nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Kommunicering

title: Kritik mot Gemensamma överförmyndarnämnden för Skellefteå, Norsjö, Malå, Arjeplogs och Arvidsjaurs kommuner för en bristfällig motivering av ett beslut om förbud att bruka en framtidsfullmakt

sammanfattning: En överförmyndarnämnd beslutade att förbjuda att en framtidsfullmakt brukades för vissa åtgärder. Beslutets motivering är enligt JO så bristfällig att det inte går att förstå varför nämnden bedömde att förbudet behövdes. Överförmyndarnämnden kritiseras för att beslutet inte hade en sådan klargörande motivering som förvaltningslagen kräver.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA bl.a. följande. Den 4 december 2020 tog hon emot ett föreläggande från Gemensamma överförmyndarnämnden för Skellefteå, Norsjö, Malå, Arjeplogs och Arvidsjaurs kommuner. Det stod att nämnden hade fått in synpunkter på hur en framtidsfullmakt sköttes och att hon fick möjlighet att yttra sig senast den 15 december 2020. Dessutom skulle hon redogöra för vidtagna åtgärder sedan framtidsfullmaktens ikraftträdande. Redan den 7 december 2020 beslutade nämnden dock att förbjuda att fullmakten brukades för andra åtgärder än ordinära rättshandlingar med anknytning till fullmaktsgivarens dagliga livsföring. Beslutet var bristfälligt motiverat.

text: AA bifogade överförmyndarnämndens föreläggande och beslut. I bakgrunden och skälen för beslutet angavs följande:

text: Fullmakten ger fullmaktshavaren rätt att självständigt och oinskränkt förvalta och företräda samtliga fullmaktsgivarens ekonomiska per personliga angelägenheter. Det ifrågasätts om fullmaktsgivaren vid undertecknandet av framtidsfullmakten var beslutsför samt om de åtgärder som vidtas sedan fullmakten trätt i kraft verkligen är för fullmaktsgivarens bästa. Fullmaktshavaren har ännu ej inkommit med något yttrande gällande ärendet.

text: Skäl för beslutet

text: 26§ Lag om framtidsfullmakter Överförmyndaren får besluta att framtidsfullmakten helt eller delvis inte längre får brukas av fullmaktshavaren, om han eller hon vid fullgörandet av uppdraget har gjort sig skyldig till missbruk eller allvarlig försummelse eller annars visat sig vara oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Ett beslut enligt första stycket gäller omedelbart. Beslutet får överklagas till den tingsrätt som anges i 11 § andra och tredje styckena. Vid handläggningen i domstol tillämpas i övrigt lagen (

text: ) om domstolsärenden. Gemensam överförmyndarnämnd bedömer att det finns frågetecken kring om huvudmannen var beslutsför i samband med att framtidsfullmakten upprättades. Gemensam överförmyndarnämnd har dessutom fått signaler om att fullmaktshavaren inte agerar på det sätt som bäst gynnar fullmaktsgivaren. Med beaktande av detta föreligger det skäl att förordna att framtidsfullmakten inte längre ska få brukas.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från överförmyndarnämnden och begärde därefter att nämnden skulle yttra sig.

text: Efter att ha redogjort för bl.a. en del bakgrundsuppgifter framförde nämnden följande:

text: 2. Vilken information som AA erhöll i samband med föreläggandet om yttrande den

text: 1 december 2020 och vilka överväganden har gjorts i fråga om utgången av tidsfristen i föreläggandet skulle avvaktas innan beslut fattades.

text: När handläggaren skickade ut begäran om information från fullmaktsinnehavaren, AA, avsåg handläggaren att fortsätta utreda ärendet med en fortsatt kommunikation med båda parter. Handläggaren hade sedan tidigare, vilket också framgår av AA:s anmälan, haft telefonkontakt med henne gällande ärendet. Handläggaren hade därför endast förelagt AA att redogöra för när fullmakten trätt i kraft samt vilka åtgärder som hon vidtagit sedan den dagen. Handläggaren hade vid det tillfället inte fått information om fullmaktshavarens begäran om uttag från [fullmaktsgivarens] konto. I samband med att denna information kom till handläggaren den 7 december 2020 gjorde handläggaren bedömningen att ett snabbt beslut krävdes för att skydda [fullmaktsgivaren]. Beslut om en begränsad användning av fullmakten fattades därför trots att AA:s yttrande i ärendet ännu inte inkommit till nämnden. Avsikten vara att sedan fortsätta utredningen kring framtidsfullmakten och eventuell ansökan om ställföreträdarskap i domstol.

text: 3. Överväganden som gjorts i frågan om hur utförlig motiveringen till beslutet den

text: 7 december är.

text: I samband med att beslut fattades gällande brukandeförbud av framtidsfullmakten gjorde handläggaren bedömningen att det gått väldigt kort tid mellan upprättandet av fullmakten, 2019-10-27, och det att fullmakten tagits i bruk 2020-11-16. Varför [fullmaktsgivarens] förmåga att förstå vad han undertecknade när fullmakten upprättades är en fråga att utreda. Vidare hade handläggaren fått information från [fullmaktsgivarens] bank att fullmaktshavaren önskade göra ett större uttag från [fullmaktsgivarens] konto till sig själv. Då bankens handläggaren, genom att kontakta överförmyndarnämnden, brutit mot sina sekretessregler valde överförmyndarenhetens handläggaren att inte ange detta i beslutet. Överförmyndarenhetens handläggare hänvisade i stället

text: till ”signaler” om att fullmaktshavaren inte agerade på det sätt som bäst gynnar fullmaktsgivaren som grund för beslut om brukandeförbud. AA kommenterade remissvaret. Hon framförde bl.a. att en chef på fullmaktsgivarens bank har uppgett att ingen medarbetare på banken har hävdat att någon försökt att ta ut en större summa pengar.

text: JO hämtade senare in Luleå tingsrätts beslut […]. I beslutet undanröjde tingsrätten överförmyndarnämndens beslut och återförvisade ärendet till nämnden för fortsatt handläggning. Som skäl för det angavs att ett antal omständigheter som framkommit vid tingsrätten behövde utredas närmare och att det med hänvisning till instansordningsprincipen var lämpligast att det gjordes av överförmyndarnämnden.

text: Rättslig reglering

text: Innan en myndighet fattar beslut ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten möjlighet att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Detta framgår av

text: 25 § förvaltningslagen (2017:900)

text: Möjligheten att avstå från kommunicering i denna typ av brådskande situationer är avsedd att tillämpas på mycket angelägna åtgärder när ett senare genomförande av beslutet skulle innebära att beslutet får en påtagligt minskad eller utebliven effekt. I förarbetena nämns att det är tänkbart att undantagsregeln kan tillämpas i samband med vissa brådskande beslut till skydd för liv, hälsa eller egendom. Det betonas också att undantaget inte kan tillämpas om risken för försening är kopplad till myndighetens resursplanering eller arbetsbörda (

text: prop. 2016/17:180 s. 312

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. En motivering får helt eller delvis utelämnas bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Detta framgår av

text: 32 § förvaltningslagen

text: I förarbetena till

text: förvaltningslagen

text: anges bl.a. följande (tidigare nämnd proposition s. 193–194 och 320–321). Med att en motivering ska vara klargörande avses att en part ska ges möjlighet att förstå hur myndigheten har resonerat i det enskilda fallet. De skäl som har bestämt utgången i ärendet måste presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. Motiveringen bör vara tillräcklig för att den enskilde antingen ska kunna finna hållpunkter för ett överklagande eller övertygas om att beslutsskälen är logiska och tillräckliga för det beslut som fattats. Motiveringen bör inte innehålla

text: onödiga uppgifter eller opåkallade resonemang. Det är en fördel om en motivering inte blir alltför omfattande, men en kort motivering som inte ger en rättvisande bild av hur myndigheten har resonerat är inte förenlig med lagens syfte. Innehållet i motiveringen måste tillåtas variera beroende på beslutets verkningar och syfte.

text: Bedömning

text: Jag har valt att avgränsa min granskning till utformningen av beslutet om brukandeförbud den 7 december 2020 och överförmyndarnämndens handläggning i anslutning till det. De övriga frågor som AA har pekat på i sin anmälan och i sina kompletteringar ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Vid tiden för överförmyndarnämndens beslut hade AA inte fått del av och möjlighet att yttra sig över den uppgift som fullmaktsgivarens bank enligt nämnden hade lämnat. Jag konstaterar att denna uppgift var av betydelse för beslutet och att det inte var uppenbart obehövligt att ge AA möjlighet att yttra sig över den. Detsamma gäller de synpunkter som nämnden tidigare hade tagit emot från vissa släktingar till fullmaktsgivaren. Nämnden har således inte kommunicerat i enlighet med huvudregeln i

text: 25 § förvaltningslagen

text: . Dessutom fattade nämnden sitt beslut innan tidsfristen i dess föreläggande hade löpt ut. En myndighet ska i normala fall givetvis invänta sådana tidsfrister innan den fattar ett beslut, även om det undantagsvis kan uppkomma situationer då nya omständigheter gör det nödvändigt att fatta beslut innan en tidsfrist i ett föreläggande har löpt ut.

text: Enligt remissvaret gjorde överförmyndarnämndens handläggare bedömningen att ett snabbt beslut krävdes för att fullmaktsgivaren skulle skyddas. Enligt ett av undantagen från huvudregeln i

text: 25 § förvaltningslagen

text: får en myndighet avstå från kommunikation om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Jag avstår från att göra en egen bedömning av om situationen var sådan att detta undantag kunde tillämpas, men konstaterar att beslutet inte innehåller någon hänvisning till undantagsbestämmelsen och inte heller någon förklaring till varför beslutet behövde fattas utan kommunicering av det material som det grundades på. Om en myndighet avstår från kommunikation med stöd av den aktuella bestämmelsen, ingår det enligt min mening i kravet på en klargörande beslutsmotivering att det ska framgå av beslutet varför myndigheten har avstått från kommunikation.

text: Beslutets motivering har även andra brister. Det anges att det fanns ”frågetecken” när det gäller om fullmaktsgivaren var beslutsför när framtidsfullmakten upprättades, men det står ingenting om vilka dessa frågetecken var eller om hur överförmyndarnämnden har bedömt dem. Vidare hänvisar beslutet till ”signaler” om att fullmaktshavaren inte har agerat på det sätt som bäst gynnar fullmaktsgivaren. Även i denna del saknas emellertid konkretion, och det framgår inte heller varför nämnden har fäst tilltro till informationen.

text: Sammantaget innebär bristerna att det är omöjligt att med hjälp av beslutsmotiveringen förstå varför nämnden bedömde att ett brukandeförbud behövdes. Motiveringen är således långt ifrån så klargörande som huvudregeln i

text: 32 § förvaltningslagen

text: kräver (jfr t.ex.

text: JO 2015/16 s. 601

text: En beslutsmotivering får helt eller delvis utelämnas om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Formuleringen av detta undantag är snarlik formuleringen av det undantag från kommunikationsskyldigheten som jag nämnt tidigare. Trots det är det enligt min uppfattning inte självklart att det alltid finns förutsättningar för att helt utelämna en beslutsmotivering om ett beslut är så brådskande att myndigheten måste avstå från kommunikation. Tvärtom torde det i dessa fall många gånger finnas tillräckligt med tid för att skriva en motivering som åtminstone på ett övergripande sätt klargör varför beslutet har fattats.

text: Det har enligt min mening inte framkommit någonting som tyder på att situationen var så brådskande att det inte fanns tid att i brukandeförbudsbeslutet redogöra för den uppgift som banken enligt överförmyndarnämnden lämnat och för huvuddragen av nämndens bedömning av den. Nämnden har inte heller gjort gällande att beslutsmotiveringens utformning berott på brådska, utan har i stället hänvisat till att den inte ville avslöja att en banktjänsteman kunde ha brutit mot bankens sekretessregler. Detta är givetvis inte ett godtagbart skäl för att avstå från att förse ett beslut med en klargörande motivering. Överförmyndarnämnden förtjänar kritik för den i flera avseenden bristfälliga motiveringen av beslutet om förbud att bruka framtidsfullmakten.

text: Länsstyrelsen i Norrbottens län är ordinarie tillsynsmyndighet för överförmyndarnämnden. En kopia av detta beslut skickas därför till länsstyrelsen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Förhör Förundersökning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten för vissa åtgärder i samband med ett ingripande mot en 15-åring

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 5 december 2022 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. AA var kritisk mot polisens agerande i samband med ett ingripande mot hans då 15-åriga dotter, som i JO:s beslut benämns NN. AA förde fram bl.a. följande.

type: stycke

text: Den 30 september 2022 ingrep polisen mot NN på en skolgård. Efter ett ca 30 minuter långt förhör togs hon med till polisstationen för kroppsvisitation och kroppsbesiktning (urinprov). Polisen genomförde även en husrannsakan i hemmet samt tog NN:s nycklar och mobiltelefon i beslag. Hon misstänktes för ringa narkotikabrott genom eget bruk, innehav och överlåtelse. Det saknades dock konkreta omständigheter till grund för misstankarna. Därmed saknades det även grund för tvångsåtgärderna och de var inte heller proportionerliga. Det framgår inte av dokumentationen vilka misstankar eller omständigheter som låg till grund för beslutet om husrannsakan. Husrannsakan genomfördes utan att han eller hans fru informerades. Deras då 17-åriga son var ensam hemma vid tillfället och polisen nekade honom att närvara. Husrannsakan genomfördes även i utrymmen som inte var relevanta för misstankarna mot NN, bl.a. sökte polisen igenom AA:s sovrum.

text: På polisstationen hölls förhör med NN under en timme. Enligt polisen var det dock inte ett förhör utan ett ”samtal”. Varken vid förhöret på skolgården eller vid förhöret på polisstationen upplystes NN om sina rättigheter som misstänkt. Förhöret på skolgården dokumenterades bristfälligt och förhöret på polisstationen dokumenterades inte alls. NN delgavs aldrig misstanke om något brott.

text: AA förde även fram klagomål mot att polisen efter händelsen anmälde honom till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) med felaktiga påståenden om att han bl.a. förskriver medicin till NN.

text: Utredning

text: Utredningens inriktning JO beslutade att inleda en utredning av den del av anmälan som handlade om att en husrannsakan hade genomförts i NN:s hem och att förhör hållits med henne utan att grundläggande rättssäkerhetsgarantier iakttagits.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 12 maj 2023 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare. Av Polismyndighetens yttrande och utredningen i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: Två polispatruller blev beordrade till en skola sedan personal där kontaktat polisen och uppgett att flera ungdomar konfronterade varandra på skolans område. Skolpersonalen befarade att situationen skulle urarta och bli våldsam. Enligt en av poliserna pekade personalen ut NN för dem och de gick därför för att prata med henne. Under samtalet med NN uppstod misstanke om ringa narkotikabrott, eget bruk. I anmälan antecknades att NN uppfattades som något sävlig, hade svårt att svara adekvat på frågor, talade långsamt och hade glansiga ögon samt uppfattades även vara muntorr och nervös. Av anmälan framgår också att NN uppgav att hon var på skolområdet för att driva in en skuld.

text: Enligt poliserna i den patrull som pratade med NN, polisinspektören CC och polisassistenten DD, hölls inget förhör på skolgården. NN delgavs dock misstanke om ringa narkotikabrott, eget bruk. CC informerade henne om att hon inte behövde prata med dem och att förhör skulle hållas efter att de fått tillbaka analyssvaret. NN togs sedan med till polisstationen för kroppsvisitation och kroppsbesiktning efter beslut av jourhavande undersökningsledare, polisinspektören EE.

text: DD har i en tjänsteanteckning som upprättades efter ingripandet angivit att de innan de gick fram till NN hade fått information från skolpersonalen om att bråket gällde en skuld för två cannabisjointar och att den som hade överlåtit narkotikan var NN. Av utredningen hos JO framgår även att skolpersonalen ska ha visat en videosekvens för den första polispatrullen som kom till platsen, i vilken NN pratade om betalning för cannabis. I den första patrullen ingick inte DD eller CC. Enligt CC fick han närmare information om att bråket ska ha gällt överlåten narkotika och vetskap om den förekommande videosekvensen först när de befann sig på polisstationen. När han fick denna tillkommande information kontaktade han jourhavande undersökningsledaren EE på nytt gällande misstänkt överlåtelse av narkotika. EE beslutade då om husrannsakan i NN:s hem med anledning av misstanken.

text: Eftersom NN var under 18 år kontaktades hennes föräldrar som kom till polisstationen. Föräldrarna fick följa med in i samtalsrummet där NN befann sig. Enligt CC var AA ifrågasättande och avbröt honom när han försökte förklara varför de tagit med NN till polisstationen. Det var inget förhör utan ett

text: samtal initierat av föräldrarna som ställde frågor om ingripandet. I samtalsrummet och i närvaro av sina föräldrar delgavs NN även misstanke om innehav och överlåtelse av narkotika.

text: Av beslutet om husrannsakan framgår att det grundades på misstanke om överlåtelse av narkotika och att ändamålet var att utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredning om brott. Direktivet omfattade att eftersöka bl.a. narkotika, försäljningslistor och förpackningsmaterial. Enligt EE fattade hon beslut efter föredragning av kollegorna som varit på plats och hon bedömde att beslutet uppfyllde både behovs- och proportionalitetsprincipen. Av föredragningen framgick att skolpersonal uppgett att NN kommit till skolan för att inkassera en narkotikaskuld. NN ska också ha pekats ut av skolpersonalen.

text: Enligt de poliser som genomförde husrannsakan, polisassistenterna FF och GG, öppnades dörren till bostaden av NN:s bror. Enligt brodern var bostaden fördelad på två lägenheter och NN:s rum låg i den övre lägenheten. De två lägenheterna angavs som en lägenhet i trapphuset med gemensam brevlåda men hade separata ingångar. Brodern var ensam hemma. Han erbjöd sig att visa NN:s rum men poliserna avböjde och meddelade brodern att de ville arbeta ostört. Husrannsakan begränsades till NN:s rum.

text: Vid husrannsakan gjordes inga beslag. Analysbeskedet gällande eget bruk återkom negativt. Förundersökningen mot NN lades senare ned.

text: Det finns i förundersökningsmaterialet inga anteckningar om den videosekvens som ingripande poliser hänvisar till och inte heller finns videosekvensen som sådan i materialet.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Inledning

text: Dokumentationen av den aktuella förundersökningen är knapphändig och de ingripande poliserna har lämnat delvis olika uppgifter om händelseförloppet. Det är otydligt när de olika misstankarna mot [NN] uppkom och vilka omständigheter som låg till grund för misstankarna. Av dokumentationen i ärendet framgår inte heller om eller när [NN] delgavs misstanke om brott. Detta försämrar möjligheterna att bedöma det inträffade i efterhand.

text: Samtalet på skolgården

text: Av utredningen framgår att polisinspektör CC och polisassistent DD har inlett ett samtal med [NN] på en skola, sedan skolpersonal befarat att bråk skulle uppstå på skolan. Enligt den tjänsteanteckning som upprättats av DD hade patrullen innan samtalet informerats av skolpersonal om att anledningen till bråket skulle vara att [NN] kommit till skolan för att driva in en skuld efter en överlåtelse av cannabis. CC har dock uppgett att patrullen inte fick denna information förrän efter samtalet med [NN], när de återvänt till polisstationen. Enligt CC inledde patrullen ett samtal med [NN] för att höra varför hon befann sig på skolan och om hon visste något om ett eventuellt bråk. Utredningen ger således inte en entydig bild av polisens initiala syfte med samtalet med [NN], och om polisen redan då hade anledning att misstänka [NN] för delaktighet i narkotikabrottslighet. Under samtalet fattade emellertid

text: patrullen misstanke om att [NN] var narkotikapåverkad. Jourhavande förundersökningsledare beslutade om kroppsvisitation och kroppsbesiktning och en förundersökning inleddes avseende ringa narkotikabrott genom bruk och innehav. Enligt CC delgav patrullen [NN] misstanke om ringa narkotikabrott genom eget bruk och förklarade att förhör inte skulle hållas med henne förrän de fått analysresultatet av urinprovet. Enligt de ingripande poliserna hölls inte något förhör med [NN] i samband med ingripandet på skolgården. Även om det förekommer delvis motstridiga uppgifter om vad som förevarit anser Polismyndigheten att utredningen inte visar att polisernas samtal med [NN] på skolgården varit i strid med bestämmelserna i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: om förhör och om hur en misstanke om brott ska hanteras i förhållande till den som är misstänkt. Det är dock en brist att det utifrån dokumentationen inte är möjligt att i efterhand bedöma dessa frågor med en rimlig grad av säkerhet.

text: Husrannsakan

text: Förutsättningarna för husrannsakan Jourhavande förundersökningsledare EE fattade beslut om husrannsakan på [NN:s] hemadress efter muntlig föredragning av CC, sedan misstanke uppkommit om att [NN] sålde narkotika. De omständigheter som låg till grund för husrannsakan och som finns dokumenterade i förundersökningen var att skolpersonal uppgett att [NN] skulle inhämta en skuld efter överlåtelse av två cannabisjoints två dagar tidigare och att [NN] vid samtalet med patrullen uppgett att hon var på skolan för att inhämta en skuld. I anledning av anmälan till JO har även framkommit att jourhavande förundersökningsledare inför beslutet fick information om att skolpersonal hade visat en film för polisassistent GG, i vilken [NN] ska ha hörts diskutera överlåtelsen med de som köpt narkotikan. Denna omständighet framgår dock inte av förundersökningen, vilket är en brist då den kan antas ha legat till grund för beslutet om husrannsakan. Det framgår inte tydligt vilken konkret omständighet som gav anledning att tro att något av intresse skulle finnas på den plats där husrannsakan gjordes. De uppgifter som låg till grund för misstanken mot [NN] hade kunnat kontrolleras genom förhör innan en så pass ingripande åtgärd som husrannsakan vidtogs. Även [NN:s] ålder och straffvärdet för misstänkt brottslighet har utgjort skäl att vara restriktiv med användningen av tvångsmedel. Även vid en försiktig bedömning kan det ifrågasättas om utredningen visar att det i detta fall fanns sådana konkreta omständigheter att skälig misstanke kan anses ha förelegat. Utredningen ger dock enligt Polismyndighetens uppfattning inte underlag för att konstatera att den jourhavande förundersökningsledarens bedömning i det avseendet har legat utanför ramen för det godtagbara bedömningsutrymme som måste finnas.

text: Genomförandet av husrannsakan Huvudprincipen är att den som drabbas av en husrannsakan ska få tillfälle att själv närvara. Om personen i fråga inte är på platsen, och om åtgärden skulle försenas om man inväntade hans eller hennes ankomst, får husrannsakan genomföras i den drabbades frånvaro. Den drabbades intressen ska då tas till vara bl.a. genom att ett vittne är närvarande. Det är därför viktigt att den drabbade får vetskap om sin rätt att tillkalla vittne. Om den som drabbats av åtgärden inte var närvarande när åtgärden verkställdes, och inte heller något vittne som tillkallats av den drabbade, ska den drabbade underrättas om åtgärden i efterhand. Det finns inte någon särskild form föreskriven för underrättelsen (se

text: 28 kap. 7 §

text: RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.] samt JO:s beslut i dnr 4508-2021 s. 5 och där gjorda hänvisningar). JO har även uttalat att vid husrannsakan i en bostad ska den som ges tillfälle att övervaka förrättningen vara en vuxen person (JO 2017/18 s. 282 [dnr 263-2016, JO:s anm.]).

text: Det finns i detta ärende inte dokumenterat om det gjordes några överväganden utifrån de intressen som ska tas till vara enligt

text: 28 kap. 7 §

text: RB. Det har inte heller framkommit varför husrannsakan behövde genomföras utan att [NN:s] vårdnadshavare eller någon annan vuxen närvarade vid förrättningen. Det saknas även dokumentation om hur barnets bästa har beaktats vid genomförandet av husrannsakan. Sådan dokumentation ska upprättas enligt det beslutsstöd som finns. De berörda fick underrättelse om att en husrannsakan hade genomförts i deras bostad under ett samtal på polisstationen, vilket berörs nedan.

text: Samtalet på polisstationen

text: Under tiden som polis verkställde beslutet om husrannsakan hölls ett samtal mellan [NN:s] föräldrar, [NN] och CC på polisstationen. Samtalet förefaller ha initierats av AA, som var upprörd över ingripandet. Den bild som framträder av samtalet är att föräldrarna vid upprepade tillfällen starkt ifrågasatte polisens åtgärder och att de inte godtog de förklaringar som gavs. Detta är naturligtvis inte något som CC kan lastas för. Det var givetvis helt i sin ordning att informera föräldrarna om ingripandet och den fortsatta processen. Av utredningen framgår dock att samtalet, som blev förhållandevis långt, i vissa delar även kom att beröra den sak som förundersökningen avsåg, vilket inte är godtagbart (se bl.a. JO 2007/08 s. 149 [dnr 3493-2005, JO:s anm.]). I slutskedet av samtalet fick de närvarande information om att en husrannsakan hade genomförts i deras bostad samtidigt som samtalet pågått, och att detta skett för att styrka överlåtelse och bruk av narkotika. [NN] var då inte delgiven misstanke för annat brott än ringa narkotikabrott genom eget bruk. Uppgifterna måste därför rimligen ha varit överraskande för [NN] och hennes föräldrar. [NN] fick ingen konkret information om vilken gärning hon var skäligen misstänkt för, och inte heller information om hennes rättigheter såsom rätt till försvarare m.m. Agerandet i dessa delar har varken varit förenligt med bestämmelserna om förundersökning eller barnets bästa. Det kan vidare ifrågasättas om samtalet i dessa delar varit förenligt med hänsynsprincipen. Underrättelsen om husrannsakan i bostaden borde om möjligt ha lämnats i ett tidigare skede för att tillgodose de intressen som ska tas till vara enligt

text: 28 kap. 7 §

text: RB.

text: Avslutande kommentarer

text: Polismyndigheten avser att påminna berörda befattningshavare om reglerna kring förhör och vikten av att följa framtagna beslutstöd för prövning av barnets bästa vid genomförandet av förhör och tvångsmedel. För kännedom kan nämnas att Polismyndigheten arbetar med att ta fram metodstöd avseende hur förhör med ett barn som är misstänkt ska hållas. Polismyndigheten arbetar även [med] att under hösten 2023 fastställa nationella rutiner för hantering av unga lagöverträdare.

text: Anmälarens kommentarer AA kommenterade utförligt Polismyndighetens yttrande och gav in två ljudupptagningar, varav den ena från förhöret på polisstationen. AA anförde bl.a. att det stred mot grundläggande rättigheter att polisen nekade hans son, som var ensam hemma vid tidpunkten för husrannsakan, att övervaka husrannsakan samt påpekade att ingripande polisers versioner av ingripandet mot NN skiljer sig åt på flera avgörande punkter.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Förundersökningens inledande Förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (se

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Förundersökning inleds genom beslut av bl.a. Polismyndigheten (se

text: 23 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Förundersökning anses också inledd genom användandet av ett straffprocessuellt tvångsmedel, t.ex. kroppsbesiktning, husrannsakan eller hämtning till förhör (se bl.a. JO 2001/02 s. 95, dnr

text: Skälig misstanke JO har vid ett flertal tillfällen uttalat att det, för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott, krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått de brott som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och det finns vanligen ett visst utrymme för olika bedömningar. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383, dnr

text: , och JO 2020/21 s. 370, dnr

text: Den omständigheten att polisen på en annan plats än i personens bostad påträffar en person som skäligen kan misstänkas för narkotikabrott genom eget bruk, är inte i sig tillräcklig för att en skälig misstanke om att personen innehar narkotika i sin bostad. Det krävs en konkret omständighet som talar för att personen innehar narkotika och att den finns just i bostaden eller att det finns någon annan bevisning om sådant brott. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383 och JO 2022/23 s. 272, dnr

text: Frågor till en misstänkt under en förundersökning Den som är skäligen misstänkt för ett brott ska delges misstanken när han eller hon hörs och i samband med detta underrättas om sina grundläggande rättigheter som misstänkt, bl.a. rätten att inte yttra sig och att ha en försvarare närvarande (se

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: och 12 § förundersökningskungörelsen).

text: Enligt bestämmelserna om förundersökning i

text: rättegångsbalken

text: och i förundersökningskungörelsen finns inte några andra former för samtal än förhör. Om ett ”samtal” rör den sak som förundersökningen avser är det alltså att betrakta som ett förhör. (Se JO 2007/08 s. 149, dnr

text: Om någon under 18 år är skäligen misstänkt för ett brott ska vårdnadshavaren omedelbart underrättas och kallas till förhör som hålls med den unge. Om brottet kan leda till fängelse ska socialnämnden genast underrättas. (Se 5 § första stycket och 6 § första stycket lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.)

text: Husrannsakan En husrannsakan får göras hos den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen av brottet (se

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: Beslut om husrannsakan får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade (se

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: Bestämmelsen ger uttryck för proportionalitetsprincipen, som tillsammans med bl.a. behovs- och hänsynsprincipen ska beaktas vid all tvångsmedelsanvändning. Behovsprincipen innebär att tvångsmedel endast får användas om det avsedda resultatet inte kan uppnås med andra, mindre ingripande medel. Hänsynsprincipen innebär bl.a. att diskretion bör iakttas vid verkställighet av tvångsmedel och kommer till uttryck i t.ex.

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Den som drabbas av en husrannsakan, eller familjemedlemmar som bor i bostaden, ska få tillfälle att vara närvarande vid husrannsakan och även att tillkalla vittne, om detta inte orsakar dröjsmål (se

text: 28 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: För att den berörda personens intressen ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt bör den som närvarar vara vuxen. I en situation då endast minderåriga barn befinner sig i bostaden bör polisen ha samma skyldighet att kontakta lägenhetens innehavare som om det inte hade varit någon hemma. (Se JO 2017/18 s. 282, dnr

text: Om varken den som drabbats av husrannsakan, någon i dennes familj eller ett tillkallat vittne varit närvarande ska den hos vilken husrannsakan genomförts underrättas om denna så snart det kan ske utan men för utredningen (se

text: Dokumentation Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har framkommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Protokollet ska ge en trogen bild av vad som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I protokollet ska antecknas berättelser av hörda personer. Berättelser bör återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det som sagts. (Se 20 § andra stycket och 22 § första och andra styckena förundersökningskungörelsen.)

text: Det ska föras protokoll över en husrannsakan. I protokollet ska anges ändamålet med åtgärden och vad som förekommit vid husrannsakan. (Se

text: 28 kap. 9 § första stycket rättegångsbalken

text: .) Av dokumentationen ska det bl.a. framgå vilka

text: brottsmisstankar som föranlett husrannsakan och samtliga grunder för beslutet (se bl.a. Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, femte uppl., s. 713 f.).

text: Barnkonventionen FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om befintlig lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: ). Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör ett barn (se t.ex.

text: SOU 2020:63 s. 190

text: f. och 242 f.).

text: Enligt barnkonventionen får inget barn utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privatliv (se artikel 16.1). Stadgandet får anses betyda att ingrepp i privatlivet måste ha stöd i lag. Därutöver behöver det finnas ett reellt och godtagbart syfte bakom såväl den lagliga möjligheten till ingreppet som ingreppet i sig. (Se t.ex.

text: SOU 2020:63 s. 676

text: f.)

text: När polisen vidtar en åtgärd som direkt eller indirekt rör ett barn ska det alltså prövas om åtgärden är förenlig med de rättigheter som tillförsäkras ett barn enligt barnkonventionen.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och uttalanden om dokumentationsbrister I förhållande till anmälan har jag begränsat min granskning. Jag kommer exempelvis inte att gå in på det förhållandet att NN bedömdes vara skäligen misstänkt för ringa narkotikabrott, eget bruk, eller att hon som en följd av det blev medtagen av polisen för kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Granskningen har i stället riktats in på påståendet i anmälan att det hölls ett förhör med NN på skolgården utan att hon upplysts om sina rättigheter som misstänkt, den husrannsakan som gjordes hemma hos NN och påståendet i anmälan att det även hölls ett förhör med NN på polisstationen.

text: Inledningsvis vill jag dock framhålla att dokumentationen i förundersökningen varit bristfällig. Jag har därför i stor utsträckning fått utgå från uppgifter som framförallt polisinspektörerna CC och EE har lämnat i efterhand i anledning av JO:s utredning. Dokumentationsbristerna är oacceptabla och har försvårat granskningen.

text: Ingripandet på skolgården När det gäller polisens kontakt med NN på skolgården föreligger vissa oklarheter, men jag kan konstatera att NN delgavs misstanke om brott (ringa narkotikabrott, eget bruk). CC har i JO:s utredning uppgett att NN fick

text: information om att hon inte behövde uttala sig om misstanken och att ett förhör inte skulle hållas innan resultatet av kroppsbesiktningen hade kommit.

text: Det som kommit fram i utredningen ger inte stöd för att det hölls något förhör med NN på skolgården eller att frågor ställdes till henne på ett sätt som medförde att reglerna om förhör skulle ha tillämpats.

text: Husrannsakan

text: Beslutet om husrannsakan

text: Enligt den upprättade polisanmälan kontaktades polis av skolpersonal med uppgift om att ungdomar konfronterade varandra på skolans område. Av polisanmälan framgår också att NN uppgett att hon var på skolområdet för att driva in en skuld. Som redogjorts för i det föregående har polisassistenten DD, som ingick i samma patrull som CC, i en tjänsteanteckning angivit att deras kollegor i den första patrullen på plats fick information från skolpersonal om att bråket gällde en skuld för två cannabisjointar som skulle drivas in och att den som hade överlåtit narkotikan var NN. Enligt vad DD antecknat pekade skolpersonalen ut NN för honom och CC och de pratade därför med henne.

text: Under JO:s utredning har det kommit fram att poliserna i den första patrullen också ska ha sett en videosekvens där NN ska ha diskuterat cannabis. Enligt vad CC och jourhavande undersökningsledaren EE har uppgett uppfattar jag att även videosekvensens innehåll beaktades inför beslutet om husrannsakan. Av protokollet över husrannsakan framgår att den misstanke som låg till grund för beslutet var överlåtelse av narkotika.

text: Även med beaktande av videosekvensens påstådda innehåll är jag tveksam till att det fanns tillräckligt konkreta omständigheter för att anse att NN var skäligen misstänkt för överlåtelse av narkotika. Med beaktande av det utrymme som finns att göra olika bedömningar i den här typen av frågor finner jag dock inte anledning att föra fram några invändningar mot EE:s bedömning i den delen. Inte heller anser jag, även här med viss tvekan, att EE:s bedömningar i fråga om behovs- respektive proportionalitetsprincipen låg utanför det godtagbara.

text: Beslutet om husrannsakan ger därför inte anledning till någon kritik från min sida. Jag kan dock konstatera att det av utredningen inte framgår att några överväganden om barnets bästa gjordes, vilket är en brist.

text: Verkställigheten av husrannsakan

text: Av utredningen framgår att NN bodde tillsammans med sina föräldrar och sin bror och att bostaden var fördelad på två lägenheter med separata ingångar men med gemensam brevlåda. Jag har vid min granskning utgått från att de två lägenheterna utgjorde en bostad. I bostaden befann sig NN:s då 17-åriga bror.

text: Varken NN eller hennes föräldrar informerades om husrannsakan innan den genomfördes. Detta medförde att de inte kunde närvara själva och inte heller

text: fick möjlighet att tillkalla något vittne. Som JO tidigare uttalat krävs att den som närvarar är vuxen för att den berördas intressen ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt.

text: Enligt AA genomfördes husrannsakan även i hans sovrum men enligt ingripande poliser begränsades den till NN:s rum. Uppgifterna i denna del går alltså isär. Jag bedömer inte att ytterligare utredning kommer att leda till ökad klarhet i frågan och har därför inte underlag för något uttalande i den delen. Jag kan dock konstatera att när den misstänkte är ett barn som bor hemma hos sina föräldrar avser en husrannsakan hos den misstänkte normalt hela bostaden om inte barnet har ett eget helt avgränsat utrymme, t.ex. en egen lägenhet i huset (se Lindberg, a.a., s. 678 f.).

text: Dokumentationen av husrannsakan

text: Som jag redan konstaterat har dokumentationen i detta fall inte varit tillfredsställande. Det saknas dokumentation över uppgifter som kan antas ha legat till grund för beslutet om husrannsakan i NN:s bostad. Det saknas också helt dokumentation om eventuella överväganden som gjorts utifrån NN:s ålder.

text: EE har inför Polismyndighetens yttrande till JO uppgett att hon fattar sina beslut på de föredragningar som kollegorna gör för henne. Enligt EE beordrar hon alltid den föredragande kollegan att upprätta en promemoria om det som denne föredragit för henne men skyldigheten att dokumentera ligger på varje enskild polis. Det ingår inte i hennes tjänst att följa upp att kollegan avrapporterar.

text: Det är naturligtvis så att avrapportering av ett ingripande som sådant bör göras av de poliser som har medverkat i ingripandet. När det gäller tvångsmedelsbeslut är det dock beslutsfattaren som ansvarar för dokumentationen och att de omständigheter som ligger till grund för beslutet dokumenteras på ett tillfredsställande sätt.

text: Samtalet på polisstationen Av utredningen framgår att samtalet på polisstationen initierades av NN:s föräldrar som hade frågor om ingripandet. Även om samtalet i vissa delar synes ha styrts av föräldrarna framkommer det av utredningen att det delvis berörde misstankarna mot NN. Det skedde utan att NN hade delgetts samtliga brottsmisstankar och utan att hon informerats om sina rättigheter som misstänkt, bl.a. rätten att ha en försvarare närvarande.

text: Detta var inte godtagbart och inte heller förenligt med NN:s bästa. Det som rörde brottsmisstankarna skulle ha tagits upp inom ramen för ett formellt förhör med de rättssäkerhetsgarantier som det innebär. Det som kom fram hade då också dokumenterats.

text: Polismyndigheten kritiseras Polismyndigheten kritiseras för att varken NN eller hennes föräldrar gavs tillfälle att närvara vid husrannsakan och för att frågor som rörde

text: brottsmisstankarna togs upp med NN på polisstationen utan att de rättssäkerhetsgarantier som gäller vid förhör iakttogs.

text: Polismyndigheten kritiseras också för att NN:s bästa inte beaktades i relevanta avseenden samt för den bristande dokumentationen bl.a. av vad som förekom vid ingripandet på skolgården och av de omständigheter som låg till grund för beslutet om husrannsakan.

text: Vad AA i övrigt fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Rebecka Olsson har föredragit ärendet och tf. byråchefen Lovisa Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Hembesök
Samtycke

title: Arbetsmarknads- och socialnämnden i Tyresö kommun får kritik för att i ett ärende om försörjningsstöd ha genomfört ett hembesök i en lägenhet där, förutom sökanden, även bl.a. hyresvärden bodde utan att dessförinnan ha hämtat in hyresvärdens samtycke

sammanfattning: Nämnden genomförde inom ramen för en utredning om en kvinnas rätt till försörjningsstöd ett hembesök i en lägenhet där kvinnan hyrde ett rum. I lägenheten bodde även kvinnans hyresvärd och hyresvärdens barn, vilket nämnden visste om. Kvinnan samtyckte till att hembesöket genomfördes. Under hembesöket gick socialtjänstens personal runt i lägenheten och vissa av de utrymmen som enbart hyresvärden och hennes barn förfogade över. Hembesöket genomfördes utan att nämnden dessförinnan hade kontrollerat med hyresvärden hur hon ställde sig till detta. Var och en är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) skyddad mot intrång i sin bostad från det allmänna. JO har i flera tidigare beslut uttalat att nämnden i vissa fall kan ha ett befogat intresse av att inom ramen för en utredning om försörjningsstöd få göra ett hembesök i en enskilds bostad för att få en uppfattning om den enskildes hjälpbehov. För att ett sådant hembesök ska få genomföras krävs dock att den enskilde lämnat sitt samtycke till åtgärden. Nämnden måste också se till att den inte kränker någon utomståendes rätt till skydd mot intrång i sin bostad när den genomför ett hembesök. Enligt JO borde nämnden ha kontrollerat med hyresvärden om hon samtyckte till hembesöket när det gällde de utrymmen som den biståndssökande kvinnan inte förfogade över. JO framhåller även att det är nämndens ansvar att se till att hämta in samtycke och att det inte är en uppgift som kan läggas på den biståndssökande. Han eller hon kan inte heller samtycka för andra personers räkning.

text: [P]

text: 2024-01-26 9539-2022

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: Arbetsmarknads- och socialnämnden i Tyresö kommun får kritik för att i ett ärende om försörjningsstöd ha genomfört ett hembesök i en lägenhet där, förutom den biståndssökande, även bl.a. hyresvärden bodde utan att dessförinnan ha hämtat in hyresvärdens samtycke

text: Bakgrund och anmälan

text: AA ansökte i november 2022 om försörjningsstöd hos socialtjänsten i Tyresö kommun. Vid tidpunkten för ansökan hyrde AA ett rum i en kvinnas (nedan kallad hyresvärden) lägenhet, och AA hade även tillgång till badrum, kök och vardagsrum. I lägenheten bodde även hyresvärdens barn. Den 5 december 2022 genomförde socialtjänsten ett hembesök i bostaden inom ramen för sin utredning om försörjningsstöd.

text: I en anmälan till JO klagade AA på hur socialtjänsten hade genomfört hembesöket. Hon uppgav bl.a. att socialtjänstens handläggare hade ställt frågor om hyresvärden och hyresvärdens barn samt kollat igenom deras rum utan hyresvärdens samtycke.

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Arbetsmarknads- och socialnämnden i Tyresö kommun skulle yttra sig över det som framfördes i anmälan. Nämnden skulle också redogöra för vilka överväganden som hade gjorts i fråga om att utomstående bodde i lägenheten och hur nämnden ser på de rättsliga förutsättningarna för att genomföra ett hembesök i en bostad där även utomstående bor.

text: I sitt yttrande uppgav nämnden bl.a. följande:

text: Förvaltningens rutiner

text: När socialtjänsten får in en ansökan om ekonomiskt bistånd görs det först en förhandsbedömning där frågor ställs inför en ansökan. Här informerar handläggarna om ekonomiskt bistånd och tillsammans upprättar man en krysslista, en lista som skickas ut till sökande med information om vad som behöver lämnas in för bedömning om rätten till bistånd. Ett hembesök planeras in tillsammans med sökande som är inneboende eller bor i andra hand. […] Nämnden har således tydliga rutiner på hur och i vilka fall ett hembesök ska genomföras. Det ska ske på ett sätt som inte kränker den personliga integriteten. I de fall sökanden bor som inneboende går man inte igenom de ytor som inte disponeras av den sökande. […] Bedömningen är att det finns tydliga rutiner för hur ett hembesök ska gå till och att detta hembesök inte ska ha gått till på ett annat sätt och inte på det sättet som beskrivs i anmälan. Bedömningen är också att det finns rättsliga förutsättningar att genomföra ett hembesök i en bostad där även utomstående bor, under förutsättning att det sker utifrån beskrivna rutinerna. […]

text: Gången i det aktuella ärendet

text: […] I ärendet har sökanden fått information om hembesök och sökanden har samtyckt till detta. Sökanden informerar också om att hen frågar sin hyresvärd om nämnden får komma på ett hembesök och bekräftat att det var tillåtet. Då det varit oklarheter kring boendesituationen bedömdes att ett hembesök skulle planeras in för att säkerställa att sökanden bor där hen uppger.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Socialtjänstlagens

text: bestämmelser Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (se

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning när någon har ansökt om bistånd, t.ex. i form av försörjningsstöd (se

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). Syftet med en sådan utredning är att klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från nämnden. Socialnämnden ansvarar för att utredningen ges en sådan omfattning att ett materiellt riktigt beslut kan fattas.

text: Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet (se

text: 1 kap. 1 §

text: SoL). Utgångspunkten är att en utredning om rätt till bistånd genomförs tillsammans med den enskilde (se

text: 3 kap. 5 §

text: SoL). Dessa principer är av grundläggande betydelse för socialtjänstens arbete. Det innebär att socialnämnden i sin utredning om rätt till bistånd ska ha som utgångspunkt att den enskilde har rätt att själv bestämma över sin situation. Socialnämnden ska i sin utredning också kontinuerligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. (Se JO 2019/20 s. 473, dnr

text: Regeringsformen

text: och Europakonventionen Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (se

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF). Socialtjänsten är en del av det allmänna och omfattas därför av bestämmelsen. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen (se

text: prop. 1973:90 s. 246

text: Skyddet mot intrång enligt den ovan nämnda bestämmelsen får endast begränsas genom lag (se

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Det finns inte någon lagbestämmelse som ger en socialnämnd rätt att gå in i en enskilds bostad. Grundlagsskyddet gäller dock endast påtvingade ingrepp (

text: prop. 2005/06:29 s. 25

text: f.). Det innebär att en socialnämnd kan göra ett hembesök hos den enskilde i ett ärende om försörjningsstöd om han eller hon samtycker till detta.

text: En enskild har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv och sitt hem genom artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Enligt bestämmelsen får en offentlig myndighet inte ingripa i rättigheten annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen, exempelvis till skydd för hälsa.

text: Tidigare JO-uttalanden om hembesök JO har i flera tidigare beslut uttalat sig om förutsättningarna för socialtjänsten att genomföra ett hembesök hos en enskild inom ramen för en utredning om försörjningsstöd. Enligt JO kan nämnden i vissa fall ha ett befogat intresse av att få göra hembesök för att kunna bilda sig en uppfattning om den enskildes hjälpbehov och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd. Det kan t.ex. vara svårt för beslutsfattaren att avgöra om den biståndssökande är sammanboende med någon annan. Den enskilde kan också sakna möjlighet att ta fram egentlig

text: bevisning, som stöder de uppgifter som han eller hon har lämnat om sina förhållanden och stödbehov. Ett verksamt sätt att få klarhet i fråga om de faktiska förhållandena kan vara att en tjänsteman vid socialtjänsten gör iakttagelser i samband med ett hembesök. Hembesök är dock ett utredningsmedel som inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det kan aldrig bli fråga om att socialnämnden mot den enskildes vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. (Se t.ex. JO 2011/12 s. 392, dnr

text: , JO 2013/14 s. 387, dnr

text: , och JO 2019/20 s. 473, dnr

text: Som jag redogjort för inledningsvis ska socialtjänsten i sin verksamhet agera med respekt för enskildas integritet. Nämnden måste därför också överväga om en utredningsåtgärd kan komma att påverka utomstående personer i något avseende och kanske till och med kränka deras grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Nämnden är således skyldig att se till att den varken kränker den biståndssökandes eller någon utomståendes rätt till skydd mot ett sådant intrång som skyddas genom

text: 2 kap. 6 §

text: RF och

text: artikel 8 Europakonventionen

text: när den genomför ett hembesök inom ramen för en utredning. När frågan om att genomföra ett hembesök uppkommer måste nämnden i varje enskilt fall säkerställa att dess personal inte agerar på ett sätt som står i strid med bestämmelserna. Det gäller i förhållande till den eller de som bor i den bostad som nämnden vill besöka. (Se JO 2021/22 s. 542, dnr

text: Min bedömning

text: Av utredningen framgår att två handläggare från socialtjänsten den 5 december 2022 genomförde ett hembesök hos AA inom ramen för hennes ärende om försörjningsstöd. Annat har inte framkommit än att AA själv dessförinnan hade samtyckt till åtgärden. AA hade också innan hembesöket upplyst socialtjänsten om att hon bodde inneboende hos sin hyresvärd och att även hyresvärdens barn bodde i lägenheten. Syftet med hembesöket var enligt nämndens remissyttrande att undersöka AA:s boendesituation.

text: I tjänsteskrivelsen från hembesöket har handläggarna antecknat att AA visade det bostadsrum som hon själv förfogade över men att handläggarna också fick se utrymmet där hyresvärden och det ena barnet bodde. AA har därtill på fråga från handläggarna visat det andra barnets sovrum och det har gjorts vissa anteckningar om hur det såg ut i det barnets rum.

text: AA har uppgett att hon samtyckte till att handläggarna kontrollerade den bostadsyta som hon hyrde. Jag har inte någon invändning mot att socialtjänsten gjorde kontrollen av det utrymmet. Som jag har redovisat gick handläggarna även runt i delar av lägenheten som enbart hyresvärden och hennes barn förfogade över, däribland det ena barnets sovrum. En förutsättning för att handläggarna skulle ha rätt att göra det var att hyresvärden hade samtyckt till åtgärden.

text: Nämnden har i remissyttrandet uppgett att AA sagt att hon hade frågat hyresvärden om hembesöket och att hyresvärden då bekräftat att det var tillåtet. I de journalanteckningar som jag har tagit del av framkommer emellertid att hyresvärden varit i kontakt med socialtjänsten efter hembesöket och då uttryckt sitt missnöje över att det genomfördes utan att hon blivit informerad. Jag vill med anledning av detta understryka att det är nämndens ansvar att förvissa sig om att dess personal har rätt att gå in i en enskilds bostad och att det också är nämndens uppgift att hämta in ett samtycke. Det är således inte en uppgift som nämnden kan lägga på biståndssökanden, och han eller hon kan inte heller samtycka för andra personers räkning.

text: För att nämnden ska få kontakta någon utomstående inom ramen för ett ärende om försörjningsstöd krävs att biståndssökanden samtycker till åtgärden. Nämnden borde alltså först ha kontrollerat om AA godkände att nämnden kontaktade hyresvärden i syfte att hämta in hyresvärdens samtycke till att även se sig om i de utrymmen som AA inte förfogade över. Därefter, och under förutsättning att AA lämnade sitt samtycke till kontakten, borde nämnden själv ha kontrollerat med hyresvärden huruvida hon samtyckte till hembesöket när det gällde de utrymmen som AA inte förfogade över.

text: Nämnden har gjort bedömningen att hembesöket genomfördes i enlighet med gällande rutiner. Jag har tagit del av nämndens rutiner för hembesök och kan konstatera att de inte behandlar frågan om samtycke, vare sig från sökanden eller från någon utomstående som förfogar över den bostad som hembesöket avser.

text: Nämnden har brustit i sin hantering genom att gå in i de delar av lägenheten som pekats ut som hyresvärdens och hennes barns egna utrymmen utan att först hämta in hyresvärdens samtycke. Varken hyresvärden eller hennes barn var enligt de uppgifter jag har tillgång till föremål för någon utredning från nämndens sida. Uppgifter om dem har trots det tagits in i dokumentationen av ärendet. Det är av största vikt att socialtjänsten agerar på ett sätt som inte riskerar att kränka utomståendes rättigheter. Nämnden förtjänar kritik för sitt agerande i dessa avseenden. Jag förutsätter att nämnden omgående ser över sina rutiner för hembesök och vidtar åtgärder så att något liknande inte inträffar igen.

text: Övrigt Det som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling

text: Rättssakkunniga Maria Karlströms har föredragit ärendet och tf. byråchefen Eric Wahlberg har deltagit i beredningen.


nyckelord: Arrest Barn/ungdom Frihetsberövande

title: Initiativärende mot Polismyndigheten om gripna och anhållna barn som hålls i förvar i polisarrest

sammanfattning: Barn som är gripna eller anhållna får hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt (6 a § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). På JO:s uppdrag inspekterades under 2021–2023 fem polisarrester med fokus på vilket genomslag som bestämmelsen fått. JO konstaterade att det fanns arrester där barn regelmässigt hölls i förvar i arrestcell och att det fanns regionala skillnader i hur bestämmelsen efterlevdes. För att följa upp frågan om barn i arrest har JO på eget initiativ granskat tio polisarrester i olika delar av landet avseende en period om ett år. JO konstaterar att det alltjämt föreligger tydliga skillnader mellan polisregionerna i hur gripna eller anhållna barn hålls frihetsberövade. JO:s samlade bild är att flera arrestverksamheter, framför allt på grund av bemannings- och lokalsituationen, inte har förutsättningar att leva upp till lagens krav. JO uttalar att det är mycket angeläget att Polismyndigheten med kraft fortsätter det påbörjade arbetet med att begränsa användning av arrestcell och placering av barn i andra utrymmen i arrestmiljön. Myndigheten behöver säkerställa att lagens krav möts i samtliga arrestverksamheter. Det finns enligt JO anledning att skicka en kopia av beslutet för kännedom till regeringen.

text: Bakgrunden till initiativet

text: Sedan den 1 juli 2021 får den som inte fyllt 18 år och som är gripen eller anhållen hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt (se 6 a § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL). Bestämmelsen gäller sedan den 1 oktober 2025 även den som är under 18 år och hålls kvar enligt 14 § samma lag eller är skyldig att stanna kvar för förhör enligt

text: 23 kap. 9 § rättegångsbalken

text: I propositionen till bestämmelsen uttalades bl.a. följande. En polisarrest är inte anpassad efter de särskilda behov som ett barn har och en placering även tillfälligtvis i arresten bör undvikas eftersom det inte är en lämplig miljö för barn att vistas i. Förvar av barn i en polisarrest bör endast ske i undantagsfall. (Se

text: prop. 2019/20:129 s. 46

text: Enligt barnkonventionen ska det säkerställas att varje frihetsberövat barn behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder (se artikel 37 c).

text: På mitt uppdrag inspekterades under 2021–2023 fem polisarrester med fokus på situationen för frihetsberövade barn (se bl.a. JO 2023/24 s. 328, dnr O 12-2023 med hänvisningar). Under 2024 genomfördes en inspektionsserie om beläggningssituationen i Polismyndighetens arrestverksamhet (se bl.a. dnr O 34-2024 med hänvisningar). Inspektionerna gjordes inom ramen för JO:s uppdrag som nationellt besöksorgan (den s.k. Opcat-verksamheten).

text: Vid granskningarna kunde jag konstatera att bestämmelsen i 6 a § LUL hade fått ett olikartat genomslag och att det fanns arrester där barn regelmässigt hölls i förvar i arrestceller.

text: I oktober 2025 tog jag ett initiativ för att följa upp frågan om barn som hålls i förvar i polisarrester och utreda frågor som rör tillämpningen av 6 a § LUL. Initiativet har handlagts i detta ärende.

text: Utredning

text: Inriktningen av JO:s utredning JO begärde att Polismyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig. Utredningen och yttrandet skulle avse följande frågor om gripna eller anhållna barn i de polisarrester som anges nedan.

text: a) Hur många gripna eller anhållna barn hölls i förvar i respektive polisarrest under perioden den 13 oktober 2024 t.o.m. den 13 oktober 2025? b) Hur många gripna eller anhållna barn hölls i förvar på annan plats än i polisarrest under samma period? c) För de barn som hölls i förvar i polisarrest, gjordes det några anpassningar eller hölls barnen i förvar i arrestcell? Om anpassningar gjordes, beskriv dessa och de eventuella andra utrymmen som användes. d) Hur görs bedömningarna vid beslut om var barnen ska placeras? Yttrandet skulle även innehålla bl.a. Polismyndighetens bedömning av berörda arresters tillämpning av 6 a § LUL och en redogörelse för hur Polismyndigheten centralt har arbetat för att lagstiftningens syfte ska uppfyllas samt hur myndigheten avser att komma till rätta med situationen om tillämpningen inte ligger i linje med intentionerna.

text: De arrester som omfattas av utredningen är arresterna i Sundsvall och Umeå (region Nord), Västerås (region Mitt), Karlstad (region Bergslagen), Solna och Södertälje (region Stockholm), Eskilstuna och Norrköping (region Öst), Vänersborg (region Väst) samt Malmö (region Syd).

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen AA) yttrade sig den 12 januari 2026, efter att berörda polisregioner och Nationella operativa avdelningen (Noa) lämnat skriftliga svar på JO:s delfrågor. Myndigheten gav in en handbok för arrestverksamheten (PM 2017:63), beslutsstödet ”Prövningen av barnets bästa vid placering av frihetsberövade barn” och en myndighetsgemensam rutin mellan Kriminalvården och Polismyndigheten för hantering av anhållna barn under 18 år.

text: Inledningsvis redovisade Polismyndigheten att de aktuella arresterna sammanlagt tog emot cirka 500 gripna eller anhållna barn under den period som granskningen avsett. Av dessa var cirka 160 barn placerade i arrestcell i något skede under vistelsen.

text: Myndigheten förde fram att det finns tydliga skillnader mellan de olika arresterna när det gäller hur ofta barn vistas i arrestmiljön och i cell. Nedan redovisas uppgifter från ett urval av de aktuella arresterna. Yttrandet i dess helhet finns tillgängligt hos JO.

text: Polisregion Nord – arresterna Sundsvall och Umeå

text: I Sundsvall har totalt 22 barn varit i förvar under den aktuella perioden. Av dessa har 14 förvarats hos Kriminalvårdens häkte i Härnösand och 8 i ett särskilt barnrum utanför arrestmiljön. Inga barn har varit förvarstagna inne i arrestcellerna. I Umeå har totalt 12 barn varit i förvar. Av dessa har 4 förvarats på häktet i Umeå och 8 i ett särskilt barnrum utanför arrestmiljön. Inte heller här har något barn varit placerat i arrestcell. För flertalet av de barn som varit i barnrum har vistelsen varit kortvarig, exempelvis i avvaktan på beslut från åklagare eller besked om plats hos Kriminalvården. Båda arresterna använder särskilda barnrum belägna utanför den ordinarie arrestdelen. Rummen är möblerade med säng, bord och stol och kompletteras med möjligheter till digitalt tidsfördriv, film och spel. Under dagtid hålls dörren normalt öppen och barnet står under ständig tillsyn av arrestantvakt eller polis i direkt anslutning, vilket möjliggör kontinuerlig mänsklig kontakt utöver förhör och informationssamtal. Under nattetid stängs och vid behov låses dörren, men tillsynen anpassas efter en individuell säkerhetsbedömning. – – –

text: Polisregion Mitt – arresten Västerås

text: I Västerås har 41 gripna eller anhållna barn förvarats under perioden. Enligt regionen har 36 barn förvarats i arrestcell och 27 barn varit inlåsta i cell. Fyra barn har kunnat förvaras på annan plats än polisarrest, huvudsakligen i Kriminalvårdens häkten i Salberga eller Uppsala. Det är enligt regionens uppgifter rutin att först försöka placera barn i häkte, men häktenas beläggningssituation gör att det ofta saknas plats. För barn som vistas i polisens lokaler används i första hand förhörsrum separerade från arrestdelen. Barnen hålls där med en vuxen närvarande och ska inte blandas med vuxna frihetsberövade. Detta gäller vid förhör, raster, måltider, dusch och liknande. I vissa fall, exempelvis vid hotfullt eller aggressivt beteende, låses barnet in i cell av säkerhetsskäl. Det förekommer också att barn själva önskar vistas i cell, ofta med öppen dörr och en vuxen i dörröppningen. [– – –]

text: Polisregion Bergslagen – arresten Karlstad

text: I Karlstad har 17 barn varit gripna eller anhållna under perioden. Regionens uppgifter visar att samtliga dessa i praktiken placerats i häkte, med undantag för en person som kortvarigt vistats i polisarrest på grund av stökigt beteende innan gripandet hävdes och barnet i stället omhändertogs enligt lag … med särskilda bestämmelser om vård av unga. Barn som anhålls placeras som huvudregel på häktet om plats finns, vilket enligt regionen normalt kan ordnas inom kort tid. Gripna barn placeras i regel inte i polisarrest innan beslut om anhållande utan vistas i förhörsrum eller förs till häktet om det finns plats. Förhörsrummen är belägna utanför arrestmiljön men i anslutning till arresten och är utformade som vanliga förhörsrum. Det finns inte några särskilda rum för just barn. Barn som placeras på häktet tas om hand enligt häkteslagens krav, inklusive anpassad tillsyn och isoleringsbrytande åtgärder. – – –

text: Polisregion Öst – arresterna Eskilstuna och Norrköping

text: I region Öst har statistik inhämtats … för att säkerställa en korrekt bild av antalet frihetsberövade barn och deras faktiska placeringar. Vissa skillnader mellan systemen beror på tekniska hanteringar, exempelvis när barn tillfälligt flyttats via en arrest utan att ha vistats i cell. För Norrköping visar sammanvägd statistik att 39 barn tagits i förvar inom den aktuella tidsperioden. För Eskilstuna är det 24 barn. I Norrköping har 15 barn varit förvarade i arrestcell någon gång under vistelsen. I Eskilstuna har ett barn varit placerat i cell. Övriga barn har förvarats på annan plats än i arrestcell, exempelvis i förhörsrum, avrapporteringsrum, advokatrum eller liknande utrymmen tillsammans med polis eller arrestantvakt. I Norrköping är dessa utrymmen belägna i arrestmiljön och i Eskilstuna ligger de utanför. För de barn som vistats i polisarrest har stationsbefälen löpande gjort avvägningar med barnets bästa som utgångspunkt. Under dagtid har barnen i normalfallet vistats i andra utrymmen än cell, tillsammans med personal och med tillgång till mat, dryck, toalett och i Norrköping även möjlighet till enklare tidsfördriv genom exempelvis bärbara DVD-spelare. Rastgård har erbjudits i den utsträckning som beläggningen medgett. När barnet blivit kvar flera timmar och särskilt senare på kvällen har vissa barn själva uttryckt önskemål om att få sova i cell. I dessa fall har lösningen ofta varit att barnet får sova i cell med dörren endast spärrad i första läget och med personal i direkt anslutning. I ett mindre antal fall har barn placerats direkt i cell på grund av kända våldsamma beteenden eller förekomst av flera målskamrater i samma arrest, vilket gjort annan placering olämplig ur säkerhets- eller utredningssynpunkt. Under vistelsen i arrest har regionen återkommande haft kontakt med Kriminalvården för att så snart som möjligt kunna flytta barnen till häkte. – – –

text: Polisregion Syd – arresten Malmö

text: I Malmö har totalt 140 frihetsberövade barn förts till Rättscentrum under tidsperioden. Av dessa har 72 barn vid något tillfälle varit inlåsta i cell. I 70 av dessa fall har placeringen i cell skett på grund av nattvila. Barnen har då varit frihetsberövade under nattetid och bedömningen har varit att det för barnets bästa varit lämpligast att sova i en cell med säng, sängkläder, egen toalett och avskildhet, förutsatt att barnet inte själv önskat något annat. Tillsynsfrekvensen har i dessa fall alltid höjts jämfört med vuxna frihetsberövade. I två fall har inlåsning i cell skett med anledning av att barnet uppträtt så våldsamt att detta krävts av säkerhetsskäl.

text: I 68 fall har barnen helt förvarats utanför arrestzonen, med ständig tillsyn av arrest- eller polispersonal, och aldrig satts in i cell. Dagtid används i regel en särskild utredningszon med förhörsrum som är uppbyggda enligt nationell standard. Barnet vistas där tillsammans med personal, erbjuds samtal, viss förströelse såsom böcker och tidningar, samt isoleringsbrytande åtgärder. Som andra frihetsberövade erbjuds barn rastgårdsvistelse, men med särskild hänsyn till behovet av avskildhet från vuxna intagna. Barn som placeras i cell för nattvila placeras så långt bort som möjligt från övriga intagna och intaget. […] I 93 fall har barnen överförts till häkte under det första dygnet eller under nästföljande dygn. Stationsbefälen gör i varje enskilt ärende en prövning av barnets bästa. Barnet tillfrågas om sin situation, och tjänstgörande sjuksköterska tillfrågas om vårdbehov. Möjligheten till extern placering på Kriminalvården undersöks direkt. Om häktet inte omedelbart kan ta emot barnet används utredningszonen. Placering i cell av andra skäl än nattvila kan bli aktuell vid extremt våldsamt uppträdande, men prövas fortlöpande. – – –

text: Polismyndigheten redogjorde för upplysningar från Noa och rättslig reglering samt redovisade följande bedömning.

text: Bedömning av de berörda arresternas tillämpning av 6 a § LUL

text: Övergripande iakttagelser Av underlagen framgår att lagstiftningens krav på ”absolut nödvändigt” är känt i verksamheten. Stationsbefälen använder i regel de nationella beslutsstöden för prövning av barnets bästa och det finns rutiner för att undersöka alternativa placeringar innan en cellplacering aktualiseras. När undantagsbestämmelsen tillämpas motiveras detta vanligtvis med specifika omständigheter, såsom akuta säkerhetsrisker eller brist på sängplatser vid nattvila.

text: Situationer där arrestcell används Placering i arrestcell förekommer framför allt vid nattvila, när alternativa utrymmen saknar säng eller möjlighet till avskild sömn. Arrestcell används även vid våldsamt eller riskfyllt beteende hos barnet, vid resursbrist som gör att bevakning i förhörsrum inte bedöms möjlig eller när det saknas särskilda barnutrymmen och det bedöms svårt att skydda barnet från den övriga arrestmiljön på annat sätt. Polismyndigheten bedömer att en del av dessa situationer, i vart fall vid akut riskbeteende och svårförutsedda händelser, ligger inom ramen för vad lagstiftaren avsett med begreppet ”absolut nödvändigt”. När placering i arrestcell i sådana fall sker under kort tid, med förstärkta isoleringsbrytande åtgärder, tät tillsyn och kontinuerlig prövning av alternativa lösningar kan tillämpningen anses förenlig med 6 a § LUL.

text: Risker i nuvarande tillämpning Det finns samtidigt en risk att nattlig placering i arrestcell, särskilt på orter där det saknas barnanpassade sovutrymmen, används som en återkommande standardlösning. Enligt JO finns det inte stöd i lagstiftningen för att beakta ett önskemål från ett frihetsberövat barn att få sitta i en cell vid tillämpningen av 6 a § LUL (JO [dnr] O 27-2021 s. 9). Placeringen behöver alltid föregås av en konkret prövning av barnets bästa i det enskilda fallet och av dokumenterade ansträngningar att finna ett alternativ. Att regelmässigt placera barn som behöver vila i arrestcell ligger inte i linje med förarbetsuttalandena i

text: prop. 2019/20:129

text: . Detsamma gäller situationer där bemannings- eller lokalbrist i praktiken blir det avgörande skälet för cellplacering.

text: Regionala skillnader och strukturella förutsättningar Utredningen visar att de praktiska förutsättningarna för att fullt ut tillämpa lagstiftningen skiljer sig åt mellan polisregionerna. I Sundsvall, Umeå och Karlstad är cellplaceringar sällsynta undantag. I övriga arrester pågår ett arbete för att hitta alternativ till cellplaceringar, men i flera arrester – exempelvis Västerås, Södertälje och Malmö – placeras en betydande andel barn fortfarande i arrestcell under delar av vistelsen. I polisregion Nord och Bergslagen framstår tillämpningen av 6 a § LUL som förenlig med lagstiftarens intentioner. I stora delar av polisregion Mitt, Stockholm, Öst och Väst finns en utveckling mot ökad placering i andra lokaler än arrestceller, men det är angeläget att fortsatt begränsa användningen av cellplacering och förvaring i andra utrymmen i arrestmiljön, särskilt när det gäller anhållna barn. I polisregion Syd har steg tagits genom särskilda rutiner och en regional strategi, men andelen barn som under någon del av vistelsen är placerade i arrestcell är fortfarande relativt hög. Det sistnämnda gäller även polisregion Mitt och arresten Norrköping i polisregion Öst. Av utredningen framgår vidare att de alternativa förvarsutrymmena i Solna, Södertälje, Norrköping och delvis i Vänersborg ligger i arrestmiljön, vilket inte ger goda förutsättningar för en tillämpning som fullt ut ligger i linje med syftet med 6 a § LUL. De skillnader som framträder tycks i huvudsak vara en konsekvens av varierande lokala och strukturella förutsättningar snarare än skilda tolkningar av lagstiftningen. I de verksamheter där cellplaceringar framgångsrikt minimerats finns i regel tillgång till anpassade barnrum utanför arrestmiljön eller till snabb överföring till häkte. I motsats därtill präglas de arrester som uppvisar en högre frekvens av cellplaceringar ofta av avsaknad av ändamålsenliga sov- och vistelseutrymmen, vilket i kombination med begränsade personalresurser för bevakning i andra lokaler leder till att arrestcellen i praktiken blir det enda tillgängliga alternativet för att garantera säkerhet och nattvila.

text: Samlad bedömning Sammantaget leder dessa iakttagelser till slutsatsen att lagstiftningens krav på ”absolut nödvändighet” kan antas vara känt inom organisationen, men att de praktiska förutsättningarna begränsar möjligheten att fullt ut efterleva undantagsbestämmelsen i 6 a § LUL. De brister och den variation i tillämpning som framträder i underlagen tycks därmed främst vara en konsekvens av lokaloch bemanningsmässiga hinder snarare än bristande kännedom om gällande rätt. Polismyndighetens sammantagna bedömning är att det fortfarande finns förbättringsområden i flera arrester, framför allt där lokal- och bemanningssituationen ännu inte är anpassad till barnets behov, samt att det finns ett behov av att säkerställa en mer enhetlig tillämpning över hela landet.

text: Polismyndighetens centrala arbete och fortsatta åtgärder för att uppfylla syftet med

text: 6 a § LUL

text: Av Noas och polisregionernas underlag framgår att Polismyndighetens arbete med att omsätta 6 a § LUL i praktiken i huvudsak bedrivs längs några gemensamma spår. Myndigheten har tagit fram nationella stöddokument, framför allt handboken för arrestverksamheten (PM 2017:63) och beslutsstödet ”Prövningen av barnets bästa vid placering av frihetsberövade barn”.

text: Enligt Noa är handboken under revidering och de delar som rör frihetsberövade barn ska förtydligas och utökas vad gäller ansvar och praktisk hantering, med sikte på att en ny version ska vara klar under första halvåret 2026. Beslutsstödet kompletteras av särskilda funktioner i DAF [Polismyndighetens digitala arrestförteckning, JO:s anm.] och stödmaterial på intranätet för stationsbefäl och förundersökningsledare.

text: Tillsammans med Kriminalvården finns en myndighetsgemensam rutin som reglerar när och hur anhållna barn kan överföras till häkte när Polismyndigheten saknar lämpliga förvaringsmöjligheter. Rutinen tydliggör ansvarsfördelning, informationsöverföring, sjukvård, transporter och frisläppande. Noa har därutöver redovisat att det sedan våren 2025 finns en muntlig överenskommelse mellan myndigheterna om att anhållna barn ska kunna tas emot i häkte om beläggningsläget medger detta och att denna ordning tillämpas i stor omfattning, även om den är känslig för häktenas kapacitet. Vidare har Polismyndigheten startat ett nationellt arbete med säkra lokaler för frihetsberövade barn. Av Noas underlag framgår att målsättningen är att varje polisregion ska ha minst en sådan lokal som också ska kunna användas över regiongränserna, och att de första lokalerna beräknas stå klara i Malmö och Kungsbacka under 2026. Lokalerna ska vara avskilda från arrestverksamhet för vuxna och inrymma både förvaringsrum och utrymmen för isoleringsbrytande åtgärder, aktiviteter och utevistelse samt bemannas med särskilt utbildade arrestantvakter. Regionernas yttranden, särskilt från Nord, Öst och Syd, pekar samtidigt på ett behov av nationell inriktning och vägledning när det gäller lokalstandard och barnanpassade förvaringsutrymmen samt fortsatt utvecklad samverkan med Kriminalvården. Polismyndigheten bedömer att den pågående revideringen av arresthandboken, användningen av beslutsstöden och DAF, den myndighetsgemensamma rutinen med Kriminalvården samt genomförandet av säkra lokaler för barn utgör centrala verktyg för att minska behovet av att placera barn i arrestceller och för att stärka en mer enhetlig tillämpning av 6 a § LUL i linje med lagstiftarens intentioner.

text: Avslutande synpunkter

text: För Polismyndigheten är det en självklar utgångspunkt att barn endast får hållas i förvar i polisarrest när det är absolut nödvändigt och att lagstiftarens intentioner ska få fullt genomslag i den praktiska tillämpningen. De återstående utmaningarna är i första hand kopplade till lokaler, bemanning och möjligheten att använda häkte eller andra barnanpassade utrymmen. Myndigheten kommer därför att fortsatt prioritera arbetet med att minska barns vistelse i arrestmiljön, säkerställa ändamålsenliga förvarsutrymmen och stärka en mer enhetlig tillämpning av 6 a § LUL i hela landet.

text: Bedömning

text: Genom utredningen har det kommit fram att personalen vid de granskade arrestverksamheterna har kännedom om kravet på absolut nödvändighet i 6 a § LUL, att beslutsfattare i regel använder de beslutsstöd som finns för prövning av barnets bästa och att det finns rutiner för att undersöka alternativa placeringar innan en cellplacering aktualiseras. Detta är givetvis positivt.

text: Samtidigt visar utredningen att omkring 160 av de 500 gripna eller anhållna barnen placerades i arrestcell i något skede under vistelsen. Det rör sig alltså om nästan en tredjedel av fallen. Vad som enbart skulle komma i fråga undantagsvis sker alltså regelbundet.

text: Enligt Polismyndigheten tillämpas placering i arrestcell framför allt vid nattvila, och då när alternativa utrymmen saknar säng eller möjlighet till avskild sömn. Detta görs dock i förhållandevis stor omfattning. Exempelvis i arresten Malmö placerades cirka hälften av de frihetsberövade barnen i arrestcell för nattvilan.

text: Jag kan inte se att det är förenligt med lagstiftarens intentioner. Vidare förekommer det att barn förvaras i en cell när barnen själva uttryckt önskemål om det. Arresterna i bl.a. Eskilstuna och Norrköping har förklarat att de gör på det sättet. Som jag påtalat tidigare finns det inte stöd i 6 a § LUL för att beakta ett önskemål från ett frihetsberövat barn att få sitta i en cell (se dnr O 27-2021).

text: Polismyndigheten har även lyft fram resursbrist och avsaknad av särskilda barnutrymmen som skäl till att barn placeras i arrestcell. Vid de arrester jag inspekterat har detta varit den huvudsakliga förklaringen, inte endast till att barn placeras i en cell utan också till att barn hålls i arrestmiljön överhuvudtaget. Min samlade bild är att flera arrestverksamheter inte har förutsättningar att ta emot gripna eller anhållna barn i enlighet med lagens krav och att detta framför allt beror på bemannings- och lokalsituationen. Det är mycket bekymmersamt.

text: Efter mina tidigare inspektioner av Polismyndighetens arrestverksamhet kan jag se en viss utveckling i riktning mot att gripna och anhållna barn i högre grad placeras i andra utrymmen än arrestceller. Det framgår dock att de alternativa förvaringsutrymmena ofta är i arrestmiljön, vilket alltså inte ligger i linje med vad som föreskrivs i 6 a § LUL.

text: I likhet med vad jag tidigare konstaterat visar även denna granskning att det föreligger tydliga skillnader mellan polisregionerna i hur gripna eller anhållna barn hålls frihetsberövade. Som exempel kan nämnas arresterna i Sundsvall och Umeå där inga barn hölls i förvar i arrest. Barnen placerades i stället i häkte eller i särskilda barnrum utanför arrestmiljön. Det kan jämföras med exempelvis arresten i Västerås, där en så stor andel som 36 av 41 gripna eller anhållna barn placerades i arrestcell under den period som granskningen avsett. Detta är givetvis helt oacceptabelt.

text: Polismyndigheten har redogjort för ett antal åtgärder som vidtagits och som kommer att vidtas för att hantera barn som är gripna eller anhållna. Trots att en viss förbättring har skett visar min granskning att stora ansträngningar behöver göras. Tilldelningen av resurser för arrestverksamheten synes vara av avgörande betydelse. Jag har också noterat att flera polisregioner pekat på ett behov av nationell inriktning och vägledning av bl.a. lokalstandard och barnanpassade förvaringsutrymmen.

text: Det är mycket angeläget att Polismyndigheten med kraft fortsätter det påbörjade arbetet med att begränsa användning av arrestcell och placering av barn i andra utrymmen i arrestmiljön. Myndigheten behöver säkerställa att lagens krav möts i samtliga arrestverksamheter. Mot bakgrund av det som kommit fram skickar jag en kopia av beslutet för kännedom till regeringen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Anna Sundström har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Behörighet Besök Omhändertagande

title: Fråga om utformningen av ett beslut om behörighet för vissa ledamöter att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt 6 § LVU

text: Initiativet

text: I Sigtuna kommun ansvarar kommunstyrelsen för socialtjänstens uppgifter vad gäller individ- och familjeomsorgen. Av

text: 2 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: följer att det som sägs om ”socialnämnd” i

text: socialtjänstlagen

text: och lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) i förevarande fall gäller kommunstyrelsen.

text: Enligt

text: 6 § första stycket

text: LVU får socialnämnden, under vissa närmare angivna förutsättningar, besluta att den som är under 20 år ska omhändertas omedelbart. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas får, enligt andra stycket, nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omedelbart omhändertagande.

text: Under handläggningen av JO:s ärende dnr 5318-2007 (beslut den 12 februari 2008) uppkom frågan om den ordning som Kommunstyrelsen i Sigtuna kommun har valt för att ange behöriga beslutsfattare i fall som avses i

text: 6 § andra stycket

text: LVU överensstämmer med regleringen i den bestämmelsen. JO beslutade att utreda saken inom ramen för ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: JO hade tillgång till kommunstyrelsens delegationsordning avseende socialtjänstens individ- och familjeomsorg m.m. (beslutad den 18 december 2006) samt en kopia av protokollet över kommunstyrelsens beslut den 20 november 2006, § 205, om ”delegation att besluta om omedelbart omhändertagande”.

text: Föredraganden inhämtade per telefon upplysningar från socialchefen AA vid kommunens socialförvaltning.

text: I ett beslut den 17 mars 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 6 kap. 33 § kommunallagen (1991:900)

text: , KL, får en kommunal nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Från denna möjlighet att delegera beslutanderätten finns i

text: 6 kap. 34 §

text: KL vissa inskränkningar. Nämnden får enligt den bestämmelsen inte delegera beslutanderätt bl.a. i vissa ärenden som anges i särskilda föreskrifter (5 p.).

text: En sådan särskild föreskrift är bestämmelsen i

text: 10 kap. 4 § socialtjänstlagen

text: , av vilken framgår att socialnämnden kan delegera bl.a. rätten att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU endast till en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden.

text: Det ligger dock i sakens natur att behovet av att kunna fatta beslut om ett omhändertagande kan vara brådskande och att det inte alltid är möjligt att avvakta att nämnden eller ett utskott inom nämnden sammankallas. Därför får ordföranden, enligt

text: 6 § andra stycket

text: LVU, fatta beslut om omedelbart omhändertagande när nämndens beslut inte kan avvaktas, och nämnden har även möjlighet att förordna någon annan ledamot att besluta om omhändertagande i sådant fall. Ett förordnande skiljer sig från delegation på så sätt att nämnden måste ange vem förordnandet avser. Det krävs att ledamoten namnges och det är inte möjligt, som är fallet när det gäller delegation, att endast ange att den som innehar en viss befattning i nämnden är behörig att fatta ett beslut i saken.

text: I kommunstyrelsens gällande delegationsordning på området individ- och familjeomsorg anges bl.a. att rätten att besluta om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU är delegerad från kommunstyrelsen till dess socialtjänstutskott (avsnitt 2.5, punkten 2). Kommunstyrelsen beslutade den 20 november 2006, § 205, att ”rätt att fatta beslut i brådskande ärenden om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU delegeras utöver kommunstyrelsens ordförande till socialtjänstutskottets ordförande och dess vice ordförande samt till oppositionsrådet/tillika ledamot i socialtjänstutskottet”.

text: Som framgår av redogörelsen ovan ges kommunstyrelsen, genom bestämmelsen i

text: 6 § andra stycket

text: LVU, möjlighet att förordna en ledamot att fatta beslut om omedelbart omhändertagande när kommunstyrelsens/socialtjänstutskottets beslut inte kan avvaktas. I dessa fall är det inte fråga om delegering i den mening som avses i

text: kommunallagen

text: . Styrelsens beslut den 20 november 2006 om ”delegering” kan därför inte anses överensstämma med regleringen i

text: 6 § andra stycket

text: LVU.

text: AA har vid föredragandens kontakt förklarat sig vara helt införstådd med att kommunstyrelsen behöver fatta ett nytt beslut om förordnande av vissa ledamöter att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU i brådskande fall. Han har uppgett att han har för avsikt att så snart som möjligt ta upp saken med kommunstyrelsen. Jag finner därför inte skäl att fortsätta utredningen.


nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning

title: Arbetsförmedlingen kritiseras för långsam handläggning av ett ärende om omprövning

sammanfattning: I ett ärende om omprövning uppgick Arbetsförmedlingens handläggningstid till över fyra månader. Även om det inledningsvis förekom viss aktivitet i ärendet, blev det under nästan tre månader liggande helt utan åtgärd. Enligt JO är det inte godtagbart och Arbetsförmedlingen får kritik för handläggningen. Arbetsförmedlingen har i sitt remissvar uppgett att handläggningstiderna i ärenden om omprövning har ökat markant efter sommaren 2020 och att handläggningstiderna i maj 2021 var så pass långa som uppemot 22 veckor. JO uttalar att det av rättssäkerhetsskäl är av stor vikt att ett ärende om omprövning handläggs i enlighet med 9 § förvaltningslagen (2017:900) och prövas inom en godtagbar tid. Som regel är en omprövning en förutsättning för att Arbetsförmedlingens beslut, i de fall det är möjligt, ska kunna överklagas, och en utdragen omprövningsprocess hos Arbetsförmedlingen fördröjer därmed i motsvarande utsträckning också den enskildes möjlighet att få ärendet domstolsprövat. JO ser allvarligt på det som har kommit fram om Arbetsförmedlingens problem med långa handläggningstider i ärenden om omprövning och avser att följa utvecklingen på området.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetsförmedlingen. Han var bl.a. kritisk mot myndighetens långa handläggningstider i ärenden om omprövning och uppgav att han i ett ärende hade fått information om att handläggningstiderna uppgick till 20 veckor.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i ärendet och begärde därefter att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan om myndighetens långsamma handläggning av hans ärende om omprövning.

text: Arbetsförmedlingen lämnade ett remissvar och uppgav bl.a. följande (fotnoter och bilagor här utelämnade):

text: Arbetsförmedlingens utredning

text: AA:s begäran om omprövning av Arbetsförmedlingens beslut att neka honom stöd till start av näringsverksamhet registrerades och en omprövnings akt öppnades i Arbetsförmedlingens system för diarieakter, Diariet, den 8 oktober 2020 […]. Den 18 oktober 2020 skapades ett omprövningsärende i det handläggarstöd som enheten använder i sin ärendehandläggning, som heter Ärende- och beslutsstöd […]. Den 23 oktober 2020 kommunicerades AA och kommuniceringstiden gick ut den 10 november 2020. Det företogs vissa kontakter mellan enheten Omprövning och AA fram till den 19 november 2020. Den 16 februari 2021 fattades beslut i omprövningsärendet. I handläggningen av omprövningsärendet har det inte förekommit något som avviker från den normala hanteringen och AA:s ärende är inte utmärkande i omfattning eller komplexitet. Generellt om handläggningstiden m.m. I januari 2020 kom det in 860 ärenden till enheten Omprövning. I maj 2021 var motsvarande siffra 1217 ärenden. Avgörandetakten har följt inflödet med 752 avgjorda ärenden under januari 2020 och 1269 avgjorda ärenden i maj 2021. Den genomsnittliga handläggningstiden tas fram genom Ärende- och beslutsstöd och är baserad på när ett ärende startade och avslutades i det systemet [...]. I januari 2020 var handläggningstiden för ett omprövningsärende i genomsnitt 51 dagar. Den senaste mätningen, från den l juni 2021, visar på en genomsnittlig handläggningstid på 89 dagar under maj 2021. Som längst har handläggningstiden under det senaste året varit 93 dagar (februari och mars 2021). Den genomsnittliga handläggningstiden påverkas dock av att vissa ärenden avslutas snabbt och beräknas utifrån de ärenden som avslutas aktuell månad. I samband med den veckovisa produktionsplaneringen räknar enheten manuellt fram handläggningstiden räknat i veckor utifrån antalet veckor som gått från det datum då det äldsta ärendet inkom i Ärende- och beslutsstöd, dvs det antal veckor den person som väntat längst har väntat på sin omprövning […]. Vid den beräkningen var handläggningstiden i januari 2020 (vecka 2) 7 veckor, under juni 2020 (veckorna 24–25) hade handläggningstiden ökat till 14 veckor. Efter sommaren 2020 var handläggningstiden uppe i 20 veckor och har varit därikring sedan dess. Vid den senaste mätningen, som avser vecka 21, var det äldsta 22 veckor gammalt.

text: Arbetsförmedlingens bedömning m.m.

text: Arbetsförmedlingens interna riktlinjer

text: Enheten Omprövning har en målbild att handläggningstiden för omprövningsärendena ska vara 4–6 veckor. Denna målbild är densamma som den varit under en längre tid och har inte förändrats.

text: Arbetsförmedlingens åtgärder med anledning av ökade balanser

text: Myndigheten har förändrat kontrollen av arbetssökande för att öka rättssäkerheten, genom att bl.a. utöka kontrollen av aktivitetsrapporteringen, vilket lett till ökat antal omprövningsärenden. Enheten har utökat sina resurser men det kvarstår att vidta åtgärder innan balanserna åter är under kontroll. Inflödet av omprövningsärenden har ökat markant sedan efter sommaren 2020. Ökningen av antalet inkommande ärenden kommer från enheten Ersättningsprövning som fattar beslut om sanktioner efter kontroll av arbetssökande, där antalet omprövningsärenden ökat med 155% från augusti 2020 till maj 2021. Enheten Omprövning har vidtagit vissa åtgärder för att

text: hantera den ärendetillströmning som skett men antalet avslutade ärenden har sedan juli 2020 varit färre än antalet inkommande ärenden. Nu, i början av juni 2021, arbetar 25 utredare med omprövningsärenden, vilket kan jämföras med 18 utredare i januari 2020. Av de som idag arbetar som utredare påbörjade 9 personer sin anställning under 2021, varav 5 utredare började den i juni. Det pågår även en rekrytering av handläggare som ska kunna utföra visst utrednings- och administrativt arbete. Detta blir en ny personalkategori på enheten som är tänkt att frigöra tid till beslutsfattande för utredarna. Enheten har prioriterat om sina resurser för att möjliggöra fler avgöranden av ärenden. Ett planerat införande av omprövning initialt har skjutits på framtiden för att i dagsläget inte utöka enhetens arbetsuppgifter utan fokusera befintliga resurser på beslutsfattande. Därutöver har enheten sett över sina arbetssätt för att effektivisera handläggningen, såsom specialisering av utredarna och tydligare rutiner kring beredning och utredning av ärenden. Ett annat nytt arbetssätt, som tillämpas sedan mitten på maj 2021, kommer förhoppningsvis leda till en effektivare omprövning av preliminära beslut om sanktioner som hittills tagit mycket resurser och som hanteras med förtur och därför påverkar ledtiderna för övriga ärenden.

text: Arbetsförmedlingen gör följande bedömning

text: AA:s begäran om omprövning har inte hanterats inom den tidsram som enheten har satt upp som målbild. Oaktat målbilden är en handläggningstid på uppemot 20 veckor långt över den tid en enskild ska behöva vänta på att få sitt ärende prövat. De program och insatser Arbetsförmedlingen beslutar om syftar till att föra arbetslösa personer närmare en sysselsättning och är i många fall den grund enligt vilken personerna får sin försörjning. Det är beklagligt att AA, och många med honom, fått vänta så länge på att få sitt ärende prövat. Som ovan redogjorts för har Arbetsförmedlingen vidtagit en rad åtgärder för att korta handläggningstiderna. Eftersom resurstillskottet i form av ökad personalstyrka i huvudsak varit på plats först efter årsskiftet är det svårt att säga att denna åtgärd, i kombination med övriga åtgärder, är tillräcklig. Förhoppningen är att åtgärderna inom kort ger effekt och att handläggningstiderna återgår till en acceptabel nivå. Handläggningstiderna följs kontinuerligt upp och det företas även kontakter med enheten Ersättningsprövning för att få information om deras ärendeinflöde samt den enhetens förväntade produktionsutveckling, eftersom omprövningar av beslut från den enheten står för en stor del av den ökade ärendetillströmningen till enheten Omprövning. Förhoppningen är att vara mer förberedd för kommande ökningar av inkommande ärenden och undvika att handläggningstiden i framtiden rusar iväg till följd av att åtgärder sätts in för sent.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Enligt

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: När det gäller frågan om hur långa handläggningstider som generellt sett kan anses vara godtagbara i ärenden om omprövning, är det rimligt att utgå från att Arbetsförmedlingen utreder sina ärenden med sådan omsorg att allt material finns tillgängligt redan vid tidpunkten för det ursprungliga beslutet. Beslutsfattaren i ärendet om omprövning behöver givetvis viss tid på sig för att

text: sätta sig in i ärendet, men det bör höra till undantagen att handläggningstiden överskrider det mål på fyra till sex veckor som Arbetsförmedlingen, enligt vad som anges i remissvaret, har satt upp för den här typen av ärenden. Handläggningen av AA:s ärende I slutet av september 2020 fattade Arbetsförmedlingen beslut om att neka AA anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program. Den 8 oktober 2020 begärde AA omprövning av beslutet. Det dröjde därefter fyra månader innan myndigheten den 16 februari 2021 fattade beslut i ärendet.

text: Någon godtagbar förklaring till den långa handläggningstiden i AA:s ärende har inte kommit fram. Även om det inledningsvis förekom viss aktivitet i ärendet blev det under nästan tre månader liggande helt utan åtgärd. Det är inte godtagbart och Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för handläggningen. Handläggningstiderna vid enheten för omprövning Arbetsförmedlingen har i sitt remissvar uppgett att handläggningstiderna i ärenden om omprövning har ökat markant efter sommaren 2020. I maj 2021 uppgick den genomsnittliga handläggningstiden till 12 veckor och det äldsta icke avgjorda ärendet var 22 veckor gammalt.

text: Av rättssäkerhetshetsskäl är det av stor vikt att ett ärende om omprövning handläggs i enlighet med

text: 9 §

text: FL och prövas inom en godtagbar tid. Som regel är en omprövning en förutsättning för att Arbetsförmedlingens beslut, i de fall det är möjligt, ska kunna överklagas, och en utdragen omprövningsprocess hos Arbetsförmedlingen fördröjer i motsvarande utsträckning också den enskildes möjligheter att få ärendet domstolsprövat.

text: Arbetsförmedlingens beslut har dessutom i vissa fall en direkt påverkan på den enskildes rätt till en ersättning som han eller hon ofta är beroende av för sin försörjning. Som exempel kan nämnas Arbetsförmedlingens beslut om avstängning enligt

text: 6 kap.

text: förordningen (

text: ) om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. I dessa fall kan en utdragen omprövningsprocess leda till att den enskilde under en oacceptabelt lång tid måste leva i osäkerhet när det gäller frågan om han eller hon kommer att stängas av från sin rätt till ersättning. Det är därför mycket oroväckande och allvarligt att handläggningstiderna i ärenden om omprövning i maj 2021 var så pass långa som uppemot 22 veckor.

text: Arbetsförmedlingen har redogjort för ett antal åtgärder som myndigheten har vidtagit för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna. Det rör sig bl.a. om att det har anställts fler utredare till enheten för omprövning samt om att det har gjorts en översyn av enhetens arbetssätt. Min förhoppning är givetvis att dessa åtgärder ska vara verkningsfulla och ge avsedd effekt. Det förtar emellertid inte det faktum att många enskilda redan har drabbats och att enskilda även fortsättningsvis – fram till dess att åtgärderna fått avsedd effekt –

text: kan antas få vänta orimligt länge på myndighetens omprövningsbeslut. Det är inte godtagbart.

text: Jag ser allvarligt på det som har kommit fram om Arbetsförmedlingens problem med långa handläggningstider i ärenden om omprövning. Jag avser att följa utvecklingen på området och kommer bl.a. vid en särskild inspektion att granska myndighetens handläggning av dessa ärenden.

text: Vad AA i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas