title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till verkställigheten av ett utvisningsbeslut

text: Justitiekanslern avslår DG:s anspråk.

text: Bakgrund

text: Före ankomsten till Sverige

text: DG föddes år 1974 i Vitryssland, som vid den tiden var en del av Sovjetunionen. Såvitt framgår satt han i vitryskt fängelse 1993–1996 och 1998–2002. Han har uppgett att den andra fängelsedomen byggde på ett fabricerat åtal och att han under sin tid i fängelse utsattes för bl.a. hot och misshandel. Han har även uppgett att han blev vittne till vissa händelser i fängelset och till följd av det sågs som ett hot av vitryska tjänstemän.

text: År 2004 lämnade DG Vitryssland och bosatte sig i Ryssland. Han fick ett ryskt pass och erkändes som rysk medborgare. Myndigheterna i Vitryssland ansåg dock att han var vitrysk medborgare och begärde honom utlämnad för ett fall av utpressning år 2003. Enligt DG var denna anklagelse falsk och bottnade i att han hade varit politiskt verksam och kände till vissa förhållanden i Vitryssland. Han motsatte sig en utlämning.

text: Ryska myndigheter avregistrerade DG:s medborgarskap år 2007 med motiveringen att han var medborgare i Vitryssland. Året därpå greps han av ryska myndigheter och efter en tid som frihetsberövad beslutades det att han skulle utlämnas till Vitryssland på grund av brottsmisstanken där.

text: DG vände sig till Europadomstolen och anförde bl.a. att en utlämning till Vitryssland skulle strida mot Europakonventionen eftersom han i Vitryssland riskerade omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I ett interimistiskt beslut anmodade Europadomstolen ryska myndigheter att inte lämna ut DG till Vitryssland i avvaktan på domstolens prövning. Det interimistiska beslutet upphävdes den 11 maj 2010. DG var då försatt på fri fot sedan en tid tillbaka.

text: Europadomstolen prövade klagomålet den 3 juni 2010 och fann att DG inte hade underbyggt påståendet om att en utlämning skulle strida mot

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: . Klagomålet ansågs uppenbart ogrundat i den delen. DG bedömdes däremot ha hållits i ryskt förvar utan lagstöd under en period, vilket var ett brott mot artikel 5 i konventionen.

text: Avslag på asylansökan i Sverige

text: DG ansökte om asyl i Sverige i mars 2010. Han anförde bl.a. att han riskerade att dödas, torteras eller utsättas för annan omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning om han återvände till Vitryssland. I Ryssland riskerade han att utlämnas till Vitryssland. Han angav på nytt att anklagelsen om utpressning var fabricerad och att det fanns andra motiv för vitryska myndigheter att begära honom utlämnad. Han betraktades som ett hot bl.a. eftersom han hade undersökt olika försvinnanden och under sin tid i fängelse fått kännedom om behandlingen av politiskt oppositionella.

text: Migrationsverket beslutade den 17 mars 2011 att avslå DG:s asylansökan och att utvisa honom till Vitryssland. Verket angav bl.a. att han inte hade gett in någon bevisning till stöd för sina uppgifter om politisk aktivitet och att han inte hade gjort sannolikt att han riskerade politisk förföljelse i Vitryssland. Verket konstaterade att han var efterlyst av vitryska myndigheter men att det främst var personer anklagade för politiska brott som löpte en konkret risk för att bli systematiskt utsatta för tortyr. DG bedömdes inte ha gjort sannolikt att han tidigare hade utsatts för tortyr eller liknande behandling under sin tid i fängelse i Vitryssland.

text: Sammanfattningsvis bedömde Migrationsverket, som hade tagit del av Europadomstolens dom, att DG inte hade gjort sannolikt att han riskerade att straffas med döden eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i Vitryssland. Han ansågs inte heller ha rätt till uppehållstillstånd av något annat skäl.

text: DG överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, som avslog överklagandet i en dom den 21 juni 2012. Domstolen prövade uppgifterna om DG:s politiska verksamhet men bedömde att han inte hade gjort sannolikt att vitryska myndigheters intresse för honom var kopplat till hans politiska uppfattning. Domstolen konstaterade däremot att det förekom tortyr och övergrepp i Vitryssland och att intagna på landets fängelser och anstalter levde under svåra förhållanden. Enbart en hänvisning till de allmänna missförhållandena ansågs dock, med hänvisning till en dom från Europadomstolen, inte vara tillräckligt för att skyddsbehov skulle anses föreligga. Domstolen prövade uppgifterna om övergrepp under tidigare fängelsevistelser och ansåg att de delvis var vaga. Sammantaget ansåg domstolen att det saknades grundad anledning att anta att DG riskerade att utsättas för sådan behandling i Vitryssland som medförde att han skulle anses behöva internationellt skydd i Sverige.

text: DG överklagade avgörandet men Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen, beslutade den 21 december 2012 att inte meddela prövningstillstånd. Beslutet om utvisning vann därmed laga kraft.

text: Hinder mot utlämning från Sverige

text: Medan asylprövningen pågick vände sig den vitryska åklagarmyndigheten till svenska myndigheter med en begäran om utlämning av DG. Brottsanklagelsen gällde liksom tidigare ett försök till utpressning år 2003. Den vitryska åklagarmyndigheten försäkrade att DG skulle behandlas på ett korrekt sätt, att det inte fanns något samband med hans politiska uppfattning och att dödsstraff inte var föreskrivet för utpressning.

text: Riksåklagaren yttrade sig över den vitryska begäran och menade att det förelåg hinder mot utlämning. Den utredning som åberopades mot DG gav enligt riksåklagaren, i ljuset av vad som var känt om vitryska förhållanden, inte intryck av sådan utförlighet, precision och tillförlitlighet som måste krävas för att det, mot DG:s bestridande, skulle anses föreligga sannolika skäl för att han hade begått det påstådda brottet.

text: Högsta domstolen anslöt sig till riksåklagarens uppfattning och förklarade i ett beslut den 31 januari 2013 att det förelåg hinder mot utlämning. Högsta domstolen bedömde liksom riksåklagaren att det utredningsmaterial som hade åberopats av den vitryska åklagarmyndigheten, i belysning av vad som var känt om rättsväsendet i Vitryssland, saknade tillräcklig tillförlitlighet för att det mot DG:s förnekande skulle anses föreligga sannolika skäl för att han hade gjort sig skyldig till den påstådda brottsligheten.

text: Verkställighet av utvisningsbeslutet

text: Migrationsverket beslutade den 4 mars 2013 att lämna över ärendet om utvisning av DG till dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län för verkställighet. Polisen efterlyste DG och påträffade honom den 26 mars 2013. Utvisningsbeslutet verkställdes samma dag genom att DG reste till Vitryssland eskorterad av polis.

text: Anspråket

text: DG har vänt sig till Justitiekanslern och begärt skadestånd av staten med 30 miljoner kronor tillsammans med ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: . Han har även begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 274 272 kronor. Han har framfört i huvudsak följande.

text: Han har utsatts för rättighetskränkningar genom utvisningen till Vitryssland den 26 mars 2013. De svenska myndigheterna har åsidosatt bestämmelser i

text: utlänningslagen (2005:716)

text: samt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Han har rätt till skadestånd av staten för den ideella skada som han har lidit.

text: Samma dag som Högsta domstolen meddelade sitt beslut om hinder mot utlämning, den 31 januari 2013, besökte han Migrationsverket för att berätta om beslutet och framföra att det förelåg hinder mot verkställighet. Han fick beskedet att verket skulle ta ställning till frågan om verkställighetshinder och meddela ett beslut. Något sådant beslut kom dock inte att meddelas. I stället greps han av polisen den 26 mars 2013 för att utvisas till Vitryssland. Han meddelade att han väntade på Migrationsverkets beslut i fråga om verkställighetshinder men polisen bortsåg från det. Polisen kontaktade inte Migrationsverket och lät honom inte heller kontakta sitt ombud, trots att han begärde det. Utvisningen verkställdes samma dag.

text: På flygplatsen i Minsk möttes han av den vitryska säkerhetstjänsten, som belade honom med handfängsel och förde honom till ett häkte. På vägen dit utsattes han för hot och misshandel. Han hölls sedan olagligt frihetsberövad och dömdes slutligen till elva års fängelse för en händelse som han inte hade varit delaktig i. Han fick inte en rättvis rättegång. I dag befinner han sig i en anstalt utan ordentlig tillgång till läkarvård, kläder, sanitära mat- och vattenförhållanden och rättshjälp. Vitryska myndigheter utsätter honom regelbundet för psykisk och fysisk misshandel samt förnedrande behandling.

text: Utvisningen till Vitryssland har verkställts trots Högsta domstolens beslut om hinder mot utlämning. Detta beslut var en ny omständighet som borde ha prövats av Migrationsverket enligt

text: 12 kap.

text: och

text: 19 §§

text: utlänningslagen

text: . Han har både inför Migrationsverket och polisen åberopat det nya beslutet, och förklarat att det förelegat verkställighetshinder, men inte fått saken prövad. Polisen har inte heller kontaktat Migrationsverket enligt

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: i samband med verkställigheten. Han har inte fått en rättvis rättegång enligt

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: , eftersom han till följd av Migrationsverkets och polisens handläggning inte har kunnat få frågan om verkställighetshinder prövad i migrationsdomstol.

text: Vidare har hans rättigheter enligt Europakonventionen överträtts. Enligt artikel 3 i konventionen får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt Europadomstolens praxis är det förbjudet för en konventionsstat att utlämna, utvisa eller återsända en person till ett land om det finns grundad anledning att tro att personen där löper en verklig risk att utsättas för sådan behandling. Verkställigheten av utvisningsbeslutet har skett i strid med denna bestämmelse. Även artikel 5, som gäller rätten till frihet och säkerhet, och artikel 6, som gäller rätten till en rättvis rättegång, har åsidosatts av Sverige eftersom han har utsatts för ett olagligt frihetsberövande och en orättvis rättegång i Vitryssland. Han åberopar även artikel 13, som handlar om rätt till ett effektivt rättsmedel.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in yttranden från Migrationsverket och Polismyndigheten. DG har kommenterat dessa yttranden.

text: Yttranden från Migrationsverket

text: Migrationsverket har anfört i huvudsak följande. Verket beslutade att avslå DG:s ansökan om uppehållstillstånd och att utvisa honom till Vitryssland. I sitt beslut prövade verket hans behov av skydd i förhållande till Vitryssland. DG överklagade beslutet och verket yttrade sig två gånger i migrationsdomstolen. I dessa yttranden kommenterade verket Vitrysslands begäran om utlämning och bedömde att DG inte hade gjort sannolikt att den hade sin bakgrund i några skyddsskäl.

text: Det finns inte några ärenden om verkställighetshinder registrerade i verkets databas för utlänningsärenden. Det finns dock en journalanteckning från DG:s besök den 31 januari 2013. Enligt anteckningen frågade han om sitt ärende i receptionen vid en mottagningsenhet i Stockholm. Han fick svaret att det fanns ett beslut om utvisning, som hade vunnit laga kraft, och att han skulle komma att kallas till ett återvändandesamtal. Han uppgav att han inte kunde lämna Sverige och att han hade ett annat ärende i domstol. Handläggaren vid Migrationsverket kan idag inte erinra sig besöket.

text: En person som muntligen framför att det finns hinder mot verkställighet ska enligt Migrationsverkets rutiner uppmanas att lämna in en skriftlig anmälan om verkställighetshinder. Det är endast i vissa situationer, t.ex. när det gäller nyfödda barn, som Migrationsverket dokumenterar en muntlig anmälan och skickar den till den förvaltningsprocessenhet som ska handlägga frågan. Personal som tar emot muntliga uppgifter är i övrigt hänvisade till att följa bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: om anteckning av uppgifter.

text: I DG:s fall uppfattade handläggaren att de uppgifter som han lämnade vid det aktuella besöket inte var relaterade till utvisningsbeslutet. Uppgifterna skrevs ner i en journalanteckning i enlighet med myndighetens rutiner. Av journalanteckningen framgår i huvudsak att DG sade att han hade ett pågående ärende i domstol, utan att förklara vad ärendet gällde. Det framgår inte att DG skulle ha framfört skäl som innebar att det förelåg hinder mot verkställighet av utvisningsbeslutet.

text: Enligt

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: ska Migrationsverket självmant och kontinuerligt bedöma om det finns hinder mot verkställighet. Detta gäller även sedan ett ärende om utvisning har lämnats över till polisen för verkställighet. Under tiden fram till det att DG reste ut ur Sverige kom det dock inte fram något som gav Migrationsverket anledning att göra en annan bedömning i fråga om hinder mot verkställighet än den som hade gjorts under asylprövningen. Migrationsverket har inte handlat felaktigt eller försumligt och inte ådragit staten skadeståndsskyldighet.

text: Yttranden från Polismyndigheten

text: Polismyndigheten har anfört i huvudsak följande. Polisen har verkställt det lagakraftvunna utvisningsbeslutet. När Migrationsverket lämnade över ärendet hade Högsta domstolen redan prövat frågan om utlämning. DG besökte Migrationsverket den 31 januari 2013 och det får antas att verket kände till Högsta domstolens beslut. Detta, tillsammans med den korta tiden mellan överlämnandet och verkställigheten, har gjort att någon underrättelse till Migrationsverket enligt

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: inte har ansetts behövlig. Polisen har inte funnit anledning att göra någon annan bedömning än vid den tidigare prövningen i fråga om verkställighetshinder.

text: Att DG i samband med verkställigheten ska ha lämnat uppgifter om Högsta domstolens beslut, och om sina kontakter med Migrationsverket i fråga om verkställighetshinder, finns inte dokumenterat i ärendet. Det finns inte heller några noteringar om att han åberopat verkställighetshinder eller upplyst polisen om omständigheter som gjort att polisen haft anledning att kontakta Migrationsverket. Av en verkställighetsrapport framgår att resan till Vitryssland gick bra och att DG samtalade under hela resan. Sammanfattningsvis finns det inte stöd för att det förekommit några sådana fel från polisens sida som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: Yttranden från DG

text: DG har kommenterat myndigheternas yttranden och anfört bl.a. följande. Det är uppenbart att han vid besöket den 31 januari 2013 upplyste Migrationsverket om nya omständigheter och framförde hinder mot verkställighet. Omständigheten att Högsta domstolen hade funnit hinder mot utlämning var ny och hade inte prövats tidigare. Handläggaren gav beskedet att Migrationsverket skulle ta ställning till frågan om hinder mot verkställighet, vilket han uppfattade som en bekräftelse på att verket hade tagit emot hans muntliga ansökan. Innehållet i journalanteckningen kan svårligen uppfattas på annat sätt än att han anmälde verkställighetshinder. Saken borde under alla omständigheter ha utretts närmare av verket.

text: Vid verkställighetstillfället upplyste han polisen om Högsta domstolens beslut och om sin kontakt med Migrationsverket. Han förklarade även att han väntade på Migrationsverkets beslut i fråga om verkställighetshinder och att han vid ett återvändande till Vitryssland riskerade behandling som stred mot bl.a. Europakonventionen. Polisen bortsåg dock från detta. Det står under alla omständigheter klart att polisen borde ha kontrollerat om det fanns ett ärende om verkställighetshinder eller något inhibitionsbeslut. Om en sådan kontroll hade skett, hade det kunnat konstateras att det inte fanns något sådant ärende eller beslut. Polisen borde då ha kontaktat Migrationsverket i enlighet med

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: för att få instruktioner.

text: Sammanfattningsvis har han inför svenska myndigheter framfört praktiska och politiska hinder mot verkställighet och begärt uppehållstillstånd på grund av nya omständigheter. Han har inför både Migrationsverket och polisen uppgett att han i Vitryssland riskerar skyddsgrundande behandling, illegalt frihetsberövande samt att nekas en rättvis rättegång. Trots detta har han utvisats till Vitryssland utan någon rättslig prövning av frågan om nya omständigheter och verkställighetshinder. Därigenom har

text: utlänningslagen

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen överträtts. Som framgått har han utsatts för omänsklig behandling m.m. i Vitryssland efter utvisningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Frågan i ärendet

text: Frågan är om DG har rätt till skadestånd av staten på grund av verkställigheten av beslutet om utvisning till Vitryssland. DG har vänt sig mot både Migrationsverkets och polisens handläggning.

text: Förutsättningar för skadestånd

text: DG:s anspråk gäller ersättning för ideell skada (kränkning). Staten ska enligt

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta sådan skada endast i vissa fall. Förutsättningen är att någon har utsatts för en allvarlig kränkning, genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott, till följd av fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning som staten svarar för. Detta framgår av

text: 3 kap. 2 § 2

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst rättsfallen

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten bli ersättningsskyldig också vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av Europakonventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand lämnas med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock lämnas utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: En överträdelse av en bestämmelse i

text: regeringsformen

text: kan vara att betrakta som fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: och därigenom grunda skadeståndsansvar för staten. En överträdelse av

text: regeringsformen

text: kan också innefatta ett åsidosättande av någon artikel i Europakonventionen. I

text: NJA 2014 s. 323

text: har Högsta domstolen vidare funnit att en överträdelse av

text: 2 kap. 7 § andra stycket

text: , om skyddet för det svenska medborgarskapet, kan grunda skadeståndsansvar även utan särskilt stöd i

text: skadeståndslagen

text: eller annan författning. Merparten av

text: regeringsformens

text: bestämmelser, däribland

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: om rättvis rättegång m.m., kan enligt gällande rätt däremot inte anses vara direkt skadeståndssanktionerade på det sättet.

text: En grundläggande förutsättning för att DG ska ha rätt till ideellt skadestånd av staten är mot denna bakgrund att han antingen (1) har utsatts för en allvarlig kränkning, genom ett typiskt sett integritetskränkande brott, till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning, eller (2) har utsatts för en överträdelse av någon rättighet enligt Europakonventionen.

text: Vissa bestämmelser i

text: utlänningslagen

text: Flyktingar och andra skyddsbehövande som befinner sig i Sverige har i regel rätt till uppehållstillstånd. Detta framgår av

text: 5 kap. 1 § utlänningslagen

text: Den som inte beviljas uppehållstillstånd och inte heller i övrigt har rätt att vistas i Sverige får enligt

text: 8 kap. 6 § utlänningslagen

text: utvisas. Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås och utlänningen befinner sig i Sverige, ska det samtidigt meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det. Detta framgår av

text: 8 kap. 16 § utlänningslagen

text: . Av

text: 8 kap. 7 § samma lag

text: framgår att Migrationsverket ska ta hänsyn till eventuella hinder mot en senare verkställighet redan när frågan om utvisning prövas.

text: Migrationsverkets beslut i frågor om uppehållstillstånd och utvisning får överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut får i sin tur överklagas till Migrationsöverdomstolen. Prövningstillstånd krävs. Ett utvisningsbeslut får i regel inte verkställas förrän det har vunnit laga kraft.

text: Närmare bestämmelser om verkställighet finns i

text: 12 kap.

text: utlänningslagen

text: . Ett utvisningsbeslut ska normalt sett verkställas av Migrationsverket. Under vissa förutsättningar får verkställigheten emellertid överlämnas till polisen.

text: I

text: 12 kap.

text: 3 §§

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om hinder mot att verkställa utvisning. Det framgår bl.a. att utvisning aldrig får verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Utvisning av en utlänning får som huvudregel inte heller verkställas till ett land om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet.

text: I

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: anges bl.a. följande. Om en annan myndighet än Migrationsverket ska verkställa ett beslut om utvisning och myndigheten finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked, ska myndigheten underrätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i

text: 12 kap.

text: 3 §§

text: samma lag mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder. Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder.

text: I

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: anges bl.a. följande. Om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om utvisning som vunnit laga kraft kommer fram nya omständigheter, som innebär att det finns ett hinder mot verkställighet enligt 12 kap. 1–3 §§, får Migrationsverket bevilja ett permanent eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Verket får också besluta om inhibition.

text: I

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: angavs, vid tiden för verkställighet i DG:s fall, bl.a. följande. Om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter

text: Ett beslut att inte bevilja ny prövning enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: får överklagas, till skillnad från ett beslut att inte meddela uppehållstillstånd enligt

text: 12 kap. 18 § samma lag

text: (se

text: 14 kap.

text: och

text: 5 §§

text: utlänningslagen

text: Vissa bestämmelser om utlämning för brott

text: Den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för en gärning som är straffbelagd där och uppehåller sig här i landet får utlämnas till den andra staten enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om utlämning för brott.

text: Förutsättningarna för utlämning framgår av 2–13 §§ i lagen. Av 6 § framgår att utlämning i princip inte får beviljas för ett politiskt brott. Enligt 7 § får inte heller den utlämnas som i den andra staten löper risk att utsättas för förföljelse på grund av politisk uppfattning m.m. I vissa fall, när utlänningen inte har dömts för gärningen och det inte finns en särskild överenskommelse mellan Sverige och den andra staten, förutsätter en utlämning att det finns sannolika skäl för att personen har begått gärningen. Detta framgår av 9 §.

text: Bedömning enligt

text: skadeståndslagen

text: För att ideell ersättning ska kunna lämnas med stöd av

text: skadeståndslagen

text: krävs som framgått att DG har utsatts för en allvarlig kränkning, genom ett typiskt sett integritetskränkande brott, till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Handläggning och beslut i fråga om utvisning och verkställighet av utvisning är myndighetsutövning.

text: Justitiekanslern konstaterar att DG redan vid sin asylansökan år 2010 angav att han riskerade att dömas oskyldig och att utsättas för omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i Vitryssland.

text: Vid prövning av en ansökan om uppehållstillstånd är det den asylsökande som ska göra sitt behov av internationellt skydd sannolikt (se t.ex. rättsfallet

text: MIG 2007:9

text: ). Migrationsverkets och migrationsdomstolens beslut i saken aktualiserar bevis- och bedömningsfrågor av ett slag som gör att det ytterst sällan går att tala om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Det är i regel endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som utgör fel eller försummelse i den meningen.

text: Migrationsverket och migrationsdomstolen bedömde i detta fall att DG inte hade gjort sannolikt att han behövde internationellt skydd och att han inte heller kunde beviljas uppehållstillstånd på någon annan grund. Det ansågs därför finnas grund för utvisning. Besluten motiverades utförligt. När det gällde risken för tortyr m.m. stämde bedömningarna överens med den som Europadomstolen hade gjort i sin dom år 2010. Besluten, som måste bedömas mot bakgrund av vad som var känt vid beslutstillfällena, kan inte anses ha varit felaktiga eller försumliga i den mening som avses i

text: skadeståndslagen

text: . Det saknas under alla förhållanden stöd för att de har innefattat något typiskt sett integritetskränkande brott mot DG.

text: När det finns ett lagakraftvunnet utvisningsbeslut är utgångspunkten att detta ska verkställas genom att utlänningen lämnar landet. Möjligheten att enligt

text: 12 kap. 19 § utlänningslagen

text: få en ny prövning är ett extraordinärt rättsmedel som ska tillämpas restriktivt (jfr

text: MIG 2008:20

text: ). Samma sak gäller möjligheten att få uppehållstillstånd enligt

text: 12 kap. 18 § samma lag

text: En förutsättning för tillämpningen av

text: 12 kap. 18 § första stycket 1

text: och

text: 12 kap. 19 §

text: utlänningslagen

text: är att det kommer fram nya omständigheter, som inte har prövats tidigare, och som innebär att det med en viss grad av sannolikhet finns verkställighetshinder enligt

text: 12 kap.

text: 3 §§

text: samma lag. Det ska alltså ha kommit fram nya omständigheter som med viss styrka tyder på att utlänningen kan komma att utsättas för t.ex. förföljelse, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Det är inte tillräckligt att de nya omständigheterna har karaktären endast av modifikationer eller tillägg till de omständigheter som ursprungligen har åberopats och prövats i asylärendet (se

text: prop. 2004/05:170 s. 227

text: f.).

text: Det som hände i DG:s fall var att Högsta domstolen, efter det att utvisningsbeslutet hade vunnit laga kraft, förklarade att det förelåg hinder mot utlämning. Justitiekanslern förstår att den situation som därmed uppstod kan uppfattas som motsägelsefull. Högsta domstolen ansåg att det förelåg hinder mot utlämning till Vitryssland samtidigt som DG hade ett lagakraftvunnet beslut om utvisning dit. Detta är dock en situation som kan uppstå, eftersom frågorna om utvisning och utlämning prövas enligt olika regelverk. Hinder mot utlämning föreligger inte bara vid exempelvis risk för politisk förföljelse, utan också i vissa fall när den utredning som den andra staten har åberopat i fråga om brottet inte bedöms vara tillräckligt stark. Det finns ingen bestämmelse som innebär att ett beslut om utvisning inte får verkställas, när hinder mot utlämning för brott har konstaterats.

text: Högsta domstolens beslut i DG:s fall grundade sig inte sig på att den vitryska begäran om utlämning ansågs avse ett politiskt brott eller på att DG bedömdes löpa risk att utsättas för förföljelse. Beslutet ger alltså inte uttryck för att Högsta domstolen gjorde någon annan bedömning i fråga om DG:s skyddsbehov än den som Migrationsverket och Migrationsdomstolen hade gjort. Beslutet grundade sig i stället på att den bevisning som den vitryska myndigheten hade åberopat inte ansågs räcka för att det skulle finnas sannolika skäl för att DG hade begått den aktuella gärningen. Högsta domstolens beslut innebar alltså inte utan vidare att det hade kommit fram nya omständigheter som med viss styrka tydde på att DG riskerade att utsättas för t.ex. förföljelse, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Frågan om brottsanklagelsernas samband med eventuell politisk verksamhet hade prövats redan tidigare under asylförfarandet och var alltså inte ny. Även frågan om förhållandena i vitryska fängelser m.m. hade prövats tidigare.

text: Justitiekanslern kan mot denna bakgrund inte se att Migrationsverket gjorde något fel som inte på eget initiativ stoppade verkställigheten eller självmant fattade något beslut enligt

text: 12 kap.

text: och

text: 19 §§

text: utlänningslagen

text: . Det saknas under alla förhållanden stöd för att handläggningen i detta avseende har innefattat något typiskt sett integritetskränkande brott mot DG.

text: Frågan är då om Migrationsverket gjorde något fel genom att inte uppfatta DG:s uppgifter vid besöket den 31 januari 2013 som en begäran om uppehållstillstånd, eller ny prövning, på grund av verkställighetshinder. DG menar att hans uppgifter borde ha uppfattats på det sättet, eller att saken i alla fall borde ha utretts, och att utvisningsbeslutet inte borde ha verkställts innan Migrationsverket hade prövat hans begäran.

text: Det som framgår av Migrationsverkets journalanteckning är att DG besökte en av verkets receptioner den 31 januari 2013 och hämtade ut ett nytt LMA-kort. Han frågade om det hade hänt något nytt i hans ärende och fick svaret att han hade ett lagakraftvunnet beslut och skulle komma att kallas till ett återvändandesamtal. Det har slutligen antecknats att han sa att han inte kunde lämna Sverige då han hade ett annat ärende i domstol.

text: I brist på närmare utredning utgår Justitiekanslern från att anteckningen i allt väsentligt återspeglar vad som kom fram under samtalet. Det måste då konstateras att DG:s uppgifter var allmänt hållna och att det inte klart framgick att han åberopade nya omständigheter som rörde hans behov av skydd i Sverige. Det finns inget som ger stöd för att han uttryckligen skulle ha påkallat en ny prövning. Mot den bakgrunden, och med hänsyn till den tydliga undantagskaraktär som bestämmelserna i

text: 12 kap.

text: och

text: 19 §§

text: utlänningslagen

text: har, kan Migrationsverket inte anses ha gjort något fel genom att låta verkställigheten fortsätta och inte fatta något beslut i fråga om uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § eller ny prövning enligt 12 kap. 19 §. Migrationsverkets handläggning kan hur som helst inte anses ha innefattat något typiskt sett integritetskränkande brott mot DG.

text: Den avslutande frågan i denna del gäller polisens handläggning av verkställigheten. DG menar bl.a. att polisen borde ha tagit kontakt med Migrationsverket i enlighet med

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: Justitiekanslern konstaterar att polisen enligt

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: har en relativt långtgående skyldighet att underrätta Migrationsverket om frågor som uppkommer i samband med verkställigheten. Med hänsyn till det som har kommit fram i ärendet kan Justitiekanslern dock inte se att polisen skulle ha haft anledning att på eget initiativ kontakta Migrationsverket. Den utredning som finns i ärendet visar inte heller med tillräcklig tydlighet att en sådan kontakt borde ha tagits på grund av uppgifter som DG själv lämnade. Den verkställighetsrapport som finns ger intryck av att verkställigheten förlöpte utan svårigheter. Några fel eller försummelser i

text: skadeståndslagens

text: mening, som dessutom ska ha utgjort ett typiskt sett integritetskränkande brott mot DG, kan inte konstateras.

text: Sammanfattningsvis kan Justitiekanslern inte se att myndigheterna har agerat i strid med

text: utlänningslagen

text: i samband med utvisningen av DG till Vitryssland. Någon överträdelse av

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: , om rättvis rättegång m.m., kan inte heller anses ha förekommit. Det saknas under alla omständigheter stöd för att det har förekommit något typiskt sett integritetskränkande brott mot DG. Ersättning för ideell skada kan därför inte lämnas med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Det kan tilläggas att det, även om Migrationsverket hade fattat ett beslut enligt

text: 12 kap.

text: och

text: 19 §§

text: utlänningslagen

text: , framstår som osannolikt att DG hade beviljats uppehållstillstånd eller ny prövning. Hans skyddsbehov hade redan prövats och några nya omständigheter, i egentlig mening, hade inte kommit fram. Oavsett bedömningen i övrigt måste det därför ifrågasättas om det finns ett orsakssamband mellan de påstådda felen och verkställigheten av beslutet om utvisning. Ett orsakssamband mellan fel och skada är en förutsättning för att ersättning ska kunna lämnas.

text: Vissa rättigheter enligt Europakonventionen

text: DG menar att hans rättigheter enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen har överträtts i samband med utvisningen.

text: Europakonventionen innehåller inte något förbud mot utvisning eller utlämning av en person till ett annat land. Under särskilda omständigheter kan en sådan åtgärd dock strida mot artiklarna 3, 5 och 6 i konventionen.

text: Enligt artikel 3 får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt Europadomstolens praxis strider en utvisning eller utlämning mot denna artikel om det finns starka skäl att tro att personen i fråga i mottagarlandet skulle löpa en reell risk att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling. Bedömningen ska göras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Att en stat har ett totalitärt system och ofta kränker mänskliga rättigheter räcker inte för att betrakta en utvisning eller utlämning som en överträdelse av artikeln. Den allmänna situationen i landet är dock ett element i bedömningen. Om t.ex. politiska motståndare regelmässigt behandlas på ett brutalt sätt är detta relevant för riskbedömningen när det gäller en person som tillhör en sådan kategori, men den slutliga bedömningen måste ändå göras på individuell grund (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 93, med hänvisningar till Europadomstolens praxis).

text: Risken för behandling i strid med artikel 3 ska i första hand bedömas med utgångspunkt i de fakta som var kända eller borde ha varit kända för den utvisande staten vid tidpunkten för utvisningen. Europadomstolen kan dock i viss mån ta hänsyn även till information som har kommit fram efteråt (jfr Mamatkulov och Abdurasulovic mot Turkiet, nos. 46827/99 och 46951/99, Europadomstolens dom [stor kammare] den 4 februari 2005, punkt 69.)

text: Det som kan utgöra en överträdelse av artikel 3 är alltså att den utvisande staten utsätter personen i fråga för en risk att utsättas för tortyr m.m. i den mottagande staten. Den utvisande staten ansvarar inte för ett eventuellt förverkligande av risken, genom den behandling som sker i det mottagande landet. Detta följer bl.a. av bestämmelserna om Europakonventionens tillämpning. Enligt artikel 1 har Sverige förbundit sig att garantera var och som befinner sig inom landets jurisdiktion de rättigheter som följer av konventionen. Sveriges ansvar är därmed som huvudregel begränsat till de personer som befinner sig inom landets territorium (jfr Danelius, a.a., s. 46 och Justitiekanslerns beslut den 4 november 2015 i ärende nr

text: Artikel 5 i konventionen handlar om rätten till frihet och säkerhet. Där anges att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet och att ingen får berövas friheten utom i vissa särskilt angivna fall och i den ordning som lagen föreskriver. Artikeln utgör ett skydd mot olagliga frihetsberövanden.

text: Artikel 6 i konventionen handlar om rätten till en rättvis rättegång. Det framgår bl.a. att var och en, vid prövningen av en anklagelse mot honom eller henne för brott, har rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol. Var och en som har blivit anklagad för brott har dessutom vissa angivna minimirättigheter.

text: På samma sätt som övriga rättigheter i konventionen gäller rättigheterna enligt artiklarna 5 och 6 för den som befinner sig under en konventionsstats jurisdiktion. En utvisning eller utlämning kan dock i undantagsfall bedömas strida mot artiklarna, om personen i fråga löper en verklig risk för att i det mottagande landet utsättas för en flagrant överträdelse av de principer som kommer till uttryck i artiklarna. Europadomstolens praxis är restriktiv. Det räcker inte att ett eventuellt frihetsberövande eller en eventuell rättegång i den mottagande staten kan komma att avvika från de relativt detaljerade bestämmelser som för konventionsstaternas del finns i artiklarna 5 och 6. Det måste i stället vara fråga om en påtaglig risk för överträdelser av de mest grundläggande rättssäkerhetsprinciperna. Det är upp till den enskilde att lägga fram utredning som visar att det finns en påtaglig risk för sådana flagranta överträdelser (jfr t.ex.

text: Othman (Abu Qatada) mot Förenade Konungariket

text: , no. 8139/09, Europadomstolens dom den 17 januari 2012, punkterna 233 och 258–261 samt Danelius, a.a., s. 135 och 159 ff.).

text: Av artikel 13 i konventionen framgår slutligen att var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. Detta gäller även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet.

text: Bedömning enligt Europakonventionen

text: Justitiekanslern konstaterar att DG har gett in den dom som ska ha meddelats mot honom efter utvisningen till Vitryssland. Det underlag som finns i ärendet är trots det inte tillräckligt för att det ska gå att värdera DG:s uppgifter om felaktigt frihetsberövande, orättvis rättegång och övergrepp i fängelse. Justitiekanslern saknar möjlighet att ta upp bevis muntligt, om detta över huvud taget hade varit möjligt i DG:s fall, och de uppgifter som har lämnats skriftligt är i många delar knapphändiga. Justitiekanslern kan alltså inte dra några säkra slutsatser om hur DG har behandlats i Vitryssland efter verkställigheten av utvisningen.

text: Det som är avgörande för frågan om det har förekommit en överträdelse av artiklarna 3, 5 och 6 i konventionen är dock, som framgått, vilka konkreta risker som kan anses ha förelegat vid tidpunkten för utvisningen. Det har varit upp till DG att konkretisera och förebringa utredning om sådana risker. Justitiekanslern kan konstatera att DG:s behov av skydd har prövats noggrant under asylförfarandet och att han inte bedömts ha gjort sannolikt att han riskerade tortyr eller liknande behandling, vare sig av politiska eller andra skäl. Det har konstaterats att det framför allt är personer anklagade för politiska brott som löper en konkret risk för tortyr och DG har inte bedömts tillhöra den kategorin av personer. Hans uppgifter om tidigare behandling i vitryskt fängelse och risken för framtida brutal behandling har bedömts som vaga och alltför generella.

text: Till detta kommer att Europadomstolen redan år 2010 bedömde om en överlämning från Ryssland till Vitryssland, för utpressning år 2003, skulle stå i strid med artikel 3 i konventionen. DG bedömdes inte ha underbyggt detta och hans klagomål ansågs uppenbart ogrundat i den delen.

text: Oavsett vad som de facto kommit att ske i Vitryssland kan Justitiekanslern mot denna bakgrund inte se att det vid tidpunkten för utvisningen ur Sverige fanns starka skäl att tro att DG löpte en reell risk att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling i Vitryssland. Någon överträdelse av artikel 3 i konventionen kan därmed inte ha förekommit.

text: När det gäller artiklarna 5 och 6 i konventionen kan Justitiekanslern inte se att det vid tidpunkten för utvisningen fanns tillräckligt stöd för att DG skulle komma att utsättas för en flagrant överträdelse av rätten till frihet och säkerhet eller rätten till en rättvis rättegång. Svenska myndigheter kan därför inte anses ha åsidosatt hans rättigheter enligt artiklarna 5 och 6.

text: Mot bakgrund av de bedömningar som har gjorts ovan kan DG:s rätt till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 i konventionen inte heller anses ha åsidosatts. DG har fått sina påståenden om förestående konventionsöverträdelser prövade inom ramen för asylförfarandet. Han har därefter inte framfört några i egentlig mening nya omständigheter. Det finns inte heller stöd för att han uttryckligen skulle ha påkallat en ny prövning.

text: Justitiekanslerns slutsatser

text: Justitiekanslern finner alltså att DG inte har rätt till ersättning för ideell skada vare sig med stöd av

text: skadeståndslagen

text: eller på grund av någon överträdelse av Europakonventionen. Anspråket ska därför avslås och någon ersättning för ombudskostnader i ärendet kan inte lämnas.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende m.m. (II)

org: jk

text: Justitiekanslern avslår JN:s begäran om ersättning.

type: stycke

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Hösten 2010 hittade polisen, som hade bedrivit hemlig telefonavlyssning mot olika personer, två narkotikagömmor i olika skogsområden i Värmland. JN åtalades för att ha överlåtit narkotika från gömmorna genom att anvisa olika köpare var den fanns och kunde avhämtas. Han anhölls i sin frånvaro den 8 november 2010 och greps påföljande dag, varefter han häktades såsom på sannolika skäl misstänkt för grovt narkotikabrott i två fall. Han dömdes sedermera av tingsrätten för grovt narkotikabrott i två fall till sex års fängelse. Därutöver förklarades villkorligt medgiven frihet om drygt tre år förverkad.

text: Den 29 april 2011 ogillade hovrätten åtalet mot JN. Dessförinnan, den 21 april, hade han försatts på fri fot. Av hovrättens domskäl framgår det att det beträffande åtalet i den ena av de båda åtalspunkter som gällde JN inte ansågs vara ställt utom rimligt tvivel att han vare sig hade överlåtit eller innehaft (anvisat) narkotikan. När det gäller den andra åtalspunkten, som endast innefattade ett påstående om att JN skulle ha överlåtit ca 1,8 kg amfetamin, fann hovrätten klarlagt att han hade visat en viss person var detta narkotikaparti fanns, men däremot inte styrkt att han hade överlåtit narkotikapartiet.

text: Anspråk m.m.

text: JN har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis, för inkomstförlust med 24 901 kr och för ombudskostnader med 4 372 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande och därvid anfört att någon ersättning inte bör utgå eller att ersättningen i vart fall bör jämkas eftersom hovrätten funnit det styrkt att JN har anvisat drygt 1,8 kg amfetamin till en medtilltalad.

text: JN har fått del av åklagarens yttrande och har bestritt att det föreligger skäl för jämkning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. när frikännande dom meddelas. I detta fall har JN frikänts från ansvar för de gärningar som låg till grund för beslutet om frihetsberövande. Han är därmed i princip berättigad till ersättning.

text: Jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen?

text: Fråga har uppkommit huruvida det finns skäl att jämka eller vägra ersättning till JN eftersom han genom sitt eget beteende har dragit misstankarna till sig.

text: I 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen anges att ersättning kan vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1997/ 98:105 s. 26 och 55) anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om denne har handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig.

text: Möjligheten till jämkning innefattar ett undantag från principen att den som inte har blivit dömd i en rättegång ska betraktas som oskyldig. Av detta följer att det allmänna normalt ska utge ersättning i ett sådant fall och att jämkningsregeln i 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen ska tillämpas restriktivt. Vidare ankommer det på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda (se prop. 1997/98 s. 25 f. och s. 56).

text: Hovrätten har funnit det klarlagt att JN har visat en viss person var ett parti på ca 1,8 kg amfetamin fanns gömt. Enligt min bedömning har JN:s eget beteende – d.v.s. att visa var ett stort narkotikaparti fanns gömt – gett anledning till att misstankar riktades mot honom på ett sådant sätt att han i väsentlig omfattning själv får anses ha bidragit till att han berövades friheten p.g.a. misstankar om grovt narkotikabrott. Det finns därför anledning att vägra honom ersättning. Jag anser vidare att förhållandena i detta fall har varit sådana att det under alla omständigheter vore oskäligt att utge någon ersättning. JN:s begäran om ersättning ska därför avslås.

text: Vid denna bedömning i huvudsaken ska någon ersättning inte heller utgå för ombudskostnader i ärendet.

type: avgorande


title: Fråga om ersättning med stöd av 5 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövande och andra tvångsåtgärder när en person varit frihetsberövad i ett ärende om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder och överlämnande inte har kunnat verkställas

text: Justitiekanslern avslår NB:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: NB har varit frihetsberövad som anhållen och häktad under tiden den 8 september – 30 december 2011 med anledning av en europeisk arresteringsorder utfärdad av Tyskland avseende verkställighet av ett fängelsestraff om ett år och tre månader. Den 7 oktober 2011 beslutade Södertörns tingsrätt att NB skulle överlämnas till Tyskland och att han skulle förbli häktad till dess överlämnandet hade verkställts, då det fortfarande befanns föreligga risk för att NB, om han försattes på fri fot, skulle avvika eller på annat sätt undandra sig överlämnande och det inte ansågs tillräckligt att han meddelades reseförbud eller anmälningsskyldighet. Svea hovrätt avslog NB:s överklagande av beslutet den 4 november 2011. Högsta domstolen beslutade den 8 december 2011 att inte meddela prövningstillstånd. Verkställighet planerades till den 16 december 2011. Verkställighet kunde dock inte ske. Åklagaren beslutade därför enligt

text: 6 kap. 2 § lagen (2003:1156)

text: om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder att verkställighet skulle ske vid en viss senare tidpunkt, senast den 28 december 2011. Den 20 december 2011 beslutade tingsrätten att NB skulle förbli häktad till dess överlämnandet hade verkställts. Inte heller vid det andra tillfället till vilket verkställighet hade planerats kunde den genomföras. Tysk domstol återkallade därefter arresteringsordern varefter häktningsbeslutet hävdes.

text: Anspråk m.m.

text: NB har, via ombud, begärt ersättning för lidande med 150 000 kr och för ombudskostnader med 4 820 kr (exklusive moms). Som grund för begäran har han i korthet anfört följande. Han har en väl dokumenterad historik om psykisk sjukdom och det torde framstå som uppenbart att arresteringsordern inte skulle komma att verkställas. Han dömdes av tysk domstol till motsvarande villkorlig dom för brottet ”Inverkehrbringens von Falschgeld”, vilket enligt svensk rätt närmast motsvarar olovlig befattning med falska pengar (

text: 14 kap. 6 a § brottsbalken

text: ). Enligt domen skulle han betala 500 euro senast den 1 januari 2009. Han har betalat i vart fall sammanlagt drygt 2 600 kr till de tyska myndigheterna. Den 25 juni 2010 undanröjdes den villkorliga domen och straffet omvandlades till ett fängelsestraff om 1 år och tre månader. Han har försökt få klarhet i hur stor skulden var per den 8 september 2010, men inte fått något svar och har inte kallats till någon förhandling i frågan om undanröjande av den villkorliga domen. Frihetsberövandet har under oproportionerligt lång tid orsakat familjen mycket stort lidande som bör ersättas av staten. Det torde stå klart att beslutet togs på felaktiga grunder.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Åklagarmyndigheten, Internationella åklagarkammaren i Stockholm. Åklagarmyndigheten har avstyrkt att ersättning utgår.

text: NB har lämnat synpunkter på yttrandet och därvid bl.a. anfört att beslutet att häkta honom togs på felaktiga grunder, dels på grund av hans sjukdomshistorik som omöjliggjorde en verkställighet, dels då det var uppenbart att det inte förelåg någon flyktfara.

text: Justitiekanslern har tagit del av bl.a. tingsrättens protokoll från de häktningsförhandlingar som ägt rum och besluten om häktning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det frihetsberövande som NB begär ersättning för ägde rum efter en begäran av tyska myndigheter och grundade sig på lagen om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. Frihetsberövandet har alltså inte grundat sig på misstanke om brott i Sverige.

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) är således inte tillämplig. Anspråket får i stället prövas enligt

text: 5 § samma lag

text: . Enligt denna bestämmelse har den som har varit berövad friheten till följd av ett beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Med detta avses enligt förarbetena att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till vad som då har blivit känt inte borde ha fattats om omständigheterna hade varit kända vid beslutstillfället. För att beslutet ska anses ha vilat på felaktiga grunder bör vidare förutsättas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som var av avgörande betydelse för frihetsberövandet (

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Enligt 2 kap. 2 § lagen om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder får överlämnande för verkställighet beviljas endast för en gärning som motsvarar brott enligt svensk lag och för vilken, när överlämnandet avser verkställighet av en frihetsberövande påföljd, en sådan om minst fyra månader har dömts ut. Enligt

text: 4 kap.

text: och

text: 6 §§

text: samma lag föreligger det en presumtion för anhållande och häktning av den eftersökte. Av utredningen i ärendet framgår att arresteringsordern avsåg en dom för olovlig befattning med falska pengar enligt vilken ett fängelsestraff om ett år och tre månader hade dömts ut. Arresteringsordern avsåg alltså verkställighet av ett fängelsestraff som översteg fyra månader och för brottslighet som motsvarar ett svenskt brott (jfr

text: 14 kap. 6 a § brottsbalken

text: ). De grundläggande kraven för ett överlämnande var därmed uppfyllda.

text: Det har inte framkommit att bedömningen att det funnits risk för att NB skulle avvika eller på annat sätt undandra sig ett överlämnande om han försattes på fri fot skulle ha varit felaktig eller att beslutet om häktning borde ha upphävts med hänvisning till att ett fortsatt frihetsberövande skulle vara oskäligt med hänsyn till den tid som frihetsberövandet pågått och den på följd som hade utdömts i Tyskland (jfr 4 kap. 5 § lagen om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder). Såvitt framgår av utredningen har det inte heller funnits förutsättningar att vägra ett överlämnande enligt

text: 2 kap.

text: 6 §§

text: nämnda lag.

text: Utredningen i ärendet ger således inte stöd för bedömningen att besluten om anhållande respektive häktning vilade på felaktiga grunder och därför var oriktiga i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Det faktum att något utlämnande inte kom till stånd då tysk domstol beslutade att återkalla arresteringsordern förändrar inte denna bedömning.

text: Justitiekanslern avslår alltså NB:s begäran om ersättning för lidande. Vid denna utgång i ärendet kan någon ersättning inte heller utgå för ombudskostnader.


title: Inspektion av Kriminalvårdsanstalten Kalmar

text: Kriminalvårdsanstalten Kalmar är enligt Justitiekanslerns mening en väl fungerande anstalt. Såvitt granskningen har visat är handläggningen av ärenden i allt väsentligt rättssäker och effektiv.

text: Justitiekanslern riktar dock viss kritik mot en del av anstaltens beslut om avskildhet. Kritiken rör bristande motivering, underlåtenhet att ange tidsangivelser, bristande delgivning och underlåtenhet att i tid upphäva avskildheten. Viss kritik framförs också rörande dröjsmål med att begära omplacering av en intagen.

text: Justitiekanslern har beslutat att i särskild ordning ta upp frågan om de intagnas rätt att ha tillgång till beslut från JO eller Justitiekanslern.

text: Eventuellt kommer även vad som har framkommit vid inspektionen om systemet med varningar och uppskjuten villkorlig frigivning att föranleda Justitiekanslern att i ett annat sammanhang närmare granska i vad mån systemet och dess tillämpning uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav och de krav som ställs i Europakonventionen om mänskliga rättigheter.

text: Slutligen förutsätter Justitiekanslern att Kriminalvården åtgärdar de brister i datasystemet som framkommit vid inspektionen, alternativt informerar anstalterna om hur datasystemet ska användas för att felen inte ska uppkomma

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. kriminalvårdsanstalterna.

text: Justitiekanslern har av regeringen även fått uppdraget att vara nationellt besöksorgan i enlighet med det fakultativa protokollet till FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (se

text: prop. 2004/05:107, s. 18

text: ff.).

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att inspektera kriminalvårdsanstalten Kalmar under hösten 2009.

text: Justitiekanslern skrev till anstalten den 11 september 2009, varvid vissa typer av beslut beställdes fram i förväg. Vidare anhölls om möten med anstaltschefen samt företrädare för de intagna och för de fackliga organisationerna.

text: Inspektionens inriktning

text: Inspektionens inriktning var att dels följa upp eventuell kritik som riktats från FN:s tortyrkommitté och Europarådets tortyrkommitté samt Riksdagens ombudsmän (JO) mot skötseln av svenska kriminalvårdsanstalter, dels få en uppfattning om verksamheten på anstalten resp. anstalter i allmänhet och behandlingen av de intagna och tillvaratagandet av deras rättigheter i synnerhet.

text: Inspektionens genomförande

text: Inspektionen genomfördes den 22 och 23 september 2009. Den första inspektionsdagen inleddes med ett möte där kriminalvårdschefen AT samt kriminalvårdsinspektörerna BW och JG deltog. Därefter förevisades Justitiekanslern anstalten vid en rundvandring i lokalerna. Justitiekanslern samtalade också med representanter för de intagna och de fackliga organisationerna.

text: Under den andra dagen granskades de beslut som hade fattats under år 2009 om avskildhet enligt

text: och

text: 50 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. Det gjordes även stickprovsvisa kontroller av sådana beslut från år 2008.

text: Vidare granskades de 20 senaste besluten samt stickprovsvis vissa protokoll och beslut i övrigt från år 2009 angående misskötsamhet från de intagnas sida.

text: Justitiekanslern deltog också vid anstaltens granskning av inkommande post till de intagna.

text: Avslutningsvis hölls ett möte med anstaltsledningen varvid Justitiekanslern redovisade sina iakttagelser under inspektionen.

text: Anstalten har efter inspektionen under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på innehållet.

text: Iakttagelser vid inspektionen

text: De intagna

text: Anstalten har för närvarande 57 intagna. De är dömda till relativt långa fängelsestraff. Nästan en fjärdedel är livstidsdömda och ca 65 procent är dömda till mer än fyra års fängelse. De flesta är dömda för grova våldsbrott eller grova narkotikabrott. En ganska stor andel är dömda till utvisning efter avtjänat straff. Andelen missbrukare på anstalten är ca 25 procent, vilket är lägre än genomsnittet på landets anstalter (ca 45 procent).

text: Vid anstalten arbetar ca 28 vårdare. Sedan en tid tillbaka är personalen mer specialiserad än tidigare. Numera är det endast åtta vårdare som är kontaktmän för de intagna. Varje kontaktman har ansvar för 6-7 intagna. Övriga vårdare har andra uppgifter, t.ex. säkerhetsansvar. Det finns tre tjänster som kriminalvårdsinspektör vid anstalten, varav två är tillsatta. Det pågår rekrytering till den tredje tjänsten. Nattetid är det två vårdare och ett vakthavande befäl på plats. Personalomsättningen är låg.

text: Anstalten har fyra avdelningar men fungerar i princip som en enda avdelning eftersom det inte går att stänga några dörrar mellan de fyra korridorerna. De intagna rör sig fritt mellan korridorerna på dagtid. Mellan kl. 19.00 och 07.00 är de inlåsta på sina rum för natten. De kan då ta med sig en kvällssmörgås in på rummet. I övrigt har de intagna tillgång till pentryn som är öppna vissa tider. Där kan de laga enklare mat, utöver den mat som serveras i matsalen. Anstaltens kiosk är öppen ett par gånger i veckan.

text: Visitation och avskildhet

text: Bostadsrummen gås igenom varje dag, varvid två av rummen visiteras mycket noggrant, dels stickprovsvis, dels om särskild misstanke har uppkommit. Alla rum ska visiteras grundligt en gång per månad. De allmänna utrymmena visiteras en gång per dygn, företrädesvis på natten.

text: Ytlig kroppsvisitation sker bl.a. när de intagna kommer tillbaka från verkstaden eller den dagliga utevistelsen. Två urinprov tas stickprovsvis varje dag samt vid misstanke om påverkan. Alla intagna lämnar på detta sätt urinprov varje månad. Ytliga kroppsbesiktningar genomförs efter obevakade besök. De sker i ett avskilt rum med minst två vårdare närvarande. Andra kroppsbesiktningar är mycket ovanliga. De utförs av sjukvårdspersonal.

text: De varningar som utdelas gäller främst urinprovsvägran. Mindre förseelser, t.ex. cigarrettinnehav, resulterar normalt i rapportering men inte i någon åtgärd i övrigt.

text: Anstalten har två isoleringsceller samt ett observationsrum. Dessa används när hotsituationer uppkommer. I första hand försöker man att avskilja den som hotar, men eftersom det ofta inte går att vara säker på varifrån det akuta hotet kommer får man istället avskilja den hotade. Målsättningen är att isolerade, som överförs till häktet, så snart som möjligt ska vistas i gemensamhet i häktet.

text: Om den intagne ska omplaceras kan han få sitta isolerad i 2-5 veckor innan omplaceringen sker. Tidsåtgången beror på hur lång tid arbetet på placeringsenheten tar. Anstalten kan således inte påverka tiden.

text: Hälsovård

text: En sjuksköterska tjänstgör på anstalten fyra dagar per vecka. Man behöver inte boka tid utan kan komma direkt till mottagningen under öppettiderna. En läkare kommer till anstalten en gång varannan vecka och en psykiater dessutom vid ett tillfälle de andra veckorna. Läkarna bokas normalt genom sjuksköterskan. Sedan alldeles nyligen kommer också en psykolog till anstalten två timmar per vecka.

text: Sysselsättningar

text: Under sysselsättningstiden ska de intagna som huvudregel ägna sig åt arbete, studier eller programverksamhet.

text: Ca 20 av de intagna studerar. Två lärare arbetar i Lärcentrum på anstalten men en hel del studier bedrivs på distans.

text: I verkstaden arbetar de intagna med montering och förpackning. Några av de intagna sköter dessutom de s.k. förtroendejobben i köket, tvätten och städverksamheten. För närvarande arbetar även två intagna med att renovera bostadsrum.

text: På anstalten finns de brottsförebyggande programmen Brotts-Brytet och ETS (Enhanced Thinking Skills).

text: Anstalten har ett litet bibliotek. Böcker finns på ett antal olika språk och de byts regelbundet ut. Bibliotekarien kommer dit en gång per vecka och kan hjälpa till med att beställa andra böcker som de intagna önskar. För det fall han är tveksam till om en bok är tillåten kontrollerar han detta med den säkerhetsansvarige vid anstalten. Religionsutövning

text: Varje tisdag kommer det en präst till anstalten. Det finns ingen imam i Kalmar men en imam från Malmö har ibland kommit till anstalten. Under ramadan har de som så önskat fått ta upp mat från matsalen och äta på rummet. Detta är normalt sett inte tillåtet men har fungerat bra.

text: Man har inga motsättningar mellan intagna på grund av att de har olika religioner. Man har funnit det lyckat att alla som vill får vara med och fira olika religiösa högtider oavsett religiös tillhörighet. Så har t.ex. alla fått vara med och grilla lammkött på rastgården när ramadan avslutas, inte bara muslimerna. På samma sätt får alla som vill vara med och fira t.ex. jul.

text: Man upplever inte problem med diskriminering. Man tänker över huvud taget inte så mycket i sådana termer. Det uppfattas som naturligt att de intagna har olika bakgrund, precis som det ser ut i samhället i stort. Man har nu också många anställda med invandrarbakgrund, vilket är mycket positivt bl.a. i språkhänseende. När problem med språken uppkommer i vardagssituationer händer det också ofta att de intagna hjälper varandra med tolkningen, även om man bör vara medveten om de problem som detta ibland kan medföra. När det gäller t.ex. delgivning av beslut anlitas tolk, ofta per telefon. Tolk används också vid bl.a. inskrivningssamtal.

text: Utevistelse

text: De intagna får endast röka under sin utevistelse på rastgården. Det är inte tillåtet att inneha cigarretter och tändare i övrigt på anstalten. Det förekommer dock smygrökning på rummen med hjälp av olika mer eller mindre hemgjorda tändanordningar. Förbudet mot rökning leder till en hel del missnöje, skärmytslingar, visiteringar och rapportskrivning.

text: De intagna vistas ute en timme per dag. Under sommarmånaderna har de även en extra utevistelse på kvällen. På rastgården spelar de intagna fotboll, promenerar och röker m.m. Det får vara maximalt 30 intagna ute samtidigt.

text: Telefonsamtal, besök m.m.

text: De intagna har telefonkort och får med dessa ringa till de personer som de har fått tillstånd för. Telefonsamtalen sker i det s.k. INTIK-systemet. Det kan ta viss tid att få telefontillstånd, särskilt när det rör sig om personer utomlands. Det kan inte garanteras att det alltid ges möjlighet att ringa på detta sätt, men man kan säga att efter en bedömning i det enskilda fallet så kan man ofta få ringa till dessa personer, men samtalet sker då från tjänstetelefon under avlyssning. Utöver de fasta telefonerna finns det nu också möjlighet att använda bärbar telefon som de intagna enligt en lista turas om att ha på kvällen i bostadsrummen.

text: Brevgranskning sker direkt när posten kommer. De intagna får posten efter några timmar.

text: Det finns tre besöksrum och en besökslägenhet. Efterfrågan på dessa är stor. Man kan ta emot besök på vardagar kl. 16-18 och på helger kl. 9-18. I lägenheten ges möjlighet till övernattning. Alla besökare genomgår en ytlig kroppsvisitation. Ibland genomförs en ytlig kroppsbesiktning av besökare, men det är ovanligt. Den narkotikahund som är stationerad i Västervik lånas in några gånger per månad.

text: Permissioner sker enligt de särskilda villkor som gäller för den enskilde intagne. Varje intagen har en verkställighetsplan. Den ska revideras var tredje månad. Man har ändrat organisationen för att få detta att fungera, men ibland kan det gå något mer än tre månader mellan revisionerna. I oktober kommer det att ske en interngranskning av arbetet med verkställighetsplanerna.

text: Anstaltsledningens uppfattning om anstalten

text: Ledningen ser egentligen inga problem på anstalten, utöver att man har för trånga lokaler. Man betonar särskilt att man har en god anda mellan vårdare och intagna. Denna anda har funnits under lång tid och har förts vidare mellan generationerna. Det gör att stämningen normalt sett är god och att man inte har så många incidenter. Våld mot personalen har inte inträffat sedan år 2007. Vid hot mellan intagna försöker man lösa det genom medlingssamtal, vilket brukar fungera bra. Man har någon gång haft problem med att personal och intagna har fått en alltför nära relation. Man försöker dock hålla ett öga på detta och bl.a. vara tydlig med kontaktpersonernas roll och uppgift. Personalen är utbildad i bemötande och mänskliga rättigheter

text: Samtal med företrädare för de intagna

text: Justitiekanslern träffade en företrädare för anstaltens förtroenderåd samt dennes bisittare. De framförde de intagnas synpunkter och uppgav bl.a. följande.

text: Det råder en god stämning på anstalten och den fungerar bra i stort sett. Som exempel på detta kan nämnas att det finns större utrymme för kommunikation än på många andra anstalter. Personalen är kontaktsökande och bra på att uppmärksamma positiva förändringar hos de intagna. De intagna upplever dock att den personal som är bra normalt inte har makt att påverka verksamheten tillräckligt. Personalens dagsform påverkar också deras arbete. Detta märks t.ex. genom att varningar delas ut frekvent och godtyckligt.

text: Det är bra att de intagna kan röra sig fritt i korridorerna, att man kan studera på högskolenivå och att det ges möjlighet att träffa sina anhöriga under bevakade permissioner. Det senare gäller dock inte intagna som har meddelats ett beslut om utvisning. De har endast rätt till en s.k. lufthålspermission om fyra timmar per år. Detta får till följd att kostnaderna för medicinering ökar.

text: Under permissionerna har de intagna begränsade ekonomiska medel att röra sig med. Medlen begränsas även om den intagne specificerar vad det begärda beloppet ska användas till. Anstalten motiverar detta med att de intagna ska spara ett visst belopp för oförutsedda utgifter. Det finns dock inget hinder mot att spendera allt i anstaltens kiosk. De intagna har totalt tre konton: ett permissionskonto, ett för egna medel (där bl.a. inlämnade medel sätts in) och ett för disponibla medel. En viss del av de intagnas ersättning sätts av veckovis på ett konto. Man beviljas inte permission om man inte har några pengar att röra sig med.

text: När de intagna ska telefonera till anhöriga i utlandet kräver Kriminalvården att det finns dokumentation på att berörda anhöriga är ostraffade. I vissa länder är det mycket besvärligt att få fram sådana uppgifter och ibland är de inte alls tillgängliga. Kravet på sådan dokumentation blir orimligt i många fall.

text: Alla telefonsamtal i INTIK-systemet spelas in och sparas i sex månader. Alla samtal avlyssnas dock inte.

text: I skälen till avslagsbeslut används ofta begreppet ”säkerhet i anstalt”. Det vore önskvärt att anstalten i besluten förtydligade vad som avses i det enskilda fallet och att begreppet inte används slentrianmässigt.

text: De intagnas ersättningar följer inte inflationen. Ersättningen för förtroendejobben bör vara högre än den för andra arbeten på anstalten. Detta är vanligt på andra anstalter. Det är inte heller bra att ersättningen för högskolestudier begränsas till maximalt 30 timmar per vecka.

text: Det saknas instrument för att motivera de intagna under anstaltsvistelsen. Exempelvis skulle man kunna öka möjligheterna till att få permissioner om man sköter sig. I andra riktningen finns däremot motsvarande instrument i form av t.ex. uppskjuten villkorlig frigivning.

text: De intagna efterfrågar att programverksamheten görs mer innehållsrik. De verksamheter som erbjuds är inte bra. Vissa program erbjuds inte alls. Man har köpt in utländska program men genomför inte dessa ordentligt. Exempelvis kan moment som tillgång till en psykolog saknas i vissa av verksamheterna.

text: Det finns vidare problem med dröjsmål med begäran om olika förmåner och att sådana försvinner. Det kan röra sig om att ett anhållande om telefonsamtal inte förmedlas eller att ett besökstillstånd försvinner. För att undvika att detta sker ser de intagna sig tvungna att begära att anhållan registreras i det s.k. KLAS-registret.

text: En intagen i anstalten har nekats att skriva av ett JO-beslut som avsåg en fråga i vilken han själv hade ett liknande ärende.

text: Samtal med representanter för fackförbunden SEKO och ST

text: Justitiekanslern träffade JE och IZ, företrädare för fackförbunden Service- och kommunikation, SEKO, respektive Statstjänstemannaförbundet, ST. På anstalten arbetar även anställda som är anslutna till fackförbundet Sveriges akademikers centralorganisation, SACO.

text: JE redogjorde för de organisationsförändringar som har skett inom anstalten och de förändringar som kommer att ske med anstalten och häktet. Han uttryckte därvid att han och flera andra anställda tycker att den ökade specialiseringen bland personalen är övervägande negativ. De nya arbetsformerna innebär att vissa vårdare i huvudsak arbetar med säkerhetsfrågor medan andra i huvudsak arbetar som kontaktmän. Det innebär att man inte känner till varandras arbete lika bra och att de intagna lätt delar in personalen i ”onda” och ”goda”. Det är enligt hans mening bättre att den som är kontaktman också ingriper vid incidenter. I övrigt framhöll han bl.a. den goda stämning som råder både bland de intagna och mellan personalen och de intagna. På anstalten finns mycket tid för samtal med de intagna. Personalen är tillgänglig genom att deras rum är centralt placerade i korridorerna och dörrarna dit är öppna. Inom personalgruppen råder också en trygg stämning. Många har arbetat där lång tid och man har väl inarbetade rutiner. Det förekommer att personalen får ta emot en del gliringar när de rapporterar händelser. Detta upplevs dock inte som hot.

text: IZ, anställd vid Häktet Kalmar, redogjorde för hur arbetet är organiserat där, varvid hon framhöll att det är ett väl fungerande häkte där personalen har ett bra samarbete och ett dynamiskt säkerhetstänkande.

text: Granskning av enskilda ärenden

text: Beslut om avskildhet

text: Justitiekanslern granskade drygt 20 ärenden angående avskildhet enligt

text: 20 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen), sju ärenden enligt 50 § och ett enligt

text: 17 § samma lag

text: I 17 § fjärde stycket kriminalvårdslagen anges att intagna får hållas tillfälligt avskilda från varandra om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i en anstalt.

text: I 20 § första stycket kriminalvårdslagen anges på vilka grunder en intagen, om det är nödvändigt, får hållas avskild från andra intagna. Andra stycket reglerar särskilt när avskildhet kan beslutas på grund av att det finns risk för rymnings- eller fritagningsförsök. Av tredje stycket framgår att beslut enligt första eller andra styckena ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: I 50 § kriminalvårdslagen regleras när avskildhet får förekomma i syfte att inte äventyra utredningar av frågor enligt

text: 49 § samma lag

text: , dvs. huruvida villkorlig frigivning kan skjutas upp eller en varning ska tilldelas en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. I bestämmelsen anges vidare hur denna får genomföras, t.ex. anges att avskildheten inte får bestå längre än fyra dygn.

text: Justitiekanslern gör följande bedömningar

text: Av det beslut som hade meddelats med stöd av 17 § KvaL i ett ärende (dnr 9/2469) framgår att samtliga intagna vid anstalten skulle vara placerade i avskildhet. Beslutet är fattat den 12 augusti 2009. Beslutet saknar angivande av klockslag och motiveringen till beslutet anges vara att de intagna ska vara placerade i avskildhet ”till följd av inträffad incident/händelse”. Det framgår inte på något sätt vad som har inträffat eller när.

text: Justitiekanslern vill erinra om att beslut som avser myndighetsutövning mot enskild enligt

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska ange de skäl som har bestämt utgången. Skälen för beslutet får enligt den nämnda bestämmelsen utelämnas endast i särskilt angivna fall.

text: Av de beslut som hade meddelats med stöd av 20 § KvaL gör Justitiekanslern i ett ärende (dnr 9/1851) följande observationer.

text: I ärendet beslutades den 16 juni 2009 att en intagen skulle placeras i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 4 KvaL eftersom anstalten bedömde att det förelåg en risk för att den intagne allvarligt skulle ofreda en annan intagen efter vissa uttalanden som den intagne hade gjort samma dag. Placeringsbesluten omprövades den 26 juni, den 6 juli samt den 16 juli 2009. Vid dessa tillfällen gjordes bedömningen att placeringen i avskildhet skulle bestå. Den 22 juli 2009 hävdes avskildhetsplaceringen för att verkställa ett beslut om förflyttning till en annan anstalt. Av anstaltens diarium framgår att den intagne inte delgavs anstaltens omprövningsbeslut av den 6 juli förrän den 14 juli. Någon förklaring till att delgivningen inte skedde i samband med beslutet har på förfrågan inte kunnat lämnas av beslutsfattaren. Justitiekanslern kan inte undgå att i denna del rikta kritik mot anstalten.

text: Justitiekanslern noterar härutöver att anstalten på basis av två rapporter som hade upprättats den 16 och den 22 juni 2009 framställde en begäran om omplacering av den intagne den 1 juli 2009. Justitiekanslern ifrågasätter förvisso inte att ett visst behov av rådrum kan finnas innan omplacering begärs. Mot bakgrund av att den intagne i detta fall var placerad i avskildhet och att det för anstalten på grund av ärendets art torde ha stått klart att avskildhetsplaceringen skulle bestå i avvaktan på ett omplaceringsbeslut, anser Justitiekanslern dock att frågan om omplacering borde ha väckts betydligt tidigare. Även i denna del förtjänar anstalten viss kritik. Att den intagne sedan begäran om omplacering väl hade gjorts fick sitta drygt tre veckor i avskildhet i väntan på omplacering är däremot inget som anstalten har kunnat råda över,

text: eftersom det är Kriminalvårdens placeringsenhet som fattar beslut om placering (jfr Justitiekanslerns beslut den 12 oktober 2009 i ärende med dnr

text: Det noterades att det i något fall (dnr 9/2313) saknades klockslag för när avskildheten påbörjades respektive avslutades. Datum fanns dock angivet.

text: Även i beslut om avskildhet enligt 50 § kriminalvårdslagen saknades klockslag för när avskildheten påbörjades respektive avslutades.

text: Med hänsyn till den tidsbegränsning som gäller för de aktuella besluten är det inte tillfredsställande att tidsangivelserna inte går att kontrollera enbart vid en granskning av själva beslutet (se t.ex. dnr 9/2183). För att få klarhet i saken är man i stället hänvisad till de uppgifter som finns inlagda i datasystemet. Eftersom den intagne av naturliga skäl inte har tillgång till datasystemet anser Justitiekanslern att besluten, i synnerhet med hänsyn till den enskildes rättssäkerhet, bör innehålla start- och sluttidpunkter för åtgärden.

text: Av ett ärende (dnr 9/2524) framgår att anstalten har beslutat att placera en person i avskildhet den 12 augusti 2009. Den 17 augusti upphävdes beslutet. I datasystemet anges tidpunkten för beslutet om placeringen i avskildhet till kl 19.23 förstnämnda dag. Tidpunkten för beslutet om att personen i fråga inte längre skulle vara avskild har angetts till kl. 07.00 den 17 augusti 2009. Av vad som kan utläsas har den lagstadgade fristen om fyra dygn alltså överskridits. För det inträffade förtjänar anstalten viss kritik.

text: Det noterades vidare att vissa av beslutsutskrifterna avseende avskildhet enligt 50 § kriminalvårdslagen innehöll missvisande datum. Beträffande Justitiekanslerns uttalanden i denna del, se nedan under rubriken ”Datum för beslut och förhör m.m.”.

text: I övrigt fanns inget att anmärka på de granskade besluten.

text: Beslut angående misskötsamhet i övrigt

text: Justitiekanslern granskade drygt 20 ärenden angående misskötsamhet och gör följande observationer.

text: Det samlade intrycket av inspektionen i denna del var att handläggningen av dessa ärenden fungerar bra. Förhör och utredningar är generellt sett väl redovisade och besluten ordentligt motiverade.

text: I vissa fall där misskötsamhet har varit styrkt men inte föranlett någon åtgärd har dock sist i besluten angetts att vad som har framkommit i utredningen senare skulle kunna ligga till grund för bedömning av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning. Justitiekanslern ifrågasätter denna formulering med hänsyn till att anstaltsledningen har uppgett att misskötsamhet som inte mynnar ut i någon varning inte ska ligga till grund för bedömning av tidpunkten för den villkorliga frigivningen. Justitiekanslern konstaterar i detta sammanhang att det synes föreligga en viss osäkerhet rörande vilka typer av brott mot ordningsföreskrifterna som bör föranleda varningar samt i vilken utsträckning dessa senare kommer att beaktas av Kriminalvårdens huvudkontor i samband med beslut om uppskjuten villkorlig frigivning. Samtidigt som denna osäkerhet snarare synes vara en följd av systemet i stort och inte just förhållandena på Kalmaranstalten kan Justitiekanslern inte undgå att anmärka att situationen förefaller bekymmersam ur rättssäkerhetssynpunkt. Vad som har framkommit vid inspektionen om systemet med varningar och uppskjuten villkorlig frigivning, gör att Justitiekanslern, inte minst i ljuset av Europadomstolens praxis på området, i ett annat sammanhang kan finna skäl att närmare granska i vad mån systemet och dess tillämpning uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav och de krav som ställs i Europakonventionen om mänskliga rättigheter.

text: Datum för beslut och förhör m.m.

text: På blanketten för förhör och utredning har i flera fall fel datum angetts för den misstänkta händelsen. Detta beror enligt anstalten på att datasystemet automatiskt anger datumet när händelsen skrivs in i systemet, vilket inte alltid är samma dag som händelsen inträffade.

text: Flera av de granskade besluten har i den utskrivna versionen fel datum angivet. Skälet till detta är enligt anstalten att datasystemet automatiskt anger dagen då utskriften sker som beslutsdatum.

text: Justitiekanslern konstaterar att dessa förhållanden inte är tillfredsställande. Handlingarna blir direkt missvisande och de felaktiga datumen medför svårigheter att få besked om när händelser har inträffat och hur fort de har lett till åtgärder.

text: Vidare saknar vissa beslutsutskrifter ärendebeteckningar, vilket gör det svårt att hänföra ett dokument till ett visst ärende.

text: Dessa problem synes dock inte vara knutna just till Kalmaranstalten. Justitiekanslern förutsätter att Kriminalvården åtgärdar dessa brister, alternativt informerar anstalterna om hur datasystemet ska användas för att felen inte ska uppkomma.

text: Justitiekanslerns bedömning av de klagomål som framfördes av de intagna

text: Pengar under permissioner

text: Under samtal med de intagna framkom att det fanns visst missnöje med anstaltens begränsningar för hur mycket pengar de intagna får ha med sig under permissioner.

text: Anstaltsledningen har i denna del angett bl.a. följande. Av säkerhetsskäl begränsas storleken på det belopp som en intagen får nyttja under en permission. De s.k. egna medlen är avsedda för tiden efter anstalten. Endast undantagsvis kan dessa användas för nödvändiga utgifter. Enligt den praxis som tillämpas brukar de intagna få ta med sig ca 1 500 kr. Det görs dock en individuell prövning och om den intagne kan motivera behovet av ett högre belopp kan detta medges. Anstalten är ganska generös i dess bedömningar. Syftet med begränsningen är att de intagna ska lära sig att handskas med pengar. Risken finns annars att allt konsumeras vid första permissionstillfället.

text: I 17 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om ersättningar m.m. till intagna i anstalt och häkte,

text: KVFS 2006:8

text: (ersättningsföreskrifterna), anges hur stor andel av en intagens ersättning som ska avsättas för permissions- och frigivningsändamål, s.k. sparavdrag, och att medlen i första hand ska användas till utgifter i samband härmed. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår vidare att de innehållna (sparade) medlen ska användas till utgifter som t.ex. för resa, uppehälle, inköp av klädutrustning och liknande. Slutligen sägs att det är anstalten som beslutar om användningen av medlen och storleken på de belopp som får användas.

text: Ramen för avsättningen på permissions- och frigivningskontot bestäms alltså ytterst av den intagnes ersättning. Såvitt Justitiekanslern har kunnat se finns inga särskilda föreskrifter eller anvisningar om beloppets storlek. Hur medlen på det aktuella kontot sedan disponeras i samband med permission beslutas av anstalten efter en bedömning av den intagnes behov. Den som är missnöjd med beslutet har möjlighet att begära omprövning alternativt att överklaga beslutet till länsrätten. Utifrån vad som har framkommit vid samtal med de intagna och anstalten har Justitiekanslern inte funnit att handläggningen av beslut rörande permissionsmedlen är bristfällig i något avseende. I sammanhanget bör dock understrykas vikten av att de hänsyn som tas och avvägningar som görs sker enhetligt och att besluten, i den mån det medges, motiveras. Det är vidare önskvärt att beloppsnivåerna är någorlunda överensstämmande med vad som gäller på andra anstalter. Beträffande det senare är Justitiekanslern dock medveten om att man särskilt måste beakta objektiva faktorer som är specifika för vissa anstalter. Justitiekanslern tänker närmast på en sådan sak som anstaltens belägenhet, vilket inte har med den intagnes personliga förhållanden att göra men som självfallet påverkar bl.a. resekostnaderna.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att vidta några åtgärder med anledning av klagomålen i denna del.

text: Avlyssnade telefoner i INTIK-systemet

text: De intagna har gjort gällande att deras telefonsamtal i INTIK-systemet avlyssnas.

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: finns bestämmelser om hemlig teleavlyssning. För tillstånd till sådan avlyssning krävs att någon är skäligen misstänkt för ett allvarligare brott. Tillstånd till en sådan åtgärd medges av rätten efter ansökan från åklagare.

text: Såvitt avser telefonsamtal mellan intagna i anstalt och annan får sådana enligt 30 § kriminalvårdslagen avlyssnas av en tjänsteman om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. En förutsättning för att samtalet ska få avlyssnas är att den intagne känner till det. Telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte avlyssnas utan den intagnes medgivande.

text: Kriminalvården får alltså inte avlyssna telefonsamtal i hemlighet. Frågan om intagnas telefonsamtal via INTIK avlyssnas och spelas in har vid flera tillfällen varit föremål för JO:s prövning (se bl.a. JO:s beslut den 1 juli 2008, dnr

text: ). Kriminalvården har i dessa ärenden alltid med eftertryck tillbakavisat att samtal avlyssnas och spelas in. INTIK-systemet saknar enligt Kriminalvården möjlighet till avlyssning och inspelning.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att ifrågasätta anstaltsledningens uppgifter och vidtar inte några ytterligare åtgärder med anledning av klagomålen i denna del.

text: Dröjsmål med handläggningen av ansökningar av olika slag

text: Anstaltsledningen tillbakavisar att dröjsmål förekommer vid handläggningen av ansökningar av olika slag, t.ex. besök och telefontillstånd, och känner heller inte till att ansökningar skulle ha kommit bort. Ambitionen är att ansökningar ska handläggas inom 14 dagar från att de kom in.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att vidta någon åtgärd med anledning av klagomålen men vill understryka att handläggningen av ansökningar ska ske med den skyndsamhet som ärendets art kräver.

text: En intagens möjlighet att få läsa ett beslut från JO

text: Justitiekanslern har beslutat att i särskild ordning ta upp frågan om de intagnas rätt att i anstalt ha tillgång till beslut från JO eller Justitiekanslern (Justitiekanslerns dnr

text: Övriga klagomål

text: De övriga klagomål som de intagna framförde synes främst avse innehållet i kriminalvården i stort och föranleder i detta sammanhang inte någon åtgärd från Justitiekanslerns sida.

text: Avslutande synpunkter

text: Utöver de anmärkningar som har gjorts, vill Justitiekanslern framhålla att det allmänna intrycket efter inspektionen är att anstalten fungerar mycket väl.

text: Vad som har kommit fram vid inspektionen föranleder, utöver det särskilda ovan angivna initiativärendet, inte någon vidare åtgärd från Justitiekanslerns sida.

text: Justitiekanslern vill slutligen uttrycka sin uppskattning för det vänliga bemötandet vid inspektionen.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern Göran Lambertz (dag 1), byråchefen Gun Löfgren Cederberg, hovrättsassessorn Katarina Berglund Siegbahn, föredraganden Martin Mörk, beredningsjuristen Therese Carlsson och registratorn Britt-Marie Martinsen.