avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Delgivning Diarieföring Kommunicering Underrättelse

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Blekinge län för bl.a. underlåtenhet att kommunicera en uppgift som har varit av betydelse för ett beslut om avlivning av en hund och för dröjsmål med att underrätta djurhållaren om beslutet

sammanfattning: Länsstyrelsen hade omhändertagit en hund enligt djurskyddslagen och beslutat att hunden skulle säljas eller överlåtas på annat sätt. Därefter fick länsstyrelsen ett besked från polismyndigheten att det inte gick att sälja eller överlåta hunden utan att polismyndigheten lämnade ärendet till länsstyrelsen för beslut om avlivning. Länsstyrelsen beslutade att hunden skulle avlivas utan att kommunicera polismyndighetens besked till hundens ägare och får kritik för det. Länsstyrelsen underrättade hundägaren om avlivningsbeslutet genom delgivning med stämningsman, vilket ledde till att hundägaren blev underrättad först 19 dagar efter beslutet och 15 dagar efter det att hunden hade avlivats. Länsstyrelsen får kritik för att hundägaren inte underrättades tidigare. Slutligen får länsstyrelsen kritik för brister i fråga om skyldigheten att registrera allmänna handlingar.

text: Anmälningarna

text: I en anmälan (dnr 1735-2013), som kom in till JO den 21 mars 2013, framförde AA klagomål mot Länsstyrelsen i Blekinge län och gjorde gällande att länsstyrelsens personal i samband med en kontroll av hans hundhållning hade gått in i hans bostad utan tillstånd. Han uppgav bl.a. följande. När djurskyddshandläggarna ringde på dörren var han nyvaken och inte påklädd. Han bad dem därför att vänta en stund. Han förklarade sedan att han inte kunde släppa in dem i bostaden eftersom det inte var hans lägenhet, utan hans sambos. Sambon, som var sjuk, hade bett honom att inte släppa in någon i bostaden. Efter en stund gick djurskyddshandläggarna ändå in i lägenheten utan tillstånd från hans sambo eller några papper som styrkte deras rätt att gå in.

text: I en anmälan (dnr 6458-2013), som kom in till JO den 23 maj 2013, framförde AA ytterligare klagomål mot länsstyrelsen och uppgav bl.a. följande. Den 21 maj 2013 överlämnade en polis ett beslut till honom enligt vilket hans hund skulle avlivas. Han hade inte fått någon information om detta tidigare. I beslutet stod det att han hade tre veckor på sig för att överklaga beslutet till förvaltningsrätten, men senare samma dag fick han veta att hunden redan var avlivad. Han framförde även

text: klagomål mot Polismyndigheten i Blekinge län med anledning av hur avlivningsbeslutet hade verkställts.

text: Utredning

text: Klagomålen mot länsstyrelsen

text: Genomförande av kontrollbesök i bostaden

text: Handlingar i länsstyrelsens ärende med dnr 282-848-2013 begärdes in och granskades. Ärendet remitterades därefter till länsstyrelsen som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet såvitt avsåg länsstyrelsens besök hos AA den 8 mars 2013. I remissvaret anförde länsstyrelsen bl.a. följande (bifogade handlingar har här utelämnats).

text: Anmälningar om misstänkta brister i djurhållningen avseende AA:s hund har vid flera tillfällen inkommit till länsstyrelsen under en tvåårsperiod. Länsstyrelsen har också tidigare vid 5 tillfällen besökt eller försökt besöka AA för kontroll av hundhållningen. Vid två av dessa tillfällen bereddes de inte tillträde till inomhusmiljön, en gång pga. sjukdom, en gång pga. att AA endast var inneboende. Enligt djurskyddskontrollanterna angav AA vid nu aktuellt tillfälle att han inte ville släppa in dem eftersom det var hans flickväns lägenhet. De påpekade då att han var skriven på adressen och att de oberoende av vem som var innehavare av lägenheten hade rätt att kontrollera djurhållningen.

text: Hemfridsbrott

text: AA grundar sin anklagelse om hemfridsbrott på att djurskyddarna går in i lägenheten, utan tillstånd från hans sambo eller några papper som styrker att de har rätt att gå in. Efter informationen om handräckning enligt ovan gick AA tillbaka in i lägenheten med hunden. Djurskyddskontrollanterna har angett att de upplevde att AA genom att gå tillbaka in i lägenheten och lämna dörren öppen efter sig gav sitt medgivande till besiktning av inomhusmiljön varför de följde efter in i lägenheten. De tillbakavisar därför helt anklagelsen om hemfridsbrott.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Länsstyrelsens uppdrag när det gäller kontroll av djurhållning grundar sig på

text: 4 §§

text: djurskyddslagen

text: och det är djurens situation som ska utgöra grunden för länsstyrelsens beslut i dessa ärenden. Allmänheten har idag god kännedom om djurens rättigheter och är mycket uppmärksam på djur som befaras fara illa eller bli illa behandlade. Anmälningarna till länsstyrelsen om misstänkt vanvård är därför många. I det aktuella fallet har flera anmälningar om brister i hundhållningen kommit in till länsstyrelsen. Att bli ifrågasatt som djurhållare väcker självklart många känslor och kan bli oerhört traumatiskt för ägaren. Beslut om omhändertagande av djur innebär, för i stort sett alla berörda, ett mycket stort ingrepp i den personliga integriteten oavsett hur välgrundat beslutet är. Mot bakgrund av denna vetskap diskuteras tillvägagångssätt vid kontroller både inom myndigheten och mellan olika länsstyrelser. Kännedomen om ärendenas känslighet och om vad som är tillåtet eller inte kan anses som mycket god. Länsstyrelsen har därför inte anledning att tvivla på att kontrollen gått till på det

text: sätt och utifrån de tolkningar som BB och CC redogjort för i sin PM [här utelämnad; JO:s anmärkning]. Länsstyrelsen anser därför att AA:s klagomål inte ska föranleda någon åtgärd.

text: Kommunikation inför och underrättelse om beslutet om avlivning

text: Handlingar i länsstyrelsens ärende med dnr 282-1232-2013 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick dels att AA sedan länsstyrelsen beslutat att hans hund skulle säljas eller överlåtas inte fick möjlighet att yttra sig inför ett beslut om avlivning av hunden den 2 maj 2013, dels att han fick del av det beslutet, som var omedelbart verkställbart, först den 21 maj 2013.

text: Ärendet remitterades till länsstyrelsen som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet i dessa båda avseenden. Länsstyrelsen skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Länsstyrelsen kom in med följande yttrande (bifogade handlingar har här utelämnats).

text: DD har i bifogad PM 2014-02-05 [här utelämnad; JO:s anmärkning] redogjort för sin syn på klagomålen. Av DD:s sammanställning framgår att länsstyrelsen sedan maj 2011 haft anledning att kontrollera AA:s hundhållning ett antal gånger och vid samtliga tillfällen dels ifrågasätta skötseln av hunden dels gett AA möjlighet till rättelse. Trots länsstyrelsens påpekande vid första besöket kom nya anmälningar mot AA:s skötsel av hunden in till länsstyrelsen. Efter den senaste anmälningen genomförde länsstyrelsen en kontroll av djurhållningen den 8 mars 2013 och fattade då beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: djurskyddslagen

text: och underrättelse inför beslut om vad som ska ske med omhändertagna djur. Av det beslut som AA då erhöll framgick - att beslutet om omedelbart omhändertagande gällde omedelbart även om det överklagades - vad som skulle ske med omhändertagna djur, dvs. säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. AA har lämnat ett yttrande där han beskriver förhållandena och miljön där hunden Hera vistades. Detta yttrande har inte diarieförts men funnits tillhanda i akten. I beslut, enligt

text: 34 § djurskyddslagen

text: 2013-04-12 fastställer länsstyrelsen att hunden Hera ska säljas eller överlåtas på annat sätt genom polismyndighetens försorg. I detta beslut refereras också till AA:s yttrande. Länsstyrelsen anser att det i båda besluten, 2013-03-08 respektive 2013-04-12, tydligt framgick att avlivning var en möjlig åtgärd om det visade sig att beslutet om försäljning eller överlåtelse inte kunde verkställas. Av yttrande från polismyndigheten den 29 april 2013 framgår att de inte anser att det går att sälja eller överlåta hunden Hera till någon utan lämnar ärendet till länsstyrelsen för beslut om avlivning. Denna handling har ej heller diarieförts men funnits tillgänglig i akten. I beslut 2013-05-02 fattas slutligen beslut om avlivning med omedelbar verkan. Detta beslut expedierades den 3 maj 2013 och sändes ut med stämningsman. Delgivning skedde dock inte förrän den 21 maj 2013.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Med anledning av ovanstående redogörelse anser länsstyrelsen att AA inte varit okunnig om att hunden kunde komma att avlivas och anser sig inte ha brustit i kommunikationen i ärendet. Enligt 17 § första stycket punkten 1

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende avgöras utan föregående kommunicering om åtgärden är uppenbart obehövlig. Eftersom det visat sig omöjligt att sälja eller på annat sätt överlåta hunden, återstod endast alternativet att avliva denna. Ett yttrande från AA har inte kunnat påverka den slutliga utgången i ärendet och en kommunicering har därmed tett sig meningslös. Dessutom framkom av handlingarna i ärendet att hunden var mycket osäker och rädd. Eftersom avlivning var den enda återstående åtgärden bedömde länsstyrelsen av djurskyddsskäl att verkställigheten borde ske skyndsamt. Däremot anser länsstyrelsen att det är allvarligt att alla handlingar i ärendet inte diarieförts, även om de varit tillgängliga i akten, och kommer att vara uppmärksamma på att detta inte upprepas. Likaså anser länsstyrelsen det olyckligt att delgivning inte skedde förrän 19 dagar efter beslutet. Överklagningstiden gick inte ut den 23 maj 2013, som AA tycks ha uppfattat det, utan den 11 juni. Länsstyrelsen kommer fortsättningsvis att skicka liknande beslut både med vanlig post och med stämningsman. Som länsstyrelsen redan i förra yttrandet i ärendet till JO konstaterade är det svårt att bli ifrågasatt som djurhållare och det är därför ytterst angeläget att tillvägagångssättet i hela hanteringen är korrekt. Länsstyrelsen anser, med undantag av vad som skrivs i styckena ovan angående diarieföring och delgivning att ärendet hanterats på ett korrekt sätt. Länsstyrelsen anser därför att AA:s klagomål inte ska föranleda någon åtgärd.

text: Klagomålen mot polismyndigheten

text: Verkställigheten av beslutet om avlivning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som uppmanades att göra en utredning och yttra sig i frågan om verkställighet av det aktuella ärendet. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för förfarandet och myndighetens bedömning av detta. Polismyndigheten kom in med ett yttrande enligt följande.

text: Redogörelse för omständigheterna

text: Den 8 mars 2013 beslutade länsstyrelsen att omedelbart omhänderta hunden ”Hera”. Den 12 april 2013 beslutade länsstyrelsen att ”Hera” skulle säljas eller överlåtas på annat sätt genom polismyndighetens försorg. Den 29 april 2013 meddelade polismyndigheten länsstyrelsen att det inte går att sälja eller överlåta ”Hera”. Den 2 maj 2013 inkom till polismyndigheten via mail länsstyrelsens beslut om avlivning av ”Hera”. Beslutet gällde omedelbart.

text: Den 2 maj 2013 tog en av polismyndighetens djurhandläggare kontakt med föreståndaren på aktuellt hundpensionat för att beställa tid för avlivning av ”Hera”. Föreståndaren beställde tid för avlivning vid veterinärstationen i Ronneby och den 6 maj 2013 avlivades ”Hera”.

text: Polismyndigheten har inte varit involverad i den process som pågick mellan länsstyrelsen och ”Heras” ägare. Polismyndigheten har fått del av de beslut som fattades av länsstyrelsen den 8 mars 2013, den 12 april 2013 samt den 2 maj 2013. Övrig dokumentation såsom överklaganden från hundägaren, beslut eller domar från förvaltningsrätten etc. har inte polismyndigheten fått del av. Däremot har polismyndigheten haft kontakt med länsstyrelsen angående de försök till

text: omplacering av ”Hera” som polismyndigheten gjort, beskrivning av hur ”Hera” agerat på hundpensionatet samt polismyndighetens bedömning att det inte gick att sälja eller på annat sätt överlåta hunden.

text: Bestämmelser

text: Enligt

text: 34 § djurskyddslagen (1988:534)

text: får länsstyrelsen besluta att ett djur som har omhändertagits ska avlivas om det inte går att verkställa ett tidigare beslut om att djuret ska säljas eller överlåtas. Djuret ska avlivas genom polismyndighetens försorg. Av

text: 74 § djurskyddsförordningen (1988:539)

text: framgår att ett beslut enligt

text: 34 § djurskyddslagen

text: gäller omedelbart om den beslutande myndigheten inte bestämmer annat. I ”En ny förvaltningslag” (

text: SOU 2010:29

text: ) s. 535 ff. anges att det är beslutsmyndigheten som ska göra en avvägning mellan effektivitetsintresset och den enskildes rättsskyddsintresse och, om det anses befogat, skjuta upp verkställigheten. Vidare anges att även om det i och för sig skulle vara tillåtet för myndigheten att verkställa det aktuella beslutet omedelbart kan ett uppskov av särskilda skäl vara motiverat. Sådana särskilda skäl kan vara att beslutet innebär ett allvarligt ingrepp i den enskildes frihet och egendom, att verkställigheten skulle bli irreparabel och sålunda göra ett överklagande meningslöst eller att det finns risk för att beslutet blir upphävt om det överklagas.

text: Myndighetens bedömning

text: Av

text: djurskyddsförordningen

text: framgår att ett beslut om avlivning av en hund gäller omedelbart om den beslutande myndigheten inte bestämmer annat. I aktuellt ärende är den beslutande myndigheten länsstyrelsen. Polismyndigheten har enbart haft att verkställa det beslut som länsstyrelsen har fattat. Det torde således vara länsstyrelsen som hade att pröva huruvida det kunde anses befogat att skjuta upp verkställigheten eller inte. Länsstyrelsen mailade sitt beslut om avlivning till polismyndigheten samma dag som beslutet fattades, dvs. den 2 maj 2013. Det fanns i underlaget inte någon indikation på att polismyndigheten skulle avvakta med att verkställa beslutet. Av beslutet framgick dessutom tydligt att det gällde omedelbart varför polismyndigheten omgående såg till att ordna så att ”Hera” skulle avlivas.

text: Polismyndigheten gör den samlade bedömningen att det under rådande omständigheter inte kan anses lagstridigt att polismyndigheten fullgjorde verkställigheten av länsstyrelsens beslut. Polismyndigheten kan konstatera att aktuellt ärende är snarlikt ett ärende där JO prövat just frågan om avlivning av en hund (dnr 5195-2010). Det som skiljer de båda ärendena åt är förhållandet att det i det redan prövade ärendet var polismyndigheten som fattade beslutet om avlivning av hunden. Delar av JO:s bedömning får ändå anses relevanta i nu aktuellt ärende. Polismyndigheten har därför initierat en dialog med länsstyrelsen i syfte att säkerställa att våra respektive rutiner är sådan att ingen oklarhet ska föreligga vid verkställighet av motsvarande beslut i framtiden.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaren men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Klagomålen mot länsstyrelsen

text: En enskild åtnjuter grundlagsskydd mot husrannsakan och liknande intrång (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). Skyddet för den enskildes hem fullföljs genom bestämmelser i allmän lag, framför allt

text: 4 kap. 6 § brottsbalken

text: , som gäller hemfridsbrott. Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: om mänskliga rättigheter, vilken gäller som lag i Sverige, ska var och en ha rätt till respekt för sitt hem.

text: Enligt

text: 27 § första stycket 2 djurskyddslagen (1988:534)

text: har en kontrollmyndighet i den utsträckning som behövs för kontrollen rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls eller som berör djurhållningen och där besiktiga djuren, göra undersökningar och ta prover. Det ligger i sakens natur att bestämmelsen tar sikte på områden och byggnader som till sin funktion är avsedda för djurhållning, t.ex. stall, ladugårdar och beteshagar. Djur kan dock även hållas i en bostad.

text: Djurskyddslagen

text: omnämner inte bostäder särskilt.

text: Med tanke på det starka skydd som bostaden ges i grundlagen,

text: brottsbalken

text: och Europakonventionen har JO tidigare uttalat att en kontrollmyndighet inte kan bereda sig tillträde till bostäder på samma sätt som till typiska djurhållningslokaler. Vidare uttalades att lagstiftningen i praktiken inte torde ge kontrollmyndigheten någon befogenhet att – utan handräckning från polisen – bereda sig tillträde till en bostad när den kontrollerade inte samtycker till det, om det inte föreligger en nödsituation (JO 2011/12 s. 511, dnr

text: ). Länsstyrelsens kontroll i en djurhållares bostad får alltså i normalfallet inte vara påtvingad, utan måste föregås av djurhållarens uttryckliga samtycke.

text: När det gäller frågan om samtycke har funnits i det nu aktuella ärendet föreligger motstridiga uppfattningar. Med anledning av uppgifterna från länsstyrelsen om hur situationen uppfattades av de närvarande tjänstemännen finner jag dock att underlaget inte ger tillräckligt stöd för kritik i den delen.

text: Kommunikation inför beslutet om avlivning

text: I

text: 34 § djurskyddslagen

text: föreskrivs att länsstyrelsen, när ett beslut om omhändertagande har meddelats, snarast ska fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om länsstyrelsen har beslutat att djuret ska säljas eller överlåtas på annat sätt och om det visar sig att beslutet inte kan verkställas, får länsstyrelsen i stället besluta att djuret ska avlivas. I motiven till bestämmelsen anfördes att djurhållaren vanligen bör få del av samt tillfälle att yttra sig över utredningen innan beslut fattas om försäljning eller avlivning (

text: prop. 1991/92:173 s. 22

text: och

text: prop. 2007/08:63 s. 34

text: I

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns regler om myndigheternas s.k. kommunikationsplikt. Där föreskrivs att ett ärende inte får avgöras utan att den

text: som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan kommunikation t.ex. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga.

text: Av utredningen framgår följande. I samband med att länsstyrelsen genomförde en kontroll av AA:s djurhållning den 8 mars 2013 beslutade länsstyrelsen att omedelbart omhänderta hans hund. Den 12 april 2013 fattade länsstyrelsen ett beslut om att hunden skulle säljas eller överlåtas på annat sätt till en mycket hundkunnig person. Innan beslutet fattades hade AA fått del av och tillfälle att yttra sig över viss utredning. Den 29 april 2013 meddelade polismyndigheten i ett epostmeddelande till länsstyrelsen att det inte var möjligt att sälja eller överlåta AA:s hund, varför ärendet överlämnades för beslut om avlivning. Detta meddelande diariefördes inte hos länsstyrelsen. Inte heller underrättades AA om denna uppgift eller fick möjlighet att yttra sig över den. Den 2 maj 2013 fattade länsstyrelsen ett beslut om att AA:s hund skulle avlivas genom polismyndighetens försorg.

text: I sitt remissvar har länsstyrelsen gjort gällande att den inte har brustit i sin kommunikationsplikt eftersom det av tidigare beslut tydligt hade framgått att avlivning var en möjlig åtgärd om det visade sig att beslutet om försäljning eller överlåtelse inte kunde verkställas. Vidare har länsstyrelsen uppgett att en kommunikation hade varit meningslös med hänsyn till att avlivning var den enda återstående åtgärden.

text: Ett sådant resonemang stämmer inte med

text: förvaltningslagens

text: regler. Huvudregeln är att kommunikation ska ske inför ett beslut varigenom ett ärende avgörs. Myndigheten kan avgöra ett ärende utan kommunikation om det är uppenbart att kommunikation inte behövs. Så snart någon tvekan om detta uppkommer ska man kommunicera med parten på vanligt sätt (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentar, 3:e uppl., s. 210).

text: I detta ärende fick länsstyrelsen ett e-postmeddelande från polismyndigheten med besked om att beslutet om försäljning eller överlåtelse på annat sätt inte kunde verkställas. Denna uppgift låg till grund för länsstyrelsens beslut om avlivning av hunden. AA kände inte till polismyndighetens bedömning i detta avseende. Ett avlivningsbeslut är dessutom ett beslut med allvarliga konsekvenser för djurägaren. Det är inte bara fråga om ekonomiska värden, utan det kan få konsekvenser på ett djupare personligt plan. Uppgiften borde därför ha kommunicerats till AA innan beslutet fattades. Som länsstyrelsen själv har påpekat borde handlingen givetvis även ha diarieförts hos länsstyrelsen. Länsstyrelsen förtjänar kritik för sin underlåtenhet i dessa båda avseenden.

text: Underrättelse om beslutet om avlivning

text: Av

text: 21 §

text: FL framgår att en myndighet vid myndighetsutövning mot någon enskild ska underrätta parter om innehållet i slutliga beslut, om det inte är uppenbart obehövligt. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt.

text: Bestämmelsen i

text: 21 §

text: FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska fullgöras. Det följer emellertid av

text: 7 § samma lag

text: att parten ska underrättas så snart som möjligt. Om beslutet är verkställbart från den dag det fattas, bör parterna underrättas om beslutet genast (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentar, 3:e uppl., s. 260).

text: Beslutet om avlivning av AA:s hund gällde omedelbart. Länsstyrelsen var därför skyldig att underrätta AA om beslutet genast. Länsstyrelsen valde att skicka beslutet till polisen för delgivning med stämningsman. Jag har tidigare påpekat att ett sådant förfarande medför risk för att underrättelse sker senare än om beslutet skickas genom vanligt brev (JO 2013/14 s. 517, dnr

text: AA underrättades om avlivningsbeslutet den 21 maj 2013, dvs. först 19 dagar efter att det meddelades och 15 dagar efter att hans hund hade avlivats. Detta är inte förenligt med det skyndsamhetskrav som gäller för underrättelse om beslut som är verkställbara från den dag de fattas. Länsstyrelsen har i sitt remissvar uttalat att det var olyckligt att underrättelse och delgivning av beslutet inte skedde tidigare. Jag instämmer i den bedömningen. Länsstyrelsen borde ha underrättat AA om beslutet på något annat sätt, exempelvis via e-post eller vanlig post. Länsstyrelsens förfarande innebar att AA fråntogs sin möjlighet att begära inhibition av verkställigheten, dvs. att få verkställigheten uppskjuten av högre instans. Länsstyrelsen förtjänar därför kritik.

text: Länsstyrelsen uppger att den fortsättningsvis kommer att skicka liknande beslut både med vanlig post och med delgivningsman. Det blir en förändring till det bättre. Klagomålen mot polismyndigheten

text: Av

text: 34 § tredje stycket djurskyddslagen

text: framgår att länsstyrelsens beslut om vad som ska hända med ett omhändertaget djur verkställs genom polismyndighetens försorg.

text: Länsstyrelsens beslut om avlivning av AA:s hund fattades den 2 maj 2013 och gällde omedelbart. Samma dag skickade länsstyrelsen beslutet till polismyndigheten via e-post för verkställighet. Enligt polismyndighetens remissvar fanns det ingenting i beslutsunderlaget som tydde på att polismyndigheten skulle

text: avvakta med att verkställa beslutet. Myndigheten ansåg det därför angeläget att verkställa beslutet omgående. Beslutet verkställdes den 6 maj 2013.

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram genom utredningen i ärendet finner jag inte någon anledning att kritisera polismyndigheten i fråga om verkställigheten av avlivningsbeslutet. Jag noterar att polismyndigheten har tagit initiativ till en dialog med länsstyrelsen i syfte att säkerställa att deras respektive rutiner är sådana att ingen oklarhet ska föreligga vid verkställighet av motsvarande beslut i framtiden, vilket jag ser positivt på. Sammanfattning Som jag har redogjort för anser jag att länsstyrelsen i flera avseenden har brustit i sin handläggning av ärendet om avlivning av AA:s hund. Länsstyrelsen har brustit i sin kommunikationsplikt och underrättelseskyldighet samt i sin skyldighet att registrera allmänna handlingar. Länsstyrelsen förtjänar därför kritik för hur ärendet har handlagts i dessa delar.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en skattemyndighet för utformningen av en beslutsmotivering i ett taxeringsärende

org: jo

text: I ett beslut den 12 oktober 2000 anförde JO Pennlöv följande.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA har, för GS Development AB:s (bolaget) räkning, anfört i huvudsak följande. I samband med en revision av bolaget upplyste revisorerna om att de uppgifter som bolaget lämnade under revisionen var sekretessbelagda. Bland den information som lämnades till revisorerna ingick en del uppgifter som var känsliga för bolagets affärsverksamhet, såsom namn på personer som bolaget samarbetar med. Bolaget lämnade uppgifterna under föresatsen att de var skyddade av sekretess. Skattemyndigheten fattade senare ett beslut om att bl.a. inte medge bolaget avdrag för kostnad för jakt. Myndigheten ansåg att jaktkostnaden utgjorde en inte avdragsgill kostnad för lyxrepresentation. I sin motivering uppgav myndigheten namnen på samtliga deltagare i jakten. Skattemyndighetens beslut blev föremål för en tidningsartikel i Kvällsposten. Artikeln namngav flera av jaktdeltagarna. – Det var obehövligt och direkt olämpligt av myndigheten att i beslutsmotiveringen nämna namnen på deltagarna i jakten. Beslutet utformades på ett sätt som inte kan vara korrekt med hänsyn till att det blir offentligt och därmed röjer uppgifter som av bolaget bedömts som känsliga för affärsverksamheten. Det borde ha varit fullt tillräckligt för skattemyndigheten att ha utformat motiveringen enligt följande: ”I jakten har 13 personer deltagit, varav fyra personer har anknytning till koncernen och flertalet övriga ingår i en krets mot vilka koncernen utövar representation.” Offentliggörandet av namnen kan innebära skada för bolaget och de i beslutet nämnda personerna.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde skattemyndigheten genom regionskattechefen Eugène Palmér sammanfattningsvis följande.

text: I den aktuella skattefrågan var uppgiften om vilka som deltagit i jakten av avgörande betydelse. Det är inte uteslutet att myndigheten kan tillgodose parts önskan att viss uppgift skall utelämnas i ett beslut. I det här fallet har bolaget inte på något sätt gett uttryck för att lämnade uppgifter om jaktdeltagarna var av känslig

text: natur för verksamheten. Skattemyndigheten har inte heller i övrigt funnit någon omständighet som skulle ha gjort det nödvändigt att enligt 20 § första stycket punkt 3

text: förvaltningslagen

text: utelämna skälen för beslutet. Myndigheten anser inte att beslutet har fått en felaktig utformning.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Av

text: 9 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: framgår att sekretess gäller, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, bl.a. vid skattemyndighets verksamhet som avser bestämmande av skatt och i särskilt ärende om revision eller annan kontroll i fråga om bl.a. skatt. Vidare framgår att sekretessen, med vissa undantag som inte är aktuella här, inte gäller beslut varigenom bl.a. skatt bestäms.

text: Enligt

text: 20 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: skall ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande (punkt 3 samma stycke).

text: Inledningsvis vill jag framhålla att jag har tolkat AA:s anmälan så att hon är missnöjd med utformningen av skälen för det aktuella beslutet. Att myndigheten helt borde ha utelämnat skälen har inte gjorts gällande.

text: Det är från rättssäkerhetssynpunkt väsentligt att skälen för ett förvaltningsbeslut klargörs för den enskilde. Härigenom får denne möjlighet att kontrollera hur myndigheten urskilt och värderat för beslutet relevanta fakta och hur dessa fakta bedömts enligt tillämpliga rättsregler. En upplysande motivering kan även ge den enskilde vägledning för argumenteringen i ett eventuellt överklagande. Det är de omständigheter som varit avgörande för myndighetens beslut som skall redovisas. Motiveringens utförlighet måste dock anpassas efter behovet. Utgörs skälen för beslutet av sekretessbelagda uppgifter är det naturligtvis svårare att ge en motivering utan att röja dessa. Huruvida sekretessbelagda uppgifter bör röjas får bedömas med hänsyn till det intresse som sekretessen avser att skydda. Enligt min mening är det av stor vikt att en motivering utformas på ett sådant sätt att de uppgifter som omfattas av sekretess inte röjs i onödan. Detta gäller särskilt i fall som kan tänkas dra till sig massmedialt intresse. Givetvis ankommer det på myndigheten att självmant göra de nämnda bedömningarna.

text: Enligt min mening omfattades uppgiften om vilka personer som deltagit i jakten av sekretess. Genom att uppgiften togs in i skälen för beslutet upphörde sekretessen för densamma. Skattemyndigheten har anfört att den aktuella uppgiften haft en avgörande betydelse för skattefrågan. Jag ifrågasätter inte detta. Som framgått ovan är det främst med hänsyn till den enskilde, i det här fallet bolaget, som skälen för ett beslut skall anges. Bolaget visste vilka jaktdeltagarna var och hade kunnat förstå beslutsmotiveringen även om denna utformats med ett större mått av återhållsamhet beträffande uppgiften om jaktdeltagarna. Vad sedan beträffar

text: överinstanserna har dessa tillgång till revisionspromemorian, vari deltagarna framgår. Jag vill även framhålla att skattemyndigheten, även utan påpekande från bolaget, borde ha förstått att ett offentliggörande av namnen skulle kunna vara ofördelaktigt för bolaget. Mot den angivna bakgrunden anser jag att skattemyndigheten hade kunnat iaktta större försiktighet vid utformningen av de aktuella skälen. Dessa kanske rentav hade kunnat formuleras på sätt som AA har föreslagit i sin anmälan.

type: avgorande


title: Kritik mot Radiotjänst i Kiruna AB för handläggningen av en begäran om omprövning

sammanfattning: Radiotjänst i Kiruna AB kritiseras för att inte ha efterkommit en begäran om omprövning utan istället avvisat skrivelsen som ett för sent inkommet överklagande.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). Hon framförde i huvudsak följande. Trots att hon vid en avgiftskontroll i december 2010 uppgett att hon inte hade någon TV påfördes hon radio- och TVavgift för perioden januari-mars 2011. Hon ringde RIKAB, som uppgav att hon måste betala fakturan. Handläggaren lovade dock samtidigt att dels ersätta den gamla fakturan med en ny och dels avregistrera hennes TV-innehav. Hon fick ingen ny faktura för perioden januari-mars 2011. Däremot fick hon en faktura för perioden april-juni 2011. Hon ringde åter till RIKAB och fick ännu ett löfte om avregistrering. Hon informerades samtidigt om att hon inte hade några innestående fakturor. I juni 2011 fick hon reda på att den första fakturan hade överlämnats till Kronofogdemyndigheten. Hon begärde omprövning, men begäran avslogs. I mars 2012 ringde hon till RIKAB för att få reda på hur hon skulle kunna överklaga beslutet. Hon fick då till svar att det hade gått för lång tid och att hon först skulle vara tvungen att begära omprövning på nytt. Detta hade hon nu gjort.

text: Utredning

text: JO inhämtade kopia av noteringar samt eventuella beslut i AA:s ärende från RIKAB. Dessa inkom till JO den 16 april 2012 och visade följande.

text: Den 10 december 2010 gjorde en handläggare vid RIKAB en tjänsteanteckning, enligt vilken AA medgav TV-innehav. Från den 24 mars 2011 fanns en anteckning om en muntlig avanmälan från AA:s sida. Ytterligare en tjänsteanteckning från den 22 juni 2011 visade texten ”info omp”. Den 28 juni 2011 skrev AA ett e-postbrev till RIKAB där hon bl.a. framförde att hon inte hade någon TV och att hon anmält detta till RIKAB, men trots det fått ytterligare en faktura. RIKAB meddelade den 29 juni 2011 ett beslut, rubricerat ”Omprövning av radio- och TV-avgift”. Enligt beslutet skulle AA betala radio- och TV-avgift till och med den 23 mars 2011. Den

text: 16 mars 2012 kom AA in med ett nytt e-postbrev till RIKAB, varvid hon åter framförde klagomål på fakturan avseende jan-mars 2011 samt bl.a. skrev att hon hoppades att RIKAB ”skulle titta på ärendet ordentligt igen”. Skrivelsen var rubricerad ”Omprövning”. Den 20 mars 2012 meddelade RIKAB ett beslut med följande lydelse. ”Radiotjänst i Kiruna AB kommer inte att skicka ditt överklagande till förvaltningsrätten i Luleå”. Som skäl för beslutet angav RIKAB att AA tidigare hade fått ett beslut om omprövning daterat den 29 juni 2011 och att hennes överklagande kommit in för sent. I en skrivelse som inkom till RIKAB den 11 april 2012 uppgav AA att hon i sitt senaste brev begärt omprövning, inte överklagat, beslutet. Hon anförde vidare att det brev hon nu skrev var en överklagan av beslutet den 29 juni 2011.

text: Ärendet remitterades till RIKAB, som anmodades att lämna uppplysningar om vad som anförts i anmälan, särskilt vad gällde handläggningen av AA:s avanmälan den 24 mars 2011 och hennes skrivelse till RIKAB den 16 mars 2012, samt redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: RIKAB, genom den verkställande direktören BB, avgav följande remissvar.

text: Radiotjänst i Kiruna AB kontaktade AA via telefon 2010-12-09. Vid samtalet beslutade aktuell handläggare att påföra AA radio- och tv-avgift enligt lag (

text: ) om finansiering av radio- och tv i allmänhetens tjänst. Enligt tjänsteanteckning medgav AA innehav av tv-mottagare i hushållet. AA kontaktade kundtjänst 2011-03-24. Handläggaren som besvarade samtalet heter CC. CC arbetar inte längre hos Radiotjänst. Enligt tjänsteanteckning har handläggaren uppfattat samtalet som en avanmälan och att AA inte längre hade tvmottagare. Avgiften avslutades 2011-03-24 och handläggaren informerade om att en skriftlig bekräftelse angående avanmälan skickas inom kort. Enligt tjänsteanteckningen gav även handläggaren vid samtalet fakturainformation. Radiotjänst fick 2011-06-28 ett e-brev där AA begär omprövning. Handläggaren som handlagt ärendet heter DD. DD beslutar att AA ska betala radio- och tv-avgift till den dagen AA meddelat att hon inte längre hade tv-mottagaren kvar i sitt hushåll, baserat på tjänsteanteckningen från 2011-03-24. AA återkom med en ny skrivelse 2012-03-16 där hon uppger att hon vill att Radiotjänst ser över ärendet ytterligare en gång. Radiotjänst skickar beslut daterat 2012-03-20 om att det var för sent att överklaga omprövningsbeslut. Radiotjänst tog 2012-04-11 emot en ny skrivelse från AA och ändrar tidigare beslut om omprövning och påförande av avgift i nytt beslut daterat 2012-04-19 där det framgår att inbetald avgift kommer att återbetalas. Med anledning av vad som framkom av remissvaret inhämtades kompletterande handlingar från RIKAB. Dessa handlingar visade följande.

text: Den 24 mars 2011 avslutades AA:s registrerade TV-innehav i RIKAB:s ärendehanteringssystem. En underrättelse skickades ut till AA dagen efter med informationen att hennes TV-innehav hade avslutats per den 24 mars 2011. Den 19 april 2012 meddelade RIKAB ett beslut rubricerat “Omprövning av radio- och TVavgift”, varigenom RIKAB ändrade omprövningsbeslutet den 29 juni 2011. AA informerades om att erlagd radio- och TV-avgift skulle återbetalas och att hon nu inte hade någon skuld hos RIKAB.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret, men avhördes inte.

text: Bedömning

text: Av de handlingar som kompletteringsvis inhämtats från RIKAB framgår att AA:s avanmälan togs om hand av RIKAB den 24 mars 2011. Vad som sålunda framkommit föranleder inget uttalande från min sida.

text: Av utredningen har vidare framkommit att AA i mars 2012 skickade ett brev till RIKAB, vilket var rubricerat “Omprövning”. I brevet hänförde hon sig till RIKAB:s beslut den 29 juni 2011 att inte ändra avgiftsskyldigheten för perioden januari-mars 2011, samt anförde bl.a. att hon hoppades att bolaget skulle titta på ärendet igen.

text: Enligt

text: 15 § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst ska RIKAB ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter enligt nämnda lag, om den som beslutet rör begär det. Enligt samma paragraf ska, om begäran om omprövning kommit in till RIKAB mer än fyra veckor efter den dag då avgiften senast skulle ha betalats, bolaget ändra sitt beslut endast om det är uppenbart oriktigt. Skyldigheten att ompröva beslutet kvarstår dock alltjämt. Det har inte ställts upp någon frist inom vilken en begäran om omprövning ska göras. Omprövning kan alltså begäras när som helst sedan ett beslut meddelats. Det finns inte heller något principiellt hinder mot att RIKAB på begäran av den berörde gör en förnyad omprövning av ett redan omprövat beslut (se

text: prop. 1988/89:18

text: sid. 86 f.).

text: AA:s skrivelse den 16 mars 2012 måste förstås så att hon önskade att bolaget ännu en gång skulle ompröva beslutet om skyldighet för henne att betala avgift. RIKAB borde därför, istället för att avvisa skrivelsen som ett för sent inkommet överklagande, ha omprövat beslutet i sak. RIKAB kan inte undgå kritik för sin handläggning i denna del.

text: Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om utskrivning av en patient som av domstol har överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning i förening med beslut om utvisning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot psykiatriska kliniken vid Västerviks sjukhus inom Landstinget i Kalmar län. AA anförde i huvudsak följande. I augusti 2004 blev hennes man mördad av BB. Mordet ägde rum i hennes barns närvaro. BB dömdes av Oskarshamns tingsrätt den 24 november 2004 för mord och misshandel till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Genom ett beslut i domen utvisades BB ur riket och förbjöds att återvända hit före den 24 november 2014. Göta hovrätt fastställde tingsrättens dom den 10 januari 2005. Redan i mars 2005 verkställdes beslutet om utvisning. BB befinner sig nu i sitt hemland och lever, enligt uppgift, utan vare sig vård eller tillsyn av någon myndighet. – AA ifrågasatte på vilka grunder BB hade blivit utskriven från den rättspsykiatriska vården och hur skyddet för brottsoffer hade beaktats.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades journalen beträffande BB från den psykiatriska kliniken vid Västerviks sjukhus.

text: Anmälan remitterades därefter till landstingsstyrelsen, Landstinget i Kalmar län, för utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan. I remissen angavs att det av yttrandet, mot bakgrund av bestämmelserna i

text: 17 § lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård, LRV, jämfört med bestämmelserna i

text: 29 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård, LPT, skulle särskilt framgå vilken myndighet som initierade att verkställighet av utvisningsbeslutet skulle ske samt de överväganden som Västerviks sjukhus gjorde i saken. Av yttrandet skulle även framgå om bestämmelsen i

text: 11 § fjärde stycket förordningen (1991:1472)

text: om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård hade tillämpats i ärendet.

text: Landstingsstyrelsen, genom dess ordförande CC och landstingsdirektören DD, inkom med följande yttrande (i yttrandet omnämnd bilaga har här utelämnats; JO:s anm.).

text: Chefsöverläkare EE, psykiatriska kliniken, och överläkare FF, rättspsykiatriska enheten, Västerviks sjukhus, har i yttrande 2005-05-19 redogjort för vården av patienten under tiden 2004-11-10–2005-03-15. Vidare har redovisats de åtgärder som vidtagits fram till dagen för utvisning. Yttrandet bifogas. I yttrandet redovisas bl.a. patientens medicinering, symptom och beteende samt en medicinsk bedömning att behov av vård inte längre förelåg. Av läkarnas yttrande framgår vidare att de tagit kontakt med Socialstyrelsen, som gjorde bedömningen att det inte fanns några hinder för utvisning. Härefter kontaktades polismyndigheten i Kalmar län, som verkställde utvisningen den 15 mars 2005. Landstingsstyrelsen konstaterar att ansvariga läkare vid Västerviks sjukhus – mot bakgrund av den medicinska bedömningen av patienten – tog initiativ till verkställighet av utvisningsbeslutet. Vad gäller bestämmelsen i

text: om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård angående underrättelse till patientens hemlands ambassad eller konsulat överlämnades frågan, enligt överläkare FF, till polisen. Enligt kriminalinspektör GG vid polismyndigheten i Kalmar län togs ingen kontakt med Sri Lankas ambassad, eftersom tillgängliga handlingar bedömdes som tillräckliga för personens inresa i Sri Lanka. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 5 maj 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning skall, enligt huvudregeln i

text: 16 §

text: LRV, vården upphöra när det inte längre till följd av den psykiska störning som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning finns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag och det inte heller annars med hänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Frågan om vården skall upphöra prövas av länsrätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten.

text: Psykiskt störda lagöverträdare som av domstol överlämnas till rättspsykiatrisk vård kan i vissa fall få denna påföljd i förening med beslut om utvisning. Utvisning på grund av brott regleras i

text: utlänningslagen (2005:716)

text: . I ärendet behandlas händelser som ägde rum under den tid

text: utlänningslagen (1989:529)

text: var i kraft. Jag har valt att i beslutet hänvisa till den nya

text: utlänningslagen

text: som i aktuella avseenden inte har medfört någon ändring i sak.

text: Har beslut meddelats om utvisning enligt

text: utlänningslagen

text: får utan hinder av tvångsvården verkställighet av beslutet ske, om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöverläkaren finner att patientens tillstånd tillåter att beslutet verkställs (

text: 17 § första stycket

text: LRV jämfört med

text: 29 § första stycket

text: LPT). Tvångsvården upphör i sådant fall när utvisningsbeslutet har verkställts. Chefsöverläkarens bedömning tar endast sikte på om patienten är i sådant skick att han klarar resan vid verkställigheten (

text: prop.1999/2000:44 s. 102

text: I

text: 12 kap. 14 § tredje stycket 2 utlänningslagen

text: anges att det är polismyndigheten som skall verkställa domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott. Av

text: 12 kap. 15 § samma lag

text: framgår att en sådan lagakraftvunnen dom eller beslut om utvisning skall verkställas snarast möjligt.

text: Återbördande till hemlandet av utländska patienter som av domstol har överlämnats till rättspsykiatrisk vård kan även ske genom överförande av verkställigheten enligt lagen (

text: ) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen, IVL) eller i form av hemsändande med stöd av

text: 12 §

text: förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Ett överförande av verkställigheten kan enligt IVL bl.a. ske med stöd av den i Strasbourg den 21 mars 1983 undertecknade konventionen om överförande av dömda personer (överförandekonventionen). Vid såväl överförande som hemsändning krävs att Socialstyrelsen har förvissat sig om att fortsatt vård kommer att ges i hemlandet.

text: Enligt 11 § fjärde stycket förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård skall chefsöverläkaren, i fall då den rättspsykiatriska vården är förenad med särskild utskrivningsprövning, underrätta patientens hemlands ambassad eller konsulat om att avvisning, utvisning, överlämnande eller utlämning till hemlandet kommer att verkställas och att den rättspsykiatriska vården kommer att upphöra.

text: Bedömning

text: AA har ifrågasatt grunden för att skriva ut BB från den rättspsykiatriska vården endast några månader efter att han dömts för bl.a. mord. Hon har uppgett att BB efter utvisningen lever ”ett helt normalt liv utan vare sig vård eller tillsyn av myndigheter”.

text: Jag vill inledningsvis klargöra att JO:s granskning är av rättslig natur och i första hand inriktad på en kontroll av att myndigheterna handlägger enskilda ärenden på ett formellt korrekt sätt. Bedömningsfrågor av medicinsk natur lämpar sig däremot inte för en prövning av JO. Jag kommer därför i det följande inte att beröra de medicinska bedömningar som gjorts beträffande BB:s hälsotillstånd.

text: Det kan konstateras att BB:s hemland, Sri Lanka, inte har tillträtt den ovan nämnda överförandekonventionen. Det har således inte varit möjligt att i detta fall överföra verkställigheten av den rättspsykiatriska vården med stöd av konventionen. Inte heller hemsändande enligt 12 § förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård har varit aktuellt.

text: Såsom framgår av redovisningen ovan innebär lagstiftningen på området att en person som genom en dom har överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning kan, sedan domen vunnit laga kraft, utvisas utan någon ny rättslig prövning och utan att det ställs krav på fortsatt vård i hemlandet. De enda förutsättningar som uppställs i

text: 17 §

text: LRV, jämförd med

text: 29 §

text: LPT, är att den

text: myndighet som skall verkställa utvisningsbeslutet begär det och att chefsöverläkaren gör bedömningen att patienten är i ett sådant tillstånd att han klarar transporten.

text: Jag vill här peka på att den rättsliga regleringen rörande utvisning av personer som har överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning har varit föremål för diskussioner i samband med en översyn av reglerna i LRV och LPT (se

text: SOU 1998:32 s. 369

text: f. och

text: prop. 1999/2000:44 s. 102

text: f.).

text: Ett utvisningsbeslut beträffande en patient som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning inverkar inte på skyldigheten för chefsöverläkaren att fortlöpande överväga om det finns förutsättningar för fortsatt rättspsykiatrisk vård samt att, om han eller hon skulle finna att så inte är fallet, genast anmäla detta till länsrätten i enlighet med regleringen i

text: 16 §

text: LRV. Remissvaret ger intryck av att BB:s medicinska tillstånd var sådant att det möjligen fanns skäl att göra en sådan anmälan till länsrätten. Utredningen ger emellertid inte underlag för mig att påstå att så borde ha skett. Under alla förhållanden valde sjukhuset att aktualisera frågan om verkställighet av utvisningsbeslutet.

text: Med hänsyn till utformningen av bestämmelserna i

text: 17 §

text: LRV, jämförd med

text: 29 §

text: LPT, framstår det som tveksamt om en psykiatrisk vårdinrättning kan ta initiativet till verkställighet av ett utvisningsbeslut. Som framgått tidigare är det den verkställande myndigheten, i detta fall polismyndigheten, som skall begära att verkställighet skall ske. Chefsöverläkaren skall efter en sådan begäran endast bedöma om patientens tillstånd tillåter att beslutet verkställs. Regleringen på området ger inte stöd för tanken att sjukvårdsinrättningen aktivt skall verka för verkställighet av beslutet, utan denna fråga ankommer det på polismyndigheten att hantera. Mot denna bakgrund kan sjukhusets agerande i verkställighetsärendet ifrågasättas.

text: Vad beträffar frågan om underrättelseskyldighet enligt 11 § fjärde stycket förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård vill jag anföra följande. Enligt bestämmelsen skall chefsöverläkaren, i fall då den rättspsykiatriska vården är förenad med särskild utskrivningsprövning, underrätta patientens hemlands ambassad eller konsulat om att utvisning kommer att verkställas och att den rättspsykiatriska vården kommer att upphöra. Av remissvaret framgår att överläkaren överlämnade frågan om underrättelse till polismyndigheten och att den inte tog kontakt med Sri Lankas ambassad eftersom tillgängliga handlingar ”bedömdes som tillräckliga för BB:s inresa i Sri Lanka”.

text: Syftet med den aktuella bestämmelsen är att förebygga att problem uppkommer vid ankomsten till patientens hemland (

text: prop. 1999/2000:44 s. 103

text: ). Såsom redogjorts för skall chefsöverläkaren endast göra en bedömning av om patientens tillstånd tillåter att utvisningsbeslutet verkställs och har inte till uppgift att ta ställning till samhällsskyddet. Mot den bakgrunden och då den person som utvisas eventuellt har behov av fortsatt vård är det självfallet av stor vikt att hemlandets

text: ambassad/konsulat underrättas om att utvisning kommer att ske av en person som har dömts till rättspsykiatrisk vård samt att vården kommer att upphöra i och med att utvisningen verkställs. Denna underrättelseskyldighet kan inte, såsom här skedde, överlämnas till den verkställande myndigheten. Sjukhuset förtjänar kritik för sin hantering av frågan.

text: I sammanhanget finns det anledning att erinra om att det i 5 kap. 8 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (

text: SOSFS 2000:12

text: ), anges att det i den lokala instruktionen skall finnas anvisningar om hur anmälnings-, underrättelse- och uppgiftsskyldighet enligt LPT och LRV skall fullgöras. I den lokala instruktionen skall även finnas anvisningar för hur sådana skyldigheter enligt andra lagar och förordningar, däribland 11 § fjärde stycket förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård, skall fullgöras.

text: Jag har förståelse för AA:s reaktion i anledning av att den rättspsykiatriska vården, till följd av att utvisningsbeslutet verkställdes, upphörde endast några månader efter att domen vunnit laga kraft. Som framgått ovan innebär emellertid lagstiftningen på området att en person, som genom en dom har överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning, kan utvisas sedan domen har vunnit laga kraft utan någon ny rättslig prövning av risken för återfall i allvarlig brottslighet eller det fortsatta vårdbehovet. I promemorian ”Utvisning m.m. av personer som av domstol har överlämnats till rättspsykiatrisk vård” (S2006/1186/HS) har Socialdepartementet föreslagit vissa ändringar som här är av intresse. I promemorian föreslås bl.a. att länsrätten vid rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning skall pröva frågan om vårdens upphörande även i de fall där vården har förenats med beslut om avvisning eller utvisning. Om risk för återfall i allvarlig brottslighet föreligger skall, enligt förslaget, utvisning inte få äga rum och vården inte upphöra såvida inte Socialstyrelsen efter kontakt med myndighet i patientens hemland försäkrat sig om patientens fortsatta vård och beslutar om överförande av verkställigheten av den rättspsykiatriska vården enligt IVL.

text: Promemorian är för närvarande föremål för remiss. JO har beretts tillfälle att lämna synpunkter på förslagen. En kopia av detta beslut kommer att fogas till JO:s remissvar.

text: Med den kritik som har uttalats ovan avslutas ärendet.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Grundläggande fri- och rättigheter
Postgranskning

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Brinkeberg, för granskning av s.k. myndighetspost till intagna

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 februari 2021 och i en kompletterande skrivelse framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Brinkeberg. Han anförde att anstalten vid flera tillfällen har öppnat myndighetspost, bl.a. från JO, trots att försändelserna varit adresserade till den intagne personligen och frankerade på ett sätt som en privatperson inte kan göra.

text: AA bifogade sammanlagt fyra kuvert varav två var från JO, ett från Åklagarmyndigheten och ett från Skatteverket.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad AA hade anfört och att det på kuverten anges att försändelserna har granskats med stöd av

text: 7 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: I remissvaret anförde myndigheten, region Väst, genom regionchefen, bl.a. följande:

text: Utredning

text: --- Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från VO Vänersborg, anstalten Brinkeberg varav bl.a. följande framkommit. På ett av de bifogade breven (Skatteverket) är bara brevets framsida bifogad. Baksidan med en eventuell brevgranskningsstämpel saknas varför anstalten inte kan bemöta huruvida aktuell försändelse granskats eller inte. Vad gäller de övriga tre försändelserna så har anstalten felaktigt granskat dessa i strid med 7 kap. 6 § FäL. De tjänstemän som utfört brevgranskningen på de aktuella försändelserna har i efterhand medgett att det inte funnits anledning att anta att uppgiften om avsändaren av dessa försändelser varit oriktiga och varför det då inte heller funnits anledning att öppna försändelserna. De tjänstemän som utfört aktuella brevgranskningar har vidtalats om den felaktiga hanteringen och information om den rättsliga tillämpningen vid brevgranskning har lämnats till all personal som hanterar brevgranskning vid anstalten Brinkeberg. Anstalten har

text: vidare bestämt att man i närtid kommer att hålla en utbildning med all personal som utför brevgranskning. Anstalten Brinkeberg beklagar det inträffade och konstaterar att handläggningen av aktuella försändelser utförts på ett felaktigt sätt utan rättsligt stöd.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 2 kap. 6 § Regeringsformen

text: framgår bl.a. att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i andra fall än som avses i 4 och 5 §§. Var och en är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Av

text: 1 kap. 6 § Fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår bl.a. att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 7 kap. 6 § FäL framgår att en försändelse mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse till en intagen är oriktig, får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Huvudregeln är att försändelser enligt 7 kap. 6 § FäL, s.k. myndighetspost ska befordras till en intagen utan granskning. Skyddet för förtrolig kommunikation kan ses som en för intagna anpassad form av det skydd som gäller för var och en enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Principen är betydelsefull och finns befäst i flera internationella överenskommelser, bl.a. i de Europeiska fängelsereglerna och FN:s principer till skydd för frihetsberövade personer. Endast om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse till en intagen är oriktig, får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Vad gäller de nu aktuella försändelserna så konstaterar Kriminalvården att anstalten dessvärre granskat dessa utan stöd i lag då det framkommit att det inte funnits anledning att anta att avsändaren varit oriktig. Kriminalvården ser naturligtvis ytterst allvarligt på det inträffade framförallt eftersom det inte förefaller röra sig om ett enskilt misstag då de aktuella granskningarna ägt rum vid flera tillfällen över tid och dessutom utförts av olika personer. Kriminalvården noterar dock, för att undvika att liknande felaktigheter begås igen, att anstalten vidtagit vissa omedelbara åtgärder för att informera berörd personal om den korrekta tillämpningen av regelverket samt att anstalten i närtid också kommer att hålla en utbildning med all personal som utför brevgranskning. Aktuell personal har inte tagit del av regionens yttrande.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Det står klart att anstalten har granskat i vart fall de två försändelserna från JO och den från Åklagarmyndigheten, vilka utgör s.k. myndighetspost, utan stöd i

text: lag. Som Kriminalvården konstaterat har granskningarna ägt rum vid flera tillfällen och utförts av olika tjänstemän. Det tyder på att den personal som har haft till uppgift att genomföra postgranskningen inte haft tillräcklig kunskap om innebörden av de bestämmelser som gäller på området. Det är givetvis oacceptabelt. Det måste vara ett grundläggande krav att kriminalvårdsanställda som utför postgranskning kan identifiera vilka försändelser som utgör myndighetspost. Anstalten förtjänar kritik för den felaktiga hanteringen av de aktuella försändelserna.

text: Jag noterar de åtgärder som anstalten har vidtagit efter det inträffade och den utbildningsinsats som planeras för de anställda som utför postgranskning. Min förhoppning är att liknande fel kan undvikas framöver.

text: Ärendet avslutas.

text: Cecilia Nordenfelt

text: Ärendet har föredragits av Agnes Morin. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


title: Uttalanden om möjligheten för statliga lärosäten att ställa krav på att studenter ska utföra examinationsuppgifter på engelska

sammanfattning: Språket hos myndigheter är enligt språklagen svenska. Det får dock i vissa fall får göras undantag från kravet på svenska. Med hänsyn till att en examinationsuppgift ligger till grund för ett beslut om betyg, som innefattar myndighetsutövning mot studenten, bedömer chefsJO att utrymmet för statliga lärosäten att neka studenter att utföra examinationsuppgifter på svenska är begränsat. Enligt chefsJO får dock studenter nekas att använda svenska om det krävs för att kunna bedöma om studenterna uppnår de mål för kursen som anges i kursplanen. ChefsJO finner vidare att användning av svenska får nekas om det av praktiska skäl är nödvändigt i det särskilda fallet, men framhåller samtidigt att lärosäten har en långtgående skyldighet att tillhandahålla alternativa lösningar som gör det möjligt att använda svenska. Umeå universitet har krävt att en examinationsuppgift skulle utföras på engelska. Enligt chefsJO har kravet på engelska inte varit nödvändigt för att kunna bedöma om studenterna uppnått kursmålen eller av något annat skäl. Med hänsyn till det oklara rättsläget i fråga om språkanvändning vid examinationer riktas dock inte någon kritik mot universitetet. Myndigheten får däremot kritik för bristande information om att examination skulle ske på engelska. JO har tidigare uppmärksammat regeringen på behovet av rättslig vägledning i frågan om språkanvändning inom högre utbildning och forskning. Då även detta ärende belyser behovet av sådan vägledning finner chefsJO anledning att göra en framställan till regeringen om översyn av författningsregleringen på området.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade studenten AA på Umeå universitet för att han inte fick lämna in en examinationsuppgift på svenska utan var tvungen att skriva den på engelska. AA framhöll att det inte fanns något kursmål om att utveckla kunskaper inom det engelska språket.

text: Utredning

text: Umeå universitets svar Umeå universitet yttrade sig över anmälan och anförde sammanfattningsvis följande.

text: Studenten läser masterprogrammet i socialt arbete, i vilket kursen Kvantitativ metod för samhällsvetare ingår. Kursen ges på engelska. Den ingår i flera masterprogram, både svensk- och engelskspråkiga, och kan läsas som fristående kurs.

text: Kursen examineras genom bl.a. ett projektarbete som ska leda till en rapport som ska presenteras vid ett seminarium. Under seminariet ska studenten även ta emot feedback på sin rapport och opponera på en annan students rapport. Det var inte särskilt angivet i kursplanen eller instruktioner till seminariet att rapporten skulle skrivas på engelska.

text: Studenten lämnade in sin rapport på svenska. Av en tillfällighet hamnade studenten i en grupp där alla studenter kunde svenska, vilket gjorde att opponeringen ändå kunde genomföras. Vid seminariet sa den kursansvarige läraren åt studenten att översätta sin rapport till engelska. Studenten lämnade sedan in rapporten på engelska.

text: För att universitetet ska kunna bedriva undervisning med internationella studenter krävs det i vissa fall att undervisning och examination sker på engelska. I detta fall var det av vikt att rapporten var skriven på engelska för att icke svenskspråkiga studenter skulle kunna opponera på rapporten och delta aktivt i diskussionerna under seminariet. Enligt universitetets uppfattning fanns det sakliga skäl för att kräva att rapporten skulle skrivas på engelska även om det saknades ett uttalat kursmål om att utvecklas i engelska språket eller liknande.

text: Universitetets bedömning är att bestämmelserna i

text: språklagen (2009:600)

text: ger utrymme för kravet på engelska i det aktuella fallet. Detta särskilt mot bakgrund av vad som uttalas i förarbetena till lagen. Enligt universitetets uppfattning finns det även stöd för detta synsätt i Universitetskanslersämbetets (UKÄ) skrift Rättssäker examination.

text: UKÄ skriver att om en kurs ges på ett annat språk än svenska bör lärosätet i god tid innan provet informera om examinationsspråket. Det ger studenterna bättre förutsättningar att planera studierna och ökar därmed rättssäkerheten vid examinationen. Universitetet, som delar UKÄ:s uppfattning, konstaterar att informationen till studenterna om att rapporten skulle skrivas på engelska var bristfällig.

text: Universitetet kommer inför kommande kurstillfällen att tydliggöra för studenterna att undervisning och examination sker på engelska, bl.a. genom att

text: revidera kursplanen så att det tydligt framgår i målen att studenten ska kunna kommunicera på engelska inom kursen. Instruktionerna till och bedömningskriterierna för kursens olika examinationer kommer också att uppdateras för att undvika missförstånd om språk. Berörda lärare har även blivit informerade om gällande regler.

text: Universitetskanslersämbetets svar UKÄ yttrade sig över anmälan och Umeå universitets svar och anförde sammanfattningsvis följande.

text: UKÄ har redovisat sina generella ställningstaganden om

text: språklagens

text: tillämpning vid examination i vägledningen Rättssäker examination, fjärde uppl., s. 44–46.

text: Enligt UKÄ:s bedömning har universitet och högskolor relativt långtgående möjligheter att bedriva utbildning, och därmed även anordna examinationer, på andra språk än svenska. När det gäller den enskilde studentens möjlighet att i en sådan situation använda svenska uttalas följande i Rättssäker examination:

text: Det måste samtidigt understrykas att

text: språklagens

text: förarbeten betonar att den enskilde ska kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera – muntligt och skriftligt – på svenska. Betygsbeslut och andra beslut som ett lärosäte fattar under betygsärendet måste alltid skrivas på svenska. UKÄ anser också att en student alltid måste kunna få kommunicera med lärosätet i betygsärendet på svenska, oavsett om kursen anordnas på svenska, engelska eller något annat språk och oavsett om examinationen sker på svenska eller inte. Det innebär exempelvis att studenten alltid får använda svenska vid registreringen på kursen eller om studenten gör en jävsinvändning till lärosätet. Svenska får också användas när studenten begär omprövning av betyget. Om examinatorn inte behärskar svenska, får hon eller han ta hjälp från lärosätet i dessa fall. Även när det gäller svar på prov och andra studentprestationer är utgångspunkten att studenterna ska kunna använda svenska. Enligt UKÄ:s uppfattning kan ett lärosäte inte slentrianmässigt kräva att svar på prov ska lämnas på andra språk än svenska. Det gäller även kurser där undervisning och examination sker på engelska. […] Det finns samtidigt självfallet många situationer när det kan vara både sakligt och nödvändigt att svaren lämnas på andra språk än svenska. Examinationens huvudsyfte är bedömningen av studenternas prestationer utifrån kursplanens bestämmelser. Om det följer av kursens mål att studenterna t.ex. ska uppnå vissa kunskaper i engelska eller visa förmåga att kommunicera på detta språk inom kursen, måste förstås studenterna lämna svaren på engelska. I annat fall riskerar studenterna att underkännas. Enligt UKÄ:s uppfattning innebär

text: språklagen

text: inga hinder mot detta. Om en kurs ges på ett annat språk än svenska bör lärosätet i god tid innan provet informera studenterna om examinationsspråket. Det ger studenterna bättre förutsättningar att planera studierna och ökar därmed rättssäkerheten vid examinationen.

text: Den aktuella texten i Rättssäker examination är inte avsedd att vara uttömmande utan ger endast exempel på situationer när det kan vara berättigat att kräva att provsvar och andra examinationsuppgifter ska skrivas på andra språk än svenska. UKÄ anser att även andra typer av kursmål med en internationell inriktning kan innebära att det är godtagbart att kräva att examinationsuppgifter skrivs på engelska. Eftersom lärosäten har stor frihet att utforma både utbildningar och examinationer och då förhållandena varierar mycket inom högskolesektorn kan även andra situationer vara tänkbara.

text: När det gäller den nu aktuella kursen framgår det inte tydligt av kursplanen att det finns kursmål med internationell inriktning. Det är dock fråga om en kurs i vetenskaplig metod som ges på avancerad nivå inom både svensk- och engelskspråkiga masterprogram. Av

text: 1 kap. 9 § andra stycket högskolelagen (1992:1434)

text: framgår att utbildning på avancerad nivå ska innebära fördjupning av kunskaper, färdigheter och förmågor i förhållande till utbildning på grundnivå och ska, utöver vad som gäller för utbildning på grundnivå bl.a. utveckla studenternas förutsättningar för yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet eller för forsknings- och utvecklingsarbete. Det innebär att studenterna rimligen förväntas kunna tillämpa de kunskaper och förmågor som förvärvas även i ett internationellt sammanhang där texter behöver skrivas på engelska. Behörighetskraven för kursen är även bl.a. Engelska B/6. Kursen förutsätter alltså att både de svenskspråkiga och de övriga studenter som deltar i kursen har goda kunskaper i engelska.

text: Universitetet har valt en pedagogisk modell för examinationen där studenterna bl.a. ska opponera på varandras rapporter och diskutera innehållet vid seminarier. Universitetet har i sitt yttrande framhållit att det är av vikt att rapporten skrivs på engelska för att icke svenskspråkiga studenter ska kunna opponera på rapporten och för att alla studenter aktivt ska kunna delta i diskussionerna under seminariet.

text: UKÄ bedömer att dessa omständigheter sammantaget med viss styrka talar för att examinationen bör kunna ske på engelska och att universitetet då bör kunna kräva att rapporten ska skrivas på engelska. Mot detta kan det visserligen framföras att det bör kunna arrangeras olika seminarietillfällen med enbart svenska respektive engelskspråkiga studenter. Ett annat alternativ är att lärosätet skulle kunna låta översätta de svenskspråkiga studenternas rapporter till engelska. Dessa alternativ ska dock ställas mot att lärosätena enligt

text: 1 kap. 4 § högskolelagen

text: har krav på sig att använda sina resurser effektivt och hålla en hög kvalitet i verksamheten. Att både svenskspråkiga och icke svenspråkiga studenter kan genomföra seminarier tillsammans får anses värdefullt ur flera perspektiv.

text: Vid en sammantagen bedömning anser UKÄ att det finns sakliga skäl för att ha engelska som examinationsspråk på den aktuella kursen och att universitetet bör

text: kunna kräva att studenterna ska skriva rapporten på engelska. UKÄ bedömer att

text: språklagen

text: inte innebär något hinder för detta. Att det av en tillfällighet ändå gick att genomföra ett seminarium och opponering i det aktuella fallet leder inte till någon annan bedömning.

text: UKÄ anser att för att ett lärosäte ska kunna ha ett annat examinationsspråk än svenska måste det framgå av kursplanen. Lärosätet bör även aktivt informera studenterna om examinationsspråket i god tid innan examinationen. I detta fall framgick det inte av kursplanen att examinationsspråket var engelska och inte heller att rapporten skulle skrivas på engelska. Universitetet har vidare uppgett att informationen till studenterna om att rapporten skulle skrivas på engelska var bristfällig.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: och

text: 6 §§

text: språklagen

text: framgår att svenska är huvudspråk i Sverige och att det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas. Innebörden av att svenska är huvudspråk i Sverige utvecklas i förarbetena enligt bl.a. följande (se

text: prop. 2008/09:153 s. 17

text: Som huvudspråk ska svenskan vara det samhällsbärande språket i Sverige. Konkret innebär det att all offentlig verksamhet bygger på svenska språket. Lagar stiftas och publiceras på svenska, handläggningsspråket vid förvaltningsmyndigheter och domstolar är svenska och kommunikation med myndigheterna kan alltid ske på svenska. Beslut och andra viktigare handlingar som ska expedieras upprättas som huvudregel på svenska och information till allmänheten om offentlig verksamhet finns alltid på svenska. [---] Denna roll som svenska språket har i samhället betyder att det ska vara tillräckligt för den som verkar och bor i Sverige att behärska svenska för att kunna delta i samhällslivet och ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter. Den enskilde ska alltså kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera – muntligt och skriftligt – på svenska. Enligt

text: 10 § första stycket språklagen

text: är språket svenska i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet. I förarbetena till lagrummet uttalas att innebörden av bestämmelsen är att de offentliga organen arbetar på svenska, såväl skriftligt som muntligt. Det framgår samtidigt att lagstiftaren har tänkt sig ett s.k. kärnområde för denna huvudregel som omfattar sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten. I det sammanhanget nämns bl.a. den politiska beslutsprocessen, domstolsförhandlingar, domar, protokoll, beslut, föreskrifter och verksamhetsberättelser. (Se

text: a. prop. s. 29

text: Utanför kärnområdet är det, enligt förarbetena, naturligt att det kan förekomma kommunikation på andra språk än svenska. Som exempel anges kontakter med

text: utländska myndigheter och internationella organisationer och muntlig kommunikation med medborgare, t.ex. i invandrartäta områden. Vidare nämns Sveriges utlandsmyndigheter där det i regel finns lokalanställda som inte talar svenska. De exakta gränserna för det område inom vilket svenskan är obligatorisk får dock bedömas i varje enskilt fall. (Se

text: a. prop. s. 29

text: f.)

text: I förarbetena behandlades uttryckligen frågan om tillämpningen av 10 § på utbildnings- och forskningsområdet enligt följande (se

text: a. prop. s. 30

text: Som vi har framhållit är den föreslagna regleringen övergripande. Vad som konkret kan förväntas av enskilda myndigheter – t.ex. universitet och högskolor – får avgöras dels med utgångspunkt i

text: språklagens

text: regler, dels utifrån respektive verksamhetsområdes särskilda förutsättningar. När det gäller utbildnings- och forskningsområdet är givetvis de internationaliseringssträvanden som kommit till uttryck i bl.a. propositionen Ett lyft för forskning och innovation en central faktor som måste vägas in när myndigheterna ska tillämpa

text: språklagens

text: bestämmelser utanför kärnområdet. Som vi har understrukit tidigare finns det dock inte någon motsättning mellan internationalisering och ett värnande av svenskan som huvudspråk. Den föreslagna bestämmelsen är alltså en huvudregel där kärnområdet är språkanvändningen i sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten. Som har framgått ovan under 5.4 innebär

text: språklagen

text: inte att det ställs undantagslösa krav på viss språkanvändning; inom vissa sektorer förutsätter verksamheten att andra språk kan användas.

text: I det nyss nämnda avsnitt 5.4. i propositionen uttalas följande (se

text: a. prop. s. 20

text: På svenska universitet och högskolor förekommer en utbredd användning av engelska, särskilt inom de naturvetenskapliga områdena. En stor del av kurslitteraturen är på engelska och allt mer av undervisningen sker på engelska. I propositionen Ett lyft för forskning och innovation (

text: prop. 2008/09:50

text: ) har vi redovisat hur forskningens kvalitet och konkurrenskraft kan ökas. Vi konstaterar bl.a. att den internationella dimensionen av forskningspolitiken behöver förstärkas om svenska lärosäten ska kunna tillhöra de främsta i världen. Att använda andra språk än svenska är i många fall nödvändigt för att stärka forskningens internationalisering. [---] Värdet av att använda svenskan får vägas mot behovet att i vissa fall använda andra språk inom särskilda verksamhetsområden, och i konkreta fall kan sådana överväganden leda till att det bedöms lämpligt eller nödvändigt att använda andra språk. I den föreslagna

text: språklagen

text: ställs i och för sig inte några krav på att språket för forskning och utbildning ska vara svenska. Vad som ska gälla inom forskning och undervisning bestäms av myndigheterna på området efter överväganden kring relevanta faktorer inom verksamhetsområdet. För att förtydliga möjligheten att använda andra språk än svenska inom forskning och högre undervisning överväger regeringen en sådan ändring av högskoleförordningen. Det är självklart så att det engelska språket även fortsättningsvis kommer att spela en stor roll i det svenska högskoleväsendet. Det allmännas särskilda ansvar för att svenskan används och utvecklas innebär dock att man bör överväga hur detta ansvar uppfylls på mest ändamålsenliga sätt. Den enskilde forskarens

text: fristående ställning innebär också att det är han eller hon som avgör vilket språk som används i olika sammanhang inom forskningen.

text: Av författningskommentaren till 10 § framgår följande (se

text: a. prop. s. 48

text: Bestämmelsen är inte avsedd att utgöra en begränsning av möjligheten att t.ex. inom forskning och utbildning bedriva verksamhet på andra språk än svenska för att möjliggöra ett deltagande på ett integrerat och konkurrenskraftigt sätt i det internationella forskningssamfundet. JO har i ett tidigare beslut funnit att en myndighet inte får ställa krav på att ansökningar om forskningsanslag ska vara skrivna på engelska (se JO 2010/11 s. 642, dnr

text: I ett något senare beslut har JO uttalat att ett universitet inte får ställa krav på att ansökningar om anställning och befordran ska vara skrivna på engelska (se JO 2012/13 s. 410, dnr

text: ). I det beslutet har JO pekat på att kommunikation med myndigheter ska kunna ske på svenska. JO har också framhållit en myndighets anställningsbeslut utgör myndighetsutövning och att även ett befordringsärende innefattar moment av myndighetsutövning.

text: Av

text: 6 kap. 14 § högskoleförordningen (1993:100)

text: framgår att det ska finnas kursplaner för alla kurser. Kursplanen ska enligt 15 § samma kapitel ange bl.a. kursens mål och formerna för bedömning av studenternas prestationer.

text: Bedömning

text: Examination på annat språk än svenska Med examination avses att en examinator bestämmer ett betyg utifrån den eller de former för bedömning av studenternas prestationer (examinationsformer) som anges i kursplanen (se UKÄ, Rättssäker examination, fjärde uppl., s. 26 f.). Ett lärosäte får själv välja vilka examinationsformer som ska tillämpas.

text: I det nu aktuella ärendet har Umeå universitet krävt att en examinationsuppgift i form av en rapport skulle utföras på engelska. Fråga är om kravet var förenligt med

text: språklagen

text: Av

text: 10 § språklagen

text: framgår endast att språket hos myndigheter är svenska. Den ovan redovisade möjligheten till undantag från kravet på svenska utanför det s.k. kärnområdet som framgår av förarbetena till lagen saknar alltså förankring i lagtexten. JO har i ett tidigare beslut gjort följande tolkning av rättsläget (se JO 2010/11 s. 642).

text: Intresset av att utanför kärnområdet använda ett annat språk måste alltid vägas mot det allmännas ansvar för det svenska språkets användning och utveckling. Undantag från

text: språklagens

text: krav ska motiveras av sakliga skäl. De får inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt i det särskilda fallet. Enbart det förhållandet att användandet av ett annat språk kan te sig bekvämt eller rationellt från den enskilda myndighetens synpunkt är inte tillräckligt. Behovet ska granskas och alternativa lösningar prövas, såsom möjligheten att utnyttja översättningar. Man

text: måste vidare skilja mellan situationer där frågan är om det ska vara tillåtet för myndigheter att använda utländska språk och situationer där frågan gäller den enskildes möjlighet att inför myndigheten bruka svenska. Medan en myndighet i enlighet med det nyss sagda har en viss frihet att inom sin verksamhet använda t.ex. engelska måste den säkerställa att svenska kan brukas när enskilda kommunicerar med och inhämtar information från myndigheten.

text: Jag kan konstatera att merparten av verksamheten inom universitetsvärlden, som t.ex. utförandet av undervisning, inte hör till kärnområdet. Regleringen i

text: språklagen

text: innebär därmed inte att undervisning alltid måste ske på svenska eller att utländsk kurslitteratur inte får förekomma. (Se JO 2010/11 s. 642.)

text: I förarbetena till

text: språklagen

text: behandlas inte uttryckligen frågan om examinationsspråk. Med hänsyn till vad som uttalas om internationaliseringen på universitets- och forskningsområdet är min bedömning att lagstiftaren inte kan ha avsett att examinationsuppgifter alltid måste utföras på svenska. Man måste dock skilja mellan fallet där fråga är om det ska vara tillåtet att erbjuda examinationsuppgifter på ett annat språk än svenska från situationen där frågan gäller om uppgiften måste utföras på ett annat språk än svenska.

text: Förarbetena är tydliga i det avseendet att enskilda alltid ska kunna kommunicera med myndigheter på svenska. I linje med detta har JO i tidigare beslut funnit att enskilda har rätt att ansöka om vissa förmåner hos myndigheten på svenska (se JO 2010/11 s. 642 och

text: JO 2012/13 s. 410

text: Ett inlämnande av en examinationsuppgift till ett statligt lärosäte har vissa likheter med en ansökan om en förmån (jfr JO 2012/13 s. 404, dnr

text: ). Examinationsuppgiften ligger nämligen till grund för ett beslut om betyg. Ett sådant beslut kan ha stor betydelse för studenten och innefattar även myndighetsutövning mot denne. Mot den bakgrunden bedömer jag att utrymmet för att neka studenter att genomföra en examinationsuppgift på svenska är begränsat.

text: Jag kan samtidigt konstatera att en ordning som innebär att studenter alltid har rätt att genomföra en examinationsuppgift på svenska skulle få orimliga konsekvenser. En sådan ordning skulle innebära t.ex. att en student som studerar en kurs i det engelska språket skulle ha rätt att skriva ett prov som syftar till att bedöma studentens kunskaper i engelska på svenska. Det har naturligtvis inte varit lagstiftarens avsikt. Det måste enligt min mening vara förenligt med

text: språklagen

text: att neka studenter att genomföra en examinationsuppgift på svenska om det krävs för att kunna bedöma om studenterna uppnår de mål för kursen som anges i kursplanen.

text: Jag har förståelse för att det därutöver i vissa fall kan finnas praktiska svårigheter med att erbjuda studenter möjlighet att genomföra en examinationsuppgift på svenska, t.ex. när genomförandet förutsätter samspel med andra studenter som inte talar svenska. Som jag har funnit ovan är dock utgångspunkten att en

text: student har rätt att göra en examinationsuppgift på svenska. Enligt min bedömning måste undantag från denna huvudregel därför vara nödvändiga i det särskilda fallet. Lärosäten har således enligt min mening en långtgående skyldighet att tillhandahålla alternativa lösningar som möjliggör användning av svenska språket.

text: I det aktuella fallet har det inte framgått av målen i kursplanen att studenterna ska uppnå kunskaper i eller kunna kommunicera på engelska eller liknande. Det har därför inte framkommit att det krävdes att rapporten skrevs på engelska för att kunna bedöma om studenterna uppnått kursmålen.

text: Kravet på engelska har i stället motiverats av att även icke svenskspråkiga studenter skulle kunna opponera på eller diskutera rapporten. Det har dock uppenbarligen funnits möjlighet att dela in studenterna i grupper baserat på språkkunskaper. Det var därför enligt min mening inte nödvändigt att rapporten skrevs på engelska. Universitetet borde därmed inte ha krävt att AA skulle skriva rapporten på engelska.

text: På grund av det oklara rättsläget i fråga om tillämpningen av

text: språklagen

text: inom högre utbildning och forskning finner jag dock inte tillräckliga skäl att rikta kritik mot myndigheten.

text: Information om examinationsspråk Det är klarlagt att det i detta fall inte har framgått av kursplanen, och inte heller av seminarieinstruktionen, att examination skulle ske på engelska.

text: Som har framgått ska formerna för examination framgå av kursplanen. Jag har tidigare framhållit att det av rättssäkerhetsskäl är viktigt att det står klart vilken rätt en student har att bli examinerad i enlighet med gällande kursplan och att studenter i förväg vet vad som förväntas av dem för att kunna bli examinerade på kursen (se bl.a. JO 2023 s. 449, dnr 2445-2020). Jag gör därför ingen annan bedömning än den som UKÄ har gjort om att det bör framgå redan av kursplanen om examinationsspråket är ett annat än svenska. Universitetet kan inte undgå kritik för den bristande informationen om att examination skulle ske på engelska.

text: Avslutande synpunkter Mot bakgrund av internationaliseringen av den svenska högskoleutbildningen har jag förståelse för att det kan finnas praktiska fördelar för lärosäten att studenter utför examinationsuppgifter på engelska. Jag har dock gjort bedömningen att utrymmet för att neka användning av svenska enligt gällande rätt är begränsat.

text: Som jag har redovisat ovan lyftes redan i förarbetena till

text: språklagen

text: frågor om lagens tillämpning inom högre utbildning och forskning. I det sammanhanget angavs att regeringen överväger ändringar i bl.a.

text: högskoleförordningen

text: för att

text: förtydliga möjligheten att använda andra språk än svenska på dessa områden (se

text: a. prop. s. 16

text: och

text: ). Några sådana ändringar har dock inte genomförts.

text: Mina föregångare har tidigare påtalat behovet av rättslig vägledning i fråga om språkanvändning inom högre utbildning och forskning och skickat kopior av sina beslut till regeringen (se JO 2010/11 s. 642 och

text: JO 2012/13 s. 410

text: ). Under de drygt 16 år som har gått sedan

text: språklagen

text: infördes har internationaliseringen på utbildnings- och forskningsområdena fortsatt. Behovet av vägledning framstår därför numera som än större. Omständigheterna i detta ärende belyser behovet ytterligare.

text: Jag finner därför anledning att, med stöd av

text: 13 § lagen (2023:499)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän (JO), väcka frågan om en översyn av författningsregleringen när det gäller möjligheten att använda andra språk än svenska inom högre utbildning och forskning. En kopia av detta beslut skickas därför till regeringen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Lovisa Danielsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.