avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om tjänstemäns agerande i anledning av formulering i en insändare har inneburit en kränkning av anställds yttrande- och meddelarfrihet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot vård-, äldre- och omsorgsförvaltningen i Landskrona kommun angående ifrågasatt kränkning av yttrande- och meddelarfriheten. Av anmälan och därtill fogade tidningsartiklar framgick bl.a. följande.

text: AA, som arbetar som personlig assistent inom vård-, äldre- och omsorgsförvaltningen, skrev en insändare till Helsingborgs Dagblad. I insändaren, som publicerades den 18 mars 2005, anförde han bl.a. följande. /– – –/ Vad man behöver inom vård och omsorg är löner som gör att man kan leva på lönen utan bidrag. Är det för mycket begärt? Vi behöver inte flera chefer utan mer folk på golvet som gör skitjobbet. Kan man inte inse detta, då har man verkligen hamnat på fel plats i livet. Man kan inte bygga ett hus genom att börja med taket, man måste börja med grunden, alltså med dem som gör skitjobbet. /– – –/ I anledning av insändaren blev AA uppringd av enhetschefen BB och kallad till ett möte med förvaltningschefen CC, något som AA emellertid avböjde. Vid samtalet uttalade BB att om AA ansåg att han hade ett ”skitjobb” borde han överväga att söka ett nytt arbete.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Vård-, äldre- och omsorgsnämnden i Landskrona kommun för utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan.

text: Nämnden antog som sitt remissvar en tjänsteskrivelse undertecknad av förvaltningschefen CC och områdeschefen DD. I remissvaret anfördes följande.

text: Upprinnelsen till AA:s insändare är en verksamhetsdag på Folkets Hus som arrangeras av vård-, äldre och omsorgsförvaltningen. Under denna dag träffas medarbetare och nämndens politiker för genomgång och diskussion kring

text: verksamhetsberättelserna från föregående år och även i mindre grupper utbyta erfarenheter och åsikter kring vissa frågor. Verksamhetsdagen är en del i förvaltningens arbete att uppmuntra medarbetare till delaktighet och engagemang. Övertygelsen att en framgångsrik verksamhet har sin grund i engagerade och kompetenta medarbetare är också ett av de mål som lyfts fram i måldokumentet ”Ett gott liv med vård och omsorg i Landskrona”. I denna finns också fastslaget att medarbetare kan förvänta sig att ha möjlighet till inflytande på beslut som rör den egna arbetsplatsen och få framföra idéer och ta initiativ i syfte att utveckla verksamheten. Inom förvaltningen arbetas det mycket med frågor som uppmuntrar till delaktighet och inflytande och vi är väl medvetna om yttrandefriheten och de möjligheter denna ger alla och envar att föra fram sina åsikter. I AA:s insändare framförs att det behövs ”mer folk på golvet som gör skitjobbet” och att det inte går att börja med taket utan ”man måste börja med grunden, alltså med dem som gör skitjobbet”. Denna formulering och om nämning för arbetet som ”skitjobb” gav en reaktion hos oss som ansvariga för verksamheten. Vi anser att arbetet inom vård och omsorg är ett viktigt och kvalificerat arbete som kräver både kompetens och utbildning för att ge en god kvalitet i insatserna. Ett kontinuerligt arbete pågår med att uppvärdera arbetet och förmedla en positiv bild av arbetet inom vård och omsorg både till dem vi arbetar för och dem som kan komma att söka sig till arbete hos oss. En omnämning av arbetet som ”skitjobb” tycker vi därför är en olycklig formulering som ger en felaktig bild av arbetet. Vi anser också att det är en bild av arbetet som kan uppfattas väldigt negativt och kränkande för de vårdtagare som är beroende av våra insatser, inte minst för de brukare som har personlig assistans och som en följd av omfattande funktionshinder är helt beroende av sina personliga assistenter. Av denna anledning ville vi träffa AA och höra kring hur han omnämner och ser på sitt arbete. I samråd med områdeschef ringde enhetschef BB upp AA den 22/3 -05 för att bjuda in honom till ett möte dagen därpå. Vid samtalet betonades att det inte handlade om att han skrivit sin insändare och framfört åsikter utan att det var formuleringen och uttrycket skitjobb som vi ville prata med honom om. Vid detta samtal framförde BB att: Om man har inställningen att man har ett skitjobb, så kanske man inte är på rätt plats? Detta sades generellt och inte som en uppmaning att AA borde söka sig annat arbete. AA uppgav att den föreslagna tiden inte passade och att han inte var intresserad av ett möte. Tilläggas bör att det senare framkom att detta telefonsamtal hördes ut i brukarens hem då högtalaren på telefonen enligt uppgift var påkopplad. Detta var inget som BB blev upplyst om vid samtalet och kan anses direkt olämpligt då det kan vara känsliga uppgifter både ur sekretess- och integritetsaspekten som tas upp vid samtal. Den 29/3 -05 ringer undertecknad områdeschef DD upp AA för att höra hur han uppfattat syftet med inbjudan till vårt första möte. Detta samtal gjordes i samråd med förvaltningschef CC. Återigen betonades att det inte handlade om att han skrivit insändare utan omnämningen av arbetet. AA förklarade att han aldrig sagt eller skrivit att arbetet är ett skitjobb utan att det är ett vedertaget begrepp som är brukligt att använda. Han får då svaret att det är tydligt att vi har olika tolkningar och innebörder i ordet och att vi inte behöver diskutera de uppenbart olika tolkningarna. Jag påpekar också vid samtalet att vårt möte inte skulle handla om några andra frågor eller att vi såg negativt på att han skrivit insändare, utan att vi önskade ett möte för att prata vidare om hans uppfattning om sitt arbete och hur vi på olika sätt kan samverka med frågan att uppvärdera arbetet. AA:s inställning till ett samtal med oss var fortsatt negativ och han menade att vi fick komma ner till den fackliga expeditionen om vi ville honom något mer. Detta samtal ägde rum inne hos medicinskt ansvarig sjuksköterska EE, som kan intyga vad som sades av undertecknad, dock ej hela samtalet då ingen form av högtalare användes. Eftersom AA förklarat att han inte menat att jobbet var ett skitjobb har frågan för mötet klarats ut och från förvaltningens sida var ärendet därmed avslutat.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 25 oktober 2006 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ske endast genom lag eller, i vissa fall, genom annan författning. Någon sådan begränsning är dock inte aktuell i förevarande fall.

text: I

text: tryckfrihetsförordningen

text: ges kompletterande bestämmelser för en speciell del av yttrandefriheten, nämligen den del som avser yttranden i tryckt skrift, s.k. meddelarfrihet. Meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: innebär att det står varje medborgare fritt att – med iakttagande av de bestämmelser som är meddelade i

text: tryckfrihetsförordningen

text: till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet – i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst.

text: Yttrandefriheten utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten av myndigheternas handlande och möjliggör därmed också en granskning av hur offentliga tjänstemän sköter sina åligganden.

text: Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet, såvitt tystnadsplikt inte gäller för uppgifterna.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter. En arbetsgivare kan således inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket yttrandefriheten används. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan att behöva frukta att bli föremål för repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra från arbetsgivarens uppfattning avvikande synpunkter på myndighetens organisation och verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar dock självfallet inte den anställde från skyldigheten att i arbetet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas, oavsett vilken uppfattning han eller hon kan ha om dessa.

text: I en insändare som var införd i Helsingborgs Dagblad den 18 mars 2005 framförde AA synpunkter på bl.a. löner och organisationen inom vård-, äldre- och omsorgsförvaltningen. AA arbetar själv som personlig assistent inom förvaltningen.

text: AA har gjort gällande att förvaltningen har kränkt hans yttrande- och meddelarfrihet genom att, i anledning av hans insändare, kontakta honom och framföra att han borde söka sig ett nytt arbete om han ansåg att han hade ett ”skitjobb”.

text: Nämnden har i sitt remissvar anfört bl.a. följande. Eftersom AA hade använt uttrycket skitjobb i sin insändare ville förvaltningen ha ett möte med honom och ”höra kring hur han omnämner och ser på sitt arbete”. Vid telefonsamtalet betonade enhetschefen BB att det inte handlade om att han skrivit sin insändare och framfört åsikter utan att det var formuleringen och uttrycket skitjobb som de ville prata med honom om. BB framförde att ”om man har inställningen att man har ett skitjobb, så kanske man inte är på rätt plats”. Detta sades generellt och inte som en uppmaning att AA borde söka sig ett annat arbete. Vid förvaltningen pågår ett kontinuerligt arbete med att uppvärdera och förmedla en positiv bild av arbetet inom vård och omsorg. En omnämning av arbetet som skitjobb ger en felaktig bild av arbetet och kan uppfattas mycket negativt och kränkande för de vårdtagare som är beroende av insatser. ––––––––––––

text: Det är i och för sig naturligt att en arbetsgivare, när den får anledning att tro att en anställd är missnöjd med sitt arbete och sina arbetsförhållanden, tar upp en diskussion med den anställde om detta. Försiktighet är emellertid påkallad om en myndighet med en anställd vill diskutera frågor som har direkt samband med vad den anställde har uttalat i medierna. Ett samtal mellan företrädare för myndigheten och den anställde får inte föras på ett sådant sätt att den anställde uppfattar det som en kränkning av hans yttrande- och meddelarfrihet.

text: Av remissvaret framgår att skälet till att AA inbjöds till ett möte var att man ville tala med honom i anledning av en formulering i insändaren. Under telefonsamtalet tog BB också upp frågan om en person som anser sig ha ett ”skitjobb” är på rätt plats. Även om det vid det samtalet, och vid det senare telefonsamtalet med DD, betonades att mötet inte föranleddes av att AA hade skrivit en insändare och framfört kritik, kan jag ändå ha viss förståelse för att han uppfattade förvaltningens kontakter med honom som ett sätt att försöka påverka hur han uttrycker sig i medierna. Enligt min mening har förvaltningen, genom sitt agerande i anledning av AA:s insändare, kränkt hans yttrande- och meddelarfrihet. Förvaltningen kan inte undgå kritik för detta.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Permission

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende om omständigheterna kring en intagens permission

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Mot bakgrund av uppgifter i en tidningsartikel i Expressen fredagen den 21 april

type: stycke

text: 2006 om omständigheterna kring en permission som beviljats en intagen i kriminalvårdsanstalten Kumla, AA, beslutade jag att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Kriminalvården, huvudkontoret, anmodades att yttra sig över omständigheterna kring den aktuella permissionen. Huvudkontoret lät med anledning därav inhämta ett yttrande från Region Mitt. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom generaldirektören BB, i huvudsak följande.

text: Sakförhållanden

text: Verkställighetsuppgifter om AA AA dömdes den 16 november 1982 till livstids fängelse för mord. Han har därefter dömts den 10 oktober 1996 för olaga hot och den 19 maj 1998 för grov skadegörelse och narkotikabrott. Hans livstidsstraff har inte tidsbestämts. Under sin verkställighet har AA medgivits ett stort antal utevistelser. Han har dock inte medgivits utevistelser på egen hand. Från år 2000 och fram till och med den 20 april 2006 har AA genomfört femton normalpermissioner med villkor om bevakning eller under åtföljande av personal. Av dessa femton har åtta genomförts under tiden september 2000–augusti 2003 och sju har genomförts under tiden april 2005–april 2006. Av de särskilda villkor som gäller för AA:s verkställighet (beslutade av dåvarande Kriminalvårdsstyrelsen den 16 februari 2005) framgår att AA får beviljas normalpermission i form av dagpermissioner förenade med villkor om åtföljande av kriminalvårdstjänsteman (s.k. tillsynspermission), att äga rum varannan månad. Aktuellt permissionsbeslut Permissionen den 20 april 2006 var beslutad i enlighet med AA:s särskilda villkor. Det rörde sig alltså om en normalpermission i form av en dagpermission förenad med villkor om åtföljande av kriminalvårdstjänsteman. Det var alltså inte fråga om en s.k. lufthålspermission. Permissionen var även villkorad med bl.a. drog- och alkoholförbud. Enligt permissionsplanen ingick resa till Stockholm med bl.a. besök på restaurang Godthem. En av målsägandena informerades inte om den förestående permissionen.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Om permission m.m. Av

text: 32 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) följer bl.a. att en intagen kan beviljas tillstånd att lämna anstalten för viss kort tid (normalpermission), om det inte finns påtaglig fara för fortsatt brottslighet eller avsevärd fara för annat missbruk. Permission får också ges om det finns någon annan särskild anledning (särskild permission). Av samma bestämmelse följer att det för en permission får ställas de villkor som kan anses nödvändiga när det gäller vistelseort, anmälningsskyldighet eller annat. Vidare framgår att det, om noggrann tillsyn behövs, kan föreskrivas att den intagne skall vara ställd under bevakning. Av 9 kap. 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:20

text: ) (anstaltsföreskrifterna) följer att en permission skall vara bevakad, om det föreligger påtaglig risk för att en intagen kan komma att missköta permissionen eller begå brott under permissionen, men trots detta bör beviljas permission. Av de allmänna råden till 9 kap. 4 § anstaltsföreskrifterna framgår att bevakad särskild permission i fall av långa oavbrutna frihetsberövanden kan beviljas vid ett tillfälle två år efter häktningsdagen och därefter en gång per år (s.k. lufthålspermission). Enligt de till 9 kap. 7 § hörande allmänna råden i samma föreskrift kan som villkor för en permission – om förutsättningar för bevakning saknas – anges att den intagne i stället skall åtföljas av en kriminalvårdstjänsteman (s.k. tillsynspermission). Sådant villkor kan föreskrivas om den intagne bedöms vara i behov av stöd av medföljande personal för att kunna genomföra permissionen enligt uppgjord plan.

text: Om målsägandeinformation Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden enligt 35 § KvaL tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om den intagne t.ex. får permission.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Genomförandet av permissionen Vid en bevakad permission skall enligt Kriminalvårdens interna regelverk tjänstemännen bevaka den intagne kontinuerligt på ett sådant sätt att tjänstemännen kan förhindra att den intagne avviker eller begår brott. Villkoret om att AA skulle åtföljas av kriminalvårdstjänsteman under permissionen innebär däremot enligt samma regelverk att tjänstemännen skall förhålla sig på ett sådant sätt att de har möjlighet att upptäcka om den intagne avviker, begår brott eller bryter mot permissionsplan eller villkor. Under permissionen bröt AA bl.a. mot villkoret om alkoholförbud, vilket uppmärksammades av de medföljande tjänstemännen. Enligt anstalten Kumlas instruktion skulle tjänstemännen i det uppkomna läget snarast ha meddelat anstalten om vad som hänt. Så skedde dock inte. Personalens agerande kan även ifrågasättas i andra avseenden. Kriminalvårdens personalansvarsnämnd har den 7 juni 2006 beslutat att anmäla de medföljande tjänstemännen till åtal.

text: Målsägandeinformation I ärendet är klarlagt att den berörda målsäganden inte informerades om permissionen. Den tjänsteman som ansvarade för arbetsuppgiften har uppfattningen att hon måste ha gjort ett aktivt val när hon underlät att underrätta målsäganden i fråga. Uppgifterna om samtliga målsägande finns på samma dokument. Tjänstemannen har en minnesbild av att hon kan ha talat med den aktuella målsäganden vid ett tillfälle och då uppfattat att han endast ville bli informerad i de fall AA medgavs utevistelse på egen hand. Mot bakgrund av dessa uppgifter kan Kriminalvården inte med säkerhet säga att myndigheten brustit när det gäller

text: underrättelseskyldigheten. Kriminalvården har dock i vart fall brustit i att dokumentera i vilka avseenden målsäganden hade sagt sig inte vilja bli informerad. Vidtagna åtgärder och förändring av rutiner Vid anstalten Kumla medverkar numera en tjänsteman från enheten för inre säkerhet vid s.k. tillsynspermissioner, vilket tidigare skett endast vid bevakade permissioner. Krav ställs numera också på att de resplaner som fastställs skall vara betydligt mer konkreta och detaljerade än vad som var fallet vid den aktuella permissionen. Vidare har införts att kriminalvårdschefen eller hans ställföreträdare alltid skall informeras inför beslut om permission för vissa intagna. Jag har vidare granskat delar av AA:s behandlingsjournal samt de beslut som Kriminalvården (tidigare Kriminalvårdsstyrelsen) fattat om AA:s särskilda villkor.

text: Bedömning

text: Av de allmänna råden i 9 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:20

text: ) följer att en intagen under en normalpermission t.ex. skall kunna besöka sitt hem och sina anhöriga samt utföra andra aktiviteter som går att planera in under permissionen. För att upprätthålla en individanpassad kontrollnivå i samband med permissioner skall dessa förenas med adekvata villkor om t.ex. vistelseort och förbud att nyttja alkohol och andra berusningsmedel.

text: AA hade vid det aktuella tillfället beviljats en normalpermission förenad med villkor om åtföljande av kriminalvårdstjänstemän. Permissionen var även villkorad med bl.a. drog- och alkoholförbud. Enligt permissionsplanen ingick resa till Stockholm med bl.a. besök på restaurang Godthem.

text: AA är dömd för synnerligen allvarlig brottslighet till ett ännu inte tidsbestämt livstidsstraff. Han har dessutom återfallit i ny brottslighet under sin verkställighet. Mot den bakgrunden kan det enligt min mening ifrågasättas om AA under sina permissioner bör tillåtas att vistas på platser som kan innebära säkerhetsrisker, t.ex. välbesökta restauranger och allmänna platser med större folkmängder. Vilka villkor som skall ställas i samband med en permission är emellertid en fråga som det åligger Kriminalvården att pröva i varje enskilt fall. Jag avstår därför från att göra några ytterligare uttalanden i denna del.

text: De tjänstemän som åtföljde AA under permissionen hade bl.a. till uppgift att kontrollera att AA inte avvek, begick brott eller bröt mot sin permissionsplan och de med denna förenade villkoren. Om så skedde skulle de genast kontakta anstalten Kumla. Av utredningen i ärendet framgår att tjänstemännen gravt har åsidosatt sina tjänsteåligganden. Med hänsyn till att Kriminalvården har anmält de medföljande tjänstemännen till myndighetens personalansvarsnämnd som beslutat att anmäla dem till åtal finner jag dock inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder.

text: Vad gäller den uteblivna målsägandeinformationen har det inte gått att klarlägga om myndigheten har brustit i sin underrättelseskyldighet. Klart är emellertid att den ansvariga tjänstemannen har brustit i att dokumentera i vilka avseenden den

text: berörde målsäganden har sagt sig vilja bli informerad. För detta kan myndigheten inte undgå kritik.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att det inträffade inte enbart har inneburit säkerhetsrisker utan också varit ägnat att skada allmänhetens förtroende för kriminalvården. Jag ser således mycket allvarligt på det inträffade.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Anmälan Tillsyn

title: Uttalanden om Arbetsmiljöverkets hantering av tips från enskilda. Även vissa uttalanden om hanteringen av utlämnande av allmänna handlingar till den som har gett in ett tips

sammanfattning: Enskilda har möjlighet att lämna klagomål till Arbetsmiljöverket angående missförhållanden på arbetsplatser. Arbetsmiljöverket anser inte att något ärende inleds i och med att ett tips lämnas och återkopplar inte heller till den enskilde hur myndigheten går vidare med anledning av tipset. JO anser att den här hanteringen är godtagbar mot bakgrund av att det inte finns några bestämmelser om att Arbetsmiljöverket ska ta emot anmälningar eller klagomål från enskilda och att det inte heller på annat sätt finns en förväntan från lagstiftarens sida om att myndigheten ska ha en sådan hantering. JO anser inte heller att det är påkallat från rättssäkerhetssynpunkt att enskilda ska kunna inleda ärenden hos Arbetsmiljöverket genom klagomål eller anmälningar. JO gör också uttalanden i beslutet om utlämnande av allmänna handlingar till den som har gett in ett tips. Tips omfattas i vissa fall av absolut sekretess vilket innebär att sekretess gäller oberoende av om det kan antas att den enskilde kan lida skada eller men om uppgiften lämnas ut. Sekretess gäller däremot i regel inte i förhållande till den enskilde själv. JO anser därför att Arbetsmiljöverkets information om att myndigheten inte lämnar ut uppgifter om tips och att den vid förfrågan alltid svarar att det varken går att bekräfta eller förneka att det finns ett tips framstår som väl kategorisk. Enligt JO kan det finnas anledning att se över den informationen. JO uttalar ingen kritik mot Arbetsmiljöverket i beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetsmiljöverket och framförde att han hade anmält sin arbetsgivare till myndigheten. Han hade därefter begärt ut information om ärendet men fått beskedet att Arbetsmiljöverket inte kan lämna ut någon information ens till honom som anmälare. Han har inte heller fått veta om ärendet har lagts ned eller om myndigheten har gått vidare med det. AA ifrågasätter Arbetsmiljöverkets rätt att neka honom att ta del av handlingar som han själv har lämnat in och att undanhålla honom information om handläggningen.

text: Utredning

text: JO begärde att Arbetsmiljöverket skulle yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor om bl.a. myndighetens formella hantering av tips från arbetstagare och framställningar om att få ta del av tips som enskilda själva har lämnat in.

text: I sitt yttrande redogjorde Arbetsmiljöverket för sin hantering och uppgav bl.a. att myndigheten tar emot tips från arbetstagare, både avseende den egna arbetsplatsen och andra arbetsplatser. Om ett tips rör den egna arbetsplatsen omfattas det av absolut sekretess. Arbetsmiljöverket har inte möjlighet att återkoppla till den enskilde om hur myndigheten går vidare med anledning av ett tips, bl.a. mot bakgrund av bestämmelserna om sekretess.

text: Arbetsmiljöverket bedömer att inkomna tips inte utgör ärenden i förvaltningsrättslig mening. Eftersom myndigheten inte har något lagstadgat uppdrag att driva den typen av ärenden görs bedömningen att det inte skapas ett ärende varje gång det kommer in ett tips från en enskild. Arbetsmiljöverket anser att hanteringen av tips följer allmänna förvaltningsrättsliga principer.

text: Eftersom tips om den egna arbetsplatsen omfattas av absolut sekretess kan Arbetsmiljöverket inte generellt svara på frågor som rör ett tips eller hur det hanteras. Myndigheten har interna rutiner som anger att sekretess inte gäller gentemot den som har lämnat ett tips. En förutsättning för att lämna ut en handling avseende ett tips är då att myndigheten vet att det är samma person som tipsat som också begär ut handlingen. Arbetsmiljöverket kan inte direkt via telefon ge besked om huruvida en sådan handling finns, även om den som frågar påstår sig vara den som har lämnat tipset. Det krävs att det har lämnats uppgifter som gör att det går att härleda tipset till den person som begär ut handlingen.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Hantering av tips från enskilda Arbetsmiljöverket är en tillsynsmyndighet som har till uppgift att svara för tillsynen över att arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen följs. Av utredningen framgår att enskilda har möjlighet att lämna klagomål till Arbetsmiljöverket angående missförhållanden på arbetsplatser. Detta benämns enligt myndigheten som att lämna tips om risker i arbetsmiljön. Tipset kan antingen avse den egna arbetsplatsen eller någon annan arbetsplats. Arbetsmiljöverket anser inte att något ärende inleds i och med att ett tips lämnas och återkopplar inte heller till den enskilde hur myndigheten går vidare med anledning av tipset. Frågan är om detta är en godtagbar hantering.

text: Det finns ingen definition i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, av vad ett ärende är. De flesta av lagens bestämmelser gäller dock enbart för handläggning av ärenden (se

text: 1 §

text: FL). I förarbetena till lagen anges att det som kännetecknar ett ärende är att det regelmässigt avslutas genom ett beslut av något slag (se prop.

text: 2016/17:180 s. 286).

text: Förvaltningslagens

text: primära syfte är att värna den enskildes rättssäkerhet. När det är oklart om

text: förvaltningslagen

text: är tillämplig får myndigheten ytterst ställa sig frågan om det krävs från rättssäkerhetssynpunkt att reglerna i lagen tillämpas. Avseende tillsynsmyndigheter har JO tidigare uttalat att om det av reglering eller på annat sätt framgår att en sådan myndighet ska hantera klagomål från enskilda, talar övervägande skäl för att ett klagomål bör medföra att ett ärende anses ha inletts hos myndigheten och att ärendet bör avslutas genom ett beslut (se JO 2020/21 s. 593, dnr

text: Jag kan konstatera att det inte finns några bestämmelser om att Arbetsmiljöverket ska ta emot anmälningar eller klagomål från enskilda. I stället anges i myndighetens instruktion att tillsynen främst ska planeras med utgångpunkt i analyser av arbetsmiljörisk och risk för att aktörer medvetet bryter mot regelverket (se 2 § förordningen [2007:913] med instruktion för Arbetsmiljöverket). Jag uppfattar inte heller att det på annat sätt finns någon förväntan från lagstiftarens sida om att myndigheten ska ha en sådan hantering. I

text: arbetsmiljölagen (1977:1160)

text: finns vidare regler om skyddsombud som företräder arbetstagarna i arbetsmiljöfrågor. Ett skyddsombud har bl.a. möjlighet att under vissa förutsättningar göra en framställan till Arbetsmiljöverket som då ska pröva om ett föreläggande eller förbud ska meddelas (se

text: 6 kap. 6 a § arbetsmiljölagen

text: ). Jag anser därför att det inte heller är påkallat från rättssäkerhetssynpunkt att arbetstagare och andra enskilda ska kunna inleda ärenden hos Arbetsmiljöverket genom klagomål eller anmälningar. Mot denna bakgrund finner jag inte skäl att kritisera Arbetsmiljöverket för det sätt på vilket myndigheten hanterar tips från enskilda.

text: Arbetsmiljöverket behöver lämna tydlig information om sin hantering till allmänheten. Myndigheten har en e-tjänst på sin webbplats där tips om risker i arbetsmiljön kan lämnas. I anslutning till tjänsten finns information bl.a. om att Arbetsmiljöverket inte har möjlighet att återkoppla till den som har lämnat ett tips om hur myndigheten går vidare med anledning av tipset. Tips kan dock även lämnas via t.ex. telefon och e-post. Jag utgår från att Arbetsmiljöverket lämnar motsvarande information till enskilda som använder andra kontaktvägar än e-tjänsten.

text: Utlämnande av allmänna handlingar Av

text: 28 kap. 14 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, följer att sekretess gäller hos Arbetsmiljöverket i ärenden enligt lagstiftningen om bl.a. arbetsmiljö för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider men om uppgiften röjs. För sådana uppgifter är sekretessen alltså svag. Enligt andra meningen i samma bestämmelse gäller sekretess även för arbetstagares anmälan i ärende om arbetarskydd. Eftersom den delen av bestämmelsen saknar ett skaderekvisit är sekretessen absolut. Det innebär att sekretess gäller oberoende av om det kan antas att den enskilde kan lida skada eller men om uppgiften lämnas ut.

text: Arbetsmiljöverket bedömer att tips om risker i arbetsmiljön på den egna arbetsplatsen omfattas av den absoluta sekretessen, medan tips om risker på andra arbetsplatser omfattas av svag sekretess. Det innebär bl.a. att myndigheten, vid förfrågningar om tips som har lämnats om en persons egen arbetsplats, regelmässigt uppger att den varken kan bekräfta eller förneka att ett tips har kommit in.

text: Sekretess till skydd för en enskild gäller däremot i regel inte i förhållande till den enskilde själv. En enskild kan också som huvudregel helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne (se 12 kap. 1 och 2 §§ OSL). Arbetsmiljöverket uppger att myndigheten har rutiner för att lämna ut ett tips till den person som har gett in det. För att den som uppger sig vara den som har gett in ett tips ska kunna få del av handlingen, krävs att Arbetsmiljöverket vet att det är fråga om samma person. Det behöver då finnas uppgifter som gör att tipset kan härledas till den person som har begärt att få ta del av handlingen. Jag har inget att invända mot en sådan hantering, utan har tvärtom förståelse för att Arbetsmiljöverket iakttar försiktighet i en sådan situation (se även JO:s beslut den 30 januari 2019, dnr

text: , och Justitiekanslerns beslut den 30 maj 2024, dnr 2022/4319).

text: Jag noterar dock att Arbetsmiljöverket anger på sin webbplats att myndigheten inte lämnar ut uppgifter om tips och att den vid förfrågan alltid svarar att det varken går att bekräfta eller förneka att det finns ett tips. Den informationen framstår som väl kategorisk med hänsyn till bestämmelserna om sekretess i förhållande till den enskilde själv. Jag finner inte anledning att uttala någon kritik mot Arbetsmiljöverket, men vill framhålla att det kan finnas anledning för myndigheten att se över den information som lämnas i den här delen.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sara Uhrbom har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


nyckelord: Dokumentation Frihetsberövande Förhör Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Fråga om den särskilda förutsättningen för en polisman att gripa en person, dvs. brådskande fall, var uppfylld samt dokumentationen av ingripandet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Hallands län med anledning av att han den 15 juni 2000 greps som misstänkt för grovt hemfridsbrott. Han uppgav bl.a. följande. Sedan det dömts till äktenskapsskillnad mellan honom och hans hustru, kom de överens om att vårdnaden om parets tre barn skulle vara gemensam, att barnen skulle bo hos sin mor och att AA skulle ha rätt till umgänge med dem. AA hade hela tiden haft ett fungerande umgänge med sin son men inte kunnat bygga upp något umgänge med de två döttrarna. Någon dag innan han skulle hämta sonen för umgänge den 15 juni 2000 krävde han i enlighet med sin umgängesrätt att också döttrarna skulle följa med. Sedan han hämtat alla tre barnen hos sin före detta hustru anmälde denna honom för grovt hemfridsbrott, och han blev föremål för ett polisingripande som genomfördes med två polisbilar och fem uniformerade polismän. Han greps och sattes i arrest.

text: Utredning

text: Av polismyndighetens handlingar i ärendet K13832-00 framgick följande. BB gjorde den 15 juni 2000 per telefon en polisanmälan att hennes före detta make AA olovligen hade trängt in i hennes bostad och mot hennes vilja tagit med sig deras tre gemensamma barn. AA greps enligt ett arrestantblad av polismännen CC och DD i sin bostad samma dag kl. 19.05 som misstänkt för grovt hemfridsbrott och grov egenmäktighet med barn. Enligt en anteckning på arrestantbladet fattades gripandebeslutet av poliskommissarien EE. Under transporten till polisstationen hölls förhör med AA enligt

text: 24 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) varvid han delgavs misstanke om de nyss nämnda brotten. AA förnekade brott. Sedan han förts in till polisstationen beslutade polisinspektören FF kl. 20.00 att han skulle sättas i arrest. AA frigavs kl. 21.20 av kammaråklagaren GG. Den 11 december 2000 beslutade kammaråklagaren HH att lägga ned förundersökningen med motiveringen ”fortsatt förundersökning förväntas inte leda till att brott kan styrkas”.

text: Av muntliga upplysningar inhämtade från polisassistenten DD framgick följande. När hon och CC kom till moderns bostad var modern mycket uppriven. Modern

text: berättade att fadern inte var välkommen in i huset men att han trots det hade jagat runt i huset för att få fatt i barnen. Barnen ville inte följa med honom. Vakthavande befälet EE beslutade att de skulle söka upp fadern i bostaden. De åkte till faderns hus. Ytterligare en patrull med tre personer kom till platsen men blev kvar i bilen. Modern tillsammans med en väninna följde efter i egen bil. När de kom fram stod fadern och grillade i trädgården och barnen sprang omkring. Polismännen pratade med fadern som var lugn och sansad. Enligt ledningscentralen skulle fadern tas med till stationen och barnen återföras till modern. Fadern greps som misstänkt för grovt hemfridsbrott och grov egenmäktighet med barn. Sedan fadern hade hörts körde DD honom hem. Hon har inget minne av att han sattes i någon cell.

text: Av muntliga upplysningar inhämtade från polisinspektören CC framgick följande. Han och DD åkte till faderns bostad. De bad också att en patrull från Varberg skulle komma till platsen eftersom modern i sin anmälan hade uppgett att fadern använt våld. Det hela gick helt odramatiskt till, och den andra patrullen höll sig i bakgrunden. De drog ärendet för EE och fick gehör för att ett gripande var rimligt. DD var den som talade med EE, och hon var också den som, såvitt han minns, upprättade arrestantbladet. Han höll ”24:8-förhöret” i bilen och skrev sedan ut det när de kom in på stationen.

text: Kompletterande muntliga upplysningar inhämtades från DD som därvid uppgav följande. Hon minns inte om det var hon eller CC som upprättade arrestantbladet. Det var CC och hon som var på platsen och som fattade beslutet att fadern skulle gripas. Innan de beslutade om detta rådgjorde de med EE som är en mycket erfaren och duktig polis.

text: Ärendet remitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade anförts i anmälan. Polismyndigheten (länspolismästaren JJ) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats upplysningar från EE.

text: Av EE:s upplysningar framgick bl.a. följande. Han arbetade vid det aktuella tillfället som vakthavande befäl vid ledningscentralen. Den 15 juni 2000 kom det in ett samtal från BB, varvid hon uppgav att hennes före detta make AA olovligen hade trängt sig in i hennes bostad och tagit med sig deras tre gemensamma barn. Med anledning av telefonsamtalet beslutade han att en polispatrull skulle sändas till BB:s bostad för att bilda sig en uppfattning om händelsen och för eventuell anmälningsupptagning. När polispatrullen hade gjort detta kontaktade den honom. Det framgick därvid bl.a. att parterna, som tidigare varit gifta med varandra, hade enats om en provisorisk lösning i vårdnadsfrågan som innebar att fadern skulle ha rätt till umgänge med barnen vissa helger. Vid det här aktuella tillfället var det meningen att AA skulle komma till moderns bostad och hämta parets son. Flickorna hade däremot tidigare inte velat följa med. När AA kom till BB:s bostad trängde han sig förbi henne in i huset och började leta efter flickorna. Han tog därefter med sig flickorna med våld. EE gjorde bedömningen att AA kunde misstänkas för grovt hemfridsbrott och egenmäktighet med barn. Han ansåg vidare att ärendet var brådskande och att det var fel att låta ärendet ”ligga” till dagen efter. Polisen borde omedelbart ta reda på mer omständigheter i ärendet och försöka träffa AA dels för att höra honom om omständigheterna, dels för att kontrollera

text: barnens hälsa. Han beslutade därför att polispatrullen skulle åka till AA:s bostad. Anledningen till att det skickades ytterligare en patrull till bostaden var att det framkom att AA var innehavare till fyra jaktvapen. Detta sker rutinmässigt när ingripande skall ske mot en person som är misstänkt för brott och denne är vapeninnehavare. Polispatrullen gjorde bedömningen att gripandeskäl fanns. Han delade polismännens bedömning, och enligt hans uppfattning förelåg både kollusions- och recidivfara. AA greps och fördes till polisstationen. Åtgärderna mot AA hade sin grund i straffrättsliga bedömningar, och det fanns inte något syfte från polisens sida att blanda sig i familjerättsliga angelägenheter. På arrestantbladet står han som ”beslutsfattare”, men beslutet att gripa AA fattades inte av honom utan av polismännen som gjorde ingripandet.

text: JJ

text: Händelseförlopp/sammanfattning

text: BB, Vessigebro, anmälde den 15 juni 2000 kl 17.14 per telefon sin före detta make AA, Ätran, för hemfridsbrott och egenmäktighet med barn. Polispatrullen DD och CC beordrades kl. 17.15 samma dag till BB:s bostad. Efter att polispatrullen samtalat med henne, fortsatte den till AA:s bostad, där han befann sig tillsammans med deras tre gemensamma barn. Kl. 18.10 beordrades ytterligare en patrull med två polismän till AA:s bostad. På platsen har alltså varit två polismålade bilar med fyra polismän. AA greps kl. 19.05 efter samråd med vakthavande befäl, poliskommissarie EE. Under transporten till polisstationen hölls mellan 19.20 och 19.30 förhör med AA jml

text: RB 24:8

text: . Förhöret hölls av polisinspektören CC. AA delgavs misstanke om grovt hemfridsbrott och grov egenmäktighet med barn, vilka brott han förnekade. Av upprättat arrestantblad 103-00 framgår att AA infördes till polisstationen i Falkenberg kl. 19.45 och insattes i arrest kl. 20.00 efter beslut av polisinspektören FF. Gripandet anmäldes kl. 21.10 till jourhavande åklagare, statsåklagaren GG, Åklagarkammaren, Uddevalla. GG beslöt att inte anhålla AA, varvid denne frigavs kl. 21.20. Ärendet överlämnades 2000-06-19 till Åklagarkammaren i Halmstad efter beslut av kriminalinspektören KK. Kammaråklagaren HH beslutade 2000-12-11 att lägga ner förundersökningen med motiveringen ”Fortsatt förundersökning förväntas inte leda till att brott kan styrkas”. – – –

text: Polismyndighetens bedömning

text: Vad . . . gäller den aktuella händelsen, som bl.a. resulterade i ett gripande, finns följande att anföra. EE har mycket noggrant redogjort för händelseförloppet och de överväganden som gjorts. I efterhand kan konstateras att något omedelbart ingripande från polisens sida inte varit påkallat. Det synes som om ärendet borde underställts en åklagare för prövning av de fortsatta utredningsåtgärderna sedan AA anträffats i sin bostad tillsammans med barnen. Både EE och de ingripande polismännen har dock uppfattat situationen annorlunda, som ofta är fallet i ett inledande skede av en förundersökning när knapphändiga uppgifter föreligger. Så som EE beskrivit händelseförloppet, är denna uppfattning förståelig. Enligt polismyndighetens mening finns det därför ingen anledning att rikta kritik mot de berörda polismännen.

text: I ett beslut den 30 januari 2003 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Regler om häktning, anhållande och gripande finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: En grundläggande förutsättning för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver. För att häktning skall få ske krävs vidare att det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får emellertid inte häktning ske (1 § fjärde stycket).

text: Om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Finns inte fulla skäl till häktning men är den misstänkte skäligen misstänkt för brottet, får han anhållas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning (3 §). Beslut om anhållande meddelas av åklagaren (6 §).

text: Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Ett gripande med stöd av denna bestämmelse är en provisorisk åtgärd i förhållande till anhållande och häktning och får tillgripas endast om ett anhållningsbeslut inte kan avvaktas.

text: Enligt 8 § skall den gripne så snart som möjligt efter gripandet förhöras av en polisman eller en åklagare, och frihetsberövandet skall skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan har underrättats om åtgärden. Efter förhöret skall åklagaren omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller friges. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet.

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar. Den som är gripen behöver emellertid inte tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet (22 § första stycket).

text: Straffskalan för hemfridsbrott är böter och för grovt hemfridsbrott fängelse i högst två år (

text: 4 kap. 6 § brottsbalken

text: ). För egenmäktighet med barn är stadgat böter eller fängelse ett år och för grovt brott fängelse sex månader till fyra år (

text: 7 kap. 4 § brottsbalken

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA greps i sin bostad på grund av misstanke om brott. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen förutsätter ett beslut att gripa någon med stöd av

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB att anhållningsskäl föreligger. För ett anhållningsbeslut krävs i sin tur i princip att det föreligger skäl

text: för häktning. Enligt polisens bedömning var AA vid tillfället misstänkt för grovt hemfridsbrott och grov egenmäktighet med barn. I straffskalan för dessa brott ingår fängelse ett år. Av EE:s upplysningar framgår vidare att polisen ansåg att det förelåg risk för att AA skulle försvåra utredningen och att han skulle fortsätta sin brottsliga verksamhet. Omständigheter av nu nämnt slag kan läggas till grund för ett anhållningsbeslut. För att en polisman i ett sådant fall skall få gripa någon fordras emellertid dessutom att det är fråga om ett brådskande fall. Om åklagarens beslut i anhållningsfrågan utan fara kan avvaktas får ett gripande inte ske.

text: Frågan om det i ett visst fall föreligger skäl för häktning och därmed också för ett gripande är av den arten att den ger visst utrymme för olika, var för sig godtagbara bedömningar. Det kan emellertid i det här aktuella fallet – oavsett hur man i övrigt ser på de bedömningar som gjordes från polisens sida – konstateras att den särskilda förutsättningen för ett gripande, att det är fråga om ett brådskande fall, inte var uppfylld. CC och DD har båda uppgett att AA var lugn och sansad när de kom hem till honom och att han stod och grillade i sin trädgård medan barnen sprang omkring. Det har vidare upplysts att polismännen tog sig tid att kontakta och samtala med EE. Det borde således ha varit fullt möjligt för dem att ta kontakt med en åklagare för att få dennes ställningstagande i anhållningsfrågan. Det fanns också goda sakliga skäl för ett sådant förfarande. Eftersom förhör redan hade hållits med BB och med ett vittne till händelsen kunde det exempelvis på goda grunder ifrågasättas om det verkligen förelåg någon kollusionsfara. Polismännen hade vidare fått veta att AA hade vårdnaden om barnen tillsammans med sin före detta hustru och att han vid det aktuella tillfället hade rätt till umgänge med alla tre barnen, något som borde ha gett upphov till ytterligare rättsliga överväganden – avseende exempelvis gärningarnas svårhetsgrad – i fråga om det handlande som AA var misstänkt för. Det framstår av nu angivna skäl som uppenbart att ett beslut i frihetsberövandefrågan borde ha avvaktats ytterligare. Jag delar således polismyndighetens uppfattning att något omedelbart ingripande från polisens sida inte var påkallat. Ärendet skulle i stället ha underställts åklagare för vidare prövning.

text: Av utredningen framgår att ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB hölls med AA redan under transporten till polisstationen. Enligt min mening borde åklagare i den uppkomna situationen ha underrättats om gripandet senast i omedelbar anslutning till att AA fördes in till stationen, utan att denne dessförinnan sattes in i arrest. Som har nämnts i det föregående gäller dessutom att den som är gripen inte behöver tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet. Några sådana omständigheter synes inte ha förelegat. Jag ställer mig mot denna bakgrund kritisk också till FF:s beslut att sätta in AA i arrest.

text: I ärendet föreligger olika uppgifter om vem som fattade gripandebeslutet. Enligt arrestantbladet fattades beslutet av EE. Denna uppgift vinner stöd av vad DD inledningsvis upplyst om att ”enligt ledningscentralen skulle fadern tas med till stationen”. Hon har emellertid därefter sagt att det var hon och CC som fattade beslutet att AA skulle gripas och att de endast rådfrågade EE i saken. CC har inte uppgett annat i frågan än att han och DD ”fick gehör för att ett gripande var

text: rimligt” när de talade med EE. EE har uppgett att gripandebeslutet fattades av polismännen på platsen.

text: Ett gripande kan – i motsats till ett beslut om anhållande och häktning – inte avse en person som inte är närvarande (se JO 1991/92 s. 52). Detta innebär att det ankommer på den polisman som direkt på platsen ställs inför en situation där frågan om frihetsberövande aktualiseras att ta ställning till om det föreligger gripandeskäl. EE var således inte behörig att besluta om gripande av AA.

text: Även om vissa uppgifter talar för att det var EE som i realiteten fattade gripandebeslutet kan jag inte – mot de berörda polismännens uppgifter i denna del – hävda att så var fallet. Jag vill emellertid framhålla att det från rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt är av största vikt att uppgifter i polisens dokumentation av en tvångsåtgärd är sanna och fullständiga och således ger en korrekt bild av vad som har förekommit.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Anmälan mot Östra Göinge kommun angående ett beslut att hindra åtkomsten av en viss hemsida på bibliotekets datorer för allmänheten

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 januari 2007 framförde AA klagomål mot en tjänsteman vid Broby bibliotek, en enhet inom Nämnden för kultur, fritid och turism i Östra Göinge kommun. Han var kritisk till att biblioteket hade beslutat att blockera en hemsida på bibliotekets datorer för allmänheten.

text: Utredning

text: Nämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över bibliotekets handläggning. I remissvaret anfördes i huvudsak följande (bilaga utesluten).

text: Sammanfattning

text: Nämnden för kultur, fritid och turism konstaterar att det i AA:s JO-anmälan finns ett antal sakfel. Biblioteket har inte hindrat åtkomst till sajten qx.se – qx.se är en informativ sajt som bibliotekspersonalen flera gånger hänvisat besökare till med intresse för sajtens områden. Bibliotekschefen har inte tagit något beslut om hindrad åtkomst av någon sajt överhuvudtaget. Däremot tog kommundirektören beslut om att temporärt hindra åtkomst till qx.se:s medlemssida qruiser.com medan en utredning pågick om hur biblioteket kunde tillhandahålla denna i ett skick som var lämpad för en offentlig miljö. It-tekniker från qx.se och Östra Göinge kommun har tillsammans tagit fram en sådan lösning och sajten qruiser.com är nu åter tillgänglig för brukare av kommunens offentliga datorer.

text: Bakgrund

text: En eller två gånger per år brukar användare på Broby bibliotek gå in på pornografiska sajter; de tillfällen vi kan erinra oss har gällt män som antingen besökt sidor med bilder av kvinnor eller heterosexuella samlagsscener. Rutinen när detta upptäckts – ofta genom påpekande från andra besökare – är att tjänstgörande bibliotekarie påpekar för besökaren att vi inte tillåter besök på dessa sidor. Besökarna har då alltid – utan någon som helst diskussion eller klagan – accepterat bibliotekens regler och något vidare problem har aldrig uppstått. Redan i augusti månad 2006 fick bibliotekspersonalen klagomål från besökare som ansåg att en del av de bilder som AA plockade fram via kommunens datorer var

text: olämpliga att visa i en biblioteksmiljö. Efter ett antal klagomål från andra besökare pratade bibliotekschefen – i enlighet med de rutiner vi har – med AA som då meddelade att han inte kunde hjälpa vilka bilder andra lade ut på medlemssidan qruiser.com. Bibliotekschefen tog då genast (28/8 2006??/8 2006)niskt lösning där dears trevlig och trygg miljö.ser.se är nu åter tillgänglig för brukare av kommunens offentliga da) kontakt med qx.se:s ansvarige utgivare, BB, för att förhöra sig om hur sajten själv såg på materialet och hur vi tillsammans kunde komma fram till en lösning på det uppstådda problemet. BB uttryckte dels stor förvåning över att man tog fram dessa s.k. XXX-bilder (bilder med tydligt och avancerat sexuellt innehåll) på ett bibliotek och dels att problemet var väldigt lätt att åtgärda; som enskild användare av qruiser.com kan man själv via ett kryss tacka nej till att xxx-bilderna visas – den övriga informationen är då tillgänglig men utan xxx-bilder. BB lovade meddela AA detta – vilket han också hade gjort i ett e-postbrev (28/8 2006) som AA givit bibliotekschefen en kopia av. Även bibliotekspersonalen har upprepade gånger under mer än ett halvår påtalat för AA att han kan klicka bort xxx-bilderna, men personalen har då fått till svar att han inte vill göra det eftersom det tillhör hans mänskliga rättigheter att få se dessa bilder. Hela hösten har bibliotekspersonalen fått ta emot klagomål från skilda besökare (förskollärare, lärare, ungdomar av båda könen, samt ”vanliga” biblioteksbesökare) över de bilder AA plockar fram. Man har upplevt att biblioteksmiljön inte längre har varit en ”allmänhetens vardagsrum” där alla är välkomna. Man har upplevt otrivsel i en annars trevlig och trygg miljö. Situationen blev akut vecka 2 2007 – många klagomål från tredje part – och kommundirektören beslöt då att beordra it-avdelningen att hindra åtkomst till qruiser.com från kommunens offentliga datorer (10/1). Samtidigt fick bibliotekschefen i uppdrag att föra diskussioner med qx.se för att hitta en lösning. Bibliotekschefen tog återigen kontakt med qx.se (BB) som visade sig vara mycket intresserade av att hitta en teknisk lösning där sajten kan erbjuda qruiser.com i skick lämpad för offentliga rum. Qx.se:s it-tekniker och Östra Göinge kommuns it-tekniker arbetade tillsammans fram en modell där qx.se hindrar xxx-bilderna att nå Östra Göinge kommuns offentliga datorer. All övrig information (däribland bilder utom de som qx.se klassificerar som xxx-bilder) släpps igenom. Qruiser.com var återigen tillgänglig för brukare av Östra Göinge kommuns offentliga datorer den 30 januari 2007. Nämnden för kultur-, fritid- och turism har definitivt inget emot sajter som står för och för en diskussion kring homosexualitet – det ligger tvärtom i bibliotekens etiska uppdrag att se till att ha så varierad information som möjligt. Frågan har aldrig gällt typen av sajt utan bildmaterialet sajten tillåter medlemmarna att lägga ut. Det enda vi därför begärde av AA var att han – med hänsyn till andra besökare – skulle välja bort de bilder andra såg som anstötliga.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet.

text: I

text: bibliotekslagen (1996:1596)

text: finns vissa grundläggande bestämmelser om det allmänna biblioteksväsendet. I

text: 2 § tredje stycket

text: föreskrivs att varje kommun skall ha folkbibliotek och i

text: 7 §

text: anges att kommunerna skall svara bl.a. för den verksamheten. Av

text: 2 § andra stycket

text: framgår att folkbiblioteken skall verka för att databaserad information görs tillgänglig för alla medborgare. I förarbetena till lagen framhölls intresset av att folkbiblioteken får tillgång till Internet (se

text: prop. 1996/97:3 s. 50

text: f.).

text: Det finns inte några detaljregler i författning om hur biblioteksverksamheten i den enskilda kommunen skall organiseras och bedrivas. Verksamheten faller således i stor utsträckning inom ramen för den kommunala självstyrelsen. Inom det området skall JO vara återhållsam med att göra uttalanden. JO skall emellertid särskilt se till att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar

text: regeringsformens

text: bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande frioch rättigheter inte träds för när i den offentliga förvaltningen. Mot bakgrund av den bestämmelsen kan JO granska bibliotekens regler för t.ex. utlåning av litteratur och datoranvändning.

text: Biblioteken har rätt att tillämpa sådana principer som medför att vissa böcker inte köps in eller lånas ut eller att vissa böcker inte tillhandahålls t.ex. barn och ungdomar. Däremot är det inte godtagbart att biblioteken gör skillnad mellan låntagarna på så sätt att böcker med visst innehåll bara lånas ut till personer med vissa politiska eller religiösa åsikter. I huvudsak är samma principer också tillämpliga när det gäller biblioteksbesökares tillgång till Internet.

text: Av remissvaret framgår att det vid allmänhetens användning av bibliotekets datorer gäller ett generellt förbud att besöka pornografiska sajter.

text: JO Berggren har i ett tidigare ärende granskat frågan om rätten för bibliotek att sätta upp regler om vilken slags information som får sökas på Internet med hjälp av bibliotekets dator (JO 2001/02 s.469). I det fallet hade JO Berggren inget att erinra mot bibliotekets regler om att deras dator inte fick användas för sökning av bl.a. pornografiskt material.

text: Jag gör ingen annan bedömning än JO Berggren sålunda har gjort och jag har heller inte något att erinra mot kommunens beslut att temporärt förhindra åtkomsten till den aktuella medlemssidan. AA:s anmälan ger mot denna bakgrund inte anledning till någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Behörighet Beslag Förundersökning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten Dalarna med anledning av handläggningen av beslag

text: Initiativet

text: Vid en inspektion vid Polismyndigheten Dalarna i mars 2004 konstaterades att i vissa ärenden i vilka beslag hade verkställts i samband med husrannsakningar hade behörig förundersökningsledare därefter inte tagit ställning till om beslagen skulle fastställas (ärendena K7967-03, K8092-03, K8137-03, K8156-03, K8395-03, och K11329-03), se punkt 8.6 i JO:s protokoll fört vid inspektionen i ärende dnr 1230- 2004.

text: Under inspektionen upplyste polismyndigheten att det sedan år 1997 finns en överenskommelse mellan polismyndigheten och åklagarkammaren i Falun beträffande rutinerna för fastställande av beslag. Enligt uppgift medförde dessa rutiner vissa rationaliseringsvinster. Vid inspektionen överlämnades en promemoria daterad den 6 oktober 1997 i vilken innehållet i överenskommelsen redovisades samt ett meddelande daterat den 31 oktober 1997 från kommissarien AA till polisområdena och länsenheterna om nya rutiner för fastställande av beslag. I meddelandet hänvisades till överenskommelsen och anfördes att de riktlinjer om fastställande av beslag som följde av överenskommelsen skulle tillämpas inom myndigheten.

text: Jag beslutade att ta upp det som kom fram vid inspektionen till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Protokoll över beslag och husrannsakan i de ovan nämnda K-ärendena granskades (nr 200003-03-207, 200003-03-212, 200003-03-221, 200003-03-222, 200003-03- 235, 200003-236 och 200003-03-240 i beslagsliggaren).

text: Muntliga upplysningar inhämtades från dåvarande chefen för utredningsenheten i Falun, BB. Han uppgav följande. Inför en husrannsakan har polismännen som skall utföra denna som regel fått instruktioner om vilka föremål som skall tas i beslag. Vid exempelvis en husrannsakan med anledning av en stöld har de vanligtvis med sig den förteckning över stulna föremål som framgår av anmälan. För det fall

text: polismännen vid husrannsakan hittar annan egendom som kan tas i beslag skall de vända sig till förundersökningsledaren för ett nytt beslut innan de tar om hand egendomen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar om och yttrande över anledningen till att de beslag som gjorts i de i inspektionsprotokollet angivna ärendena inte hade fastställts av undersökningsledaren eller åklagaren samt vilka rutiner som tillämpas vid beslag som görs i samband med husrannsakan.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från BB.

text: BB upplyste bl.a. följande.

text: Aktuella beslagsärenden har enligt mitt förmenande hanterats i enlighet med ingången överenskommelse mellan åklagare och polis. Överenskommelsen mellan åklagarkammaren i Falun och polismyndigheten Dalarna bygger på den gemensamma uppfattningen att en behörig fu-ledare inte skall fastställa sitt eget beslut. Beslutet i sig är ett fastställande. Att fastställa ett beslag innebär enligt vår uppfattning att fu-ledaren prövar om verkställda ej beordrade beslag är riktiga och skall bestå eller hävas. Att beslutande fuledare sedan kontinuerligt skall pröva om beslaget skall bestå är en annan sak. Denna ständigt pågående prövning skall enligt min uppfattning ej dokumenteras i beslagsprotokollets fält för fastställelse.

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Vid sin inspektion har Justitieombudsmannen uppmärksammat att beslag som verkställts i samband med husrannsakningar därefter inte fastställts av behörig förundersökningsledare. Detta är en rutin som tillämpas i myndigheten sedan flera år och har sin grund i en överenskommelse mellan Åklagarkammaren i Falun och polismyndigheten den 1 oktober 1997. Vid de diskussioner som föregick överenskommelsen uttrycktes från såväl åklagarmyndigheten som polismyndigheten uppfattningen att åtgärden att fastställa ett beslut om beslag endast skulle vara nödvändig i de fall annan än undersökningsledaren eller åklagaren enligt

text: 27 kap 4 § 3 st. rättegångsbalken

text: beslagtagit föremål. En behörig beslutfattares fastställande av sitt eget beslut ansågs däremot sakna mening. Trots detta hade åklagare slentrianmässigt i det förgångna fastställt egna beslut, men då centraliseringssträvanden i åklagarväsendet medförde att protokollförare i beslagsärendet och undersökningsledaren i ökad omfattning kom att befinna sig på skilda orter, uppkom sådana olägenheter i form av tidsutdräkt och ökat flöde av handlingar att det ansågs nödvändigt att modifiera det tidigare förfaringssättet. Det är alltjämt polismyndighetens uppfattning att rutinen är en väl avvägd åtgärd för att undanröja nämnda olägenheter, och att den inte strider mot det regelverk som föreligger på området.

text: Bedömning

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns bestämmelser om beslag.

text: Enligt 1 § första stycket får föremål, som skäligen kan antas äga betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat, tas i beslag. Den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får ta föremål som därvid påträffas i beslag (4 § första stycket). Föremål, som i annat fall

text: påträffas, får tas i beslag efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren. Även utan sådant beslut får, med visst undantag, åtgärden vidtas av polisman vid fara i dröjsmål (4 § andra stycket). Verkställs beslag av någon annan än undersökningsledaren eller åklagaren och har denne inte beslutat beslaget, skall anmälan skyndsamt göras hos honom, som omedelbart skall pröva om beslaget skall bestå (4 § tredje stycket). En sådan prövning, dvs. fastställande av beslag, behöver alltså inte ske om det är förundersökningsledaren som beslutat om beslaget.

text: För att beslag skall få ske, skall föremålet vara tillgängligt för sådan åtgärd, dvs. beslutet om beslag skall omedelbart kunna gå i verkställighet. För eftersökande av ett föremål som senare tas i beslag finns regler om husrannsakan i

text: 28 kap.

text: RB (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 27:3, se även

text: SOU 1995:47 s. 356

text: f.). Det är således inte möjligt för en förundersökningsledare att i förväg besluta om beslag av ett visst föremål. Denne kan däremot självfallet lämna direktiv om att olika föremål skall eftersökas vid en husrannsakan men det är då de polismän som på plats verkställer husrannsakan som avgör om de föremål som påträffas skall tas i beslag. Eftersom beslag i en sådan situation anses gjorda av de verkställande polismännen ankommer det, i enlighet med

text: 27 kap. 4 § tredje stycket

text: RB, på förundersökningsledaren att fastställa beslaget. Om förundersökningsledaren däremot finns på plats under verkställigheten av en husrannsakan kan denne naturligtvis själv fatta beslut om beslag och då behöver, som sagts, inte något fastställande av beslaget ske.

text: I de ärenden som uppmärksammades vid inspektionen hade olika föremål tagits i beslag i samband med husrannsakningar. I beslagsprotokollen hade inte antecknats att förundersökningsledaren efteråt fastställt beslagen. Såvitt framgår av utredningen var denne inte heller närvarande vid husrannsakningarna. Följaktligen borde därför frågan om fastställande av beslagen omgående ha underställts förundersökningsledaren för beslut i saken. BB har dock anfört att de aktuella ärendena har hanterats i enlighet med ingången överenskommelse mellan polis och åklagare. Enligt min bedömning är emellertid de rutiner som tillämpas i dessa fall inte förenliga med gällande rätt på området, och det finns anledning att se över dessa. Eftersom rutinerna synes ha kommit till efter en överenskommelse mellan polismyndigheten och åklagarkammaren i Falun överlämnas en kopia av detta beslut till åklagarkammaren för kännedom.

text: Med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört avslutas ärendet.


nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Besök
Häkte

text: Anmälningar mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, om neddragningar i personalstyrkan, vilket bl.a. lett till minskad tid i gemensamhet med andra intagna och försämrade möjligheter för intagna att genomföra bevakade besök och telefonsamtal med anhöriga m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 6 april 2009, klagade advokaten AA, som ombud för BB, på behandlingen av intagna i häktet Kronobergs kvinnoavdelning. Han anförde bl.a. följande. De kvinnliga intagna har under mars månad 2009 hållits inlåsta i bostadsrummen i större utsträckning än tidigare, medan männen på motsvarande avdelning (intagna som inte är ålagda restriktioner) inte hållits inlåsta. Personalen har, enligt BB, uppgett att orsaken till att de intagna hålls inlåsta dagtid är personalbrist. Enligt BB är det fråga om kollektiv bestraffning av de intagna på grund av att en intagen smugglat med sig en sax till en tingsrättsförhandling. BB har vidare påstått att de kvinnliga intagna under påskhelgen kommer att tvingas att baka bullar till en gudstjänst.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 april 2009, klagade CC på att kraftiga nedskärningar i personalstyrkan genomförts i häktet Kronoberg. Han anförde bl.a. att häktet numera under helgtid har en enda korridorvakt per avdelning som ska hinna sköta alla sysslor, vilket gör att de intagna blir lidande beträffande exempelvis toalettbesök, besök från anhöriga och telefonsamtal. Enligt CC finns det i praktiken inte längre någon möjlighet att ringa till sina barn på helgerna. Vid ett tillfälle fick han vänta 45 minuter på att få gå på toaletten. Enligt CC äventyrar häktet de intagnas säkerhet. CC anförde vidare att häktet inrättat en speciell gemensamhetsvårdartjänst för att genom olika aktiviteter bryta isoleringen för intagna med restriktioner. Den som innehar tjänsten har dock, enligt CC, tvingas ”täcka upp” där det saknas personal och har därför inte kunnat arbeta på avsett sätt.

text: I en kompletterande anmälan klagade CC bl.a. på att han inte fått svar på sina anhållanden och på att han inte fått kopior av handlingar som han begärt. CC uttryckte vidare missnöje med häktets nya besöksregler för intagna med restriktioner. Han anförde att dessa intagna numera inte tillåts genomföra besök eller telefonsamtal bevakade av kriminalvårdspersonal, trots att åklagaren medgivit detta. Häktet har hänvisat till att det är polisens uppgift att utföra sådan bevakning.

text: CC anförde vidare att intagna tidigare tilläts att ta emot bevakade besök sju dagar i veckan men att sådana besök numera endast får genomföras på måndagar. Detta leder, enligt CC, till svårigheter för intagna att träffa sina anhöriga och lång väntan på att få genomföra medgivna besök. Till sin anmälan bifogade CC flera anhållanden och ett skriftligt svar som han fått från häktet angående rutinerna för bevakade besök.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom generaldirektören DD, följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har remitterat ärendet till Kriminalvården region Stockholm som i sin tur inhämtat information från häktet Kronoberg. Av utredningen framgår bl.a. följande.

text: Bemanning och kontakter med anhöriga Under hösten 2007 gav Kriminalvårdens generaldirektör i uppdrag åt häktet Kronoberg att genomföra en verksamhetsanalys utifrån ändrad normaldagordning och med en utbruten transportorganisation. Häktet Kronoberg har i många år dragits med stora underskott i budgeten och syftet med verksamhetsanalysen var att uppnå en effektiv organisation och resursanvändning. Samtidigt gavs också i uppdrag att utreda förutsättningarna för införandet av en regional transportorganisation i syfte att effektivisera transporterna för häktena i regionen. Den nya organisationen trädde i kraft den 30 mars 2009. Förändringar som analysen bland annat ledde till är en förändrad dagordning innebärande senare upplåsning och tidigare inlåsning. I och med en förändrad dagordning har bemanningen minskat morgon och kväll vilket medför en ökad personaltäthet på vardagar. Under verksamhetsanalysen konstaterades att häktet Kronoberg hade ett stort antal anställda som riskerade att bli övertaliga vid organisationsförändringen. Man valde därför under en period att inte nyrekrytera, vilket dock fick till följd att häktet vid starten av den nya organisationen saknade ett 15-tal kriminalvårdare. I kombination med stort utbildningsbehov och sjukskrivningar har detta periodvis lett till att häktet varit tvungna till omrangering av personal. På grund av tillfälliga vakanser har man även tvingats nyttja avdelningspersonal för att kunna inställa intagna i domstol, vilket är beklagligt. Häktet har försökt att undvika detta genom att bland annat anlita extern bevakningspersonal i den mån det är möjligt. Rekrytering för att fullt ut bemanna grundorganisationen och kunna täcka vakanser pågår i dagsläget (11 september 2009, JO:s anm.). Arbetslaget på avdelningarna 8:1-3 består av 16 kriminalvårdare, en samordnare och en kriminalvårdsinspektör och har sammanlagt 63 platser. CC är för närvarande placerad på avdelning 8:1 där företrädesvis män med restriktioner placeras. Omsättningen av intagna på avdelningarna är mycket hög vilket medför ett ökat krav på avdelningspersonalens arbetsinsatser avseende framför allt administrativa arbetsuppgifter, men också vad gäller det strukturerade säkerhetsarbetet. Ambitionen är att erbjuda alla klienter lättnader i isoleringen i form av samsittning eller gemensamhet tillsammans med andra intagna, meningsfulla aktiviteter och förbereda klienterna inför en eventuell anstaltsvistelse. Avdelningen har efter omorganisationen tillförts resurser för tre gemensamhetsvårdartjänster som ska bryta intagnas isolering måndag till fredag genom olika aktiviteter. Vid tidpunkten för CC:s anmälan var det den första helgen i den nya organisationen. Det visade sig att personalgruppen inte var helt bekväm eller säker på det nya schemat samt de olika förändrade arbetsuppgifterna. Det fanns också en osäkerhet

text: avseende nya rutiner och instruktioner. Häktet Kronoberg har förståelse för att CC kan ha känt frustration över upplevda förändringar. Antalet vårdare placerade i avdelningens korridor är dock detsamma i den nya och gamla organisationen.

text: Besök i allmänhet

text: Av utredningen framgår att CC fått skriftlig information från en tjänsteman vid häktet Kronoberg om att häktet från och med den 30 mars 2009, då den nya organisationen trädde i kraft, generellt inte längre ombesörjer bevakade besök för intagna med restriktioner då åklagare godkänt dessa. Enligt häktet Kronoberg har en olyckligt utformad blankett för ansökan om besöks- och telefontillstånd orsakat ett missförstånd avseende detta. Blanketten har numera ändrats. Efter omorganisationen är huvudinriktningen, i enlighet med vad som föreslagits i verksamhetsanalysen, att bevakade besök med bevakningspersonal från häktet endast genomförs på måndagar. Häktesledningen har vid återkommande samtal med Polisen, Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten förklarat hur häktet fortsättningsvis avser att bedriva verksamheten avseende bevakade besök. Om en aktör anser att bevakat besök kan genomföras med enbart kriminalvårdspersonal närvarande är denne därför primärt hänvisad till att genomföra besöket en måndag. Bedöms bevakat besök endast kunna genomföras med polis/åklagares egen bevakande personal kan besöket genomföras även andra veckodagar. Beträffande vad CC uppgett om möjligheterna till telefonkontakt med anhöriga kan konstateras att häktet Kronoberg i största möjliga mån tar hänsyn till barnperspektivet. Även under helger finns resurser på avdelningen i form av en avlösartjänst som bl.a. ska vara behjälplig med avlyssnade samtal. CC har enligt uppgift från häktet fått tillfälle att ringa sina anhöriga samtliga helger sedan den nya organisationen trädde i kraft. Naturligtvis så kan det på grund av arbetssituationen ibland vara nödvändigt att anvisa särskilda klockslag för telefonsamtalen. Därutöver förtjänar att påpekas att även telefonsamtal mellan personer godkända av åklagare och intagna som är belagda med restriktioner ska föregås av en individuell bedömning i varje enskilt fall.

text: Handläggning av intagnas anhållningar Enligt uppgift från kriminalvårdsinspektör EE besökte denne CC i mitten av april 2009 med anledning av att han den dagen fått tre anhållningar från CC. Två av dessa var skrivna under helgen den 6-7 april 2009 och innehöll bland annat frågor och synpunkter kring avdelningens bemanning och möjligheterna att ringa avlyssnade telefonsamtal under helgerna. En anhållan var en påminnelse om att få svar på de två första. Målet är alltid att försöka behandla en inkommen anhållan så skyndsamt som möjligt. De i ärendet aktuella framställningarna var dock av den karaktären att personalen var osäker på om omorganisationsfrågor överhuvudtaget kunde besvaras av sekretesskäl, hur svaren i så fall skulle formuleras samt av vem de skulle besvaras. CC:s anhållningar innehöll frågor, påståenden och ifrågasättanden av allmän karaktär rörande organisationsförändringen. Även avdelningens samordnare besvarade under perioden flera av CC:s anhållningar. Samordnaren beskrev för EE att det ofta tog tid att utreda vad CC ville ha svar på och vad han redan fått information om. Flera faktorer gjorde alltså att det drog ut på tiden innan dessa slutligen kom kriminalvårdsinspektören tillhanda. Under EE:s ovan nämnda samtal med CC framförde denne klagomål på hur han behandlats då den nya organisationen trädde i kraft. EE gav en muntlig beskrivning av de problem de mött vid införandet av den nya organisationen samt en beskrivning av hur delar av denna omorganisation såg ut. Det var också ett försök att ge CC tydliga svar på sina frågor och att förklara för honom att en kortare inkörningsperiod vid större organisationsförändringar är normalt. CC kunde vid samtalet också intyga att det nu fungerade bättre än vid tidpunkten då han skrev anhållningarna. Då CC sa att han förstått men inte nöjde sig med en muntlig beskrivning av läget eller muntligt svar på anhållningarna, lovade EE att återkomma med ett skriftligt svar så fort som

text: möjligt. Att han lovat att återkomma samma dag bestrider dock EE bestämt. Det skriftliga svaret överlämnades tillsammans med de tre originalanhållningarna den 5 maj 2009. Anledningen till detta var framför allt en mycket hög arbetsbelastning, bl.a. utredningen beträffande CC:s initiala JO-anmälan, samt en mängd inledande problem i omorganisationen. Då CC redan fått muntliga svar på sina framställningar gjordes även bedömningen att upprättande av skriftliga svar inte behövde prioriteras före mer akuta ärenden. Samordnare FF har uppgett att CC, sedan början på april 2009, har lämnat ett stort antal anhållningar rörande den nya organisationen. Samtal har förts med CC vid flera tillfällen rörande dessa frågor och då CC inte nöjt sig med muntliga svar har de vidarebefordrats avseende de anhållningar samordnaren inte kunnat svara på själv. CC har dessutom lämnat in flera anhållningar med liknande frågor flera dagar i rad som han tidigare har fått muntliga svar på, vilket gjort det svårt att veta vad som efterfrågats i de nya anhållningarna. Vid samtal med CC den 30 april 2009 lämnades kopior på ett antal anhållningar tillbaka och han informerades om att häktet inte har möjlighet att kopiera alla anhållningar utan att han får skriva dubbletter själv om kopior önskas.

text: Kvinnoavdelningen Av häktet Kronobergs framtagna verksamhetsanalys framgår att kvinnor intagna på gemensamhetsavdelningen i normalfallet har strukturerad gemensamhet måndag till fredag under minst 40 timmar samt att de intagna under helger erbjuds gemensamhet i begränsad omfattning i form av samsittning (de intagna vistas två och två i ett bostadsrum) och gemensam promenad. Det är riktigt att kvinnorna vid vissa tillfällen under mars månad 2009 inte har fått vara ute i öppen gemensamhet på grund av tillfällig personalbrist. Transportvolymerna har då varit så höga att avdelningspersonal har tvingats nyttjas för att kunna inställa intagna i domstol. Påståendet att de intagna under påskhelgen skulle ha tvingats att baka bullar till gudstjänsterna tillbakavisas. Det är riktigt att de intagna vid kvinnoavdelningen tillfrågades om de mot ersättning kunde bistå med bakning. De intagna tackade nej till bakning och anskaffandet av kaffebröd organiserades i stället på annat sätt. Det är inte riktigt att stängningen av den öppna gemensamheten för kvinnorna under helgerna emanerar från en incident under en förhandling i Södertälje tingsrätt (se vad som ovan anförs angående verksamhetsanalys och resursbrist) och det är inte fråga om någon kollektiv bestraffning.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäL) framgår bl.a. att vill en häktad vistas tillsammans med en eller flera andra häktade, skall han eller hon ges tillfälle till det. Mer än en häktad får också förvaras i samma rum, om det är synnerligen påkallat av utrymmesskäl eller annan särskild anledning. Gemensam vistelse och gemensam förvaring får dock inte äga rum, om det innebär fara från säkerhetssynpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om en häktad förvaras i en annan lokal än häkte, får möjligheterna till gemensam vistelse begränsas med hänsyn till lokalförhållandena. Förvaringen och den gemensamma vistelsen skall utformas så att förbindelse mellan häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärenden såvitt möjligt förhindras. Även i övrigt skall förvaringen och den gemensamma vistelsen utformas så att häktade, särskilt de som är under 21 år, inte utsätts för olämpligt inflytande av andra häktade. Av 11 § HäL framgår bl.a. att den häktade får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han eller hon får inte ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Inte heller får den som är häktad på grund av misstanke om brott ta emot besök som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om det behövs av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras, skall en eller flera personer vara närvarande vid besök. Om det behövs för att kunna bedöma om den som är

text: häktad skall få ta emot besök i ett särskilt fall eller om ett besök skall vara bevakat, skall det i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs skall upplysningar också inhämtas om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Av 12 § HäL framgår bl.a. att telefonsamtal mellan den häktade och en person utanför förvaringslokalen får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Den häktade skall vägras telefonsamtal som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Inte heller den som är häktad på grund av misstanke om brott får ta emot eller ringa telefonsamtal som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om det behövs av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras, skall en eller flera personer på lämpligt sätt avlyssna telefonsamtal. Av 16 § HäL framgår att beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott är det undersökningsledaren eller åklagaren som ska avgöra bl.a. om det finns hinder för medgivande enligt 11 § på grund av att åtgärden kan medför fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Ett beslut som innebär inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden (restriktioner) får meddelas endast om den häktade får underkastas restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: . Av 3 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte,

text: KVFS 2007:1

text: , (häktesföreskrifterna) framgår att för häktade, som inte omfattas av restriktioner meddelade av åklagare, skall vistelse i gemensamhet erbjudas när den häktade inte är upptagen av andra aktiviteter. Om den häktade av säkerhetsskäl inte kan medges gemensam vistelse skall beslut härom meddelas. – Av allmänna råd till bestämmelsen följer bl.a. att den häktades vistelse i enrum bör vara så begränsad i tid som möjligt för att minska eventuella negativa effekter av ett frihetsberövande. Gemensamhetsvistelse för en häktad är i lagens mening en gemensam vistelse med annan eller andra häktade, om han eller hon vill. Samsittning är inte vad som avses med begreppet gemensamhetsvistelse i lagens mening om den häktade önskar gemensamhet med fler häktade. Gemensamhetsvistelse är det normala förhållandet för häktade som inte har restriktioner meddelade av åklagare och gemensam vistelse inte innebär någon fara ur säkerhetssynpunkt. Den häktade bör snarast efter intagningen i häktet erbjudas gemensamhet i någon form. För att avgöra vilken form av gemensamhet som är lämplig i det enskilda fallet och vilka häktade som av säkerhetsskäl inte kan delta i gemensamheten, kan viss kortare tid för utredning och bedömning behövas i det enskilda fallet. Vissa häktade kan vara svåra att inordna i gemenskap. För dessa häktade kan krävas en mer individuellt anpassad gemensamhetsvistelse. Om den enskilde häktade uttalat att han eller hon endast önskar gemensamhet med en eller få andra häktade bör det respekteras. Förvaringen i häktet och gemensamhetsvistelsen bör utformas så att den häktade inte utsätts för olämpligt inflytande av andra intagna. Drogmissbruk, våld eller hot om våld kan utgöra en sådan säkerhetsrisk som kan minska deltagandet i gemensamhet. Om en häktad inte medges gemensamhet bör beslutet fortlöpande omprövas. Så snart skälet för att inte tillåta gemensamhet inte längre föreligger bör den häktade snarast erbjudas gemensamhet. Av allmänna råd i häktesföreskrifterna beträffande dagordning framgår att häktade, som vistas i gemensamhetsavdelning/-enhet, bör vara inlåsta i sina bostadsrum från kl. 18.00, dock tidigast kl. 16.00. Upplåsning bör ske tidigast klockan 08.00 och senast kl. 09.00. Av 4 kap. 3 § häktesföreskrifterna framgår bl.a. att häktet skall tillhandahålla telefonutrustning. Häktad får inte använda eller inneha annan telefonutrustning än den som häktet tillhandahåller. Häktet skall, i den utsträckning det lämpligen kan ske och om det är möjligt av ordnings- och säkerhetsskäl och det inte finns restriktioner meddelade av åklagaren, tillåta häktade att ta emot samtal från sitt/sina underåriga barn. – Av allmänna råd till bestämmelsen framgår bl.a. att inskränkningar i möjligheterna att ringa får ske under vissa givna förutsättningar som regleras i

text: 12 § HäL. Syftet med regleringen i HäL är att förhindra att den häktade genom kontakter per telefon sätter säkerheten i häktet i fara eller att den utgör ett led i brottslig verksamhet i eller utanför häktet. I de fall häktade kan tillåtas ta emot samtal från sitt/sina barn kan detta om det är möjligt, lämpligen ordnas genom att häktet inför/tillhandahåller en fast tid i veckan för inkommande samtal. Av 4 kap. 6 § häktesföreskrifterna framgår bl.a. att häktet får bekosta ett telefonsamtal per vecka mellan den häktade och dennes barn, om sådant samtal kan tillåtas. I häktesföreskrifterna framgår av allmänna råd beträffande besök bl.a. att det för häktade med restriktioner meddelade av åklagare är synnerligen angeläget att personalen aktivt agerar för att ge möjlighet till besök av sådana personer eller grupper som åklagare kan förväntas ge tillstånd till. Vidare framgår att den häktade ska få ta emot besök om det är praktiskt genomförbart, exempelvis med hänsyn till tillgången på besöksrum och personal. Det framgår också att vid varje ansökan om besök måste häktet göra en individuell prövning. Av 4 kap. 7 § häktesföreskrifterna framgår bl.a. att den som är under 18 år får besöka den häktade under förutsättning av att ett skriftligt medgivande inhämtas från den eller dem som är den underåriges vårdnadshavare. Den som är under 15 år får normalt besöka en häktad endast i sällskap med vuxen följeslagare. Enligt allmänna råd till bestämmelsen bör häktet tillämpa flexibla besökstider för att underlätta besök av barn och sådana besök bör prioriteras vid tilldelningen av besöksrum.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Bemanning och kontakter med anhöriga Som framgår ovan har häktet Kronoberg under de senaste åren genomgått en organisationsförändring som trädde i kraft den 30 mars 2009. I samband härmed har inledningsvis uppstått viss personalbrist på grund av att man gjort en missbedömning avseende behovet av nyrekryteringar. CC skrev emellertid sin anmälan till JO under den första helgen sedan den nya organisationen trätt i kraft, varför det till viss del fanns en osäkerhet avseende nya rutiner och instruktioner. Detta har sannolikt till viss del bidragit till att CC upplevde tiden omedelbart efter omorganisationen som negativ. CC har enligt egen uppgift vid ett tillfälle under nämnda helg fått vänta 45 minuter på att få gå på toaletten. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Det är åklagaren som avgör om en häktad med restriktioner kan tillåtas besök med hänsyn till faran för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om åklagaren gör bedömningen att ett besök kan tillåtas under förutsättning att det bevakas av häktets personal, kan inte Kriminalvården vägra att medverka med hänvisning till sådan bevakning ska ombesörjas av polis (jfr. JO 1984/85 s. 147 ff.). Det bör dock inte kunna krävas att Kriminalvårdens personal sätter sig in i brottsutredningen för att kunna bedöma vad den häktade och besökaren inte får tala om. Enklare instruktioner från åklagaren bör kunna hanteras men i många fall torde Kriminalvårdens personal sakna tillräcklig kunskap/insikt i utredningen för att kunna hindra att besöket medför fara för att bevis undanröjs eller utredningen om brott på annat sätt försvåras. Om åklagaren ändå medger besök bevakat av kriminalvårdspersonal kan det finnas anledning att med denne ta upp frågan om restriktionerna fortfarande är motiverade. Kriminalvården avgör däremot om besök lämpligen kan ske, dvs. om besöket är praktiskt genomförbart med hänsyn bl.a. till tillgången på besöksrum och personal. Det kan finnas anledning att särskilt prioritera häktade med restriktioner, i syfte att motverka skadeverkningar av isolering. Kriminalvårdens huvudkontor har begärt in underlag från samtliga regioner om vem som står för bevakningen – Kriminalvården eller polisen – när det gäller besök för häktade med restriktioner. Underlaget bedöms för närvarande. Det kan konstateras att tillvägagångssättet skiljer sig avsevärt över landet. Till största del synes detta bero på lokala traditioner och om åklagarna tillåter besök till häktade med restriktioner om dessa är bevakade av kriminalvårdspersonal. Det kan noteras att flera häkten uppger att Kriminalvårdens personal inte medverkar, även om åklagaren medgett besöket under sådana former. Efter samråd med Riksåklagaren avser

text: huvudkontoret att gå ut med information till regionerna om rutiner vid besök till häktade med restriktioner. Mot bakgrund av ovan beskrivna omorganisation och de vakanser som i nuläget råder på häktet gjorde häktet Kronoberg bedömningen att bevakade besök med enbart kriminalvårdspersonal endast kunde genomföras under måndagar. Kriminalvården anser emellertid att detta inte är tillräckligt och Kriminalvården region Stockholm har fått i uppdrag att rätta till detta.

text: Handläggning anhållningar CC har anfört att han lämnade in två anhållningar den 6-7 april 2009 som innehöll synpunkter och frågor angående den nya organisationen samt möjligheten att få ringa bevakade telefonsamtal under helger. Ytterligare en anhållan lämnades senare in som en påminnelse om att svar inte erhållits. CC erhöll inte skriftligt svar på sina anhållningar förrän den 5 maj 2009. Av utredningen framgår dock att CC sedan början av april 2009 inkommit med en mängd frågor och synpunkter, både skriftligen och muntligen, angående häktet Kronobergs omorganisation och konsekvenserna av denna. Ansvarig kriminalvårdsinspektör och samordnare har vid ett flertal tillfällen muntligen diskuterat de aktuella frågorna med CC och försökt besvara dem. Det är utmärkt att en sådan dialog förekommit. Utredningen visar att häktet i möjligaste mån har försökt tillmötesgå CC genom att svara på dennes frågor. Fördröjningen av ett skriftligt svar måste ses i denna belysning. Någon skyldighet för häktet att kostnadsfritt tillhandahålla kopior på alla anhållningar som intagna lämnar in finns inte. Det har dock framkommit i ärendet att häktet ändå till viss del varit CC behjälplig med att kopiera vissa handlingar.

text: Kvinnoavdelningen Kriminalvårdens målsättning är att intagna i häkte som inte är belagda med restriktioner ska ges möjlighet till gemensam vistelse i så stor utsträckning som möjligt med de begränsningar som följer av styrande dokument och lokalers utformning. Som framgått ovan har häktet Kronoberg i samband med omorganisationen haft oförutsedda bemanningsproblem och det har framkommit att häktade vid kvinnoavdelningen under mars 2009 inte har fått vistas i gemensamhet i lika stor utsträckning som tidigare på grund av detta. Kriminalvården beklagar detta. Enligt uppgift från häktet har åtgärder vidtagits och situationen har därefter förbättrats. De ordinarie vakanser som finns beräknas vara helt täckta hösten 2009. Häktet Kronoberg har tillbakavisat uppgifterna om att intagna skulle ha tvingats baka i häktet eller att de skulle ha varit föremål för kollektiv bestraffning genom inskränkning av gemensamhet.

text: AA och CC gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Jag har från häktet Kronoberg fått veta att besök bevakade av kriminalvårdspersonal fortfarande (mars 2010) bara erbjuds på måndagar mellan kl. 9-16. Totalt kan sju besök genomföras under en måndag. Besök bevakade av polisens personal i häktets lokaler kan genomföras alla dagar i veckan i den utsträckning det finns lediga besöksrum. Möjligheten att genomföra besök bevakade av kriminalvårdspersonal kommer att utökas genom att sådana besök kommer att erbjudas två vardagar per vecka. Detta kommer att medföra motsvarande minskning av de obevakade besöken.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser om behandlingen av häktade som är tillämpliga i ärendet.

text: Kontakter med anhöriga Av utredningen framgår att häktet under våren 2009 genomförde relativt omfattande förändringar avseende bl.a. möjligheterna för intagna som av åklagare ålagts restriktioner att hålla kontakten med sina anhöriga genom bevakade besök och telefonsamtal. Kriminalvården har hävdat att den information som lämnats i ett skriftligt svar till CC – att häktet inte längre ombesörjer bevakade besök för intagna med restriktioner när åklagare medgett att besök bevakas av kriminalvårdspersonal – berodde på ett missförstånd. Enligt häktet erbjuds besök bevakade av kriminalvårdspersonal under måndagar.

text: Som Kriminalvården anfört i sitt yttrande har det från JO:s sida tidigare uttalats att Kriminalvården ska ställa sin personal till förfogande för bevakning av ett besök till en intagen för det fall åklagaren inte ställt upp några särskilda krav på att besöket ska bevakas av person med särskilda insikter i brottsutredningen. (JO 1984/85 s. 147). En intagens rätt att ta emot besök utgör en betydelsefull del i dennes kontakt med omvärlden. Särskilt för häktade som har ålagts restriktioner är omvärldskontakten – i den utsträckning den kan tillåtas med hänsyn till utredningen – viktig för att motverka skadeverkningarna av isolering. Det är därför av största vikt att häktena i den utsträckning det är möjligt försöker tillgodose intagnas behov av kontakt med anhöriga. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det inte är tillräckligt att erbjuda besök bevakade av kriminalvårdspersonal under endast en dag i veckan.

text: Jag välkomnar huvudkontorets avsikt att informera regionerna om rutiner vid besök till häktade med restriktioner.

text: Hjälp till intagna Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det är oacceptabelt att intagna kan få vänta 45 minuter på att få gå på toaletten.

text: Handläggning av anhållanden från intagen Den serviceskyldighet som enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: åligger myndigheterna innefattar bl.a. en skyldighet att lämna någon form av svar på förfrågningar från enskilda. Det är myndigheten som avgör på vilket sätt en framställan eller förfrågan ska besvaras. Det är inte alltid nödvändigt att besvara en skriftlig framställan skriftligen.

text: Det som har framkommit i utredningen föranleder inte någon ytterligare kommentar från min sida.

text: Begäran om att få kopior av allmänna handlingar Av Kriminalvårdens yttrande framgår att CC informerats om att häktet inte har möjlighet att kopiera alla anhållningar utan att han får skriva dubbletter själv om kopior önskas. Kriminalvården har anfört att det inte finns någon rättighet för en intagen att kostnadsfritt erhålla kopior på anhållanden. Jag vill dock i detta sammanhang erinra om rätten att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av en allmän handling till den del den får lämnas ut (2 kap. 13 § tryckfrihetsförordning-

text: en). Av utredningen framgår inte om Kriminalvården erbjudit CC att mot avgift få de kopior han begärt.

text: Förhållandena på kvinnoavdelningen Kriminalvården har tillbakavisat påståendet att de intagna under påskhelgen skulle ha tvingats att baka bullar till gudstjänsterna. Även påståendet om att de intagna varit föremål för kollektiv bestraffning genom en begränsning av tiden för vistelse i gemensamhet har tillbakavisats.

text: Enligt Kriminalvårdens yttrande beror den minskade tiden i gemensamhet för de intagna på häktets gemensamhetsavdelning för kvinnor på oförutsedda bemanningsproblem. Jag vill framhålla att intagna i häkte enligt huvudregeln i

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. har rätt att vistas i gemensamhet med andra. Att häktade får vistas tillsammans med andra människor är av central betydelse för att minska de skadliga följderna av ett frihetsberövande. Det har från JO:s sida tidigare uttalats att det inte är acceptabelt att möjligheten till gemensam vistelse inskränks eller t.o.m. omöjliggörs på grund av bristande resurser (dnr 3768-1999 m.fl.). Jag instämmer i detta.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.