title: Anmälan rörande hur en DNA-analys har hanterats i ett brottmål

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) för en otydlig DNA-analys som ledde till att en oskyldig person dömdes för grovt rån. Justitiekanslern finner inte skäl till kritik mot övriga berörda myndigheter eller mot den tingsrätt som dömde personen.

text: Justitiekanslern konstaterar också att SKL och Åklagarmyndigheten har vidtagit adekvata åtgärder för att förhindra att feltolkningar av DNA-analyser sker i framtiden.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: MS dömdes den 11 oktober 2006 av Sollentuna tingsrätt för bl.a. grovt rån till fängelse 5 år (mål nr B 3275-06). Av tingsrättens dom framgår att det avgörande beviset i den del av åtalet som avsåg grovt rån var resultatet av en DNA-analys som Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) hade gjort beträffande spår på en rånarluva.

text: Efter tingsrättens dom erkände MS bror (DS) att han hade medverkat vid det aktuella rånet. En ny DNA-analys gjordes av spåret på luvan och ett sakkunnigutlåtande av SKL gavs in av åklagaren och åberopades i hovrätten. Av SKL:s utlåtande framgick att den aktuella rånarluvan med visshet inte stämde överens med MS DNA utan i stället, likaledes med visshet, stämde överens med en annan persons DNA. MS frikändes av hovrätten för grovt rån och dömdes för viss annan brottslighet till fängelse sex månader (Svea hovrätts, avd. 1, dom den 15 december 2006 i mål nr B 8383-06).

text: DS dömdes den 1 december 2006 av Sollentuna tingsrätt (mål nr B 3924-06) för medhjälp till det aktuella rånet.

text: Justitiekanslern har genom en anmälan hit blivit uppmärksammad på omständigheterna kring den DNA-analys som ledde till att MS felaktigt dömdes av Sollentuna tingsrätt för grovt rån. Med hänsyn till innehållet i anmälan har Justitiekanslern beslutat att genomföra en granskning av ärendet.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har tagit del av domarna mot MS och DS och därefter förelagt SKL att yttra sig i ärendet utifrån förutsättningen att tingsrätten tolkade DNA-analysen korrekt men att MS dömdes felaktigt på grund av att han och hans bror uppvisade identiska DNA-profiler, vilket det finns en liten risk för när det gäller helsyskon (jfr

text: NJA 2003 s. 591

text: SKL har i sitt yttrande hit anfört bl.a. följande.

text: ”Av bakgrundsbeskrivningen och hemställan om yttrande kan konstateras att JK uppfattat att SKL i det aktuella ärendet avgett olika utlåtande avseende ett och samma DNA-resultat. Så är inte fallet. SKL har i ärendet med den på felaktig grund dömde MS lämnat samma och korrekt information. Orsaken till det som hänt beror på att man vid tolkningen av SKL:s träffrapport blandat ihop två separata träffar (se nedan) och på felaktig grund knutit dem till en och samma person.

text: I aktuell träffrapport daterad 2006-07-27 redovisades två separata träffar från två olika sökspår (med olika DNA-profiler). Det första spåret i form av sekret/DNA från ett cigarettfilter och det andra spåret i form av blod/ DNA från två tops som tillvaratagits i ärendet med polisens K-nummer […].

text: Den första träffen är mellan spår från cigarettfiltret och ett spår från en rånarluva i ärende med polisens K-nummer […].

text: Den andra träffen är mellan spår från de två topsen och MS.

text: Utifrån denna träffrapport har gjorts en felaktig tolkning som inneburit att man uppfattat att DNA från MS fanns på rånarluvan.

text: Efter att MS dömdes reagerade DS och hävdade att ett misstag var begånget och att det i stället var han som var skyldig till det brott varifrån den omstridda rånarluvan härrörde. Som en uppföljning till detta genomfördes, enligt uppgift, provtagning på DS på hans egen begäran för DNA-analys och för jämförelse mot den aktuella rånarluvan. Härvid kunde överensstämmande DNA-profiler mellan DS och rånarluvan konstateras. Detta resultat redovisades i ett förtydligande daterat 2006-11-05 där det likaledes konstaterades att de två bröderna hade sinsemellan olika DNA-profiler. Åklagare begärde därefter ett yttrande från SKL om det inträffade.

text: SKL:s utformning av träffrapporter från DNA-registerverksamheten har förankrats tillsammans med mottagare inom polisen och åklagarmyndigheten och mallen har använts i ett stort antal träffar. Det inträffade visar dock att utformningen av träffrapportsmallen ska förtydligas ytterligare eftersom en feltolkning faktiskt skett. Som ett första led i ett sådant förtydligande har SKL beslutat att endast redovisa träffar för ett sökprov i varje träffrapport och inte som tidigare redovisa alla sökprov i ett ärende och deras respektive träffprov.”

text: Åklagarmyndigheten, Rikspolisstyrelsen och Attunda tingsrätt (Sollentuna tingsrätt är numera ombildad i nämnda tingsrätt) har fått del av SKL:s yttrande och förelagts att bl.a. yttra sig över hur det kunde komma sig att SKL:s träffrapport feltolkades. Av yttrandena framgår bl.a. följande.

text: Åklagarmyndigheten

text: ”Utvecklingscentrum Göteborg ansvarar inom Åklagarmyndigheten för rättslig tillsyn och kontroll bl.a. i frågor gällande DNA och kriminalteknik. När det blev känt vid Utvecklingscentrum Göteborg att ett misstag skett avseende tolkningen av SKL:s träffrapporter i det aktuella ärendet inleddes, inom tillsynsansvaret, en granskning av åklagarens handläggning i avsikt att närmare undersöka hur sammanblandningen kunnat ske.

text: Av granskningen framgår sammanfattningsvis att det misstag som gjorts avseende tolkningen av träffrapporterna synes bero på olyckliga omständigheter och ett mänskligt misstag.

text: Med anledning av resultatet av granskningen har kontakt tagits med SKL för att diskutera hur liknande händelser kan undvikas i framtiden. Vid dessa kontakter har framkommit att SKL numera endast redovisar ett sökprov för varje träffrapport. SKL har dessutom påbörjat ett arbete i syfte att ytterligare förtydliga den mall som använts vid redovisning av träffar i spår och DNA-registren. Åklagarmyndigheten kommer att beredas möjlighet att lämna synpunkter på formuleringarna under arbetets gång. SKL:s arbete beräknas vara klart under hösten 2007.

text: Åklagarmyndigheten kommer att internt informera om dessa nyheter. Genom intern information och genom att ytterligare förenkla läsbarheten torde liknande misstag kunna undvikas i framtiden.”

text: Rikspolisstyrelsen

text: ”Av handlingarna i ärendet framgår att de träffrapporter som SKL skickat till Polismyndigheten i Stockholms län har tolkats på ett felaktigt sätt. Den som har tolkat de båda träffrapporterna har blandat ihop två olika träffar och knutit dessa till samma person.

text: Rikspolisstyrelsen konstaterar att träffrapporterna från SKL i det aktuella ärendet har korrekta innehåll. Med anledning av det inträffade har emellertid SKL ändrat rutinerna. Numera redovisar således SKL träffar från ett sökprov i endast en träffrapport och inte som tidigare flera sökprov i samma träffrapport.”

text: Attunda tingsrätt

text: ”Sollentuna tingsrätt dömde den 11 oktober 2006 MS. Ordförande i rätten var rådmannen SW som är en erfaren domare utnämnd år 1986. Samma tingsrätt dömde DS den 1 december 2006.

text: När det gäller frågeställningen i remissen – hur det kunde komma sig att rapporten feltolkades – framstår detta som en följd av att SKL:s ursprungliga träffrapport daterad den 27 juli 2006 är mycket svårtolkad. Detta framgår också av att åklagarkammaren fann det nödvändigt att begära ett särskilt yttrande till klargörande av träffrapporten. Dessutom påstås från SKL:s sida att även JK har missuppfattat rapporten.

text: Det är en väsentlig rättssäkerhetsfråga att yttranden, intyg och andra utlåtanden från experter och sakkunniga är begripliga för alla i rättssalen. När det gäller rättsintyg från läkare har numera de flesta fackuttryck rensats bort och intygen skrivs efter en överskådlig mall. Detsamma bör gälla för SKL och enligt yttrandet den 15 mars 2007 har myndigheten med anledning av det inträffade, själv genomfört en översyn av utformningen av sina träffrapporter.

text: Enligt min mening [lagmannen ET, Justitiekanslerns anmärkning] kan SW inte lastas för att domstolen gjort en felaktig tolkning av rapporten. Även åklagare och försvarare synes ha blivit missledda av rapporten. Om ärendet i stället leder till att SKL:s redovisning av undersökningarna blir mer entydiga och lättillgängliga, är det ett väsentligt framsteg för rättssäkerheten.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: MS dömdes av dåvarande Sollentuna tingsrätt för bl.a. grovt rån med hänvisning till att hans DNA fanns på en rånarluva som hade påträffats i nära anslutning till den plats där rånet hade begåtts. Någon annan direkt bevisning till stöd för att MS hade varit involverad i rånet åberopades inte i målet.

text: Det är ur rättssäkerhetssynpunkt mycket allvarligt när en oskyldig person döms för ett brott. När – som i detta fall – den felaktiga domen beror på en feltolkning av det avgörande beviset om den tilltalades skuld är det särskilt allvarligt. Fråga uppstår då om det finns skäl till kritik mot någon myndighet, domstol eller enskild tjänsteman.

text: Det bör inledningsvis nämnas att jag och handläggaren i ärendet själva har haft svårt att tolka den träffrapport som SKL redovisade i ett analysresultat den 27 juli 2006 och som åberopades i målet mot MS. Anledningen till att träffrapporten är svårtolkad synes vara att flera olika sökprov har redovisats i samma handling och att detta inte tillräckligt tydligt framgår av de slutsatser som görs i träffrapporten.

text: Resultatet av DNA-analysen innehåller två sökprov. Det ena sökprovet avser ett cigarettfilterpapper som har gett en träff i spår- och DNA-registren beträffande en ”rånarluva/bak och framstycke”. Som slutsats över detta sökprov anges: ”Resultatet talar med visshet för att DNA:t kommer från samma person som sökprovet, om man bortser från möjligheten att DNA:t kommer från nära släktingar.”

text: Det andra sökprovet avser ”två tops med besudling” som har gett en träff i spår- och DNA-registren beträffande MS.

text: Träffrapporten innehåller visserligen inte någon felaktig uppgift, och för den som vet hur den skall tolkas erbjuder den i princip inte något problem. Det framgår dock inte tillräckligt tydligt att sökproven saknar samband med varandra. Vid en första anblick blir därför den naturliga slutsatsen att sökproven visar att DNA från MS har påträffats på brottsplatsen. Jag konstaterar också att rapporten har feltolkats av polis, åklagare och domstol, liksom tydligen av försvararen. Även här hos Justitiekanslern har den feltolkats.

text: Slutsatsen måste bli att rapporten var alltför otydlig, något som ledde till att en oskyldig person dömdes till fängelse. Vid mindre lyckliga omständigheter kunde den felaktiga domen ha blivit bestående. Det inträffade är ytterligt allvarligt, och det huvudsakliga ansvaret för det inträffade måste läggas på SKL. Att utformningen av rapporten har förankrats hos polis och åklagare samt att sökproven har redovisats i fel ordning i förundersökningsprotokollet ändrar inte denna bedömning; det är SKL:s ansvar att dess rapporter är tillräckligt tydliga. Med hänsyn till den utomordentliga betydelse det har att sådana feltolkningar som i det aktuella målet inte sker, kan myndigheten inte undgå kritik för det inträffade.

text: När det gäller åklagarens, Polisens och tingsrättens tolkningar av träffrapporten skall beaktas att den som sagt är svårtolkad. Om åklagaren eller någon av de poliser som deltog i brottsutredningen hade tagit kontakt med SKL före åtalet mot MS, hade med största sannolikhet oklarheterna i träffrapporten retts ut och förundersökningen mot MS lagts ned. Utredningen ger dock inte stöd för slutsatsen att åklagaren, någon polisman eller tingsrätten har slarvat i samband med tolkningen av träffrapporten och hanteringen av densamma. Det bör i detta sammanhang nämnas att tingsrättens dom i målet framstår som i princip invändningsfri och att det saknas anledning att anta att domstolen har slarvat med bevisvärderingen eller med handläggningen av målet i övrigt.

text: Den omständigheten att de poliser som deltog i brottsutredningen, en åklagare, en erfaren rådman, tre nämndemän och, såvitt jag förstår, MS offentlige försvarare alla feltolkade DNA-analysen talar också i sig för att det inte går att lasta någon enskild tjänsteman utanför SKL för det inträffade.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det inte finns tillräckliga skäl till kritik mot åklagaren, Polisen eller tingsrätten.

text: Jag avslutar ärendet med ett konstaterande att det är positivt att Åklagarmyndigheten inom sin tillsynsverksamhet själv tog initiativ till en granskning av det aktuella ärendet kort tid efter det att hovrättens frikännande dom mot MS hade vunnit laga kraft. Jag ser också positivt på att Åklagarmyndigheten och SKL tillsammans har vidtagit adekvata åtgärder för att förhindra att feltolkningar av DNA-analyser sker i framtiden.


publisher: Justitiekanslern

title: Initiativärende angående Polismyndighetens rutiner vid omedelbart förverkande

org: jk

text: Justitiekanslerns beslut

type: rubrik

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden avseende Polismyndighetens rutiner vid beslut om omedelbart förverkande och särskilt om de dokument som myndigheten tagit fram till stöd för polisernas beslutsfattande och dokumentation.

type: stycke

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Under oktober 2016 prövade Justitiekanslern ett skadeståndsanspråk rörande två föremål som omedelbart förverkats av en polisman i samband med en husrannsakan (Justitiekanslerns beslut den 19 oktober 2016 i ärende nr

text: ). Justitiekanslern fann att själva beslutet om förverkande inte innefattat någon sådan uppenbart oriktig bedömning som kan ge rätt till skadestånd. Justitiekanslern uppmärksammade dock i ärendet ett flertal inslag i hanteringen av beslagen och avseende förverkandebeslutet som väckte mer generella frågor om hur polisen använder möjligheten att omedelbart förverka egendom. Justitiekanslern beslutade därför att inleda detta tillsynsärende för att utreda Polismyndighetens rutiner vid omedelbart förverkande.

text: Den rättsliga regleringen rörande omedelbart förverkande

text: Grundläggande regler om förverkande finns i

text: 36 kap.

text: brottsbalken

text: . Där framgår bl.a. att egendom kan förverkas om den utgör utbyte av brott, använts som hjälpmedel vid brott eller har en sådan beskaffenhet och påträffats under sådana omständigheter att den kan befaras komma till brottslig användning (se

text: 36 kap.

text: 3 §§

text: brottsbalken

text: ). Särskilda förverkandebestämmelser finns också i olika speciallagar på straffrättens område. En talan om förverkande ska föras mot den som äger egendomen. När egendom har förverkats tillfaller den staten.

text: Förverkandelagstiftningens utgångspunkt är att förverkandefrågan ska prövas i domstol, i första hand i samband med en vanlig brottmålsprocess. Att förverkandefrågan i första hand ska prövas i samma rättegång som en ansvarstalan anses vara en stark huvudregel, även om den som är föremål för förverkandetalan inte är samma person som den tilltalade (se Gustaf Almkvist, Förverkande av egendom, 2014, s. 171). Om det inte finns någon koppling mellan förverkandet och ett brott som någon kan åtalas för, prövas förverkandefrågan i andra hand i domstol efter en särskild förverkandetalan.

text: Från denna utgångspunkt om domstolsprövning finns dock i lagen (

text: ) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (förfarandelagen) vissa undantag när det är frågan om förverkande av egendom som är tagen i beslag, men som inte tillhör någon som är tilltalad för brott. Om någon ansvarstalan inte ska föras ges således i lagens

text: 3 §

text: möjlighet för åklagaren och anställda vid Polismyndigheten att under vissa förutsättningar besluta om förverkande utan att frågan underställts en domstol.

text: För anställda vid Polismyndigheten uppställs dels kravet att det ska vara uppenbart att förutsättningarna för ett förverkande är uppfyllda, dels att egendomen inte ska vara värd mer än en tiondel av ett prisbasbelopp, dvs. för närvarande 4 480 kr.

text: Ett beslut om förverkande av polis ska enligt 3 § förfarandelagen meddelas skriftligen. Den som drabbats av beslaget får hos Polismyndigheten anmäla missnöje med förverkandebeslutet inom en månad från det att han fick del av det. Om en anmälan om missnöje görs, medför detta att beslutet om för-verkande inte längre gäller. Om Polismyndigheten efter att missnöjesanmälan gjorts anser att talan om förverkande bör föras, ska ärendet överlämnas till åklagare. Åklagaren kan sedan i ett sådant fall väcka särskild talan hos domstolen om förverkande, vilket är en förutsättning för att ett förverkande ska kunna ske efter att en missnöjesanmälan gjorts.

text: Med begreppet omedelbart förverkande (eller direktförverkande) avses att beslutet om förverkande fattas i anslutning till att egendomen tas i beslag. Omedelbara förverkanden skiljer sig alltså åt från förverkanden ”i efterhand” genom att de förra fattas av poliser ute på fältet medan de senare fattas vid skrivbordet. Möjligheten att fatta ett beslut om förverkande omedelbart är inte särskilt reglerad i lag. Redan när rätten för polis att besluta om förverkande infördes, såg dock lagstiftaren framför sig att beslut skulle komma att fattas på detta sätt och nämnde att det i många fall skulle gå att delge den som förverkandet riktade sig mot omedelbart. Som exempel på föremål som lämpar sig för polisiära förverkandebeslut nämndes i propositionen påträffade farliga föremål, föremål som kan komma till brottslig användning, mindre narkotikapartier, alkoholdrycker och förfalskade passhandlingar som påträffas vid asylutredningar utan att handlingen kunnat härledas till viss person. (Se

text: prop. 1994/95:23 s. 112

text: När rätten för polismän att besluta om förverkande infördes angavs att det skulle komma att krävas att dåvarande Rikspolisstyrelsen utarbetade en rad besluts- och kontrollrutiner samt tog fram blanketter m. m. (se

text: a. prop. s. 113

text: ). Rutinbestämmelser finns numera i Polismyndighetens föreskrifter om förverkande när frågan inte rör någon som är tilltalad för brott (

text: PMFS 2017:6

text: , FAP 103-1). Av 2 § i FAP 103-1 framgår att beslut om omedelbart förverkande får fattas av polis, medan förverkande i efterhand ska beslutas av förundersökningsledare. För beslut om omedelbart förverkande har Polismyndigheten tagit fram ett särskilt blankettset (PM 103.6B) och ett formulär (PM 103.6). Blankettsetet och formuläret är i stor utsträckning lika. Det förra är avsett att användas av poliser i fält.

text: Ett beslut om omedelbart förverkande ska enligt 8 § i FAP 103-1 diarieföras i allmänt diarium. Av 7 § i FAP 103-1 framgår vad beslutet om förverkande ska innehålla. Om möjligt ska det av beslutet bl.a. framgå vad den drabbade har för inställning till förverkandet.

text: I samband med att möjligheten för polis att fatta beslut om förverkande infördes gjordes inga ändringar i bestämmelserna rörande beslag. Samma bestämmelser gäller alltså för beslag oavsett hur och av vem ett eventuellt efterföljande beslut om förverkande fattas. Reglerna om beslag finns i

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Där framgår att den som blivit fråntagen något genom beslag ska underrättas om beslaget utan dröjsmål om han inte var närvarande när beslaget skedde (27 kap. 11 §). Ett beslag ska vidare protokollföras och det beslagtagna föremålet beskrivas noga (27 kap. 13 §).

text: Regler om hur egendom som förverkats ska hanteras finns i lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. (förverkandelagen). Egendom som förverkats ska enligt lagen antingen säljas, oskadliggöras eller förstöras (se 4–6 §§ förverkandelagen). Närmare bestämmelser om hur detta ska gå till finns i Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (

text: PMFS 2017:4

text: , FAP 102-2). I FAP 102-2 framgår bl.a. att förstörande av förverkad egendom ska ske i närvaro av två personer och dokumenteras med ett intyg, om egendomen uppskattas vara värd mer än en hundradels prisbasbelopp, dvs. för närvarande 448 kr (

text: 47 §

text: i FAP 102-2).

text: De frågor som uppkom i skadeståndsärendet och Polismyndighetens svar

text: Situationer där det kan bli aktuellt med omedelbart förverkande

text: I skadeståndsärendet hade möjligheten till omedelbart förverkande använts mycket offensivt. För det första hade den förverkandegrund som åberopades i beslutet tolkats extensivt. Den aktuella polismannen tillämpade således en bestämmelse (

text: 36 kap. 3 § första stycket 2 brottsbalken

text: ) som tillkommit med syftet att kunna frånta personer föremål som lätt kan användas för att skada andra i situationer och på platser, där risken typiskt sett är stor för att föremålen ska komma till användning i samband med våldsbrott (se Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar [20 apr. 2017, Zeteo] kommentaren till

text: 36 kap. 3 §

text: ). Polismannen åberopade bestämmelsen för att förverka saker som påträffades i en persons hem och där det brottsförebyggande syftet var mer vagt och långsiktigt, dvs. åtgärden tog inte sikte på någon mer överhängande risk för våldsbrott. Även om Justitiekanslern i skaderegleringsärendet funnit att beslutet om förverkande inte varit felaktigt i skadeståndsrättslig mening, finns det starka skäl att ifrågasätta polismannens beslut. Tillämpningen ligger långt utanför det område där det kan anses uppenbart att förutsättningarna för ett förverkande är uppfyllda, dvs. det område där poliser är behöriga att besluta.

text: För det andra hade förverkandebeslut fattats omedelbart trots att det måste ha varit uppenbart att den person som beslutet riktade sig mot (och som också var närvarande) motsatte sig ett sådant beslut. Ingripandet mot personen var vidare föranlett av en brottsmisstanke, varför det låg nära till hands att det skulle bli aktuellt att föra en ansvarstalan mot honom. Det hade alltså varit möjligt att hantera förverkandebeslagen inom ramen för en brottmålsprocess även om de saknade direkt koppling till brottsligheten. Förverkandet skedde slutligen i samband med en husrannsakan, där även andra beslag (med koppling till det misstänkta brottet) togs.

text: I Polismyndighetens remissvar i skadeståndsärendet hade myndigheten inte nämnt att den hade någon erinran mot detta sätt att besluta om förverkande. Mot denna bakgrund avsåg Justitiekanslerns första fråga till Polismyndigheten att klargöra i vilka situationer myndigheten anser att ett direktförverkande bör vara aktuellt.

text: Polismyndigheten har som svar på frågan listat följande situationer då ett omedelbart förverkande enligt myndigheten bör kunna vara aktuellt.

text: Vad gäller frågan om ett omedelbart förverkande bör användas även när det kan antas att ägaren skulle motsätta sig ett förverkande, har Polismyndigheten svarat att detta inte bör påverka beslutet på annat sätt än att beslutet om förverkande inte längre gäller i avvaktan på det slutliga beslutet. Om ägaren motsätter sig ett förverkande bör enligt Polismyndigheten en missnöjesanmälan anses ha gjorts, varför ärendet ska överlämnas till åklagare för bedömning.

text: Kraven på dokumentation och underrättelse om beslag

text: I beslutet om förverkande i skadeståndsärendet beskrevs de beslagtagna föremålen som ”Slangbella” och ”Plast pistol”. I beskrivningen av omständigheterna angavs också att slangbellan var ”av större modell”. Om det andra föremålet stod att det var ”en pistol i plast”. Av andra uppgifter i ärendet framgick att det senare avsåg en s.k. soft air gun. Beslagen hade inte registrerats i beslagsliggaren, vilket Polismyndigheten har bekräftat är i enlighet med myndighetens rutiner när det är fråga om ett omedelbart förverkande. Justitiekanslern reagerade på att beskrivningen av föremålen var väsentligt mer kortfattad än som normalt är fallet i ett beslagsprotokoll. Justitiekanslern frågade av denna anledning Polismyndigheten om myndigheten ansåg att kraven avseende dokumentation och underrättelse om beslag är andra när det är fråga om beslag i syfte att genomföra ett direktförverkande än när det gäller andra beslag samt om beskrivningen av föremålen i det aktuella förverkandebeslutet varit tillräckliga enligt Polismyndighetens mening.

text: Polismyndigheten har svarat att kraven på dokumentation och underrättelse enligt myndighetens mening är någorlunda jämförbara då båda besluten grundar sig på beslag. Angående beskrivningen har myndigheten anfört att det av denna bör på ett tydligt sätt framgå för den som drabbats vilket föremål förverkandet avser. Polismyndigheten har ansett att beskrivningen av plastpistolen hade kunnat vara tydligare medan beskrivningen av slangbellan varit tillräcklig.

text: Vad gäller dokumentationen av vad som händer med de beslagtagna föremålen har Polismyndigheten angett att sådan dokumentation ska ske på formulär PM 103.6 eller blankettset PM 103.6B i samma utsträckning som sker i beslagsliggaren.

text: Hanteringen av den förverkade egendomen

text: I skaderegleringsärendet framgick inte vad som hänt med föremålen efter förverkandebeslutet vilket föranledde Justitiekanslern att ställa frågor till Polismyndigheten kring hanteringen och förstörandet av omedelbart förverkad egendom.

text: Polismyndigheten har i denna del klargjort att de aktuella föremålen blivit förstörda samt gett in en handling (sidan två av det aktuella beslutsformuläret som tidigare inte getts in i skaderegleringsärendet). Handlingen visar att förstörandet dels dokumenterats, dels skett efter att fristen för missnöjesanmälan löpt ut (dvs. om tiden räknas med utgångspunkten att delgivning av beslutet skett på plats, vilket dock av allt att döma inte var fallet). Handlingen visar också, som det får förstås, att förstörandet skedde i närvaro av två personer. Polismyndigheten har även lämnat upplysningar som visar att tillfredsställande rutiner förefaller finnas för hantering och förstörande av förverkad egendom vid omedelbart förverkande. Justitiekanslern kommenterar därför inte frågan om hanteringen av omedelbart förverkad egendom ytterligare.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt Justitiekanslerns mening finns det inget att anmärka mot de typsituationer för omedelbart förverkande som Polismyndigheten räknat upp och som överensstämmer väl med de exempel som nämnts i förarbetena. Polismyndighetens klargörande talar i stället för att den användning av förverkandesanktionen som förekom i skadeståndsärendet inte är allmänt accepterad inom myndigheten.

text: Möjligheten för poliser att besluta om förverkande infördes med syftet att uppnå rationaliseringsvinster genom att enskilda polismän i uppenbara fall skulle slippa gå till åklagare som i sin tur i vissa fall måste väcka talan vid rätten (se

text: prop. 1994/95:23 s. 112

text: ). Om det står klart att ägaren kommer att motsätta sig ett förverkande – vilket Justitiekanslern i och för sig instämmer i bör vara att likställa med en missnöjesanmälan – finns dock ingen egentlig rationaliseringsvinst att uppnå med ett polisbeslut. Av 4 § i FAP 103-1 framgår också att Polismyndigheten ska överlämna ärendet till åklagare när det redan inför beslutet framgår att ägaren eller innehavaren motsätter sig ett förverkande. Redan av Polismyndighetens föreskrifter följer alltså att en polis om möjligt bör efterfråga inställningen till ett förverkande hos den som drabbas av beslaget och sedan inte fatta något förverkandebeslut om det framgår att denne motsätter sig ett sådant beslut.

text: I det ärende som skadeståndsanspråket gällde togs samtidigt även andra beslag med anknytning till det misstänkta brott som var anledningen till husrannsakningen. En del beslag kom alltså att dokumenteras i beslagsprotokoll och beslagsliggare, medan de omedelbart förverkade föremålen dokumenterades endast i förverkandebeslutet. I denna situation framstår lösningen att endast verkställa alla beslag och överlämna förverkandefrågan till åklagare som klart lämpligare oavsett inställningen hos den som drabbats av beslagen. På så sätt skulle bl.a. en bättre överskådlighet och mer enhetlig dokumentation uppnås. Förfarandelagen gäller endast vid beslag från personer som inte är tilltalade för brott. Poliser bör därför generellt undvika att besluta om direktförverkande i förhållande till personer som redan vid ingripandet är misstänkta för brott, även om koppling saknas mellan brottsligheten och det beslagtagna och även om den misstänkte inte har något att invända mot ett förverkande.

text: I förarbetena anges att kravet på att saken ska vara uppenbar borde medföra att några risker från rättssäkerhetssynpunkt inte kommer att uppstå genom att polis ges beslutanderätt (se

text: a. prop. s. 112

text: ). Lagstiftaren har alltså förlitat sig starkt på detta rekvisit. Om polisen inte håller sig till de uppenbara fallen och inte heller tillämpar gällande förfaranderegler kan flertalet av de rättssäkerhetsgarantier som finns för den enskilde avseende beslag och förverkande sättas ur spel. Eftersom förverkande är en ingripande åtgärd framstår det mot denna bakgrund som angeläget att enskilda polismän har klart för sig att huvudregeln är att en förverkandefråga ska prövas av domstol och att deras behörighet att besluta begränsar sig till uppenbara fall där det inte kan råda någon tvekan om förverkandefrågan. Det är också av stor vikt att alla förfaranderegler är kända och tillämpas.

text: Den mest grundläggande förfaranderegeln för att göra det möjligt för den enskilde att få förverkandet prövat utgörs av underrättelseskyldigheten. I skaderegleringsärendet framgick det inte att den person som drabbades av beslaget och förverkandebeslutet över huvud taget informerats om åtgärderna när de vidtogs. En hel del talar istället för att han, som han själv påstått, inte blivit underrättad. I beslutet om förverkande har således ingen inställning till förverkandebeslutet antecknats, rutan ”Delgiven, datum” har inte fyllts i och rutan ”Den hos vilken åtgärden företogs har erhållit ett exemplar av detta beslut” har inte kryssats i. Det framstår därmed som troligt att personen inte heller fått del av informationen om möjligheten att inom en månad anmäla missnöje över förverkandebeslutet, som finns i formuläret. Om det stämmer att ingen underrättelse skett har sökanden i skaderegleringsärendet fråntagits både möjligheten till domstolsprövning av beslaget och möjligheten att få förverkandebeslutet överprövat av åklagare och eventuellt i domstol. Det inträffade föranleder Justitiekanslern att särskilt betona betydelsen av att fullgöra underrättelseskyldigheten och dokumentera att den skett.

text: En annan av de viktiga rättssäkerhetsgarantierna består i att de beslagtagna föremålen är protokollförda och noggrant beskrivna på det sätt som krävs i

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: . Det finns, som tidigare nämnts, ingen regel som medger avsteg från den paragrafen av den anledningen att beslaget sker med syftet att omedelbart förverka egendomen. Justitiekanslern har i och för sig ingen invändning mot att beslagen inte registreras i beslagsliggaren när det är fråga om omedelbart förverkande om det på annat sätt dokumenteras tillfredsställande vad som händer med beslagen. Inte heller finns det skäl att ha några synpunkter på att ett särskilt formulär eller en blankett används både för protokollföringen av beslaget enligt

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: och för dokumentation av beslutet om förverkande.

text: Som formuläret och blanketten nu är utformade inbjuder de dock till att lämna alltför knapphändig information i förhållande till de krav som uppställs i

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: . Vad gäller ändamålet med beslaget finns således en kryssruta för ”

text: BrB 36:3

text: ”. Med tanke på att

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: tar upp tre tydligt olikartade situationer ger denna kryssruta inte tillräcklig information om den rättsliga grunden för beslaget. Fälten för att ange beslagtagen/förverkad egendom är också så små att det inte är möjligt att noggrant beskriva respektive föremål på det sätt som krävs i

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: . Det kan finnas skäl att uppdatera formuläret dels så att den rättsliga grunden kan anges tydligare, dels så att formuläret ger bättre instruktioner och utrymme för beskrivningen av varje föremål. Det framstår som lämpligt att det för varje föremål finns särskilda fält eller på annat sätt möjlighet och anvisningar för att kunna fylla i t.ex. en beskrivning av platsen där beslaget togs samt färg, material, fabrikat, eventuell modell och id-nummer samt andra sådana detaljer som brukar anges i ett beslagsprotokoll och som kan krävas för att identifiera vilket föremål det är frågan om. Detta gäller särskilt eftersom det inte för dessa beslag finns några regler om föremålsbeteckningar och märkning med föremålsetiketter som det finns för beslag som förs in i beslagsliggaren (se 18–19 §§ i FAP 102-2).

text: Om en sådan översyn av formuläret som Justitiekanslern föreslår genomförs, kan det finnas skäl att även överväga om sidan 2 kan utformas mer tydligt och pedagogiskt. Det framstår nu som oklart dels vilken typ av beslut det översta fältet avser (troligen ett beslut om hävande av beslaget till den som drabbats av det), dels vad som kvitteras i det andra fältet (om det är mottagandet av utlämnad egendom som avses kan detta göras tydligare). Fältet avseende beslut om förstörande eller försäljning av egendomen är vidare utformat så att det inte klart kan utläsas om förstörandet uppfyller kraven enligt 47 § i FAP 102-2 i de fall då ett intyg ska upprättas (eller om ett intyg möjligen ska upprättas separat, vilket i så fall framstår som en onödig administration). Eventuellt kan formuläret också behöva kompletteras så att det finns möjlighet att göra ytterligare någon notering om de gjorda beslagen. Detta för att dokumentationen åtminstone i sina grunddrag ska motsvara den som sker i beslagsliggaren för beslag som ska registreras där (jfr 12 § i FAP 102-2). Det framstår i vart fall som relevant att kunna ange förvaringsplats/lagerplats. En motsvarande översyn bör göras av blankettsetets sida två, som har en delvis annan utformning utan att det framstår som sakligt påkallat. Således finns t.ex. i blankettsetet möjlighet att ange att ärendet överlämnas till viss åklagarkammare, vilket framstår som rimligt. En sådan möjlighet saknas dock i formuläret. Justitiekanslern noterar vidare att både formuläret och blankettsetet har en ruta för att ”Beslaget går åter” vilket är en formulering tagen från en äldre lydelse av 3 § förfarandelagen (före den 1 januari 2015). Det kan finnas skäl att förtydliga att det som avses är den tidpunkt då beslaget ska anses hävt pga. att en talan om förverkande inte väckts inom en månad från det att en missnöjesanmälan kom in.

text: Polismyndigheten har beskrivit att kvaliteten i polisers ingripanden säkerställs bl.a. genom avrapportering till förman enligt 14 § polisförordningen (

text: ) och vidareutbildning. Med hänsyn till att den tveksamma rättstillämpningen i det underliggande skaderegleringsärendet förefaller ha varit en engångsföreteelse, saknas skäl för Justitiekanslern att föreslå några särskilda rutiner för kvalitetskontroll avseende beslut om förverkande. Det bör dock påpekas att ett viktigt instrument för kvalitetssäkring också ligger i hur de formulär och blanketter som används inom polisen är utformade. Enskilda polismän har att förhålla sig till ett omfattande regelverk inte bara när de har förundersökningsledaruppgifter utan även när de ska fatta beslut ute på fältet. Det är därför enligt Justitiekanslerns mening mycket viktigt att de formulär och blanketter som tas fram inom Polismyndigheten är utformade på ett sådant sätt att de ger ett tillräckligt gott stöd med avseende på vad som gäller för beslutsfattandet och dokumentationen. Om de här aktuella formulären och blanketterna ses över med denna utgångspunkt och med beaktande av Justitiekanslerns förslag, bör risken för bristande dokumentation och underrättelser vid omedelbara förverkanden minska.

text: Polisers dokumentationsskyldighet får inte bli mer betungande än som är klart motiverat. De ändrade rutiner som Justitiekanslern föreslagit torde dock kunna medföra vinster för rättssäkerheten utan att den administrativa bördan för de enskilda poliserna ökar i någon nämnvärd utsträckning.

type: avgorande


title: Ifrågasatt brott mot tystnadsplikt i samband med inspelning av TV-produktionen 112 - på liv och död; nu fråga om att lägga ner förundersökningar m.m.

text: Förundersökningarna i Justitiekanslerns ärenden med dnr

text: och

text: läggs ner.

text: Justitiekanslern konstaterar att det finns faktiska och juridiska omständigheter som innebär att det finns risk för åsidosättande av sekretessbestämmelser och bristande hänsyn till enskildas personliga integritet i samband med TV-inspelningar inom sjukvården.

text: Ärendena

text: Bakgrund

text: I en skrivelse daterad den 22 november 2011, ställd till samtliga kommun- och landstingsdirektörer, lämnade Socialstyrelsen sina synpunkter på TV- inspelningar av patienter i vården. Syftet med skrivelsen var dels att informera om rättsläget vad gäller filminspelning av patienter, dels att informera om att Socialstyrelsen som huvudregel alltid kommer att anmäla till åtal händelser där det kan befaras att vårdgivare medvetet eller genom oaktsamhet på något sätt medverkat till att patienter hos vårdgivaren filmats utan att relevant samtycke inhämtats från patienten.

text: Såvitt Justitiekanslern känner till har varken Socialstyrelsen eller Inspektionen för vård och omsorg (IVO), som den 1 juni 2013 tog över ansvaret för tillsyn av bl.a. hälso- och sjukvård, hittills funnit skäl att göra någon sådan åtalsanmälan.

text: Blekingesjukhuset

text: Sedan Blekingesjukhuset under år 2012 fått en förfrågan om att medverka i TV-produktionen 112 – på liv och död, hölls vid två tillfällen i september samma år informationsmöten för personal på sjukhuset om möjligheten att medverka i TV-programmet. Vid mötena informerade representanter från produktionsbolaget Titan Television AB (Titan) om vad en eventuell inspelning kunde innebära samt svarade på personalens frågor om TV-serien. I samband med informationsmötena hade de i personalen som var intresserade även möjlighet att prata enskilt med representanterna för produktionsbolaget och göra en kortare intervju. Enligt den inbjudan till mötena som landstinget skickade ut var eventuell medverkan i programmet frivillig.

text: Med anledning av Titans förfrågan om Blekingesjukhusets medverkan i TV-produktionen, lämnade landstingsjuristen, på uppdrag av Hälso- och sjukvårdsnämndens ordförande, ett yttrande till nämnden. Yttrandet innebar i korthet att landstingsjuristen, med hänvisning till Socialstyrelsens ovan nämnda skrivelse, avrådde landstinget från att ingå avtal om medverkan i den aktuella TV-produktionen. Enligt landstingsjuristens bedömning var riskerna för att ett deltagande skulle kunna stå i strid med sekretessbestämmelser och för att enskilda patienter skulle kunna bli drabbade, för stora.

text: Hälso- och sjukvårdsnämnden uppdrog därefter, den 9 oktober 2012, åt landstingsdirektören att besluta om eventuell medverkan i TV-dokumentären samt att i förekommande fall innan inspelning påbörjades säkerställa att gällande lagstiftning och föreskrifter följdes.

text: I oktober 2012 ingick Landstinget Blekinge, genom landstingsdirektören, och Titan avtal om inspelning av en dokumentärserie om Sveriges 112-verksamhet (TV-programmet 112 – på liv och död). I avtalet anges bl.a. följande.

text: Inom ramarna för offentlighets- och sekretsslagen och hälso- och sjukvårdslagstiftningen, skall filminspelningen alltid ske med total hänsyn till patienternas integritet och på ett sådant sätt att inte sjukvårdsverksamhetens störs. TV-seriens huvudfokus är den arbetande personalen. När det förekommer patienter eller anhöriga till patienter tillfrågas alltid patient och närstående om de vill delta i TV-serien före filminspelningen påbörjas. Titan närvarar aldrig vid själva frågetillfället. I samtliga fall är det vårdgivarens egen personal som skall redovisa filminspelningens syfte och inhämta patientens och/eller den närståendes muntliga samtycke innan inspelning påbörjas av den aktuella patienten. Titan lämnar också helt platsen om samtycke ej medges. Patienten, närstående eller vårdgivarens egen personal har rätt att när som helst önska att inspelningen avbryts även när inspelning har påbörjats. Titan lämnar då platsen.

text: Efter det att filmningarna avslutas kontaktas de som medverkat av Titan och får i efterhand ge sitt godkännande och skriver då på ett medverkandeavtal. Om den medverkande är under 18 år skall samtliga vårdnadshavare underteckna avtalet. När det gäller barn- och ungdomars medverkan ska försiktighetprincipen alltid gälla, det vill säga föreligger det en tvekan om deltagande ska man välja att avstå från medverkan.

text: Vidare anges i avtalet följande angående ”tystnadsplikt”.

text: Titan förbinder sig att genom detta avtal utan begränsning i tid hemlighålla sådana uppgifter om enskild patients hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som Titan kan komma att få del av under inspelningen.

text: Vidare förbinder sig Titan genom detta avtal att utan begränsning i tid och rum hemlighålla sådana uppgifter om vårdgivarens egen verksamhet och personal som de kan komma att få del av under inspelningen utan vårdgivarens godkännande.

text: Titan och dess personal skall underteckna ett av vårdgivaren godkänt sekretessavtal.

text: Landstinget skickade därefter ut ett brev med information till den personal på Blekingesjukhuset som skulle medverka vid inspelningarna. I brevet angavs bl.a. att avtalet i korthet innebar följande.

text: - Inspelning får aldrig påbörjas förrän patienter och anhöriga har gett sitt muntliga samtycke.

text: - Det är alltid du som ställer frågan om patienter och anhöriga vill medverka eller inte. TV-teamet får aldrig vara närvarande när du ställer frågan.

text: - Patienten eller de anhöriga får aldrig känna sig tvingade att delta. Frågan om deltagande måste ställas neutralt och sakligt. Det är också viktigt att du tydligt förklarar syftet med inspelningen.

text: - Patienter och anhöriga som får frågan om deltagande måste vara i ett sådant hälsotillstånd att de kan ställning till frågan på ett adekvat sätt och förstå dess innebörd.

text: - Du eller patient kan när som helst be om att få avbryta inspelningen. TV-teamet ska då omedelbart lämna platsen.

text: - Inspelningen får aldrig försvåra vården och omhändertagandet av patienten.

text: Liknande information lämnades i oktober 2012 på landstingets intranät.

text: I januari 2013 ingick Landstinget i Blekinge och Titan, såvitt avser här citerade delar, ett nytt likalydande avtal.

text: Socialstyrelsen mottog den 12 mars 2013 en skrivelse från en person som hade synpunkter på att Landstinget Blekinge hade ingått de aktuella avtalen och på det faktiska tillvägagångssättet vid inspelningarna. I ett yttrande från landstinget i ärendet angavs att det i november 2012 hade framkommit att det förekom vissa brister i rutinerna vid inspelningarna och att landstinget därefter omedelbart skärpt rutinerna för att säkerställa följsamhet med gällande avtal. IVO beslutade den 18 oktober 2013 att avsluta ärendet. I beslutet anförs bl.a. följande.

text: Både avtalet mellan landstinget och Titan Television och meddelandebladet från landstinget till sin medverkande personal är tydliga i sin utformning att tillhandahållandet av integritetskänslig information endast får ske efter att medgivande lämnats av patienten och dess anhöriga. Från den stund att relevant samtycke lämnats bedömer IVO att landstingets skyldighet att sekretesskydda integritetsbärande information begränsas till sådant som innebär sekretess i förhållande till den enskilde själv (

text: 12 kap. 1 §

text: OSL). Den omständigheten att det eventuellt skett inspelningar som inte är i samstämmighet med avtalet mellan landstinget och Titan Television bedömer IVO […] inte kan läggas landstinget till last.

text: IVO bedömer att viss integritetskänslig information, före skärpningen av rutiner genomfördes, kan ha överförts från hälso- och sjukvårdspersonal till Titan Television utan att man först har inhämtat relevant samtycke från patienten och dess närstående. Med hänsyn till innehållet i förevarande ärende bedömer IVO dock att det inte finns tillräckligt underlag för att anse att det finns skälig misstanke om att någon utpekad hälso- och sjukvårdspersonal begått ett brott för vilket fängelse är föreskrivet. IVO kommer därmed inte att göra någon åtalsanmälan enligt PSL [Patientsäkerhetslagen; Justitiekanslerns notering] i anslutning till detta ärende.

text: Höglandssjukhuset

text: I mars 2012 ingick Höglandssjukhuset, genom sjukvårdsdirektören, och Titan avtal om inspelning av TV-programmet 112 – på liv och död. Avtalet hade en något annorlunda lydelse jämfört med det avtal som senare ingicks mellan Landstinget Blekinge och Titan och som har beskrivits ovan. Det kan bl.a. nämnas att villkoren beträffande det närmare tillvägagångssättet inte var lika detaljerat reglerade.

text: Förundersökningarna

text: Med anledning av anmälningar som överlämnades hit från Åklagarmyndigheten, Malmö åklagarkammare, och Polismyndigheten i Jönköpings län beslutade Justitiekanslern den 4 december 2013, beträffande Blekingesjukhuset, och den 10 februari 2014, beträffande Höglandssjukhuset, att förundersökning skulle inledas angående misstanke om brott mot tystnadsplikt enligt

text: 5 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) och

text: 20 kap 3 § brottsbalken

text: Misstanken avsåg att uppgifter som omfattas av sekretess enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, i samband med inspelning av TV-programmet 112 – på liv och död, hade lämnats ut utan att berörda patienter på Blekingesjukhuset respektive Höglandssjukhuset hade samtyckt till detta i lagens mening (jfr

text: 12 kap. 2 § första stycket

text: OSL). Utgångspunkten var därvid att den eller de personer som kunde misstänkas ha gjort sig skyldiga till brott mot tystnadsplikt var sådana landstingsanställda som medverkat vid inspelningen av programmen medan det saknades förutsättningar att misstänka någon anställd på Titan för brott.

text: Till anmälan beträffande Blekingesjukhuset fogades en redovisning av 43 medicinska ingripanden och till anmälan beträffande Höglandssjukhuset en redovisning av 24 medicinska ingripanden som enligt uppgift i anmälningarna filmats och sedermera visats i TV-programmet 112 – på liv och död.

text: Justitiekanslern har tagit del av samtliga anmälda avsnitt utom ett vilket inte kunnat identifieras i det inspelade material som myndigheten haft tillgång till.

text: Justitiekanslern har vidtagit vissa utredningsåtgärder men har uppdragit åt kammaråklagaren BB vid Ekobrottsmyndigheten att i huvudsak sköta förundersökningarna. Av den redovisning han nu lämnat framgår följande.

text: Såvitt kunnat utredas pågick de nu aktuella inspelningarna av TV-programmet 112 – på liv och död vid Höglandssjukhuset från och med mars 2012 till och med augusti 2012 och vid Blekingesjukhuset från och med den 16 oktober 2012 till och med den 30 januari 2013 samt från och med den 1 mars 2013 till och med den 19 juni 2013.

text: Med hänsyn till

text: brottsbalkens

text: bestämmelser om preskription har utredningsåtgärder vidtagits för att få fram preciserade uppgifter om när respektive avsnitt vid Höglandssjukhuset spelades in och när uppgifterna i fråga alltså lämnades ut. Varken landstinget eller Titan har emellertid kunnat tillhandahålla denna information. Att begäran om uppgifter så småningom har begränsats till att få fram uppgifter rörande tidpunkterna för inspelningen av fem närmare angivna avsnitt har inte förändrat detta. Titan har som förklaring till att den begärda informationen inte kunnat lämnas uppgett att det skulle krävas en omfattande arbetsinsats från bolagets sida för att få fram uppgifterna, bl.a. på grund av att ett visst avsnitt kan ha spelats in vid olika tillfällen och att avsnittet kan innehålla såväl dokumentära som rekonstruerade inslag. Justitiekanslern har gjort bedömningen att det inte torde vara möjligt och i vart fall inte vore proportionerligt att söka få fram den begärda informationen med hjälp av tvångsmedel.

text: BB begärde den 2 april 2014 skriftligen att Titan skulle tillhandahålla de s.k. medverkandeavtalen från patienter och, i förekommande fall, närstående som upprättats med anledning av fem särskilt angivna avsnitt rörande Höglandssjukhuset samt sex särskilt angivna avsnitt rörande Blekingesjukhuset. Titan har emellertid, med hänvisning till bestämmelserna om källskydd och patientsekretess, ansett sig inte kunna tillhandahålla medverkandeavtalen, som innehåller bl.a. namn- och kontaktuppgifter, utan att berörda personer först har samtyckt till detta.

text: Enligt det besked Titan i juni 2014 lämnat har bolaget, såvitt avser Höglandssjukhuset, endast i två fall och, såvitt avser Blekingesjukhuset, endast i tre fall, kunnat inhämta sådant samtycke. Av de medverkandeavtal som därefter lämnats över kan slutsatsen dras att inspelningen av de aktuella avsnitten från Höglandssjukhuset ägde rum redan under våren 2012.

text: Rättslig reglering

text: Brott mot tystnadsplikt

text: Den som röjer någon uppgift som han eller hon är skyldig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet, kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Enligt andra stycket är oaktsamhet tillräckligt för ansvar. Brott mot tystnadsplikt enligt 5 kap. 3 § p. 3 YGL är dock straffbart endast om röjandet sker uppsåtligen.

text: Den enskildes integritet och sekretess inom hälso- och sjukvården för enskilds personliga förhållanden

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: ska det allmänna värna den enskildes privatliv. Bestämmelsen bekräftar den självklara inställningen att myndigheterna ska beakta den enskildes intresse av integritet så långt det är möjligt med hänsyn till andra skyldigheter som myndigheterna har.

text: Enligt

text: 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

text: ska hälso- och sjukvården bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär bl.a. att den särskilt ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. I 6 kap. l §

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: anges bl.a. att vården så långt som möjligt ska utformas och genomföras i samråd med patienten och att patienten ska visas omtanke och respekt.

text: OSL innehåller föreskrifter bl.a. om sekretess och tystnadsplikt i det allmännas verksamhet. I

text: 25 kap. 1 §

text: OSL finns bestämmelser som avser att ge skydd för enskilds personliga förhållanden inom den offentliga hälso- och sjukvården. Utanför bestämmelsens tillämpningsområde faller däremot verksamhet vid sjukhus och andra liknande inrättningar som drivs av enskilda, där istället bestämmelser om sekretess i

text: Patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: gäller. I

text: 25 kap. 1 §

text: OSL föreskrivs att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Begreppet enskilds personliga förhållanden ska i detta sammanhang tolkas mycket vidsträckt och avser i princip alla uppgifter som kan härledas till en identifierbar person. Om det i ett TV-program visas bilder som anger att en person vårdas eller vistas på sjukhus är detta i princip ett röjande av enskilds personliga förhållanden, dvs. av sekretesskyddade uppgifter. Det bör i sammanhanget framhållas att frågan om ett röjande riskerar att orsaka ”men” endast ska bedömas utifrån den enskildes synpunkt.

text: Sekretess enligt den angivna bestämmelsen kan helt eller delvis efterges av den enskilde (

text: 12 kap. 2 § första stycket

text: OSL) som således själv förfogar över sekretessen. Ett samtycke från den enskilde att häva sekretessen måste dock inhämtas i förväg och samtycket ska inhämtas på sådant sätt att det inte råder någon tvekan om att personen i fråga är fullt medveten om vad samtycket innebär (se bl.a.

text: JO 1998/99 s. 458

text: , som Justitiekanslern återkommer till nedan, och JO:s beslut den 30 mars 2011 i ärendet med dnr 3414-2009). Samtycket måste inte vara uttryckligt, utan även ett tyst s.k. presumerat samtycke kan godtas. På vissa områden är det emellertid motiverat med högre krav på samtyckets form med hänsyn till uppgifternas känsliga natur (jfr JO 1990/91 s. 366).

text: Bestämmelserna om sekretess innebär ett förbud mot att röja uppgifter, vare sig det sker muntligen eller genom att allmänna handlingar lämnas ut eller på annat sätt (

text: 3 kap. 1 §

text: OSL). I uttrycket ”på annat sätt” innefattas t.ex. ett röjande som innebär att ett hemligt föremål förevisas för någon utomstående enskild person, eller att en utomstående tillåts att närvara vid viss verksamhet eller bese föremål eller anläggningar.

text: Om det finns skäl att låta någon utomstående ta del av uppgifter för vilka det råder sekretess enligt OSL, kan detta bli möjligt genom att myndigheten uppställer ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller att på annat sätt utnyttja den (

text: 10 kap. 14 §

text: OSL). Ett sådant förbehåll inskränker rätten för mottagaren av uppgiften att förfoga över den. Genom förbehållet uppkommer vidare en tystnadsplikt för den som förbehållet riktar sig till. Ett förbehåll uppställs av myndigheten och måste för att få rättslig verkan gentemot den som det riktar sig till utformas som ett formligt beslut av vilket ska framgå bl.a. vem som träffas av förbehållet och vad förbehållet har för innebörd. Förbehåll kan inte meddelas i förväg för en viss typ av information utan ska föregås av en prövning i varje särskilt fall.(Se JO 1992/93 s.197, 1994/95 s. 574 och 2009/2010 s. 194 samt JK beslut 2001-03-21, dnr

text: .) Om ett förbehåll inte kan göras gällande innebär det att den utomstående som fått ta del av uppgifterna inte blir bunden av någon tystnadsplikt och därmed inte kan ställas till ansvar för ett röjande.

text: Meddelarfrihet enligt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Av

text: 1 kap. 2 § tredje stycket

text: YGL följer att det i princip står var och en fritt att lämna uppgifter för publicering i vilket ämne som helst till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner eller nyhetsbyråer, om syftet är att uppgifterna ska offentliggöras i ett grundlagsskyddat medium. Denna meddelarfrihet gäller givetvis journalister och andra som medverkar vid tillkomsten av exempelvis ett TV-program, men i princip också offentligt anställda som sjukvårdspersonal, såvida inte uppgiftslämnandet kan sägas ha skett såsom företrädare för myndigheten. (I

text: SOU 2013:79

text: , Stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet, har lämnats förslag om att meddelarfrihet ska gälla även inom vård, skola och omsorg.)

text: Meddelarfriheten innebär som regel en frihet från ansvar för brott mot sekretessregler. Undantag från denna grundlagsskyddade meddelarfrihet gäller dock enligt

text: 5 kap. 3 §

text: YGL i de fall där meddelandet innefattar brott av visst allvarligare slag, oriktigt utlämnande av allmän handling som inte är tillgänglig för envar, när gärningen är uppsåtlig eller uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i vissa fall som särskilt anges i OSL (s.k. kvalificerade tystnadsplikter). Sekretess inom hälso- och sjukvården för enskilds personliga förhållanden är en sådan i OSL särskilt angiven tystnadsplikt som inte kan åsidosättas med hänvisning till meddelarfriheten. Detta följer av

text: 25 kap. 18 § andra stycket

text: OSL som föreskriver att den tystnadsplikt som följer av bl.a. 1 § samma kapitel inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om annat än verkställigheten av vissa, här inte aktuella, beslut. Såvitt gäller de nu aktuella inspelningarna innebär detta att meddelarfriheten för landstingets personal är inskränkt och att de kan ställas till ansvar för brott om de uppsåtligen åsidosatt sin tystnadsplikt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utredningsläget är sådant att förundersökningarna bör läggas ner

text: Anställda hos Titan kan inte åläggas något straffrättsligt ansvar

text: Förundersökningarna har, som inledningsvis angavs, varit inriktade på att utreda om någon landstingsanställd har gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt genom att medverka till att patienter som inte lämnat ett relevant samtycke till att bli identifierade har filmats i samband med inspelningen av TV-programmet 112 – på liv och död. Ingen anställd hos Titan har således varit misstänkt för brott. För tydlighets skull finns det skäl att något ytterligare förklara denna bedömning.

text: OSL reglerar tystnadsplikt i det allmännas verksamhet. Dit hör inte Titan. De anställda från Titan som närvarat vid inspelningarna har alltså inte haft någon tystnadsplikt som följer av lag. Såvitt framkommit genom utredningen har inte heller något giltigt sekretessförbehåll enligt

text: 10 kap. 14 §

text: OSL uppställts i förhållande till någon av de anställda hos Titan som har medverkat vid inspelningarna. Vad som sägs i avtalet mellan Höglandssjukhuset respektive Landstinget Blekinge och Titan om ”tystnadsplikt” och om att Titans anställda ska underteckna ”av vårdgivaren godkända sekretessavtal” förändrar inte den saken; några giltiga sekretessförbehåll kan nämligen inte anses ha upprättats. De anställda hos Titan har alltså inte omfattats av någon tystnadsplikt, varför det har stått dem fritt att lämna uppgifterna vidare för offentliggörande i TV-programmen. Något straffrättsligt ansvar för Titans personal kan därför inte komma i fråga.

text: Blekingesjukhuset

text: Inom ramen för förundersökningen har Justitiekanslern som ovan beskrivits försökt utreda om berörda patienter har lämnat ett i lagens mening relevant samtycke till att uppgifter om deras personliga förhållanden lämnats ut till utomstående. Full klarhet i den frågan har dock inte gått att nå, vilket delvis har berott på svårigheterna att identifiera och komma i kontakt med de aktuella patienterna, dvs. målsägandena. Titan har som ovan angetts, med hänvisning till bestämmelsen i 2 kap. 3§ YGL ansett sig inte utan varje patients samtycke kunna lämna ut uppgifter om hans eller hennes identitet. Detta är ett ställningstagande som Justitiekanslern, oavsett om det är korrekt, valt att inte ifrågasätta. Titan har härefter återkommit med besked att man inte lyckats komma i kontakt med fler än fem av de aktuella patienterna, varav tre som har vårdats vid Blekingesjukhuset. Någon möjlighet att inhämta uppgifter om de aktuella patienternas identitet från landstinget finns inte, eftersom sekretess gäller för uppgifterna där och det, såvitt nu är i fråga, inte finns någon uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning.

text: Det krävs vidare uppsåt för att straffrättsligt ansvar för brott mot tystnadsplikt enligt 5 kap. 3 § p. 3 YGL ska komma i fråga. Den person som röjer uppgiften ska ha uppsåt omfattande såväl att han eller hon ska hålla uppgiften hemlig som att han eller hon åsidosätter denna skyldighet. I utredningens nuvarande läge, där förhör med ett antal målsägande har visat sig omöjliga att genomföra, föreligger svårigheter för Justitiekanslern att kunna visa att berörd sjukvårdspersonal uppsåtligen har åsidosatt sin tystnadsplikt. Ytterligare utredningsåtgärder bedöms med hänsyn till vad som ovan redovisats inte heller kunna föra utredningen framåt.

text: Vid bedömningen av frågan om förundersökningens fortsatta bedrivande kan även beaktas den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 5 §

text: YGL. Enligt instruktionen bör den som ska döma över missbruk av yttrandefriheten eller på annat sätt vaka över att den grundlagen efterlevs betänka bl.a. att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick. Justitiekanslern bör dessutom inte ingripa mot lägre befattningshavare utan självständiga befogenheter om det inte finns särskilda skäl (4 § förordningen [1975:1345] med instruktion för Justitiekanslern). Det kan anmärkas att det kunde synas mest rimligt att ansvaret för eventuella brister när det gäller att upprätthålla gällande sekretessbestämmelser och skydda enskilda patienters integritet i en situation som den nu aktuella borde bäras av de högst ansvariga inom de aktuella landstingen. Ansvarsreglerna är emellertid konstruerade på ett sätt som innebär att det primärt är enskilda anställda med lägre befattningar, vilka med arbetsgivarens goda minne deltagit i inspelningarna, som kan ställas till ansvar straffrättsligt.

text: En förundersökning får enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: läggas ner om det inte längre finns anledning till dess fullföljande. Trots att det alltjämt finns skäl för antagandet att uppgifter som omfattas av sekretess har lämnats ut finner Justitiekanslern vid en sammantagen bedömning skäl att med stöd av nämnda bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: lägga ner förundersökningen.

text: Höglandssjukhuset

text: Enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: är straffskalan för brott mot tystnadsplikt böter eller fängelse i högst ett år. Härav följer att påföljd för brottet inte får dömas om inte den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom två år (

text: 35 kap. 1 § första stycket brottsbalken

text: I utredningens nuvarande läge finns det alltjämt skäl för antagandet att uppgifter som omfattas av sekretess har lämnats ut. Det har dock inte med någon säkerhet kunnat utredas när respektive avsnitt spelades in och alltså när uppgifterna i fråga lämnades ut. Därmed är det oklart när preskriptionstiden vid varje tillfälle börjat löpa. Såvitt framkommit vid förundersökningen pågick inspelningen av tv-programmet 112 – på liv och död vid Höglandssjukhuset från och med mars 2012 till och med augusti 2012. Oavsett när under inspelningsperioden som de aktuella avsnitten spelades in synes alltså preskription nu har inträtt. Det finns därför skäl att, med stöd av

text: , lägga ner förundersökningen även såvitt gäller Höglandssjukhuset.

text: Erfarenheterna från förundersökningarna ger anledning till vissa allmänna synpunkter på frågan om TV-inspelningar inom sjukvården

text: Mot bakgrund av de frågeställningar som Justitiekanslern har ställts inför under förundersökningarnas bedrivande finner jag skäl att göra vissa mera allmänna uttalanden om risken för åsidosättande av sekretessbestämmelser och bristande hänsyn till enskildas personliga integritet i samband med TV-inspelningar inom sjukvården.

text: JO:s och JK:s tidigare beslut är en utgångspunkt

text: Som beskrivits ovan har Justitieombudsmannen tidigare gjort uttalanden om filminspelningar på sjukhus och Justitiekanslern har bl.a. prövat frågan om tillämpning av sekretessförbehåll för utomstående TV-team som följt polisens verksamhet. Många av de allmänna överväganden som återfinns i dessa beslut gör sig gällande också i de fall som nu är aktuella. Jag vill inledningsvis återge följande uttalande i

text: JO 1998/99 s. 458

text: Det får i och för sig anses vara av värde att genom en TV-inspelning på ett objektivt och sakligt sätt återspegla vad som händer i akutsjukvården med syfte att sprida kunskap om vården och förståelse för personalens arbetssituation. På så sätt kan allmänheten också förberedas på hur sjukvården tar emot en patient som av olika skäl måste besöka en akutmottagning.

text: Om en TV-inspelning med patienter avses att genomföras är det emellertid ett absolut krav att inspelningen inte får påverka den enskildas och då framför allt patienternas självklara integritet vid den vård eller behandling som ges åt patienterna. Det är en självklarhet att ett sjukhus skall prioritera det som verksamheten är inriktad på nämligen vård och behandling av patienter. En patient som uppsöker ett sjukhus för akut vård skall tryggt kunna förvänta sig att det är vårdbehovet som är styrande för de insatser som görs och att aktiviteter som kan tänkas påverka verksamheten negativt eller som i övrigt upplevs som ovidkommande i största möjliga mån inte förekommer.

text: Det är den enskilde patienten som råder över frågan om fotografering av honom eller henne skall tillåtas eller ej. Patientens hälsotillstånd gör emellertid att det som regel inte rör sig om två jämställda parter när patienten genom sjukhusets förmedling ställs inför detta avgörande. De enskilda som kommer till en akutmottagning har ofta drabbats av sjukdomar eller skador som kräver omedelbara åtgärder från sjukvårdens sida. De närstående som ledsagar dessa patienter kan också sägas befinna sig i ett utsatt tillstånd med all den oro och osäkerhet som för det mesta följer i anledning av det inträffade sjukfallet. Enligt min uppfattning kan det allmänt ifrågasättas om de personer som intagits på en akutmottagning alltid har möjlighet att på ett adekvat sätt ta till sig lämnad information i sekretessfrågan och som en följd härav utöva sin självbestämmanderätt rörande eftergift av sekretessen. Ofta torde omständigheterna vid intagning på en akutmottagning också vara sådana att många av patienterna har små möjligheter att bedöma verkan av ett samtycke.

text: Bestämmelsen om eftergift av sekretess kan ge upphov till en rad problem beträffande vem som kan lämna eftergiften och verkan av densamma. Har t.ex. den till vars förmån sekretessen är uppställd en legal ställföreträdare kan denne lämna sitt samtycke enligt bestämmelsen. Då det gäller mindre barn kan endast barnens vårdnadshavare lämna ett eventuellt samtycke. Är båda föräldrarna vårdnadshavare måste bådas samtycke inhämtas. Gäller det barn som uppnått sådan ålder och mognad att det själv kan ta ställning till frågan om samtycke, skall såväl barnets som vårdnadshavarnas inställning till frågan om eftergift inhämtas. Kan samtycke inte inhämtas t.ex. på grund av att patienten är medvetslös, påverkad av smärta, medicin eller något annat eller är förvirrad gäller dock sekretessen enligt

text: 7 kap. 1 §

text: SekrL [numera

text: 25 kap. 1 §

text: OSL; Justitiekanslerns anmärkning]. Även om ett samtycke i vissa av dessa fall lämnas, återstår att bedöma om samtycket är relevant. Det bör då uppmärksammas att man inte kan ta hänsyn till ett samtycke som efter vad som framgår saknar giltighet som rättshandling enligt allmänna regler.

text: Närvaron av filmfotografer och reportrar på akutmottagningen kan självfallet också påverka patienten vid ställningstagandet om samtycke ska ges eller vägras. Det ligger nära till hands att anta att patienten kan känna sig tvingad att medverka vid inspelningen. Patienten vill inte ställa till besvär och vill heller inte utsätta sig för risken av mer eller mindre långt gående övertalningsförsök. Sjukvården framstår i sammanhanget som någon slags ”garant” för att en TV-inspelning på en akutmottagning är något acceptabelt. Patienten kan vidare förledas tro att medverkan i ett sådant TV-program kan ge fördelar i form av snabbare och bättre vård. Ett medgivande lämnat i ett akut sjukdoms- eller skadetillstånd kan också i ett senare skede framstå som förhastat. Att förlita sig på den ångermöjlighet som det aktuella avtalet innehållit kan vara tveksamt. Som Socialstyrelsen understrukit kan ”ångerrätten” i förhållande till TV-bolagets rätt att sända det inspelade materialet medföra problem av grundlagskaraktär.

text: Det är svårt att värdera ett samtyckes innebörd och räckvidd

text: Jag kan ansluta mig till de uttalanden Justitieombudsmannen har gjort i det ovan refererade beslutet vilka också ligger i linje med tidigare uttalanden av Justitiekanslern. Jag vill emellertid tillägga följande.

text: När det gäller de skriftliga avtal som har ingåtts mellan landstinget Blekinge respektive Höglandssjukhuset och Titan anges i dessa i och för sig tydligt att samtycke ska inhämtas innan filmning påbörjas. Berörd sjukvårdspersonal vid Blekingesjukhuset har också såvitt framgått under sjukhusets förberedelser och planering inför TV-inspelningarna informerats om hur de ska gå tillväga i samband med inspelningarna för att inte åsidosätta sin lagstadgade tystnadsplikt. Även om korrekt information lämnats kan det emellertid inte uteslutas att sjukvårdspersonal, vid deltagande i TV-inspelningar av aktuellt slag, riskerar att hamna i situationer där grundläggande yrkesetiska regler och gällande sekretessbestämmelser kan komma i konflikt med arbetsgivarens önskemål om deltagande i TV- produktionen. En sådan intressekonflikt kan i förlängningen innebära att patientens personliga integritet sätts åt sidan.

text: De förhör som hållits under förundersökningen har i huvudsak bekräftat att personalen har inhämtat patienternas samtycke till medverkan i TV-programmet innan inspelningarna påbörjats. Det bör dock understrykas att ett sådant samtycke inte alltid innebär att inspelning kan ske av hela vårdinsatsen. Patientens status under inspelningen kan förändras på ett sådant sätt att sjukvårdspersonalen måste göra ett förnyat övervägande i frågan om patienten kan anses ha lämnat ett relevant samtycke till sin fortsatta medverkan i inspelningen. Att det i vårdsituationer finns en risk för oförutsedda händelser innebär som jag ser det att det kan ifrågasättas om det i bl.a. akutmedicinska situationer är möjligt att ett samtycke som lämnas innan inspelningen påbörjas kan utgöra ett i juridisk mening godtagbart relevant samtycke.

text: Justitieombudsmannen tar i det ovan redovisade beslutet även upp problematiken kring samtycke när det gäller barn där integritetsfrågan givetvis är särskilt känslig. Om patienten är ett barn måste samtycke i förväg ha lämnats av barnets samtliga vårdnadshavare, något som kan vara omöjligt när endast en av föräldrarna är närvarande i en akut situation. En ytterligare situation som bör uppmärksammas är den att patienten eller dennes vårdnadshavare på grund av språksvårigheter kan ha svårt att förstå innebörden av ett samtycke.

text: I nu aktuella fall har filmning i flera fall skett i patientens bostad. Det har även i dessa situationer ålegat sjukvårdspersonalen att skydda patientens integritet. Det innebär bl.a. att ansvarig sjukvårdspersonal har haft att se till att det inte sker något obehörigt röjande av sekretesskyddade uppgifter. Dessutom tillkommer i dessa fall den omständigheten att ett TV-team över huvud taget inte har rätt att gå in i en enskilds bostad utan dennes samtycke (se JO:s beslut den 30 mars 2011 i ärendet med dnr 3414-2009).

text: Det har inte gått att säkert klarlägga om sjukvårdspersonal i dessa avseenden har gjort en felaktig bedömning i något av de fall som har anmälts hit. I några av fallen förefaller det dock tveksamt om det har varit möjligt för patienten att initialt eller senare lämna ett relevant samtycke till inspelningen och därmed till att uppgifter om hans eller hennes personliga förhållanden lämnas ut. Att båda föräldrarna måste lämna samtycke verkar inte heller alltid ha uppmärksammats. Det bör också framhållas att inspelningarna i flera fall har ägt rum i patientens bostad sedan ambulans med sjukvårdspersonal kallats dit. Som nyss framhållits finns det i en sådan situation särskilt stor risk att patienten kan känna sig tvingad att medverka vid inspelningen. Hänsynen till patientens integritet blir därför av särskild betydelse. I andra fall har inspelningen ägt rum i samband med en operation, vilket uppenbarligen begränsat patientens möjlighet att ge sin vilja till känna.

text: Under förutsättning att det har lämnats ett relevant samtycke från någon patient har, som IVO angett i sitt beslut den 18 oktober 2013, landstingets skyldighet att skydda integritetsbärande information från den tidpunkten begränsats till sådant som innebär sekretess i förhållande till den enskilde själv (

text: 12 kap. 1 §

text: OSL). Även om ett sådant samtycke från patienten initialt inhämtas, är det emellertid som redan framhållits i realiteten omöjligt att i förväg garantera att situationen inte kommer att utveckla sig så att den inte omfattas av det givna samtycket. Det torde nämligen inte vara möjligt, och knappast heller lämpligt, att informera patienten om alla tänkbara scenarion eller komplikationer som skulle kunna tillstöta. Det betyder att det både för patienten och sjukvårdspersonalen kan vara svårt att värdera samtyckets innebörd och omfattning. När det gäller Blekingesjukhuset har landstingsjuristen pekat på bl.a. denna svårighet och därför avrått landstinget från att medverka i den aktuella TV-produktionen. Landstinget har emellertid agerat i direkt strid med juristens uttryckliga avrådan, vilket inte kan uppfattas som annat än ett uttryck för landstingets starka önskemål om att medverka i TV-produktionen. Som nämnts ovan kan ett sådant starkt intresse från arbetsgivarens sida innebära att sjukvårdspersonal riskerar att hamna i en intressekonflikt.

text: Det står visserligen varje patient fritt att när som helst återkalla sitt samtycke och på så sätt kräva att inspelningen avbryts. De faktiska möjligheterna för detta kan dock vara begränsade av olika skäl. Detta är uppenbart fallet om patienten under en operation är sövd eller på annat sätt påverkad och därför inte, alldeles oberoende av vad som tillstöter under operationen, har någon reell möjlighet att återkalla sitt samtycke till att bli filmad. Patientens möjlighet till fortsatta rationella överväganden samt förmåga eller vilja att ge dessa till känna kan också av andra skäl vara begränsad. Så länge vårdsituationen är utan komplikationer uppkommer möjligen inte något problem ur den enskilde patientens perspektiv, men det är inte svårt att föreställa sig att saken kan komma i ett annat läge om problem skulle tillstöta. Något tillspetsat skulle man kunna säga att sjukvårdspersonalen, inför en TV-inspelning av en operation där patienten är sövd, i förväg måste höra sig för om patienten, och möjligen även patientens närstående, samtycker till att operationen spelas in oavsett vad som händer, till och med om patienten till följd av komplikationer skulle avlida. Det kan inte vara rimligt att patienter och anhöriga, som redan befinner sig i ett utsatt tillstånd, ska behöva göra den typen av överväganden. Det kan på goda grunder antas att inte heller sjukvårdspersonal är bekväm med att ställa patienter och närstående inför sådana val.

text: Mot det nu sagda kan invändas att sjukvårdspersonalen har en skyldighet att avbryta filminspelningen om patientens tillstånd förändras på ett sådant sätt att det finns anledning att misstänka att ett tidigare lämnat samtycke inte längre gäller. Enligt min uppfattning finns det dock en klar risk att personalen, mot bakgrund av svårigheten att värdera ett samtyckes omfattning, inte i varje situation hinner eller förmår överblicka om ett relevant samtycke har lämnats av patienten. Det ställer också mycket höga krav på att personalen – i situationer när fokus i första hand bör ligga på patientens vård och behandling – får TV-teamet att respektera att förutsättningarna för inspelningen kan ha förändrats på ett sådant sätt att de bör avbrytas.

text: Avslutningsvis finns det skäl att påpeka att mycket talar för att patienterna i förevarande fall har uppfattat det som att de har en ovillkorlig rätt att återkalla sitt samtycke också sedan inspelningen har gjorts. Såvitt framkommit här är detta den information som sjukvårdspersonalen lämnat till patienterna. Det är också uttryckt på det sättet i de avtal som ingåtts mellan Landstinget Blekinge respektive Höglandssjukhuset och Titan. Med hänsyn till regleringen i grundlagen (YGL) kan emellertid Titan med stöd av ett sådant avtalsvillkor inte hindras från att sända redan inspelade avsnitt. Patienterna är alltså i realiteten hänvisade till produktionsbolagets goda vilja att tillmötesgå sådana önskemål. Det finns inget som tyder på att patienterna har varit införstådda med detta när de tillfrågats om sitt samtycke till inspelningarna.

text: Slutsatser

text: Vad som framkommit under handläggningen här leder till slutsatsen att det i praktiken är en mycket svår uppgift för sjukvårdspersonal att på ett adekvat sätt bedöma dels om en patient i det enskilda fallet är fullt medveten om vad ett samtycke till att lämna ut uppgifter om hans eller hennes personliga förhållanden innebär, dels den faktiska omfattningen och innebörden av ett givet samtycke. Med beaktande av de krav som ställs på att ett samtycke ska vara relevant är det enligt min bedömning inte i alla situationer, eller rent av inte någonsin, möjligt att inhämta ett sådant samtycke i förväg när det gäller en akut vårdsituation eller när en patient i annat fall ska genomgå en operation.

text: Ur ett medicinetiskt perspektiv anser jag att det kan ifrågasättas om sjukvårdpersonal bör ägna tid och uppmärksamhet åt denna typ av bedömningar i akutmedicinska situationer. Jag välkomnar därför det gemensamma uttalande som den 3 februari 2014 gjordes av Svenska Läkaresällskapets delegation för medicinsk etik och Svensk sjuksköterskeförenings etiska råd. Enligt uttalandet avråder delegationen och etiska rådet läkare och sjuksköterskor från att delta i TV-program som i dokumentär form önskar spela in svårt sjuka patienter på akutavdelningar eller inom den prehospitala vården. Uttalandet är inte bindande men är ägnat att balansera den önskan att medverka i TV-produktioner av aktuellt slag som synes förekomma på vissa håll. Ett sådant mera nyanserat synsätt kan förhoppningsvis bidra till att begränsa risken för att sekretessbestämmelser och därmed enskildas personliga integritet åsidosätts.


title: Anspråk på skadestånd från en bostadsrättsförening med anledning av en felaktig registrering hos Bolagsverket

text: Justitiekanslern avslår Bostadsrättsföreningen Kyrkogatan i Göteborgs anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Bostadsrättsföreningen Kyrkogatan i Göteborg (föreningen) registrerades av Bolagsverket den 21 maj 2003. Föreningens stadgar har sedan dess innehållit bestämmelsen att föreningens firma tecknas, förutom av styrelsen, av två av styrelsen utsedda styrelseledamöter i förening eller av en av styrelsen utsedd styrelseledamot i förening med annan av styrelsen utsedd person.

text: J.M. valdes som ledamot i föreningens styrelse på en extra föreningsstämma den 8 februari 2007. Valet anmäldes i ett ärende som kom in till Bolagsverket den 26 februari 2007. I ärendet anmäldes samtidigt att föreningens firma skulle tecknas, förutom av styrelsen, av M.R. och T.H. var för sig. Sedan Bolagsverket i föreläggande till föreningen den 1 mars 2007 och den 28 mars 2007 erinrat om vad stadgarna föreskrev om firmateckningsrätten i föreningen ändrades anmälan på så sätt att firman skulle tecknas, förutom av styrelsen, av M.R. och T.H. i förening. Ändringarna registrerades den 16 april 2007.

text: Den 22 februari 2008 anmäldes på nytt en ändring av firmateckningsrätten i föreningen. Enligt den nya anmälan skulle föreningens firma tecknas, förutom av styrelsen, av styrelsens ledamöter var för sig. J.M. var kontaktperson i ärendet och han hade också ensam undertecknat anmälningsblanketten. Anmälan innehöll inte något protokoll från föreningsstämma eller styrelsemöte. Ändringen registrerades den 29 februari 2008.

text: En begäran om rättelse, underskriven av M.R. och T.H., kom in till Bolagsverket den 5 juni 2009. Deras begäran ledde till att Bolagsverket den 9 juni 2009 korrigerade registret på så sätt att föreningens firma därefter tecknades, förutom av styrelsen, av styrelsens ledamöter två i förening. Den 17 september 2009 avanmäldes J.M. ur föreningens styrelse.

text: Den 27 januari 2010 dömdes J.M. av Göteborgs tingsrätt för trolöshet mot huvudman, grovt brott, till fängelse ett år åtta månader. Han förpliktades i domen även att betala skadestånd till föreningen, som var målsägande i brottmålet, med 2 368 056 kr jämte ränta.

text: Anspråket

text: Föreningen har begärt skadestånd av staten med 2 165 332 kr jämte ränta och till stöd för anspråket anfört i huvudsak följande. Bolagsverket har i februari 2008 registrerat ändringen av rätten att teckna föreningens firma trots att ändringen stod i strid med föreningens stadgar. Genom den felaktiga registreringen har föreningen åsamkats ekonomisk skada uppgående till i vart fall det begärda beloppet. Efter det att J.M. fick rätt att ensam teckna föreningens firma köptes flertalet verksamhetsfrämmande produkter. Den 18 september 2008 tog han för föreningens räkning upp ett lån på 2 500 000 kr i Handelsbanken och i slutet av april 2009 tog han upp ytterligare ett lån på 375 000 kr. Därefter utställde han ett större antal fakturor avseende byggnadsarbeten på föreningens fastighet. Han hade även attesteringsrätt i föreningen och godkände dessa fakturor för betalning. Betalningen skedde till konton som han själv disponerade. Merparten av arbetena enligt fakturorna har inte utförts. Hans agerande uppmärksammades av föreningens revisor i juni 2009. I samband därmed fick föreningen kännedom om den felaktiga registreringen av firmateckningsrätten och underättade Bolagsverket om detta. Samtidigt polisanmäldes J.M. av föreningen. Räntekostnaderna till följd av de lån som J.M. tog upp uppgår till 67 130 kr. J.M. har genom utställande av felaktiga fakturor dessutom undandragit 2 618 056 kr från föreningen. Föreningen har anlitat revisor och juridiskt biträde i ärendet. Kostnaderna i den delen uppgår till 95 521 kr. Sammanlagt uppgår dessa belopp till 2 780 707 kr. Kronofogdemyndigheten har i januari 2010 utmätt ett belopp om 365 375 kr från J.M. Han har därefter utfört arbete för föreningens räkning motsvarande ett värde på 250 000 kr. Skadan för föreningen uppgår därför totalt till 2 165 332 kr.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har i ärendet hämtat in ett yttrande från Bolagsverket. Verket har i sitt yttrande anfört följande.

text: Utgångspunkten är i det här fallet att styrelseledamoten J.M. har kommit in till Bolagsverket med en anmälan om ändrad firmateckningsrätt i Bostadsrätts-föreningen Kyrkogatan i Göteborg. Det har senare kommit fram att de uppgifter om firmateckningsrätten som anmäldes för registrering aldrig hade beslutats i föreningen, och J.M. har därför inte haft rätt att göra någon anmälan. För detta och vad som i övrigt lagts honom till last, har J.M. lagförts och dömts vid Göteborgs tingsrätt.

text: Bolagsverket har […] brustit i granskningshänseende och fattat ett felaktigt beslut, eftersom det anmälda sättet för firmateckning inte var förenligt med föreningsstadgarnas bestämmelser.

text: Frågan uppkommer då om det finns ett adekvat orsakssamband mellan den påstådda skadevållande handlingen, registreringen hos Bolagsverket, och den ekonomiska skadan för bostadsrättsföreningen. Enligt Bolagsverkets uppfattning är inte sambandet av det slaget att Bolagsverkets registrering ofrånkomligen måste leda fram till art bostadsrättsföreningen gör en ekonomisk förlust om 2 165 332 kr. Det är när J.M. använder sig av firmateckningsrätten för egen vinnings skull, som skadan för föreningen uppkommer. J.M. hade en valmöjlighet. Han skulle lika gärna ha kunnat använda den ändrade firmateckningsrätten till rättshandlingar enbart i goda avsikter och för att skapa ett ekonomiskt överskott åt föreningen. Enligt J.M. var ju också hans avsikt att utföra arbeten på bostadsrättsföreningens fastighet till ert förmånligare pris än vad andra entreprenörer kunde erbjuda.

text: Å andra sidan hade det inte varit möjligt för J.M. att uppta två större banklån, om inte firmateckningsrätten i föreningen felaktigt hade ändrats genom registreringen, och därmed hade inte heller hans fortsatta skadevållande handlingar kunnat genomföras.

text: Bidragande till den ekonomiska skadan och skadans omfattning är förstås också J.M.:s attesteringsrätt. Det är anmärkningsvärt, menar Bolagsverket, att J.M. redan kort tid efter valet av honom till styrelseledamot utsågs till kassör i föreningen med en synbarligen mycket långtgående attesteringsbefogenhet. Det är inte mindre anmärkningsvärt att faktureringar och attesteringar kunde pågå under mer än ett år och ske systematiskt.

text: En styrelse är ett kollektiv med ansvar och kontrolluppgifter för organisationen och förvaltningen, oberoende av organisationsform. Bolagsverket erinrar om stadgandet i 6 kap. 6 § andra stycket lagen om ekonomiska föreningar, där det understryks att styrelsen har skyldighet att se till att organisationen beträffande bokföringen och medelsförvaltningen omfattar en tillfredsställande kontroll. Denna uppgift kan inte heller delegeras till exempelvis revisorn eller någon annan. I kommentarer till lagstiftningen betonas att behovet av kontroll kan variera mellan olika föreningar beroende på organisationens utformning, men att det givetvis åligger styrelsen att se till att bolagets funktioner svarar mot behovet i det enskilda fallet.

text: Det är troligt, menar Bolagsverket, att brister i internkontrollen i föreningen på ett olyckligt sätt har lett till uppkomsten av den ekonomiska skadan. Över huvud taget är det svårt att frigöra sig från tanken att styrelsen inte har kunnat vara helt ovetande om J.M.:s faktureringar och attesteringar. Detta särskilt mot bakgrund av att J.M. under mer än ett åts tid utfärdat ett stort antal fakturor till höga belopp, som fått betalas av föreningen. Styrelsen borde väl också, åtmin-stone vid något tillfälle, ha kontrollerat om J.M. höll sitt löfte och verkligen utförde arbetet på föreningens fastighet till ett lägre pris än konkurrerande firmor hade erbjudit.

text: Bolagsverket anser att SBC Bostad AB genom sitt åtagande att sköta både den tekniska och den ekonomiska förvaltningen åt föreningen har haft extra goda möjligheter att komma J.M.:s verksamhet på spåren. H.A., bokförare på SBC Bostad AB, har också i sitt vittnesmål i tingsrätten lämnat uppgifter som stöder Bolagsverkets uppfattning i det avseendet.

text: Det är egendomligt, anser Bolagsverket, att de omständigheter som här kommer fram inte föranledde SBC Bostad AB att vidta ytterligare åtgärder och att också kontakta övriga i föreningsstyrelsen eller styrelsens ordförande. I egenskap av ekonomisk och teknisk förvaltare hade ju SBC Bostad AB kunskap om ekonomin i föreningen samt både möjlighet och skyldighet att kontrollera föreningens fastighet.

text: Bolagsverket har konstaterat att registreringen av det ärende i vilket J.M. anmälde ändrad firmateckningsrätt i föreningen innefattade fel eller försummelse av sådant slag som kan medföra skadeståndsskyldighet för staten.

text: För den händelse Justitiekanslern skulle finna att Bolagsverket i och med den gjorda registreringen har ådragit staten skadeståndsskyldighet, är det verkets uppfattning att ett eventuellt skadestånd bör jämkas till ett avsevärt lägre belopp än som yrkats på grund av medvållande på den skadelidandes sida.

text: Medvållandet har i sin tur sin grund i de förmodade brister i den interna kontrollen i bostadsrättsföreningen, som Bolagsverket pekat på i det föregående. Att föreningen har haft hjälp med att sköta den ekonomiska och den tekniska förvaltningen kan inte ta ifrån styrelsen det föreningsrättsliga ansvaret för förvaltningen. Föreningen är således ansvarig också för de försummelser, som Bolagsverket menar att SBC Bostad AB har ådagalagt.

text: Det bör också noteras att den direkta orsaken till den ekonomiska skadan naturligtvis är de brottsliga gärningar som J.M. har dömts för. Det råder således ett direkt orsakssamband mellan faktureringarna, attesteringarna de bristfälliga reparationerna på föreningens fastighet och den skada som föreningen åsamkats. För denna brottslighet är J.M. ensam och direkt ansvarig.

text: Det är inte möjligt för Bolagsverket att ha någon bestämd uppfattning om storleken av det belopp som yrkas ersatt av statliga medel. Därtill är osäkerheten alltför stor när det gäller vad föreningen har fått utfört i utbyte mot de fakturor som betalats.

text: Föreningen har yttrat sig över vad Bolagsverket har anfört och framhållit följande. Verkets felaktiga registrering utgjorde en nödvändig förutsättning för föreningens skada. Risken för att föreningen skulle åsamkas denna skada ökade väsentligt genom verkets fel. J.M.:s agerande kan inte anses opåräkneligt. Det föreligger därför adekvat kausalitet mellan verkets felaktiga registrering och uppkommen skada. För att jämkning ska kunna aktualiseras krävs ett adekvat orsakssamband mellan den skadelidandes medverkan och skadan. Något sådant samband finns inte.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha direkt orsakat en skada för den enskilde. Det oaktsamma handlandet ska därvid i princip vara såväl en tillräcklig som en nödvändig betingelse för skadan. Vidare får orsakssambandet inte vara alltför svårförutsebart, säreget eller avlägset utan det måste med skadeståndsrättslig terminologi föreligga ”adekvat kausalitet” mellan felet och skadan.

text: Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: I 6 kap. l §

text: skadeståndslagen

text: finns dessutom regler om jämkning av skadestånd vid medvållande. Enligt

text: andra stycket

text: kan skadestånd med anledning av bl.a. ren förmögenhetsskada jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkning ska enligt

text: tredje stycket

text: ske med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och övriga omständigheter. Det är vidare en allmän skadeståndsrättslig princip att en skadelidande är skyldig att göra vad denne kan för att begränsa sin skada.

text: Föreningens ärende

text: Justitiekanslern instämmer i Bolagsverkets bedömning att verkets registrering av den ändrade firmateckningsrätten för föreningen i februari 2008 har innefattat fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § ska-deståndslagen. Frågan är då om övriga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda.

text: Det kan först konstateras att Bolagverkets felaktiga registrering inte i sig har vållat föreningen någon skada. Det är i stället, som Bolagsverket har anfört, J.M.:s brottsliga handlande – huvudsakligen i form av utfärdande och betalning av s.k. luftfakturor – som direkt har orsakat den skada som föreningen nu begär ersättning för. En förutsättning för brottsligheten synes visserligen ha varit att J.M. hade rätt att ensam teckna föreningens firma men hans brottsliga handlande måste enligt Justitiekanslerns uppfattning anses vara en så svårförutsebar och avlägsen följd av Bolagsverkets felaktiga registrering att kravet på adekvat kausalitet inte är uppfyllt.

text: Vidare är J.M. enligt domen från Göteborgs tingsrätt i januari 2010 på grund av det inträffade skyldig att betala skadestånd till föreningen med 2 368 056,25 kr. Förhållandevis kort tid efter domen har hans skuld till föreningen minskat med 365 375 kr respektive 250 000 kr genom utmätning respektive arbete på föreningens fastighet. Resterande belopp (1 752 681 kr) motsvarar en fastställd fordran som föreningen fortfarande har kvar och alltså kan göra gällande mot J.M. Föreningens begäran om skadestånd av staten innefattar dock detta belopp. Med hänsyn till att utredningen i ärendet inte visar att det är uteslutet att J.M. kan betala hela eller delar av beloppet kan det enligt Justitiekanslerns uppfattning inte anses vara utrett att föreningen i denna del har lidit någon slutlig skada.

text: Det ska tilläggas att Justitiekanslern på de skäl som Bolagsverket har anfört anser att föreningen har varit medvållande till skadans uppkomst i sådan grad att skadestånd till föreningen under alla förhållanden inte skulle utgå alternativt att medvållandet skulle leda till en väsentlig nedsättning av skadeståndsbeloppet.

text: På grund av det anförda ska föreningens skadeståndsanspråk avslås.


title: Betänkandet Snabbare omval och förstärkt skydd för valhemligheten (SOU 2016:71)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Med dessa utgångspunkter har Justitiekanslern följande synpunkter på förslagen.

text: Enligt utredningens förslag ska

text: 5 kap. 8 § tredje stycket vallagen (2005:837)

text: ändras så att utlandsröstkort vid extra val och omval ska skickas till väljarna så snart det är möjligt sedan det har beslutats när valet ska hållas. Den föreslagna ändringen syftar till att effektivisera förfarandet vid omval. Det kan dock diskuteras om tidpunkten då utlandsröstkorten ska skickas är tillräckligt precist uttryckt i den föreslagna bestämmelsen för att säkerställa att röstkorten kommer fram i tid.


title: Ifrågasatt tryckfrihetsbrott m.m. med anledning av flygblad som har delats ut på ön Lesbos

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning och vidtar inte heller i övrigt någon ytterligare åtgärd med anledning av anmälningarna.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har tagit emot ett flertal anmälningar avseende ett flygblad med titeln ”No jobs, no homes, no money” där avsändarna uppges vara ”Sweden Democrats, SD-Women och The People of Sweden”. Exemplar av flygbladet har enligt vad som uppgetts i media delats ut utomlands, bl.a. på ön Lesbos i Grekland. Flygbladet beskriver ett samhälle som varken har kapacitet eller vilja att ta emot fler flyktingar.

text: I de inkomna anmälningarna uttrycker anmälarna sin ilska, bestörtning och oro över innehållet i flygbladet. Många anmälare ställer allmänna frågor om gränserna för vad som är tillåtet. Flera anmälare gör gällande att uttalandena innefattar tryckfrihetsbrottet förtal, men även en mängd andra brott. Framför allt vill anmälarna göra klart att de inte står bakom kampanjen och att det därför är fel att ange svenska folket som flygbladets avsändare. Några anmälare begär att Justitiekanslern ska utöva tillsyn över Sverigedemokraterna och dess företrädare samt ingripa mot att partistöd används för att finansiera kampanjen.

text: Justitiekanslern har tagit del av kopior av flygbladet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tryckfrihetsbrott

text: Justitiekanslern är ensam åklagare beträffande tryckfrihetsbrott. Det innebär att ingen annan än Justitiekanslern får inleda förundersökning och besluta om tvångsmedel med anledning av misstanke om ett sådant brott. Med tryckfrihetsbrott avses vissa i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) angivna brott när de begås genom sådana skrifter som TF är tillämplig på. TF är tillämplig på skrift som har framställts i tryckpress och, under vissa ytterligare förutsättningar, på skrift som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering m.m.

text: I de nu aktuella ärendena är det oklart om flygbladet har framställts på ett sådant sätt att det omfattas av TF.

text: En förutsättning för att Justitiekanslern ska kunna ingripa mot innehållet i en tryckt skrift är emellertid att den är utgiven i Sverige. Före utgivningen får nämligen inga straffrättsliga eller straffprocessuella ingripanden vidtas mot skriften (censurförbud). Med utgivning avses i ett fall som detta att skriftens innehåll gjorts tillgängligt i Sverige för allmänheten eller annan större krets. Såvitt framgår av den utredning som är tillgänglig här har flygbladet inte spritts på ett sådant sätt att det kan anses ha blivit utgivet här. Det saknas därför möjlighet att vidta någon åtgärd med anledning av anmälningarna. Detta gäller även om flygbladet skulle ha framställts på det sätt som krävs enligt TF.

text: Tillsyn

text: Politiska partier eller företrädare för sådana partier står inte under Justitiekanslerns tillsyn, se

text: 2 § lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn. Jag kan därför inte vidta någon tillsynsåtgärd beträffande partiet Sverigedemokraterna eller dess företrädare.