title: Klagomål angående oklara roller vid tillämpningen av bestämmelser om offentlighetsprincipen m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan den 5 juni 2001 begärde AA, Kristianstadsbladet, att JO skulle granska frågor rörande Kristianstads kommuns handläggning av ett ärende om handlingsutlämnande. Han anförde att han hade begärt att få ta del av allmänna handlingar hos kommunstyrelsen och att hans begäran hade besvarats både av ett kommunalt bolag och av styrelsen. Enligt AA var deras roller oklara när det gällde tillämpningen av offentlighetsprincipen. AA uppgav vidare bl.a. följande.

text: I en skrivelse den 26 mars 2001, ställd till ekonomikontoret i Kristianstads kommun, begärde han att få ta del av dels samtliga hyresavtal som det kommunala bolaget Kristianstads Industribyggnads AB (KIAB) hade tecknat med två företag angående en fastighet, dels det avtal som KIAB och säljaren tecknat då KIAB köpte samma fastighet och dels de avtal som tecknats med entreprenörer för om-, till- och nybyggnation på fastigheten åren 1996–2000. I AA:s skrivelse angavs att han begärde att handlingarna utan dröjsmål skulle skickas via telefax till honom. I ett beslut den 27 mars avslog KIAB hans begäran om att få ta del av hyresavtalen. Eftersom AA inte hade begärt ut några handlingar från KIAB accepterade han inte beslutet. En tjänsteman hos kommunen fattade därför den 28 mars ett nytt beslut varigenom kommunstyrelsen instämde i bolagets beslut. AA överklagade beslutet till kammarrätten. I kommunstyrelsens beslut den 28 mars behandlades endast frågan om utlämnande av hyresavtalen. De övriga begärda handlingarna lämnades dock inte ut, trots påstötningar. I en skrivelse den 11 april meddelade en tjänsteman vid kommunens ekonomikontor vart AA skulle vända sig för att ta del av dessa handlingar. AA hade vid tiden för anmälan ännu inte fått del av handlingarna. – Kommunen hade uppgett att KIAB har sitt kansli på kommunens ekonomikontor och att arbetet i bolaget sköts av kommunens tjänstemän på ideell basis.

text: Till anmälan fogades kopior av handlingar i ärendet.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Kristianstads kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade framförts i anmälan. I remissen angavs att

text: remissyttrandet även skulle behandla frågan hur det säkerställs att bolagets handlingar hålls åtskilda från kommunens handlingar, med avseende på vilket organ – kommunen eller bolaget – som skall pröva en begäran om utlämnande av handlingar.

text: Kommunstyrelsen beslutade att som sitt yttrande anta ett av kommunledningskontoret upprättat yttrande vari anfördes bl.a. följande (bilagorna uteslutna här).

text: Med anledning av remissen får kommunledningskontoret efter samråd med ekonomikontoret, mark- och exploateringskontoret och C4 Teknik anföra följande. Kommunen bekräftar till en början, att skulle AA:s beskrivning av händelseförloppet i det aktuella ärendet vara riktig, strider kommunens handläggning i vart fall mot skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . På JO:s anmodan har kommunstyrelsen låtit utreda handläggningen, varvid framkommit följande. Det vitsordas vad som i anmälan till JO uppgivits beträffande beslutet av KIAB att hemligstämpla ifrågavarande hyresavtal för fastigheten L 4 i Kristianstad med stöd av 6 kap. 1 § sekretesslagen. KIAB:s beslut är undertecknat av vd BB, tillika kommunstyrelsens ordförande, med kontrasignation av CC. Det är riktigt, att AA:s framställning om att få ta del av handlingarna formellt gjordes till ekonomikontoret, eftersom han sannolikt med sin kännedom om KIAB:s kansli, förmodade att handlingarna också förvarades där. AA fick därför KIAB:s avslagsbeslut som svar på sin framställning. Efter att ha uttryckt sitt missnöje över den enligt hans mening felaktiga hanteringen av ärendet, erhöll han dagen därpå via fax ekonomikontorets med KIAB:s dito överensstämmande beslut, tecknat på baksidan av KIAB:s beslutshandling. Av tidsbesparingsskäl gjordes det på detta sätt, men det var ingen tvekan om att kommunstyrelsen eller ekonomikontoret till alla delar hade samma uppfattning som KIAB. Det ska tilläggas, att kommunstyrelsen givetvis gjorde en självständig sekretessbedömning. Sekretessen omfattade endast hyresavtalen, ej övriga begärda handlingar, vilka dessutom i alla delar inte fanns tillgängliga på ekonomikontoret utan på kommunens mark- och exploateringskontor samt den tekniska förvaltningen C4 Teknik. Anledningen till denna uppdelning kommenteras senare i yttrandet. Tyvärr kan missförstånd ha uppstått inom kommunen, då berörda tjänstemän till en början haft uppfattningen, att AA redan erhållit begärda allmänna handlingar. Enligt mark- och exploateringskontoret har köpeavtalen faxats till AA omgående på dennes begäran. Kopia av faxskrivelsen bifogas yttrandet. Vad gäller entreprenadhandlingarna hänvisades AA i samma fax till C4 Tekniks projektavdelning, där dessa handlingar skulle finnas. – – –

text: Vad gäller KIAB:s verksamhet anför kommunstyrelsen följande. På kommunens ekonomikontor finns en kommunalt anställd tjänsteman som sköter det löpande ekonomiadministrativa arbetet för KIAB:s räkning. I denne tjänstemans rum finns räkenskapsmaterial i pärmar, väl avskilt från kommunens räkenskapsmaterial. Det finns också ett eget ekonomisystem för KIAB, likaväl som arbetsmaterialfiler i såväl Word som Excel. Vad gäller betalningarna av KIAB:s fakturor görs detta över kommunens postgirokonto med en spegling av dessa betalningar som ett avräkningskonto mellan kommunen och KIAB. På ekonomikontoret förvaras också normalt KIAB:s hyreskontrakt som underlag till hyresdebiteringar. Dock finns inte alltid de entreprenörsavtal, som upphandlas av C4 Tekniks projektavdelning, då de kan vara av så teknisk art, med kartmaterial m m, att de passar bättre att förvaras på C4 Teknik eller på kommunens mark- och exploateringskontor.

text: KIAB:s revisorer har ej haft några anmärkningar eller andra här relevanta synpunkter på bolagets administration under de år, som bolaget bedrivit verksamheten på angivet sätt. AA kommenterade remissyttrandet.

text: I beslut den 30 oktober 2002 anförde JO Berggren bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Klagomålen angående oklara roller vid tillämpningen av bestämmelserna om offentlighetsprincipen AA har i sin anmälan framfört att kommunens och KIAB:s roller var oklara i fråga om tillämpningen av bestämmelserna om offentlighetsprincipen.

text: Av utredningen framgår att de allmänna handlingar som hör till KIAB förvaras hos olika förvaltningar inom kommunen. Var och en av de kommunala nämnderna liksom KIAB är emellertid skilda rättssubjekt, som var för sig är att anse som en myndighet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Registreringsskyldigheten i fråga om allmänna handlingar åligger den myndighet till vilken en handling har kommit in eller där den har upprättats. Sålunda måste det genom registreringen av de allmänna handlingarna framgå vilka handlingar som hör till respektive myndighet (se

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: ). Det är också av stor betydelse att det vid förvaringen av handlingar säkerställs att bolagets handlingar hålls åtskilda från t.ex. kommunstyrelsens handlingar, så att en sammanblandning inte sker. Detta gäller i synnerhet om handlingarna innehåller uppgifter som omfattas av sekretess eller om det förekommer att vissa allmänna handlingar, med tillämpning av bestämmelserna i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: , inte registreras utan hålls ordnade på annat sätt. Vad som framkommit genom utredningen ger inte tillräckligt underlag för en bedömning av huruvida hanteringen inom kommunen av allmänna handlingar hos KIAB tillfredsställer de nyss angivna kraven. Jag går inte vidare i den saken utan lämnar frågan med dessa allmänna uttalanden samt med det tillägget att en framställning om utlämnande av handlingar naturligtvis skall prövas hos den myndighet dit framställningen har riktats.

text: Handläggningen av begäran om handlingsutlämnande Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Genom beslutet den 28 mars 2001 prövade kommunstyrelsen frågan om utlämnande av de hyresavtal som AA hade begärt i skrivelsen den 26 mars 2001. Av remissyttrandet framgår att de övriga begärda handlingarna inte fanns tillgängliga vid ekonomikontoret. Däremot fanns några av dem på mark- och exploateringskontoret, som är en förvaltning som lyder under kommunstyrelsen. Det har därmed ålegat kommunstyrelsen att skyndsamt pröva AA:s begäran om att få ta del av dessa handlingar och att, om handlingarna bedömdes vara offentliga, översända dem till honom. Enligt kommunstyrelsen har mark- och exploateringskontoret skickat handlingarna till AA via telefax och i samband därmed även hänvisat honom vidare till en annan förvaltning inom kommunen, C4 Teknik, för utfående av de återstående begärda handlingarna. AA har för sin del gjort gällande att han inte fått några handlingar från mark- och exploateringskontoret. Jag finner inte skäl att ytterligare utreda vad som förekommit vid handläggningen av AA:s framställning om handlingsutlämnande. Av utredningen kan jag dock i vart fall dra den slutsatsen att kommunstyrelsens handläggning inte skett med den skyndsamhet som föreskrivs i TF. – – –

text: Med dessa delvis kritiska uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)

publisher: Justitieombudsmannen

title: Placering av intagna i avskildhet m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 15 april 2008, mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje anförde AA bl.a. följande. Sedan en intagen utan grund placerats i avskildhet bestämde sig övriga intagna för att arbetsvägra. Det ledde till att samtliga intagna på avdelningen placerades i avskildhet. Under tiden som de var avskildhetsplacerade var de intagna bl.a. förhindrade att sköta sin personliga hygien.

type: stycke

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal inhämtades och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. Myndigheten anmodades att särskilt belysa avskildhetsplaceringarnas utsträckning i tiden och tidsutdräkten mellan beslut om placering i avskildhet och förhör med den intagne. I sitt remissvar anförde myndigheten (Region Stockholm, regionchefen BB) i huvudsak följande.

text: – – – Underlag till remissvar har inhämtats från anstalten Norrtälje vari kriminalvårdschefen CC efter föredragning av kriminalvårdsinspektör DD samt EE framfört i huvudsak följande avseende det aktuella händelseförloppet. Kollektiv arbetsnedläggelse är en ordningsstörning som anstalten ser mycket allvarligt på. Berörda avdelningar avskildes så länge intagna hotade ordning och säkerhet genom vägran att följa anvisningar. Genom personalförstärkning möjliggjordes för intagna att utspisa frukost gemensamt och duscha varje morgon. Möjlighet till dusch, promenad och besök begränsades övrig tid på grund av resursoch säkerhetsskäl. Även under helgen kunde intagna, tack vare personalförstärkning, i stort sett åtnjuta normala driftförhållanden. Utredningen i ärendet var inte beroende av förhör med intagna utan avsåg utrönande av huruvida intagna skulle följa meddelade anvisningar eller ej. I syfte att klarlägga detta tillfrågades varje intagen dagligen i anslutning till arbetets inledande om denne hade för avsikt att delta i anvisad programverksamhet eller ej. Samma fråga ställdes till avdelningarnas utsedda representanter. När de intagna var villiga att återgå till att följa anvisningar givna av personal hävdes avskildheten. Inledningsvis var två avdelningar (B och C) berörda av misskötsamheten varav huvuddelen av tiden fanns oro endast på avd C. Under hela processen inriktades

text: anstaltens arbete mot kommunikation med de intagna i syfte att så snabbt som möjligt återgå till normala driftförhållanden. Avskildheten bestod således från arbetets början ca kl. 8.30 till gemensamhetens avslutande kl. 20.00 varje dag då normal nattvila vidtog. Syfte med att de intagna skullevara inlåsta till normal inlåsningstid kl. 20.00 var att förhindra upptrappning från de intagnas sida eller spridning till andra avdelningar. Förloppet inleddes kl. 8.30 den 10 april 2008 och varade fram till den 14april avseende avdelning B, som då valde att följa meddelade anvisningar och återgick i normaldrift, och fram till den 17 april 2008 vad gällde avdelning C då även denna återgick i programverksamheten. Under helgen var de intagna dock placerade i gemensamhet då avskildhetsplaceringen upphörde kl. 15.00 den 11 april 2008. Genom att anstalten hade personalförstärkning under helgen kunde avskildhetsplaceringarna upphävas och de intagna kunde åtnjuta i stort sett normala driftförhållanden under helgen. Med hänsyn till den oro som förekommit så vidtog anstalten dock vissa försiktighetsåtgärder, bl.a. begränsades storleken på grupperna av intagna som hade promenad samtidigt.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 9 § (lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt; JO:s anm.) KvaL framkommer att en intagen skall rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonal lämnar honom. Genom

text: 12 §

text: KvaL regleras att en intagen är skyldig att delta i den verksamhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. Av

text: 17 §

text: KvaL framgår bl.a. att om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten i en anstalt får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra. Av

text: 2 kap. 5 §

text: i kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: , numera 2009:4, JO:s anm.) framgår att den intagne ska ha möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien. Av

text: 5 kap. 1 §

text: samma föreskrift framgår att ett tillfälligt avskiljande enligt17 § KvaL inte får pågå längre än vad som är nödvändigt för att den situation som orsakat avskiljandet ska kunna hanteras. Av allmänna råden till samma paragraf följer att ett tillfälligt avskiljande enligt

text: 17 §

text: KvaL förutsätter inte att den eller de som avskiljs kan knytas till de omständligheter som ligger till grund för beslutet. Avskiljande kan med stöd av

text: 17 §

text: KvaL ske av en hel avdelning vid hot eller allmän oro om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Avskiljande kan också ske på grund av omständigheter som inte har samband med de intagna; exempelvis om ordningen eller säkerheten inte kan upprätthållas på grund av att elektriciteten slagits ut. Ett avskiljande enligt

text: 17 §

text: KvaL bör normalt inte pågå under längre tid än några timmar eller något dygn. Ett avskiljande enligt17 § KvaL kan emellertid behöva följas av avskiljande av enskilda intagna enligt någon annan avskiljandegrund i KvaL. Den tidigare lydelsen av

text: 17 §

text: , före 1 april 2008, gav anstalten endast möjlighet att hålla de intagna avskilda om det var frågan om kollektiv arbetsvägran under programtid. Av förarbetena avseende

text: 17 §

text: i

text: prop. 2006/07:127

text: framgår att omskrivningen av paragrafen var för att ge anstalten utökade möjligheter till kollektivt avskiljande och att detta skulle kunna vara möjligt även under andra tider på dygnet än just under programtid.

text: Kriminalvårdens, region Stockholm, bedömning

text: Anstalten Norrtälje är en anstalt med hög grad av säkerhet. Även om de intagna inte anser att det föreligger någon oro eller anser sig våldsamma så uppstår givetvis en oro inom anstalten när två avdelningar kollektivt arbetsvägrar och på detta sätt

text: använder det som ett påtryckningsmedel mot anstalten att ändra sitt beslut rörande placering av en intagen. Att i den uppkomna situationen därför placera de intagna avskilda jml 17 § KvaL finner Kriminalvården nödvändigt. Anstalten har genom personalförstärkning under en kortare stund på morgonen låtit de intagna åtnjuta gemensamhet och möjlighet att besluta om de skulle återgå till arbetet. Avskildhetsplaceringarna upphörde i samband med helgen och de intagna återgick i huvudsak till normala driftsförhållanden. Detta renderade till att de intagna på avd B beslutade att återgå i arbete på måndag morgon. Av anstaltens yttrande framkommer att de intagna erbjöds dagligen en möjlighet att varje morgon duscha. Vidare vad gäller möjlighet till att handla i kiosken så framgår det av5 kap. 4 § i

text: KVFS 2008:3

text: att anstalten ska ge den intagne möjlighet att köpa varor genom kioskförsäljning. Det är dock inte reglerat något tidsintervall hur ofta eller när den möjligheten skall ges. Mot bakgrund därav finner inte Kriminalvården att det föreligger några skäl att kritisera anstalten att de underrådande omständigheter inte kunnat genomföra besök till kiosken. Regionen anser att anstalten har löst den uppkomna situationen på ett bra sätt där inga andra typer av incidenter uppstod och man har hela tiden haft en kommunikation med de intagna och på så sätt försökt lösa rådande förhållanden. Regionen ställer sig dock lite tveksam till – även om anstalten hävdar att det var nödvändigt – att ånyo placera de intagna på avdelning C jml 17 § KvaL från och med måndag morgon då de åter igen vägrade att gå till arbetet. Mot bakgrund av att avdelning B återgått i arbete så är det svårt att se att det var fråga om någon upptrappning och med hänsyn till att de intagna gått i gemensamhet under helgen är regionens uppfattning den att anstalten i vart fall kunnat låta avskildhetsplaceringen upphöra vid arbetstidens slut på dagen. Regionen har för avsikt att på kommande rättsvårdsmöte på anstalten diskutera erfarenheten av den aktuella händelsen.

text: AA har yttrat sig över remissvaret, varvid han bl.a. tillbakavisat påståendet att de intagna under sin avskildhetsplacering fick möjlighet att sköta sin personliga hygien.

text: I beslut den 27 oktober 2009 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 17 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt ska vistas tillsammans med andra intagna. På fritiden får den intagne i den utsträckning som han önskar vistas tillsammans med andra intagna. Enligt ett nytt fjärde stycke i 17 §, som trädde i kraft den 1 april 2008, får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i en anstalt.

text: Av utredningen i ärendet framgår att anstalten torsdagen den 10 april 2008, med stöd av 17 § kriminalvårdslagen, beslutade att placera samtliga intagna på två av anstaltens avdelningar, avdelning B och C, i avskildhet på grund av kollektiv arbetsvägran. Åtgärden bestod till dagen därpå kl. 15.00, då anstalten stängde sysselsättningen för helgen. Måndagen den 14 april 2008 fattade anstalten ett nytt beslut om att, på samma grund, åter placera de intagna på avdelning C i avskildhet.

text: Avskildhetsplaceringen varade fram till kl. 20.00, men under morgonen dagen därpå placerades de intagna på den avdelningen åter i avskildhet, fram till kl. 20.00. Onsdagen den 16 april 2008 fattades ett nytt beslut om att, åter på samma grund, placera de intagna på avdelning C i avskildhet. Åtgärden hävdes samma dag kl. 20.00.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheter har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att kommentera anstaltens beslut att med stöd av 17 § kriminalvårdslagen placera de intagna i avskildhet på grund av kollektiv arbetsvägran.

text: Av förarbetena till kriminalvårdslagen framgår att ett tillfälligt avskiljande enligt 17 § aldrig bör pågå längre än vad som är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen; normalt bör det inte handla om mer än några timmar eller något dygn (

text: prop. 2006/07:127 s. 22

text: ). I detta fall kom avskildhetsplaceringen av de intagna på avdelning C att beröra fem arbetsdagar i rad. Det framgår dock av utredningen att anstalten dagligen tillfrågade varje intagen om han var beredd att delta i anvisad verksamhet under dagen. Enligt min mening hanterade anstalten den uppkomna situationen på ett rimligt sätt. Jag finner ingen anledning till kritik i denna del.

text: Av utredningen framgår att förhör såvitt avser AA hölls den 20 april 2008, dvs. tio dagar efter det att han hade blivit placerad i avskildhet. Om en intagen placeras i avskildhet på grund av misstanke om misskötsamhet ska anstalten skyndsamt utreda det inträffade (9 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2008:3

text: , numera

text: KVFS 2009:4

text: ). Förhör bör därför hållas skyndsamt. Jag anser att så inte har skett i förevarande fall. Kriminalvården kan inte undgå kritik.

text: Kriminalvården har tillbakavisat AA:s uppgift om att de intagna under tiden i avskildhet inte gavs möjlighet att dagligen sköta sin hygien. I denna del står således ord mot ord. Jag finner det inte meningsfullt med ytterligare utredningsåtgärder. Jag kan därför endast konstatera att det som framkommit i denna del inte utgör grund för kritik från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket som inte rättat sig efter en dom i en överinstans

sammanfattning: AA skulle enligt ett lagakraftvunnet beslut utvisas. I en därefter meddelad dom konstaterade en migrationsdomstol att hon hade uppehållsrätt i Sverige. Migrationsverket vidhöll att hon trots detta skulle utvisas. Motiveringen var att domen var felaktig och att den inte heller vunnit laga kraft. Migrationsverket kritiseras för att inte ha respekterat reglerna om uppehållsrätt och därigenom ha äventyrat enskilds rätt samt för sitt förhållningssätt gentemot överinstansens dom.

text: Bakgrund och utredning

text: Den 8 november 2005 ansökte den mongoliska medborgaren AA om uppehållsoch arbetstillstånd i Sverige. Migrationsverket avslog ansökan den 6 juli 2006 och beslutade därvid även att AA skulle utvisas ur Sverige. Utvisningsbeslutet vann laga kraft den 27 juni 2007.

text: Den 17 september 2008 lämnade AA in en ansökan om uppehållskort till Migrationsverket. Ansökan grundade sig på anknytningen till hennes make, en spansk medborgare med vilken hon hade ingått äktenskap den 30 juni 2008. Maken hade levt i Sverige sedan 1978 och haft permanent uppehållstillstånd sedan 1980.

text: Samma dag som AA lämnade in sin ansökan om uppehållskort beslöt Migrationsverket att avbryta verkställigheten av utvisningsbeslutet. Den 17 september 2009 avslog verket ansökan om uppehållskort med motiveringen att AA inte hade uppehållsrätt i Sverige. Verket beslöt även att ”inte fortsätta avbryta verkställigheten av utvisningsbeslutet”.

text: AA överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen. Hon yrkade att domstolen skulle fastställa att hon hade uppehållsrätt och därefter återförvisa målet till Migrationsverket för en korrekt bedömning av hennes rätt till uppehållskort. I domen, som meddelades den 31 mars 2010 och grundades på Migrationsöverdomstolens prejudikat

text: MIG 2008:34

text: , angavs följande: Migrationsdomstolen avvisar överklagandet i den del det gäller uppehållskort men bifaller överklagandet i övrigt och förklarar att AA har uppehållsrätt i Sverige.

text: Den 6 april 2010 ansökte AA om inhibition av verkställigheten av utvisningsbeslutet. Migrationsverket avslog hennes begäran genom beslut den 7 och 8 april 2010. Motiveringen löd:

text: Migrationsverket anser inte att AA har uppehållsrätt i Sverige. [– – –] Att migrationsdomstolen i en dom ansett annorlunda föranleder inte Migrationsverket att göra en annan bedömning. Domen från migrationsdomstolen har vidare inte vunnit laga kraft.

text: Besluten kunde inte överklagas.

text: Den 19 april 2010 överklagade Migrationsverket domen och yrkade att Migrationsöverdomstolen skulle meddela prövningstillstånd. Överklagandet var inriktat på domstolens tidigare prejudikat,

text: MIG 2008:34

text: , som enligt verket behövde förtydligas. Den 26 augusti 2010 beslöt Migrationsöverdomstolen att inte meddela prövningstillstånd. Migrationsdomstolens dom vann därmed laga kraft. Den 30 augusti 2010 ställde Migrationsverket in verkställigheten av utvisningsbeslutet.

text: Kort efter att Migrationsverket hade avslagit AA:s ansökningar om inhibition anmälde AA:s ombud BB Migrationsverket och vissa tjänstemän där till JO. Klagomålet avsåg att verkställigheten av utvisningsbeslutet hade fortsatt trots att migrationsdomstolen fastställt att AA hade uppehållsrätt i Sverige. Enligt BB hade tjänstemännen genom sitt agerande gjort sig skyldiga till tjänstefel.

text: Migrationsverket anmodades att yttra sig. Verket inkom, genom generaldirektör CC, med ett yttrade. I yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: Den bakgrund som BB redovisat i sin anmälan till JO är, såvitt avser historiken, riktig. Migrationsverket är emellertid av den uppfattningen att AA inte har någon uppehållsrätt. Därtill kan läggas att det av artikel 31.2 i det s.k. rörlighetsdirektivet (

text: ) följer att en medlemsstat är oförhindrad att verkställa ett beslut om utvisning när detta grundas på ett tidigare rättsligt avgörande, såsom i det nu aktuella fallet, så länge frågan om uppehållsrätt inte slutligt avgjorts. Migrationsverket har överklagat Migrationsdomstolens i Stockholm dom rörande AA till Migrationsöverdomstolen. [– – –] Verket anser sammanfattningsvis att migrationsdomstolen inte varit behörig att i sak pröva frågan om uppehållsrätt och att migrationsdomstolen dessutom tillämpat bestämmelserna uppenbart felaktigt. Såvitt framgår av domen tycks migrationsdomstolen inte ha uppmärksammat att det föreligger skillnader mellan uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt. Den omständigheten att en EES-medborgare har permanent uppehållsrätt medför inte att även dennes familjemedlemmar har uppehållsrätt, varken ordinär eller permanent, annat än i vissa undantagsfall som inte är för handen i förevarande fall (se närmare Migrationsverkets överklagande). Migrationsöverdomstolen har ännu inte avgjort målet. Frågan om uppehållsrätt har följaktligen inte slutligt avgjorts. Vad gäller frågan om inhibition har lagstiftaren, såvitt nu är i fråga, genom bestämmelsen i

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen (2005:716)

text: gett Migrationsverket möjlighet att besluta härom när det finns särskilda skäl till det. Verket har efter mycket noggranna överväganden bedömt att det inte funnits några sådana särskilda skäl i förevarande fall. Detta mot bakgrund av att verket, som jag nämnt ovan, anser att AA inte har någon uppehållsrätt och att frågan inte heller prövats av behörig domstol. Även om Migrationsöverdomstolen sedermera skulle göra en annan

text: bedömning kvarstår ändock det faktum att migrationsdomstolens dom ännu inte vunnit laga kraft. Sammanfattningsvis anser jag att den redogörelse jag ovan lämnat visar att Migrationsverket inte på något sätt förfarit felaktigt genom att besluta att inte inhibera verkställigheten av det lagakraftvunna beslutet om utvisning avseende AA. Följaktligen anser jag att det inte heller finns någon som helst grund för påståendet att de tjänstemän som fattat besluten har begått tjänstefel.

text: Rättslig reglering

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004

text: om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorium m.m. (rörlighetsdirektivet) har införts i svensk lagstiftning genom bestämmelser i

text: utlänningslagen

text: . Dessa trädde i kraft den 30 april 2006. Rörlighetsdirektivet vilar på grundprincipen ”att unionsmedborgarna skall kunna röra sig fritt mellan medlemsstaterna på (ungefär) samma villkor som när medlemsstaternas medborgare förflyttar sig och byter bostad eller arbetsplats inom de egna länderna” (

text: prop. 2005/06:77 s. 56

text: Vid införandet av direktivets bestämmelser avskaffades ordningen att bevilja unionsmedborgare och övriga EES-medborgare samt deras familjemedlemmar uppehållstillstånd. I stället infördes begreppet uppehållsrätt. Bestämmelser om detta finns i bl.a.

text: 3 a kap.

text: utlänningslagen

text: . Med uppehållsrätt avses enligt 1 § en rätt för EES-medborgare och deras familjemedlemmar att vistas i Sverige mer än tre månader utan uppehållstillstånd, i enlighet med vad som anges i kapitlet. Enligt 5 § finns uppehållsrätten så länge villkoren för densamma är uppfyllda. Av 10 § andra stycket följer att en EES-medborgares familjemedlem som inte själv är EESmedborgare och som har uppehållsrätt ska ansöka om uppehållskort hos Migrationsverket senast tre månader efter det att han eller hon kom till Sverige. Av

text: 14 kap.

text: utlänningslagen

text: framgår att Migrationsverkets beslut i sådana ärenden inte får överklagas.

text: Enligt

text: 8 kap. 3 § andra stycket utlänningslagen

text: får en utlänning som har uppehållsrätt inte avvisas. Av

text: 8 kap. 7 a § samma lag

text: framgår att en utlänning som har uppehållsrätt får utvisas ur Sverige om det sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Den sistnämnda regleringen bygger på artikel 27.1 i rörlighetsdirektivet, i vilken det anges på vilka grunder den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar får begränsas (

text: prop. 2005/06:77 s. 195

text: I rättspraxis har det slagits fast att myndigheter och domstolar har att pröva frågan om uppehållsrätt innan ett beslut om utvisning eller avvisning fattas eller fastställs, se

text: MIG 2007:53

text: . I domen anförde Migrationsöverdomstolen följande. Eftersom EES-medborgare har rätt att vistas i Sverige om de har uppehållsrätt har det ålegat migrationsdomstolen att pröva om DD har uppehållsrätt innan beslutet om utvisning fastställdes genom att hennes överklagande av Migrationsverkets beslut avslogs.

text: I ett senare mål,

text: MIG 2008:34

text: , tog Migrationsöverdomstolen ställning till hur uppehållsrätten ska behandlas när frågan om en sådan rätt föreligger uppkommer först efter det att ett avlägsnandebeslut har vunnit laga kraft.

text: I målet hade beslut fattats om avvisning av två makar från Sverige. Sedan besluten vunnit laga kraft ansökte makarna om uppehållskort under åberopande av att de var ekonomiskt beroende föräldrar till en son, vars hustru hade svenskt medborgarskap. Migrationsverket avslog ansökningarna och migrationsdomstolen avvisade makarnas överklagande av verkets beslut. Makarna överklagade domstolens beslut. Migrationsöverdomstolen återförvisade målet till migrationsdomstolen för prövning av frågan om uppehållsrätt.

text: I domen anfördes bl.a. följande.

text: Uppehållsrätten är ... inte avhängig om uppehållskort utfärdats eller inte utan följer direkt av gemenskapsrätten. Ett uppehållskort i sig är därför inte bärare av någon rättighet utan fungerar endast som ett bevismedel. Uppehållsrätten finns så länge villkoren för densamma är uppfyllda (

text: 3 kap. 5 §

text: UtlL). Ett beslut att neka uppehållskort kan därför inte anses utgöra en begränsning av den fria rörligheten. Avsaknaden av en möjlighet att överklaga ett sådant beslut strider följaktligen inte mot rörlighetsdirektivets regler om rätten till domstolsprövning. – – –

text: I förevarande fall har emellertid i samband med prövningen av ansökan om uppehållskort även frågan om uppehållsrätt föreligger prövats. Den omständigheten att makarna har befunnits sakna uppehållsrätt får till följd att de kommer att avvisas från Sverige. Som ovan redovisats följer av

text: artikel 15

text: jämförd med artikel 31 i rörlighetsdirektivet en ovillkorlig rätt till domstolsprövning av alla beslut som begränsar den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar. EG-direktivet kräver alltså att det finns en möjlighet till domstolsprövning beträffande beslut om uppehållsrätt. I normalfallet finns också en sådan rätt enligt

text: utlänningslagen

text: . En EES-medborgare eller dennes familjemedlemmar som inte har uppehållsrätt måste ha uppehållstillstånd enligt

text: utlänningslagen

text: för att lagligen vistas i Sverige och har då rätt att överklaga ett avlägsnandebeslut till migrationsdomstol. Prövningen i domstolen ska då även omfatta frågan om uppehållsrätt (se

text: MIG 2007:53

text: ). I förevarande fall uppstod emellertid frågan om uppehållsrätt först efter det att beslutet om avvisning vunnit laga kraft. Möjligheten till domstolsprövning i en sådan situation begränsas till en prövning av verkställighetshinder enligt

text: 12 kap. 19 §

text: UtlL. En invändning om uppehållsrätt omfattas inte av bestämmelsen. [De klagande] saknar enligt den nuvarande svenska regleringen möjlighet att få frågan om uppehållsrätt prövad inom ramen för den ordinära migrationsprocessen. Avsaknaden av en överprövning i dessa fall strider mot EG-direktivet. – – –

text: Migrationsöverdomstolen konstaterar att de i målet åberopade artiklarna i rörelsedirektivet är sådana att de är direkt tillämpliga utan föregående implementering i svensk rätt. [De klagande] har således rätt att få frågan om uppehållsrätt prövad i domstol. Behörig domstol i aktuellt mål är Länsrätten i Stockholms län, migrationsdomstolen. Migrationsdomstolens dom ska därför undanröjas och målet hänvisas till migrationsdomstolen för prövning av frågan om uppehållsrätt.

text: Bedömning

text: Anmälaren vände sig till JO i anledning av att Migrationsverket återupptagit processen att verkställa utvisningen av AA trots att migrationsdomstolen hade förklarat att AA hade uppehållsrätt i Sverige. Sedan Migrationsöverdomstolen vägrat prövningstillstånd avbröt Migrationsverket dock verkställigheten, vilket får förstås så att verket därefter rättade sig efter migrationsdomstolens dom. Det som återstår att bedöma är om Migrationsverket agerat felaktigt genom att inte göra detta i ett tidigare skede. Verket har åberopat två grunder för sitt förhållningssätt: dels att migrationsdomstolens dom var fel dels att uppehållsrätten inte utgjorde något hinder mot att verkställa det tidigare avlägsnandebeslutet innan domen vunnit laga kraft.

text: Migrationsdomstolens dom meddelades i anledning av att ett beslut från Migrationsverket hade överklagats och innebar ett underkännande av den bedömning som Migrationsverket gjort i ärendet om uppehållskort. En underinstans ska följa domar och beslut från överinstanser och lojalt tillämpa dessa. Detta är självklart; de rättsliga instanserna är inte sidoställda enheter, där var och en kan agera efter eget huvud, utan ingår i en hierarki som är avsedd att säkerställa rättsordningens stabilitet. Även om Migrationsverket ansåg att migrationsdomstolens dom var felaktig förelåg det alltså en skyldighet för verket att efterleva den på ett konstruktivt sätt. Jag har viss förståelse för att rättsläget uppfattats som problematiskt i några formella hänseenden, men i frågan om uppehållsrätt var domstolens besked glasklart.

text: Uppehållsrätt innebär en rätt att vistas i Sverige. Verkställs ett utvisningsbeslut utan att denna rättighet beaktas, förlorar den sin betydelse. En sådan åtgärd skulle också stå i direkt strid med rörlighetsdirektivets syfte. Det förhållandet att migrationsdomstolen slog fast att AA hade uppehållsrätt i Sverige innebar därmed i praktiken att det förelåg hinder mot att verkställa utvisningen. Vad Migrationsverket anfört om artikel 31.2 i rörlighetsdirektivet är inte korrekt; artikeln är inte tillämplig i den situation som här var aktuell (jfr

text: prop. 2005/06:77 s. 94

text: f.). Migrationsverket borde således omgående ha avbrutit verkställigheten av utvisningsbeslutet. Lagstöd för att göra detta fanns i bl.a.

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: Migrationsverkets beslut riskerade att leda till stora skador för AA medan ett beslut om att avbryta verkställigheten till dess målet slutligt hade avgjorts inte, såvitt framkommit, skulle ha lett till några beaktansvärda olägenheter för det allmänna. Om beslutet hade verkställts skulle det med andra ord ha innefattat en allvarlig och helt omotiverad rättskränkning.

text: Migrationsverket förtjänar allvarlig kritik för att inte ha respekterat reglerna om uppehållsrätt samt för sitt förhållningssätt till överinstansens dom.

text: Behov av lagstiftningsåtgärder

text: Rörelsedirektivet innebär i enlighet med

text: MIG 2008:34

text: att en utlänning som riskerar att avlägsnas från Sverige har rätt att få frågan om uppehållsrätt prövad i domstol även efter det att ett beslut om avlägsnande vunnit laga kraft. Detta synes inte ha uppmärksammats när direktivet införlivades i utlänningslagstiftningen (se

text: prop. 2005/06:77 s. 92

text: I brist på närmare reglering har Migrationsöverdomstolen slagit fast att prövningen av uppehållsrätten ska ske i migrationsdomstol. Det är dock fortfarande en öppen fråga hur talan ska väckas. Det saknas också uttryckliga regler om att uppehållsrätt kan utgöra ett verkställighetshinder. JO ska enligt sin instruktion verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Det finns skäl att göra lagstiftaren uppmärksam på behovet av att överväga åtgärder som underlättar tillämpningen av de bestämmelser i

text: utlänningslagen

text: som aktualiseras i detta ärende. En kopia av detta beslut översänds därför till Justitiedepartementet, för kännedom.


title: Fråga om lagligheten av Radiotjänst i Kiruna AB:s handläggning av ett överklagande av ett beslut om TV-avgift

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Radiotjänst i Kiruna AB (Radiotjänst), daterad den 19 maj

text: 2004, uppgav AA bl.a. följande. Den 9 oktober 2003 överklagade BB Radiotjänsts beslut att registrera honom som innehavare av TV-mottagare. Radiotjänst hade vid tiden för anmälan inte beaktat överklagandet.

text: Utredning

text: Radiotjänsts akt i ärendet hämtades in och granskades. Av akten framgick bl.a. följande. Radiotjänst meddelade den 19 september 2003 ett beslut om omprövning av BB:s TV-avgift varefter han i en skrift rubricerad ”överklagan” den 9 oktober 2003 klagade på omprövningsbeslutet. Med anledning av detta skrev Radiotjänst den 20 oktober 2003 till BB och frågade honom om hans brev med ankomstdatum den 10 oktober 2003 avsåg ett överklagande till länsrätten. I så fall ombads han att snarast kontakta Radiotjänst.

text: Genom ett telefonsamtal med handläggaren vid Radiotjänst, CC, inhämtades den 15 juni 2004 följande upplysningar angående handläggningen av överklagandet. – – – Skrivelsen från BB, rubricerad ”överklagan”, som kom in till Radiotjänst den 10 oktober 2003 har inte sänts över till länsrätten. Skälet härtill är att BB aldrig hörde av sig med anledning av det brev Radiotjänst skickade till honom den 20 oktober 2003 med en förfrågan om hans skrivelse avsåg ett överklagande. Radiotjänst har som rutin att regelmässigt sända en sådan förfrågan till kunder som skriver till Radiotjänst efter att Radiotjänst omprövat ett beslut om avgiftsskyldighet. Det är bara i de fall där det väldigt tydligt framgår att kunden vill att skivelsen skall sändas till överinstansen som Radiotjänst sänder över skrivelsen utan att först fråga kunden. Även i de fall skrivelsen rubriceras som ett överklagande tillfrågas kunden om den avser att överklaga Radiotjänsts beslut. För det fall kunden inte hör av sig vidtas ingen ytterligare åtgärd. Därefter remitterades anmälan till Radiotjänst för yttrande över vad som anförts i anmälan till JO om handläggningen av överklagandet den 9 oktober 2003. Yttrandet skulle även innehålla en redogörelse för Radiotjänsts rutiner för handläggning av överklaganden.

text: Radiotjänst, genom verkställande direktören DD, gav den 30 augusti 2004 in följande yttrande (bilagorna utelämnade här). I de fall handläggaren hos Radiotjänst genom en överklagandeskrift upplever att kunden inte har förstått ett tidigare beslut om omprövning, kan ett brev med förtydligande sändas. Detta är inget generellt förfarande, utan förekommer i de fall handläggaren, av innehållet i kundens brev, upplever att en mer utförlig beskrivning av grunden för ett tidigare beslut behövs. I det aktuella fallet har BB i brev (daterat 2003-10-09 – bilaga 1) uppgett att han inte fått någon ”logisk förklaring i ert beslut”. Till följd av detta har handläggaren hos Radiotjänst skrivit ett brev till BB med en mer utförlig beskrivning av grunden för beslutet om påförande av tv-avgift (brev daterat 2003-10-20 – – – bilaga 2). I detta brev har även frågan ställts om ärendet skall vidarebefordras till länsrätten som nästa instans. Ovan nämnda brev från Radiotjänst daterat 2003-10-20 kom i retur. Brevet hade skickats till adress Ö. XXXX i Båstad, som enligt det centrala adressregistret SPAR var BB:s folkbokföringsadress. Vid eftersökning i SPAR i samband med det returnerade brevet framkom ingen ny adress. AA yttrade sig den 17 september 2004 över remissvaret och anförde bl.a. att Radiotjänst efter en ny omprövning bifallit BB:s överklagande.

text: I beslut den 15 april 2005 anförde stf JO Ekberg följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 15 § lagen (1989:41)

text: om TV-avgift skall Radiotjänst ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter enligt lagen om den som beslutet rör begär det eller skäl annars föreligger. Radiotjänsts beslut i ärenden om omprövning får enligt 21 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Även om ett beslut om omprövning överklagas, skall Radiotjänst ändra beslutet, om det är uppenbart oriktigt.

text: Frågan inom vilken tidsfrist en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet skall överlämnas till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger i sakens natur att ett överlämnande – när ett sådant skall äga rum – måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om snabb och enkel handläggning m.m. skall vara vägledande även i detta hänseende (

text: prop. 1985/86:80 s. 77

text: ). JO har i tidigare ärenden uttalat att överlämnandet normalt bör ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in.

text: Av utredningen framgår att BB:s överklagande kom in till Radiotjänst den 10 oktober 2003 och att Radiotjänst, efter att ha skickat en förfrågan till BB om han ville att överklagandet skulle vidarebefordras till länsrätten, inte vidtog någon åtgärd förrän efter det att yttrandet avgetts till JO den 30 augusti 2004, dvs. efter drygt tio månader, då det överklagade beslutet ändrades i enlighet med vad BB yrkat.

text: Rätten att överklaga ett myndighetsbeslut disponeras ensidigt av den enskilde som berörs av beslutet. Det ankommer inte på myndigheten att göra någon utredning angående en till myndigheten inkommen skrivelse med överklagande huruvida

text: avsändaren verkligen har för avsikt att överklaga. Endast i ett sådant fall där det av innehållet i skrivelsen inte över huvud taget går att utläsa vad avsändaren avser med skrivelsen bör myndigheten kontakta vederbörande.

text: Vad nu sagts gäller även Radiotjänst som vid handläggningen av sina ärenden enligt vad som föreskrivs i 14 § lagen om TV-avgift skall jämställas med myndighet.

text: Den av Radiotjänst tillämpade ordningen att i fall där Radiotjänst bedömer att klaganden inte rätt förstått det överklagade beslutet ta kontakt för ytterligare information och för bekräftelse av att överklagandet skall bestå är felaktig och saknar stöd i lag och praxis. Radiotjänst skulle därför i detta fall där det mycket tydligt framgick att avsändaren var missnöjd med Radiotjänsts beslut och rubricerat sin skrivelse som ett överklagande inom en vecka ha vidarebefordrat överklagandet till länsrätten.

text: Även med beaktande av de rutiner som Radiotjänst tillämpade vid hantering av överklaganden är handläggningen i det aktuella fallet klandervärd. Utredningen visar att brevet med förfrågan aldrig nådde adressaten varför denne saknade möjlighet att bekräfta sitt önskemål om överklagande. När brevet kom i retur som obeställbart borde Radiotjänst i vart fall vid detta tillfälle ha sänt över överklagandet och handlingarna i ärendet till länsrätten.

text: Radiotjänst kan inte undgå kritik för sin handläggning.


title: Initiativärende mot Migrationsverket och Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, med anledning av ärendehanteringen vid utlandsmyndigheterna

text: Initiativet

text: Vid Riksdagens ombudsmannaexpedition upprättades den 7 juni 2001 en promemoria med följande lydelse.

text: Ärendehantering vid utlandsmyndigheter

text: Med anledning av ett beslut den 15 februari 2000 av stf JO Leif Ekberg (dnr 3145- 1999) rörande handläggningen av ansökningar om asyl/uppehållstillstånd vid Sveriges ambassad i Bonn/Berlin tillställde Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, den 9 mars 2000 samtliga ambassader och karriärkonsulat samt handelskontoret i Taipei följande cirkulär. – – –

text: Av JO:s bedömning framgår, att en utlandsmyndighet alltid är skyldig ta emot en klar begäran om asyl/uppehållstillstånd för prövning av Statens Invandrarverk. Detta gäller vare sig om begäran sker genom personligt besök hos myndigheten eller skriftligen. Någon förhandsbedömning eller skälighetsprövning av sådana ansökningar hos myndigheterna får inte förekomma. Samtidigt underrättas utlandsmyndigheterna om att texten i RättsH III 6.2.5 är ofullständig. Även om sökanden uppger sig önska ansöka om asyl, är myndigheten skyldig informera om möjligheten att ansöka om uppehållstillstånd via ambassaden. Där så är möjligt skall sökanden dock i första hand hänvisas till FN:s flyktingkommissarie (UNHCR). Detta cirkulär skall delges samtlig personal som emottar ansökningar om inresa och vistelse i Sverige. Genom uppgifter i medier och vid muntliga kontakter med företrädare för Utrikesdepartementet har framkommit att särskilt Sveriges ambassad i Islamabad och Migrationsverket sedan sommaren år 2000 fått vidkännas en stark ökning av asylansökningar från afghaner. Enligt vad som uppgetts skulle JO:s beslut och Utrikesdepartementets cirkulär vara en bidragande orsak till det svåra balansläge som uppstått vid myndigheterna till följd av dessa ansökningar. Mot bakgrund härav bör i ett nytt JO-ärende en övergripande utredning göras med sikte att allsidigt belysa handläggningen av ansökningar om asyl/uppehållstillstånd vid svenska utlandsmyndigheter. Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, och Migrationsverket bör därvid anmodas att yttra sig i saken.

text: Utredning

text: Yttranden enligt promemorian begärdes från Utrikesdepartementet respektive Migrationsverket.

text: I remissvar den 13 september 2001 uttalade Utrikesdepartementet, rättschefen AA, följande (bilagor här utelämnade).

text: Yttrande enligt Promemoria 2001-06-07 Ärendehantering vid utlandsmyndigheter (4 bil.)

text: Justitieombudsmannen har i remiss den 8 juni 2001, dnr 2169-2001, anmodat departementet att yttra sig enligt PM 2001-06-07 i en övergripande utredning om handläggningen av ansökningar om asyl/uppehållstillstånd vid svenska utlandsmyndigheter. Sedan sommaren 2000 har antalet asylsökande afghaner vid Sveriges ambassad i Islamabad ökat starkt. Av PM:n framgår att en bidragande orsak uppges vara JO:s beslut 3145-1999 och departementets cirkulär 16 2000-03-09 i anledning av beslutet. Departementet redovisade tidigare i sitt remissyttrande den 29 november 1999 i ovan nämnda ärende att två olika asylbegrepp, territoriell asyl och diplomatisk asyl, ofta används. Den form av asyl som Sverige har möjlighet att ge är territoriell asyl. Utlänningsnämndens praxisbeslut av den 22 december 1997, UN 310-97, bifogas, se bil. 1. En utlänning som kan åberopa anknytning till Sverige genom anhöriga som är bosatta här kan ha möjlighet att få uppehållstillstånd efter att ansökan lämnats in vid en utlandsmyndighet och en intervju med sökanden företagits. Efter JO:s ovan nämnda beslut påpekades för utlandsmyndigheterna att sökande även alltid har rätt att få en klar begäran om asyl prövad. Detta antas ha bidragit till det aktuella tillståndet vid ambassaden i Islamabad. Ambassaden har beretts tillfälle att yttra sig, yttrandet bifogas, se bil. 2. Härav framgår hur den rådande situationen ser ut samt bakgrunden härtill. Ambassaden gör stora ansträngningar för att hantera dessa ärenden på ett korrekt, effektivt och rättssäkert sätt. Som ambassaden framhåller i sitt yttrande är det orimligt att, ofta fattiga, människor med falska förhoppningar bekostar ansökningar. Utrikesdepartementets inspektörer gör regelbundna besök på utlandsmyndigheterna. Den 11–16 juni 2001 besökte inspektörerna tillsammans med en representant från Migrationsverket ambassaden i Islamabad. Deras rapport bifogas, se bil. 3. I rapporten konstateras att ambassaden är underbemannad för hanteringen av dessa ärenden samt att man trots omfattande arbetsinsatser tvingas eftersätta övrig verksamhet. Inspektörerna bedömer också att ambassadens handläggning inger stort hopp för de sökande trots att ingen hittills beviljats uppehållstillstånd på dessa grunder. Utrikesdepartementet har sänt en person som tillfällig förstärkning till ambassaden men saknar för tillfället ekonomisk möjlighet att permanent öka bemanningen. Migrationsverkets representant har efter inspektionen sammanställt en separat rapport som bifogas, se bil. 4. Av denna framgår detaljerna i ambassadens handläggningsordning. Migrationsverket ger i sin rapport ett antal rekommendationer till ambassaden. Migrationsverket bedömer emellertid inte att dessa är tillräckliga för att ambassaden skall komma till rätta med problemen. Sammanfattningsvis är den rådande situationen vid ambassaden i Islamabad mycket olycklig för samtliga inblandade parter: De sökande lägger ned stora summor på ansökningar som har praktiskt taget obefintliga chanser att få bifall. Sedan den 15 juli i år skall utlandsmyndigheterna dessutom ta ut ansökningsavgifter i ärenden avseende uppehållstillstånd. Avgiften är 1 000 kr för personer som fyllt 18 år (se SFS 2001:535). Ambassaden lägger ned ett mycket omfattande arbete med att hantera dessa ansökningar, vilket leder till att övrig verksamhet vid ambassaden blir lidande. Mot bakgrund av att mer än 2 miljoner afghanska flyktingar befinner sig i Pakistan kan

text: ärendemängden öka i det oändliga och det är därför orimligt att försöka lösa problemet med ökade personella resurser vid ambassaden. Migrationsverket måste avsätta resurser för att handlägga ärendena vilket i sin tur leder till att väntetiderna ökar i andra ärendekategorier. Mot bakgrund av ovanstående framstår den nuvarande handläggningsordningen inte som ändamålsenlig. Det är angeläget att problemet kan få en lösning som å ena sidan inte leder till oacceptabla konsekvenser för utlandsmyndigheten och de sökande och å andra sidan tillgodoser rimliga krav på rättssäkerhet.

text: I remissvar den 12 oktober 2001 uttalade Migrationsverket, generaldirektören BB, följande (bilagor här utelämnade).

text: Yttrande i ärende angående ärendehantering vid utlandsmyndigheter. JO:s ärende nr 2169- 2001.

text: Migrationsverket har i remiss den 8 juni 2001 anmodats yttra sig enligt Justitieombudsmannens promemoria 2001-06-07 (ab 3) om ärendehanteringen vid utlandsmyndigheter med anledning av att antalet asylsökande vid Sveriges ambassader ökat. Justitieombudsmannens remiss har tillställts verkets praxisenhet samt Region mitt för yttrande.

text: Bakgrund Ansökningar om asyl i Sverige som ges in till en svensk utlandsmyndighet är i sig ingen ny företeelse. Nytt är däremot den ökning av antalet asylansökningar, illustrerat av situationen vid Sveriges ambassad i Islamabad, där åtskilliga tusen asylansökningar kommit in från afghanska medborgare som vistas i Pakistan. Svenska utlandsmyndigheter, bland annat i Mellanöstern och Afrika, har av och till fått ta emot stora mängder asylansökningar, dock aldrig i samma omfattning som den i Pakistan. Dåvarande Migrationsverket [Statens invandrarverk, JO:s anm.] uppmärksammades förra året på den ökande inströmningen av antalet ansökningar med åberopande av politiska [skäl] till ambassaden i Islamabad. Orsaken till den ökande inströmning[en] tros vara att det då blev känt att svenska ambassaden, till skillnad från andra länders ambassader, i enlighet med Justitieombudsmannens beslut 2000-02-15 (dnr 3145- 1999) fritt lämnade ut ansökningsblanketter till den som ville söka. Till verket inkom 1 651 ansökningar under år 2000. I år har antalet ansökningar som inkommit till verket ökat till ca. 8 000. Ytterligare ca. 2 000 ansökningar är att vänta från ambassaden i Islamabad. Vid den tid då verket blev uppmärksammat på den ökade inströmningen av ärenden i Islamabad lämnade verket, i en skrivelse till ambassaden, allmänna synpunkter och rekommendationer (se bil. 1) för att möta situationen. Invandrarverket gav i skrivelsen ambassaden rådet att svara på allmänt hållna framställningar om asyl i Sverige med ett standardbrev. Verket poängterar samtidigt att om ett inkommet brev eller personligen framförda upplysningar innehåller en klar och motiverad begäran om asyl eller uppgifter att den enskilde har anhöriga i Sverige kan myndigheten behöva agera annorlunda. I det senare fallet bör släktskapsförhållandena utredas i ett ärende om uppehållstillstånd som avgörs av verket. I det förra fallet bör ambassaden i första hand upplysa om de svenska reglerna för asylinvandring och hänvis a till UNHCR. Om sökanden trots allt vill ha sin asylsak prövad av svenska myndigheter, bör ärendet utredas och beslutas av verket. Även om Invandrarverket, i skrivelsen, pekade på att det finns gränser för en myndighets serviceskyldighet ansåg sig verket inte kunna rekommendera ambassaden att göra några egentliga avsteg från normal handläggningsordning oavsett den rådande ärendesituationen. Invandrarverket hade – liksom Migrationsverket har nu – egen erfarenhet av kraftigt ökande ärendemängder och vilka möjliga åtgärder som finns för att hantera dessa.

text: När det gäller utgången av ansökan om uppehållstillstånd vid en svensk utlandsmyndighet där politiska skäl åberopas har Utlänningsnämnden i ett vägledande beslut (se bil. 2) från 1997 (UN 310-97) slagit fast följande. ”För det internationella skyddet av flyktingar ansvarar världens stater och FN:s flyktingkommissarie, UNHCR. Skyddet regleras i internationella överenskommelser, av vilka den viktigaste är 1951 års FN-konvention angående flyktingars rättsliga ställning.” Sverige har anslutit sig till konventionen.

text: Den grundläggande definitionen av vem som är flykting finns i artikel 1 i konventionen – en person är flykting när han eller hon uppfyller de i artikeln angivna kriterierna. 1951 års konvention innehåller inte några regler om beviljande av asyl eller uppehållstillstånd i övrigt för en flykting. Enligt konventionen finns således inte någon uttalad skyldighet att bevilja en flykting asyl. Konventionens stadganden i fråga om skydd för flykting utgörs i stället av artikel 32 och 33, som reglerar konventionsstats möjlighet att avvisa eller utvisa flykting. Fördragsslutande stat får inte utvisa en flykting, som lovligen uppehåller sig på statens område annat än på grund av skäl hänförliga till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen (artikel 32 mom. 1). Fördragsslutande stat får vidare inte – med vissa undantag – avvisa eller utvisa flykting till gränsen mot område där hans liv eller frihet skulle hotas på grund av ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning (artikel 33 mom. 1).” Konventionens skyddsregler tar således sikte på situationen då flyktingen befinner sig i skydds- eller ansökningslandet och kan inte åberopas i andra situationer. Detsamma gäller bestämmelserna i den svenska utlänningslagstiftningen (se

text: 2 kap. 5 §

text: och

text: 3 kap. 4 §

text: utlänningslagen (1989:529)

text: . I de fall en framställan om skydd i Sverige görs i annat land än hemlandet skall som regel en sådan framställan ske genom UNHCR som i sin tur kan begära hos Migrationsverket att sökande, som UNHCR bedömer vara skyddsvärd, får bosätta sig i Sverige inom ramen för Sveriges flyktingkvot. Ansökan om uppehållstillstånd grundad på politiska skäl ingiven direkt till svensk myndighet av en sökande kan därför som regel inte beviljas mot bakgrund av gällande ordning. Av detta följer att en sådan ansökan om asyl i princip aldrig kan bifallas så länge utlänningen finns utanför Sverige. Endast i ett mycket fåtal fall och när synnerligen speciella omständigheter förelegat, har beslut om överföring till Sverige genom kvotuttagningen skett utan att UNHCR varit inblandat. Oftast har det då rört sig om fall när utlänningen är kvar i hemlandet och där UNHCR inte har mandat att agera. Det förekommer också att den sökande utöver asylskälen åberopar andra skäl för att få bosätta sig i Sverige, t.ex. anknytning till släkting bosatt i Sverige. Dessa yrkanden måste verket också ta ställning till, även om man redan i ett tidigt skede kan konstatera att skälen är otillräckliga och att ansökan kommer att avslås.

text: Kommentar Migrationsverket vill inledningsvis slå fast att det inte råder någon som helst tveksamhet om att en svensk myndighet i Sverige eller utomlands alltid är skyldig att ta emot en ansökan som inges till myndigheten vare sig den är ingiven på en formell ansökningsblankett eller i brev. Ett utlämnande av ansökningsblanketter på sätt som i dag sker vid ambassaden i Islamabad är dock, enligt verket, mindre lämpligt då detta får oönskade konsekvenser för såväl sökanden som för verket. Då regelverket, som redovisats ovan, för beviljande av uppehållstillstånd med åberopande av politiska skäl är ytterst restriktivt, innebär ett fritt utlämnande av blanketter att sökande inges falska förhoppningar om möjligheterna att erhålla uppehållstillstånd i Sverige. De försök som gjorts att informera eventuella sökande om möjligheterna till uppehållstillstånd har inte varit tillräckligt effektiva då ett samtidigt utlämnande av blanketter givit andra signaler till dem som önskar bosätta sig i Sverige.

text: Som förvaltningsmyndighet har såväl verket som utlandsmyndigheterna krav på sig att undersöka och fastställa i vilken utsträckning ett ärende behöver kompletteras. Likaså har den sökande rätt till ett motiverat beslut. Ett förvaltningsbeslut skall inte vara enbart materiellt riktigt utan måste också ha tillkommit på rätt sätt. Det kan dock konstateras att den tid och omsorg som läggs ned på dessa ärenden är inte rimlig med tanke på dels de resurser som Migrationsverket och utlandsmyndigheterna har till sitt förfogande, dels att en ansökan om asyl som inges till en svensk utlandsmyndighet, enligt nu gällande rättsordning, inte kan bifallas. Verket inser dock att så länge ansökningshandlingar delas ut på det sätt som görs i dag vid ambassaderna måste ärendena hanteras enligt gällande regelsystem. Avslutningsvis kan verket med anledning av vad som sagts ovan konstatera att läget för närvarande är ansträngt vid såväl ambassaderna som vid Migrationsverket. För Migrationsverkets del innebär nuvarande ordning att verket, för att klara ärendeinströmningen, måste omlokalisera redan knappa resurser för att kunna handlägga ärendena inom rimlig tid, vilket i sig kommer att medföra att handläggningstiderna i andra ärendekategorier kommer att öka. Regeringen beslutade genom förordning (

text: ) om ändring i förordningen (

text: ) om avgifter vid utlandsmyndigheterna, att från den 15 juli 2001 ta ut en avgift av den som i utlandet ansöker om uppehållstillstånd i Sverige, bl.a. av asylskäl. JO Berggren anförde i ett beslut den 30 januari 2003 följande.

text: Rättslig reglering

text: Migrationsverket är central utlänningsmyndighet och skall verka för att handläggningen av frågor enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen är rättssäker och effektiv. I

text: utlänningslagen (1989:529)

text: finns regler om utlänningars inresa, utresa, vistelse och arbete i Sverige samt om rätten till asyl här.

text: Ärenden som rör ansökningar om visering samt uppehålls- och arbetstillstånd utreds och prövas enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 7 § utlänningslagen

text: av Migrationsverket. Paragrafen innehåller även regler om att beslut om visering och uppehållstillstånd får meddelas också av Utrikesdepartementet och om att regeringen och, i den utsträckning regeringen föreskriver, Migrationsverket får ge andra myndigheter rätt att besluta om sådana tillstånd.

text: Med stöd av

text: utlänningslagen

text: har i

text: 3 kap. 3 a § utlänningsförordningen (1989:547)

text: föreskrivits att svenska beskickningar och konsulat får bevilja uppehållstillstånd för högst tre år i viss omfattning. Enligt

text: 4 kap. 4 a §

text: får de även bevilja arbetstillstånd. I förordningen (

text: ) med instruktion för utrikesrepresentationen finns bestämmelser om vilka uppgifter som en utlandsmyndighet normalt skall utföra. Enligt

text: 7 a §

text: skall beskickningar och konsulat handlägga ärenden enligt utlänningslagstiftningen samt biträda Migrationsverket, Utlänningsnämnden och polismyndigheter med utredning i ärenden enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Utlandsmyndigheterna är självständiga förvaltningsmyndigheter som har att fatta egna beslut i förvaltningsärenden. Härav följer att den förvaltningsrättsliga lagstiftningen skall tillämpas av utlandsmyndigheterna.

text: Uppehållstillstånd innebär enligt

text: 2 kap. 2 § utlänningslagen

text: tillstånd att resa in i och vistas i Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning.

text: I

text: 3 kap. 4 § utlänningslagen

text: föreskrivs att flyktingar och skyddsbehövande i övrigt med vissa angivna undantag har rätt till uppehållstillstånd (asyl). I 2 och 3 §§ nämnda kapitel finns legaldefinitioner för vad som i

text: utlänningslagen

text: avses med flykting respektive skyddsbehövande i övrigt. Med flykting avses en utlänning som befinner sig utanför det land, som han är medborgare i, därför att han känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning, och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av detta lands skydd. Motsvarande gäller den som är statslös och som befinner sig utanför det land där han tidigare har haft sin vanliga vistelseort. Skyddsbehövande i övrigt omfattar personer som riskerar dödsstraff, tortyr eller omänsklig behandling, flyr undan väpnade konflikter eller miljökatastrofer eller förföljs på grund av sitt kön eller sin homosexualitet.

text: I

text: 2 kap. 4 § utlänningslagen

text: finns regler om att uppehållstillstånd får ges till utlänningar på vissa, ej skyddsrelaterade grunder. Dessa omfattar anhöriga till någon som bor i Sverige, utlänningar som annars har särskild anknytning hit eller som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige, vissa personer med arbetsmarknadsskäl såsom specialister, säsongsarbetare, artister m.fl., studenter och forskare samt adoptivbarn.

text: Enligt

text: 2 kap. 5 § första stycket utlänningslagen

text: gäller som huvudregel att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall ha utverkat ett sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får med vissa angivna undantag inte bifallas efter inresan. Enligt

text: 3 kap. 7 § utlänningsförordningen

text: skall en ansökan om uppehållstillstånd av en utlänning som inte befinner sig i Sverige ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i hemlandet eller i det land där han annars är stadigvarande bosatt.

text: Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt förutsätts – vilket dock inte uttryckligen framgår av lagtexten – ha tagit sig till Sverige för att en bedömning av rätten till uppehållstillstånd skall kunna ske (

text: 2 kap. 5 § andra stycket 1

text: och

text: 3 kap. 4 §

text: utlänningslagen

text: , jfr

text: prop. 1979/80:96 s. 3

text: och

text: prop. 1983/84: 144 s. 19

text: f. samt Wikrén och Sandesjö,

text: Utlänningslagen

text: med kommentarer, 7 u., s. 173 och 181 f.). Utlänningsnämnden har, med hänvisning till 1951 års Genèvekonvention angående flyktingars rättsliga ställning, i ett vägledande beslut (UN 310-97) slagit fast denna princip.

text: Bedömning

text: Allmänt Konflikter och krigsutbrott i skilda delar av världen, liksom naturkatastrofer och hungersnöd, har lett till stora flyktingströmmar under framför allt 1990-talet. Invandringen till Sverige har under senare år till största delen bestått av personer som drabbats av dessa katastrofer och anhöriga till dessa. Invandringen till Sverige är sedan år 1967 reglerad utom för medborgare i de nordiska länderna och för medborgare i EU-länderna samt de stater som tillträtt EES-avtalet.

text: Det är varje suverän stats rättighet att med regler och andra åtgärder påverka invandringen. Någon rätt att fritt få bestämma att man vill invandra till ett visst land finns i princip inte. Rätten att få skydd utomlands undan förföljelse och att förenas med sina anhöriga erkänns dock av de flesta länder. Flykting- och invandringspolitik är i dag en global fråga som regleras mellan länderna genom ett stort antal konventioner och andra internationella avtal. För arbetet med skydd av och annan hjälp åt världens flyktingar är de internationella organisationernas verksamhet av stor betydelse.

text: Sedan år 1950 har Sverige genom organiserad överföring tagit emot flyktingar inom ramen för en särskild flyktingkvot. Migrationsverket ansvarar för uttagning och överföring av flyktingar till Sverige i samverkan med bl.a. FN:s flyktingkommissarie, UNHCR. Dessa personer får vid ankomsten till Sverige utan närmare prövning permanent uppehållstillstånd. Vid massflyktssituationer, dvs. när en stor mängd människor hastigt lämnar hemlandet på grund av yttre omständigheter som en väpnad konflikt eller en miljökatastrof, får regeringen med stöd av

text: 2 kap. 4 a § utlänningslagen

text: meddela föreskrifter om att den som söker uppehållstillstånd enligt

text: 3 kap.

text: utlänningslagen

text: och som bedöms ha ett tillfälligt behov av skydd här i landet får ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. De utlänningar som tillhör ifrågavarande grupp presumeras ha behov av tillfälligt skydd här, och det skall inte göras någon prövning av hans individuella skyddsskäl.

text: Under speciellt det senaste årtiondet har det blivit alltmer vanligt att personer, som på grund av krig eller andra likvärdiga förhållanden lämnat sina hemländer och fått skydd i närliggande stater, vänt sig till olika staters ambassader i dessa länder i hopp om att få rätt att utvandra. Det stora flertalet av dessa personer torde falla in under definitionen flyktingar enligt Genèvekonventionen och således åtnjuta skydd i tillflyktslandet enligt bestämmelserna i konventionen.

text: I ärendet aktualiseras vilka regler som är tillämpliga när en utlänning som inte befinner sig här i landet vänder sig till en svensk utlandsmyndighet med begäran att få tillstånd att bosätta sig i Sverige.

text: Ansökningar om uppehållstillstånd grundade på skyddsbehov Som framgått av redovisningen ovan om den rättsliga regleringen har flyktingar och andra skyddsbehövande enligt huvudregeln en ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd i Sverige. En ansökan om uppehållstillstånd grundad på flyktingskäl skall prövas av Migrationsverket. Frågan blir då hur en utlandsmyndighet skall förfara när en sådan ansökan kommer in från en utlänning som befinner sig utanför sitt hemland men inte i Sverige.

text: Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen finns bestämmelser om rätten till asyl/uppehållstillstånd i 2 och

text: 3 kap.

text: utlänningslagen

text: . Av dessa bestämmelser framgår att en ansökan om uppehållstillstånd grundad på politiska skäl från en utlänning som finns utanför Sverige i princip inte kan bifallas.

text: I det JO-beslut (JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 256) som gett upphov till i remissvaren beskrivna åtgärder, var fråga om handläggningen vid Sveriges

text: ambassad i Bonn/Berlin av en skrivelse från familjen CC, innehållande en ansökan om asyl/uppehållstillstånd. Ett ansökningsärende hade således härigenom anhängiggjorts. Stf. justitieombudsmannen Leif Ekberg uttalade i sin bedömning följande.

text: Jag konstaterar, för min del, att familjen CC:s skrivelse, förutom en beskrivning av levnadsförhållanden m.m., omfattar en klar begäran om asyl/uppehållstillstånd och att familjen åberopar humanitära skäl för sin begäran. Vid sådant förhållande har de haft en ovillkorlig rätt att få sina ansökningar prövade i normal ordning. En utlandsmyndighet är alltid skyldig att ta emot en ansökan om uppehålls- och/eller arbetstillstånd och, i de fall myndigheten inte själv är behörig att göra prövningen, sända in den till behörig beslutsfattare – – – . Det bör däremot inte förekomma att myndigheten gör någon slags förhandsbedömning och utifrån den avgör om en ansökan skall sändas vidare eller inte. Ambassaden har givetvis varit i sin fulla rätt att informera familjen CC om tillämpliga regler för asyl m.m. på sätt som skett. Därutöver har det emellertid ålegat ambassaden att formellt behandla den ingivna skrivelsen som en ansökan om asyl/uppehållstillstånd. Ett första steg kunde då ha varit att – tillsammans med informationsskrivelsen – tillställa familjen CC de särskilda ansökningsformulären för uppehållstillstånd. Genom att ambassaden handlagt familjen CC:s skrivelse på ett ofullständigt sätt har familjen betagits rätten att få ett formligt beslut som den, vid avslag, kunnat överklaga. Ambassaden kan inte undgå kritik för det inträffade. Vad som kommit fram i det nu upptagna ärendet föranleder följande yttrande av mig.

text: En utgångspunkt för JO-beslutet år 2000 är att utlandsmyndigheterna alltid är skyldiga att ta emot en ansökan om asyl/uppehållstillstånd även om den inte upptagits i det särskilda ansökningsformuläret, en uppfattning som Utrikesdepartementet och Migrationsverket uppenbarligen delar. Jag kan liksom Utrikesdepartementet konstatera att den ändrade handläggningsordningen hos ambassaden i Islamabad som infördes år 2000 bidrog till en situation som var olycklig för samtliga inblandade parter och som naturligtvis med motsvarande handläggningsordning kan uppstå också på andra håll. Av utredningen framgår också att syftet med den nya ordningen varit att handläggningen skulle anpassas till vad som uttalats i JO-beslutet. Det kan noteras att JO:s uttalande om översändande av ansökningsformulär gällde ett ärende som redan anhängiggjorts vid ambassaden genom skriftlig ansökan. Utrikesdepartementet har efterlyst en lösning som å ena sidan inte leder till oacceptabla konsekvenser för utlandsmyndigheterna och de sökande och å andra sidan tillgodoser rimliga krav på rättssäkerhet. Migrationsverket har bl.a. anmärkt att ett utlämnande av ansökningsblanketter på sätt som skett vid ambassaden i Islamabad är mindre lämpligt eftersom det får oönskade konsekvenser för såväl sökanden som för verket. Varken Utrikesdepartementet eller Migrationsverket har dock i sina yttranden redogjort för någon alternativ handläggningsordning som skulle vara ägnad att tillgodose önskvärda krav på effektivitet och rättssäkerhet.

text: Vad som nyss har sagts om utlandsmyndigheternas skyldigheter i nu angivna hänseende hindrar enligt min mening inte att myndigheterna i största möjliga

text: utsträckning informerar dem som vill ansöka om asyl angående tilllämpliga regler. Detta kan ske innan de ger in ansökan eller tillställs ansökningshandlingar. Det ankommer inte på JO att ge generella direktiv eller anvisningar till myndigheterna rörande deras rättstillämpning i praktiken. Jag stannar därför vid de nyss gjorda uttalandena. Ärendet avslutas.