nyckelord:
Allmänna handlingar
Avgift
Avsaknad av lagstöd
Serviceskyldighet
Överklagande

title: Kritik mot Riksarkivet för att man bl.a. tar ut en eftersökningsavgift för åtgärder som myndigheten är skyldig att vidta enligt tryckfrihetsförordningen

sammanfattning: Anmälaren begärde hos Riksarkivet att få ta del av ett antal bouppteckningar. För en av handlingarna tog Riksarkivet ut en avgift på 225 kronor för söktid. Riksarkivet får enligt sin instruktion ta ut en avgift för undersökningsuppdrag som går utöver serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen och har beslutat att en eftersökningsavgift ska tas ut om en förfrågan om uppgifter ur arkivhandlingar kräver efterforskning. En begäran om att få ta del av allmänna handlingar med stöd av offentlighetsprincipen ska handläggas och besvaras i enlighet med bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen. Om en myndighet gör bedömningen att begäran faller utanför ramen för de skyldigheter som myndigheten har enligt tryckfrihetsförordningen kan begäran avslås. Om det är klart vilken handling som avses med en begäran har en myndighet dock en långtgående skyldighet att söka efter handlingen i sitt arkiv. Riksarkivet har på sin webbsida elektroniska formulär för beställning av handlingar som förutsätter att en sökande accepterar att en eftersökningsavgift kan tas ut vid en begäran om att få ta del av handlingar enligt tryckfrihetsförordningen. Riksarkivet får kritik för utformningen av avgiftstaxan när det gäller eftersökningsavgiften och för utformningen av webbformulären. Enligt JO framstår taxan närmast som ett försök att kringgå principen om att arbetskostnaden för att ta fram en handling från arkivet inte får ingå i avgifterna för kopior av allmänna handlingar. JO konstaterar att anmälaren inte gett Riksarkivet något undersökningsuppdrag och att det redan av det skälet var fel att ta ut en eftersökningsavgift av honom. Anmälaren hade vidare tydligt preciserat vilken handling han ville ta del av. Utgångspunkten var därmed att Riksarkivet var skyldigt att ta fram den. Riksarkivet får kritik för att en eftersökningsavgift togs ut av anmälaren. I beslutet konstaterar JO också att lagstödet för Riksarkivet att ta ut en avgift på 4 kronor per sida för kopior av allmänna handlingar – utöver de första nio sidorna – framstår som mycket tveksamt. Beslutet överlämnas därför till Kulturdepartementet. Riksarkivet får vidare kritik för att man inte lämnade någon överklagandehänvisning i det beslut man fattade om eftersökningsavgiften och för den efterföljande hanteringen av anmälarens skrivelse med invändningar mot avgiften.

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Riksarkivet samt riksarkivarien BB och sektionschefen vid landsarkivet i Härnösand, CC. Han var bl.a. kritisk mot handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Av anmälan och de handlingar som JO begärt in framgick – i de delar som JO har valt att utreda – i huvudsak följande. Den 15 april 2016 mejlade AA till landsarkivet i Härnösand och begärde att få en kopia av dödsbodelägarförteckningen i bouppteckningen för ett antal namngivna personer. För varje person angav han födelsedatum, dödsdatum (utom i ett fall) och den församling där personen hade avlidit. Samtliga handlingar, förutom två som inte kunde återfinnas, lämnades ut i elektronisk form. Riksarkivet fakturerade AA 357 kronor för hanteringen, varav 132 kronor för 33 kopior à 4 kronor och 225 kronor för söktid. AA bestred betalningsansvar för söktid med hänvisning till att han inte hade beställt någon forsknings- eller eftersökningsinsats eller accepterat kostnaden för en sådan och begärde att få ett skriftligt beslut.

text: I ett skriftligt beslut den 26 oktober 2016 angav Riksarkivet att man inte fann skäl att ompröva beslutet om eftersökningsavgift. Under rubriken Upplysningar om aktuella bestämmelser om överklagande lämnade Riksarkivet information om överklagande av beslut om kopiekostnader, men inte om överklagande av beslutet om eftersökningsavgift.

text: Efter att fakturan på nytt skickats ut till AA i november invände han återigen mot eftersökningsavgiften. I en skrivelse till AA den 15 december 2016 förklarade BB att Riksarkivets avgifter inte går att överklaga.

text: Utredning

text: JO uppmanade Riksarkivet att, mot bakgrund av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , avgiftsförordningen och förordningen med instruktion för Riksarkivet, göra en utredning och yttra sig om följande.  Viken är storleken på den avgift som Riksarkivet tar ut för kopior i pappersform av allmänna handlingar? Om avgiften är högre än den som anges i 16 § andra stycket avgiftsförordningen, vilken är den rättsliga grunden för det?  Tar Riksarkivet ut en avgift när myndigheten lämnar ut elektroniska kopior av allmänna handlingar? Vilken är i så fall den rättsliga grunden för avgiftsuttaget?  Riksarkivet har beslutat att en eftersökningsavgift ska tas ut om den enskilde inte kan precisera sin fråga så att uppgiften kan tas fram med hjälp av en sökingång och ett uppslag i en arkivvolym. Hur förhåller sig detta till offentlighetsprincipen?  På Riksarkivets webbplats finns det elektroniska formulär för beställning av handlingar. I vissa formulär går det inte att ange att någon avgiftsgrundande söktid inte accepteras. Hur förhåller sig detta till offentlighetsprincipen?

text:  Vilken är den rättsliga grunden för avgiftsuttaget i det aktuella fallet, såväl

text: vad gäller kopiorna som eftersökningsavgiften?  Riksarkivets besked till AA om möjligheten att överklaga beslutet i den del

text: som avsåg eftersökningsavgift och det rättsliga stödet för detta.

text: Riksarkivet (riksarkivarien BB) redovisade följande om den rättsliga grunden för uttag av avgifter.

text: Avgifter för kopior

text: Myndigheterna ska enligt 15 § avgiftsförordningen ta ut avgifter för att de efter särskild begäran lämnar ut kopior eller avskrifter av allmänna handlingar. I 16 § avgiftsförordningen anges att om en beställning omfattar tio sidor eller mer, ska avgift tas ut för kopior av allmänna handlingar och för utskrifter av upptagningar för automatisk databehandling. Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kronor. För varje sida därutöver är avgiften 2 kronor. Enligt undantaget i

text: 34 § 1 i förordning (2009:1593)

text: med instruktion för Riksarkivet, får Riksarkivet trots det som anges i 16 § avgiftsförordningen ta ut en avgift för kopia av allmän handling och för utskrift av upptagning för automatisk databehandling även om en beställning inte omfattar tio sidor. Vidare fastställs i 35 § förordningen att avgifternas storlek bestäms av Riksarkivet. Utarbetandet av vår avgiftslista sker i samråd med Ekonomistyrningsverket, ESV. Enligt Riksarkivets avgiftslista är avgiften för fotokopiering och skanning av enkel kvalitet av arkivalier 4 kronor per kopia för A3 eller A4 för enskilda (utan moms). Riksarkivet tar också ut samma avgift när vi lämnar ut elektroniska kopior av allmänna handlingar (skannade kopior via länk). Den rättsliga grunden för avgiften finns i 4 § 8 avgiftsförordningen, enligt vilken en myndighet får, om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, mot avgift tillhandahålla automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift.

text: Eftersökningsavgiften

text: Enligt 33 § 1 st. 4 i instruktionen får Riksarkivet, inom ramen för full kostnadstäckning, ta ut avgifter för undersökningsuppdrag som går utöver serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: . För att söka fram uppgifter i de arkiv vi förvarar tar vi ut en avgift om 225 kr per påbörjad kvart (900 kr i timmen). Avgiften debiteras även om de efterfrågade uppgifterna efter genomförd eftersökning inte kan återfinnas. Följande eftersökningsuppdrag är dock avgiftsfria för enskilda: • Upplysningar om vilka arkiv vi har • Allmänna frågor om arkivbestånd och arkivförhållanden • Uppgifter ur arkivhandlingar som inte kräver efterforskning. Med detta avses att frågeställaren kan precisera sin fråga så att uppgiften kan tas fram med hjälp av en sökingång och ett uppslag i en arkivvolym.

text: När det gäller AA:s begäran anförde Riksarkivet följande.

text: De uppgifter som AA efterfrågat är dödsbodelägarförteckningar ur bouppteckningar. En eftersökning av sådana uppgifter, om än begränsade, kan kräva en del arbetsinsatser som behöver förklaras. Riksarkivet är statlig arkivmyndighet och förvarar en mycket stor mängd arkiv från många olika arkivbildare som alla har sina olika sätt att ordna och registrera sina handlingar. För att återsöka bouppteckningar finns det, för vissa

text: tidsperioder, upprättade digitala register där det går att söka på dödsdatum. Dessa är exempel på enklare eftersökningar. Trots det kan det i registren saknas vissa år eller innehålla luckor i uppgifterna. I de fall en bouppteckning inte går att återfinna genom registersökningar måste handläggaren söka efter handlingarna manuellt. För bouppteckningar innebär det att gå igenom småprotokollen från härads- eller rådhusrätterna. Ofta har domstolen upprättat ett separat register i form av inbundna böcker, lösblad som häftats ihop församlingsvis (s.k. dödlistor) eller i form av kortregister. Registren är uppbyggda på olika sätt, ibland alfabetiskt, ibland församlingsvis och alfabetiskt, ibland kronologiskt utifrån det datum bouppteckningen lämnades in. När det inte finns register som domstolarna har upprättat får handläggaren söka i de manuella register som finns tillsammans med småprotokollen. Ibland kan det ha dröjt flera år innan bouppteckningen lämnats in och då kan handläggaren behöva läsa småprotokollen från och med dödsåret och flera år framåt för att hitta den eftersökta bouppteckningen. Det handlar med andra ord om att gå igenom många volymer med olika struktur. En efterforskning kräver därför god kännedom om arkiven och de olika arkivbildarnas registerföring över tid. — — —

text: AA har efterfrågat bouppteckningar efter ett antal namngivna personer och har i alla fall utom ett även angett dödsdatum. I några fall, däribland bouppteckningen efter DD, har det saknats register som med en enkel sökning har hänvisat till rätt uppslag i en arkivvolym. Riksarkivet har därför debiterat frågeställaren för de ytterligare eftersökningar som har krävts för att återfinna den aktuella bouppteckningen genom sådan arkivforskning som har beskrivits ovan. Riksarkivet, Landsarkivet i Härnösand, har den 18 maj 2016 efterkommit hans begäran och lämnat ut kopior av handlingarna. Därmed anser vi att Riksarkivet tillgodosett AA:s rätt att ta del av allmänna handlingar enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Den handläggare som namngivits i anmälan (sektionschef CC) arbetar inte längre kvar på Riksarkivet. CC, som är en mycket erfaren handläggare, har när hon arbetade hos oss följt de riktlinjer och beslut som gäller för Riksarkivets tillhandahållande av handlingar ur arkiv som förvaras hos oss. Handläggningstiderna kan emellertid skilja mellan Riksarkivets avdelningar vilket är en fråga som vi arbetar med att åtgärda. Samtidigt pågår ett arbete med att se över webbformulären för förfrågningar om handlingar ur de arkiv som vi förvarar. I det pågående arbetet kommer Riksarkivet att se över informationen på webbsidan så att den blir tydligare, och säkerställa att det där ska framgå att man kan avstå från efterforskning om den kräver arbete för vilken vi tar ut en efterforskningsavgift.

text: När det gäller möjligheten att överklaga beslut om eftersökningsavgift uppgavs följande.

text: I dag saknas specialbestämmelser om överklagande av våra avgifter för undersökningsuppdrag enligt 33 § 1 st. 4. Riksarkivet har därför i samband med beslutet 2016-12-15 bedömt att i och med att vi enligt vår instruktion har rättslig grund för att ta ut avgifter för undersökningsuppdrag samt besluta om avgifternas storlek så innebär det att dessa beslut inte kan överklagas.

text: Enligt 4 § avgiftsförordningen får en myndighet tillhandahålla automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift bara om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. JO uppmanade Riksarkivet att komplettera sitt yttrande och redogöra för vad kravet ”av tillfällig natur eller av mindre omfattning” innebär för Riksarkivet.

text: Riksarkivet (tf. riksarkivarien EE) lämnade följande kompletterande uppgifter.

text: Vid bedömningen av andra stycket har Riksarkivet tagit fasta på villkoret ”eller av mindre omfattning”. I Ekonomistyrningsverkets handledning Att ta betalt med 4 § avgiftsförordningen (ESV 2015:45 s. 28) anges följande.

text: För att bedöma vad som är verksamhet av mindre omfattning bör de sammanlagda intäkterna från försäljning av varor och tjänster (punkterna 1–10) ställas mot myndighetens totala förvaltningskostnader under budgetåret. Av ESV:s föreskrifter till 4 § framgår att om intäkterna under en längre tid än två år överstiger ett belopp som motsvarar fem procent av de totala kostnaderna ska verksamheten inte anses vara av mindre omfattning. Det är alltså fråga om verksamhet av mindre omfattning när verksamhetens intäkter högst uppgår till fem procent av de totala kostnaderna. Riksarkivets bedömning är att den avgift som tas ut för elektroniska kopior ryms inom fem procent av den totala kostnaden. Riksarkivets avgifter uppgår till ungefär 2–3 procent per år. I detta ingår allt som Riksarkivet tar betalt för med stöd av 4 § avgiftsförordningen och inte bara elektroniska kopior.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänna handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet genomgick den 1 januari 2019 vissa språkliga och redaktionella ändringar, varvid flera av bestämmelserna fick nya paragrafnummer (se SFS 2018:1801). Nedan hänvisas till de paragrafnummer som numera gäller.

text: Enligt bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: TF) har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (offentlighetsprincipen).

text: Med handling avses inte bara konventionella handlingar utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på något annat sätt uppfattas endast med ett tekniskt hjälpmedel. En handling i den formen anses förvarad hos myndigheten om den är tillgänglig för myndigheten med teknik som myndigheten själv använder. En sammanställning av uppgifter ur en upptagning för automatiserad behandling anses förvarad hos myndigheten om den kan ta fram sammanställningen med rutinbetonade åtgärder. En sådan s.k. potentiell handling omfattas också av offentlighetsprincipen. (Se 2 kap. 3 och 6 §§ TF.)

text: Utlämnande av allmänna handlingar En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En myndighet är dock inte skyldig att i större utsträckning än vad som följer av lag lämna ut en upptagning för automatiserad behandling i någon annan form än en utskrift.

text: En begäran om att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. (Se 2 kap. 15 och 16 §§ TF.)

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Han eller hon ska också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. (Se

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: JO har i ett flertal beslut behandlat den principiella skillnaden mellan en framställning om utlämnande av allmän handling som grundas på offentlighetsprincipen och den hantering som sker inom en myndighets uppdragsverksamhet (se JO 2003/04 s. 450, dnr

text: , JO:s beslut den 3 maj 1996, dnr

text: , JO 1994/95 s. 571, dnr

text: , JO 1991/92 s. 412, dnr

text: , JO 1991/92 s. 418, dnr

text: , och JO 1991/92 s. 423, dnr

text: ). I huvudsak gäller följande.

text: Det finns inget formkrav för en begäran om att få ta del av en allmän handling. Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att hjälpa den enskilde i enlighet med reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: gäller emellertid att den enskilde kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall kan lämna så detaljerade upplysningar om handlingens innehåll att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste alltså få klart för sig vilka handlingar som avses. Om en begäran är alltför obestämd för att den ska kunna besvaras ska myndigheten, i enlighet med den serviceskyldighet som följer av

text: förvaltningslagen

text: , aktivt bistå den enskilde t.ex. genom att med hjälp av sina diarier och register identifiera handlingarna. Det är först när det blir fråga om arkivforskning eller mera omfattande utredningsåtgärder som en myndighet kan avslå en begäran enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: med hänvisning till att begäran inte är tillräckligt preciserad.

text: Den ordning som gäller kräver att man klart skiljer mellan å ena sidan det fall att sökanden med stöd av offentlighetsprincipen vill ha en kopia av en allmän handling och å andra sidan situationer där någon önskar att få ett särskilt uppdrag utfört. Om det står klart att sökanden grundar sin framställning på offentlighetsprincipen ska begäran handläggas och besvaras i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: regelverk. Också i andra fall bör utgångspunkten vara att regleringen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: ska tillämpas om det inte klart framgår att sökanden lämnar myndigheten ett forskningsuppdrag. Avgiftsuttag Regeringen har i avgiftsförordningen meddelat föreskrifter om statliga myndigheters avgiftsuttag. Ekonomistyrningsverket får meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen av förordningen (31 § avgiftsförordningen).

text: Avgiftsförordningen ska tillämpas om inte något annat följer av en annan förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen (2 § avgiftsförordningen).

text: En myndighet får ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen (3 § avgiftsförordningen).

text: När det gäller avgiftsuttag hos Riksarkivet är följande bestämmelser av intresse här.

text: En myndighet ska ta ut en avgift enligt bestämmelserna i 16–22 §§ avgiftsförordningen när den efter särskild begäran lämnar ut en kopia eller avskrift av en allmän handling eller en utskrift av en upptagning för automatisk databehandling (se 15 § avgiftsförordningen). Om en sådan beställning omfattar tio sidor eller mer ska en avgift tas ut. Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kronor. För varje sida därutöver är avgiften 2 kronor. (Se 16 § avgiftsförordningen.) Avgiften är beräknad med utgångspunkt i en genomsnittlig timkostnad i statsförvaltningen och förväntad tidsåtgång för framställning och distribution. Kostnader för kopiering, material och expediering ska täckas, däremot inte kostnader för den tid som går åt för att ta fram uppgifterna. (Se ESV 2005:27 – Avgift för kopia av allmän handling, s. 13.)

text: Bestämmelserna i 15–16 §§ avgiftsförordningen omfattar inte elektroniska kopior av allmänna handlingar. En myndighet kan dock med stöd av 4 § första stycket 8 och andra stycket avgiftsförordningen ta ut en avgift för sådana kopior (se mitt beslut den 11 april 2016, dnr 1149-2015, och där gjorda hänvisningar). Enligt den bestämmelsen får en myndighet, om det är förenligt med myndighetens uppgift och om tjänsten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning, mot en avgift tillhandahålla automatisk databehandlingsinformation i någon annan form än utskrift. Ekonomistyrningsverket har meddelat föreskrifter om vad som avses med ”mindre omfattning” (ESV 2015:45 s. 28, se ovan vid redovisningen av Riksarkivets kompletterande yttrande). Myndigheten får själv, upp till full kostnadstäckning, besluta om storleken på de avgifter som tas ut enligt 4 § om inte regeringen har föreskrivit något annat (se 5 § avgiftsförordningen).

text: I 32–35 §§ förordningen med instruktion för Riksarkivet (instruktionen) finns bestämmelser om avgiftsuttag hos Riksarkivet. Riksarkivet får inom ramen för full kostnadstäckning ta ut avgifter för bl.a. undersökningsuppdrag som går utöver serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: (se

text: 33 § 4

text: instruktionen). Trots det som anges i 16 § avgiftsförordningen får Riksarkivet ta ut en avgift för en kopia av en allmän handling och för en utskrift av en upptagning för automatisk databehandling även om en beställning inte omfattar tio sidor (se

text: 34 § 1

text: instruktionen). Storleken på avgifterna bestäms av Riksarkivet (se

text: 35 §

text: instruktionen).

text: Riksarkivets instruktion innehåller inte några bestämmelser om överklagande av avgifter som beslutats med stöd av instruktionen.

text: Förvaltningslagen

text: Den 1 juli 2018 trädde en ny förvaltningslag i kraft som ersatte den tidigare

text: förvaltningslagen

text: . Vid tidpunkten för Riksarkivets handläggning gällde den tidigare lagen. Nedan redovisas bestämmelserna om serviceskyldighet och överklagande i den lagen.

text: Serviceskyldigheten framgick i den tidigare

text: förvaltningslagen

text: av

text: 4 §

text: . Där angavs att varje myndighet skulle lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rörde myndighetens verksamhetsområde samt att hjälpen skulle lämnas i den utsträckning som var lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att serviceskyldigheten var vidsträckt men inte obegränsad. Myndigheten kunde och borde anpassa sin service till den aktuella arbets- och resurssituationen, och det ansågs finnas utrymme för en myndighet att säga nej till alltför långtgående önskemål om hjälp och den måste kunna göra vissa begränsningar efter en mer allmän lämplighetsbedömning (

text: prop. 1985/86:80 s. 20

text: f. och 60).

text: Bestämmelser om överklagande fanns i 21–22 a §§ i den tidigare lagen. Det angavs bl.a. att en myndighet, när den avgjorde ett ärende genom ett beslut som gick parten emot och kunde överklagas, skulle underrätta parten om hur beslutet kunde överklagas. Ett beslut kunde överklagas hos en allmän förvaltningsdomstol av den som beslutet angick, om det gått honom eller henne emot och var överklagbart.

text: Om en annan lag eller förordning innehöll någon bestämmelse som avvek från

text: förvaltningslagen

text: gällde den bestämmelsen (se

text: 3 §

text: i den tidigare

text: förvaltningslagen

text: Motsvarande bestämmelser finns i 4, 6, 33 och 40–42 §§ i den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Riksarkivets avgift för papperskopior Riksarkivet tar ut en avgift på 4 kronor per sida från och med första sidan när den lämnar ut papperskopior av allmänna handlingar i A3- och A4-format. Frågan är om det finns rättslig grund för detta.

text: I 32–34 §§ instruktionen finns bestämmelser som ger Riksarkivet rätt att ta ut avgifter av olika slag, bl.a. avgifter för kopior av allmänna handlingar i två särskilt angivna fall. Enligt 35 § instruktionen bestäms avgifternas storlek av Riksarkivet. Riksarkivet ger i sitt yttrande uttryck för uppfattningen att bestämmelsen innebär en generell rätt för myndigheten att fastställa avgifter som avviker från 16 § avgiftsförordningen. Ekonomistyrningsverket ger i sin handledning uttryck för samma uppfattning (se ESV 2005:27 – Avgift för kopia av allmän handling, s. 11).

text: Jag anser för egen del att denna uppfattning är svår att förena med bestämmelserna i avgiftsförordningen och instruktionen. Ordalydelsen i 35 § instruktionen innebär enligt min mening att Riksarkivet får bestämma storleken på de avgifter som Riksarkivet har rätt att ta ut med stöd av instruktionen, bl.a. för de första nio sidorna av kopior av allmänna handlingar. Rätten att ta ut en avgift av enskilda för tio kopior eller fler följer däremot av avgiftsförordningen.

text: Denna tolkning av regelverket innebär därmed att Riksarkivet har rätt att bestämma avgiftens storlek för de första nio sidorna, men att den avgift för en enskilds uttag av tio sidor eller fler som följer av 16 § avgiftsförordningen gäller även för Riksarkivet. En sådan ordning framstår möjligen som mindre logisk, och jag har därför förståelse för den tolkning som Riksarkivet och Ekonomistyrningsverket gjort.

text: En myndighets uttag av avgifter för allmänna handlingar måste emellertid ha ett tydligt författningsstöd. Om avsikten har varit att Riksarkivet ska ha en generell rätt att fastställa avgifter som avviker från 16 § avgiftsförordningen bör detta förtydligas. Som bestämmelserna i förordningen med instruktion för Riksarkivet nu är formulerade framstår den rättsliga grunden för Riksarkivets avgift på 4 kronor per sida som mycket tveksam. Mot den bakgrunden överlämnar jag beslutet till Kulturdepartementet för kännedom. Riksarkivets rätt att ta ut en avgift för elektroniska kopior Mot bakgrund av det som framgår av Riksarkivets kompletterande yttrande instämmer jag i Riksarkivets bedömning att det finns en rättslig grund för myndigheten att ta ut en avgift när den lämnar ut elektroniska kopior av allmänna handlingar. Riksarkivets uttag av en eftersökningsavgift Riksarkivet har beslutat att en eftersökningsavgift på 225 kronor per påbörjad kvart ska tas ut för att söka fram uppgifter i arkiven. Det gäller dock inte om frågeställningen är så preciserad att uppgiften kan tas fram med hjälp av en sökingång och ett uppslag i en arkivvolym och inte kräver efterforskning. Som rättslig grund för avgiften har Riksarkivet hänvisat till 33 § 4 instruktionen, enligt vilken Riksarkivet får ta ut en avgift för undersökningsuppdrag som går utöver serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet tillämpar Riksarkivet avgiftstaxan så att även den som gör en framställning om att få ta del av en allmän handling med stöd av offentlighetsprincipen får betala en avgift enligt 33 § 4 instruktionen, om det krävs efterforskning i arkiven för att ta fram den handling som begärts ut. Jag vill med anledning av det understryka att en avgift enligt 33 § 4 instruktionen förutsätter att den enskilde har lämnat ett undersökningsuppdrag till Riksarkivet. När en myndighet tar emot en begäran om att få ta del av allmänna handlingar med stöd av offentlighetsprincipen ska begäran handläggas och besvaras i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: regelverk. Det innebär att myndigheten kan avslå begäran om den gör bedömningen att ett efterkommande

text: av den faller utanför de skyldigheter som myndigheten har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: och – i förekommande fall – upplysa den enskilde om möjligheten att i stället lämna myndigheten ett undersökningsuppdrag.

text: Riksarkivets beslut om när en eftersökningsavgift ska tas ut ger vidare uttryck för att Riksarkivet i princip anser att myndigheten inte har en skyldighet att hantera en förfrågan enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: om den kräver efterforskning i arkiven, vilket naturligtvis inte är korrekt. Under förutsättning att myndigheten har fått klarhet i vilken handling som avses med begäran har den tvärtom en långtgående skyldighet att söka efter handlingen i sitt arkiv. Jag återkommer till detta i mina uttalanden om avgiftsuttaget i AA:s ärende. Det finns dock anledning att redan här understryka att det utrymme som enligt

text: 2 kap. 6 § andra stycket

text: TF finns för att avslå en begäran enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: med hänvisning till att handlingen endast kan tas fram med en arbetsinsats som går utöver vad som kan sägas vara rutinbetonad endast gäller potentiella handlingar (jfr dock vad som sägs i Ekonomistyrningsverkets handledning ESV 2005:27 – Avgift för kopia av allmän handling, s. 12).

text: Allmänt gäller att en myndighet inte får ta hänsyn till kostnaden för den tid det tar att ta fram en allmän handling från arkivet när den fastställer vilken avgift som ska tas ut av den som med stöd av

text: tryckfrihetsförordningen

text: har begärt en kopia av handlingen (se t.ex. RÅ 1985 2:9 och JO 1989/90 s. 392, dnr 1400- 1988). Utgångspunkten för beräkning av de olika slag av avgifter som får tas ut enligt 4 § avgiftsförordningen är visserligen att myndigheten inom ramen för full kostnadstäckning kan ta betalt för samtliga kostnader som uppstår (se 5 § avgiftsförordningen). Det kan dock enligt min mening inte komma i fråga att en myndighet tar betalt för arbetskostnaden för att ta fram en handling från arkivet om den skannar in handlingen och lämnar ut den elektroniskt. I stället ska samma princip gälla som vid utlämnade av en papperskopia av handlingen.

text: Riksarkivet tar visserligen inte betalt för söktid med hänvisning till 4 § avgiftsförordningen. Riksarkivets beslut om när en eftersökningsavgift ska tas ut med stöd av 33 § 4 instruktionen – liksom utformningen av webbformulären, vilken behandlas i det följande – framstår dock enligt min mening närmast som ett sätt att kringgå principen om att arbetskostnaden för att ta fram en allmän handling från arkivet inte får ingå i avgiftsunderlaget.

text: Riksarkivet ska kritiseras för utformningen av sin avgiftstaxa i den del som avser eftersökningsavgift. Utformningen av myndighetens webbformulär för beställning av arkivhandlingar På Riksarkivets webbplats finns ett antal webbformulär som kan användas för att beställa olika slag av handlingar från myndigheten. Flera av formulären inleds med rutan ”Upplysning om kostnader”. Där anges bl.a. att forskningsavgiften är 225 kronor per 15 minuter. För att kunna skicka in formuläret måste man kryssa i att man accepterar kostnader enligt avgiftslistan.

text: Vidare har man möjlighet att begränsa söktiden – och därmed forskningsavgiften – till minst 15 minuter och högst 60 minuter.

text: Jag har naturligtvis inga synpunkter på att en myndighet tillhandahåller webbformulär för den som vill begära ut en allmän handling. Utformningen av den del av formulären som jag nu har redogjort för är dock inte godtagbar. Dels ger formuläret intryck av att forskningsavgiften är en del av den avgift som får tas ut vid handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: , dels kan den enskilde inte ange att han eller hon inte accepterar någon forskningsavgift. Utformningen av formulären ger alltså felaktigt intryck av att rätten att ta del av allmänna handlingar är förenad med långt större kostnader än vad som är fallet.

text: Riksarkivet ska kritiseras för utformningen av webbformulären.

text: Uttaget av en eftersökningsavgift i AA:s ärende AA har inte lämnat Riksarkivet något undersökningsuppdrag. Redan av det skälet har det saknats grund för Riksarkivet att ta ut en eftersökningsavgift av honom. Om Riksarkivet gjorde bedömningen att de eftersökningsåtgärder som krävdes låg utanför de skyldigheter som Riksarkivet har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: skulle Riksarkivet ha avslagit AA:s begäran och upplyst honom om möjligheten att lämna ett undersökningsuppdrag till Riksarkivet.

text: Av utredningen framgår att den aktuella eftersökningsavgiften togs ut på grund av att det beträffande bouppteckningen efter DD saknades register som med en enkel sökning hänvisade till rätt uppslag i en arkivvolym. Jag vill med anledning av detta framhålla följande.

text: Om det står klart vilken handling som avses med en begäran har en myndighet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: en långtgående skyldighet att ta fram handlingen ur sitt arkiv. Riksarkivet har anfört att myndigheten är statlig arkivmyndighet och förvarar en mycket stor mängd arkiv från många olika arkivbildare som alla har sina olika sätt att ordna och registrera sina handlingar. Jag ifrågasätter inte att det många gånger kan vara förenat med särskilda svårigheter för Riksarkivet att leta upp en handling i arkiven. Att det kan vara svårt att hitta en viss handling i arkiven är dock som utgångspunkt inte ett skäl för att avslå en begäran enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: AA begärde att få en kopia av bouppteckningen efter DD och angav födelsedatum, dödsdatum och den församling där DD hade avlidit. AA hade alltså tydligt preciserat den handling han ville ta del av. De åtgärder Riksarkivet behövde vidta för att ta fram handlingen har inte gått utöver de skyldigheter som myndigheten har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: Riksarkivet ska sammanfattningsvis kritiseras för att myndigheten tog ut en eftersökningsavgift av AA.

text: Överklagande av eftersökningsavgiften Riksarkivet lämnade i sitt beslut den 26 oktober 2016 om avgift för undersökningsuppdrag inte någon överklagandehänvisning som tog sikte på eftersökningsavgiften. En förutsättning för att en myndighet enligt 1986 års förvaltningslag skulle vara skyldig att lämna en överklagandehänvisning var att beslutet gått parten emot och kunde överklagas. Det kan naturligtvis vara svårt för en myndighet att i det enskilda fallet avgöra om dessa förutsättningar är uppfyllda. I tveksamma fall bör emellertid en överklagandehänvisning lämnas (se t.ex. JO 2004/05 s. 236, dnr

text: ). Riksarkivet skulle enligt min uppfattning ha lämnat en överklagandehänvisning avseende beslutet att inte ompröva debiteringen av eftersökningsavgiften.

text: När Riksarkivet på nytt skickade ut en faktura avseende eftersökningsavgiften till AA i november 2016 invände han i ett mejl återigen mot avgiften och fick då beskedet att Riksarkivets avgifter inte går att överklaga. I sitt yttrande till JO har Riksarkivet uppgett att den bedömningen har sin grund i att det saknas specialbestämmelser om överklagande av avgifter för undersökningsuppdrag enligt 33 § 4 instruktionen.

text: Att förordningen med instruktion för Riksarkivet saknar särskilda bestämmelser om överklagande av avgifter som tas ut med stöd av instruktionen kan inte läggas till grund för slutsatsen att sådana avgiftsbeslut inte får överklagas. Tvärtom innebär det som utgångspunkt att

text: förvaltningslagens

text: allmänna regler om överklagande av förvaltningsbeslut gäller.

text: Riksarkivet skulle enligt min mening ha hanterat AA:s skrivelse med invändningar mot avgiften som ett överklagande i stället för att ge beskedet att beslutet om att ta ut en eftersökningsavgift inte kunde överklagas. Det är den domstol som ska pröva ett överklagande som avgör om ett beslut får överklagas. Riksarkivets uppgift var i denna situation att göra en prövning av om överklagandet skulle anses ha kommit in i rätt tid.

text: Det är viktigt att den som är missnöjd med ett myndighetsbeslut får korrekt information om sina möjligheter att överklaga och att ett överklagande hanteras i enlighet med de regler som gäller för överklaganden. Risken är annars överhängande att den enskilde lider rättsförlust. Riksarkivet ska kritiseras för att man inte lämnade någon överklagandehänvisning i beslutet den 26 oktober 2016 och för den efterföljande hanteringen av AA:s skrivelse med invändningar mot avgiften.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Dokumentation Förundersökning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot åklagare vid Ekobrottsmyndigheten för att i beslag tagna handlingar i original lånats ut och för att detta inte dokumenterats

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i december 2008, klagomål mot kammaråklagaren BB vid Ekobrottsmyndigheten, första ekobrottskammaren i Stockholm. Han var missnöjd med att i beslagtagna bokföringshandlingar hade lämnats ut till en advokatbyrå och uppgav sammanfattningsvis följande.

type: stycke

text: Han anmälde ett bolag vars bokföring han skött för brott och lämnade då kopior på all bokföring till Ekobrottsmyndigheten. Den 12 december 2008 kontaktades han av en leverantör som ville överklaga ett beslut om företagsrekonstruktion beträffande det aktuella bolaget. Leverantören ville ha information om några transaktioner. När han då vände sig till BB uppgav denne att all bokföring var överlämnad till den advokatbyrå som företrädde bolaget. Tillsammans med bokföringen hade AA överlämnat ett antal dokument som han inte hade kopior på varför det enligt honom var ”hur lätt som helst att justera bokföringen”. Eftersom Ekobrottsmyndigheten lånat ut bokföringen innan den börjat granska handlingarna befarade AA att det inte i efterhand skulle gå att utreda om något ändrats under den tid som handlingarna varit utlånade.

text: Utredning

text: Handlingar i Ekobrottsmyndighetens ärende EB-4028-08 inhämtades. Följande framkom. Anmälan från AA inkom den 21 november 2008. Ett antal pärmar innehållande bl.a. dagbok och huvudbok, verifikationer och kundfordringar m.m. togs i beslag. Den 1 december gav BB direktiv om att förhör med AA skulle äga rum. Enligt direktiven skulle en ekorevisor dessförinnan bedöma om handlingarna behövde granskas närmare. Det fanns ingen anteckning om att i beslagtagna handlingar hade lånats ut.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från BB som i huvudsak uppgav följande. Det är riktigt att bokföringshandlingar, som givits in av anmälaren, lånats ut till en advokatbyrå. Ett mottagningskvitto upprättades. Diarieföring av lånet av handlingar kan ha uteblivit av misstag. De utlånade handlingarna kopierades inte. Advokatbyrån behövde handlingarna i anledning av en företagsrekonstruktion och

text: saken brådskade. Eftersom det var julhelg bedömde han att inget ändå skulle komma att göras i ärendet. Handlingarna lånades ut någon vecka före jul 2008 och var återlämnade i god tid till den 12 januari 2009, då Ekobrottsmyndighetens ekorevisor åter behövde dem.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella beslaget.

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören CC) kom in med ett yttrande, se bilaga (bilagan finns ej tillgänglig här, kan erhållas av registrator hos Riksdagens Ombudsmän).

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen har framkommit att en anmälan om ekonomisk brottslighet i ett bolag gjordes till Ekobrottsmyndigheten i november 2008 och att beslag av bokföringshandlingar verkställdes i samband med detta. BB lämnade sedan någon vecka före julhelgen 2008 ut de beslagtagna handlingarna till en av tingsrätten förordnad företagsrekonstruktör för bolaget på dennes begäran. Handlingarna, som inte kopierades innan de överlämnades, återställdes några veckor senare. Utlåningen dokumenterades inte.

text: Enligt

text: 27 kap. 10 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) ska föremål som tagits i beslag vårdas väl. Den som har hand om ett beslagtaget föremål ska således se till att föremålet inte byts ut eller förändras eller att det missbrukas på annat sätt (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl., s. 415).

text: Det finns, som Ekobrottsmyndigheten konstaterar, inget uttryckligt förbud mot att ”låna ut” i beslag tagna föremål. Vad gäller utlåning av egendom som tagits i beslag till andra myndigheter för att bistå den brottsutredande myndigheten med vissa undersökningsåtgärder har jag naturligtvis inget att erinra mot att så sker. Det kan också förekomma situationer där utlåningen sker till andra än myndigheter men syftet likväl är att bistå den brottsutredande myndigheten med vissa utredningsåtgärder. En bedömning om så kan ske utan att den vårdplikt som föreskrivs i

text: 27 kap. 10 § tredje stycket

text: RB eftersätts får göras i det enskilda fallet. För all utlåning av beslagtaget gods gäller dock att den bör dokumenteras (jfr Lindberg a.a. s. 416).

text: I det aktuella fallet har emellertid utlåningen inte skett för brottsutredande ändamål utan föranletts av en begäran från rekonstruktören i det bolag i vars verksamhet den anmälda brottsligheten skulle ha ägt rum. Jag anser, liksom Ekobrottsmyndigheten, att utlåning i princip inte bör komma i fråga när låntagarens syfte är ett annat än att bistå i en brottsutredning. Jag finner emellertid inte skäl att kritisera utlåningen som sådan i detta fall.

text: Genom att låna ut de handlingar som tagits i beslag utan att de hade kopierats och innan de granskats av ekorevisorn enligt åklagarens direktiv, har emellertid Ekobrottsmyndigheten, som förvarat handlingarna, avhänt sig kontrollen över det

text: beslagtagna och inte kunnat säkerställa att handlingarna – om än oavsiktligt från rekonstruktörens sida – inte kom bort, byttes ut, förändrades, eller missbrukades på något annat sätt. Handlingarna borde således inte ha lånats ut på sätt som skedde. I stället borde, som myndigheten också anfört, rekonstruktören beretts möjlighet att ta del av materialet på plats eller genom att få kopior.

text: För bristerna i handläggningen förtjänar BB kritik.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Uttalanden om vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt rättegångsbalken

sammanfattning: JO har på eget initiativ utrett vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt rättegångsbalken. Utgångspunkten för utredningen har ytterst varit enskildas intresse av att bli behandlade på ett lagenligt och i övrigt rättssäkert sätt samt att ge tillräckliga förutsättningar för en efterhandskontroll av t.ex. JO. JO konstaterar att det av beslutet om husrannsakan, eller i vart fall av myndighetens handlingar i ärendet, ska framgå de omständigheter som beslutsfattaren lagt till grund för sin bedömning, t.ex. vad som föranlett att en viss person är skäligen misstänkt för ett brott. Om beslutsfattaren lägger någon ytterligare omständighet till grund för beslutet, som inte framgår av handlingarna i ärendet, måste det antecknas. En särskild fråga är enligt JO i vilken mån beslutsfattarens närmare överväganden om huruvida det funnits förutsättningar för husrannsakan behöver redovisas. JO uttalar att frågan får avgöras med hänsyn till hur situationen ter sig i det enskilda fallet. Typiskt sett bör överväganden dokumenteras när husrannsakan ska göras hos någon som inte är misstänkt för brottet, när ett barnperspektiv behöver anläggas eller när proportionalitetshänsyn av något annat skäl är särskilt framträdande.

text: Initiativet

text: I ett beslut den 12 juni 2025 uttalade jag mig om vilka krav som bör ställas på en åklagares dokumentation av anhållningsbeslut (JO 2025 s. 288, dnr 7836-2024 och 1656-2025). Jag konstaterade i beslutet bl.a. att det av rättssäkerhets- och legitimitetsskäl bör ställas högre krav på dokumentationen av ett anhållningsbeslut än vad som dittills gällt.

text: Jag har därefter beslutat att utreda vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: respektive hämtning till förhör. I detta beslut behandlas frågan om dokumentationen av ett beslut om husrannsakan. Dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör behandlas i JO:s ärende med dnr 6534-2025.

text: Utredning

text: Inriktningen av JO:s utredning JO uppmanade Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten, Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket och Kustbevakningen att yttra sig och redovisa relevant rättslig reglering samt sin bedömning av vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: . Redovisningen skulle särskilt beröra dokumentationen av de omständigheter som lagts till grund för tvångsåtgärden men även andra rekvisit för en husrannsakan skulle belysas i fråga om dokumentation.

text: Myndigheternas yttranden

text: Åklagarmyndigheten

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren AA) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Det finns inga generella regler i RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.] om dokumentation av tvångsmedelsbeslut fattade av åklagare. Som framgår ovan [i redogörelsen för den rättsliga regleringen, här utelämnad, JO:s anm.] är detta främst motiverat av åklagarens roll och funktion i det straffprocessuella systemet. Av hänsyn främst till den enskildes rättssäkerhet har lagstiftaren dock ställt upp vissa krav på dokumentation, som dock främst tar sikte på frihetsberövanden. Härutöver har lagstiftaren överlämnat åt Åklagarmyndigheten att meddela de föreskrifter, allmänna råd och övriga riktlinjer och anvisningar som behövs för att uppnå enhetlighet och följdriktighet vid åklagarnas rättstillämpning. I ÅFS [Åklagarmyndighetens författningssamling, JO:s anm.] 2005:30 har Åklagarmyndigheten meddelat föreskrifter om dokumentation av tvångsmedel. Av föreskrifterna framgår att beslut om tvångsmedel ska dokumenteras av beslutsfattande åklagare och att det ska framgå vem som har fattat beslutet, tidpunkten för beslutet och, i förekommande fall, vem som har varit föredragande i ärendet. Dokumentationen av ett beslut om husrannsakan ska uppfylla två grundläggande krav, nämligen att grunden för beslutet och omfattningen – uppgift om var och för vilket ändamål som husrannsakan ska göras samt vem och/eller vad som ska eftersökas – framgår. Härutöver kan det naturligtvis, i det enskilda fallet, finnas behov av ytterligare dokumentation. Bland annat är det viktigt att eventuella villkor eller begränsningar av beslutet framgår, exempelvis att beslutet bara gäller en del av en bostad eller att beslutet bara får verkställas vissa tider på dygnet. Den som fattar beslut om tvångsmedel har ett övergripande ansvar för verkställigheten och beslutsfattaren bör därför vid behov komplettera beslutet med direktiv för hur verkställigheten ska genomföras. Vid beslut om husrannsakan är det dock sällan möjligt att förutse alla frågor som kan uppstå vid verkställigheten och beslutfattaren måste därför anpassa och utforma beslutet utifrån de förutsättningar som är kända vid beslutstidpunkten. Om det uppstår oväntade situationer eller problem vid verkställandet ankommer det på den som verkställer beslutet att kontakta beslutsfattaren. JO har i flera beslut påtalat vikten av att en beslutsfattare dokumenterar de omständigheter som legat till grund för beslutet. Även riksåklagaren har i flera yttranden och tillsynsbeslut påtalat vikten av att bl.a. skälen och övervägandena för beslut om husrannsakan (tvångsmedel) i vissa situationer dokumenteras i exempelvis tvångsmedelsblanketten i Cåbra [Åklagarväsendets ärendehanteringssystem för brottmål, JO:s anm.]. I vilka fall sådan mer utförlig dokumentation behövs och hur utförlig den då bör vara måste dock enligt min

text: bedömning avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda ärendet. Dokumentationsbehovet bör i den delen inte sträcka sig längre än till sådana omständigheter som har varit av direkt betydelse för beslutsfattandet i det enskilda ärendet, exempelvis i situationer då överväganden kring ändamålsbehovs- och proportionalitetsprinciperna eller Barnkonventionen gör sig särskilt gällande. Det ökar även möjligheterna att i efterhand kunna följa ärendet. De krav som enligt gällande rätt ställs på åklagarens skyldighet att dokumentera ett beslut om husrannsakan uppfyller enligt min bedömning de grundläggande krav på rättssäkerhet och legitimitet som bör ställas på dokumentation av tvångsmedelsbeslut. Eftersom behovet av ytterligare dokumentation varierar från fall till fall lämpar det sig enligt min uppfattning inte för tvingande reglering. Inom ramen för en nyligen initierad översyn av

text: ÅFS 2005:30

text: kommer jag dock att överväga att tydliggöra i vilka situationer det kan finnas behov av ytterligare dokumentation.

text: Ekobrottsmyndigheten

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören BB) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Som framgår av redogörelsen ovan [här utelämnad, JO:s anm.] finns det i dag inte någon författningsreglerad skyldighet att dokumentera vilka överväganden som legat till grund för beslut om husrannsakan. JO har dock i flera beslut anfört att det ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt är av stor vikt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant med bl.a. angivande av samtliga grunder för beslutet (se bl.a. JO 2009/10 s. 72 [dnr 1516-2007, JO:s anm.]). I nu aktuell remiss hänvisas också till ett JO-beslut den 12 juni 2025 (dnr 7836-2024 och 1656-2025), där JO anför bl.a. att åklagaren, vid beslut om anhållande, som ett minimum alltid bör ange vilka omständigheter […] som ligger till grund för brottsmisstanken och varför han eller hon anser att ett eller flera av de s.k. särskilda häktningsskälen föreligger. Samtidigt betonas att motiveringen kan vara relativt kortfattad. Hur utförlig dokumentationen bör vara av övriga förutsättningar för anhållningsbeslutet, exempelvis i fråga om proportionalitet och – i förekommande fall – varför det är av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar, får enligt vad som anförs i beslutet avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. I beslutet hänvisar JO också till legitimitetsskäl och betonar särskilt vikten av att kontroll i efterhand inte får försvåras eller omöjliggöras på grund av bristfällig dokumentation (med hänvisning till fler uttalanden av JO i samma fråga). Ekobrottsmyndigheten instämmer givetvis i att det är viktigt att det i efterhand kan göras en ändamålsenlig granskning av myndighetens beslut om tvångsmedel. Det gäller även beslut om husrannsakan ... Frågan är hur en granskning i efterhand kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt och om ett utökat dokumentationskrav (särskilt mot bakgrund av JO:s uttalanden att redogörelsen av åklagarens överväganden skulle kunna vara relativt kortfattade) bättre kan tillgodose behovet av underlag för en sådan granskning. Åklagares beslut om tvångsmedel fattas i olika situationer och i olika skeden av en förundersökning. Besluten fattas ibland direkt i ärendehanteringssystemet Cåbra och ibland registreras de i efterhand. Inom ramen för Åklagarmyndighetens verksamhet fattas beslut om tvångsmedel ofta i samband med jourverksamhet (inklusive den s.k. dagjouren). Vid Ekobrottsmyndigheten ser verksamheten typiskt sett annorlunda ut och beslut om tvångsmedel fattas oftast inför ett i förväg planerat tillslag (även om det också vid Ekobrottsmyndigheten fattas mer brådskande beslut). Tvångsmedelsanvändning vid Ekobrottsmyndigheten kan alltså många gånger planeras och beslutas med beaktande av kända och dokumenterade omständigheter. Det betyder att proportionalitet och hänsyn vägs in tidigt i beslutsprocessen. Vilka överväganden

text: åklagaren dokumenterar i beslut om husrannsakan … varierar, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. När åklagare vid Ekobrottsmyndigheten fattar beslut om tvångsmedel finns därmed i regel skriftligt underlag i ärendet. Detta skriftliga underlag kan vara mer eller mindre omfattande och även kompletteras av muntlig information. I vissa fall finns dock inte någon skriftlig information alls att tillgå, utan åklagaren får endast en muntlig föredragning. Underlag som helt eller delvis presenteras muntligen dokumenteras för att kunna granskas i efterhand. Rutinen i dag är att åklagaren antecknar omständigheter av betydelse som presenterats muntligt i fritextfältet i den digitala tvångsmedelsblanketten. De åklagare som leder förundersökningar av mer omfattande karaktär fattar normalt sett tvångsmedelsbeslut i det egna ärendet. Som framgår ovan varierar situationerna vid beslutsfattandet gällande tvångsmedel. En granskning av om ett beslut om husrannsakan … varit rättsligt grundat och haft fog för sig bör ske med utgångspunkt i samtliga omständigheter som varit tillgängliga för beslutsfattaren vid beslutstillfället. Detta är av särskild vikt eftersom åklagaren vid beslutet även ska beakta omständigheter som talar mot att åtgärden ska vidtas. För säkerställande av en ändamålsenlig granskning i efterhand (av t.ex. JO) bör enligt Ekobrottsmyndighetens mening därför krävas att det av dokumentationen framgår vad som har beslutats och hur genomförande ska ske, vilket brott som beslutet grundas på samt vem som har fattat beslutet och när. Av ärendet i dess helhet bör det framgå vilket underlag som beslutsfattaren hade vid beslutstidpunkten, så att det går att göra en granskning i efterhand baserat på samma underlag. I ovan nämnda beslut från juni 2025 redogör JO för en inspektion vid Ekobrottsmyndighetens första ekobrottskammare i Stockholm som gjordes i november 2024 (dnr 8015-2024). JO anmärker i beslutet på att han, för att kunna bedöma riktigheten i beslut om anhållande i frånvaro, varit tvungen att ta del av all dokumentation i ärendet. Enligt Ekobrottsmyndighetens mening föreligger det dock ingen motsättning mellan detta och möjligheten att bedöma riktigheten av ett beslut. Tvärtom är en granskning där JO tar del av åklagarens beslutsunderlag i dess helhet, enligt Ekobrottsmyndighetens mening, ur rättssäkerhetssynpunkt att föredra framför en ordning där endast en förhållandevis kort och i vissa fall hastigt nedskriven beslutsmotivering granskas. Detta gäller inte endast när beslutet har behövt fattas i ett brådskande läge, utan även i mer omfattande och komplicerade utredningar som pågått under viss tid. Även i sådana utredningar (som inte sällan förekommer vid Ekobrottsmyndigheten) kan det vara svårt att inför ett beslut om husrannsakan skriva ned en kort och koncis sammanfattning som ger en rättvis bild av utredningsläget och de närmare överväganden som ligger till grund för åklagarens beslut. Det bör inte heller krävas att beslutsfattaren skriftligen redovisar hur denne har värderat de olika delarna som ingått i underlaget, vilket kan vara mycket omfattande, eller om denne har ansett att vissa delar i underlaget varit av särskild betydelse för det beslut som fattats (jfr domskäl).

text: Polismyndigheten

text: Polismyndigheten (juristen CC) redogjorde – efter att bl.a. samtliga polisregioner och Nationella operativa avdelningen beretts tillfälle att lämna synpunkter – i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Av

text: 28 kap. 9 §

text: RB framgår att ett beslut om husrannsakan ska dokumenteras. Det är ändamålet och vad som förekommit vid husrannsakan som ska anges. I

text: 27 § polislagen

text: anges vidare vad som ska framgå av protokollet. Tvångsmedel innebär ett intrång i enskildas integritet och det är därför viktigt ur såväl rättssäkerhets- som kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel

text: dokumenteras på ett utförligt sätt. Av protokollet ska det tydligt framgå vilka brottsmisstankar som föranlett åtgärderna och vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72, dnr

text: ). Dokumentationen gör det även möjligt att i efterhand kontrollera om till exempel förutsättningar funnits för husrannsakan. Polismyndigheten kan konstatera att de uppgifter som ska anges i Durtvå [Polismyndighetens anmälnings- och utredningssystem, JO:s anm.] motsvarar de krav på dokumentation som lagstiftaren ställer vid husrannsakan. Polismyndigheten anser att dessa krav är tillräckliga och att inga ytterligare krav på dokumentation bör ställas. Polismyndigheten ser i dagsläget inga behov av att ytterligare skärpa kraven på dokumentation utan att nuvarande dokumentationskrav uppfyller kraven på rättssäkerhet och insyn vid användning av tvångsmedlet husrannsakan. Det är dock naturligtvis viktigt att de nu gällande kraven efterlevs i praktiken hos den som dokumenterar. Polisregion Väst har pekat på att det kan finnas brister i myndighetens anmälnings- och utredningssystem och det är givetvis något som i så fall behöver åtgärdas. När det gäller särskilt de omständigheter som lagts till grund för tvångsåtgärden (utröna omständigheter som kan ha betydelse för utredning om brott, eftersökande av föremål som är underkastade beslag och eftersökande av person) är de alternativ i form av kryssrutor i Durtvå fullt tillräckliga. Utöver samtliga uppgifter som ska fyllas i finns dessutom möjlighet att använda sig av extra motivering i fritext vid ett enskilt tvångsmedelsbeslut. Mot denna bakgrund anser Polismyndigheten att nuvarande krav och rutiner för dokumentation är ändamålsenliga och tillräckliga ur ett rättssäkerhetsperspektiv.

text: Säkerhetspolisen

text: Säkerhetspolisen (chefsjuristen DD) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: För Säkerhetspolisens egen del finns inget behov av att ha några andra krav än vad som gäller idag avseende dokumentation av tvångsmedelsbesluten. Det går utmärkt bra och dessutom snabbt att i varje läge ta till sig innehållet i dokumentationen och förstå omständigheterna och den rättsliga bedömningen som ligger bakom besluten. Myndigheten har inte heller uppfattat att det finns några sådana behov hos åklagare eller försvarare. Mot den bakgrunden är det också myndighetens uppfattning att en kontroll av tvångsmedelsbesluten i efterhand inte kräver förändringar i dokumentationskraven. En efterhandskontroll kräver ett djupare studium av t.ex. omständigheterna i ärendet än vad som är rimligt att dokumentera i själva tvångsmedelsbeslutet. I sammanhanget kan även nämnas att JO har t.ex. tidigare funnit att när omständigheter till grund för en husrannsakan gått att utläsa av handlingar i ärendet har detta underlag varit tillräckligt för att bedöma om det funnits lagstöd för åtgärden (Protokoll från inspektion av Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm den 29–30 maj 2024 dnr 3559-2024). Sammanfattningsvis är det Säkerhetspolisens uppfattning att de uppgifter som redovisas i aktuella tvångsmedelsbeslut tillsammans med övriga handlingar är fullt tillräckliga i dokumentationshänseende. Ytterligare krav behöver inte ställas.

text: Tullverket

text: Tullverket (överdirektören EE) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Tullverket konstaterar att beslutsfattaren har möjlighet att anteckna grunden för sitt beslut i den särskilda blankett som är framtagen inom myndigheten.

text: Beslutsfattaren kan härutöver även ange andra överväganden kring beslutet i en promemoria när det finns ett behov av det. När det gäller utformning av beslut om husrannsakan så motsvarar förfarandet enligt Tullverket de krav som kan ställas på dokumentationen. I syfte att förenkla förfarandet ytterligare för beslutsfattare inom Tullverket så initierar myndigheten i samband med detta ärende ett arbete för att möjliggöra införandet av anteckningar kring andra rekvisit för husrannsakan direkt i den särskilda blanketten.

text: Kustbevakningen

text: Kustbevakningen (chefsjuristen FF) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Det kan konstateras att regleringen om husrannsakan är relativt komplex i den meningen att olika befattningshavare (undersökningsledare respektive ”vanlig” kustbevakningstjänsteman) kan fatta beslut om husrannsakan men på olika grunder. Vidare följer att det gäller olika regler beroende på vilket brott misstanken avser, vilken typ av utrymme som ska undersökas, sannolikheten för att det som eftersöks ska anträffas och tidpunkten på dygnet. Redan det faktum att regleringen ger möjlighet till flera olika typer av husrannsakan ställer krav på att man i efterhand måste kunna avgöra vilken reglering som tillämpats i det enskilda fallet. Kustbevakningen delar den bedömning som JO fört fram gällande dokumentationskrav avseende anhållningsbeslut i JO 7836-2024 respektive JO 1656-2025. Även när det gäller beslut om husrannsakan bör det således ställas krav på beslutsfattaren att alltid ange vilka omständigheter som ligger till grund för beslutet och varför han eller hon anser att rekvisiten för den aktuella ”husrannsakningstypen” är uppfyllda i det enskilda fallet.

text: Rättslig reglering

text: I beslutet om dokumentationen av ett anhållningsbeslut redogjorde jag för syftet med dokumentation av tvångsmedel och varför det ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är av så stor vikt. Jag hänvisar till det avsnittet.

text: Husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: regleras i balkens 28 kapitel, och kan vara antingen reell eller personell. En reell husrannsakan syftar framför allt till att söka efter egendom medan en personell husrannsakan syftar till att anträffa en eftersökt person. Beroende på t.ex. om husrannsakan riktas mot den som är skäligen misstänkt eller inte, eller om undersökningen vidtas hos den eftersökte eller hos annan, ställs olika krav för beslut om husrannsakan. Det ställs vidare särskilda krav t.ex. om åtgärden ska vidtas nattetid.

text: Vid ett beslut om husrannsakan ska alla de grundläggande principerna för tvångsmedelsanvändning, såsom ändamåls-, proportionalitets- och behovsprinciperna, beaktas.

text: Ett beslut om husrannsakan, som inte ska fattas av rätten, kan fattas av en åklagare eller undersökningsledare (se

text: 28 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB). Under vissa förutsättningar får även en polis eller en tull- och kustbevakningstjänsteman, som inte är undersökningsledare, besluta om husrannsakan. I de allra flesta fall krävs då att det föreligger fara i dröjsmål.

text: (Se

text: 28 kap. 5 §

text: RB, 8 kap. 17 § tullbefogenhetslagen och 3 kap. 8 § kustbevakningslagen.)

text: Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollet finns i förundersökningskungörelsen (FUK). Av 20 § FUK framgår bl.a. att beslut om uppgifter som rör användning av tvångsmedel ska antecknas i förundersökningsprotokollet.

text: I protokollet över en husrannsakan ska anges ändamålet med åtgärden och vad som har förekommit vid husrannsakan (se

text: 28 kap. 9 § första stycket

text: RB).

text: JO har vid upprepade tillfällen funnit brister i dokumentationen av ett beslut om husrannsakan, bestående i t.ex. att det inte gått att utläsa vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 1988/89 s. 47, dnr

text: m.fl., JO 1997/98 s. 165, dnr

text: , JO 2018/19 s. 415, dnr

text: och JO 2020/21 s. 370, dnr

text: , samt mina beslut den 9 januari 2020, dnr 239-2018, och den 25 februari 2021, dnr 856-2019). Det är inte ovanligt att omständigheter som har legat till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO inlett en utredning, vilket naturligtvis är oacceptabelt (se t.ex. JO 2018/19 s. 415).

text: Bedömning

text: Jag vill börja med att säga att min granskning har varit inriktad på husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: . Granskningen har gällt dokumentationen av beslutet om husrannsakan, och inte hur verkställigheten av åtgärden ska dokumenteras. Vidare har min utgångspunkt varit ett kontroll- och rättssäkerhetsperspektiv. Det kan därför finnas andra aspekter som talar för att fler uppgifter än de som redovisas nedan behöver dokumenteras. Mina uttalanden omfattar inte heller beslut om husrannsakan som fattas av en domstol.

text: I dagens straffprocess är det en självklarhet att myndigheter och enskilda tjänstemän kan visa att de beslut som fattats är rättsligt grundade och har fog för sig. Det gäller inte minst tvångsmedelsbeslut, såsom en husrannsakan. Vidare förutsätter den demokratiska kontroll som bl.a. JO är satt att utföra att det finns fullgoda möjligheter att i efterhand granska de åtgärder som vidtagits. Det är en etablerad ordning att det av ett beslut om husrannsakan ska kunna utläsas vem som har fattat beslutet och när. Det ska också framgå var och för vilket ändamål som husrannsakan ska göras, och vad eller vem som ska eftersökas. Därutöver ska eventuella villkor och begränsningar anges. För det fall en polis eller annan tjänsteman har fattat beslutet på grund av fara i dröjsmål ska det framgå varför det brådskade med åtgärden. Om det finns flera grunder för beslutet ska samtliga anges. (Se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2022, version 5, JUNO, s. 698 f. och s. 713.)

text: Vidare ska det av beslutet, eller i vart fall av myndighetens handlingar i ärendet, framgå de omständigheter som beslutsfattaren lagt till grund för sin bedömning, t.ex. vad som föranlett att en viss person är skäligen misstänkt för ett brott. Om beslutsfattaren lägger någon ytterligare omständighet till grund för beslutet, som inte framgår av handlingarna i ärendet, måste det antecknas. För det fall omständigheterna inte anges i beslutet, underlättas en efterhandskontroll om det exempelvis lämnas en hänvisning till specifika handlingar eller anteckningar i ärendet (se protokollen från mina inspektioner av Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm, dnr 3559-2024 och Ekobrottsmyndigheten, Första ekobrottskammaren i Stockholm, dnr 8015-2024).

text: En särskild fråga är i vilken mån beslutsfattarens närmare överväganden om huruvida det funnits förutsättningar för en husrannsakan behöver redovisas. De förhållanden som råder då husrannsakan aktualiseras kan vara av varierande slag. Frågan får därför avgöras med hänsyn till hur situationen ter sig i det enskilda fallet. Typiskt sett bör överväganden dokumenteras när husrannsakan ska göras hos någon som inte är misstänkt för brottet, när ett barnperspektiv behöver anläggas (se t.ex. mitt beslut den 5 februari 2026, dnr 551-2025 och 1103-2025) eller när proportionalitetshänsyn av något annat skäl är särskilt framträdande. Intresset av en rättssäker och transparent handläggning kan naturligtvis medföra att även andra förhållanden talar för att överväganden bör dokumenteras. Övervägandena kan dokumenteras exempelvis i en promemoria, ett direktiv eller i ett fritextfält och behöver inte vara mer omfattande än vad omständigheterna föranleder. I normalfallet räcker det att beslutsfattaren kortfattat skriver ned de överväganden som han eller hon faktiskt har gjort. Om det finns särskilda föreskrifter som rör beslutet ska dessa givetvis följas (se t.ex.

text: ÅFS 2005:30

text: Jag inledde denna granskning i syfte att skapa en mer enhetlig ordning för dokumentationen av beslut om husrannsakan. Någon uttrycklig författningsreglering finns inte och uttalanden av t.ex. JO och i den juridiska litteraturen kan tolkas på olika sätt. Min utgångspunkt har ytterst varit enskildas intresse av att bli behandlade på ett lagenligt och i övrigt rättssäkert sätt samt att ge tillräckliga förutsättningar för en efterhandskontroll av t.ex. JO.

text: En husrannsakan innebär en begränsning i en grundlagsskyddad rättighet. Beslut som dokumenteras i enlighet med vad jag nu har uttalat är ägnade att tillgodose intressena bakom dokumentationsskyldigheten. En något mer utförlig dokumentation skulle i vissa enskilda fall kunna påverka skyndsamheten och effektiviteten i en brottsutredning. Enligt min mening vägs det dock upp av de positiva effekterna för förtroendet för de brottsutredande myndigheterna och deras verksamhet som dokumentationen medför.

text: Särskilt mot denna bakgrund ser jag positivt på Åklagarmyndighetens pågående översyn av föreskriften om dokumentation av straffprocessuella tvångsmedel och det utvecklingsarbete som Tullverket har initierat för att beslutsfattare på ett enklare sätt ska kunna dokumentera vad som legat till grund för ett beslut om husrannsakan.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


title: Uttalanden om vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör

sammanfattning: JO har på eget initiativ utrett vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör. Utgångspunkten för utredningen har ytterst varit enskildas intresse av att bli behandlade på ett lagenligt och i övrigt rättssäkert sätt samt att ge tillräckliga förutsättningar för en efterhandskontroll av t.ex. JO. JO konstaterar att det av beslutet om hämtning till förhör, eller i vart fall av myndighetens handlingar i ärendet, ska framgå de omständigheter som beslutsfattaren lagt till grund för sin bedömning, t.ex. vad som föranlett att det skäligen kunde befaras att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller att han eller hon med anledning av en kallelse skulle försvåra utredningen. Om beslutsfattaren lägger någon ytterligare omständighet till grund för beslutet, som inte framgår av handlingarna i ärendet, måste det antecknas. En särskild fråga är enligt JO i vilken mån beslutsfattarens närmare överväganden om huruvida det funnits förutsättningar för att hämta en person till förhör behöver redovisas. JO uttalar att frågan får avgöras med hänsyn till hur situationen ter sig i det enskilda fallet. Typiskt sett bör överväganden dokumenteras när hämtningen gäller en person som inte är misstänkt för brott, när ett barnperspektiv behöver anläggas eller när proportionalitetshänsyn av något annat skäl är särskilt framträdande.

text: Initiativet

text: I ett beslut den 12 juni 2025 uttalade jag mig om vilka krav som bör ställas på en åklagares dokumentation av anhållningsbeslut (JO 2025 s. 288, dnr 7836-2024 och 1656-2025). Jag konstaterade i beslutet bl.a. att det av rättssäkerhets- och legitimitetsskäl bör ställas högre krav på dokumentationen av ett anhållningsbeslut än vad som dittills gällt.

text: Jag har därefter beslutat att utreda vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: respektive hämtning till förhör. I detta beslut behandlas frågan om dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör. Dokumentationen av ett beslut om husrannsakan enligt

text: rättegångsbalken

text: behandlas i JO:s ärende med dnr 6533-2025.

text: Utredning

text: Inriktningen av JO:s utredning JO uppmanade Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten, Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Tullverket och Kustbevakningen att yttra sig och redovisa relevant rättslig reglering samt sin bedömning av vilka krav som bör ställas på dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör. Redovisningen skulle särskilt beröra dokumentationen av de omständigheter som lagts till grund för tvångsåtgärden men även andra rekvisit för hämtning till förhör skulle belysas i fråga om dokumentation.

text: Myndigheternas yttranden

text: Åklagarmyndigheten

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren AA) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Det finns inga generella regler i RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.] om dokumentation av tvångsmedelsbeslut fattade av åklagare. Som framgår ovan [i redogörelsen för den rättsliga regleringen, här utelämnad, JO:s anm.] är detta främst motiverat av åklagarens roll och funktion i det straffprocessuella systemet. Av hänsyn främst till den enskildes rättssäkerhet har lagstiftaren dock ställt upp vissa krav på dokumentation, som dock främst tar sikte på frihetsberövanden. Härutöver har lagstiftaren överlämnat åt Åklagarmyndigheten att meddela de föreskrifter, allmänna råd och övriga riktlinjer och anvisningar som behövs för att uppnå enhetlighet och följdriktighet vid åklagarnas rättstillämpning. I ÅFS [Åklagarmyndighetens författningssamling, JO:s anm.] 2005:30 har Åklagarmyndigheten meddelat föreskrifter om dokumentation av tvångsmedel. Av föreskrifterna framgår att beslut om tvångsmedel ska dokumenteras av beslutsfattande åklagare och att det ska framgå vem som har fattat beslutet, tidpunkten för beslutet och, i förekommande fall, vem som har varit föredragande i ärendet. Av dokumentationen ska framgå vilket tvångsmedel som beslutats, vilket brott som legat till grund för det och ändamålet med tvångsmedlet. Härutöver kan det, i enskilda fall, finnas behov av ytterligare dokumentation. Bland annat är det viktigt att eventuella villkor av beslutet framgår, exempelvis att beslutet förfaller om det inte verkställs inom en viss angiven kortare tid. Den som fattar beslut om tvångsmedel har ett övergripande ansvar för verkställigheten och beslutsfattaren bör därför vid behov komplettera beslutet med direktiv för hur verkställigheten ska genomföras. Om det uppstår oväntade situationer eller problem vid verkställandet ankommer det på den som verkställer beslutet att kontakta beslutsfattaren. JO har i flera beslut påtalat vikten av att en beslutsfattare dokumenterar de omständigheter som legat till grund för ett beslut om hämtning till förhör. Även riksåklagaren har i flera yttranden och tillsynsbeslut påtalat vikten av att bl.a. skälen och övervägandena för beslut om hämtning till förhör/tvångsmedel i vissa situationer dokumenteras i exempelvis tvångsmedelsblanketten i Cåbra [Åklagarväsendets ärendehanteringssystem för brottmål, JO:s anm.]. I vilka fall sådan mer utförlig dokumentation behövs och hur utförlig den då bör vara måste dock enligt min bedömning avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda ärendet. Dokumentationsbehovet bör i den delen inte sträcka sig längre än till sådana omständigheter som har varit av direkt betydelse för beslutsfattandet i det enskilda ärendet, exempelvis i situationer då överväganden kring ändamålsbehovs- och proportionalitetsprinciperna eller Barnkonventionen gör sig särskilt gällande. Det ökar även möjligheterna att i efterhand kunna följa ärendet.

text: De krav som enligt gällande rätt ställs på åklagarens skyldighet att dokumentera ett beslut om hämtning till förhör uppfyller enligt min bedömning de grundläggande krav på rättssäkerhet och legitimitet som bör ställas på dokumentation av tvångsmedelsbeslut. Eftersom behovet av ytterligare dokumentation varierar från fall till fall lämpar det sig enligt min uppfattning inte för tvingande reglering. Inom ramen för en nyligen initierad översyn av

text: ÅFS 2005:30

text: kommer jag dock att överväga att tydliggöra i vilka situationer det kan finnas behov av ytterligare dokumentation.

text: Ekobrottsmyndigheten

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören BB) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: JO har … i flera beslut anfört att det ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt är av stor vikt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant med bl.a. angivande av samtliga grunder för beslutet (se bl.a. JO 2009/10 s. 72 [dnr 1516-2007, JO:s anm.]). I nu aktuell remiss hänvisas också till ett JO-beslut den 12 juni 2025 (dnr 7836-2024 och 1656-2025), där JO anför bl.a. att åklagaren, vid beslut om anhållande, som ett minimum alltid bör ange vilka omständigheter […] som ligger till grund för brottsmisstanken och varför han eller hon anser att ett eller flera av de s.k. särskilda häktningsskälen föreligger. Samtidigt betonas att motiveringen kan vara relativt kortfattad. Hur utförlig dokumentationen bör vara av övriga förutsättningar för anhållningsbeslutet, exempelvis i fråga om proportionalitet och – i förekommande fall – varför det är av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar, får enligt vad som anförs i beslutet avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. I beslutet hänvisar JO också till legitimitetsskäl och betonar särskilt vikten av att kontroll i efterhand inte får försvåras eller omöjliggöras på grund av bristfällig dokumentation (med hänvisning till fler uttalanden av JO i samma fråga). Ekobrottsmyndigheten instämmer givetvis i att det är viktigt att det i efterhand kan göras en ändamålsenlig granskning av myndighetens beslut om tvångsmedel. Det gäller även beslut om … hämtning till förhör. Frågan är hur en granskning i efterhand kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt och om ett utökat dokumentationskrav (särskilt mot bakgrund av JO:s uttalanden att redogörelsen av åklagarens överväganden skulle kunna vara relativt kortfattade) bättre kan tillgodose behovet av underlag för en sådan granskning. Åklagares beslut om tvångsmedel fattas i olika situationer och i olika skeden av en förundersökning. Besluten fattas ibland direkt i ärendehanteringssystemet Cåbra och ibland registreras de i efterhand. Inom ramen för Åklagarmyndighetens verksamhet fattas beslut om tvångsmedel ofta i samband med jourverksamhet (inklusive den s.k. dagjouren). Vid Ekobrottsmyndigheten ser verksamheten typiskt sett annorlunda ut och beslut om tvångsmedel fattas oftast inför ett i förväg planerat tillslag (även om det också vid Ekobrottsmyndigheten fattas mer brådskande beslut). Tvångsmedelsanvändning vid Ekobrottsmyndigheten kan alltså många gånger planeras och beslutas med beaktande av kända och dokumenterade omständigheter. Det betyder att proportionalitet och hänsyn vägs in tidigt i beslutsprocessen. Vilka överväganden åklagaren dokumenterar i beslut om … hämtning till förhör varierar, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. När åklagare vid Ekobrottsmyndigheten fattar beslut om tvångsmedel finns därmed i regel skriftligt underlag i ärendet. Detta skriftliga underlag kan vara mer eller mindre omfattande och även kompletteras av muntlig information. I vissa fall finns dock inte någon skriftlig information alls att tillgå, utan åklagaren får endast en muntlig föredragning. Underlag som helt eller delvis presenteras muntligen dokumenteras för att kunna granskas i efterhand. Rutinen i dag är att åklagaren antecknar omständigheter av betydelse som presenterats muntligt i

text: fritextfältet i den digitala tvångsmedelsblanketten. De åklagare som leder förundersökningar av mer omfattande karaktär fattar normalt sett tvångsmedelsbeslut i det egna ärendet. Som framgår ovan varierar situationerna vid beslutsfattandet gällande tvångsmedel. En granskning av om … ett beslut om hämtning till förhör varit rättsligt grundat och haft fog för sig bör ske med utgångspunkt i samtliga omständigheter som varit tillgängliga för beslutsfattaren vid beslutstillfället. Detta är av särskild vikt eftersom åklagaren vid beslutet även ska beakta omständigheter som talar mot att åtgärden ska vidtas. För säkerställande av en ändamålsenlig granskning i efterhand (av t.ex. JO) bör enligt Ekobrottsmyndighetens mening därför krävas att det av dokumentationen framgår vad som har beslutats och hur genomförande ska ske, vilket brott som beslutet grundas på samt vem som har fattat beslutet och när. Av ärendet i dess helhet bör det framgå vilket underlag som beslutsfattaren hade vid beslutstidpunkten, så att det går att göra en granskning i efterhand baserat på samma underlag. I ovan nämnda beslut från juni 2025 redogör JO för en inspektion vid Ekobrottsmyndighetens första ekobrottskammare i Stockholm som gjordes i november 2024 (dnr 8015-2024). JO anmärker i beslutet på att han, för att kunna bedöma riktigheten i beslut om anhållande i frånvaro, varit tvungen att ta del av all dokumentation i ärendet. Enligt Ekobrottsmyndighetens mening föreligger det dock ingen motsättning mellan detta och möjligheten att bedöma riktigheten av ett beslut. Tvärtom är en granskning där JO tar del av åklagarens beslutsunderlag i dess helhet, enligt Ekobrottsmyndighetens mening, ur rättssäkerhetssynpunkt att föredra framför en ordning där endast en förhållandevis kort och i vissa fall hastigt nedskriven beslutsmotivering granskas. Detta gäller inte endast när beslutet har behövt fattas i ett brådskande läge, utan även i mer omfattande och komplicerade utredningar som pågått under viss tid. Även i sådana utredningar (som inte sällan förekommer vid Ekobrottsmyndigheten) kan det vara svårt att … skriva ned en kort och koncis sammanfattning som ger en rättvis bild av utredningsläget och de närmare överväganden som ligger till grund för åklagarens beslut. Det bör inte heller krävas att beslutsfattaren skriftligen redovisar hur denne har värderat de olika delarna som ingått i underlaget, vilket kan vara mycket omfattande, eller om denne har ansett att vissa delar i underlaget varit av särskild betydelse för det beslut som fattats (jfr domskäl).

text: Polismyndigheten

text: Polismyndigheten (juristen CC) redogjorde – efter att bl.a. samtliga polisregioner och Nationella operativa avdelningen beretts tillfälle att lämna synpunkter – i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Beslut om hämtning är en sådan åtgärd under förundersökningen som ska dokumenteras enligt 20 § FUK [förundersökningskungörelsen, JO:s anm.]. Vad som ska dokumenteras i beslutet är dock inte närmare reglerat. Som framgår av refererade uttalanden ovan [i Polismyndighetens redogörelse för den rättsliga regleringen, utelämnad här, JO:s anm.] bör de omständigheter som ligger till grund för beslutet anges. Det är naturligtvis viktigt av rättssäkerhetsskäl att tvångsåtgärder dokumenteras noggrant. Detta är särskilt viktigt vid intrång i enskildas integritet, vilket ett beslut om hämtning till förhör innebär. Utförlig och tydlig dokumentation möjliggör också en senare kontroll av beslutets rättsenlighet. Polismyndigheten ser att det i vissa situationer – exempelvis när beslut om hämtning till förhör rör annan än misstänkt – kan föreligga skäl att dokumentera ärendet mer utförligt än vad som annars följer av gällande dokumentationsskyldighet. Detta för att säkerställa rättssäkerhet, transparens och

text: möjlighet till efterhandskontroll. Denna möjlighet finns i Durtvå [Polismyndighetens anmälnings- och utredningssystem, JO:s anm.] genom bl.a. fritextfält. Polismyndigheten anser att nuvarande reglering är väl avvägd och ser inte att ytterligare krav på dokumentation bör ställas. Det är dock naturligtvis viktigt att de nu gällande kraven efterlevs i praktiken. Polisregion Väst har pekat på att det kan finnas brister i … Durtvå och det är givetvis något som i så fall behöver åtgärdas. Polismyndigheten anser dock inte att det finns skäl att kräva att samtliga omständigheter tas med i beslutet, utan det bör räcka att informationen finns sparad i systemet (jfr JO:s beslut den 12 juni 2025, dnr

text: och

text: ). Sammanfattningsvis anser Polismyndigheten att nuvarande reglering gällande dokumentation är ändamålsenliga och tillräckliga ur ett rättssäkerhetsperspektiv.

text: Säkerhetspolisen

text: Säkerhetspolisen (chefsjuristen DD) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: För Säkerhetspolisens egen del finns inget behov av att ha några andra krav än vad som gäller idag avseende dokumentation av tvångsmedelsbesluten. Det går utmärkt bra och dessutom snabbt att i varje läge ta till sig innehållet i dokumentationen och förstå omständigheterna och den rättsliga bedömningen som ligger bakom besluten. Myndigheten har inte heller uppfattat att det finns några sådana behov hos åklagare eller försvarare. Mot den bakgrunden är det också myndighetens uppfattning att en kontroll av tvångsmedelsbesluten i efterhand inte kräver förändringar i dokumentationskraven. En efterhandskontroll kräver ett djupare studium av t.ex. omständigheterna i ärendet än vad som är rimligt att dokumentera i själva tvångsmedelsbeslutet. I sammanhanget kan även nämnas att JO har t.ex. tidigare funnit att när omständigheter till grund för en husrannsakan gått att utläsa av handlingar i ärendet har detta underlag varit tillräckligt för att bedöma om det funnits lagstöd för åtgärden (Protokoll från inspektion av Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm den 29–30 maj 2024 dnr 3559-2024). Sammanfattningsvis är det Säkerhetspolisens uppfattning att de uppgifter som redovisas i aktuella tvångsmedelsbeslut tillsammans med övriga handlingar är fullt tillräckliga i dokumentationshänseende. Ytterligare krav behöver inte ställas.

text: Tullverket

text: Tullverket (överdirektören EE) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Tullverket konstaterar att beslutsfattaren har möjlighet att anteckna grunden för sitt beslut i den särskilda blankett som är framtagen inom myndigheten. Beslutsfattaren kan härutöver även ange andra överväganden kring beslutet i en promemoria när det finns ett behov av det. När det gäller utformning av beslut om hämtning till förhör så motsvarar förfarandet enligt Tullverket de krav som kan ställas på dokumentationen. I syfte att förenkla förfarandet ytterligare för beslutsfattare inom Tullverket så initierar myndigheten i samband med detta ärende ett arbete för att kunna föra in anteckningar kring andra rekvisit för hämtning till förhör direkt i den särskilda blanketten.

text: Kustbevakningen

text: Kustbevakningen (chefsjuristen FF) redogjorde i yttrandet för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Det kan konstateras att regleringen om hämtning till förhör är relativt komplex i den meningen att olika befattningshavare (undersökningsledare respektive förhörsledare) kan fatta beslut om hämtning men på olika grunder. Vidare följer att det gäller olika regler beroende på vilken roll den hämtade har i förundersökningen samt hur långt det är mellan den hämtade och förhörsplatsen. Redan det faktum att regleringen ger möjlighet till flera olika typer av hämtning till förhör ställer krav på att man i efterhand måste kunna avgöra vilken reglering som tillämpats i det enskilda fallet. Kustbevakningen delar den bedömning som JO fört fram gällande dokumentationskrav avseende anhållningsbeslut i JO 7836-2024 respektive JO 1656-2025. Även när det gäller beslut om hämtning till förhör bör det således ställas krav på beslutsfattaren att alltid ange vilka omständigheter som ligger till grund för beslutet och varför han eller hon anser att rekvisiten för den aktuella ”hämtningstypen” är uppfyllda i det enskilda fallet.

text: Rättslig reglering

text: I beslutet om dokumentationen av ett anhållningsbeslut redogjorde jag för syftet med dokumentation av tvångsmedel och varför det ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är av så stor vikt. Jag hänvisar till det avsnittet.

text: Hämtning till förhör under en förundersökning regleras i

text: 23 kap. 7 § rättegångsbalken

text: , RB. Enligt lagtexten kan hämtning aktualiseras i tre olika situationer. Den första gäller att förhörspersonen har kallats till ett förhör men inte inställt sig till det. För det andra kan hämtning under vissa förutsättningar användas, utan föregående kallelse, om det skäligen kan befaras att den som ska höras inte skulle följa en kallelse eller att personen skulle försvåra utredningen om han eller hon fick kännedom om det planerade förhöret. Den tredje situationen där hämtning får användas är om åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Hämtning till förhör av den som ska höras som vittne eller annars utan att vara misstänkt för brott bör äga rum endast när det föreligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd (se även 6 § andra stycket förundersökningskungörelsen, FUK).

text: Vid ett beslut om hämtning till förhör ska alla de grundläggande principerna för tvångsmedelsanvändning, såsom ändamåls-, proportionalitets- och behovsprinciperna, beaktas.

text: Utgångspunkten är att ett beslut om hämtning ska fattas av den som leder förundersökningen. I undantagsfall, framför allt i brådskande situationer, får en förhörsledare besluta om hämtning. (Se 6 § första stycket FUK.)

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollet finns i förundersökningskungörelsen. Av 20 § FUK framgår bl.a. att beslut om

text: uppgifter som rör användning av tvångsmedel ska antecknas i förundersökningsprotokollet.

text: Ett beslut om hämtning till förhör är alltså en sådan åtgärd under förundersökningen som ska dokumenteras (se även t.ex.

text: ÅFS 2005:30

text: ). Det är beslutsfattaren som ska dokumentera beslutet. Samtliga omständigheter som har legat till grund för beslutet ska anges. (Se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2022, version 5, JUNO, s. 231 med där angivna hänvisningar.)

text: JO har i flera fall funnit brister i dokumentationen av ett beslut om hämtning till förhör, t.ex. när det gäller vilka omständigheter som har legat till grund för beslutet (se bl.a. JO 1988/89 s. 47, dnr

text: m.fl. och mina beslut den 9 januari 2020, dnr 239-2018, den 14 oktober 2020, dnr 7674-2018, den 15 april 2021, dnr 1451-2019, och den 19 oktober 2022, dnr 5081-2020, samt protokollet från JO:s inspektion av Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Sundsvall, dnr 1595-2017). Det är inte ovanligt att omständigheter som har legat till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO inlett en utredning, vilket naturligtvis är oacceptabelt (se t.ex. JO 2018/19 s. 415, dnr

text: Bedömning

text: Jag vill börja med att säga att min granskning har varit inriktad på dokumentationen av beslutet om hämtning till förhör, och inte hur verkställigheten av åtgärden ska dokumenteras. Vidare har min utgångspunkt varit ett kontroll- och rättssäkerhetsperspektiv. Det kan därför finnas andra aspekter som talar för att fler uppgifter än de som redovisas nedan behöver dokumenteras.

text: I dagens straffprocess är det en självklarhet att myndigheter och enskilda tjänstemän kan visa att de beslut som fattats är rättsligt grundade och har fog för sig. Det gäller inte minst tvångsmedelsbeslut, såsom hämtning till förhör. Vidare förutsätter den demokratiska kontroll som bl.a. JO är satt att utföra att det finns fullgoda möjligheter att i efterhand granska de åtgärder som vidtagits. Det är en etablerad ordning att det av ett beslut om hämtning till förhör ska framgå vem som har fattat beslutet och när. Om beslutsfattaren anser att hämtningen ska genomföras på ett visst sätt eller med några begränsningar, måste det anges (se t.ex. mitt beslut den 14 oktober 2020, dnr 7674-2018). Har en förhörsledare fattat beslutet ska det framgå varför åtgärden brådskade.

text: Vidare ska det av beslutet, eller i vart fall av myndighetens handlingar i ärendet, framgå de omständigheter som beslutsfattaren lagt till grund för sin bedömning, t.ex. vad som föranlett att det skäligen kunde befaras att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller att han eller hon med anledning av en kallelse skulle försvåra utredningen. Om beslutsfattaren lägger någon ytterligare omständighet till grund för beslutet, som inte framgår av handlingarna i ärendet, måste det antecknas. För det fall omständigheterna inte anges i beslutet,

text: underlättas en efterhandskontroll om det exempelvis lämnas en hänvisning till specifika handlingar eller anteckningar i ärendet (se protokollen från mina inspektioner av Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm, dnr 3559-2024 och Ekobrottsmyndigheten, Första ekobrottskammaren i Stockholm, dnr 8015-2024).

text: En särskild fråga är i vilken mån beslutsfattarens närmare överväganden om huruvida det funnits förutsättningar för att hämta en person till förhör behöver redovisas. De förhållanden som råder då hämtning till förhör aktualiseras kan vara av varierande slag. Frågan får därför avgöras med hänsyn till hur situationen ter sig i det enskilda fallet. Typiskt sett bör överväganden dokumenteras när hämtningen gäller en person som inte är misstänkt för brott, när ett barnperspektiv behöver anläggas (se t.ex. mitt beslut den 5 februari 2026, dnr 551-2025 och 1103-2025) eller när proportionalitetshänsyn av något annat skäl är särskilt framträdande. Intresset av en rättssäker och transparent handläggning kan naturligtvis medföra att även andra förhållanden talar för att överväganden bör dokumenteras.

text: Övervägandena kan dokumenteras exempelvis i en promemoria, ett direktiv eller i ett fritextfält och behöver inte vara mer omfattande än vad omständigheterna föranleder. I normalfallet räcker det att beslutsfattaren kortfattat skriver ned de överväganden som han eller hon faktiskt har gjort. Om det finns särskilda föreskrifter som rör beslutet ska dessa givetvis följas (se t.ex.

text: ÅFS 2005:30

text: Jag inledde denna granskning i syfte att skapa en mer enhetlig ordning för dokumentationen av beslut om hämtning till förhör. Någon uttrycklig författningsreglering finns inte och uttalanden av t.ex. JO och i den juridiska litteraturen kan tolkas på olika sätt. Min utgångspunkt har ytterst varit enskildas intresse av att bli behandlade på ett lagenligt och i övrigt rättssäkert sätt samt att ge tillräckliga förutsättningar för en efterhandskontroll av t.ex. JO.

text: Hämtning till förhör innebär en begränsning i en grundlagsskyddad rättighet. Beslut som dokumenteras i enlighet med vad jag nu har uttalat är ägnade att tillgodose intressena bakom dokumentationsskyldigheten. En något mer utförlig dokumentation skulle i vissa enskilda fall kunna påverka skyndsamheten och effektiviteten i en brottsutredning. Enligt min mening vägs det dock upp av de positiva effekterna för förtroendet för de brottsutredande myndigheterna och deras verksamhet som dokumentationen medför.

text: Särskilt mot denna bakgrund ser jag positivt på Åklagarmyndighetens pågående översyn av föreskriften om dokumentation av straffprocessuella tvångsmedel och det utvecklingsarbete som Tullverket har initierat för att beslutsfattare på ett enklare sätt ska kunna dokumentera vad som legat till grund för ett beslut om hämtning till förhör.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.