgår även att förvaltningen regelmässigt under en dag per månad genomför en ”hembesöksrunda” i ärenden rörande ekonomiskt bistånd. Ett sådant hembesök kan, enligt den ”Rutin för hembesöksrunda” som bifogats remissvaret, vara ”helt spontant”, då utredarna ringer på dörren utan föranmälan. Det kan också vara ”halvspontant”, då utredarna ringer strax innan, t.ex. nere i porten, och berättar att de är på väg. Mot bakgrund av det nyss sagda om oanmälda hembesök är denna rutin inte godtagbar.

text: Av utredningen framgår vidare att handläggarna inte legitimerade sig när de kom till bostaden. CC har anfört att hon var osäker på deras identitet. Nämnden har uppgett att handläggarna, som tidigare hade träffat CC vid många tillfällen under flera års tid, inte ansåg det nödvändigt att legitimera sig. Mot bakgrund av nämndens uppgifter i denna del, vilka inte ifrågasätts, framstår det som märkligt att CC inte skulle ha vetat vilka handläggarna var. Jag har därför förståelse för att handläggarna inte legitimerade sig. Det är naturligtvis inte tillfredsställande om CC upplevde att hon i samband med hembesöket var osäker på vilka handläggarna var. Omständigheterna är dock inte sådana att handläggarnas agerande i denna del föranleder någon kritik från min sida.

text: Det går av utredningen inte att få någon närmare klarhet i vilka frågor i detalj som handläggarna ställde vid hembesöket och hur frågorna ställdes. Det är givetvis beklagligt om CC och AA upplevde att de frågor som ställdes till dem var kränkande. Jag har dock inte tillräckligt underlag för att kunna göra något uttalande i denna del. Av dokumentet ”Rutin för hembesöksrunda”, som jag berört ovan, framgår att handläggarna bör utföra ett flertal kontroller under hembesöket, bl.a. av garderober, kylskåp och badrumsskåp. Dokumentet tycks vara framtaget för denna särskilda ”hembesöksrunda” och det framgår inte av utredningen om rutinerna även används vid hembesök som är föranmälda. Oavsett hur det förhåller sig med den saken kan jag konstatera att flera av de i dokumentet angivna kontrollåtgärderna i hög grad utgör ett intrång i den enskildes integritet. Enligt min mening måste socialförvaltningen, även om den enskilde erbjuder sig att visa sin bostad, iaktta stor försiktighet innan en undersökning av t.ex. badrumsskåp eller kylskåp görs. Jag anser att den rutin som förvaltningen har inte står i överensstämmelse med de principer som gäller för hur socialtjänsten ska arbeta. Skrivelsen den 26 maj 2011 Av utredningen framgår att stadsdelsnämnden den 29 januari 2010 beviljade CC ekonomiskt bistånd. I normberäkningen för perioden togs som inkomst upp hyra från dottern BB mot bakgrund av att BB bedömdes vara boende i bostaden bl.a. på grund av att hon vid hembesöket den 19 januari 2010 hade sovit i bostaden. Detta beslut överklagades av CC och Förvaltningsrätten i Stockholm – som ansåg att nämnden hade saknat fog för sin bedömning att räkna hyresdel från BB som inkomst – biföll överklagandet och medgav att CC för februari 2010 skulle få ytterligare ekonomiskt bistånd motsvarande den beräknade hyran från BB. Den 1 september 2010 betalade nämnden ut ett kompletterande bistånd i enlighet med förvaltningsrättens dom.

text: Av skrivelsen den 26 maj 2011 framgår att socialförvaltningen då gjorde bedömningen att BB bodde hos CC mot bakgrund av att BB vid hembesöket i januari 2010 sov i bostaden. Av samma skrivelse och av nämndens normberäkningar för perioden januari till juni 2011 framgår också att hyra från

text: BB har tagits upp som inkomst vid beräkningen av CC:s ekonomiska bistånd. Beslut om avslag, helt eller partiellt, på en biståndsansökan ska komma till uttryck i ett skriftligt beslut med en tydlig motivering. Det är angeläget att den som har ansökt om bistånd förstår varför myndigheten beslutat som den gjort, inte minst för att kunna bedöma om beslutet ska överklagas. Om en fråga varit uppe för bedömning vid en överinstans prövning av en ansökan om ekonomiskt bistånd för en viss period bör det, om nämnden gör en annan bedömning av samma fråga i ett senare beslut, givetvis framgå av beslutsmotiveringen hur nämndens beslut förhåller sig till överinstansens tidigare beslut (jfr JO:s ämbetsberättelse 2012/13 s 299).

text: Som skrivelsen den 26 maj 2012 får förstås innefattade den ett besked om att CC:s försörjningsstöd från och med juli 2011 skulle komma att minska då ett högre belopp än tidigare för viss inkomst av hyra skulle komma att ligga till grund för beräkningen. Ett beslut om bistånd i enlighet med det lämnade beskedet får anses gå CC emot. Mot bakgrund av vad nämnden uppgett i remissvaret utgår jag från att CC har fått ett formellt beslut med överklagandehänvisning om hennes ekonomiska bistånd sänktes från och med juli 2011. Vid detta förhållande, och då bedömningen av det ekonomiska biståndet är en fråga som får prövas av domstol, finner jag inte skäl att göra något ytterligare uttalande i denna del.

text: Jag finner anledning att skicka en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Processledning
Serviceskyldighet

title: Fråga om en handläggare vid en länsstyrelse uppträtt på ett sådant sätt vid handläggningen av ett ärende att den sökande känt sig tvingad att justera sitt yrkande, m.m.

text: Anmälan

text: AA anmälde Länsstyrelsen i Norrbottens län för brister i handläggningen av ärenden rörande registrering av licensområden för älgjakt m.m. Han anförde i huvudsak följande. I samband med att han trädde ur ett älgskötselområde kontrollerade han med länsstyrelsen om det var möjligt att återfå två enkalvslicenser. Han fick vid ett telefonsamtal med länsstyrelsens handläggare ett positivt besked men fick senare ett skriftligt besked om att det inte var möjligt. Han skickade ett brev med frågor om detta till länsstyrelsen den 19 juli 2005 men fick aldrig något svar. Han önskade att betala fällavgiften för en älg direkt till länsstyrelsen men hänvisades till en kontaktmans privata postgironummer.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades länsstyrelsens akt i licensärendet in. Av handlingarna framgick i huvudsak följande. I januari 2005 skrev AA till länsstyrelsen och meddelade att han gått ur ett älgskötselområde och att han önskade återfå de två enkalvslicenser som han haft tidigare. Efter viss skriftväxling upplyste länsstyrelsen i ett meddelande den 13 april 2005 att om det gällde en fastighet så kunde endast ett enkalvsområde registreras. I en skrivelse den 19 maj 2005 önskade länsstyrelsen besked om huruvida ett enkalvsområde skulle registreras. AA ombads att höra av sig så snart som möjligt. AA besvarade skrivelsen den 23 maj 2005. Han framförde att han önskade två licenser men uppgav att ”då du motsätter dig detta får du väl reg. fastigheten A 9:1 som ett enkalvsområde tillsvidare”. Därefter fattade länsstyrelsen beslut om registrering av ett licensområde. Av beslutet framgick hur det kunde överklagas. Av en skrivelse den 19 juli 2005 till länsstyrelsens chefsjurist BB framgick att AA kände sig orättvist behandlad.

text: Därefter anmodades länsstyrelsen att göra en utredning och yttra sig. I ett yttrande den 23 augusti 2006 anförde länsstyrelsen, genom landshövdingen CC, följande.

text: Den del av ärendet som berör länsstyrelsen avser registrering av enkalvsområde och länsstyrelsens handläggning i samband med sådan registrering för AA:s registerfastighet A 9:1. AA innehar en enkalvslicens för nämnda registerfastighet.

text: Bakgrund, tillämpliga regler och fördelning av licenser

text: Bakgrunden till ärendet är att länsstyrelsen i beslut 1995, givet den information som AA lämnat, registrerat tre olika licensområden för registerfastigheten A 9:1. De besluten upphävdes genom beslut den 22 och den 23 maj 1996 och de tre licensområdena blev till ett licensområde för nämnda registerfastighet. Efter överklagande prövades besluten av kammarrätten (dom 1995-07-12, bilaga 1) och av länsrätten (dom 1996-08-23, bilaga 2) som fastställde de beslut länsstyrelsen fattat. AA:s registerfastighet kom senare att ingå i Hietaniemi norra älgskötselområde. I samband med utträde ur älgskötselområdet har AA begärt att få återgå till tidigare enkalvslicenser och därvid upplysts om att han endast kunde få en enkalvslicens för en registerfastighet. Beslut om en enkalvslicens till AA för A 9:1 har fattats av länsstyrelsen den 23 maj 2005. Bestämmelser om jakt efter älg finns i

text: 33 § jaktlagen (1987:259)

text: där det bl.a. framgår att sådan jakt endast får meddelas efter licens från länsstyrelsen. Med stöd av

text: jaktförordningen (1987:905)

text: har Naturvårdsverket meddelat föreskrifter avseende jakt efter älg m.m. (bilaga 3). Av dessa föreskrifter framgår bl.a. att områden som innehas av en och samma jakträttshavare registreras som ett område men att länsstyrelsen får besluta om undantag från detta (

text: 3 §

text: ) och att länsstyrelsen vid varaktiga förändringar kan fatta nytt registreringsbeslut (

text: 6 §

text: ). Länsstyrelsen tillämpar regeln så att en registerfastighet tilldelas en licens. Lydelsen i

text: 3 §

text: är densamma som i Naturvårdsverkets tidigare föreskrift i ämnet från 1994 (dåvarande

text: 6 §

text: ). Länsstyrelsens agerande i fråga om hur enkalvslicenser fördelas har – som nämnts ovan – prövats av länsrätten (bilaga 3) som lämnat AA:s besvär utan bifall. AA har vidare anfört att hans rågranne tilldelats licenser på annat sätt samt att en person i hans närområde, DD tilldelats såväl enkalvslicens som B-licens. Länsstyrelsens utredning visar att rågrannen – helt i linje med länsstyrelsens tillämpning av bestämmelserna – tilldelats två licenser för tre registerfastigheter. Alltså har även här tillämpats att inte mer än en licens ges för en registerfastighet. Den DD som AA hänvisar till är i själva verket två personer, en boende i Övertorneå kommun och en boende i Överkalix kommun. Länsstyrelsens utredning visar således att inga felaktigheter förekommit i samband med länsstyrelsens hantering av tilldelning av enkalvslicens för anmälaren AA.

text: Särskilt om muntliga kontakter med EE (länsstyrelsens handläggare; JO:s anm.)

text: Inom ramen för länsstyrelsens utredning har EE tillfrågats om sina muntliga kontakter med anmälaren AA. Hon har uppgivit följande. Vad gäller citatet på sidan 2 i anmälan, femte stycket (”vi beblandar oss inte …”), har EE endast upplyst AA om att länsstyrelsen inte hanterar dessa frågor. Vad gäller citatet på sidan 4 i anmälan, näst sista stycket (”I telefon var svaret ’ja’”), har EE upplyst AA om att det inte är några problem att gå in i eller ut ur älgskötselområden. EE har inte sagt att AA kan få igen två enkalvslicenser. På sidan 5 i anmälan, andra stycket, finns påståenden om att ”någon av de inblandade påpekat för länsstyrelsen …”. Något sådant påpekande till EE har inte skett. På sidan 5 i anmälan, näst sista stycket, finns påstående om att EE gett rådet att betala in fällavgift direkt till kontaktmannens privata postgirokonto. Den enda upplysning EE lämnat är att fällavgiften från enskilda medlemmar inte kan betalas in direkt till länsstyrelsen utan att älgskötselområdet betalar in denna avgift till

text: länsstyrelsen genom en inbetalning för hela området. Detta administrativa förfarande tillämpas i relation till alla älgskötselområden och medlemmarna i dessa områden. Det är beklagligt om AA på något sätt missförstått den muntliga information han fått från EE. Länsstyrelsens utredning ger emellertid inte vid handen att AA på något sätt skulle behandlats felaktigt eller fått felaktig eller vilseledande information av EE.

text: Brev till länsstyrelsen ställt till BB samt ärendet från 1996

text: Efter många år som länsstyrelsens chefsjurist pensionerades BB vid utgången av september 2005. Det brev som AA ställt till BB under semestertider 2005 diariefördes på en jurist vid rättsenheten för föredragning för en beslutande. I samband med att den juristen under sommaren 2006 i sin tur gick i pension visade det sig att brevet förblivit obesvarat. Länsstyrelsen beklagar att AA inte fått svar på sitt brev. Eftersom det uteblivna svaret inte beror på något fel i rutiner utan är ett enstaka fel kan länsstyrelsen bara beklaga att brevet inte kommit att besvaras. De ställda frågorna besvaras i detta yttrande av vilket AA tillställs en kopia. – – – AA kommenterade remissvaret. Han vidhöll vad han tidigare anfört.

text: I ett beslut den 13 februari 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att myndigheterna och deras befattningshavare i sin verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Däremot brukar JO inte pröva myndigheternas ställningstagande i sakfrågor, i synnerhet om besluten bygger på lämplighetsöverväganden eller förutsätter särskild sakkunskap. JO:s granskning är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan ske eller har skett i ordinarie ordning. Min utredning avser således frågan om handläggningen av AA:s ärende varit korrekt från formell synpunkt. Jag tar däremot inte ställning till hur många licensområden som skulle ha registrerats med anledning av AA:s ansökan.

text: Länsstyrelsen skall pröva ansökningar om registrering av licensområde för älgjakt,

text: 33 § jaktlagen (1987:259)

text: . Länsstyrelsens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol,

text: 54 § samma lag

text: . Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår om beslutet går honom emot,

text: 22 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Av utredningen framgår att AA uttryckligen har önskat att länsstyrelsen skall registrera två licensområden. Efter skriftväxling mellan honom och länsstyrelsens handläggare har han emellertid slutligen sagt att ”då du motsätter dig detta får du väl reg. fastigheten A 9:1 som ett enkalvsområde tillsvidare”.

text: AA har uppenbarligen endast motvilligt gått med på att få enbart ett område inregistrerat. Självklart måste en handläggare få upplysa en sökande om det aktuella regelverket och även få redogöra för myndighetens praxis i liknande

text: ärenden. Handläggaren får emellertid inte agera på ett sådant sätt att en sökande känner sig mer eller mindre tvingad att avstå från att få sina yrkanden prövade av myndigheten. Mycket talar för att så har skett i detta fall, vilket hade kunnat undvikas om länsstyrelsen prövat AA:s ursprungliga yrkande om registrering av två områden. Ett eventuellt avslagsbeslut hade AA kunnat överklaga.

text: Länsstyrelsens beslut den 23 maj 2005 att registrera ett område har försetts med en anvisning om hur det kan överklagas. Som nyss nämnts kan ett beslut överklagas av den som beslutet angår om det gått honom emot. Eftersom beslutet innebär bifall till AA:s justerade ansökan så är det mycket tveksamt om han efter ett överklagande skulle ha kunnat få sin sak prövad av överinstansen.

text: Vad gäller myndighetens skyldighet att besvara brev från enskilda vill jag anföra följande. Enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt.

text: AA:s brev till länsstyrelsen den 19 juli 2005 borde, som också länsstyrelsen anfört, ha besvarats.

text: Vad som i övrigt har anförts föranleder ingen ytterligare åtgärd av mig. Ärendet avslutas.