title: Vid en samlad bedömning av myndighetsutövningen mot en person i ett ärende om körkortsbehörighet har beaktats att en bristfällig ändring av regleringen bidragit till att personen kommit att utsättas för ett ingrepp som sammantaget framstod som felaktigt

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern tillerkänner PG ersättning med 126 582 kr samt uppdrar åt Vägverket att ombesörja att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Körkortslagen (1998:488)

text: trädde i kraft den 1 oktober 1998. En nyhet i förhållande till den gamla

text: körkortslagen (1977:477)

text: var att körkortsbehörigheten för tung lastbil och buss begränsades till att gälla på så sätt att körkortshavaren vart tionde år från 45 års ålder måste visa att han eller hon uppfyller de medicinska kraven för behörigheten, se

text: 3 kap. 12 § körkortslagen

text: . Om ett körkort har blivit ogiltigt till följd av denna bestämmelse får en begäran om förlängning bifallas utan att förarprov har avlagts, om ansökan om körkortstillstånd görs inom ett år från det att behörigheten upphörde att gälla (se

text: 3 kap. 1 §

text: sista stycket

text: körkortslagen

text: ). För personer som vid lagens ikraftträdande hade fyllt eller senast den 31 december 1998 fyllde 45 år fanns vissa övergångsbestämmelser som fick till följd att dessa personer fick högst fem år på sig att visa att de medicinska kraven för innehavet var uppfyllda.

text: PG, Lerum, begärde i en skrivelse hit ersättning för bl.a. förlorad arbetsförtjänst, körkortsutbildning och kränkning. Till stöd för sin begäran om ersättning anförde han att han fyllde 45 år i april 1999 och därför hamnade i en skarv när det gällde tillämpningen av övergångsbestämmelserna till nya

text: körkortslagen

text: . Vidare angav han att han sex dagar före den nya lagens ikraftträdande fick ett förnyat körkort (med bl.a. behörigheterna CE och DE) med tio års giltighet samt att han inte fick något meddelande om att hans högre behörighet skulle raderas ut i samband med hans fyrtiofemårsdag. Inte heller fick han besked om att han kunde förhindra detta genom att lämna in erforderliga intyg eller att han inom ett år kunde ansöka om att behörigheten skulle återuppväckas. Han hade haft kostnader för att på nytt skaffa sig CE-behörighet och hade gått miste om inkomster under tre månader.

text: I ett beslut den 30 oktober 2000 avslog Justitiekanslern PG:s begäran om ersättning. I beslutet angav Justitiekanslern med hänvisning till

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen (1972:207)

text: att PG:s ersättningsanspråk, som grundades på ett påstående om att

text: körkortslagens

text: nya bestämmelser var felaktiga, inte föranledde någon åtgärd. Vidare ansåg Justitiekanslern att något fel eller någon försummelse inte kunde läggas staten till last på grund av att PG möjligen inte hade fått del av information.

text: PG har återkommit hit med anspråk på ersättning. Anspråket har preciserats till att avse 95 850 norska kronor för förlorad inkomst, 12 460 norska kr avseende förlorad semesterersättning, sammanlagt 7 807 kr avseende kostnader för nytt körkort, 3 500 kr för telefonsamtal samt 150 000 kr för kränkning. Han har hänvisat till att en ändring av bestämmelserna skett från och med den 15 januari 2001 och menar att ersättningsfrågan därmed kan prövas utan hinder av

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: . Vidare har han uppgett att han arbetar som lastbilschaufför och att han var tvungen att avbryta arbetet när han fick kännedom om att han inte längre hade erforderlig behörighet.

text: Vägverket har yttrat sig i ärendet. Verket har ansett att PG:s begäran om ersättning bör avslås. Av yttrandet framgår bl.a. följande. Ändringen år 2001 i

text: körkortsförordningen

text: kan inte tas till intäkt för att den tidigare regleringen var felaktig. Lagstiftaren har haft rätt att reglera frågan på det sätt som har skett. Vägverkets tillämpning har följt gällande bestämmelser och verket har skickat ut underrättelser till dem som berördes av ändringen i

text: körkortslagen

text: . En sådan underrättelse sändes till PG den 13 januari 1999.

text: PG har i en skrivelse hit vidhållit sitt krav. Han har anfört att han fick kännedom om att han inte längre hade behörighet för lastbil först genom en tidningsartikel i oktober 2000.

text: Vägverket har härefter ånyo beretts tillfälle att lämna synpunkter i ärendet. Verket har bl.a. anfört att det inte fanns någon annan möjlighet att individuellt informera PG än genom vanligt brev. Vidare har verket angett att den åtgärden var rimlig även om den inte var författningsreglerad. Det skulle även, enligt verket, kunna anses rimligt att verket på motsvarande sätt informerat om inträdd ogiltighet - alltjämt utan författningsstöd vid den tidpunkten. Verket har sammanfattningsvis beklagat de problem som författningsregleringen och införandet har medfört för enskilda men står fast vid att staten inte har ådragit sig skadeståndsansvar till följd av detta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern kan inom ramen för statens s.k. frivilliga skadereglering besluta om skadestånd till en enskild. En förutsättning för detta är dock att staten är skadeståndsskyldig enligt någon författningsbestämmelse. Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (SkL) skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: SkL kan skadestånd också utgå för ideell skada (kränkning) som någon drabbas av till följd av att han blivit utsatt för vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Vad som nu har sagts gäller enligt

text: skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. I sak motsvarande regler gäller numera enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 §

text: SkL.

text: Körkortslagen

text: innehåller alltjämt en bestämmelse om att körkortshavaren vart tionde år från 45 års ålder måste visa att han eller hon uppfyller de medicinska kraven för behörigheterna CE och DE. Inte heller övergångsbestämmelserna till

text: körkortslagen

text: har ändrats.

text: Genom en ändring i

text: körkortsförordningen (1998:980)

text: som trädde i kraft den 15 januari 2001 har emellertid bl.a. möjligheterna att få förlängning av giltighetstiden utvidgats (se SFS 2000:1471). Den ändring som har skett innebär att Vägverket skall delge körkortshavaren en upplysning om att hans eller hennes behörighet inte längre gäller enligt

text: 3 kap. 12 § körkortslagen

text: . Körkortshavaren skall också upplysas om de möjligheter som finns att återfå behörighet utan förarprov. Vidare innebär ändringen att det har införts en utökad period att ansöka om förlängning i fråga om en behörighet som har upphört under tiden den 1 januari 1999 - 31 januari 2001.

text: Genom förordningsändringen fick PG möjlighet att ansöka om förlängning av giltigheten. PG hade emellertid när ändringen trädde i kraft redan på nytt skaffat CE-behörighet. Efter godkänt förarprov återfick PG CE-behörigheten den 28 december 2000. Han har under den förlängda perioden ansökt om och på nytt fått DE-behörighet.

text: Frågan är till att börja med om de åtgärder som vidtagits eller underlåtits och som medfört att PG förlorat sin särskilda körkortsbehörighet har skett vid myndighetsutövning . Vad som inträffat är att en ny reglering i

text: körkortslagen

text: har trätt i kraft och att PG inte tagit tillvara de möjligheter som funnits att genom ansökan inom viss tid behålla eller återuppväcka behörigheten utan förarprov. Anledningen till detta är att PG - enligt hans egen uppgift, som jag inte finner skäl att ifrågasätta - inte nåddes av något besked om den nya regleringen och om de möjligheter som fanns att behålla eller återuppväcka behörigheten. De nya reglerna kan inte i sig anses ha tillkommit vid myndighetsutövning. Däremot får Vägverkets handläggning av ärendena om förlust av behörighet anses ha utgjort ett led i en myndighetsutövning mot de berörda personerna.

text: De ändringar som trädde i kraft den 1 oktober 1998 kunde få betydande konsekvenser för den enskilde. I PG:s fall blev följden att han när behörigheten inte längre gällde inte kunde utöva sitt yrke. Det kan konstateras att tre åtgärder, som kan ifrågasättas, vidtogs eller uteblev beträffande PG:s körkort. 1. Några dagar före lagändringen fick han ett nytt körkort som angavs gälla i tio år. I samband med utsändandet av det nya körkortet gavs ingen information om att CE- och DE-behörigheten i själva verket var villkorad av att han i samband med 45-årsdagen visade att han uppfyllde vissa medicinska krav. 2. Enligt Vägverket sändes en underrättelse ut om de nya reglerna till berörda personer. Underrättelsen sändes ut i lösbrev. Som jag tidigare angett finner jag dock inte anledning att ifrågasätta PG:s uppgift om att Vägverkets information inte kom honom till handa. 3. Behörigheten upphörde i samband med PG:s 45-årsdag utan att han underrättades om detta eller om sina möjligheter att återfå behörigheten. Som har nämnts har reglerna ändrats och delgivning skall numera ske i dessa fall.

text: Vägverket är ansvarigt för frågor om körkort. Den nya regleringen och Vägverkets helt eller delvis uteblivna information kring denna har medfört att PG har förlorat sin särskilda körkortsbehörighet trots att han sannolikt med relativt enkla medel hade haft möjlighet att behålla den. Det betyder att PG måste anses ha drabbats på ett orimligt sätt till följd av statens agerande om man bedömer detta samlat. I detta har den nya regleringen som sådan haft en del; den kunde på ett bättre sätt ha tillvaratagit berörda personers rimliga rättsanspråk. En särskild fråga är då om den nya regleringen som sådan skall vägas in i bedömningen av frågan om ett skadeståndsgrundande fel har förekommit. I det sammanhanget skall noteras att bestämmelsen i

text: 3 kap. 7 § skadeståndslagen

text: innehåller ett principiellt förbud mot att föra talan om ersättning med anledning av beslut av bl.a. riksdagen som inte har ändrats. De nya regler som infördes med verkan fr.o.m. den 15 januari 2001 kan inte anses innebära att riksdagens beslut har "ändrats" i den mening som avses i bestämmelsen.

text: Enligt Justitiekanslerns mening måste man vid en samlad bedömning av den myndighetsutövning som riktats mot en enskild kunna beakta också en mer eller mindre ofullkomlig reglering och den del av skulden som regleringen kan ha haft till att en enskild kommit att utsättas för ett ingrepp som sammantaget framstår som felaktigt. För denna bedömning behöver man enligt Justitiekanslerns mening inte ta ställning till i vilken mån regleringen i och för sig kan anses bristfällig.

text: Av det sagda följer att PG enligt Justitiekanslerns mening sammantaget har utsatts för ett fel vid myndighetsutövning som berättigar honom till skadestånd av staten.

text: PG skall således ersättas för de skador han har drabbats av till följd av felet. Jag godtar att han har drabbats av inkomstförlust. Han får nu anses ha visat att han gått miste om inkomst i enlighet med vad han har begärt. Han skall således i den delen få ersättning med motvärdet av 108 310 norska kronor i svenska kronor, dvs. med 118 275 kr (kurs 109,2). PG skall vidare ersättas för de kostnader han har haft för att på nytt skaffa sig CE-behörighet. Jag godtar att han haft utlägg med de belopp som han har angett. När det gäller telefonkostnader m.m. är jag i brist på närmare utredning inte beredd att utge ersättning med mer än skäliga 500 kr.

text: Det är inte visat att PG har utsatts för något brott som berättigar honom till ersättning för kränkning. Begäran om ersättning i den delen skall alltså avslås.

text: Ärendet avslutas med ett beklagande av att beslutet på grund av arbetsbelastningen här har dragit ut på tiden.

type: avgorande


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsskyldighet på grund av att ett krav på svenskt trafiksäkerhetsprov har stått i strid med EG-rätten

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner LB ersättning med 225 kr. Justitiekanslern uppdrar åt Vägverket att ombesörja att beloppet utbetalas till LB (plusgiro 470 83 70-4).

type: stycke

text: Bakgrund

type: rubrik

text: LB köpte ett fordon i Tyskland i april 2005. Fordonet hade den 24 mars 2005 genomgått en tysk kontrollbesiktning med godkänt resultat. Den 16 maj 2005 tillskrev LB Vägverket och klargjorde sina avsikter att registrera fordonet i Sverige och begärde dispens från kontrollbesiktningen med hänvisning till att fordonet hade godkänts vid den tyska kontrollbesiktningen. Vägverket svarade i ett brev den 18 maj 2005 att dispensprövningen var avgiftsbelagd enligt förordningen (

text: ) om avgifter inom vägtrafikområdet och att Vägverket inte kunde pröva dispensansökan om inte LB betalade 600 kr i dispensavgift. LB återkallade då sin dispensansökan med motiveringen att dispensavgiften var högre än avgiften för kontrollbesiktning. Den 13 juni 2005 genomgick bilen kontrollbesiktning hos AB Svensk Bilprovning i Linköping i samband med att den registreringsbesiktigades. Fordonet godkändes vid kontrollbesiktningen.

text: LB har sedan hos Vägverket begärt ersättning med 225 kr. Beloppet avser en del av den avgift som han har erlagt för att kontrollbesiktiga bilen i Sverige. Som grund för anspråket har LB anfört att den svenska kontrollbesiktningen har varit onödig då fordonet nyligen hade godkänts vid den tyska kontrollbesiktningen. Lennart Berggen anser, så som han får förstås, att det absoluta krav på en svensk trafiksäkerhetsprövning som i praktiken föreligger för att ett fordon som har tagits i bruk mer än 34 månader tidigare ska kunnas brukas i landet, har uppställts i strid med gemenskapsrätten. Vägverket har överlämnat ärendet till Justitiekanslern med ett yttrande. Justitiekanslern har därefter inhämtat ett nytt yttrande från Vägverket med anledning av EG-domstolens dom den 20 september 2007 i

text: mål C-297/05

text: Kommissionen mot Nederländerna. I detta senare yttrande har Vägverket anfört följande:

text: ” Registreringsbesiktning

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § fordonslagen (2002:574)

text: sker registreringsbesiktning av ett fordon för att fastställa fordonets tekniska identitet, kontrollera att fordonet uppfyller föreskrivna krav i fråga om beskaffenhet och utrustning, samt fastställa de uppgifter om fordonet som ska föras in i vägtrafikregistret. I fråga om nya personbilar, motorcyklar, mopeder klass I och traktorer, som stämmer överens med ett EG-typgodkännandeintyg ska, enligt

text: 6 kap. 6 § fordonsförordningen (2002:925)

text: , besiktningen emellertid omfatta endast vad som anges i punkterna 1 och 3 ovan. Någon kontroll av att fordonet uppfyller föreskrivna krav i fråga om beskaffenhet och utrustning görs alltså inte i dessa fall.

text: Kontrollbesiktning

text: Av

text: 2 kap. 9 § fordonslagen

text: framgår att kontrollbesiktning sker för att kontrollera att ett fordon inte har försämrats i otillåten grad beträffande föreskrivna krav i fråga om den beskaffenhet och utrustning som är av betydelse från miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt och att fordonet uppfyller föreskrivna krav till skydd för liv och hälsa. Kontrollbesiktning sker periodiskt eller till följd av körförbud eller föreläggande.

text: Av

text: 9 kap. 3 § fordonsförordningen

text: följer att ett fordon av den nu aktuella typen (bil med en totalvikt av högst 3,5 ton) ska kontrollbesiktigas första gången under den inställelsetermin vars inställelsemånad infaller 34 månader efter den månad då bilen första gången togs i bruk. Den andra kontrollbesiktningen sker under den inställelsetermin vars inställelsemånad infaller två år efter föregående inställelsemånad. Därefter sker kontrollbesiktning årligen under den för bilen gällande inställelseterminen.

text: LB:s fordon tilldelades vid registreringen registreringsnummer XED966 och fick därmed i enlighet med

text: 9 kap. 2 § fordonsförordningen

text: inställelsemånaden augusti och inställelseterminen juni – oktober. Eftersom fordonet enligt de uppgifter som har registrerats i vägtrafikregistret togs i bruk första gången den 1 juli 1996 var det föremål för årlig kontrollbesiktning i enlighet med de svenska bestämmelserna.

text: Närmare bestämmelser om kontrollbesiktningens utförande finns i Vägverkets föreskrifter (

text: ) om kontrollbesiktning och flygande inspektion. Vid den tidpunkt då LB:s fordon registrerades i Sverige gällde Vägverkets föreskrifter (

text: ) om kontrollbesiktning.

text: Vägverkets bedömning

text: Som Vägverket anfört i sitt tidigare yttrande är registreringsbesiktning och kontrollbesiktning av fordon två skilda förfaranden, och vid registreringsbesiktningen sker ingen sådan fysisk kontroll av fordon som motsvarar kontrollbesiktningen.

text: Den svenska registreringsbesiktningen uppställer inte något krav på en trafiksäkerhetsprovning motsvarande innehållet i en kontrollbesiktning. Förfarandet vid registreringsbesiktningen i Sverige, med beaktande av besiktningsorganens tillgänglighet, väntetid och förrättningskostnad, kan jämställas med en sådan administrativ formalitet i samband med inregistreringen som domstolen i det nu aktuella avgörandet inte ansett strida mot gemenskapsrätten.

text: För en bil som efter godkänd registreringsbesiktning registreras i Sverige och som har tagits i bruk för första gången i ett annat land för mer än 34 månader sedan kommer dock körförbud att inträda om det inte i registret finns en gällande uppgift om en godkänd kontrollbesiktning. Uppgiften om körförbud förs i sådant fall in i registret när fordonet ställs på. Härigenom uppställs i praktiken ett krav på en svensk trafiksäkerhetsprovning i samband med registrering av fordonet i Sverige, eller i vart fall innan fordonet kan brukas här, för sådana fordon som tagits i bruk för mer än 34 månader sedan. Det saknas nationella regler om att besiktningsorganet ska godta andra medlemsstaters intyg om godkända trafiksäkerhetsprovningar. Det svenska regelverket motsvarar därför i dessa delar de nederländska reglerna, så som de beskrivits i den nu aktuella domen.

text: Med beaktande av vad EG-domstolen anfört i den aktuella domen anser Vägverket att det svenska regelverket, såvitt gäller avsaknaden av en möjlighet att i Sverige åberopa ett intyg om att fordonet godkänts vid trafiksäkerhetsprovning i ett annat medlemsland, strider mot

text: artikel 3.2 i direktiv 96/96/EG

text: och artiklarna

text: och

text: EG.

text: Vad sedan gäller frågan om staten härigenom ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot LB får Vägverket anföra följande.

text: Även om det hade funnits en möjlighet att i Sverige åberopa ett intyg om att fordonet godkänts vid trafiksäkerhetsprovning i ett annat medlemsland så hade ett sådant intyg behövt granskas innan det hade kunnat godkännas och jämställas med en godkänd kontrollbesiktning här i landet. För att godtas skulle intyget i så fall ha styrkt att fordonet genomgått en trafiksäkerhetsprovning som minst uppfyller kraven i direktiv 96/96 EG. Någon sådan prövning har av förklarliga skäl inte gjorts i ärendet. Det har inte heller framkommit om ett sådant intyg överhuvudtaget getts in. Intyget återfinns i vart fall inte bland de handlingar som översänts till Vägverket från Justitiekanslern.

text: Då det inte är utrett att det intyg från den tyska kontrollmyndigheten som LB i sina skrivelser hänvisar till skulle ha godkänts vid en sådan prövning som anges ovan - och då brister i utredningen i ett skadeståndsärende faller tillbaka på den som begär ersättning - avstyrker Vägverket ersättningsanspråket.”

text: LB har inkommit med synpunkter på vad Vägverket har anfört och har därvidlag bl.a. påtalat att det över huvud taget inte är möjligt att erhålla en tysk exportregistrering utan att fordonet har godkänts i en trafiksäkerhetsprövning. Han anser att Vägverket borde ha känt till detta mot bakgrund av mängden bilar som årligen privatimporteras från Tyskland. Vidare har han i samband med kontroll- och registreringsbesiktningen medfört de aktuella intygen till bilprovningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt den så kallade Francovich-doktrinen kan skadeståndsskyldighet uppstå för staten vid överträdelser av gemenskapsrätten under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: (i) Staten ska ha överträtt en gemenskapsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda.

text: (ii) Överträdelsen ska vara tillräckligt klar (allvarlig).

text: (iii) Det ska finnas ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan.

text: Av direktiv

text: om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provning av motorfordons och tillhörande släpfordons trafiksäkerhet,

text: artikel 3

text: , följer att varje medlemsstat, på samma grunder som om medlemsstaten själv hade utfärdat intyget, ska erkänna intyg som har utfärdats i en annan medlemsstat och som styrker att ett motorfordon på den statens territorium, som är registrerat har genomgått en trafiksäkerhetsprovning som minst uppfyllt kraven i detta direktiv. Medlemsstaterna är enligt samma artikel skyldiga att vidta åtgärder för att det ska kunna styrkas att ett fordon har genomgått en trafiksäkerhetsprovning som minst uppfyllt kraven i detta direktiv.

text: Enligt

text: artikel 28

text: EG är kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan förbjudna mellan medlemsstaterna. En nationell åtgärd som strider mot

text: artikel 28

text: EG kan motiveras av något av de till allmänintresset hänförliga skäl som anges i

text: artikel 30

text: EG eller av tvingande hänsyn. För att en sådan åtgärd ska kunna motiveras krävs emellertid enligt EG-domstolens fasta praxis att den är ägnad att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås, och den får inte heller gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

text: EG-domstolen fann i

text: mål C-297/05

text: Kommissionen mot Nederländerna att de nederländska myndigheterna, genom att generellt föreskriva att en trafiksäkerhetsprovning av fordon ska göras innan fordon som är äldre än tre år och som tidigare har varit registrerade i någon annan medlemsstat registreras i Nederländerna, hade underlåtit att beakta vilka kontroller som eventuellt gjorts i dessa medlemsstater. Åtgärden bedömdes stå i strid med

text: artikel 28

text: EG och kunde inte rättfärdigas mot bakgrund av intresset att säkerställa trafiksäkerheten och miljöskyddet, då dessa intressen väl kunde tillgodoses med mindre ingripande åtgärder så som till exempel att pröva intyg från andra medlemsstater som utvisar att fordonen har genomgått en trafiksäkerhetsprovning i den medlemsstaten.

text: Som Vägverket har påtalat är den svenska regleringen till sin effekt snarlik den nederländska. Det finns sålunda i praktiken ett krav på att svensk trafiksäkerhetsprovning ska ske i samband med registrering av fordonet i Sverige för sådana fordon som för första gången har tagits i bruk mer än 34 månader tidigare. Något system för att erkänna intyg från andra medlemsstater om genomförda trafiksäkerhetsprovningar finns över huvud taget inte. Möjligheten att mot en avgift som överstiger kontrollbesiktningsavgiften söka dispens från kravet på kontrollbesiktning tillgodoser inte de krav som ställs i direktiv 96/96.

text: Justitiekanslern anser mot denna bakgrund att den svenska ordningen måste anses vara oförenlig med direktiv 96/96 och därtill utgör en sådan uppenbart oproportionerlig inskränkning av den fria rörligheten för varor som utgör en klar överträdelse av gemenskapsrätten. Överträdelsen har inneburit att LB:s intyg från Tyskland inte har kunnat beaktas i samband med att han vidtog de åtgärder som var nödvändiga för att ta bilen i permanent bruk i Sverige. Det är dock som Vägverket har påtalat oklart i vad mån detta förhållande direkt har föranlett den skada som han har gjort gällande. Det är nämligen inte utrett i vad mån de intyg han har från den tyska kontrollbesiktningen är sådana att de hade kunnat erkännas om staten väl hade beaktat dem.

text: Även om det således föreligger en brist i utredningen på denna punkt, då LB inte har gett in intygen, finner Justitiekanslern ingen anledning att ifrågasätta att LB har kunnat uppvisa intygen i fråga i samband med att bilen skulle registreras i Sverige. Med hänsyn till det gemenskapsrättsliga kravet att intyg från andra medlemsstater som utgångspunkt ska erkännas finner Justitiekanslern vidare, i avsaknad av en utvecklad rättslig hållning från Vägverkets sida i frågan i vad mån tyska kontrollbesiktningar kan godtas, att det bör föreligga en presumtion för att LB:s intyg skulle ha erkänts och att han därför har orsakats skada i form av den avgift som han var tvungen att erlägga för kontrollbesiktningen. Den begärda ersättningen framstår som skälig och godtas.

text: Justitiekanslern beklagar att handläggningen av ärendet här har dragit ut på tiden.


title: Inspektion av Länsstyrelsen i Västernorrlands län

text: Länsstyrelsen i Västernorrlands län har inspekterats under två dagar. Trots att bara en begränsad del av verksamheten har kunnat granskas gör Justitiekanslern bedömningen att ärendehandläggningen hos länsstyrelsen generellt håller en hög nivå. Länsstyrelsen har relativt få gamla ärenden vilket tyder på en genomtänkt policy. Några påtagliga allmänna brister kunde inte konstateras.

text: Granskningen ger Justitiekanslern anledning att kritisera länsstyrelsen beträffande vissa brister när det gäller diarieföring m.m. samt genomförandet av inspektioner av överförmyndare.

text: I övrigt gör Justitiekanslern vissa uttalanden angående handläggningen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade länsstyrelsen den 21 – 22 maj 2007. Inspektionen innefattade några möten med företrädare för länsstyrelsen samt en genomgång av vissa akter.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut. Härefter har länsstyrelsen kommit in med synpunkter.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Inspektionen inleddes med ett möte där följande personer från länsstyrelsen deltog:

text: Landshövdingen GL,

text: länsrådet SA och

text: rättschefen LN.

text: Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen och för inspektionens syfte och inriktning. Justitiekanslern angav bl.a. att länsstyrelsens ärendeförteckning hade granskats inför besöket.

text: Länsstyrelsen hade före besöket tillställts ett antal frågor. Under mötet berättade företrädarna för länsstyrelsen om organisationen och allmänt om verksamheten. Länsstyrelsen lämnade också svar på de frågor som Justitiekanslern hade ställt och nämnde därvid bl.a. följande.

text: Anledningen till att antalet ärenden på kultur- och naturavdelningen har ökat jämfört med tidigare år är att det har införts nya stödregler och nya stödsystem. Ärendena avslutas inte förrän bidraget till den enskilde har betalats ut. På välfärdsavdelningen har antalet ärenden ökat till följd av en ändring i

text: socialtjänstlagen

text: som trädde i kraft den 1 juli 2006. Socialnämnderna skall numera kvartalsvis rapportera alla gynnande beslut som inte har verkställts inom tre månader.

text: För att nedbringa antalet gamla ärenden inom ett visst område försöker länsstyrelsen omdisponera tillgänglig personal. Extra personal har anställts för att komma till rätta med ärendebalanserna.

text: Länsstyrelsen har en verksamhetsplan som följs upp av ledningen var fjärde månad. Ett dokument upprättas angående denna uppföljning. Personalen har tillgång till dokumentet via ett intranät. När det gäller gamla ärenden diskuteras fortlöpande vilken policy som skall tillämpas. Handläggarna har en dialog med respektive enhetschef.

text: Ett problem är att många enskilda skriver e-postmeddelanden direkt till respektive handläggare. För att klargöra för handläggarna hur hanteringen av e-post skall gå till har länsstyrelsen upprättat en promemoria. Nyanställd personal utbildas i frågor som bl.a. gäller allmänna handlingar. Till grund för utbildningen ligger den förvaltningshandbok som Länsstyrelsen i Västra Götaland har tagit fram.

text: För att ta reda på enskildas uppfattning om länsstyrelsens handläggning har en kundundersökning bland allmänheten, diariekunder och andra intressenter gjorts. Den visade bl.a. att 66 % instämde helt med påståendet att de på det hela taget var nöjda med handläggningen. På motsvarande sätt instämde 55 % med att de var nöjda med handläggningstiden, 58 % med att de var nöjda med handläggaren och 81 % med att det bemötande de fick var bra.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Justitiekanslern hade i förväg begärt att ett stort antal akter skulle tas fram, se bilaga 1 . Akterna granskades under inspektionen. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diarium.

text: Som nämndes inledningsvis var den allmänna bedömningen att ärendehandläggningen fungerar väl. I den mån särskilda iakttagelser gjordes under inspektionen redovisas dessa under särskilda rubriker. De ärenden och ärendegrupper som har granskats och där det inte finns någon anledning till uttalanden eller liknande kommenteras inte. Under rubrikerna Diarieföringsfrågor, ordningen i akter m.m. och Bristande handläggningsåtgärder i vissa ärenden kommenteras vissa frågor som rör flera ärendegrupper. Frågor som mer specifikt rör en viss ärendegrupp kommenteras dock särskilt.

text: Diarieföringsfrågor, ordningen i akter m.m.

text: I Justitiekanslerns skrivelse till länsstyrelsen den 9 november 2006 ombads länsstyrelsen att i samband med 2007 års ärendeförteckning lämna besked i frågan om ett överklagningsärende enligt plan- och bygglagen hade återfunnits och avslutats. Någon sådan redogörelse lämnades ändå inte i anslutning till årets ärendeförteckning. Justitiekanslern tog del av akten i ärendet (dnr 403-10641-02). Akterna i två likartade ärenden – som vi bad att få ta del av – kunde inte återfinnas. Av akten i ärende 403-10641-02 framgick att länsstyrelsen saknar handlingar i ärendet. Länsstyrelsen har efter en odaterad tjänsteanteckning avskrivit ärendet från vidare handläggning. Av tjänsteanteckningen framgår att Härnösands kommun i vissa avseenden skulle komplettera ärendet. Någon komplettering har emellertid inte kommit in.

text: Länsstyrelsen har under hand angett följande.

text: ”Ärendet 403-10641-02 avskrevs sedan det från kommunen inhämtats att på den aktuella fastigheten hade inte lämnats något bygglov och heller inte överklagats något. Kommunens kontroll skedde i kommunens diarium och bygglovarkiv. Skriftlig bekräftelse på detta har inkommit från kommunen.”

text: Ärendet 701-5404-2004 (jfr 701-13751-2004) gäller en anmälan från Kramfors kommun. Länsstyrelsen fick den 24 mars 2004 per telefon vissa uppgifter från socialnämnden i Kramfors kommun som föranledde länsstyrelsen att ingripa. Kort därefter inkom skriftligen ytterligare uppgifter – enligt en tjänsteanteckning den 28 mars 2004. Länsstyrelsen underlät att omedelbart diarieföra de lämnade uppgifterna. Först den 3 maj 2004 öppnades ett ärende angående tillsyn (dnr 701-5404-2004). I akten finns en odaterad tjänsteanteckning gällande kommunens anmälan. Genom tjänsteanteckningen synes länsstyrelsen ha avslutat ärendet. I diariet avslutades ärendet den 25 januari 2005, då även ärende 701-13751-2004 avslutades.

text: I ärendet 701-11543-2005 är en tjänsteanteckning inte diarieförd. En dom som enligt diariet hör till ärendet saknas i akten.

text: I flera av körkortsärendena kunde konstateras vissa brister vad gällde diarieföring. Exempel på sådana ärenden är följande. I ärendena med dnr

text: , 253-172-2006 och 253-361-2006, som gällde körkortsingripanden, fanns handläggningspromemorior i samtliga akter. Av handläggningspromemoriorna framgick att körkorten var makulerade. Varken handläggningspromemoriorna eller uppgiften att körkorten var makulerade var dock diarieförda. I flera ärenden (dnr

text: 06, 253-353-2006, 253-354-2006 och 253-356-2006, 253-361-06 och 253-396-06) fanns otydliga diarieföringar vad avser åtgärdstexten vid åtgärdstypen beslut. Av åtgärdstexten framgick endast t.ex. ”p.4.”.

text: I ett stort antal ärenden hade inkommande svarsskrivelser på förelägganden o.d. inte diarieförts som en egen post i diariet. I stället hade det datum som svaret kom in antecknats på samma åtgärdsrad som den utgående handlingen.

text: Länsstyrelsen har under hand kommenterat rutinerna för diarieföring och därvid angett följande.

text: ”Allmänt om rutiner för diarieföring kan sägas att Justitiekanslern i några fall konstaterat brister, såtillvida att diarieföring inte skett tillräckligt skyndsamt, bland annat rörande tjänsteanteckningar. Länsstyrelsen kommer att se över dessa rutiner. Länsstyrelsen har i dagarna fattat beslut om att införa ett centraliserat diarium. I samband med detta arbete kommer länsstyrelsen att uppmärksamma frågor kring diarieföring och sannolikt kan enhetliga och bättre rutiner införas för vår verksamhet. Som konstateras i rapporten kommer införskaffandet av den uppdaterade versionen av Diabas att leda till att de olägenheter det medför att flera åtgärder i diariet registreras på samma åtgärdsrad [inte längre föreligger].”

text: Överväganden

text: I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheternas skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall en allmän handling som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. I fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller får dock registrering underlåtas, om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. Denna bestämmelse ger en myndighet en betydande frihet att ordna registreringen efter vad som är lämpligast.

text: Bestämmelsen i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registrering skall ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges allmänheten möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Frånvaron av registrering eller ett alltför långt dröjsmål med att registrera allmänna handlingar inskränker allmänhetens möjligheter till insyn i myndighetens verksamhet. Det är också väsentligt att anteckningarna i diariet görs på ett sätt som gör det lätt att förstå vad exempelvis en viss handling avser.

text: Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Muntliga uppgifter kan dokumenteras i en tjänsteanteckning. Sådana anteckningar skall vara daterade och signerade och bör skrivas i syfte att bevaras. Underlåtenhet att datera sådana anteckningar gör det svårt att på ett genomlysande och lättfattligt sätt följa och förstå länsstyrelsens handläggning av ett ärende.

text: Vad gäller länsstyrelsens förfaringssätt att diarieföra inkommande svar på förelägganden o.d. på samma åtgärdsrad som den utgående handlingen skall följande sägas. Justitiekanslern har vid tidigare inspektioner kunnat konstatera att detta sätt att diarieföra är allmänt förekommande. I ett inspektionsbeslutet den 19 juni 2002 (Länsstyrelsen i Örebro län) angav Justitiekanslern att detta sätt att diarieföra inkommande handlingar knappast torde uppfylla kraven i

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: på vad som skall framgå av ett register, nämligen datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen, uppgift om vem som har ingett handlingen eller till vem den har expedierats samt en kortfattad uppgift om vad handlingen rör. Justitiekanslern uttalade att det i vart fall måste anses som olämpligt att diarieföra handlingar på detta sätt, då diariet därigenom blir svårläst och otydligt.

text: Länsstyrelsen upplyste om att en ny version av diarieföringssystemet Diabas kommer att tas i bruk. I det nya systemet kommer varje åtgärd att diarieföras på en egen rad. Justitiekanslern har beträffande det hittills använda diarieföringssättet samma inställning som tidigare. Några ytterligare uttalanden i denna fråga är inte erforderliga, särskilt eftersom det nu tillämpade systemet inom en snar framtid kommer att ändras.

text: Det är självklart inte acceptabelt att handlingar i ett ärende saknas.

text: Enligt Justitiekanslerns mening har länsstyrelsen avskrivit ärendet med dnr 403-10641-02 utan att i tillräcklig omfattning ha sökt rekonstruera det. Eftersom liknande förhållanden synes föreligga beträffande andra ärenden om överklagande av byggnadsnämnds beslut (jfr länsstyrelsens ärendeförteckning år 2006) bör länsstyrelsen se över handläggningen av ärenden av detta slag och försäkra sig om att handläggningsrutinerna är sådana att misstag av den art som har förekommit i dessa ärenden inte upprepas.

text: För de brister beträffande diarieföringen m.m. som nu har redovisats kan länsstyrelsen inte undgå viss kritik. Justitiekanslern vill betona att dessa brister påträffades i flera olika ärendetyper och att de inte var hänförliga till någon eller några enskilda handläggare. Men Justitiekanslern noterar med tillfredsställelse att länsstyrelsen – enligt de uppgifter som har lämnats underhand – kommer att se över sina diarieföringsrutiner.

text: Bristande handläggningsåtgärder i vissa ärenden

text: Ärendet 303-5783-03 avser beviljande av projektbidrag för den allmänna regionalpolitiska åtgärden Kunskapsbas Norrland. I en skrivelse den 30 november 2005 hade sökanden, Norrlandsförbundet, åtagit sig att under april 2006 komma in med slutredovisning. Någon sådan hade dock inte kommit in vid tidpunkten för inspektionen.

text: Justitiekanslern granskade fem ärenden (511-3184-2002, 511-3187-2002, 511-4843-2002, 511-4844-2002, 511-6614-2002) angående naturreservat som hade inletts under åren 1998 – 2002. I samtliga ärenden hade länsstyrelsen lämnat skriftliga förklaringar till varför ärendena ännu inte har avgjorts.

text: Överväganden

text: Varje ärende där någon enskild är part skall enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. När ett ärende har anhängiggjorts hos en myndighet ankommer det på denna att driva fram ärendet till ett avgörande.

text: Med hänsyn till att sökanden i ärendet 303-5783-03 hade åtagit sig att ge in en slutredovisning i ärendet för mer än ett år sedan – och då det är viktigt att redovisningen av skattefinansierade projekt sköts på ett oklanderligt sätt – borde länsstyrelsen tidigare ha påmint sökanden om slutredovisningen.

text: Länsstyrelsen har förklarat de långa handläggningstiderna i ärendena angående naturreservat med främst brist på resurser och att ärendena till sin karaktär är sådana att handläggningen ofta drar ut på tiden. Justitiekanslern har förståelse för detta, men vill understryka att den uppgivna resursbristen inte befriar myndigheten från ansvaret för att ärendena slutförs. Justitiekanslern förutsätter att länsstyrelsen vidtar åtgärder i syfte att avsluta ärendena inom rimlig tid.

text: Överförmyndarärenden

text: Protokoll från inspektioner av överförmyndare och överförmyndarnämnder från den 1 januari 2005 och framåt granskades. I länet ingår sju kommuner. Justitiekanslern kunde konstatera att länsstyrelsen hade besökt tre överförmyndare och överförmyndarnämnder (Sollefteå, Örnsköldsvik och Härnösand) under år 2005. Vidare hade en extra inspektion gjorts i Timrå och Sundsvall under 2005 med anledning av ett i medierna uppmärksammat ärende. Med anledning av en utredning som Riksrevisionen gjorde – mer om den nedan – avgav länsstyrelsen ett enkätsvar om länsstyrelsens tillsyn av de kommunala överförmyndarna. I enkätsvaret uppgavs bl.a. att länsstyrelsen under år 2004 hade inspekterat överförmyndarna respektive överförmyndarnämnderna i Kramfors, Sollefteå, Sundsvall, Timrå och Ånge.

text: Vid ett samtal under hand med den nuvarande handläggaren av överförmyndarärenden KE framkom bl.a. följande. Det har varit stor omsättning på personal som sysslat med denna ärendetyp. Det har inte med tillgänglig personal funnits utrymme för att göra några inspektioner under senare tid. Nu har nyligen ytterligare en person börjat sätta sig in i handläggningen. Tanken är att inspektioner skall göras under hösten. Någon plan för inspektionsbesöken har ännu inte upprättats.

text: Tillsynsärenden inkomna under den nämnda perioden granskades också. Det kunde konstateras att anmälningar från enskilda snabbt hade lett till åtgärder från länsstyrelsen. I de flesta fallen hade yttranden hämtats in med anledning av anmälningarna. Besluten som hade fattats i ärendena var välmotiverade och lättförståeliga. I ett flertal ärenden hade klagomålen lett till olika grader av kritik.

text: Länsstyrelsen har under hand lämnat synpunkter enligt följande.

text: ”Vad gäller överförmyndartillsynen har Justitiekanslern konstaterat att vissa överförmyndare inte inspekterats genom inspektionsbesök sedan 2004. Länsstyrelsen är visserligen av uppfattningen att kontrollen av överförmyndarna varit tillfyllest, såtillvida att länsstyrelsen utgått från sin kunskap om förhållandena vid de olika överförmyndarna och riktat tillsynsinsatserna mot de överförmyndare där vi bedömt tillsynsåtgärderna göra mest nytta. Samtidigt har personalsituationen vid funktionen varit ansträngd under de senaste åren. Olika tjänstemän som arbetat med frågorna har avslutat sina anställningar hos oss och det har varit svårt att bygga upp kompetens och kontinuitet i arbetet. Länsstyrelsen har dock nu rekryterat personal och tillsynen kommer att prioriteras framdeles.”

text: Överväganden

text: Justitiekanslerns intryck är att enskildas anmälningar som rör överförmyndarfrågor handläggs på ett mycket bra sätt.

text: När det gäller inspektioner av överförmyndare har Riksrevisionen i en rapport (Länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndare; RIR 2006:5) konstaterat brister i tillsynen hos flera länsstyrelser. En av de åtgärder som Riksrevisionen föreslår är att regeringen återinför ett tydligt krav på årliga inspektioner i förmynderskapsförordningen. Riksrevisionen uppmärksammade att Länsstyrelsen i Gävleborgs län hade delegerat tillsynsansvaret angående Nordanstigs kommun till Länsstyrelsen i Västernorrlands län. I rapporten anges att Länsstyrelsen i Västernorrlands län inte var införstådd med någon överenskommelse om att ta över ansvaret samt att det inte fanns något formellt beslut om en sådan delegation (rapporten s. 38). Justitiekanslern kunde konstatera att Länsstyrelsen i Gävleborgs län under 2006 (dnr

text: ) hade förordnat två handläggare vid Länsstyrelsen i Västernorrlands län att inspektera Överförmyndarnämnden i Nordanstigs kommun. Någon inspektion har dock ännu inte gjorts.

text: I Västernorrlands län ingår ett relativt litet antal kommuner. Trots detta har vissa överförmyndare inte inspekterats sedan 2004. Ingen inspektion har genomförts sedan november 2005. Skälet härtill synes vara brist på personella resurser.

text: Justitiekanslern har i och för sig förståelse för den besvärliga personalsituationen. Men överförmyndartillsynen är en ur rättssäkerhetssynpunkt mycket angelägen arbetsuppgift och bör prioriteras. Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för bristen i detta hänseende. Jag utgår från att inspektionsverksamheten prioriteras med början under hösten i år.

text: Fordringar enligt

text: lönegarantilagen

text: Uppgifter om länsstyrelsens handläggning av statens fordringar enligt

text: lönegarantilagen

text: inhämtades genom intervjuer med två berörda tjänstemän.

text: Överväganden

text: Av granskningen framgick att länsstyrelsen saknar en strukturerad, långsiktig rutin för att i dessa ärenden bevaka statens rätt. Ärendena avskrivs tidigt och den enda åtgärd som vidtas för bevakning av statens fordran är att kronofogdemyndigheten får del av tingsrättens beslut om konkursen.

text: Genom länsstyrelsens bristfälliga bevakningsrutiner finns stor risk att staten går miste om betydande belopp. Länsstyrelsen bör därför se över sina rutiner för bevakning av statens fordringar i lönegarantiärenden.

text: ”Fordringshanteringen enligt

text: lönegarantilagen

text: , främst rörande enskilda näringsidkare, är en komplex ärendegrupp. En enskild näringsidkares skulder avskrivs inte genom konkursen utan länsstyrelsen har att även framdeles att bevaka statens fordran till följd av lönegarantiutbetalningar. I rapporten framhålls att det finns ”stor” risk att staten förlorar ”betydande” belopp till följd av länsstyrelsens bevakningsrutiner. Erfarenhetsmässigt är det relativt sällsynt att gäldenärens ekonomi genomgår någon påtaglig förbättring och kostnaderna för bevakningen och misslyckade utmätningsförsök bör också beaktas i sammanhanget. Den ekonomiska risken i sammanhanget bör därför inte överdrivas. Vid besöket tipsade Justitiekanslern om ett förfarande där en länsstyrelse gett ett inkassobolag i uppdrag att mot provisionsbaserad ersättning bevaka statens lönegarantifordringar. Länsstyrelsen finner idén intressant och skulle värdesätta om Justitiekanslern kunde utveckla denna rekommendation något i den slutgiltiga rapporten.”

text: Som f. länsrådet UH nämnde vid inspektionen tillämpas vid Länsstyrelsen i Uppsala län en särskild ordning för bevakning av statens fordringar. Om liknande rutiner – eller andra – finns vid någon annan länsstyrelse känner Justitiekanslern inte till. En informell kontakt med andra länsstyrelser i frågan kan kanske bidra till nya infallsvinklar.

text: Ärenden enligt

text: socialtjänstlagen

text: Justitiekanslern granskade länsstyrelsens tillsyn av enskild verksamhet, tillståndsgivning enligt

text: 7 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: och länsstyrelsens rutiner för hantering av särskilda avgifter enligt

text: 16 kap. 6 a § socialtjänstlagen

text: Uppgifter om länsstyrelsens handläggning av ärenden om särskilda avgifter inhämtades genom samtal med två ansvariga tjänstemän på välfärdsavdelningen. Vid samtalet angavs bl.a. följande. Ärendegruppen är relativt ny och länsstyrelsen har ännu inte ansökt om prövning av särskild avgift i något enskilt fall. Förberedelser för två ansökningar pågår.

text: Överväganden

text: Justitiekanslern konstaterar att länsstyrelsen aktivt följer läget i kommunerna och att länsstyrelsen synes ha väl utarbetade rutiner för handläggningen av ärenden om särskilda avgifter.

text: Efter granskning av ett antal akter angående verksamhetstillsyn finner Justitiekanslern att ärenden som rubriceras som ”Generell tillsyn IFO” i huvudsak handläggs snabbt och väl. För att underlätta uppföljning av länsstyrelsens tillsyn av enskilda objekt bör dock länsstyrelsen i högre utsträckning än vad som synes ske utnyttja sig av sambandsnoteringar i diariet.

text: Tillsyn över bevakningsföretag

text: Justitiekanslern noterar att länsstyrelsen uppfyller sin skyldighet att göra inspektioner av bevakningsföretagen minst en gång vartannat år, jfr

text: 10 § lagen (1974:191)

text: om bevakningsföretag.

text: Granskningen gav inte anledning till någon annan anmärkning. Länsstyrelsen synes sköta denna verksamhet på ett i alla avseenden bra sätt.

text: Ärenden rörande djurskydd

text: I ett ärende (dnr 282-1421-07) angående förprövning enligt djurskyddsförordningen hade länsstyrelsen, uppenbarligen av förbiseende, inte uttryckligen angett i beslutet att ansökan godkändes. Av beslutsinnehållet i övrigt framgick dock att ansökan hade godkänts.

text: Vidare noterar Justitiekanslern att den förtryckta fakturablankett som länsstyrelsen använder sig av vid fakturering i ärenden rörande förprövning av djurstall innehåller ett stavfel (”djustall”).

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del var att länsstyrelsen handlägger djurskyddsärendena på ett snabbt, rättssäkert och även i övrigt bra sätt.

text: Ärenden angående byggnadsminnen

text: Justitiekanslern gick igenom de två äldsta ärendena angående byggnadsminnen. Den allmänna bilden av länsstyrelsens handläggning av dessa ärenden är att handläggningstiderna synes vara klart kortare än vad som är normalt hos länsstyrelserna för denna ärendekategori.

text: I ett av ärendena (dnr 432-18180-06) uppmärksammade Justitiekanslern följande. Av diariet framgår att länsstyrelsen hade väckt frågan om byggnadsminnesförklaring den 15 december 2006. I ärendet finns dock en promemoria daterad den 10 september 2004 med rubriken Förslag till byggnadsminnesförklaring av […].

text: Vid granskningen framkom att frågan om ett ”principgodkännande” från fastighetsägaren gällande byggnadsminnesförklaring av den aktuella fastigheten hade tagits upp i ett beslut av länsstyrelsen den 16 april 2002 (dnr 434-4651-02) angående bidrag för restaurering av fastigheten. Länsstyrelsen hade därefter låtit genomföra en utredning av frågan om byggnadsminnesförklaring, vilken mynnade ut i nämnda promemoria.

text: Vid samtal med handläggare framkom att länsstyrelsen ansåg sig ha väckt frågan om byggnadsminnesförklaring först i samband med att ett beslut hade fattats om att gå vidare i ärendet genom att remittera ett förslag på byggnadsminnesförklaring till fastighetsägaren, Sundsvalls kommun och Länsmuseet Västernorrland. Vidare framgick att frågan om byggnadsminnesförklaring visserligen hade väckts av länsstyrelsen men att det hade skett i samförstånd med fastighetsägaren.

text: Överväganden

text: Enligt

text: 3 kap. 4 § lagen (1988:950)

text: om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) kan frågan om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne väckas av var och en genom en ansökan eller tas upp av länsstyrelsen på eget initiativ. Enligt

text: 3 kap. 8 § första stycket 1 nämnda lag

text: skall länsstyrelsen genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning skall bli införd i fastighetsregistrets allmänna del bl.a. då frågan har väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne.

text: I detta fall uppkommer frågan när länsstyrelsen kan anses ha tagit upp frågan om byggnadsminnesförklaring. Länsstyrelsen själv har uppenbarligen ansett att frågan väcktes först i samband med att ett beslut togs att remittera ett förslag på byggnadsminnesförklaring till berörda intressenter och att den utredning som man dessförinnan hade låtit genomföra var nödvändig för att kunna ta ställning till frågan om det fanns skäl att gå vidare i saken.

text: Syftet med att en anteckning skall ske i fastighetsregistret är bl.a. att en framtida köpare av fastigheten skall få kännedom om att en byggnad som är belägen på fastigheten kan komma att byggnadsminnesförklaras. Det är viktigt att länsstyrelserna sköter sina åligganden i aktuellt avseende eftersom ett beslut om byggnadsminnesförklaring påverkar ägarens möjligheter att göra ingrepp i byggnaden. Vidare kan det antas att ett sådant beslut påverkar fastighetens värde.

text: Vad som menas med att länsstyrelsen tar upp frågan om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne framgår inte uttryckligen av kulturminneslagen eller dess motivuttalanden (se

text: prop. 1960 nr 161

text: och

text: prop. 1987/88:104

text: ). Frågan synes inte heller ha ställts på sin spets i något annat sammanhang.

text: Bland annat med hänsyn till att fastighetens värde kan komma att påverkas av ett framtida beslut om byggnadsminnesförklaring, ligger det enligt Justitiekanslerns mening närmast till hands att tolka bestämmelsen så att ärendet anses ha inletts genom den första åtgärd som kan komma att mynna ut i ett beslut om byggnadsminnesförklaring. Med denna tolkning skall länsstyrelsen anses ha tagit upp frågan redan i det tidigare nämnda beslutet den 16 april 2002.

text: Länsstyrelsen har tolkat bestämmelsen så att när länsstyrelsen själv initierar ett ärende om byggnadsminnesförklaring, frågan tas upp när länsstyrelsen beslutar att remittera ärendet till berörda intressenter. Denna tolkning är enligt Justitiekanslerns mening mindre närliggande. Den kan dock inte direkt anses strida mot lagens ordalydelse. Vidare skall beaktas att den nuvarande ägaren av fastigheten hölls informerad om den utredning som länsstyrelsen hade låtit genomföra innan man ansåg sig ha väckt frågan om byggnadsminnesförklaring.

text: Justitiekanslern finner sålunda inte skäl att kritisera länsstyrelsen för handläggningen av det aktuella byggnadsminnesärendet, utan avslutar granskningen i denna del med de uttalanden som har gjorts i det föregående.

text: Ärenden på näringslivsavdelningen

text: Justitiekanslern vill särskilt framhålla att diarieföringen i dessa ärenden var tydlig och lätt att följa. Visserligen framgick av granskningen att några ärenden inte hade avslutats i diariet i rätt tid. Detta hade dock länsstyrelsen själv uppmärksammat och rättat till. Det skedde redan innan man fick reda på att inspektionen skulle äga rum. Justitiekanslern vill särskilt framhålla att länsstyrelsen i de flesta av dessa ärenden på ett öppet och tydligt sätt redovisade att ärendet av misstag inte hade avslutats i diariet i rätt tid (se t.ex. tjänsteanteckning 2007-02-12 i ärendet 302-4156-03).

text: Körkortsingripanden

text: De 30 äldsta ärendena beträffande körkortsingripanden – som hade kommit in under januari – mars 2006 – granskades. Besluten var genomgående tydliga och välmotiverade. Vidare präglades handläggningen av korta handläggningstider.

text: Tillstånd till yrkesmässig trafik

text: I ett ärende (dnr 241-6372-07) rörande tillstånd till taxitrafik uppmärksammades följande. Sökanden lämnade den 25 april 2007 in en ansökan om tillstånd till taxitrafik enligt

text: yrkestrafiklagen

text: . Av ett e-brev skickat den 27 april 2007 till den person som verkar ha velat överlåta sin taxirörelse till sökanden framgår att handläggaren meddelat sökanden ”ett muntligt OK vad gäller beviljande av tillstånd”. Den 4 maj 2007 meddelade länsstyrelsen ett skriftligt beslut där det framgår att sökanden fick det sökta tillståndet till taxitrafik. Den information som har lämnats i det nämnda e-brevet synes sålunda ha karaktären av ett positivt förhandsbesked.

text: Överväganden

text: Enligt

text: 3 kap. 9 § yrkestrafiklagen

text: kan det genom förhandsbesked prövas om det finns hinder mot att taxiförarlegitimation ges. I ärendet är det dock inte fråga om detta utan om tillstånd till yrkesmässig trafik. Att lämna ett förhandsbesked på det sätt som har skett kan inte anses ha stöd i lag, och länsstyrelsen får därför anses ha brustit i sin handläggning i detta hänseende. Det muntliga förhandsbeskedet har efter kort tid följts av ett skriftligt beslut med samma innehåll. Risken för att länsstyrelsen skulle ändra det muntliga förhandsbeskedet får anses ha varit försumbar. Såvitt framgår av granskningen har länsstyrelsen inte i något annat ärende lämnat ett liknande förhandsbesked. På grund härav kan länsstyrelsens i och för sig felaktiga handläggning inte anses så allvarlig att det finns anledning att uttala någon kritik.

text: Länsstyrelsen har under hand angett att man delar Justitiekanslerns uppfattning om att förhandsbesked inte kan lämnas i ärenden rörande yrkesmässig trafik.

text: Allmän kameraövervakning

text: I ett ärende (211-1444-2007) hade länsstyrelsen (förvaltningsavdelningen) meddelat sig själv (miljöavdelningen) tillstånd att bedriva allmän kameraövervakning för övervakning av järvlyor i Sollefteå, Örnsköldsviks och Ånge kommuner. Beslutsfattare och föredragande har varit anställda vid länsstyrelsen.

text: ”Det är inte helt ovanligt att länsstyrelsen har att ta ställning i ärenden som initierats genom länsstyrelsens egen verksamhet eller som berör någon av länsstyrelsens anställda på ett sådant sätt som gör att beslut inte bör tas vid den egna myndigheten. Det kan då vara lämpligt att personal vid annan länsstyrelse förordnas för uppgiften och så har länsstyrelsen gjort i ett flertal fall då frågan varit aktuell. I det aktuella fallet gjorde länsstyrelsen emellertid bedömningen att den eventuella jävsfrågan var av sådan enkel beskaffenhet att det gick att bortse från den.”

text: Överväganden

text: Bestämmelser om jäv finns i

text: och

text: 12 §§

text: förvaltningslagen

text: . Bestämmelserna kan inte anses utgöra hinder mot att tjänstemän vid länsstyrelsen, på det sätt som har skett här, deltar i handläggningen av ett ärende som rör den egna myndigheten. Justitiekanslern vill dock påpeka att det i en situation som den förevarande ändå kan vara lämpligt att förordna tjänstemän vid exempelvis en annan länsstyrelse att vara föredragande och beslutsfattare i ärendet. På så sätt undviks riskerna för en intressekonflikt.

text: I övrigt gav granskningen av de avslutade ärendena inte anledning till några anmärkningar. Handläggningen präglades av korta handläggningstider och god ordning i akterna.

text: Det ännu inte avslutade ärendet (511-5544-2006) hade inletts genom en anmälan om kameraövervakning som kom in till länsstyrelsen den 12 april 2006. Länsstyrelsen hade vid två tillfällen begärt in kompletterande uppgifter från anmälaren. Vid det andra tillfället hade angetts att kompletteringen skulle vara inkommen senast den 10 oktober 2006 vid äventyr av avvisning. Begäran hade delgetts anmälaren, som emellertid inte efterkom denna. Den 8 januari 2007 hade på en handling i akten antecknats följande. ”Avvaktar med ärendet och gör tillsyn i samband med tillsynsbesök under våren. /BN”

text: Uppgifterna i anmälan synes ha fått länsstyrelsen att ifrågasätta om kameraövervakningen verkligen är tillståndsfri, varför kompletterande uppgifter begärts in från anmälaren. Någon komplettering har emellertid inte kommit in till myndigheten. I en sådan situation ankommer det på länsstyrelsen att i egenskap av tillsynsmyndighet vidta åtgärder, vilket länsstyrelsen uppenbarligen också har för avsikt att göra i det aktuella ärendet. Justitiekanslern förutsätter att länsstyrelsen, om det inte redan har skett, inom kort gör ett tillsynsbesök eller vidtar någon annan lämplig åtgärd i ärendet.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena.

text: Justitiekanslern angav bl.a. att det allmänna intrycket var att handläggningen hos länsstyrelsen generellt sett håller en hög nivå.

text: Inspektionen avslutades den 22 maj kl. 14.45 med ett tack till länsstyrelsen för det positiva bemötande och den hjälp Justitiekanslern hade fått under inspektionen.

text: I inspektionen deltog byråchefen BML, f. länsrådet UH, hovrättsassessorn TH, hovrättsassessorn AA, beredningsjuristen JF och kanslichefen MK. Även justitiekansler GL deltog en stund dag 2.

text: Inspektionen pågick kl. 09.00 – 17.00 (dag 1) och kl. 9.00 – 15.15 (dag 2).


title: Remissyttrande över Offentlighets- och sekretesskommitténs slutbetänkande Insyn och sekretess - i statliga företag - i internationellt samarbete (SOU 2004:75)

text: Inledning

text: Det är tre huvudfrågor som tas upp i kommitténs betänkande, nämligen (1) handlingsoffentlighet hos företag i vilka staten har ett rättsligt bestämmande inflytande, (2) meddelarfrihet m.m. för anställda bl.a. i sådana företag och (3) utrikessekretess och sekretess enligt internationella avtal.

text: Handlingsoffentlighet hos statliga företag

text: Genom bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: regleras den s.k. handlingsoffentligheten, alltså i korthet rätten för var och en att ta del av en allmän handling i den mån uppgifterna inte är föremål för sekretess. Handlingsoffentlighet gäller i första hand för handlingar hos myndigheter o.d. samt vissa organ när det gäller den respektive verksamhet som anges i bilagan till

text: sekretesslagen

text: . Av

text: 1 kap. 9 § sekretesslagen

text: följer vidare att reglerna om handlingsoffentlighet skall tillämpas på motsvarande sätt hos vissa företag där en kommun eller ett landsting utövar ett – på visst sätt definierat – rättsligt bestämmande inflytande.

text: Ett huvudskäl till att handlingsoffentlighet gäller hos den sist nämnda typen av företag är att allmänheten skall ha insyn i kommuners och i landstings verksamhet oavsett hur kommunen respektive landstinget har valt att organisera verksamheten (jfr

text: prop. 1993/94:48 s. 17

text: f.). Som kommittén anger kan det hävdas att ett motsvarande synsätt gör sig gällande med i princip samma styrka beträffande företag där staten utövar ett rättsligt bestämmande inflytande och att handlingsoffentlighet därför bör gälla också hos sådana företag där staten, ensam eller tillsammans med en kommun eller ett landsting, har ett sådant inflytande. Jag ställer mig i princip således positiv till en reform i enlighet med vad kommittén har föreslagit.

text: Även om det således enligt min mening kan anföras skäl för att införa handlingsoffentlighet även hos sådana företag där staten har ett rättsligt bestämmande inflytande försvåras bedömningen av kommitténs förslag av att betänkandet inte innehåller någon uttömmande redogörelse vare sig för vilka företag som kommer att omfattas av en sådan förändring (jfr dock bilaga 1 till betänkandet) eller för de omständigheter som talar mot att handlingsoffentlighet skall gälla hos dessa företag (jfr betänkandet s. 118 överst om negativa synpunkter från företag).

text: När det gäller denna del av förslaget antecknar jag vidare följande.

text: Kommittén föreslår en bestämmelse med en definition av när staten, kommuner eller landsting skall anses utöva ett rättsligt bestämmande inflytande, se

text: 1 kap. 11 § sekretesslagen

text: . Definitionen bygger på den definition om kommunala företag som nu finns i 1 kap. 9 § andra stycket.

text: Vidare föreslår kommittén en bestämmelse –

text: 1 kap. 10 § sekretesslagen

text: – om att vissa statliga företag skall undantas från reglerna om handlingsoffentlighet. Det gäller två grupper av företag. För det första är det aktiebolag som är noterade på en börs. För det andra skall ett företag eller en del av ett företags verksamhet kunna undantas efter förordnande av regeringen eller, i fråga om företag under riksdagen eller någon av dess myndigheter, av riksdagen.

text: Som jag uppfattar saken är det kommitténs avsikt att bestämmelsen i 1 kap. 10 § skall göra det möjligt med undantag endast i fall där staten ensam – eller i varje fall inte tillsammans med en kommun eller ett landsting – utövar ett rättsligt bestämmande inflytande i företaget (jfr exempelvis författningskommentaren på s. 256 i betänkandet). Om bestämmelsen i 1 kap. 10 § läses tillsammans med förslaget till 1 kap. 11 § skulle dock undantag kunna komma i fråga i fler fall än så. I ljuset av 1 kap. 11 § skulle nämligen bestämmelsen i 1 kap. 10 § kunna tolkas så att den är tillämplig inte bara på sådana företag i vilka staten ensam har ett rättsligt bestämmande inflytande utan även på företag i vilka staten tillsammans med en kommun eller ett landsting har ett sådant inflytande. För att ta ett exempel skulle alltså ett aktiebolag, i vilket staten och en kommun äger aktier som svarar mot 10 % respektive 41 % av samtliga röster i bolaget, omfattas av bestämmelsen om att undantag kan komma i fråga. Den nu berörda aspekten måste analyseras och klaras ut under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet.

text: En lagstiftning om handlingsoffentlighet hos statliga företag kan enligt kommittén genomföras enligt någondera av två modeller. Till synes främst på grund av tidsbrist har kommittén valt modellen att i

text: sekretesslagen

text: införa föreskrifter om att handlingsoffentlighet gäller för sådana företag där staten har ett bestämmande inflytande och om att undantag gäller eller kan beslutas i vissa fall.

text: Valet av lagstiftningsmodell innefattar den principiellt väsentliga frågan om det skall vara riksdagen eller regeringen som i ett konkret fall skall avgöra om handlingsoffentlighet skall gälla hos ett företag eller inte. Denna aspekt är uppenbarligen av stor betydelse vid valet. Kommitténs förslag lägger i regeringens – eller undantagsvis riksdagens – hand att bestämma om ett statligt företag eller viss del av dess verksamhet skall undantas från reglerna om handlingsoffentlighet. Det kan ifrågasättas om ett sådant system är tillräckligt förutsebart.

text: Även från andra synpunkter är jag inte övertygad om att den av kommittén förordade lagstiftningsmodellen är att föredra framför alternativet att i bilagan till

text: sekretesslagen

text: räkna upp (även) de statliga företag hos vilka det skall gälla handlingsoffentlighet. I sammanhanget bör beaktas att kommitténs förslag utgår från att Regeringskansliet skall kartlägga dels vilka de statliga företagen är, dels om det i varje enskilt fall finns anledning att undanta företaget eller en del av dess verksamhet från reglerna om handlingsoffentlighet och dels om det med hänsyn till en viss verksamhet finns skäl att införa särskilda sekretessregler. Efter vad jag kan se måste en sådan inventering göras innan riksdagen beslutar i ärendet. I så fall kommer det att finnas ett underlag för riksdagens ställningstagande till vilka företag som bör omfattas av reglerna om handlingsoffentlighet. Även med kommitténs utgångspunkter skulle således riksdagen kunna avgöra vilka av företagen och vilka delar av varje enskilt företags verksamhet som skall räknas upp i bilagan till

text: sekretesslagen

text: . Det enligt min mening enda skäl som kan anföras mot bilagemodellen är att den är otymplig, eftersom den kräver beslut av riksdagen – lagstiftning – vid varje enskilt tillfälle där ett statligt företag eller viss del av företagets verksamhet fortsättningsvis skall eller inte längre skall omfattas av handlingsoffentligheten.

text: Den omständigheten att reglerna om handlingsoffentlighet är tillämpliga hos ett företag innebär att företaget har att pröva frågor om utlämnande av allmän handling och den därtill knutna frågan om sekretess. Som kommittén anger (s. 111 i betänkandet, se även s. 83) innefattar en sådan prövning myndighetsutövning. Därigenom blir bl.a. bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: om skadestånd vid felaktig eller försumlig myndighetsutövning tillämpliga. Det är då att märka att ideellt skadestånd kan komma i fråga vid vissa slags brott av typiskt sett integritetskränkande karaktär (jfr hänvisningen i 3 kap. 2 § till 2 kap. 3 §); det kan t.ex. gälla brott mot tystnadsplikt. Låt mig tillägga att det torde vara en särskild fråga vem – staten eller kommunen alternativt landstinget – som är skadeståndsskyldig i ett fall där inte bara staten utan även en kommun eller ett landsting utövar det rättsligt bestämmande inflytandet i det företag som har vållat en skada genom felaktig eller försumlig handläggning av en begäran om utlämnande av en allmän handling (jfr Bengtsson–Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: s. 98 f.). I fråga om statliga företag kommer ansvaret att ligga på staten.

text: Meddelarfrihet m.m.

text: I syfte främst att förstärka allmänhetens insyn i sådana företag där staten, en kommun eller ett landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande föreslår kommittén en ny bestämmelse i

text: 1 kap. 13 § sekretesslagen

text: om meddelarfrihet m.m. Som jag förstår kommittén är tanken att bestämmelser motsvarande grundlagsreglerna om s.k. meddelarskydd – dvs. meddelarfrihet, förbud mot repressalier och förbud mot efterforskning (se 1 kap. 1 § tredje stycket, 1 kap. 3 § och 3 kap. 4 § TF respektive

text: 1 kap.

text: och

text: 4 §§

text: samt

text: 2 kap. 4 §

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: , YGL) – skall tillämpas för dem som är anställda hos de här aktuella företagen men också för dem som är anställda hos sådana organ som räknas upp i bilagan till

text: sekretesslagen

text: såvitt gäller den verksamhet som anges där. En verkställande direktör skulle dock undantas. Lagtekniskt är kommitténs förslag så uppbyggt att det i

text: 1 kap. 13 § sekretesslagen

text: dels hänvisas till TF och YGL, dels görs ett slags sammanfattning av de föreskrifter i grundlagarna som skulle vara tillämpliga (jfr nedan).

text: Frågan om meddelarskydd för privatanställda har övervägts vid flera tillfällen. Det har då rests principiella invändningar mot att införa ett sådant skydd inom den enskilda sektorn. Frågan togs senast upp i promemorian Yttrandefrihet för privatanställda (

text: Ds 2001:9

text: ). Justitiekanslern anförde i sitt remissyttrande över det förslaget att de synpunkter på behovet av och nackdelarna med en meddelarfrihet för privatanställda i allmänhet som tidigare hade framförts inte gjorde sig lika starkt gällande när det var fråga om en sådan mer begränsad tillämpning av meddelarfriheten som hade föreslagits i promemorian. Justitiekanslern förklarade att det därför i princip inte fanns några invändningar mot att det meddelarskydd som gäller för offentliganställda utsträcktes till att omfatta också privatanställda inom vissa sektorer (remissyttrandet, se bilagauteslutes här).

text: Det förslag om meddelarskydd som har lagts fram i det nu aktuella ärendet är som framgått avgränsat till i huvudsak anställda hos vissa statliga och kommunala företag. De betänkligheter som finns när det gäller införandet av ett meddelarskydd inom den enskilda sektorn torde därför vara mindre uttalade i förhållande till detta förslag än till de förslag som har lagts fram i andra, tidigare sammanhang.

text: Sammantaget är jag i princip positiv till det som kommittén har föreslagit i denna del. Förslaget innefattar dock enligt min mening vissa problem av lagteknisk natur. I det närmast följande går jag in på dessa aspekter.

text: Rent allmänt kan det – i enlighet med vad Lagrådet anmärkte i samband med införandet av handlingsoffentlighet hos kommunala företag (

text: prop. 1993/94:48 s. 84

text: f.) – sägas att det finns svårigheter med att som kommittén nu föreslår överföra ett regelverk, som har utformats för det offentliga området, till en verksamhet som strikt juridiskt hör till den enskilda sektorn. Jag noterar att kommittén inte har redovisat något resonemang i frågan om det över huvud taget är möjligt att genom vanlig lag så att säga föra över bestämmelserna i grundlagarna om meddelarskydd till den enskilda sektorn så som föreslås.

text: Det bör noteras att efterforskningsförbudet (

text: 3 kap. 4 §

text: TF respektive i

text: 2 kap. 4 §

text: YGL) riktar sig till myndighet eller ”annat allmänt organ” och att en överträdelse av förbudet är straffsanktionerad om efterforskningen har skett uppsåtligen (se

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF respektive i

text: 2 kap. 5 § andra stycket

text: YGL). Det finns enligt min mening skäl att fråga sig om tanken är att straffstadgandet, vilket bygger under efterforskningsförbudet, skall vara tillämpligt i de företag m.m. som kommitténs förslag avser. För den händelse svaret skulle vara ja är det tveksamt om det är möjligt att på det sättet utan ändring av grundlagen sträcka ut tillämpningsområdet för straffstadgandet. Om svaret i stället är nej, kan det konstateras att förbudet mot efterforskning i dessa fall inte skulle vara sanktionerat av någon straffbestämmelse.

text: När det gäller brott mot repressalieförbudet (

text: 1 kap. 3 §

text: TF respektive

text: 1 kap. 4 §

text: YGL) finns inget straffstadgande i grundlagarna. En överträdelse av förbudet kan dock leda till ett straffrättsligt ingripande med stöd av bestämmelsen om tjänstefel (

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: ). Ansvar för tjänstefel förutsätter bl.a. att vederbörande har handlat ”vid myndighetsutövning”. Ett ansvar enligt bestämmelsen kan således typiskt sett komma i fråga endast inom den offentliga sektorn och torde över huvud taget inte vara möjligt t.ex. i ett fall där en chef hos ett av staten ägt – men formellt privaträttsligt – företag vidtar arbetsrättsliga åtgärder mot en anställd med anledning av att denne har publicerat en artikel med kritik mot företaget. Jag konstaterar att den nu berörda frågan inte har analyserats i betänkandet.

text: Här kan vidare påpekas att det som kommittén har anfört i betänkandet på s. 153, om att ”t.ex. åklagarmyndigheten har rätt att försöka ta reda på vem som lämnat ett visst meddelande”, inte är korrekt. Det är nämligen endast Justitiekanslern som har rätt att ingripa som åklagare på TF:s och YGL:s områden (9 kap. 2 § och 12 kap. 1 § TF samt 7 kap. 1 § och 9 kap. 1 § YGL; jfr

text: prop. 1975/76:204 s. 175

text: f.).

text: I det föregående har jag tagit upp några enligt min mening grundläggande synpunkter på kommitténs förslag om meddelarskydd. Nedan gör jag vissa andra, mindre betydelsefulla påpekanden angående förslaget.

text: Den lagstiftningsteknik som har valts för bestämmelsen i

text: 1 kap. 13 § sekretesslagen

text: om meddelarfrihet m.m. – att i denna söka sammanfattande återge vissa bestämmelser i TF och YGL – är förenad med svårigheter. En tydligare teknik är att hänvisa till de konkreta lagrum i TF respektive YGL som avses.

text: Genom den föreslagna 1 kap. 13 § – så som jag läser bestämmelsen – regleras dels frågan om meddelarfrihet, dels frågan om repressalieförbud. Däremot kan ordalydelsen knappast anses omfatta frågan om efterforskningsförbud. Denna begränsning har knappast varit avsedd av kommittén (jfr författningskommentaren på s. 257 i betänkandet). Lagtexten är således olyckligt utformad på denna punkt.

text: Bestämmelsen i 1 kap. 13 § skall gälla i förhållandet mellan företagen och deras anställda, dock med undantag för dem som är verkställande direktörer i bolag eller föreningar. Som skäl för denna avgränsning hänvisar kommittén till de associationsrättsliga reglerna om ställföreträdares skadeståndsansvar (s. 160 f. i betänkandet). Jag noterar att avgränsningen innebär att meddelarskyddet på området blir snävare än på den offentliga sidan, där även t.ex. sådana uppdragstagare som är knutna till en myndighet omfattas av skyddet. Till detta kan läggas att ordet ”anställd” knappast är helt entydigt.

text: Om en privatanställd har gjort ett åtagande gentemot sin arbetsgivare om att iaktta tystnadsplikt även i förhållande till medier anses åtagandet i varje fall i princip bryta den meddelarfrihet som den anställde annars skulle ha (jfr s. 156 i betänkandet). Kommittén har inte föreslagit några övergångsbestämmelser som gäller frågan om meddelarskydd. Betänkandet innehåller inte heller i övrigt någonting om vad som skall gälla i ett fall där innan de nya reglerna träder i kraft en anställd har med arbetsgivaren ingått ett avtal om tystnadsplikt. Den fråga som kan ställas är om en sådan avtalsförpliktelse skall vika för den nya regleringen. Jag utgår från att så är fallet.

text: Av

text: 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen

text: jämfört med vad som anges i bilagan till lagen följer att i vissa fall handlingsoffentlighet gäller endast för en delav ett organs verksamhet. Med kommitténs förslag skulle samma typ av avgränsning kunna bli aktuell för statliga företag (jfr 1 kap. 10 § andra och tredje stycket). Denna avgränsning kommer att ha betydelse också vid tillämpningen av det som föreskrivs i förslaget till 1 kap. 13 §, alltså bestämmelsen om meddelarskydd. Skälet härtill är att förslaget bygger på att meddelarskydd skall gälla i samma omfattning som handlingsoffentlighet. Den föreslagna ordningen leder dock till gränsdragningsproblem, vilket inte är tillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt; det kan bli svårt att bedöma vad som omfattas respektive inte omfattas av reglerna om meddelarskydd (jfr vad som sägs på s. 2 i Justitiekanslerns yttrande över promemorian

text: Ds 2001:9

text: Jag får sammanfattningsvis anföra följande när det gäller kommitténs förslag till lagstiftning om meddelarskydd. Förslaget innebär en genomgripande reform. Från de synpunkter som jag har att beakta finns det i och för sig inte några principiella invändningar mot idén som sådan. Samtidigt är det så att frågan behandlas endast kortfattat i betänkandet. Dessutom uppvisar förslaget brister i lagtekniskt hänseende. Jag avstyrker därför att det föreliggande förslaget läggs till grund för en reform.

text: Utrikessekretess m.m.

text: Kommittén föreslår att bestämmelsen om utrikessekretess (

text: 2 kap. 1 § sekretesslagen

text: ) skall ändras bl.a. för att ordalydelsen skall stå i bättre överensstämmelse med hur bestämmelsen numera synes tillämpas inom utrikesförvaltningen. Jag har inte möjlighet att bedöma om den nya lydelsen innebär någon förändring i praktiken, men från Justitiekanslerns utgångspunkter finns det inte något att invända mot förslaget.

text: De överväganden och förslag som kommittén har lämnat om sekretess på grund av internationella avtal föranleder ett par uttalanden från min sida.

text: Förslaget till

text: 9 kap. 30 § sekretesslagen

text: (jfr förslaget till 2 kap. 4 §) är som kommittén själv påpekar i författningskommentaren generellt utformat; paragrafen är tillämplig på sådana uppgifter som en myndighet förfogar över på grund av Sveriges medlemskap i Europeiska unionen eller annat av riksdagen godkänt avtal. Paragrafen innebär alltså inte endast en samordning av bestämmelserna i

text: 7 kap. 14 § femte stycket

text: 8 kap. 5 § fjärde stycket

text: och

text: 6 § andra stycket

text: samt

text: 9 kap. 3 § andra stycket

text: sekretesslagen

text: , vilka föreslås bli upphävda och ersatta av 9 kap. 30 §. Det kan således hävdas att området för sekretess blir indirekt utvidgat om bestämmelsen i 9 kap. 30 § införs. Å andra sidan kan bestämmelsen ses som en förenkling inför framtida internationella avtal, där avtalet innehåller sådana åtaganden om sekretess som den föreslagna bestämmelsen förutan skulle leda till att det i

text: sekretesslagen

text: måste införas en särskild, ny sekretessbestämmelse med anledning av avtalet. Med hänsyn till det senast sagda anser jag att den av kommittén föreslagna regleringen bör godtas.

text: Kommittén föreslår en ny bestämmelse i

text: 15 kap. 6 § tredje stycket sekretesslagen

text: . Bestämmelsen avser vissa fall där det ytterst är en sekretessregel i en EG-rättslig föreskrift eller i ett internationellt avtal som hindrar att en allmän handling lämnas ut. Bestämmelsen innebär att en myndighet är skyldig att i dessa fall precisera grunden för avslagsbeslutet. Såvitt jag kan se finns det goda skäl för detta kommitténs förslag.


title: Fråga om förundersökning skall inledas med anledning av tillhandahållandet av skrifterna "Mein Kampf" och "Sion vises protokoll"

text: Förundersökning skall inte inledas.

text: Ärendena

text: Riksåklagaren har den 14 november 2003 vänt sig hit och velat fästa Justitiekanslerns uppmärksamhet på att skrifterna "Mein Kampf" och "Sion vises protokoll", båda i arabisk översättning, har tillhandahållits för försäljning på en handelsmässa i Malmö under tiden den 1 - 9 november 2003. Riksåklagaren har bl.a. hänvisat till uppgifter i en hit överlämnad artikel som publicerades i Sydsvenskan den 8 november 2003.

text: En i princip likalydande anmälan har getts in hit av en enskild person.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: jämförd med

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: skall det anses som ett tryckfrihetsbrott - hets mot folkgrupp - om någon i en tryckt skrift hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: En grundläggande förutsättning för att förundersökning skall inledas av mig i min egenskap av exklusiv åklagare på tryckfrihetens område är att det kan antas att ett tryckfrihetsbrott som hör under allmänt åtal har begåtts.

text: Av utredningen i ärendet framgår att skrifterna inte har tryckts i Sverige.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: är dock i princip tillämplig på skrifter som har tryckts utomlands om de ges ut i Sverige. Med utgivning avses enligt

text: 1 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: att skriften blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på annat sätt i Sverige. Uppgifterna i ärendet ger underlag för bedömningen att skrifterna har tillhandahållits på ett sådant sätt att de måste anses ha blivit utgivna här.

text: Tryckfrihetsförordningens

text: process- och ansvarighetsregler är således tillämpliga på skrifterna.

text: Enligt den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: åligger det den som har att vaka över efterlevnaden av förordningen att bl.a. ha i åtanke att tryckfriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick. Häri ligger en hänvisning till de syften som motiverar en vidsträckt tryckfrihet, nämligen att den skall säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning (jfr

text: 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: ). Prövningen av om ett tryckfrihetsbrott har begåtts genom en tryckt skrift måste med andra ord ske med beaktande av de intressen som utgör skäl för en vidsträckt tryckfrihet här i landet. Det sagda innebär att vissa skrifter, såsom historiska dokument, vilka objektivt sett innefattar förgripliga yttranden ändå bör vara fria från straffrättsliga ingripanden, om den fria åsiktsbildningen och behovet av en bred och allsidig upplysning eller andra intressen som bär upp yttrandefriheten väger tyngre än yttrandets förgriplighet. Till detta kommer också att bedömningen måste göras med hänsyn till det sammanhang vari de ifrågasatta yttrandena förekommer och utifrån dagens perspektiv.

text: Även om de nu aktuella skrifternas budskap är motbjudande och svårförståeliga samt objektivt sett innehåller yttranden som innefattar hets mot folkgrupp kan de nu också ses som historiska dokument som är viktiga som underlag för en fri debatt och en allsidig upplysning och forskning kring nationalsocialismens och antisemitismens idéhistoria. Betraktade på detta sätt skulle skrifterna kunna anses falla inom ramen för en sådan publicering som omfattas av instruktionen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och de värden som

text: tryckfrihetsförordningen

text: avser att garantera.

text: Samtidigt vill jag framhålla att jag i detta fall inte har tagit del av något exemplar av just de skrifter som tillhandahållits på den aktuella mässan. Den intresseavvägning som jag gett uttryck för och som instruktionen ålägger mig att utföra har därför inte kunnat göras fullt ut. I praktiken kan det nämligen hävdas att den tryckfrihetsrättsliga bedömningen är beroende av om de aktuella skrifterna innehåller t.ex. något förord som framhäver det yttrandefrihetsrättsliga intresset på ett sätt som utgör en klar motvikt till vad som i övrigt förekommer i skrifterna. Situationen skulle naturligtvis också kunna vara den motsatta. En utredning av dessa frågor skulle bäst kunna göras inom ramen för en inledd förundersökning. Här bör emellertid också följande beaktas.

text: För innehållet i tryckta skrifter gäller enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: ett s.k. ensamansvar vilket enkelt uttryckt innebär att ansvar kan utkrävas av endast en person exklusivt enligt de särskilda ansvarsregler som finns i

text: 8 kap.

text: För icke-periodiska skrifter ansvarar enligt dessa regler i första hand författaren och därefter utgivaren, förläggaren, tryckaren och i sista hand utspridaren. Andra personer som medverkar vid tillkomsten av en skrift kan i princip inte ställas till ansvar för innehållet i skriften. Utländska författare, förläggare och utgivare kan i regel inte komma i fråga för ansvar (se

text: 8 kap. 10 § första stycket

text: ). Inte heller kan den som tryckt en skrift utom riket ställas till svars här. Dennes ansvar enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: övergår i stället på den som låtit utlämna skriften för spridning här, om han då ägde hemvist inom riket, eller på den som är att anse som utspridare (

text: 13 kap. 4 §

text: Som nämnts ovan har de ifrågavarande skrifterna tryckts utomlands. Av allt att döma har de införts hit och tillhandahållits på den aktuella mässan av en person som inte har hemvist här i Sverige. Denne skulle enligt ansvarsreglerna vara den som i egenskap av utspridare svarar för ett eventuellt tryckfrihetsbrott. Under dessa omständigheter framstår möjligheterna till en eventuell lagföring som så utsiktslösa att jag anser det inte finnas grund för mig att utreda saken ytterligare.

text: Mot bakgrund av det anförda skall förundersökning inte inledas i ärendena, vilka härmed avslutas.


title: Protokoll fört vid Justitiekanslerns inspektion av Överklagandenämnden för studiestöd

text: 1 Allmänt

text: Den 21 och 22 maj 2007 inspekterade Justitiekanslern Överklagandenämnden för studiestöd. Inspektionen började vid 13.30-tiden den 21 maj och avslutades vid 15.00-tiden den 22 maj. Från Justitiekanslerns sida närvarade byråchefen DK, hovrättsassessorn KBS, registratorn BM och assistenten MJ. Därtill var justitiekanslern GL närvarande under eftermiddagen den 22 maj.

text: 2 Samtal med ställföreträdande direktören

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med ställföreträdande direktören AE som bl.a. berättade om Överklagandenämnden och dess verksamhet. Från samtalet antecknas följande.

text: Överklagandenämnden för studiestöd inrättades under år 2001. I början prövades samtliga överklaganden av nämnden. Flertalet ärenden – ca 95 % – avgörs emellertid numera av direktören med stöd av nämndens delegationsordning. Tillämpningen av delegationsordningen innebär att nämnden prövar ärenden av principiell betydelse eller som avser tillämpning av ny lagstiftning. Ärenden som har en EG-rättslig anknytning avgörs ofta av nämnden. En fråga som har prövats av nämnden tidigare omfattas nästan alltid av delegationsordningen.

text: Nämnden sammanträder elva gånger per år. Mötena hålls, främst av kostnadsskäl, växelvis i Härnösand och Stockholm. Just dagen för detta samtal ett möte i Stockholm. Vid mötena deltar alltid direktören. Ärendena i nämnden förbereds av kansliet och föredras inför nämnden. Av effektivitetsskäl brukar nämnden regelmässigt uppdra åt direktören att underteckna nämndens beslut.

text: På kansliorten tjänstgör 15 personer. Av föredragandena är 4-5 jurister medan övriga är bl.a. beteendevetare och statsvetare. Ärendena bereds på fyra enheter där varje enhet har en specialiserad inriktning. Vid beredningen av ärendena krävs i regel inte att något yttrande hämtas in. Emellanåt inhämtas yttranden från i huvudsak CSN men också från bl.a. Migrationsverket och Skolverket. Remisser i mer principiella frågor ställs till CSN:s rättsenhet, men det händer också att upplysningar inhämtas under hand från vederbörande handläggare.

text: Klagofrekvensen beträffande CNS:s beslut ligger på ungefär tio procent. Överklagandenämndens ändringsfrekvens har gått ned på senare år och ligger nu på ungefär sex procent. Till bilden hör emellertid att CSN med stöd av bestämmelsen i

text: 27 § förvaltningslagen

text: i regel omprövar sina beslut med anledning av ett överklagande. I samband därmed ändrar CSN själv cirka 40 procent av de överklagade avgörandena. Oftast är det fråga om att nya uppgifter har tillförts ärendet, sällan på grund av att beslutet har varit behäftat med något materiellt fel.

text: Även Överklagandenämnden omprövar ibland sina beslut med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Omprövning sker när nya sakuppgifter har kommit fram i ärendena.

text: 3 Iakttagelser vid inspektionen m.m.

text: Granskningsmaterialet

text: Efter det inledande samtalet med AE övergick Justitiekanslern till en granskning av nämndens ärenden. Ett par hundra ärenden från åren 2005 och 2006 granskades. Vidare genomgicks myndighetens diarium. Justitiekanslern tog vidare del av nämndens delegationsbeslut den 19 december 2005. Inför inspektionen tog inspektionsgruppen del av Överklagandenämndens årsredovisning för 2006 liksom myndighetens webbsida (www.oks.se). På plats fick Justitiekanslern även del av regleringsbrevet för budgetåret 2007.

text: Inspektionsgruppen samtalade under eftermiddagen den 22 maj även med direktören MT samt några handläggare.

text: Iakttagelser

text: Vid genomgången av myndighetens diarium kunde konstateras att de två äldsta ännu öppna ärendena avsåg överklaganden som hade kommit in till myndigheten i januari 2007. Åldersstrukturen var således synnerligen god.

text: Myndighetens beslut är till övervägande del standardiserade och bygger på beslutsmallar vilka finns tillgängliga i diariesystemet. Besluten är pedagogiskt utformade och lättlästa med väl motiverade bedömningar. Det torde i regel vara lätt för klagandena att ta till sig beslutens innehåll. På det sätt som besluten har utformats framstår det som klart att

text: förvaltningslagens

text: krav på motivering av beslut har uppfyllts.

text: Myndighetens rättspraxis finns tillgänglig på dess webbsida. Sidan är så anordnad att regleringsbrevets krav på att den praxis som har utvecklats genom myndighetens beslut skall vara tydlig och lättillgänglig måste anses vara uppfyllt.

text: Enligt Överklagandenämndens delegationsbeslut den 19 december 2005 får direktören avgöra bl.a. överklaganden i sak, när avgörandet framstår som klart mot bakgrund av författningstexternas utformning eller nämndens tidigare beslut i liknande ärenden. Vid granskningen framkom inget som talade för att delegationsbeslutet inte efterföljdes.

text: Överklagandenämndens beslut kan inte överklagas. En ventil mot att oriktiga beslut står fast är att nämnden och direktören när så erfordras omprövar sina tidigare beslut med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Inspektionsgruppen har inte funnit något att invända mot myndighetens tillämpning av omprövningsregeln.

text: Vid kontroll av innehållet i akterna mot myndighetens diarium har det framkommit att diarieföringen har skötts korrekt och att registreringen av handlingar har gjorts utan dröjsmål.

text: Ordningen i akterna är mycket god. I några fall har dubbletter av handlingar återfunnits i akterna. Några akter var osorterade. I en akt saknades beslutet, men det återfanns efter kort tid på en annan plats.

text: 4 Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med direktören och övrig personal redogjorde inspektionsgruppen för sina iakttagelser enligt avsnitt 3.

text: Inspektionsgruppens sammanfattande slutsatser var att Överklagandenämndens verksamhet präglades av effektiv och rättssäker handläggning. Några generella brister och problem hade inte noterats vid inspektionen. Justitiekanslern betonade att ålderstrukturen på ärendena var mycket god. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett mycket gott och vänligt bemötande från personalen under inspektionen.


title: Jämkning av ersättningen har underlåtits då obstruktionen saknat betydelse för frihetsberövandet

text: Ersättning skall utgå till HH med 8 000 kr för lidande och 2 500 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: HH var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 24 - 31 oktober 2002 på grund av misstanke om dels medhjälp till mordbrand, dels medhjälp till grovt bedrägeri. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: HH har begärt ersättning för lidande med 8 000 kr samt för ombudskostnader med 2 500 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: HH har lämnat synpunkter på åklagarens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: HH är i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsinskränkningen får antas ha inneburit för honom.

text: Åklagaren har gjort gällande att någon ersättning inte skall lämnas till HH med hänsyn till dennes förehavanden före och i anslutning till häktningsförhandlingen. Enligt åklagaren har HH undanröjt bevis genom att lämna ett skriftligt meddelande till en medmisstänkt strax efter den senares häktningsförhandling men före sin egen, och därmed försvårat brottsutredningen. Åklagaren åberopade dessa omständigheter vid häktningsförhandlingen med HH. HH har förnekat att han lämnat över något skriftligt meddelande.

text: Enligt 6 § andra stycket frihetsberövandelagen utgår ersättning endast när det finns synnerliga skäl, om den skadelidande har försökt undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning. Som huvudregel gäller alltså att den frihetsberövade inte skall få ersättning i de fall det kan påvisas att han själv genom någon form av obstruktion föranleder att frihetsinskränkande åtgärder vidtas mot honom (se prop. 1997-98:105 s. 54 f.). Med hänsyn till att denna möjlighet att vägra ersättning med anledning av ett frihetsberövande kan anses innefatta ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som blir frikänd i en rättegång skall betraktas som oskyldig, och som en konsekvens härav normalt bör tillerkännas ersättning av det allmänna för ett frihetsberövande, är avsikten att den nämnda bestämmelsen skall tillämpas restriktivt. Det ankommer på staten att visa att förutsättningarna för att vägra ersättning är uppfyllda.

text: Lagstiftarens avsikt får anses ha varit att ersättning skall vägras endast i sådana fall då den skadelidandes försök att försvåra utredningen har haft betydelse för frihetsberövandet, antingen genom att frihetsberövandet skett just på grund av obstruktionen eller genom att obstruktionen har medfört att frihetsberövandet blivit längre. Denna avsikt framgår visserligen inte klart av lagtexten, men den är tydlig i förarbetena (se prop. 1997-98:105 s. 54 och

text: prop. 1974:97 s. 63

text: f.). En sådan tolkning av bestämmelsen får också anses rimlig. Om ersättning skulle kunna vägras trots att den misstänktes obstruktion saknat betydelse för frihetsberövandets längd, eller kanske rentav förkortat det, skulle den vägrade ersättningen kunna uppfattas som - och faktiskt också innebära - ett särskilt straff för obstruktionen som sådan. Något sådant "straff" bör inte ingå i en reglering om ersättning från staten till den som varit frihetsberövad men sedan inte blivit dömd. Det är en helt annan sak att den som har varit frihetsberövad vägras ersättning för den del av frihetsberövandet som han själv får anses ha varit skuld till.

text: Justitiekanslern utgår i sin tillämpning från att bestämmelsen skall tolkas på det sätt som nu sagts, dvs. att ersättning skall vägras endast om obstruktionen har föranlett eller förlängt frihetsberövandet.

text: Utredningen i ärendet är sådan att det i och för sig finns anledning att ta åklagarens påstående om det skriftliga meddelandet till utgångspunkt för bedömningen. Innehållet i meddelandet är inte känt, men det är inte orimligt att anta att HH försökte påverka utredningen till sin fördel. Emellertid finns det inte skäl att förmoda att han försökte försvåra utredningen på ett sådant sätt att det skulle föranleda att han blev frihetsberövad, eller att ett frihetsberövande skulle bli längre än annars. Och inte heller ger utredningen något stöd för att frihetsberövandet faktiskt blev längre till följd av hans agerande. I enlighet med vad som tidigare har sagts ger då bestämmelsen i 6 § andra stycket frihetsberövandelagen inte något stöd för att vägra honom ersättning. Det finns inte heller i övrigt skäl att jämka hans ersättning.

text: Det belopp som HH har begärt är skäligt och skall utges till honom.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.