title: Fråga om ett kommunalråd tilllika kommunstyrelsens ordförande i Umeå kommun har brutit mot tryckfrihetsförordningens respektive yttrandefrihetsgrundlagens regler

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning. Justitiekanslern gör vissa uttalanden inom ramen för sin tillsynsverksamhet.

text: 1. Ärendet

text: 1.1 Anmälningar

text: I en anonym anmälan som kom in till Justitiekanslern den 31 mars 2011 uppges att LH, kommunalråd tillika kommunstyrelsens ordförande i Umeå kommun, dels genom ett SMS-meddelande, dels genom vissa uttalanden i en blogg på Internet har brutit mot

text: tryckfrihetsförordningens

text: (TF) respektive

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL) regler (Justitiekanslerns dnr

text: I en anmälan som kom in till Justitiekanslern den 3 maj 2011 ifrågasätts om LH, genom SMS-meddelandet i Justitiekanslerns ärende med dnr

text: , har brutit mot TF:s regler om repressalieförbudet (Justitiekanslerns dnr

text: 1.2 Bakgrund

text: 1.2.1 Det ifrågasatta SMS-meddelandet Tidningen Västerbottens-Kuriren publicerade den 1 februari 2011 en debattartikel skriven av en person som var anställd som webbredaktör på Västerbottens museum. I artikeln, som publicerades i såväl tidningens pappersupplaga som dess nätupplaga, beskrevs och diskuterades kopplingen mellan Umeå kommun och ett lokalt fastig-hetsbolag, Balticgruppen AB. Den 2 februari 2011 skickade LH följande SMS-meddelande till chefen för Väster-bottens museum, UG: Hej U. Jag läste den debattartikel som din webbredaktör skrev mot Baltic. Det är ju en person som haft flera sådana artiklar förut men nog är jag helt säker på att du och museet för all framtid inte bör kontakta Baltic för att de ska sponsra någon verksam-het. Jag vet ju att han skriver vad han vill som privatperson men han kan långt ifrån må bra med alla de insinuationer som fanns. Dessutom en massa fel, men det ansvaret ligger ju på VK som publicerar.

text: 1.2.2 Det ifrågasatta inlägget på en blogg

text: I ett inlägg den 20 mars 2010 på en internetblogg med webbadressen [uteslutet här] under rubriken ”Det är länge sedan en centerpartist förlöjligat så många konsulter och ska förstatliga utseendena” har LH anfört följande: […] När det gäller PH [forskare i skogspatologi vid Sveriges Lantbruksuniversitet (SLU) i Umeå, tillika medlem i centerpartiet; Justitiekanslerns anmärkning] syn så liknar den det många andra kommit med när det gäller utredningar, att man ska be-ställa resultatet i förväg och den modellen tror inte jag ett enda dugg på. Jag hoppas verkligen inte den synen genomsyrar de forskningsprojekt som bedrivs på SLU där Per har sin anställning att vi har en forskning där resultatet bestäms i förväg, då blir jag djupt fundersam över hela forskningen, så jag får nog fråga TL dekanus på skogis [skogsfakulteten vid SLU; Justitiekanslerns anmärkning] hur man jobbar […] Anmälaren anser att LH i sitt inlägg dels insinuerar att den namngivne forskaren fa-bulerar sina forskningsresultat, dels försöker skrämma den namngivne forskaren till tystnad i sin samhällskritik. LH:s inlägg var föranlett av ett tidigare inlägg med rubriken ”När H är borta stannar Umeå...”, skrivet den 5 mars 2010 av den namngivne forskaren på en blogg med webbadressen [uteslutet här].

text: 2. Justitiekanslerns bedömning

text: 2.1 SMS-meddelandet 2.1.1 Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet). Motsvarande bestämmelse finns i

text: 1 kap. 2 §

text: YGL.

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 4 § tredje stycket

text: YGL uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift har brukat sin tryckfrihet eller medverkat till ett sådant bruk respektive i ett radioprogram eller en teknisk upptag-ning har brukat sin yttrandefrihet. Uppsåtligt ingripande i strid med bestämmelserna är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelsen i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 5 § tredje stycket

text: YGL, om den som brukat sin rätt drabbas av avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller en liknande åtgärd.

text: Detta s.k. repressalieförbud gällde visserligen även tidigare som en följd av stadgan-det i

text: 1 kap. 3 §

text: TF respektive

text: 1 kap. 4 §

text: YGL att ingen får tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefrihe-ten eller medverkan däri i annan ordning eller annat fall än vad TF eller YGL medger. En överträdelse av repressalieförbudet kunde härvid, om den skedde i samband med myndighetsutövning mot den enskilde, föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser.

text: I kommunal verksamhet fick detta emellertid till följd att överträdelser av repressalie-förbudet inte kunde föranleda straffrättsligt ansvar eftersom frågan om disciplinan-svar för kommunanställda regleras i kollektivavtal, och inte i lag som för statsanställ-da, vilket innebär att disciplinåtgärder mot kommunanställda inte utgör myndighets-utövning. Sedan den 1 januari 2011 är dock skyddet mot repressalier på grund av medverkan till ett yttrande i ett grundlagsskyddat medium detsamma för alla offent-ligt anställda.

text: För kommunala bolag har i

text: 13 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: 2009:400 (OSL) gjorts hänvisningar till bestämmelserna i TF och YGL om repressalieförbudet. I

text: 14 kap. 1 §

text: OSL har också införts en bestämmelse om straff för överträdelser av repressalieförbudet som motsvarar vad som gäller enligt TF och YGL.

text: Repressalieförbudet innebär att i princip varje åtgärd som medför negativa konse-kvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i en tryckt skrift i princip är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheter får så-ledes inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskil-des bruk av tryck- eller meddelarfriheten. Det kan här anmärkas att det även när TF eller YGL inte kan tillämpas genom bestämmelserna i

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: (RF) får anses föreligga ett motsvarande skydd mot repressalieåtgärder (se JO:s be-slut den 25 september 2009 i ärendet med dnr 149-2009 m.fl.).

text: Repressalieförbudet omfattar även åtgärder som inte kan föranleda straff och företrä-dare för det allmänna är utanför det straffbelagda området underkastade tillsyn av Riksdagens ombudsmän (JO) och Justitiekanslern (

text: prop. 2009/10:81 s. 42

text: Av förarbetena till de nya bestämmelserna framgår att det inte är uteslutet att en åt-gärd som riktas mot någon annan än en anställd vid myndigheten kan omfattas av repressalieförbudet. Straffansvar för åtgärder mot andra än anställda är dock uteslutet på grund av karaktären av de repressalier som enligt straffbestämmelsen krävs för att föranleda sådant ansvar (

text: prop. 2009/10:81 s. 43

text: Förbudet förutsätter för sin tillämpning att det finns någon form av lydnads- eller beroendeförhållande mellan meddelaren och företrädaren för myndigheten eller det allmänna. I typfallet rör det sig om en person med överordnad tjänsteställning som tillrättavisar en underordnad, alltså någon med en reell möjlighet att utsätta den andre för någon form av negativa verkningar.

text: 2.1.2 Överträdelse av repressalieförbudet?

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att de uttalanden som skett i den aktuella debattartikeln omfattas av regleringen i TF/YGL. Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det inte kan vara fråga om en överträdelse av repressalieförbu-det som kan föranleda straffrättsligt ansvar. Förundersökning ska alltså inte inledas.

text: Frågan är då om det kan vara fråga om en icke straffsanktionerad överträdelse av re-pressalieförbudet. Därvid måste det göras en bedömning av i vilken egenskap LH har skickat och uttalat sig i SMS-meddelandet, mot vem uttalandet riktat sig och om det-ta i sig kan anses utgöra en repressalie.

text: LH är kommunalråd tillika kommunstyrelsens ordförande i Umeå kommun. Vidare är han styrelseordförande i det kommunala bolaget Umeå Kommunföretag AB. Väs-terbottens museum ägs till 60 procent av Umeå kommun genom detta bolag. Mot den bakgrunden och med beaktande av meddelandets innehåll måste LH anses ha skickat SMS-meddelandet som företrädare för Umeå kommun och/eller det kommunala bo-laget Umeå Kommunföretag AB.

text: Frågan är därefter vilken betydelse som ska tillmätas den omständigheten att SMS-meddelandet skickades till UG och inte till den aktuelle artikelförfattaren. (Jfr Justi-tiekanslerns beslut den 16 oktober 2007 i ärendet med dnr

text: .) För att SMS-meddelandet ska kunna utgöra en överträdelse av repressalieförbudet måste också, som ovan angetts, LH ha intagit en överordnad ställning i förhållande till meddelaren.

text: Oavsett hur det förhåller sig med det nyss sagda konstaterar Justitiekanslern följande. Om LH:s SMS-meddelande anses innefatta ett uttalande om att artikelförfattarens bruk av sin tryck- och yttrandefrihet kan komma att påverka medelstilldelningen till museet innebär detta, enligt Justitiekanslerns mening, inte ett så konkret ingripande att det kan betecknas som en repressalie. Någon överträdelse av repressalieförbudet kan redan på grund härav inte anses ha ägt rum.

text: 2.1.3 Vissa uttalanden inom ramen för Justitiekanslerns tillsyn

text: Det inträffade har således inte innefattat någon överträdelse av repressalieförbudet. SMS-meddelandets innehåll och avfattning kan emellertid knappast uppfattas på nå-got annat sätt än som en form av indirekt påtryckning mot någon som har brukat sin tryck- och yttrandefrihet. Det står givetvis LH, liksom var och en, fritt att diskutera och kritisera vad någon, oavsett vem, har uttalat i medierna. Det finns emellertid samtidigt anledning att framhålla vikten av att den som företräder en myndighet eller ett allmänt organ särskilt beaktar meddelarfrihetens stora betydelse som ett värn för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Bedömd mot bakgrund av de ovan redovisade grunderna för den tryckfrihetsrättsliga regleringen måste LH:s agerande enligt Justitiekanslerns bedömning anses som klart olämpligt. 2.2 Inlägget på en blogg När det gäller det anmälda blogginlägget är omständigheterna sådana att det inte kan röra sig om någon överträdelse av repressalieförbudet. Denna del av anmälan föranleder inte någon åtgärd här.


publisher: Justitiekanslern

title: Klagomål rörande ifrågasatt inskränkning i meddelarfriheten för anställda vid Banverket

org: jk

text: I medierna uppmärksammades under oktober månad 1997 vissa missförhållanden som hade samband med det pågående tunnelbygget under Hallandsåsen. Det var bl.a. fråga om att användningen av ett visst tätningsmedel misstänktes ge upphov till skador på miljön då det från tunneln läckte ut i grundvattnet i den omgivande åsen.

type: stycke

text: En förundersökning rörande frågan om brott begåtts i sammanhanget inleddes vid Åklagarmyndigheten i Malmö.

text: Den 21 oktober 1997 översände informationsdirektören vid Banverket, AA, ett brev till anställda vid verket. Brevet innehöll vissa uppgifter om överlämnande av handlingar till åklagaren och vissa råd och rekommendationer rörande de anställdas ev. kontakter med företrädare för medierna.

text: Den 24 oktober 1997 uppmärksammades jag av en företrädare för Sveriges Radios Ekoredaktion på informationsdirektörens brev och dess innehåll genom ett telefax med en kopia av brevet. Brevet fogas till detta beslut som bilaga 1(här utesluten).

text: Det ifrågasattes bl.a. om innehållet i brevet var förenligt med den grundlagsreglering som (med få undantag) innebär en principiell frihet för envar att lämna uppgifter till företrädare för medierna (den s.k. meddelarfriheten).

text: Jag gav senare i en intervju för Sveriges Television uttryck för uppfattningen att sådana uppgifter framkommit som gjorde det motiverat att från min sida låta närmare undersöka vad som förevarit.

text: Vissa anmälningar från enskilda personer med begäran om granskning av händelsen inkom också hit under de närmaste dagarna härefter.

text: I en skrivelse hit den 27 oktober 1997 lämnade Banverkets generaldirektör BB självmant en redogörelse för hur man från Banverkets sida såg på bakgrunden till och utformningen av det brev som informationsdirektören tillställt vissa anställda. Skrivelsen fogas till detta beslut som bilaga 2 (här utesluten).

text: Anmälningarna och de hänvändelser som i övrigt förekommit hit i saken ger först anledning att kort redogöra för den rättsliga reglering som omgärdar den s.k. meddelarfriheten vilken anses utgöra en av de hörnpelare på vilka den svenska offentlighetsprincipen vilar.

text: Rättslig reglering

text: Utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) skall det stå envar fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till bl.a. journalister, tidningsredaktioner m.fl. i alla de fall då något annat inte är föreskrivet i förordningen själv - meddelarfrihet. En motsvarande ordning gäller för uppgifter som vidarebefordras till företrädare för etermedier m.fl. enligt reglerna i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: 1 kap. 2 §

text: YGL).

text: Ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- och yttrandefriheten eller medverkan därtill i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger (

text: 1 kap. 3 §

text: TF och

text: 1 kap. 3 §

text: YGL).

text: Av bestämmelserna anses också följa att en meddelare inte heller på annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. en disciplinpåföljd, därför att han lämnat uppgifter för publicering. Enligt rättspraxis har man gått ännu längre och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på medverkan i tryckt skrift har i princip ansetts otillåten enligt TF (och YGL) jfr

text: SOU 1990:12 s. 63

text: I sammanhanget kan också vara värt att understryka den grundläggande regeln i

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) att varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, definierad som en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Friheterna får (med vissa undantag) inte begränsas.

text: Begränsningar i arbetsgivarens handlingsfrihet i förhållande till sin personal

text: I den ovan angivna regleringen ligger att arbetsgivare inom den offentliga förvaltningen inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall får söka påverka arbetstagare i fråga om det sätt på vilket friheterna används. Företrädare för myndigheter måste alltså avhålla sig från att uttrycka sig på ett sätt som kan uppfattas som försök att hindra anställda att utom arbetet utnyttja sina grundlagsfästa fri- och rättigheter, jfr t.ex. JO 1993/94 s. 489 f.

text: Vidare måste personer i chefsställning inom den offentliga förvaltningen avstå från att utnyttja sin position till att inskränka underställd personals rättigheter att fritt meddela sig med företrädare för tidningar och andra medier, jfr t.ex. JK-Beslut 1990 B. 8 samt JO 1995/ 96 s. 455. Det är också viktigt att en myndighets instruktioner rörande kontakter med media varigenom informationslämnande t.ex. kanaliseras till viss eller vissa befattningshavare utformas så att det klart framgår att de anställdas rätt att göra egna uttalanden till massmedierna inte inskränks, jfr JO 1993/94 s. 499. Med beaktande av det nu sagda anses myndigheterna emellertid principiellt ha en rätt att bestämma att uttalanden som görs på myndighetens vägnar och är ett uttryck för dess officiella inställning endast får göras av en viss avdelning eller en särskild tjänsteman hos myndigheten.

text: Justitiekanslerns bedömning

type: rubrik

text: Det anmälda fallet

text: De här i korthet skisserade principerna för informationslämnande till allmänheten bildar utgångspunkten för min prövning av det anmälda fallet rörande informationsdirektörens brev till vissa anställda.

text: Banverket har mot bakgrund av den massiva massmediebevakningen som uppstod i oktober 1997 kring tunnelbygget vid Hallandsåsen tydligen ansett sig böra bistå anställda i särskilt utsatta positioner med vissa råd och vägledning kring offentlighetsprincipens tillämpning. Enligt min mening kan det inte göras någon principiell invändning häremot.

text: Den skrivelse som utformades för det angivna ändamålet behandlar väsentligen två frågor, dels frågan om överlämnande av handlingar till företrädare för polis och åklagare av betydelse för förundersökningen, dels råd som rörde den enskildes rätt att yttra sig eller inte yttra sig i berörda frågor.

text: Vad gäller den första frågan får konstateras att skrivelsen i flera avseenden tycks innehålla i varje fall missvisande information rörande dels gällande regler om sekretess under förundersökning, dels en rekommendation från en åklagare om vilka uppgifter som fick lämnas om handlingar som överlämnats för att ingå i förundersökningen. Riktigheten av sistnämnda uppgift har offentligt dementerats av överåklagaren i Malmö. Anledningen till att denna uppgift lämnats har inte närmare berörts av Banverket, men jag utgår från att uppgiften beror på något missförstånd mellan berörda befattningshavare. Jag har emellertid inte funnit skäl att fördjupa mig i denna del av saken som inte primärt står i fokus för mitt intresse nu.

text: I den mån de berörda handlingarna utgjort allmänna handlingar utgår jag vidare från att, i samband med att de överlämnades eller expedierades till polis- eller åklagarmyndighet, anteckning härom har gjorts i Banverkets diarium. Något hinder mot att till massmedierna lämna uppgift om vilka handlingar det rört sig om kan inte ha förelegat. Tvärtom borde myndigheten inom ramen för sin serviceskyldighet haft att tillmötesgå de företrädare för media som bett om uppgift därom (jfr

text: 4 § förvaltningslagen

text: och 15 kap. 4 § sekretesslagen). Att sekretess må ha gällt för hela eller delar av handlingens innehåll är inte detsamma som att uppgiften om att en allmän handling överlämnats från en myndighet till en annan skulle kunna hemlighållas. Jag förstår heller inte vilket syfte ett sådant handhavande av offentlighetsprincipen skulle fylla. Sammanfattningsvis anser jag mig ha underlag för att kritisera avfattningen av brevet i nu berörda hänseenden och den inställning till offentlighetsprincipens tillämpning som vissa formuleringar däri ger uttryck för.

text: Vad så gäller den andra frågan, som tilldrar sig störst intresse i sammanhanget, har informationsdirektören ansett sig böra ge rådet att vederbörande anställd inte lämnar några detaljerade upplysningar, eftersom polisutredningen måste få ha sin gång utan att störas av parallella utredningar i media samt uttalat att vederbörande inte har någon formell skyldighet att svara på frågor. Slutligen har erinrats om att berörd personal kunde få hjälp hos informationsansvarig på regional eller central nivå.

text: Frågan om vilka råd som en myndighet kan ge sina anställda vid kontakter med media har tidigare prövats både av JO och av JK. JO har t.ex. uttalat att en myndighet är oförhindrad att ge en funktionär råd om vad som kan vara värt att beakta vid eventuellt egna kontakter med massmedia. Något utrymme för anvisningar eller direktiv finns däremot inte utan vederbörande bestämmer själv över om hur han eller hon skall uttala sig när vederbörande gör det för egen räkning och inte som ett led i myndigheternas pressinformationsverksamhet, jfr JO 1975/76 s. 321 samt JK-Beslut 1986 A.33 samt 1995 B 2 som också är av visst intresse i sammanhanget.

text: Även i detta hänseende menar jag att brevet har fått en mindre lyckad utformning närmast vad gäller rådet att inte lämna någon detaljerad information till medierna. Syftet härmed dvs. att inte störa polisutredningen får visserligen anses ha varit gott. Det kan enligt min mening emellertid hävdas att Banverket här i varje fall tangerat gränsen för vad som är acceptabelt i fråga om råd eller anvisningar till anställda och som rör deras yttrande- och meddelarfrihet. Mot upplysningarna i övrigt i brevet i denna del finns emellertid inget att erinra.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis anser jag mig ha grund för att på några punkter vara kritisk till den avfattning som brevet till de anställda fått i olika avseenden. Redan den reaktion som följt på brevet visar också att det finns all anledning att vara återhållsam när det gäller att i direktiv och liknande anvisningar eller råd för personalen ange begränsningar i enskilda tjänstemäns kontakter med medierna och att noga tänka över valda formuleringar. I fall av tidsbrist bör en arbetsgivare hellre avstå från att utfärda några anvisningar eller råd än att utfärda sådana med en oacceptabel eller mindre lyckad utformning. Missförstånd kan annars lätt nog uppstå på detta känsliga och av grundlagarna särskilt omgärdade område som berör fundamentala regler för vår demokrati.

text: I detta fall anser jag mig emellertid också ha underlag för att kunna konstatera att syftet bakom informationsdirektörens brev i och för sig torde ha varit vällovligt, nämligen en önskan att skydda personalen mot en förväntad eller pågående "massmedial anstormning" som många gånger kan vara svår att hantera för den därmed ovane, samt även en önskan om att inte försvåra polis och åklagares arbete med den förundersökning som inletts. Det är snarare detta intryck än ett intryck av att man sökt förhindra personalen att uttala sig som starkast framträder vid en värdering i efterhand av brevet och dess budskap och syfte.

text: Då jag väger in även denna sida av saken i min bedömning av det inträffade finner jag mig inte ha anledning att vidta någon ytterligare åtgärd utan låter saken bero med här gjorda uttalanden.

text: Ärendena är därmed avslutade.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till felaktig myndighetsutövning i ett ärende om beviljande av exportkredit, m.m.

text: I en skrivelse till Justitiekanslern den 19 november 1996 har CNN International AB (CNN) genom advokaten AA begärt skadestånd av staten ned 16 milj. kr jämte ränta på beloppet enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: från den 19 december 1996 till dess betalning sker. CNN har förutskickat att man senare avser att framställa ytterligare skadeståndsanspråk mot staten.

text: CNN:s anspråk har angetts vara grundat på bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: enligt vilka staten i vissa fall har att utge skadestånd för bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. De fel som CNN hävdar ha begåtts har samband med ett ärende om beviljande av kredit enligt förordningen (

text: ) om krediter för vissa utvecklingsändamål (u-krediter).

text: Bakgrund

text: Angående bakgrunden till kravet kan här lämnas följande sammanfattande redogörelse.

text: CNN har sedan 1984 levererat cement till Kap Verde öarna och hade för detta ändamål bildat ett bolag - Nordicave - och ingått vissa avtal med andra intressenter. I början av år 1991 uppkom tankar på ett projekt syftande till att uppföra en cementterminal på öarna.

text: Intressenterna i projektet kontaktade dåvarande Beredningen för internationellt tekniskt- ekonomiskt samarbete (BITS) för att undersöka möjligheterna att erhålla en u-kredit enligt förordningen med bestämmelser härom. En ansökan gavs in i mars 1992 och reviderades i september 1993. BITS ställde sig positiv till projektet men ställde vissa villkor som måste uppfyllas för att finansiering med statliga medel skulle kunna komma i fråga.

text: För att bl.a. tillgodose ett krav från BITS om viss ägarspridning upprättades ett nytt bolag CCV. Sedan detta och andra krav tillgodosetts accepterade BITS att delfinansiera projektet på visst sätt. CNN ingick i juni 1994 ytterligare avtal om leverans av cement och terminalutrustning och ett aktieägaravtal inom ramen för projektet. Utrustningen till terminalen skulle levereras av ett bolag vid namn Consilium Babcock HB med nuvarande firma BMH Marine AB.

text: I juli 1994 ingicks ett av Swedfund International AB för BITS räkning godkänt låneavtal mellan SE-banken och en kap verdeansk bank CAIXA. I september samma år slöts avtal mellan CAIXA och CCV om vidareutlåning av beloppet till det bolaget. Swedfund och BITS hade därvid kännedom av de avtal m.m. som var av betydelse för de olika bolagsbildningarna m.m.

text: Enligt ett sådant avtal - Cementavtalet - ingånget mellan CNN och Nordicave garanterades CNN rätten att årligen leverera mellan 90´ -120´ ton cement till terminalen vilket skulle generera en vinst om 3 US dollar per ton. Nordicaves intressen i avtalet skulle övertas av CCV. Andra bestämmelser av betydelse för projektet framgick av ett aktieägaravtal och av CCV:s bolagsordning m.m.

text: Under 1995 och början av år 1996 hade som ett led i strävandena att vidga ägarintressena i CCV förhandlingar förts mellan bolaget och andra intressenter bl.a. ett spanskt bolag Hispasilos. Förhandlingarna ledde i februari 1996 till att en rad avtal slöts mellan CCV och det spanska bolaget bl.a. rörande aktieägarfrågor och leverans av cement. Det senare avtalet var tydligen avsett att ersätta det cementleveransavtal som tidigare fanns med CNN. Dessa förhandlingar hade förts utan CNN:s vetskap. Sedan de nya avtalen kommit till CNN:s kännedom protesterade CNN både hos Sida och hos aktieägarna i CCV bl.a. under hävdande av att de nya avtalen inte kunde genomföras utan Sidas godkännande samt att det nya avtalet om leverans av cement med Hispasilos var oförmånligt för cementprojektet.

text: Sida var sedan initialskedet av projektet väl införstådd med och hade tillgång till de avtalskonstruktioner som var av betydelse för dess genomförande. Trots detta beslutade Sida i april 1996 att godkänna de ändringar som föranleddes av Hispasilos inträde som aktieägare i CCV, särskilt det nya cementleveransavtalet.

text: CNN har mot denna bakgrund hävdat att Sida genom sitt beslut att godta Hispasilos som aktieägare i CCV och de därav föranledda ändringarna i avtalet avseende projektet äventyrat dettas syfte i olika närmare angivna avseende. Beslutet innefattar enligt CNN:s mening "vårdslös myndighetsutövning".

text: Sidas beslut har vidare gjort det möjligt för CCV att träffa exklusivavtal om cementleveranser med Hispasilos. CNN har härigenom berövats möjligheterna att leverera cement till terminalen enligt det tidigare ingångna cementavtalet. CNN går därigenom miste om den vinst som CNN skulle ha gjort om CCV hade uppfyllt avtalet. Enligt CNN är staten skyldig att ersätta CNN för den uppkomna skadan då denna uppkommit till följd av Sidas vårdslösa myndighetsutövning. Skadan motsvaras av den vinst bolaget skulle ha gjort på överenskomna leveranser under avtalstiden 7 år eller efter diskontering till 16 milj. kr.

text: En mer uttömmande redogörelse för bakgrunden till CNN:s krav och de omständigheter som bolaget pekar på framgår av CNN:s tidigare nämnda skrivelse hit den 19 november 1996. Skrivelsen fogas (med uteslutande av dess bilagor) till detta beslut som bilaga 1 (här utesluten).

text: Utredning m.m.

text: Justitiekanslern beslöt den 12 december 1996 att inhämta yttrande över skadeståndsanspråket från Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete, Sida.

text: I remissen angavs särskilt att Sida borde redovisa de beslut och andra ställningstaganden som Sida eller dess föregångare träffat för statens räkning inom ramen för det aktuella projektet och i vad mån dessa beslut berört CNN.

text: Vidare angavs i remissen att Sida borde redovisa sin uppfattning i frågan huruvida verksamhet med kreditgivning enligt den åberopade förordningen (1984:1132, omtryckt 1995:870) om krediter för vissa utvecklingsändamål (u-krediter) kunde anses innefatta myndighetsutövning. Om så ansågs vara fallet, borde särskilt uppmärksammas huruvida myndighetsutövningen riktat sig mot CNN eller mot andra intressenter i projektet.

text: Slutligen pekades i remissen på det förhållandet att förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten inte är tillämplig på sådana anspråk som grundas på ett påstående om att staten inte har fullgjort sina förpliktelser enligt ett avtal och att det därför borde uppmärksammas vem (Justitiekanslern eller Sida) som hade att företräda staten för det fall tvisten kunde anses kontraktuellt grundad.

text: Sida har den 4 februari 1997 avgett yttrande med anledning av remissen. Yttrandet fogas till detta beslut som bilaga 2 (här utesluten).

text: CNN har fått del av Sidas svar och har den 25 mars 1997 yttrat sig över det. CNN:s yttrande bifogas som bilaga 3(här utesluten).

text: Ytterligare skrivelser har inkommit från CNN den 29 april, den 4 juli och den 26 augusti 1997.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: CNN har till stöd för sitt skadeståndsanspråk mot staten hänvisat till bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Enligt dessa skall staten svara för bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten har att svara.

text: En grundläggande förutsättning som måste vara uppfylld för att skadestånd skall kunna utgå i anledning av vad CNN påtalat är då - förutom att något fel eller någon försummelse som innefattar ett vållande kan visas ha begåtts - att myndighetsutövning förelegat.

text: Vidare fordras att de åtgärder som bolaget kritiserat har ett så nära och funktionellt samband med myndighetsutövningen att det kan hävdas att dessa har skett vid denna myndighetsutövning och har förorsakat skadorna.

text: En ytterligare omständighet av grundläggande betydelse för skadeståndsfrågans bedömning är vidare om myndighetsutövningen - för det fall sådan skulle anses föreligga - riktat sig mot CNN eller mot någon annan. Indirekta skador eller s.k. tredje mans skador anses nämligen inte ersättningsgilla enligt svensk skadeståndsrätt.

text: Jag finner det motiverat att först bedöma dessa frågor innan jag går vidare i det tämligen invecklade resonemang som bolaget lagt fram till stöd för sin talan. Ett nekande svar på någon av frågorna gör det nämligen överflödigt att penetrera andra spörsmål av betydelse för skadeståndsfrågans bedömning som i och för sig också kan vara av betydelse.

text: Har biståndsgivningen innefattat myndighetsutövning?

text: Statens medverkan i det aktuella cementprojektet har gällt tillämpning av förordningen (

text: ) om krediter för vissa utvecklingsändamål (u-krediter)

text: Sida har i sitt remissvar redovisat bakgrunden till att bestämmelserna infördes, bl.a. en önskan att möjliggöra konkurrens på lika villkor för svenska förtag vid exportkreditgivning inom OECD området. Ansökan om en kredit kan göras av det ansökande landets regering eller av ett svensk företag, en exportör eller dennes bank. Kreditgivningens övergripande syfte är enligt förordningen att främja Sveriges samarbete med vissa u-länder och utvecklingen i dessa.

text: I det aktuella fallet beviljades en u-kredit om 5,7 milj. US dollar i mars 1994 för finansiering av uppförandet av en bulkcementterminal på Kap Verde. Ansökan gjordes av BMH Marine AB.

text: Av handlingarna i ärendet, bl.a. en kreditöverenskommelse mellan den nationella statliga utvecklingsbanken CAIXA Económica de Cabo Verde (CECV) och Skandinaviska Enskilda banken, framgår att u-krediten i detta fall bestått av en gåvodel (aid component) som tillfallit Kap Verde genom CAIXA och en lånedel där staten utfärdat en garanti för ett lån som SE-banken beviljat den kap verdeanska banken för finansieringen av projektet genom vidareutlåning till CCV.

text: Låntagare till den svenska krediten är således den nationella statliga utvecklingsbanken CAIXA som vidareutlånat pengarna till driftbolaget CCV. Den subvention som enligt Sida följer med u-kreditgivningen har tillfallit den statliga kap verdianska institutionen i enlighet med svensk policy vid denna typ av kreditgivning vars slutmottagare är ett affärsdrivande bolag. Staten har i övrigt ställt sig som garant för det lån som SE banken beviljat den utländska banken.

text: Myndighetsutövning anses typiskt sett innefatta sådana situationer där det allmänna (stat eller kommun) genom beslut eller andra åtgärder ger uttryck för samhällets rätt att utöva makt över medborgarna på ett sätt som de inte kan motsätta sig. Det rör sig om situationer där t.ex. staten utnyttjar sin överhöghet över medborgarna genom att med stöd av lag eller andra föreskrifter tvinga dem att göra eller tåla något (förpliktande beslut) eller omvänt att besluta om rättigheter eller förmåner som tillkommer dem (gynnande beslut) Ett karaktäristiskt element är sålunda den enskildes beroendeställning i förhållande till myndigheten, se t.ex. redogörelsen i betänkandet

text: SOU 1995:55

text: Det allmännas skadeståndsansvar s. 71 ff.

text: Vid u-kreditgivning uppkommer närmast frågan om beviljande av sådan kredit kan anses innefatta en förmån för mottagaren av krediten.

text: Bolaget har för sin del hävdat att kreditgivningen i detta fall innefattar myndighetsutövning. Sida har pekat på att det inte kan anses råda något beroendeförhållande mellan staten/Sida och beställareparten i projektet eller den svenske exportören. Det är fullt möjligt att erhålla krediter genom andra kanaler än den svenska staten. Sida har också pekat bl.a. på att den subvention som ligger i kreditgivningen på förmånliga villkor har stannat hos den kap verdeanska banken. Kreditgivningens syfte är heller inte primärt att skydda enskilda affärsintressen utan tar fastmer sikte på Sveriges och det berörda mottagarlandets intresse av utveckling. Sida har därför sammanfattningsvis ansett att u-kreditgivning inte innefattar någon myndighetsutövning.

text: Frågan tycks inte närmare ha berörts i doktrin eller praxis och det får anses något tveksamt hur man skall se på saken. Enligt min mening kan u-kreditgivning under vissa förhållanden anses innefatta beviljande av en förmån nämligen när den riktar sig mer eller mindre direkt till ett svenskt företag som vid en affärsuppgörelse därmed kan komma i ett bättre läge än eljest genom att företagaren kan erbjuda en subventionerad kredit tillsammans med de varor och tjänster som han har att erbjuda. Normalt kan det emellertid inte anses råda något beroendeförhållande mellan parterna vid u-kreditgivning av det slag som vanligen är fallet vid författningsreglerat biståndslämnande och liknande situationer. Detta gäller naturligtvis särskilt när biståndet är riktat mot ett land. I sistnämnda fall kan man för övrigt inte tala om förmåner för enskilda. Ett element som brukar tillmätas betydelse är också om ett beslut i saken kan överklagas eller ej. Det är ej fallet vid denna typ av kreditgivning.

text: Jag har tidigare redovisat hur u-krediten i detta fall varit anordnad. Staten har i realiteten givit en gåva till den utländska banken och i övrigt ställt sig som garant för infriandet av ett lån som SE-banken lämnat CAIXA. Det är alltså inte det sökande företaget som har beviljats någon kredit. Endast i det fallet att kreditgivningen görs i förhållande till ett enskilt företag synes det möjligen kunna hävdas att u -kreditgivning kan innefatta myndighetsutövning i den mening uttrycket vanligen förstås. Här har kreditgivningen haft en helt annan konstruktion (en gåvodel och en garantidel). Det är då svårt att föreställa sig ett sådant beroendeförhållande mellan den svenska staten och mottagaren som är ett kriterium för myndighetsutövningsfallen.

text: Jag intar själv den ståndpunkten att det här inte varit fråga om någon myndighetsutövning.

text: Jag skulle redan här, kommen så långt i mitt resonemang, kunna konkludera att bolagets framställda anspråk skall lämnas utan bifall eftersom en avgörande förutsättning för bifall till detta redan härigenom tycks brista. Jag vill dock för fram resonemanget något ytterligare och även peka på följande förhållanden.

text: En annan faktor av intresse i sammanhanget är att de åtgärder som kritiseras tydligen inte heller har avsett förberedelser för eller beslut i frågan om beviljande av exportkrediten, d.v.s. sådana åtgärder som normalt ingår som ett led i eller företas vid myndighetsutövning. Bolagets kritik mot Sida ligger emellertid inte inom ramen för beredning och beslut i kreditärendet utan tar sikte på vad som hänt på ett senare stadium sedan krediten beviljats. Sida (eller dess föregångare) skulle då genom att ha godtagit vissa arrangemang i CCV bolaget rörande aktieteckning m.m. tydligen ha brutit mot uttryckliga eller underförstådda överenskommelser.

text: Oavsett om man delar den uppfattning rörande myndighetsutövningsfrågan som jag nyss gett uttryck för har enligt min mening de åtgärder som bolaget pekat på och kritiserat inte haft något sådant tidsmässigt eller funktionellt samband med kreditgivningsärendet att dessa kan anses ha skett vid någon myndighetsutövning.

text: Mot vem har den ifrågasatta myndighetsutövningen riktat sig?

text: En ytterligare fråga som inställer sig är vem den ifrågasatta myndighetsutövningen kan anses ha riktat sig emot.

text: För att CNN genom sin företrädare AA skall kunna rikta något krav på skadestånd mot staten till följd av vad som inträffat måste det i enlighet med vad som inledningsvis anförts kunna fastställas att den förmenta myndighetsutövningen (förutom att ha varit felaktig på ett sätt som innefattat skadeståndsgrundande vållande) till någon del riktat sig mot detta bolag och inte mot någon annan intressent.

text: Ansökan om exportkrediten har till en början inte gjorts av CNN bolaget utan av (numera) BMH Marin AB. Projektet avsåg uppförande av en anläggning för viss cementbearbetning. Mottagaren av den svenska krediten är vidare den kap verdeanska banken CAIXA (CECV). Lånebeloppet eller del därav har därefter vidareutlånats till det driftsbolag som skulle ombesörja genomförandet av bulkcementanläggningen på Kap Verde - CCV bolaget. Statens del i projektet har som tidigare understrukits (förutom gåvoelementet) innefattat ett garantiåtagande avseende det lån som förmedlats av SE-banken.

text: Jag kan inte finna att vad som framkommit om den aktuella u-kreditgivningen visar att denna till någon del skulle rikta sig mot CNN eller AA.

text: Det kan förtjäna att uppmärksammas att dennes ersättningsanspråk har samband inte med uppförande av själva anläggningen eller leverans av utrustning härför utan avser uteblivna provisionsinkomster vid leverans av cement från Rumänien. Någon påtaglig svensk anknytning tycks inte ligga i ett sådant projekt och en kredit för understödjande därav tycks knappast ha kunnat beviljas med hänsyn till förordningens syften (jfr 4 §).

text: För mig framstår det som tydligt att CNN bolaget har ställning av tredje man i förhållande till det statliga organ som medverkat i kreditärendet och att det inte grunda någon rätt till skadestånd mot staten på grund av ifrågasatta fel vid kreditgivningen, se t.ex.

text: prop. 192:5 s 512

text: f., DS 1989:12 s 50 ff. samt Bengtsson Skadestånd vid myndighetsutövning I s 361 ff.

text: Av vad jag här anfört torde enligt min mening följa att CNN bolaget inte kan grunda någon rätt till skadestånd mot staten på grund av bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Andra faktorer av betydelse för skadeståndsfrågans bedömning

text: Utöver de invändningar mot kravet av rent rättslig art för vilka jag nu har redogjort tillkommer följande förhållanden som är av betydelse i saken.

text: Det framstår överhuvudtaget för mig som oklart i ärendet om de åtgärder som bolaget har pekat på har den betydelse eller kan ges den innebörd som bolaget har hävdat. Detta är av vikt för möjligheterna att inom ramen för statens frivilliga skadereglering bilägga den tvist som uppkommit. Jag vill här peka på följande.

text: Sida har t.ex. för sin del bestritt att dåvarande BITS skulle ha varit införstått med att CNN ställt som förutsättning för deltagande i projektet att man skulle få leverera cement till terminalen likaså att några villkor om långsiktiga leveransåtaganden skulle ha gjorts. Sida har vidare framhållit att det är felaktigt att CCV-bolaget skulle ha övertagit Nordicaves rättigheter och skyldigheter enligt cementleveransavtalet när det i anmälan hävdas att cementavtalet redan ingåtts med CNN. Ett sådant övertagande har enligt Sidas syn aldrig skett. Sida har också pekat på andra närmast avtals- eller bolagsrättsliga frågeställningar där parterna har olika uppfattning om vad som inträffat och vilken betydelse som skall tillmätas dessa frågeställningar.

text: För att Justitiekanslern skall kunna ta ställning till och bevilja ett anspråk på skadestånd inom ramen för den ordning som statens frivilliga skadereglering erbjuder måste de förhållanden som åberopas till stöd för ett anspråk i princip vara tämligen klara och utredda. Det skall alltså gå att fastställa vad som inträffat i ett ärende med en ganska hög grad av säkerhet. På ett sådan underlag skall det sedan vara möjligt för mig att göra en i skadeståndsrättslig bedömning av det krav som rests.

text: Oklarheter i fråga om det bakomliggande händelseförloppet minskar eller försvårar möjligheterna till en frivillig skadereglering.

text: Det sagda innebär bl.a. att det redan av anspråket i ett skaderegleringsärende eller i varje fall efter en kompletterande utredning måste klart framgå vad som inträffat och på vilket sätt en viss myndighet skulle ha gjort fel eller ha varit försumlig. Det skall också framgå hur felet eller försumligheten har lett till påstådd skada samt hur stor denna skada är och hur den har beräknats. Det yrkade beloppet bör vidare kunna styrkas.

text: Det nu sagda har sin förklaring i de förutsättningar som gäller för Justitiekanslerns prövning, bl. a den i princip rent skriftliga handläggningen och den begränsning som i förhållande till domstolsprövningen ligger i att det inte genom muntlig bevisupptagning går att belysa och slå fast förhållanden som inte är ostridiga mellan parterna.

text: I det här fallet har parterna - bolaget å ena sidan och staten/Sida å den andra -olika uppfattningar om det faktiska händelseförlopp som ägt rum och vilken betydelse som skall tillmätas vad som sagts eller vad som kan anses ha varit underförstått i samband med kreditärendet.

text: Det sist sagda skall läggas till de rättsliga invändningar som kan göras mot den av bolaget åberopade grunden för sitt anspråk.

text: Sammanfattning

text: Vid en sammanfattande redovisning av min inställning i ärendet finner jag att kreditgivningen i detta fall riktat sig till en statsägd utländsk bank och att de transaktioner som det rör sig om inte kan anses innefatta myndighetsutövning mot enskild i den mening detta uttryck skall förstås enligt

text: skadeståndslagen

text: Även om så skulle kunna bedömas vara fallet, kan jag inte se att vad bolaget lagt Sida eller dess företrädare till last skulle ha ett sådant samband med en förment myndighetsutövning att åtgärderna kan anses ha skett vid denna. Själva kreditgivningen eller ärendets beredning har ju inte angripits utan kritiken tar sikte på vissa förhållanden som inträffat därefter.

text: Kreditgivningen har också ha riktat sig mot andra intressenter än CNN bolaget som därför får anses ha haft ställning av tredje man i sammanhanget.

text: De förhållanden som bolaget riktat kritik mot och den betydelse som kan tillmätas olika ställningstaganden i saken är parterna i det väsentliga oense om. Vissa av dessa frågor tycks närmast vara av avtals- eller bolagsrättslig art och deras samband med myndighetsutövning riktad mot bolaget närmast obefintliga.

text: I huvudsak av de här anförda skälen finner jag det inte möjligt att bifalla bolagets skadeståndsanspråk. Den naturliga adressaten för sådana anspråk tycks i stället vara CCV bolaget och dess företrädare i Kap Verde.

text: Vid denna bedömning har jag ansett mig sakna anledning att närmare gå in på frågor om ett kausalt samband mellan ev. fel och den beräkning av skadeståndet som bolaget har gjort. Också i dessa avseenden torde invändningar böra göras vid en fortsatt prövning av tvistefrågan.

text: Vid en sådan prövning torde staten med hänsyn till tvistens natur - av närmast kontraktsrättslig art - och dess inte särskilt påtagliga samband med frågor som normalt handläggs hos Justitiekanslern böra företrädas av Sida eller ett av den myndigheten utsett ombud, jfr

text: 1 § 1 p. förordningen (1995:1301)

text: om handläggningen av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Med detta anser jag mig ha fullgjort den prövning som får anses ankomma på mig och som kan ske inom ramen för en här bedriven skadereglering.

text: Övrigt

text: Slutligen kan nämnas att bolagets framställning får anses innefatta kritik mot de dispositioner som företrädare för staten gjort även ur ett statsfinansiellt perspektiv. Detta är emellertid inte någon frågeställning som det primärt ankommer på Justitiekanslern att undersöka eller kommentera utan den frågan torde höra hemma under Riksrevisionsverkets (RRV) ansvarsområde.

text: Bolaget har också i en skrivelse hit den 3 juli 1997 framfört synpunkter på en revisor vid RRV och en intressekonflikt som skulle vara för handen genom dennes tidigare befattning med revisionsuppdrag i Swedfund.

text: Jag överlämnar en kopia av den skrivelsen och mitt beslut i detta ärende till RRV för kännedom och ev. åtgärd där.

text: Ärendet är därmed avslutat här.


title: Yttrandefrihetsgrundlagen har inte ansetts tillämplig beträffande en annons för ett utländskt spelbolag, vilken har tagits in på en tidnings hemsida

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av anmälan.

text: Handlingarna i ärendet lämnas tillbaka till Åklagarkammaren i Gävle för de åtgärder som kan vara erforderliga där.

text: Ärendet

text: Lotteriinspektionen har hos Polismyndigheten i Gävleborgs län anmält den som är ansvarig för hemsidan www.arbetarbladet.se för brott mot

text: 38 §

text: och

text: 54 §

text: lotterilagen

text: . Bakgrunden till anmälan är en annons för det utländska spelbolaget Ladbrokes som fanns på hemsidan bl.a. den 9 juli 2002.

text: Åklagarkammaren i Gävle har därefter med en skrivelse den 7 oktober 2003 överlämnat handlingarna i ärendet till Justitiekanslern för prövning av frågan vem som är behörig åklagare i ärendet.

text: Justitiekanslern har tagit del av en kopia från Arbetarbladets hemsida den aktuella dagen och de uppgifter rörande spelbolaget Ladbrokes som är sökbara via hemsidan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Anmälan i det här ärendet riktar sig mot publiceringen av en annons som skett på den hemsida som är knuten till tidningen Arbetarbladet, www. arbetarbladet.se. Annonsen avser ett utländskt spelbolag som erbjuder vadhållning i anslutning till olika idrottsevenemang m.m. Enligt

text: 54 § lotterilagen

text: är det förbjudet att främja deltagande i ett lotteri som anordnas utomlands.

text: Justitiekanslern är ensam behörig åklagare när det gäller anmälningar om brott mot

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Frågan är då om det är jag eller åklagare inom det vanliga åklagarväsendet som har att ta ställning till anmälan om brott mot

text: lotterilagen

text: , som ju i och för sig inte är något yttrandefrihetsbrott, men som skulle ha ägt rum i ett grundlagsskyddat medium. Svaret på frågan är beroende av om YGL är tillämplig på publiceringen eller inte.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: YGL skall grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpas också när bl.a. en redaktion för en tryckt periodisk skrift på särskild begäran tillhandahåller allmänheten information ur en databas, förutsatt att innehållet kan ändras endast av den som bedriver verksamheten. En hemsida som är knuten till en tryckt periodisk skrift som Arbetarbladet omfattas i princip av denna s. k. databasregel i YGL.

text: Tillämpningsområdet för TF och YGL avgränsas emellertid också av dessa grundlagars ändamål. I

text: 1 kap. 3 § andra stycket

text: TF anges att ändamålet med den grundlagen är att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Den utredning som ledde fram till TF (de s.k. tryckfrihetssakkunniga) uttalade i sitt betänkande att

text: tryckfrihetsförordningen

text: inte har som sin uppgift att i alla avseenden reglera bruket av tryckta skrifter. ”Begagnandet av trycket som ett medel i den enskilda näringsverksamhetens tjänst kräver ej grundlagsskydd” (

text: SOU 1947:60 s. 120

text: Den del av yttrandefriheten som regleras av YGL har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande, se

text: 1 kap. 1 § andra stycket

text: YGL. Det är i princip samma avgränsning av grundlagens tillämplighet som gäller enligt TF beträffande yttranden i tryckt skrift, se t.ex. Wennberg m.fl.,

text: Yttrandefrihetsgrundlagen

text: , 2 uppl. s. 23.

text: Av det sagda framgår att TF inte avser att reglera sådant användande av det tryckta ordet som inte har något med yttrandefriheten att göra. Ett ingripande mot reklamåtgärder i tryckt skrift anses enligt rättspraxis kunna ske utanför

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler i de fall då åtgärderna är av utpräglat kommersiell natur, dvs. om de har vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (se t.ex.

text: NJA 1975 s. 589

text: och 1999 s. 749). I ett sådant fall kan åtgärder av olika slag vidtas med stöd av allmän lag. Förundersökning med anledning av misstanke om brott inleds då av allmän åklagare. Motsvarande synsätt får anläggas beträffande bedömningen av reklam inom sådana medier som i och för sig omfattas av YGL:s formella tillämpningsområde, t.ex. en databas i form av en hemsida knuten till en periodisk skrift.

text: I det fall som nu har underställts mig är det tydligt att annonsen på Arbetarbladets hemsida för det utländska vadhållningsföretaget inte tjänar några sådana ändamål som YGL avser att skydda, utan att annonseringen är av utpräglat kommersiell natur.

text: Min slutsats blir därför att det inte ankommer på mig utan på vanlig åklagare att pröva om publiceringen – som alltså inte omfattas av YGL:s regler – står i strid med

text: lotterilagen

text: eller inte.

text: Handlingarna skall därför återlämnas till Åklagarkammaren i Gävle.


title: Fråga om en misstänkt hade rätt att få kopior av bandupptagningar från förhör

text: Regionåklagarmyndigheten i Malmö bedrev tillsammans med Polismyndigheten i Malmö under år 1995 en förundersökning rörande misstanke om grovt skattebedrägeri. En av de misstänkta var AA som under förundersökningen biträddes av advokaten BB i egenskap av offentlig försvarare.

text: I en skrivelse till polismyndigheten den 9 december 1995 begärde BB att få bandkopior av vissa förhör som ägt rum under förundersökningen. Polismyndigheten överlämnade framställningen till kammaråklagaren CC som var förundersökningsledare i ärendet. CC meddelade BB i en skrivelse den 4 januari 1996 att förundersökningsprotokollet redan hade lämnats ut till advokaten och att något ytterligare material inte skulle lämnas ut.

text: BB återkom i en skrivelse den 8 januari 1996 med en ny begäran om att få ut kopior av bandupptagningarna. BB gjorde gällande att bandupptagningarna tillhörde förundersökningsmaterialet och att de hade betydelse för försvaret av AA.

text: CC besvarade BB:s framställan i en skrivelse den 10 januari 1996. Han vidhöll därvid sin tidigare inställning att något material inte skulle lämnas ut, utöver de förundersökningsprotokoll som advokaten redan hade erhållit. Han tillade dock att om advokaten ville ta del av den information som fanns på bandupptagningarna så fanns dessa tillgängliga för avhörande hos polismyndigheten.

text: Beslut att väcka åtal mot AA för medhjälp till grovt skattebedrägeri fattades den 27 mars 1996.

text: Anmälan

text: AA har i en skrivelse som kom hit den 28 oktober 1997 gjort anmälan om tjänstefel mot CC. Enligt AA har han haft rätt att utan kostnad få ut bandmaterialet. Han anser att CC har begått tjänstefel och vill att Justitiekanslern skall vidta åtgärder.

text: Utredning

text: I ärendet har yttranden inhämtats från kammaråklagaren CC, chefsåklagaren DD vid Ekokammaren i Malmö, överåklagaren EE vid Åklagarmyndigheten i Malmö samt Riksåklagaren.

text: CC har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: Enligt

text: 23 kap. 18 § Rättegångsbalken

text: har den misstänkte och hans försvarare rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid förundersökningen. AA har beretts tillfälle att ta del av förundersökningen dels genom att kopior av förundersökningsprotokollen tillställts honom och dels erbjudits möjlighet att avlyssna bandupptagningarna hos polisen. Enligt min bedömning föreligger ingen ovillkorlig rätt för den misstänkte att erhålla kopia av bandupptagningarna så länge inte åtal har väckts. Däremot har den misstänkte och hans försvarare enligt

text: 23 kap. 21 § 4 st Rättegångsbalken

text: så snart åtal beslutats en rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckning från förundersökningen.

text: AA:s medåtalade FF har sedan åtal väckts inkommit med en begäran om kopior av bandinspelningar av vittnesförhör. Som framgår av bifogade handlingar har frågan om kopiering av band överlämnats till Polismyndigheten i Malmö."

text: DD har i yttrandet anfört:

text: "Genom vad som framkommit av remisshandlingarna och kammaråklagare EE:s yttrande anser jag att EE har handlagt ärendet i enlighet med gällande regelverk och praxis (jämför Norstedts kommentar till

text: Rättegångsbalken

text: EE har anfört bl.a. följande.

text: "Huvudregeln är att den misstänkte fortlöpande äger rätt att få ta del av all utredning, så länge det inte bedömts vara till men för utredningen. Om en begäran att få ta del av visst utredningsmaterial (t.ex. att få en bandkopia av ett förhör) görs innan åtal är väckt bör framställningen alltså prövas i förhållande till utredningsläget. När ett förundersökningsmaterial lämnas till en misstänkt eller dennes försvarare i samband med slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: skall begäran om att också få ta del av ett bandförhör villfaras. Det är därför enligt min mening olyckligt att CC:s svarsbrev till advokatfirman BB den 4 januari 1996 utformats på sätt skett. CC borde redan då - på sätt senare skett - ha upplyst advokaten om att bandupptagningarna i vart fall funnits tillgängliga för avlyssnande hos polisen (jfr svarsbrevet den 10 januari 1996). För min del tycker jag att upplysning också borde ha lämnats om att det redan då kunde finnas möjlighet att hos polisen få en bandkopia av förhör. Att CC varit medveten om att den misstänkte/försvararen efter åtals väckande haft en ovillkorlig rätt att få en bandkopia av förhör får anses framgå av hans yttrande i ärendet."

text: Riksåklagaren (biträdande riksåklagaren GG) har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: "Bestämmelsen i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: medför inte att den misstänkte och hans försvarare har rätt att få ut kopior av materialet. Rätten till s.k. aktinsikt kan förverkligas på många olika sätt beroende på utredningssituationen. Den misstänkte och hans försvarare kan exempelvis beredas tillfälle att ta del av utredningsakten på plats eller få del av uppgifter genom att undersökningsledaren (förhörsledaren) muntligen redogör för utredningsläget. Självfallet kan de också i vissa fall få kopior av handlingar i akten. Att muntligen redogöra för utredningsläget är många gånger den smidigaste metoden eftersom en och samma handling kan innehålla uppgifter som bör hemlighållas och sådana som kan avslöjas. Det vanligaste sättet för den slutliga delgivningen enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: är att den misstänkte och hans försvarare får en kopia av det preliminära förundersökningsprotokollet.

text: I det ärende som föranlett denna remiss begärde försvararen i samband med slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: att få kopior av bandupptagningar från polisförhör med vissa angivna personer. Förhören fanns upptecknade som referatförhör i förundersökningsprotokollet.

text: Som jag redovisat har den misstänkte och hans försvarare inte haft någon ovillkorlig rätt att få kopior av utredningsmaterialet i samband med delgivningen. Detta har åklagaren också konstaterat i anledning av en skriftlig framställning från försvararen till polisen att få sig tillsänt bandkopior. I detta fall hade försvararen dessutom redan tillgång till utskrift av förhören.

text: När försvararen i sin nästa skrivelse gjorde en framställning om att få ta del av banden beviljades den omedelbart av åklagaren.

text: Sammanfattningsvis så anser jag att åklagaren inte gjort sig skyldig till något fel eller någon försummelse vid handläggningen av nu aktuell fråga."

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den bestämmelse som reglerar den misstänktes och hans försvarares rätt att ta del av utredningsmaterial under en förundersökning finns i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB). Bestämmelsen ändrades den 1 januari 1982 i syfte att förtydliga den misstänktes och hans försvarares rätt att ta del av förundersökningsmaterialet (se SFS 1981:1294 och

text: prop. 1980/81:201 s. 33

text: f. och 40 f.). Enligt bestämmelsen skall den misstänkte och hans försvarare ha rätt att fortlöpande, i den mån den kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen.

text: CC:s besked den 4 januari 1996 till BB innebar ett avslag på hans begäran om att få kopior på bandupptagningarna. De förhör som var upptagna på de aktuella banden fanns intagna som referatförhör i förundersökningsprotokollet. I den formen hade AA således redan fått del av materialet.

text: Vid en genomgång av förarbeten m.m. som behandlar den aktuella bestämmelsen har jag inte kunnat finna något stöd för att den misstänktes rätt till aktinsikt innefattar en ovillkorlig rätt att kräva kopior av materialet. I departementspromemorian (Ds Ju 1979:15) Översyn av utredningsförfarandet i brottmål, som låg till grund för lagändringen, anförs att rätten till aktinsikt kan begagnas antingen genom att den misstänkte och hans försvarare bereds tillfälle att ta del av polisens utredningsakt, genom att handlingarna i akten kopieras och lämnas ut eller genom att undersökningsledaren (förhörsledaren) muntligen får redogöra för utredningsläget, allt såvitt det kan ske utan men för utredningen.

text: I

text: prop. 1986/87:89

text: om ett reformerat tingsrättsförfarande (s. 145) beskrivs gällande rätt enligt följande:

text: "Enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB har såväl den misstänkte som hans försvarare rätt att fortlöpande, i den mån de kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid förundersökningen. Åtal får inte beslutas innan den misstänkte och försvararen fått denna möjlighet. Denna rätt att få del av vad som förekommit vid förundersökningen innefattar dock inte någon rätt att få del av avskrift av protokollet eller andra anteckningar från förundersökningen (jfr. Gärde m.fl., Nya

text: rättegångsbalken

text: , s. 314)."

text: Även om den misstänkte och hans försvarare således har en villkorad rätt att få del av de uppgifter som kommer fram under förundersökningen, saknas stöd för ett antagande att den misstänkte och hans försvarare har rätt att utöva aktsikten genom att kräva kopior av materialet. Det ankommer i stället på förundersökningsledaren att avgöra på vilket sätt aktinsikten skall utövas. Som Riksåklagaren anför i sitt yttrande kan rätten till aktinsikt förverkligas på många olika sätt. I förevarande fall hade BB genom förundersökningsprotokollet fått tillgång till utskrift av förhören. Han upplystes också i brevsvaret den 10 januari 1996 om möjligheten att ta del av banden genom att hos polismyndigheten lyssna på dem.

text: Som framgår av

text: 21 § andra stycket avgiftsförordningen (1992:191)

text: är det förutsatt att den misstänkte m.fl. kan få ut en kopia eller avskrift av protokoll eller anteckning vid förundersökning eller annan utredning av polis- eller åklagarmyndighet i anledning av brott. Rätten att ta del av uppgifter under förundersökningen regleras emellertid av

text: 23 kap.

text: RB. Någon självständig rätt att erhålla kopior av materialet kan inte grundas på

text: avgiftsförordningen

text: Sammanfattningsvis har jag inte kunnat finna att bestämmelsen i

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB om rätt för den misstänkte och hans försvarare att ta del av utredningen innefattar en rätt att erhålla kopior av materialet. Någon skyldighet att tillmötesgå en sådan begäran föreligger således inte heller. CC har således inte gjort något fel när han vägrade att lämna ut kopior av banden. Däremot är det självfallet angeläget att den misstänkte inte i onödan förvägras kopior av material som utan men kan lämnas ut redan i detta skede. En rätt att erhålla kopior av materialet inträder under alla förhållanden sedan åtal väckts (se

text: 23 kap. 21 § fjärde stycket

text: RB).

text: Ärendet är med dessa uttalanden avslutat.


title: Inspektion av Kronofogdemyndighetens enhet för betalningsföreläggande, kontoret Luleå den 15 och 16 maj 2018

text: Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Handläggningen vid Kronofogdemyndighetens enhet för betalningsförelägganden, kontoret i Luleå, framstår som rättssäker och väl fungerande. Verksamheten påverkas dock negativt av brister i delgivningsförfarandet. Handläggningstiden blir många gånger alltför lång i de mål där delgivning med delgivningskvitto inte fungerar. Justitiekanslern efterfrågar i dessa mål förbättrade bevakningsrutiner.

text: I beslutet görs också vissa uttalanden i samband med genomgången av enskilda mål.

text: Inledning

text: Justitiekanslern har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bland annat Kronofogdemyndigheten.

text: Som ett led i sin tillsyn inspekterade Justitiekanslern i november 2017 Kronofogdemyndighetens enhet för betalningsföreläggande, kontoret i Visby. Iakttagelserna vid den inspektionen redovisades i ett beslut den 21 december 2017 (Justitiekanslerns ärende nr 11704-17-2.5).

text: För att följa upp iakttagelserna och få en bredare bild av verksamheten vid enheten för betalningsföreläggande, beslutade Justitiekanslern att inspektera även enhetens kontor i Luleå. Inspektionen genomfördes den 15 och 16 maj 2018 i Kronofogdemyndighetens lokaler i Luleå.

text: Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att granska Luleåkontorets handläggning av mål om betalningsföreläggande och handräckning för att kontrollera om reglerna i lagen (

text: ) om betalningsföreläggande och handräckning (BfL) hade följts. Särskild uppmärksamhet ägnades åt handläggningstider, delgivning och överlämnande av mål till rätt domstol.

text: Vid inspektionen kom Justitiekanslern även att granska kontorets handläggning av mål om europeiskt betalningsföreläggande, för att kontrollera om handläggningen skedde i enlighet med lagen (

text: ) om europeiskt betalningsföreläggande och

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av den 12 december 2006

text: om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande (EU-förordningen).

text: 3.2 Inspektionens genomförande

text: Justitiekanslern tog inför inspektionen del av Kronofogdemyndighetens rutinbeskrivning för summarisk process samt myndighetens arbetsordning, delegationsordning, årsredovisning för 2017 och verksamhetsplan för 2018.

text: Under inspektionen granskade Justitiekanslern

text: Justitiekanslern samtalade under inspektionen med personalen vid kontoret och tog del av statistik om antalet ansökningar och utslag m.m. (se vidare under avsnitt 3.3 nedan). Inspektionen avslutades med att Justitiekanslern redogjorde för sina iakttagelser vid ett samtal med personalen på kontoret.

text: Luleåkontoret har lämnat skriftliga kommentarer över Justitiekanslerns synpunkter och iakttagelser.

text: 3.3 Inledande samtal

text: Ett inledande samtal ägde rum med representanter för Kronofogdemyndigheten.

text: Justitiekanslern informerade om inspektionens syfte och inriktning. Därefter gav Kronofogdemyndigheten en kort beskrivning av Luleåkontorets arbete med mål om betalningsföreläggande och handräckning. Av den statistik som presenterades framgick bl.a. att det under 2017 kom in cirka 230 000 ansökningar om betalningsföreläggande och vanlig handräckning samt 176 ansökningar om europeiskt betalningsföreläggande till Luleåkontoret. Därutöver kom det in cirka 1 300 ansökningar om särskild handräckning till betalningsföreläggandeenheten totalt. Omkring 110 000 utslag meddelades i Luleå och ca 100 000 mål avskrevs efter att ansökan hade återkallats.

text: Kronofogdemyndigheten framförde att det förekommit vissa delgivningsproblem. Myndigheten framhöll att det arbetas aktivt med delgivningsfrågor för att delgivning ska kunna ske snabbare och mer effektivt, t.ex. genom att nya arbetssätt införs där sökanden involveras i ett tidigt skede. Kontoret har vidare lokala delgivningsmän för delgivning i Norrbottens län, vilket fungerar bra. Det pågår även rekrytering av ytterligare delgivningsmän. Dessutom kommer Kronofogdemyndigheten att införa ett nytt IT-stöd för summarisk process i november 2018, vilket kommer att underlätta arbetet med delgivning.

text: Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Övergripande iakttagelser

text: Justitiekanslerns övergripande intryck vid inspektionen var att verksamheten vid kontoret i Luleå fungerar väl. De synpunkter som Justitiekanslern har gäller framför allt handläggningstiderna i vissa mål och kontorets rutiner för bevakning av delgivning (se vidare under avsnitt 4.2 och 4.7 nedan). Iakttagelserna i den delen var i stort sett desamma som vid inspektionen av kontoret i Visby. Det ska samtidigt lyftas fram att handläggningen i många fall, när delgivning med delgivningskvitto lyckas, framstår som mycket effektiv.

text: De mål som Justitiekanslern granskade hade i allt väsentligt handlagts på det sätt som föreskrivs i BfL och som följer av reglerna om europeiskt betalningsföreläggande. Handläggningen framstår alltså som rättssäker (se vidare under avsnitt 4.3–4.7 nedan). Luleåkontoret handlägger ett stort antal mål varje år och de enstaka handläggningsfel som Justitiekanslern kunde notera gav inte anledning till oro för verksamhetens kvalitet. De mål som hade överlämnats till tingsrätt för vidare handläggning hade i nästan samtliga fall lämnats till rätt domstol (se vidare under avsnitt 4.6 nedan).

text: 4.2 Handläggningstider och delgivning

text: Den summariska processen syftar till att den som har ett krav mot någon annan ska kunna få detta fastställt på ett snabbt, enkelt och billigt sätt genom ett utslag. Av Kronofogdemyndighetens verksamhetsplan för 2018 framgår att myndighetens mål är att medianvärdet för antalet dagar innan borgenärens fordran fastställs inte ska vara högre än 30.

text: I majoriteten av de mål som granskades förekom inte något dröjsmål vid utsändande av förelägganden. I mål om betalningsförelägganden och vanlig handräckning skickades föreläggandena oftast ut inom tre dagar från att ansökan kommit in.

text: I de fall där delgivning med delgivningskvitto, s.k. vitt kort, skedde i ett tidigt skede var den sammanlagda handläggningstiden mycket kort. I regel meddelades utslag inom en vecka från yttrandefristens utgång. Myndighetens mål om 30 dagars handläggningstid uppnåddes i en stor del av de fall som granskades. Sökanden fick i dessa fall en exekutionstitel snabbt och effektivt. Även när ansökningarna hade återkallats fattades beslut om avskrivning mycket snabbt.

text: När delgivning inte kunnat ske på ordinärt sätt, och därför lämnats över till den särskilda delgivningsenheten, blev handläggningstiden lång i flera mål.

text: I målen om betalningsföreläggande och vanlig handräckning gick det inte att följa vilka åtgärder som delgivningsenheten vidtagit. Det var inte heller möjligt att se om några kontakter tagits med delgivningsenheten för att följa upp vad som hände i målen. Trots att bevakningstider funnits angivna i målen synes dessa i många fall inte ha följts upp. I de mål där hindersbevis inkommit fanns däremot antecknat på bevisen vilka åtgärder som delgivningsenheten hade vidtagit. Utifrån dessa drar Justitiekanslern slutsatsen att delgivningen i många fall inte har drivits framåt med tillräcklig kraft. Exempelvis har det gått det lång tid mellan försöken att delge svaranden.

text: I de ärenden där det framgick att svaranden kontaktat Kronofogdemyndigheten med fråga om hur målet fortskred hade svaren i de flesta fall dokumenterats. Dessa svar var bra och tydliga. I flera ärenden gick det emellertid inte att se om svar hade lämnats eller inte. Detta gäller både i mål där enheten för betalningsförelägganden och delgivningsenheten förväntas svara.

text: Justitiekanslern noterade att enheten för betalningsförelägganden i flera fall, efter samråd med jurist, underkände de delgivningsbevis som inkommit från olika delar av landet. Det tyder på att enheten har god kontroll på att delgivningarna sker i enlighet med de krav som ställs upp i

text: delgivningslagen

text: 4.3 Mål om betalningsföreläggande

text: Allmänt om handläggningen

text: Handläggningen framstod som både rättssäker och omsorgsfull i de mål som granskades. Det hade gjorts rimliga och välgrundade tolkningar av vad som var att betrakta som ett bestridande från svarandens sida. Vid behov hade Luleåkontoret tagit kontakt med svaranden, för att få klargöranden.

text: Kontoret hade i flera fall också begärt kompletteringar från sökanden, bl.a. när grunden för yrkandet varit oklar eller när det varit oklart om sökanden menade att det fanns en eller flera svarande. De förelägganden som fanns var lätta att förstå och innehöll ofta hänvisningar till lagbestämmelser.

text: Olika handläggningsåtgärder var generellt sett väl dokumenterade.

text: En fråga som kan diskuteras, och som inte är specifik för Luleåkontoret, är utformningen av de förlägganden som sänds till svaranden. Under rubriken ”Sökandens yrkanden” sägs att ”Sökanden har hos Kronofogdemyndigheten ansökt om att ni ska förpliktas att betala nedanstående belopp till sökanden”. Det framgår alltså att myndigheten inte har prövat kravet materiellt utan att det endast är sökandens uppfattning, som svaranden kan motsätta sig, att betalningsskyldighet föreligger. När det gäller sökandens yrkande om ersättning för kostnader är utformningen annorlunda. Under rubriken ”Kostnader” sägs att ”Ni ska ersätta sökandens kostnader för…”. Detta kan ge intryck av att det redan har fattats beslut i fråga om kostnaderna och att svaranden är skyldig att betala dessa oavsett utgången i övrigt. Det kan ifrågasättas om det inte även i den delen borde framgå att det endast är sökandens uppfattning om betalningsskyldighet som redovisas. Det kan med andra ord övervägas om föreläggandena borde ha samma utformning vad gäller kostnader som vad gäller yrkanden i sak.

text: Justitiekanslern noterade brister i handläggningen av följande mål.

text: Bristande uppföljning av delgivningsåtgärd

text: I ett mål hade en underrättelse skickats till svaranden om att delgivning skett genom att handlingarna lämnats till en medlem av svarandens hushåll (s.k. surrogatdelgivning). I meddelandet hade angetts att svaranden ansågs delgiven den 13 december 2017. Såvitt framgick av de handlingar Justitiekanslern tagit del av hade det därefter inte vidtagits någon åtgärd i målet. Kronofogdemyndigheten har för sin del förklarat att det inte hade inkommit något sådant underlag från stämningsmannen som krävdes för att registrera delgivningen. Justitiekanslern konstaterar att det av akten framgick att en underrättelse om delgivning hade skickats till svaranden. Det ankommer på Kronofogdemyndigheten att ha rutiner som möjliggör uppföljning av delgivningsåtgärder. För det fall en genomförd delgivning inte bedöms vara godtagbar bör ett sådant ställningstagande dokumenteras.

text: Fortsatt handläggning trots återkallelse

text: I ett mål hade sökanden yrkat att svaranden skulle förpliktas att dels betala ett visst belopp, dels avflytta från en bostadsrättslägenhet. Till ansökan bifogades en underrättelse om att svaranden hade rätt att återvinna bostadsrätten genom att betala skulden inom en viss tid från delgivning. I en skrivelse som inkom från sökanden den 9 juni 2017 framgick att svaranden hade betalat hela skulden och att ärendet i dess helhet återkallades för det fall betalning skett före återvinningsfristens utgång. Svaranden var vid denna tidpunkt inte delgiven och återvinningsfristen hade således inte börjat löpa. Målet borde därmed ha skrivits av på grund av sökandens återkallelse. Handläggningen fortsatte emellertid och svaranden delgavs genom s.k. spikning den 7 september 2017. Utslag meddelades dock inte och såvitt framgår hade inte heller någon annan åtgärd vidtagits. Målet är inte avslutat.

text: Långsam handläggning

text: I ett mål hade en ansökan om betalningsföreläggande kommit in till Kronofogdemyndigheten den 7 april 2017. Svaranden, ett aktiebolag, försattes i konkurs några dagar senare. Myndigheten underrättade sökanden om konkursen och upplyste om att handläggningen av målet skulle komma att fortsätta, om inte ansökan om betalningsföreläggande återkallades senast den 3 maj 2017. Någon återkallelse kom inte in. Myndigheten fortsatte dock inte handläggningen, utan gav på nytt sökanden tillfälle att återkalla ansökan, denna gång senast den 7 juni 2017. Någon återkallelse kom fortfarande inte in. Enligt dagboken hade därefter ingenting hänt i målet förrän den 16 april 2018, då myndigheten förelade svaranden att yttra sig över ansökan.

text: Justitiekanslern konstaterar att handläggningen av målet borde ha kunnat fortsätta redan i maj 2017. Nu kom den fortsatta handläggningen att dröja till april 2018 och någon förklaring till den långa perioden av inaktivitet gick inte att utläsa av de handlingar som Justitiekanslern hade fått del av.

text: Felaktig delgivning av en person med god man

text: I ett mål hade Kronofogdemyndigheten fått information om att svaranden hade personlig assistans och inte var delgivningsbar. Detta framgick av ett hindersbevis. Trots detta erbjöds sökanden att ombesörja delgivningen på egen hand. Det kom därefter in ett delgivningskvitto, som var undertecknat av en person som uppgav sig vara god man för svaranden. Myndigheten skrev till svaranden och angav att delgivning inte hade skett. Svaranden uppmanades att skriva under delgivningskvittot själv eller att komma in med ett godmansförordnande eller en fullmakt för den person som hade skrivit under delgivningskvittot. Myndigheten beslutade därefter att låta sökanden ombesörja delgivningen, enligt det tidigare erbjudandet. I slutänden skrevs målet av eftersom ansökan återkallades.

text: Med hänsyn till uppgifterna om att svaranden hade personlig assistans och inte var delgivningsbar, anser Justitiekanslern att sökanden inte skulle ha erbjudits att ombesörja delgivningen (jfr

text: 30 §

text: BfL samt avsnitt 13.9 och 49 i Kronofogdemyndighetens rutinbeskrivning för summarisk process).

text: Erbjudandet om partsdelgivning skulle under alla förhållanden ha återkallats när det undertecknade delgivningskvittot kom in. Kronofogdemyndigheten skulle då ha vänt sig till kommunens överförmyndare, eller till den uppgivne gode mannen, för att undersöka om det fanns ett godmansförordnande (jfr avsnitt 13.7 i rutinbeskrivningen för summarisk process). Svaranden själv borde inte ha tillfrågats om detta, eftersom det fanns tydliga indikationer på att hon behövde hjälp i sina kontakter med myndigheten.

text: Vid inspektionen av Kronofogdemyndighetens kontor i Visby noterade Justitiekanslern en liknande brist i samband med delgivningen av person som hade förvaltare. Det finns skäl att påminna om att den som har god man eller förvaltare behöver hjälp med att tillvarata sina intressen. Det är därför viktigt att Kronofogdemyndigheten utreder förhållandena, t.ex. genom att vända sig till överförmyndaren, när det finns tecken på att svaranden har god man eller förvaltare.

text: 4.4 Mål om vanlig handräckning

text: De mål som Justitiekanslern granskade hade i allt väsentligt handlagts på det sätt som föreskrivs i BfL. Handläggningen framstod alltså som rättssäker. Granskningen visade att Luleåkontorets kompletteringsförelägganden var relevanta och tydliga. Justitiekanslern efterfrågar dock förbättrade rutiner för uppföljning i de fall där delgivningen lämnats över till den särskilda delgivningsenheten.

text: 4.5 Mål om särskild handräckning

text: Handläggningen framstod som snabb och omsorgsfull. Kompletteringar från sökanden begärdes i de fall där det var påkallat och olika handläggningsåtgärder var väl dokumenterade. Interimistiska yrkanden prövades såvitt framgick snabbt och noggrant. När utslag eller beslut överklagades till domstol lämnades handlingarna över skyndsamt till domstolen. Några brister beträffande bevakning av delgivning observerades inte i de granskade målen om särskild handräckning.

text: 4.6 Överlämnande till rätt domstol

text: Enligt

text: 36 §

text: BfL ska Kronofogdemyndigheten, om sökanden har begärt överlämnande i rätt tid, överlämna målet till en tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig att handlägga målet.

text: Vid granskningen av de mål som överlämnats till tingsrätt konstaterades att överlämnande genomgående skedde i enlighet med lag. I endast ett av de granskade fallen överlämnades målet till fel tingsrätt, trots att det av handlingarna framgick vilken tingsrätt som var behörig.

text: I ett mål framgick att svarandebolaget hade sitt säte i Helsingborg. Kronofogdemyndigheten överlämnade målet till Malmö tingsrätt, trots att behörig domstol var Helsingborgs tingsrätt. Det står klart att Kronofogdemyndigheten i detta fall har tillämpat

text: 36 §

text: BfL felaktigt.

text: 4.7 Mål om europeiskt betalningsföreläggande

text: Luleåkontoret handlägger Kronofogdemyndighetens samtliga mål om europeiskt betalningsföreläggande. Handläggningen framstod som välskött och effektiv. I de fall där fordran var obestridd uppfyllde Kronofogdemyndigheten EU-förordningens krav på ett snabbt, billigt och enkelt förfarande.

text: Föreläggandena utfärdades inom 30 dagar vilket är inom EU-förordningens tidsfrist. I de fall där begäran om komplettering bedömdes nödvändig skedde detta omgående. Ansökningar som föll utanför EU-förordningens tillämpningsområde avvisades också i ett tidigt skede.

text: Handläggningstiderna var i vissa fall långa när delgivning skulle ske i ett annat EU-land. I sådana fall ska den mottagande domstolen, enligt

text: artikel 6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av den 13 november 2007

text: om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (EU:s delgivningsförordning), så snart som möjligt och under alla omständigheter senast sju dagar efter mottagandet skicka ett kvitto till det sändande organet. Vidare ska den mottagande domstolen enligt artikel 7.2 i EU:s delgivningsförordning underrätta det sändande organet om det inte varit möjligt att delge handlingarna inom en månad.

text: I flera mål där den utländska domstolen inte hade skickat kvitto eller underrättelse hade Kronofogdemyndigheten ställt frågor till domstolen. I några fall hade dock förfrågan skickats först efter flera månader. I ett fall gjordes förfrågan först sex månader efter att handlingarna översänts till den utländska domstolen, varvid det framkom att domstolen aldrig hade mottagit handlingarna. Det är därför av vikt att Kronofogdemyndigheten regelbundet kontrollerar delgivningsförfarandets gång, inte minst när kvitto på mottagande eller underrättelse om delgivningssvårigheter inte har skett.

text: Justitiekanslern noterade brister i handläggningen av två mål.

text: I ett mål hade irländsk domstol, som svar på Kronofogdemyndighetens begäran om hjälp med delgivning, angett att svaranden bytt företagsnamn och begärt att Kronofogdemyndigheten skulle skicka en ny begäran med det rätta företagsnamnet. Kronofogdemyndigheten avvisade ansökan enligt 6 § lagen om europeiskt betalningsföreläggande då myndigheten bedömde fortsatta delgivningsförsök som lönlösa. Bedömningen framstår som tveksam, eftersom myndigheten hade möjlighet att tillmötesgå begäran alternativt att begära komplettering från sökanden.

text: I ett mål hade en ansökan getts in som rörde skadestånd på grund av brott, vilket utgör en fordran på utomobligatorisk grund och därmed faller utanför EU-förordningens tillämpningsområde. Sökanden förelades i detta fall att komplettera med uppgift om fordran var förfallen till betalning. Efter att svar inkommit avvisades ansökan på den grunden att fordran föll utanför EU-förordningens tillämpningsområde. Kronofogdemyndigheten kunde och borde i detta fall ha avvisat ansökan direkt när den kom in.

text: Avslutande samtal

text: Justitiekanslern redogjorde vid ett avslutande samtal övergripande för de iakttagelser som hade gjorts av inspektionsteamet.


title: Fråga om vissa uttalanden angående signalement kunde anses innefatta hets mot folkgrupp

text: Tidningen Dagens Nyheter innehöll fredagen den 3 oktober 1997 en artikel vari redogjordes för en polisutredning rörande ett rån som begåtts i Uppsala. I artikeln uttalas bl.a. att polisen fått hård kritik för de uttryck som användes i polisradion i jakten på de misstänkta och ett citat av vad en polisman uttryckt för att ge ett snabbt signalement på en av de misstänkta återges. I artikeln återges vidare ett uttalande som kriminalkommissarien AA hos polisen i Uppsala gjorde när han intervjuades av en journalist från Dagens Nyheter med anledning av det inträffande. Uttalandet har följande innehåll: "det var inte polismannens mening att använda ordet i nedsättande syfte. Det finns ju så många negerstammar i Afrika, och han ville bara ange nyansen hos den misstänktes hudfärg".

text: Med hänvisning till den redovisade artikeln har hos polismyndigheten i Uppsala inlämnats en anmälan mot AA för det uttalande som han gjort och vilket återgivits i den ovannämnda artikeln. Enligt anmälan fälldes yttrandet på en presskonferens anordnad av Polismyndigheten i Uppsala samt får uttrycket "negerstammar" anses innefatta brottet hets mot folkgrupp. I anmälan har vidare ifrågasatts om inte sistnämnda uttryck också återgivits i en artikel i tidningen Expressen den 3 oktober 1997. Polismyndigheten har översänt anmälan till Åklagarkammaren i Uppsala, vilken i sin tur har översänt ärendet hit för prövning av frågan om tryckfrihetsbrott föreligger.

text: Justitiekanslern har jämlikt

text: 5 kap.

text: och

text: 5 §§

text: lagen (

text: ) med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden fordrat in ett exemplar av Dagens Nyheter och ett exemplar av Expressen, båda med utgivningsdag den 3 oktober 1997.

text: Justitiekanslern har vid sin granskning av tidningen Expressen inte kunnat återfinna någon artikel innehållande det anmälda uttalandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) skall det stå envar fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till bl.a. tidningsredaktioner i alla de fall då något annat inte är föreskrivet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: själv (meddelarfrihet).

text: Den som har lämnat ett meddelande till en tidning kan alltså med vissa undantag som inte är aktuella här (jfr

text: 7 kap. 3 §

text: TF) inte själv ställas till ansvar för innehållet i meddelandet. För innehållet i tryckt skrift svarar i princip endast den ansvarige utgivaren. För att en meddelare skall vara skyddad enligt denna regel krävs att meddelandet lämnats i publiceringssyfte och till en bestämd mottagare. Om en meddelare samtidigt sprider sina uppgifter till utomstående personer, blir han ansvarig för vad han meddelat dessa.

text: Av ovannämnda stadgande följer en skyldighet för offentliga myndigheter att respektera den enskildes (även offentliga funktionärers) rätt att lämna meddelanden i publiceringssyfte. Däremot kan det vara tveksamt huruvida meddelarfriheten omfattar uttalanden, som görs på en myndighets vägnar vid en presskonferens eller i ett pressmeddelande. Att uppgifter lämnas vid en presskonferens innebär dock inte utan vidare att det tryckfrihetsrättsliga skydd som tillkommer uppgiftslämnare inte skulle föreligga. Avgörande är formerna för arrangemanget. Utredningen här har visat att AA inte gjort det anmälda uttalandet på en presskonferens utan när han intervjuades av en journalist från Dagens Nyheter efter presskonferensen.

text: Härav följer att AA i straffrättsligt hänseende inte själv är ansvarig för de uttalanden som han gjort och som återgetts i den aktuella artikeln den 3 oktober 1997. Ansvaret för det som återgetts i tidningen åvilar i stället Dagens Nyheters ansvarige utgivare. Justitiekanslern prövar anmälningen med denna utgångspunkt.

text: Brottet hets mot folkgrupp (jfr 7 kap. 4 § p. 11

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 16 kap 8 § brottsbalken

text: ) innefattar att någon hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Enligt den ursprungliga lydelsen av straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp bestod den brottsliga handlingen i att offentligen hota, förtala eller smäda folkgrupp av visst slag. Genom lagändring år 1970 utvidgades bestämmelsens tillämpningsområden i flera avseenden. Vid lagändringen anförde föredragande statsrådet bl.a. att med missaktning avsågs att låta även andra kränkande omdömen än sådana som kunde bedömas som förtal och smädelser bli straffbara och att det för straffbarhet borde räcka med att ett uttalande om t.ex. en viss folkgrupp var nedsättande för gruppens anseende. Vid ärendets behandling i riksdagen framhöll första lagutskottet bl.a. att begreppet missaktning måste tolkas med viss försiktighet samt att härunder sålunda inte borde innefattas alla uttalanden av nedsättande eller förnedrande natur utan att för straffbarhet borde krävas att det var fullt klart att uttalandet överskred gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande folkgruppen i fråga (NJA II 1970 s. 535).

text: Ordet neger (ytterst av lat. ni'ger svart') definieras i ett modernt uppslagsverk som benämning på ursprungsbefolkningen i Afrika söder om Sahara samt på ättlingar till dessa i resten av världen. Ordet var förr, anförs det, allmänt använt men uppfattas numera som nedsättande och undviks därför oftast.

text: Som framgått ovan gäller enligt förarbetena till den aktuella bestämmelsen att begreppet missaktning måste tolkas med viss försiktighet. Inte alla uttalanden av nedsättande eller förnedrande natur innefattas alltså under begreppet. Otvivelaktigt förhåller det sig så att många människor numera ger det hit anmälda uttrycket "negerstammar" en nedsättande innebörd. Uttrycket kan dock enligt min mening inte anses uttrycka missaktning för en folkgrupp på sätt som krävs för att gärningen skall vara straffbar som hets mot folkgrupp. I vart fall kan uttrycket ensamt inte anses ha en sådan nedsättande innebörd. Jag anser alltså inte att den anmälda artikeln ger anledning att inleda förundersökning om tryckfrihetsbrott.

text: Ärendet avslutas hos Justitiekanslern.


title: Ersättningsanspråk med anledning av en konkursansökan

text: Justitiekanslern beslutar att tillerkänna SWEAB Elteknik AB ersättning med 84 600 kr och uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut till bolaget.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I en konkursansökan som kom in till Malmö tingsrätt den 19 november 1999 uppgavs som sökande MC, företrädd av ombudet advokaten MW, och som motpart Swedish-International Spare Parts AB, Box 65, 232 21 Arlöv. Till denna ansökan var inte något registreringsbevis avseende konkursgäldenären fogat. I ansökan angavs gäldenärens organisationsnummer till 556491-0809.

text: Den 22 november 1999 registrerade tingsrätten konkursansökningen i sitt datoriserade målhanteringssystem (MÅHS). Gäldenärens organisationsnummer angavs till 556491-0809, dvs. enligt ansökan. Påföljande dag förelade rätten ingivaren, advokaten MW, skriftligen att snarast komplettera ansökningen med dels fullmakt att företräda MC, dels registreringsbevis för konkursgäldenären. Begärda kompletteringar kom in till rätten den 30 november 1999 och den 1 december 1999 kallades sökanden och konkursgäldenären till förhandling.

text: Vid månadsskiftet november/december 1999 kopierade tingsrätten samtliga ärendeförteckningar avseende inkomna konkursärenden under november 1999. Ärendeförteckningarna skickades därefter den 2 december 2000 till de kreditupplysningsföretag som vid denna tidpunkt hade en stående beställning. Dessa företag var UC AB, KreditFakta Kreditupplysningar i Norden AB och Dun & Bradstreet Sverige AB.

text: Swedish-International Spare Parts AB försattes av tingsrätten i konkurs den 14 februari 2000, och den 26 oktober 2000 anmälde konkursförvaltaren att konkursen kunde skrivas av enligt

text: 10 kap. 1 § konkurslagen

text: I slutet av oktober 2000 uppmärksammade SWEAB Elteknik AB tingsrätten på att ifrågavarande tre kreditupplysningsföretag hade registrerat konkursansökan mot Swedish-International Spare Parts AB under SWEAB Elteknik AB:s organisationsnummer. Med anledning härav rättade tingsrätten organisationsnumret på ärendeförteckningen till 556491-0890 och tillskrev den 30 oktober 2000 de berörda kreditupplysningsföretagen om det felaktiga numret på den tidigare utlämnade förteckningen.

text: I konkursbeslutet samt i de annonser och underrättelser som utgick i samband med detta beslut har rätt organisationsnummer angetts.

text: Tingsrätten skrev den 31 oktober 2000 av konkursen mot Swedish-International Spare Parts AB.

text: Anspråket m.m.

text: SWEAB Elteknik AB (SWEAB) har genom ombudet advokaten ML i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten för ren förmögenhetsskada med 50 000 kr och för ombudskostnader med 34 600 kr (exklusive moms). Som grund härför har bolaget gjort gällande, såsom grunden slutligen preciserats, att Malmö tingsrätt förfarit felaktigt eller försumligt genom att inte vid registreringen av den inkomna konkursansökningen mot Swedish-International Spare Parts AB kontrollera att det uppgivna organisationsnumret tillhörde det bolaget. Till följd härav kom det inregistrerade numret i stället att avse SWEAB och lämnas ut till tre kreditupplysningsföretag. Under tiden december 1999 - oktober 2000 fanns uppgiften om konkursansökningen antecknad i dessa företags register. SWEAB har därigenom ansett sig ha gått miste om affärsprojekt och den begärda ersättningen för förmögenhetsskada bygger på en uppskattad inkomstförlust.

text: Malmö tingsrätt har yttrat sig över anspråket och därvid anfört i huvudsak följande.

text: "När konkursansökningen kom in till tingsrätten måste den naturligtvis registreras. Så skedde också och databilden i målhanteringssystemet kom därmed att innehålla samma felaktighet som konkursansökningen. Den felaktiga uppgiften kom sedan att vidarebefordras till de tre kreditupplysningsföretagen genom att kopior av ärendeförteckningsbladet lämnades ut till dem. Så långt kan tingsrätten knappast anses ha gjort sig skyldig till någon försumlighet. Tingsrätten fullgjorde bara sin skyldighet att registrera ansökningen och att enligt offentlighetsprincipen lämna ut en allmän handling.

text: Under den fortsatta handläggningen av konkursärendet uppmärksammades, sedan begärd komplettering kommit in, att det uppgivna bolagsregistreringsnumret var felaktigt. De tre kreditupplysningsföretagen underrättades emellertid inte om detta förrän långt senare. Frågan är om detta kan läggas tingsrätten till last som fel eller försummelse.

text: Någon författningsenlig skyldighet att lämna en sådan underrättelse torde inte finnas. Däremot kan man hävda att tingsrätten snarast möjligt borde ha underrättat kreditupplysningsföretagen i enlighet med allmänna principer om de statliga myndigheternas serviceskyldighet. Uppenbarligen har man, när felaktigheten upptäcktes under handläggningen av konkursärendet, inte tänkt på att den felaktiga uppgiften tidigare lämnats ut till de tre kreditupplysningsföretagen. Jag ifrågasätter emellertid om denna underlåtenhet kan betraktas som skadeståndsgrundande oaktsamhet. Oavsett hur man ser på frågan om oaktsamhet har enligt min mening SWEAB Elteknik AB inte visat att det har lidit någon skada."

text: SWEAB har kommit in med synpunkter.

text: Gällande regler

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: bl.a. ersätta ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Vid handläggningen av mål och ärenden hos tingsrätt, hovrätt och Högsta domstolen gäller förordningen (

text: ) om mål och ärenden i allmän domstol. Förordningen gäller dock inte hos inskrivningsmyndigheterna. I

text: 2 § nämnda förordning

text: anges att varje mål och ärende skall registreras samt att registreringen sker i dagböcker eller enligt, såvitt nu är av intresse, dåvarande förordningen (

text: ) om registerföring vid allmänna domstolar med hjälp av automatisk databehandling. Av den sistnämnda förordningen följer att ett av de övergripande tillämpningsområdena är registerföring med hjälp av automatisk databehandling av mål och ärenden samt att registret bl.a. får innehålla uppgifter om enskild part, partsställning och personnummer/organisationsnummer.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Såsom tingsrätten framhållit kan något fel inte anses ha begåtts i samband med registreringen av konkursansökningen. Däremot anser jag, mot bakgrund av de allvarliga konsekvenser som en kreditupplysning om en konkursansökan kan få för ett företag, att tingsrätten omedelbart borde ha kontrollerat de registrerade uppgifterna om konkursgäldenären när begärda kompletteringar kom in till rätten och gjort nödvändiga rättelser. Tydligen upptäcktes det felaktiga organisationsnumret. Enligt min uppfattning borde tingsrätten då ha sänt rättelser till de tre kreditupplysningsföretagen. Att inte sända rättelser får anses ha varit en försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Vid nu angivna förhållanden har staten ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot SWEAB.

text: Det är svårt att uppskatta vilken skada ett företag lider av en felaktig kreditupplysning. Justitiekanslern får relativt ofta ta emot yrkanden om ersättning för sådan skada. I regel lämnas yrkandena utan bifall, ofta eftersom det helt saknas utredning om vilken skada som kan ha uppkommit, andra gånger därför att företaget i fråga har så dålig ekonomi att den felaktiga uppgiften bedöms sakna betydelse i sammanhanget.

text: I det här fallet har sökanden utrett vilka felaktiga kreditupplysningar som lämnats och sökt uppskatta skadan av var och en av dessa upplysningar. De uppskattningar som gjorts framstår som realistiska och innehåller inga sådana överdrifter som annars är vanliga i liknande sammanhang. Inte heller har sökanden lagt ner orimliga kostnader på sin undersökning. Mot bakgrund av detta anser jag, med tillämpning av grunderna för

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: , att SWEAB:s uppskattning av skadan - 50 000 kr - bör godtas.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader framstår som skälig.

text: Ärendet avslutas.