avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Besök Häkte

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Österåker, om krav för att tillåta underårig att besöka häktad m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 september 2009, klagade AA bl.a. på de krav som häktet ställde för att tillåta hans underåriga dotter att besöka honom i häktet. AA uttryckte därvid sitt missnöje med att häktet krävde att han och hans fru skriftligen skulle godkänna att deras gemensamma dotter, som de båda är vårdnadshavare för, får besöka AA i häktet och att deras namnteckningar skulle bevittnas av en person. AA var vidare missnöjd med att han inte hade beviljats telefontillstånd till sin fru trots att han haft sådant tillstånd i häktet Norrköping.

text: Utredning

text: Till sin anmälan bifogade AA ett exempel på ett intyg för godkännande av minderårigas besök i anstalten/häktet Österåker. Av detta framgår att det ska finnas intyg från vårdnadshavare när en minderårig besökare kommer själv eller i sällskap med annan vuxen. Det finns i blanketten utrymme för underskrift och personuppgifter för vårdnadshavare 1 och 2 samt för ytterligare en person under rubriken ”Bevittnas:”. I intyget hänvisas till 6 §

text: KVFS 2006:26

text: (Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, som upphävdes den 1 april 2008).

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad AA anfört om de krav som ställts för att hans dotter ska få besöka honom i häktet.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, region Stockholm, genom regionchefen BB, bl.a. följande (De i remissvaret omnämnda bilagorna har utelämnats här). – – – Av VO Österåkers (verksamhetsområde, JO:s anm.)underlag framgår bl.a.: – – – Av vad som framkommer av det klientadministrativa systemet ansökte AA om besökstillstånd för dottern 2009-08-27 och fick beslut 2009-09-01. Som häktet tidigare anfört gör varje verksamhetsställe en självständig prövning och handläggning av ärenden som rör besöks- och telefontillstånd och i föreliggande fall tog det fyra arbetsdagar från det att ansökan inkom till beslut fattades. Häktet Österåker har som uttalat målsättning att det maximalt ska förlöpa 5 arbetsdagar för handläggning av den här typen av beslut.

text: Beslutet i AA:s fall grundade sig på att ansökan om besökstillstånd för barnet, CC, inte hade bifogats något intyg för minderåriga. Ansökan avslogs därför i avvaktan på att ett korrekt ifyllt sådant intyg skulle bifogas ansökan. Ett intyg för minderåriga är ett dokument häktet kräver för att säkerställa att den som är vårdnadshavare för barn under arton (18) år medger att barnet besöker anhörig eller annan i häkte eller anstalt. Ytterst är intyget en säkerhet för häktet att barnets vårdnadshavare medger besök i häktet. När ansökan och intyget inkommer häktet gör beslutsfattare kontroll i SPAR-registret (det statliga personadressregistret, JO:s anm.)för att säkerställa att det verkligen är barnets vårdnadshavare som har givit tillståndet. AA inkom med en komplettering av sin ansökan 2009-09-10, och samma dag fattade häktet beslut om besökstillstånd för barnet CC. Beslutet innebar att barnet fick besöka AA i häktet Österåker. Vid en genomgång i klientsystemet finner häktet att barnet sedan dess varit på besök i häktet en (1) gång och att frun DD varit på besök två (2) gånger. Häktet Österåker anser sig ha stöd i lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. samt i kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte, (

text: KVFS 2007:1

text: ), för att kräva intyg för minderåriga i samband med att barn besöker anhöriga i häkte. Häktet Österåker har tolkat föreskrifterna så att det vid varje verksamhetsställe där den häktade önskar ta emot besök av barn under 18 år ska inhämtas ett skriftligt medgivande från barnets vårdnadshavare. Den version av intyget som AA hänvisar till har dock vid kontroll visat sig ha några formuleringar som visat sig vara otydliga och som häktet nu har rättat till i den version som nu används. Intyget AA anmäler har också visat sig hänvisa till föråldrade föreskrifter, vilket häktet Österåker beklagar. Häktet Österåker bifogar för kännedom både den version AA i sin anmälan hänvisar till samt den version av intyget som numera används vid häktet Österåker. När det gäller frågan om intyget ska bevittnas av tredje part för häktet en diskussion om det i ärendehanteringen kan finnas andra sätt att säkerställa att intyget är underskrivet av behöriga och rätt personer. Syftet med att intyget ska bevittnas har varit att förhindra förfalskande av underskrifter, vilket i sin tur skulle kunna leda till att någon av barnets vårdnadshavare är omedveten om att barnet besöker intagen i anstalt eller häkte. Detta är synnerligen viktigt att förhindra eftersom vi av erfarenhet vet att det i samband med intag i kriminalvårdsanstalt eller häkte inte sällan också förekommer dispyter och konflikter omkring barn och vårdnadsförhållandet om barn. Häktet inser dock också den eventuella integritetskonflikt som kan uppstå när någon tredje part ska bevittna underskrift på den typ av dokument som det här är frågan om, och vi undersöker därför möjligheten av att på andra sätt motverka att intyget fylls i av obehörig. – – –

text: Häktet Österåker finner i sak inte skäl att rikta kritik mot ärendehanteringen av AA:s ansökan om besöks- och telefontillstånd till sin fru och till sitt barn. Häktet konstaterar att ärendehantering förlöpt enligt gällande rutin och att häktet lokalt gjorde de kontroller och bedömningar som erfordrades enligt lagar och föreskrifter. När det gäller utformningen av intyg för minderåriga är dessa ändrade efter det att AA gjorde sin anmälan till JO. Häktet Österåker förstår att den formulering som tidigare fanns på intyget, ”när besökaren är minderårig och kommer själv eller i sällskap med annan vuxen ska intyg från vårdnadshavare finnas, enligt (

text: KVFS 2006:26

text: 6 §), motsäger vårt argument om att intyget ska gälla alla underåriga som besöker någon häktad. Detta har nu ändrats till att det står: ”den som är under 18 år får besöka den häktade under förutsättning av att ett skriftligt medgivande inhämtas från den eller dem som är den underåriges vårdnadshavare, enligt (

text: KVFS 2007:1

text: ). Detta har alltså varit kriminalvårdens föreskrifter sedan 2007 och det är naturligtvis oacceptabelt att häktet förefaller ha använt ett felaktigt intyg. Det förtar dock inte

text: vikten av att säkerställa att barnets vårdnadshavare ger sina tillstånd, vilket hela tiden har varit häktets avsikt med att kräva in intygen i samband med hanteringen av besökstillstånd för barn under 18 år vid häktet Österåker. En diskussion förs också inom VO Österåker huruvida intygen ska finnas kvar i sin nuvarande form eller om det kan finnas andra, mer lämpliga och mindre integritetskränkande sätt att säkerställa att vårdnadshavarna ger tillstånd till besök i anstalt eller häkte, vilket i första hand handlar om huruvida intygen ska bevittnas av tredje person eller inte. Häktet Österåker kan däremot förstå AA:s frustration över att han vid flytt till nytt häkte, en situation som han själv har liten eller ingen kontroll över, behöver genomgå proceduren omkring ansökning av besöks- och telefontillstånd ånyo. Kriminalvårdens mål är naturligtvis att en sådan procedur, med dess krav på kontroll och handläggning, ska förlöpa så smidigt som möjligt och därigenom vara till minsta möjliga skada för den häktade. Intyg för minderåriga handlar dock i första hand om att skydda barnen och därigenom att ärenden som rör besökstillstånd för barn får en så rättssäker ärendehantering som möjligt utifrån barnets perspektiv.

text: Styrande dokument

text: Av 11 § 1st. lag (

text: ) behandlingen av häktade och anhållna m.fl., (HäL), framgår bl.a. att den häktade får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han får inte ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Inte heller får den som är häktad på grund av misstanke om brott ta emot besök som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Av

text: 11 § 4 st.

text: HäL framgår att om det behövs för att kunna bedöma om den som är häktad ska få ta emot besök i ett särskilt fall eller om ett besök ska vara bevakat, ska det i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs ska upplysningar också inhämtas om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Av

text: 7 § 3

text: kap. (

text: 4 kap. 7 §

text: , JO:s anm.)Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte, (

text: KVFS 2007:1

text: ), framgår att den som är under 18 år får besöka den häktade under förutsättning av att ett skriftligt medgivande inhämtas från den eller dem som är den underåriges vårdnadshavare. Den som är under 15 år får normalt besöka en häktad endast i sällskap med vuxen följeslagare. Om en av vårdnadshavarna motsätter sig besök kan inte besök genomföras. Kan en av vårdnadshavarna inte nås för besked kan besök genomföras om den andre vårdnadshavaren lämnat sitt medgivande. Om ett barn under 15 år ensamt vill besöka en häktad bör en noggrann bedömning göras av omständigheterna i det enskilda fallet och som huvudregel gäller att en vuxen ska medfölja. Följeslagare kan t.ex. vara vårdnadshavare eller annan stödperson. Samråd med socialförvaltning bör ske om det inte är uppenbart onödigt. Häktet bör tillämpa flexibla besökstider för att underlätta besök av barn och sådana besök bör prioriteras vid tilldelningen av besöksrum. – – –

text: Kriminalvården gör följande bedömning:

text: Vad gäller besök av minderåriga i kriminalvårdens anstalter och häkten ställs kravet att det ska vara klarlagt att barnens vårdnadshavare medgiver detta. Därmed ställs genom föreskrift krav om skriftligt medgivande vid besök av minderårig. Kriminalvårdens tolkning är att detta skriftliga intyg ska bifogas de ärenden där vårdnadshavaren/vårdnadshavarna ej medföljer vid besöket. Att kräva skriftligt intyg av minderåriga i de fall då den ena vårdnadshavaren är klienten och den andra vårdnadshavaren är medföljande besökare, förefaller ej nödvändigt. I det fallet bör

text: kontrollen om det faktiska förhållandet vem/vilka som är vårdnadshavare samt medtagande av giltiga identifikationshandlingar av besökarna alltjämt vara tillräckligt. Kriminalvården finner ej stöd för häktet Österåkers hantering att kräva att tredjeperson ska bevittna intyg och därigenom ställa kravet att klienten måste lämna ut information om att denne sitter frihetsberövad. För det fallet det föreligger en konkret misstanke om att ett intyg ej är upprättad av vårdnadshavaren/vårdnadshavarna får detta kontrolleras genom direkt kontakt med denne/dessa. Kriminalvårdens regionjurist i Stockholm kommer inom ramen för regionens rättsvårdsmöte vid VO Österåker förtydliga kriminalvårdens tolkning av gällande regelverk beträffande besök av minderåriga inom anstalt och häkte. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Telefontillstånd JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet.

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Den som är missnöjd med ett beslut som Kriminalvården har fattat är hänvisad till att begära omprövning av det. Den som därefter fortfarande är missnöjd med ett beslut har möjlighet att överklaga det till förvaltningsrätten (vid tidpunkten för AA:s anmälan länsrätten). Jag tar således inte ställning till om det var riktigt av häktet att avslå AA:s ansökan om telefontillstånd.

text: Krav för att tillåta underåriga att besöka häktade Enligt 4 kap. 7 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte,

text: KVFS 2007:1

text: (häktesföreskrifterna) får den som är under 18 år besöka den häktade under förutsättning av att ett skriftligt medgivande inhämtas från den eller dem som är den underåriges vårdnadshavare.

text: Att ett sådant skriftligt medgivande måste krävas för att en underårig ska tillåtas att besöka en häktad utan att den underåriges vårdnadshavare är med vid besöket framstår för mig som självklart. Huvudfrågan i detta ärende är om ett sådant skriftligt medgivande ska krävas även för det fall att den ena vårdnadshavaren är den intagne som ska besökas och den andra vårdnadshavaren är den som följer med den underårige vid besöket. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det inte förefaller nödvändigt att kräva skriftligt medgivande av den underåriges vårdnadshavare i ett sådant fall. Som Kriminalvården anfört framstår det i sådana fall som tillräckligt att i förväg kontrollera vem/vilka som är den underåriges vårdnadshavare samt att vid besöket kontrollera att besökaren medför giltig identitetshandling.

text: Såvitt avser häktets krav på att vårdnadshavarnas underskrifter i ett skriftligt medgivande för den underåriges besök ska bevittnas vill jag anföra följande. Varken i lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. eller i häktesföreskrifterna uppställs något krav på att vårdnadshavarnas underskrifter ska vara bevittnade. Det är givetvis angeläget att förhindra att underåriga besöker häktade utan att det finns ett verkligt medgivande från barnets vårdnadshavare. Om vård-

text: nadshavarnas underskrifter ska bevittnas av en utomstående person blir det nödvändigt att inför denne röja att den som ska besökas är intagen i häkte. Det kan från integritetssynpunkt vara känsligt för såväl den intagne som för den underårige liksom för dennes vårdnadshavare. Vid den intresseavvägning som måste göras framstår det enligt min mening som rimligt att i normalfallet välja den lösning som Kriminalvården förespråkar, nämligen att kontakta vårdnadshavaren/vårdnadshavarna om det föreligger en konkret misstanke om att en underskrift i ett skriftligt medgivande är falsk.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att det givetvis är helt oacceptabelt att häktet vid tiden för anmälan använde sig av ett intyg som hänvisade till en föreskrift som upphörde att gälla den 1 april 2008 och som dessutom avsåg intagna i anstalt.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Byggnadsnämnden i Sotenäs kommun för långsam handläggning av ett bygglovsärende enligt plan- och bygglagen (1987:10)

org: jo

sammanfattning: En ansökan om bygglov för tillbyggnad av ett fritidshus kom in till byggnadsnämnden den 31 januari 2011. Efter den 4 februari 2013 gjorde nämnden ingenting förrän ansökan avslogs den 11 februari 2016, alltså mer än fem år efter det att ansökan kom in. Nämnden får allvarlig kritik för den synnerligen långa handläggningstiden. I JO:s beslut påpekas det också att det är förvånande att nämnden trots att den fått möjlighet att svara på JO-anmälan inte lyckats prestera en bedömning av hur den uppfyllt sina skyldigheter mot sökanden. JO har i två andra ärenden idag utdelat allvarlig kritik mot byggnadsnämnden för dess sätt att handlägga ansökningar från AA. I JO:s beslut uttalas att nämndens hantering av de tre ärendena och nämndens svar på AA:s JO-anmälningar tyder på en anmärkningsvärd nonchalans mot de uppgifter som nämnden anförtrotts i plan- och bygglagstiftningen. JO avslutar ärendet med en förhoppning att hans beslut i de tre ärendena bidrar till att nämnden i framtiden tar sina viktiga uppgifter på större allvar.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde den 7 september 2015 klagomål mot Byggnadsnämnden i Sotenäs kommun för bl.a. långsam handläggning av ett bygglovsärende på fastigheten H 1:60. Enligt hans anmälan hade en ansökan om bygglov lämnats in till nämnden den 31 januari 2011 och kompletterats i oktober 2012. Han hade därefter påmint nämnden om ärendet vid flera tillfällen, men han hade ännu inte fått något beslut.

type: stycke

text: Utredning

text: JO tog del av ett dagboksblad i nämndens ärende med dnr S2011:91. Av detta framgick följande: En ansökan om bygglov för tillbyggnad av fritidshus på fastigheten H 1:60 registrerades hos nämnden den 31 januari 2011. Den 21 maj 2012 kom AA in med en skrivelse i ärendet. Ansökan kompletterades den 22 oktober 2012 och den 4 februari 2013 kom ytterligare en skrivelse in från AA. Därefter fanns inga ytterligare händelser registrerade.

text: JO uppmanade därefter Byggnadsnämnden i Sotenäs kommun att lämna upplysningar om handläggningen och handläggningstiden för ärendet. Nämnden skulle dessutom redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Vid ett sammanträde den 15 mars 2016 beslutade nämndens arbetsutskott att godkänna ett tjänsteutlåtande, skrivet den 9 mars 2016 av plan- och byggchefen BB, som svar på förfrågan från JO. I tjänsteutlåtandet angavs att ärendet med dnr S2011:91 var avslutat efter ett beslut om avslag den 11 februari 2016 §19.

text: AA kommenterade nämndens yttrande och framförde ytterligare klagomål mot nämnden.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I detta ligger även att ärendet ska avslutas inom rimlig tid genom någon form av beslut.

text: När ett ärende inletts hos en myndighet ankommer det på myndigheten att driva fram ärendet till ett avgörande. Det är inte godtagbart att myndigheten lägger ansvaret för ärendets fortsatta handläggning på den enskilde. Det är också viktigt för respekten för myndigheterna att de ärenden som sätts igång verkligen följs upp. Det är i detta fall byggnadsnämnden som har det ansvaret.

text: Nämndens redogörelse för handläggningen av ärendet är ytterst kortfattad. Utredningen visar dock att den totala handläggningstiden uppgick till över fem år och att nämnden under denna tid varit mycket passiv. Detta är inte acceptabelt och det överensstämmer inte med skyndsamhetskravet i

text: 7 § förvaltningslagen

text: . Nämnden förtjänar allvarlig kritik för den synnerligen långa handläggningstiden. Jag är dessutom förvånad över att nämnden trots att den fått möjlighet att svara på AA:s JO-anmälan inte lyckats prestera en bedömning av hur den uppfyllt sina skyldigheter mot honom.

text: Jag har i två andra ärenden idag (dnr 5008-2015 och 5011-2015) utdelat allvarlig kritik mot nämnden för dess sätt att handlägga ansökningar från AA. Nämndens hantering av de tre ärendena och nämndens svar på AA:s JO-anmälningar tyder på en anmärkningsvärd nonchalans mot de uppgifter som nämnden anförtrotts i plan- och bygglagstiftningen. Jag hoppas att mina beslut i dessa tre ärenden bidrar till att nämnden i framtiden tar sina viktiga uppgifter på större allvar.

text: Vad AA i övrigt har framfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Fråga om uppbörd av fordonsskatt vid bosättning utomlands

text: Anmälningar

text: I två skilda anmälningar klagade AA och BB på Vägverkets handläggning av deras respektive ärende om fordonsskatt. Av anmälningarna och därtill fogade handlingar framgår i huvudsak följande.

text: BB anmälde den 15 april 2006 till Skatteverket att han skulle avflytta från Sverige till Kina. I anmälan angav han en adress i Kina. Samma dag anmälde han också adressändring via webbplatsen www.adressandring.se och uppgav där också en särskild c/o-adress i Sverige. BB avflyttade den 23 april 2006. Den 14 november 2006 erhöll han från Kronofogdemyndigheten besked om att han hade registrerats i utsöknings- och indrivningsdatabasen för en fordran avseende fordonsskatt. BB uppgav att han dessförinnan inte hade fått något inbetalningskort avseende skatten och att Vägverket den 26 april 2006 hade registrerat att hans adress var okänd.

text: AA utflyttade till Norge 1993. Hon arbetar emellertid i Sverige och äger också en bil som är skattepliktig här. När hon köpte bilen i juni 2006 uppgav hon för bilförsäljaren sin folkbokföringsadress i Norge och en vistelseadress i Sverige. Vägverket skickade emellertid inbetalningskortet avseende fordonsskatten till den adress som AA vid avflyttningen från Sverige 1993 var folkbokförd på. Ärendet kom sedermera att överlämnas till Kronofogdemyndigheten utan att AA dessförinnan hade fått något inbetalningskort avseende fordonsskatten.

text: Utredning

text: Vägverket anmodades att yttra sig över innehållet i en promemoria som upprättats av en fördragande hos JO. Promemorian innehöll bl.a. följande frågeställningar.

text: Vägverket anmodades att yttra sig över frågeställningarna och att i sitt yttrande även beskriva hur uppbörden av fordonsskatt går till, dels i normalfallen, dels i de fall där den skattskyldige har avregistrerats från folkbokföringen. Vägverket anmodades även att redogöra för handläggningen av de två anmälda ärendena och göra en bedömning av om handläggningen, enligt verket, hade varit korrekt.

text: I sitt remissvar den 23 april 2007 anförde Vägverket, genom generaldirektören CC, bl.a. följande.

text: Uppbörd av fordonsskatt för i Sverige folkbokförda personer

text: Enligt

text: 5 kap. 3 § vägtrafikskattelagen (2006:227)

text: , VTSL, skall fordonsskatten för ett skatteår eller en skatteperiod betalas under månaden före ingången av skatteåret eller skatteperioden (betalningsmånaden). Fordonsskatten anses betald den dag då den är bokförd på Vägverkets särskilda konto för skatteinbetalning (5 kap. 1 § VTSL). Skatten skall betalas av den som är skattskyldig vid ingången av betalningsmånaden (2 kap. 4 § och 5 kap. 2 § VTSL). Fordonsskatten beslutas av Vägverket genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret (4 kap. 1 § VTSL). För att de ägarbyten som skett strax innan ingången av betalningsmånaden skall ha hunnit registreras i vägtrafikregistret påbörjas debiteringen av fordonsskatten några dagar in i betalningsmånaden. Fordonsskatteavin skickas till den adress som finns noterad i vägtrafikregistret. Om fordonsskatten inte är bokförd på Vägverkets konto på förfallodagen tas en dröjsmålsavgift ut i enlighet med 6 kap. [skall vara 5 kap; JO:s anm.] 17 § VTSL. Betalningspåminnelse (om skatten fortfarande är obetald) och dröjsmålsavgift skickas till den skattskyldige cirka 14 dagar efter förfallodagen. Om både skatt och dröjsmålsavgift förblir obetalda översänds ärendet till kronofogdemyndigheten cirka en och en halv månad efter den ursprungliga förfallodagen. Om enbart dröjsmålsavgiften är obetald skickas en ny påminnelse om obetald dröjsmålsavgift innan den överlämnas för indrivning.

text: Uppbörd av fordonsskatt för personer som inte är folkbokförda i Sverige

text: Uppbörden av fordonsskatt för personer som inte är folkbokförda sker på samma sätt som för folkbokförda personer. I de fall där det saknas adressuppgift i vägtrafikregistret utfärdas inte något inbetalningskort till fordonsägaren. Om skatten förblir obetald påförs dröjsmålsavgift, men någon påminnelse om betalning kan inte utfärdas och skickas till fordonsägaren. Om skatten och dröjsmålsavgiften inte betalas översänds ärendet till kronofogdemyndigheten enligt samma rutiner som för folkbokförda personer, även om betalningspåminnelse inte skett.

text: Frågeställningar från JO

text: 1. Har Vägverket tillgång till en uppgift om adress i Sverige som den som avflyttat från Sverige lämnat i en anmälan till Skatteverket? Skatteverket skall enligt

text: 12 kap. 6 § förordningen (2001:650)

text: om vägtrafikregister, FVTR, underrätta Vägverket om ändringar i folkbokföringsdatabasen eller

text: beskattningsdatabasen som är av betydelse för vägtrafikregistreringen. När en person flyttar från Sverige får Vägverket avisering om detta från Skatteverket, och uppgift om att personen inte längre är folkbokförd i Sverige noteras i vägtrafikregistret. Den adress som kan aviseras från Skatteverket i samband med att en person utflyttar från Sverige kallas vid aviseringen för ”utdelningsadress för utlandsadress”. Från slutet på 1990-talet och fram till i år har Vägverket valt att inte bli aviserade denna adress. Anledningen till detta är att vägtrafikregistret enligt bilaga 1 till FVTR skall innehålla svenska adresser, och att en avisering om utlandsadress därför inte har varit aktuell för Vägverket. Skatteverket har uppmärksammat Vägverket på att aviseringen också kan innehålla en svensk utdelningsadress som har anmälts till Skatteverket. Vägverket har därför meddelat Skatteverket att avisering skall ske av den adress som anmäls till Skatteverket i samband med avflyttningen från Sverige. Vägverket har således numera (från vecka 13) tillgång till de adressuppgifter som den som utflyttar från Sverige lämnar till Skatteverket. Det har vid kontroll av aviseringarna från Skatteverket dock noterats att det är övervägande utländska adresser som aviseras. Senare anmälda adressändringar som utflyttade personer gör till Skatteverket aviseras inte till Vägverket. Vägverket har därför inte tillgång till någon ”nyare” adress än den som anmäls i samband med utflyttningen. Vid tidpunkten för de aktuella anmälningarna hade Vägverket inte tillgång till de anmälda adresserna, eftersom personerna utflyttade från Sverige under den period som Vägverket valt att inte aviseras några adressuppgifter. 2. Föreligger något hinder mot att Vägverket använder en sådan uppgift vid uppbörden av fordonsskatt? Fordonsskatten beslutas av Vägverket genom automatiserad behandling med stöd av uppgifter i vägtrafikregistret. I den automatiserade hanteringen av fordonsskatten ingår att utfärdat inbetalningskort skickas till den adress som finns registrerad i vägtrafikregistret. Vägtrafikregistret skall enligt bilaga 1 till FVTR innehålla adress i Sverige. De utländska adresserna som anmäls till Skatteverket, och som aviseras till Vägverket, kan således inte införas i vägtrafikregistret. Adressaviseringen från Skatteverket för utflyttade personer kan innehålla antingen en svensk eller en utländsk adress i samma aviseringsfält. För att Vägverket skall kunna registrera de svenska adresserna som aviseras krävs att dessa kan urskiljas från de utländska adresserna. Ett sådant urskiljande kräver i dagsläget manuell hantering av aviseringen samt manuell registrering i vägtrafikregistret. En sådan hantering skulle sannolikt innebära en betydande arbetsinsats och Skatteverkets adressavisering för utflyttade personer föranleder f.n. ingen åtgärd av Vägverket. Detta innebär att det är den senast kända folkbokföringsadressen som är registrerad i vägtrafikregistret för utflyttade personer, fram till dess att fordonsägaren enligt 10 kap. 11 § FVTR anmäler en ändrad adress till Vägverket. 3. Finns det något behov av författningsändringar i aktuella avseenden? Det krävs inte några författningsändringar för att Vägverket skall kunna använda och registrera de svenska adresser som anmäls till Skatteverket i samband med utflyttning från Sverige. För att Vägverket skall kunna registrera utländska adresser i vägtrafikregistret behövs en författningsändring i bilagan till FVTR. I samband med tillkomsten av FVTR beaktades möjligheten att införa utländska adresser i vägtrafikregistret, men man fann att övervägande skäl talade emot detta. Vägverket anser därför att det för närvarande inte finns några skäl att verka för en ändring i författningen i detta avseende.

text: Handläggningen av de anmälda ärendena

text: Bakgrund Fordonsägare som inte är folkbokförd har en skyldighet enligt 10 kap. 11 § FVTR att skriftligen anmäla till Vägverket om adressen i landet ändras. Fram till dess att en anmälan från fordonsägaren om ändrad adress inkommer till Vägverket är det den för Vägverket senast kända folkbokföringsadressen som är registrerad i vägtrafikregistret. Justitiekanslern har i ett beslut den 8 december 2004 (2412-03-42) ... prövat frågan om skadestånd enligt

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: med anledning av att Vägverket använt en cirka 20 år gammal folkbokföringsadress (den för Vägverket senast kända adressen) i samband med en anmälan om fordonsinnehav. Justitiekanslern fann att staten var skadeståndsskyldig då det var fel av Vägverket att använda en gammal folkbokföringsadress. Med beaktande av Justitiekanslerns beslut, och för att undvika att inaktuella f.d. folkbokföringsadresser används i vägtrafikregistret när en tidigare folkbokförd person registreras som ägare av ett fordon, införde Vägverket under en period (november 2005 till augusti 2006) en rutin där alla adressuppgifter i vägtrafikregistret raderades med automatik i samband med att en person anmäldes som utflyttad. Alla fordonsägare som avregistrerats från folkbokföringen under denna period kom som en följd av detta att sakna adress i vägtrafikregistret fram till dess att de själva anmälde en adress till Vägverket i enlighet 10 kap. 11 § FVTR. Vägverket har sedan september 2006 upphört att radera adressuppgifter för utflyttade personer, eftersom vägtrafikregistret enligt bilaga 1 till FVTR skall innehålla en adress (i landet). Det kan också i något fall vara så att den utflyttade personen avser att den gamla folkbokföringsadressen skall användas av Vägverket, t.ex. om resten av familjen bor kvar på adressen eller om personen har begärt eftersändning av post till sin nya adress. Sedan september 2006 försöker Vägverket också att genom brev nå fordonsägare som utflyttar. Brevet skickas till den senast kända folkbokföringsadressen och innehåller uppgift om vilken adress som finns i vägtrafikregistret och att fordonsägaren skriftligen måste anmäla till Vägverket om adressen skall ändras. Dnr 496-2007 BB anmäldes som utflyttad den 26 april 2006. I samband med detta togs uppgiften om hans folkbokföringsadress bort i vägtrafikregistret. Det var alltså inte den c/oadress som BB anmält till Skatteverket som togs bort (den adressen hade Vägverket inte fått). Ordinarie fordonsskatt för fordonet SDJ 474 debiterades i augusti 2006. Sista betalningsdag var den 31 augusti. Då skatten var obetald på förfallodagen påfördes dröjsmålsavgift. Den 22 oktober överlämnades ärendet till kronofogdemyndigheten då skatten fortfarande var obetald. På grund av att adressuppgift saknades i vägtrafikregistret har varken ordinarie inbetalningskort eller påminnelse skickats till BB. Den 17 november 2006 har Vägverket noterat en adress i vägtrafikregistret efter anmälan via e-post från BB. Vägtrafikregistret skall enligt bilaga 1 till FVTR innehålla uppgift om adress i landet. Någon anmälan om ändrad adress hade vid tidpunkten för debiteringen av fordonsskatt inte inkommit från BB till Vägverket, i enlighet med den skyldighet som åvilade honom enligt 10 kap. 11 § FVTR. Om en sådan adress hade anmälts till Vägverket hade sannolikt de problem som BB drabbats av inte uppstått. Det var ändå mindre lämpligt att Vägverket raderade uppgiften om hans folkbokföringsadress. Även om syftet var just att motverka att inaktuella adresser används i vägtrafikregistret så kunde det ha varit så att ett utskick till den gamla folkbokföringsadressen hade nått BB Vägverket borde därför – i avsaknad av den adressuppgift som BB borde ha anmält till Vägverket enligt 10 kap. 11§ FVTR – ha försökt att skicka en betalningspåminnelse till honom under den adressen. Eftersom så inte skedde har Vägverket överlämnat ärendet till kronofogdemyndigheten utan

text: att dessförinnan försökt påminna om betalning i enlighet med

text: 3 § indrivningsförordningen (1993:1229)

text: . Hanteringen har i denna del därför varit felaktig, och Vägverket har också återkallat ärendet och meddelat kronofogdemyndigheten att indrivning inte borde ha begärts. Vägverket raderar numera inte några före detta folkbokföringsadresser i direkt anslutning till att en fordonsägare utflyttar. Dnr 748-2007 Anmälningar om ägarbyten hanteras maskinellt om alla uppgifter finns om den som anmäls som fordonsägare. Detta gäller även ägarbyten till personer som inte är folkbokförda. Bilhandlare som har möjlighet till så kallad direktanmälan enligt 13 kap. FVTR har ingen möjlighet att anmäla annan adress än den som finns i vägtrafikregistret. AA registrerades som ägare av fordonet SRC 030 den 5 juni 2006, efter en direktanmälan från en bilhandlare. Vid anmälan registrerades med automatik den för Vägverket senast kända adressen, dvs. den adress som AA hade innan hon utflyttade från Sverige 1993. Fordonet anmäldes som påställt i samband med ägarbytet och fordonsskatt debiterades denna dag. Vid påställning skall fordonsskatten vara betald senast 21 dagar efter påställningsdagen (5 kap. 3 § 2 stycket VTSL). Sista inbetalningsdag var således den 26 juni 2006. Då skatten inte var betald i tid, skickades en betalningspåminnelse inklusive dröjsmålsavgift den 13 juli. Den 20 augusti överlämnades ärendet till kronofogdemyndigheten då skatten fortfarande var obetald. Inbetalningskort och påminnelse har skickats till den gamla folkbokföringsadressen. Den 23 februari 2007 har den nuvarande adressen (…) registrerats, efter en skrivelse från AA. Det förefaller olämpligt att Vägverket vid registrering av ett nytt fordonsinnehav med automatik i vägtrafikregistret noterar en folkbokföringsadress från 1993 för en person som varit utflyttad (”avregistrerad”) sedan dess. Om en aktuell adress saknas för personen bör Vägverket försöka få in sådan adress innan ägarbytet registreras. Den automatiserade hanteringen av anmälningar om ägarbyten till personer som inte längre är folkbokförda behöver därför ses över. Det är kanske inte heller lämpligt att anmälningar om ägarbyten till ej folkbokförda personer skall kunna ske genom direktanmälan eftersom fordonsköparen då, som i AA:s fall, kan ha anledning att förlita sig på att den adressuppgift som han eller hon lämnar till bilhandlaren också kommer att registreras i vägtrafikregistret och att någon särskild anmälan enligt 10 kap. 11 § FVTR då inte behövs. En manuell hantering skulle troligtvis medföra att rätt adress noteras i vägtrafikregistret. Vägverket har redan genom åtgärden att skicka informationsbrev till fordonsägare som utflyttar från Sverige försökt minska förekomsten av inaktuella adresser i vägtrafikregistret. Vägverket avser att vidta ytterligare åtgärder. En helt eller delvis manuell hantering av ägarbyten till personer som inte är folkbokförda kommer att övervägas. Upplysningsvis kan nämnas att Vägverket gjort en förstudie angående be talning av vägtrafikskatt genom autogiro. Sannolikt kommer sådan möjlighet att genomföras under senare delen av 2007 eller under 2008. De fordonsägare (även utflyttade) som då anmäler sig till autogiro riskerar inte att fordonsskatten restförs om fordonsskatteavierna på grund av adressproblem inte kommer fram. BB gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 8 § första stycket vägtrafikskatteförordningen (2006:242)

text: framgår att ett inbetalningskort för fordonsskatt skall sändas till den skattskyldige snarast möjligt, i fråga om betalning enligt

text: 5 kap. 3 § vägtrafikskattelagen

text: senast den 12 i

text: betalningsmånaden. Av paragrafens andra stycke framgår att en fordonsägare som inte har fått ett inbetalningskort avseende fordonsskatt skall anmäla detta till Vägverket senast en vecka innan skatten skall vara inbetald. Fordonsägaren är således skyldig att själv känna till när fordonsskatt skall erläggas och agera på eget initiativ om han eller hon inte får ett inbetalningskort i tid. Dessutom är en fordonsägare som inte är folkbokförd skyldig att anmäla till Vägverket om adressen i landet ändras. Mot bakgrund av denna författningsreglering finns det inte utrymme för någon kritik mot Vägverket för den formella handläggningen av skatteuppbörden i de två här aktuella ärendena.

text: Trots de ovan nämnda skyldigheterna för fordonsägaren är det – inte minst av serviceskäl – angeläget att Vägverket så långt det är möjligt har tillgång till relevanta adressuppgifter som kan användas när inbetalningskortet för fordonsskatten skickas ut. Innan en ansökan om indrivning görs skall dessutom enligt

text: 3 § indrivningsförordningen (1993:1229)

text: sökanden, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och inte särskilda skäl talar emot det, uppmana gäldenären att betala fordringen.

text: Av remissvaret framgår att Vägverket numera har tillgång till de adressuppgifter som den som utflyttar från Sverige lämnar till Skatteverket i samband med anmälan om utflyttning. Vägverket använder emellertid inte uppgifterna vid uppbörden av fordonsskatt. Anledningen till det är enligt Vägverket att ett urskiljande av de svenska adresserna från de utländska skulle kräva en manuell hantering av aviseringen från Skatteverket och manuell registrering i vägtrafikregistret. Jag anser att Vägverket trots detta bör överväga möjligheten att använda uppgifter om svenska adresser från Skatteverket vid uppbörden av fordonsskatt.

text: Vad gäller ärende med dnr 496-2007 togs uppgiften om BB:s senaste folkbokföringsadress bort i vägregistret när han anmäldes som utflyttad. Vägverket har anfört att det var mindre lämpligt att Vägverket raderade uppgiften om hans folkbokföringsadress. Jag instämmer i den bedömningen. Jag noterar att Vägverket sedan september 2006 har upphört att med automatik radera adressuppgifter i vägtrafikregistret i samband med att en person anmäls som utflyttad. Vägverket försöker även att genom brev nå fordonsägare som utflyttar med information.

text: Vad gäller ärende med dnr 748-2007 instämmer jag i Vägverkets bedömning att det förefaller olämpligt att Vägverket vid registrering av ett nytt fordonsinnehav med automatik i vägtrafikregistret noterar en folkbokföringsadress från 1993 för en person som varit utflyttad sedan dess. Jag håller även med om att den automatiserade hanteringen av anmälningar om ägarbyten till personer som inte längre är folkbokförda behöver ses över.

text: Sammanfattningsvis vill jag anföra följande.

text: Vägverket har förklarat att hanteringen av de båda ärendena sammanhänger bl.a. med tillämpningen av och begränsningar i verkets system för registrering av uppgifter.

text: Enlig min mening är detta inte en tillfredsställande förklaring. Det får naturligtvis inte vara så att förfarandet vid registreringen medför att uppgifter som den enskilde har skyldighet att lämna till Skatteverket och som Vägverket har eller borde ha tillgång till inte registreras. Detta gäller särskilt som den enskilde, vilket illustreras av dessa två ärenden, lätt kan få den felaktiga uppfattningen att han eller hon gjort vad han eller hon kunnat för att Vägverket skall ha tillgång till rätt adress. En sådan hantering som förekommit i dessa båda ärenden är – även om den i strikt mening var korrekt – knappast förenlig med myndigheternas serviceskyldighet enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . I detta avseende förtjänar Vägverket kritik.

text: Jag vill tillägga att Vägverket, som framgår av remissvaret, har uppfattningen att de båda ärendena hade kunnat hanteras bättre; arbete har också inletts för att förhindra en upprepning. Detta ser jag självklart positivt på.

text: Jag avslutar ärendena med gjorda uttalanden.


title: Fråga om uttalande av ordföranden i en kommunal nämnd har inskränkt anställds yttrande- och meddelarfrihet

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 30 november 2004, ifrågasatte AA om uttalanden av företrädare för Tekniska nämnden i Ludvika kommun innebar en inskränkning av yttrandefriheten. Av anmälan framgick följande. Ordföranden m.fl. företrädare för nämnden hade offentligt, i tidningsintervjuer, framfört synpunkter på det sätt på vilket förvaltningschefen vid tekniska kontoret hade kommenterat poster i kommunens budgetberedning inför år 2005. Synpunkterna hade huvudsakligen bestått i att förvaltningschefen borde/skulle avhålla sig från kommentarer av den arten samt att det i allt väsentligt var förbehållet de förtroendevalda. AA ifrågasatte om en sådan förmodad inskränkning i yttrandefriheten överensstämde med lag, övriga bestämmelser och avtal samt begärde att JO skulle pröva saken.

text: Till anmälan fogades artiklar ur Nya Ludvika Tidning den 5 november 2004, som innehöll bl.a. en intervju med nämndens ordförande, och den 9 november 2004 med bl.a. intervjuer med kommunchefen och ett kommunalråd.

text: Utredning

text: Tekniska nämnden i Ludvika kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i anmälan. Tekniska nämnden gav in dels en tjänsteskrivelse, daterad den 20 januari 2005 och undertecknad av personalsekreteraren vid tekniska kontoret, dels ett beslut av nämnden den 9 februari 2005. Tjänsteskrivelsen hade följande innehåll.

text: Utredning för yttrande angående AA:s anmälan till JO

text: Tekniska nämndens rambudget på 43,5 Mkr för 2005 antogs 11 augusti 2004 av tekniska nämnden. Kommunstyrelsens budgetberedning behandlade sedan vid två tillfällen, BUB 1 den 20 september och BUB 2 den 11 oktober, samtliga nämnders budget inför kommunfullmäktiges beslut om budgeten den 1 december. Budgetberedningen föreslog ytterligare sparkrav på TN:s verksamheter. – – –

text: Med anledning av budgetberedningens förslag till ytterligare sparkrav ringde Nya Ludvika Tidnings reporter – – – i slutet av oktober till förvaltningschefen på tekniska kontoret BB för en kommentar till förslagen. I två tidningsartiklar redogjorde sedan reportern vilka konsekvenser som tekniske chefen framfört kan bli rådande med de sparkrav som föreslås. 1. Sjöledning får vänta? – tekniske chefen bekymrad över prutningar 2. ”Fel med äventyrsbad” – det är fel av politikerna att i rådande ekonomiska läge satsa på ett äventyrsbad Måndag den 1 november kom tekniska nämndens ordförande CC in på BB:s tjänsterum, där även fastighetschef DD fanns och tog upp NLT:s tidningsartiklar. CC sa till BB: ”Du ska inte springa till tidningarna och lägga dig i politiken. Politiska uttalanden görs av oss politiker och inte av de anställda! Man måste veta sina roller, här är det jag som är vår presstalesman!” Samtidigt ringde det på BB:s telefon, det var NLT:s reporter EE som ville ha BB:s kommentarer på det sedan tidigare av TN beslutat nedlagda växthuset. BB svarade: ”det får du tala med CC om. Det är han som är TN:s presstalesman. Han sitter här bredvid mig.” Fredag den 5 november var det en stor artikel i Nya Ludvika Tidning. ”BB tystad. Chefen för tekniska förvaltningen får inte prata om nämndens beslut.” – – – Till tjänsteskrivelsen fogades de aktuella tidningsartiklarna. Nämndbeslutet hade inledningsvis följande innehåll. Under höstens budgetarbete ringde Nya Ludvika Tidnings reporter EE till tekniska chefen BB. EE önskade få tekniska chefens kommentarer avseende konsekvenser för de av budgetberedningen föreslagna prutkraven på tekniska nämndens verksamheter inför år 2005. BB förklarade att om va-taxan inte får höjas enligt TN:s förslag så kanske vi inte har råd att investera i ny vattenledning mellan Nyhammar-Sunnansjö. EE frågade vidare, om medel till fastighetsunderhållet minskas enligt budgetberedningens förslag med 1,5 Mkr, hur kan ni då ha råd bygga ett äventyrsbad? BB svarar att det är mycket olyckligt att medel till underhåll skärs bort vilket gäller såväl för va-ledningar, gator som fastigheter. Med det är kanske mer populistiskt att bygga nytt än att underhålla det vi har? (BB menade att det kanske är ett beslut som gör våra politiker populärare.)

text: I beslutet hänvisades sedan till tjänsteskrivelsen och redogjordes för JO- anmälan. Nämnden beslutade därefter att efter granskning av ärendet fanns inget att yttra angående AA:s JO-anmälan.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas endast i den utsträckning och på det sätt som framgår av föreskrifterna i 12 och 13 §§. Betydelsefulla begränsningar i

text: yttrandefriheten följer av

text: sekretesslagens (1980:100)

text: olika föreskrifter om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet.

text: Genom

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: bestämmelser om meddelarfrihet ges yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: innebär att det står var och en fritt att, med vissa i förordningen angivna undantag, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter.

text: Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet, såvitt tystnadsplikt inte gäller för uppgifterna.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: respektive

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Det allmänna omfattar t.ex. kommuns valda församlingar och förvaltningsorgan. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt gett uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter eller, genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall, försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket denne utnyttjar sin yttrandefrihet. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra sina synpunkter på myndighetens verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar inte den anställde från skyldigheten att lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas. Som framgår av det sagda innebär detta dock inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om exempelvis sådana beslut och direktiv. Vidare finns det inte något som hindrar att en myndighet bestämmer vad som skall vara myndighetens officiella ståndpunkt i olika frågor samt utser en särskild person som får uttala sig på myndighetens vägnar. Självfallet får inte heller detta påverka vare sig den utsedda personens eller någon annan anställds möjligheter att ge uttryck åt sina privata åsikter.

text: Bedömning

text: Sedan nämnden anmodats att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan hit har nämnden med överlämnande av bl.a. viss redogörelse över vad som hade förekommit i saken uttalat att inget finns att yttra angående AA:s anmälan. Det kan enligt min mening sättas i fråga om nämnden

text: härigenom fullgjort den i

text: regeringsformen

text: 12 kap. 6 §

text: ) föreskrivna skyldigheten för bl.a. förvaltningsmyndigheter att tillhandagå JO med de upplysningar och yttranden han begärt. Jag har därför övervägt att återremittera ärendet till nämnden men har slutligen stannat för pröva det i befintligt skick.

text: Nämndens ordförande CC har tagit kontakt med BB med anledning av dennes uttalanden i tidningsintervjuer om sin syn på följden av vissa politiska beslut. Enligt den redogörelse som nämnden har gett in till JO har ordföranden den 1 november 2004 yttrat följande till BB: ”Du ska inte springa till tidningarna och lägga dig i politiken. Politiska uttalanden görs av oss politiker och inte av de anställda! Man måste veta sina roller, här är det jag som är vår presstalesman!”

text: Jag utgår från att redogörelsen på ett riktigt sätt återger vad som har förekommit.

text: CC har genom sitt uttalande den 1 november 2004 hänvisat till att det är han som är nämndens presstalesman i politiska frågor. Som tidigare framgått är det inget som hindrar att nämnden utser en särskild person att svara gentemot medierna för myndighetens officiella ståndpunkt. Ett sådant beslut innebär dock inte att en anställd hos nämnden därmed är förhindrad att fritt ge uttryck för sina åsikter om t.ex. de beslut som myndigheten har fattat.

text: CC, som i detta sammanhang får anses ha representerat nämnden och ha varit BB:s överordnade, har i det aktuella uttalandet kommenterat BB:s massmediekontakter i kritiska ordalag. Han har inte varit tillräckligt tydlig utan formulerat sig så att det kunde ge intrycket att BB allmänt var förbjuden att tala med massmedier. CC:s handlande kan inte uppfattas på annat sätt än som en inskränkning av BB:s yttrande- och meddelarfrihet, för vilket CC inte kan undgå kritik.

text: Det som i övrigt har framförts i anmälan föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida


nyckelord:
God man/förvaltare
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun, angående handläggningen av en ansökan om godmanskapets upphörande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 september 2009, framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun. AA anförde bl.a. följande. Hon har både muntligen och skriftligen framfört till nämnden att hon vill att det godmanskap som har anordnats för henne ska upphöra, men nämnden försöker övertyga henne om att godmanskapet ska kvarstå och vidtar ingen åtgärd för att vara henne behjälplig med att få godmanskapet upphört.

text: Av till anmälan bifogade handlingar framgick bl.a. att AA i brev daterat den 12 augusti 2009 informerat nämnden om att hon inte längre vill ha god man.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till överförmyndarnämnden i Gotlands kommun för yttrande. I sitt remissvar anförde nämndens ordförande BB bl.a. följande.

text: Ansökan om god man inkom till Överförmyndarnämndens kansli den 15 maj 2009. Behjälplig med ansökan var biståndshandläggare CC. – – – Enligt ansökan sköter AA ekonomin i dagsläget, det finns dock en fullmakt som är utställd på ”fel person”. Överförmyndarnämndens kanslipersonal reagerade över vem som hade fullmakt. Samma person övertalade en huvudman för cirka ett år sedan att begära att hennes godmanskap skulle upphöra vilket det även gjorde, då ett godmanskap är frivilligt. Den kvinnan (god vän till AA) har återigen god man. Hennes skulder vid den nya ansökan om god man, var inte så trevliga att se. Det fanns inga skulder när godmanskapet upphörde. Överförmyndarnämndens kanslipersonal har haft kontakt med god man DD. Hon har god kontakt med AA. Hon har gjort polisanmälan mot den så kallade ”väninnan” . – – – I dagsläget försöker god man DD att få ett förvaltarskap tillstånd för att kunna rädda AA från sin så kallade ”väninna”. Ett förvaltarskap som förhoppningsvis så småningom kan återgå till godmanskap. Överförmyndarnämndens kanslipersonal är väldigt oroliga för AA:s väl och ve och arbetar för att god man DD skall förordnas som förvaltare. I övrigt hänvisar vi till tjänsteanteckning daterad 2009-09-03. – – –

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av 11 kap. 4 och 19 §§ FB framgår att frågor om anordnande och upphörande av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: prövas av rätten. Av 11 kap. 15 och 21 §§ FB framgår att ansökan om att ett sådant godmanskap ska upphöra, får göras av bl.a. överförmyndaren och den som ansökningen avser. – Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndare även gälla överförmyndarnämnd.

text: Enligt

text: 4 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta.

text: Av utredningen framgår att AA vänt sig till nämnden och i vart fall skriftligen begärt att hennes godmanskap ska upphöra. Frågor om godmanskapets upphörande ska i enlighet med det ovan sagda prövas av rätten. Nämnden borde därför, oavsett nämndens egen uppfattning i frågan, i enlighet med

text: 4 § förvaltningslagen

text: hjälpt AA till rätta genom att snarast överlämna hennes begäran om godmanskapets upphörande till tingsrätten eller i vart fall underrättat AA om att hon kan vända sig till tingsrätten för att få sin sak prövad (jfr

text: JO 2005/06 s. 422

text: och JO 2002/03 s.417). Då nämnden såvitt framkommit inte agerat i enlighet med det nu sagda förtjänar nämnden kritik. Jag förutsätter att nämnden vidtar åtgärder för en korrekt handläggning av liknande ärenden i framtiden.

text: Med anledning av de klagomål som har riktats mot den gode mannen vill jag erinra om att gode män inte står under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att uttala mig om den gode mannens åtgärder.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Avvisning Inhibition Överklagande

title: Brister i Migrationsverkets handläggning av ett överklagandeärende, med yrkande om inhibition, angående en polismyndighets beslut om avvisning

text: Anmälan

text: I en anmälan den 13 november 2005 klagade AA på Migrationsverket och uppgav bl.a. följande. Polismyndigheten i Skåne beslutade den 13 september 2005 att avvisa BB. Genom en skrivelse den 14 september 2005 överklagade AA, i egenskap av ombud för BB, polismyndighetens beslut samt yrkade inhibition. Vid tiden för anmälan till JO hade Migrationsverket ännu inte prövat överklagandet eller fattat något beslut i inhibitionsfrågan. Vid kontakt med verket kort tid efter det att överklagande kom in dit fick AA beskedet att myndigheten inte kunde pröva överklagandet utan att BB skulle ge in en ny ansökan till Utlänningsnämnden. Trots att AA inte delade den uppfattningen gav han in en ansökan till nämnden som dock beslutade att avvisa den.

text: Utredning

text: Migrationsverket lämnade den 12 december 2005 muntliga upplysningar om handläggningen av BB:s överklagande av polismyndighetens beslut, varvid framkom bl.a. att verket ännu inte hade meddelat något beslut i ärendet.

text: Migrationsverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig angående anmälan.

text: I ett yttrande den 20 mars 2006 anförde verket, genom generaldirektören CC, bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Verksamhetsområde besök och bosättning har utrett omständigheterna i samband med handläggningen av ärendet. Av den utredningen framgår följande. Den 12 september 2005 påträffades BB i Malmö vid en utlänningskontroll. Dagen därpå beslutade Polismyndigheten i Skåne att avvisa honom med stöd av

text: 4 kap. 1 § 2 utlänningslagen (1989:529)

text: . Avvisningen skulle ske till Libanon. Polisen beslutade också att BB skulle tas i förvar i avvaktan på att beslutet om avvisning kunde verkställas. BB överklagade beslutet hos

text: Migrationsverket. Skrivelsen med överklagandet kom in till verket den 14 september 2005. Den 15 september 2005 begärde Migrationsverket efter en framställan av polismyndigheten att Spanien skulle återta BB. Spansk myndighet avslog den begäran den 21 september 2005. Den 27 september 2005 lämnade BB in en ny ansökan om uppehållstillstånd till Utlänningsnämnden. Ansökan avvisades den 29 september 2005. BB avvek den 2 oktober 2005 från Migrationsverkets förvarsenhet. Den 14 december 2005 beslutade Migrationsverket att avslå BB:s över klagande av polismyndighetens avvisningsbeslut. Samma dag som BB:s överklagande av polismyndighetens avvisningsbeslut kom in till Migrationsverkets förvarsenhet i Örkelljunga, dvs. den 14 september 2005, översändes överklagandet till tillståndsenheten i Malmö. Vid denna tidpunkt befann sig BB på förvarsenheten. Av en tjänsteanteckning i akten den 26 september 2005 framgår att handläggaren vid förvarsenheten talat med handläggaren vid tillståndsenheten och att båda ansåg att det var oklart vilken enhet som skulle pröva överklagandet. Även transitenheten inom verksamhetsområde asyl var inblandad i dessa diskussioner, eftersom det tidigare varit rutin att transitenheten skulle handlägga detta ärendeslag. Enligt uppgift från handläggaren vid tillståndsenheten hade tillfrågad tjänsteman vid transitenheten varit motvillig till att överta prövningen av överklagandet. Ärendet överlämnades den 27 september 2005 från tillståndsenheten i Malmö till förvarsenheten i Örkelljunga, varvid ärendet betraktades som avslutat för tillståndsenhetens del. Något beslut med anledning av att förvarsenheten mottog ärendet meddelades inte. I samband med att AA gjorde en anmälan till JO uppmärksammades att överklagandet inte hade prövats.

text: Kommentar

text: Enligt Migrationsverkets bestämmelser om delegering skall beslut som avses i detta fall prövas av verksamhetsområde besök och bosättning. Tillståndsenheten i Malmö hör till detta verksamhetsområde. BB:s överklagande skulle alltså ha prövats av den enheten. Det råder inte något tvivel om den saken. Så har inte skett utan ärendet har inte avgjorts förrän mer än tre månader efter det att överklagandet kom in till Migrationsverket. Jag ser synnerligen allvarligt på det inträffade. I detta fall har underlåtenheten att pröva överklagandet samt skyndsamt ta ställning till inhibitionsyrkandet uppenbarligen berott på förbiseende eller bristande kunskap hos tjänstemän om de regler som gäller vid Migrationsverket. Migrationsverket ser för närvarande över hur arbetsuppgifter som inbegriper flera verksamhetsområden vid Migrationsverket skall hanteras för att det i framtiden inte skall råda några tveksamheter avseende vilket verksamhetsområde som ansvarar för arbetsuppgiften. Resultatet av den utredningen skall redovisas den 18 april 2006. Jag har dessutom gett i uppdrag till cheferna för samtliga verksamhetsområden att genomföra utbildning när det gäller verksamhetsområdenas ansvarsområden enligt arbetsordningen så att liknande händelser inte upprepas. Den utbildningen kommer att genomföras under detta år. Jag har också gett i uppdrag att utreda om det finns anledning att inleda ett disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som har varit inblandade i denna händelse. Senast den 18 april kommer ställning att tas till den frågan. När det gäller den andra frågan, om AA av medarbetare vid Migrationsverket ombetts att lämna in en ny ansökan om uppehållstillstånd i stället för att överklaga polismyndighetens beslut, har det inte varit möjligt att genom den utredning som har gjorts få full klarhet om kontakterna mellan AA och Migrationsverket. Det står klart att det har förekommit kontakt per telefon mellan handläggare och AA, men handläggaren har uppgett att han inte minns vad samtalet handlade om. Någon tjänsteanteckning om samtalet finns inte. Jag kan alltså inte kommentera AA:s påstående närmare. Jag har erinrat medarbetarna vid Migrationsverket om vikten av att dokumentera vad som förekommit i samtal med sökande och ombud. Denna fråga uppmärksammas också i Migrationsverkets utbildningsprogram.

text: AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret, men hördes inte av.

text: Med anledning av uppgifterna i remissyttrandet om att Migrationsverkets generaldirektör gett uppdrag att utreda om det fanns anledning att inleda ett disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som varit inblandade i handläggningen hämtades ytterligare upplysningar in från verket, varvid framkom att myndigheten den 26 april 2006 beslutat att inte inleda disciplinärt förfarande gentemot någon tjänsteman.

text: I beslut den 22 november 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten i Skåne beslutade den 13 september 2005 att med stöd av 4 kap. 1 § första stycket 2 dåvarande utlänningslag (

text: ) avvisa BB. Genom en skrivelse som kom in till Migrationsverket påföljande dag överklagade BB beslutet och yrkade inhibition. Att ett överklagande av polismyndighetens beslut om avvisning skulle prövas av Migrationsverket framgår av

text: 7 kap. 2 §

text: nyss nämnda lag.

text: Beträffande handläggningen i anslutning till att ärendet inleddes hos Migrationsverket har framkommit att inblandade tjänstemän ansåg det oklart vilken enhet inom myndigheten som skulle fatta beslut i ärendet. Diskussioner fördes mellan olika enheter, varefter ärendet överlämnades från tillståndsenheten i Malmö till förvarsenheten i Örkelljunga. Av remissyttrandet framgår att ärendet i enlighet med verkets bestämmelser om delegering skulle prövas av tillståndsenheten i Malmö. Det är givetvis otillfredsställande att de berörda tjänstemännen inte från början kände till detta och att de inte heller såg till att snabbt skaffa sig säker information i frågan. Av utredningen kan vidare dras slutsatsen att ärendet glömdes bort sedan ansvaret för det – felaktigt – hade överlämnats till förvarsenheten. Först i samband med anmälan till JO uppmärksammade verket att något beslut inte hade fattats med anledning av överklagandet och inhibitionsyrkandet. Som verket har anfört i remissyttrandet skulle myndigheten skyndsamt ha prövat yrkandet om inhibition. Så skedde dock inte utan beslut i ärendet meddelades först den 14 december 2005.

text: Verkets handläggning har innefattat allvarliga brister vid prövningen av viktiga rättssäkerhetsfrågor. Verket har beslutat att inte inleda disciplinärt förfarande mot någon av de tjänstemän som deltog i handläggningen. Jag finner med tvekan inte heller anledning att gå vidare med sådant förfarande utan stannar vid den starka kritik som jag har framfört.

text: När det gäller det i anmälan omnämnda telefonsamtalet kan det inte anses klarlagt att AA ombetts att lämna in en ny ansökan om uppehållstillstånd i stället för att överklaga polismyndighetens beslut. Det är inte troligt att ytterligare utredning skulle kunna ge klarhet om vad som sades vid samtalet. Jag vidtar därför ingen ytterligare åtgärd när det gäller klagomålen i denna del.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Information Sjukvård

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Skogome, angående underlåtenhet att erbjuda specialkost

text: Anmälan

text: AA klagade på att anstalten inte erbjudit honom kost anpassad för hans medicinska besvär. Han anförde i huvudsak följande. Han är dokumenterad glutenallergiker och laktosintolerant men har vid ett flertal tillfällen fått kost innehållande gluten. Vid ett tillfälle serverades isterband och han blev informerad om att maten inte innehöll gluten, men det var felaktigt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades för yttrande till Kriminalvården. I sitt remissvar anförde myndigheten, Region Väst, genom regionchefen BB, i huvudsak följande.

text: Sakförhållanden

text: AA skrevs in på anstalten Skogome den 22 augusti 2008. I det klientadministrativa systemet KLAS under rubriken ”Specialkost” sägs att han skall ha diabeteskost och att han är allergisk mot gluten. Anstalten Skogomes husmor har varit i kontakt med hälso- och sjukvårdspersonal som har uppgett att de inte har någon information som styrker att AA är glutenallergiker eller laktosintolerant. Under en period av två veckor fick AA skonkost bestående av kokt ris, kokt fisk, kalkonskivor och grönsaker. Denna kost valde han själv bort då han istället föredrog att äta annan mat som serverades i matsalen. · Numera äter AA specialkost utifrån diabetes, glutenallergi och laktosintolerans. I de fall det är möjligt får han uppgifter på innehållsförteckningen. AA:s påstående om att isterbanden som serverades den 16 september i år innehöll korngryn stämmer. Eftersom personalen missat att isterbanden innehöll korngryn har de sagt till AA att det inte var några problem att äta isterbanden. Så snart misstaget kom till husmors kännedom tog hon upp vikten av att man måste vara säker på att måltiden som serveras kan intas av en klient som har specialkost, innan man svarar att han kan äta det. För att säkerställa att all personal har fått denna information kommer husmor att utbilda personalen. Eftersom andelen intagna i anstalter och häkten som har specialkost har ökat markant den senaste tiden kommer Kriminalvården centralt att under 2009 genomföra utbildningar.

text: Av Kriminalvården Region Väst inhämtade uppgifter från anstalten Skogomes hälso- och sjukvårdspersonal framgår att det inte är medicinskt dokumenterat att AA är gluten- eller laktosintolerant. AA har erbjudits undersökningar för att utreda om han är gluten- eller laktosintolerant men han har tackat nej till att medverka i undersökningarna.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av 2 kap. 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: ) framgår att alternativ kost ska erbjudas den som av medicinska eller religiösa skäl är förhindrad att äta viss mat. Vegetarisk kost eller vegankost ska erbjudas den som är vegetarian eller vegan. I Kriminalvårdens riktlinjer för kök och kost (

text: ) sägs bl.a. att den intagne ska upplysas om att det är tre kostalternativ som serveras på anstalt och häkte, nämligen normalkost, avvikande kost av religiösa skäl (normalkost minus fläsk) och vegetarisk kost. Normalkosten ska vara anpassad för diabetiker, personer med blodfettsrubbningar och överviktiga personer.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: En viktig faktor för bedömning av vilken hänsyn som skall tas till allergi är om den är dokumenterad före intagning i anstalt eller häkte. Läkarintyg kan krävas eller namn på en behandlande läkare/sjukvårdsinrättning för att få uppgifter om allergin. I detta fall är det inte medicinskt dokumenterat att AA är gluten- eller laktosintolerant. AA har erbjudits undersökningar för att fastställa om han är gluten- eller laktosintolerant men har tackat nej till att delta i undersökningarna. Däremot är det utrett att AA har diabetes. Eftersom det inte är medicinskt dokumenterat att AA är gluten- eller laktosintolerant är det hans eget ansvar att se till att undvika de livsmedel han är allergisk mot. I detta syfte är det viktigt att han får ta del av information om vad maten innehåller och att han kan lita på den information han får. Av utredningen framgår att anstalten Skogome i den utsträckning det är möjligt låter AA få ta del av innehållsdeklarationerna. Vidare har anstalten uppgett att AA numera får specialkost utifrån diabetes samt gluten- och laktosintolerans. Kriminalvården ser inte någon anledning till kritik mot anstalten i denna del. · Det är utrett att personalen lämnade fel information till AA den 16 september 2008. Kriminalvården beklagar det inträffade. De åtgärder som anstalten initialt vidtagit tillsammans med planerade centrala utbildningar bedöms vara tillräckligt för att undvika att en liknande situation uppkommer. Vidare har AA uppgett att han vid flera tillfällen serverats mat som innehåller gluten. AA har inte närmare specificerat vid vilka tillfällen han serverats mat som innehåller gluten och Kriminalvården kan därför inte bemöta hans påstående i denna del.

text: AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att en förutsättning för att en intagen ska få specialkost på grund av allergi, är att allergin är dokumenterad. I andra fall ankommer det på den intagne själv att hålla reda på vad han äter. Han måste naturligtvis få korrekt information om vad maten innehåller.

text: Genom utredningen i detta ärende är klarlagt att AA vid ett tillfälle fick felaktig information om den kost som serverades i anstalten. Det är givetvis inte tillfredställande och anstalten kan inte undgå kritik för det. Av utredningen

text: framgår att Kriminalvården påbörjat ett utbildningsarbete för att undvika en upprepning av det inträffade. Några ytterligare uttalanden från min sida är bl.a. mot den bakgrunden inte påkallade. Det som i övrigt framkommit i ärendet utgör inte grund för kritik från min sida.