text: Paketreseavtal med ospecificerat boende. Resenärerna har ansetts vara berättigade till prisavdrag p.g.a. att hotellet var beläget alltför långt från researrangörens ordinarie hotell. Avgörande 1999-12-22; 1999-5524

text: P och två väninnor köpte alldeles före avresan ospecificerade resor till Rhodos. Resorna kostade för 2 198 kr per person. Resenärerna anser inte att den resa de fick motsvarade vad de hade rätt att fordra även om resan var ospecificerad. De blev placerade på ett hotell som låg 7,5 mil utanför Rhodos stad. Reseledaren uppgav att det fanns buss in till Rhodos varannan timme och att resenärerna skulle få flytta närmare Rhodos stad.

text: Bussen gick dock endast varannan dag kl 07, och resenärerna kunde vara i staden i fyra timmar innan bussen gick tillbaka. Någon möjlighet att få taxi från hotellet in till staden fanns inte. I närheten av hotellet fanns inga affärer, där fanns endast tre tavernor. För att ta sig till stranden fick resenärerna promenera en timme. I poolen vid hotellet simmade grodor och möss. Duschen och toaletten var trasiga med jämna mellanrum. P fick utslag av huvudkudden. – Resenärerna klagade till reseledningen men de fick inte flytta. Reseledningen besökte aldrig hotellet. Någon informationspärm fanns inte. Resenärerna hade ingen chans att vara med på utflykter, eftersom de inte kunde ta sig in till Rhodos stad. P yrkade prisavdrag med 1 000 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet. Vid ospecificerade resor kan inkvarteringen vara belägen var som helst på resmålet. Information om detta finns i bolagets särskilda villkor för ospecificerade resor. Det är resenärens skyldighet att ta del av dessa villkor. Vid placeringen av ospecificerade resenärer på hotell görs placeringen efter bokningsdatum, de tidiga bokningarna placeras på mer centralt belägna hotell. Resenärerna bokade sina resor på avresedagen, mindre än två timmar före avresan. Den lokala busstrafiken från grekiska byar trafikerar inte nödvändigtvis dagligen de större städerna. Livsmedelsbutik och närhet till stranden kan inte heller garanteras. Klagomål angående grodor och möss i poolen, trasiga toaletter och duschar har inte framförts till reseledningen. Utflykter utgår från Rhodos stad. Vid ospecificerade resor ombesörjer resenären själv reseledareservice.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att avtal har träffats om ett ospecificerat boende. Enligt arrangörens villkor för ospecificerat boende kan inkvarteringen vara belägen var som helst på det utannonserade resmålet och läget behöver inte ha något samband med bolagets kataloghotell. Enligt Konsumentverkets föreskrifter och allmänna råd om paketresor får endast hotell eller lägenheter som finns i arrangörens broschyr eller annan inkvartering av motsvarande standard säljas som ospecificerad inkvartering. Inkvarteringen anvisas av arrangören först vid ankomsten till resmålet.

text: P och hennes medresenär har köpt resan kort före avresan. De har vid ankomsten till Rhodos blivit anvisade ett hotell som låg 7,5 mil utanför Rhodos stad. Enligt reseledaren skulle det finnas buss till staden varannan timme. Det visade sig att

text: buss in till staden bara fanns varannan dag och då endast tidigt på morgonen. Det var dessutom långt till stranden. Resenärerna är vidare missnöjda med standarden på hotellet.

text: Arrangörens ordinarie resenärer inkvarteras i Rhodos stad eller på Ialyssoskusten. Enligt nämndens mening har resenärerna inte haft anledning att förvänta sig att de skulle placeras så långt från bolagets övriga hotell. Även om inkvarteringen är ospecificerad så bör den enligt nämndens mening vara belägen på ett inte alltför stort avstånd från bolagets ordinarie hotell så att resenärerna utan större svårigheter kan ta sig till strand och tätort. Eftersom hotellet var varit beläget långt från bolagets ordinarie inkvarteringsställen på ön och eftersom kommunikationerna har varit dåliga och då det dessutom har varit brister i inkvarteringen finner nämnden att resenärerna är berättigade till ett prisavdrag. Skäligt avdrag finner nämnden vara 850 kr per person.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Anvisningar för hur stengips används vid gjutande av en ansiktsmask saknades. Fråga om säljarens ansvar (16 § konsumentköplagen).

org: arn

text: 16 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1999-12-30; 1999-5541

type: rubrik

text: Den 25 maj 1999 köptes G gips i N. Av gipset skulle hon gjuta en mask av sitt ansikte för att därefter göra ett glasansikte. Butikens personal rekommenderade henne att köpa stengips. Det fanns inga anvisningar på paketet angående gipsmasker, men butikspersonalen sade att det skulle gå bra.

type: stycke

text: Innan G lade gipsmasken smorde hon in sig i ansiktet med ett tjockt lager vaselin. När masken var klar att avlägsnas hade den fastnat i huden. G lyckades få masken att spricka med hjälpa av en tång. Därefter kunde hon plocka bort gipset bit för bit. Hon lyckades dock inte få bort det gips som satt vid ögonbrynen och ögonfransarna, varför hon tvingades uppsöka läkare. Vid en operation under narkos lyckades man få bort resterande gips. Efter operationen var G öm och ögonen klibbade ihop. I stället för mörka ögonbryn fanns endast röda områden med lite stubb här och var. G yrkade skadestånd av N med 4 945 kr eftersom gipset inte hade varit ägnat för det ändamål som säljaren uppgivit.

text: Butiken N bestred yrkandet. G frågade vid köpetillfället om det gick att gjuta en mask med det aktuella gipset. Butikspersonalen svarade att det skulle gå bra under förutsättning att hon skyddade sig väl. Butiken N ansåg sig inte ha något ansvar för hur G använde det i sig felfria gipset.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: framgår bl.a. att en vara skall i fråga om art, mängd och kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. Den skall vara åtföljd av de anvisningar som behövs för dess montering, användning, förvaring och skötsel. Vidare framgår att om inte annat följer av avtalet skall varan vara ägnad för det ändamål för vilket varor av samma slag i allmänhet används. Om varan avviker från vad som anges i denna bestämmelse, anses den vara felaktig.

text: Av utredningen i ärendet framgår att G har köpt stengips för att gjuta en mask av sitt ansikte och därefter göra ett glasansikte. Det framgår vidare av utredningen i ärendet att gipsmasken har fastnat i ansiktet och att G därför har tvingats uppsöka läkare.

text: Nämnden konstaterar att de anvisningar om en varas användning som den ovan redovisade bestämmelsen tar sikte på är varans normala användning inom det eller de områden för vilka den är avsedd (proposition 1989/90:89 s. 95). Nämnden finner således att det för att gipset skall anses felaktigt i köprättslig mening erfordras att det saknar anvisningar för normal användning för avsett bruk. Även om det i och för sig inte kan anses uteslutet att använda det i ärendet aktuella gipset till att gjuta en mask, är det dock enligt nämndens mening inte fråga om sådan normal användning som åsyftas för att varan – i avsaknad av anvisningar härom – skall anses felaktig. Enligt nämndens mening skulle det föra alltför långt om en vara skulle förses med sådana anvisningar om att dess användning kan ge upphov till skada på hud eller material som varan inte är avsedd för.

text: Med det anförda finner nämnden att det av utredningen i ärendet inte är visat att gipset som sådant skulle vara behäftat med något fel i köprättslig mening.

text: När det sedan gäller frågan om vilken muntlig information som lämnades vid köpet av gipset kan nämnden konstatera att det synes vara ostridigt mellan parterna att G frågat personal i butiken om gipset gick att använda för avsett ändamål och fått ett jakande svar. Vad som därefter diskuterats mellan parterna är däremot oklart. Även om nämnden i och för sig vill framhålla vikten av att butiken lämnar noggrann och utförlig information om en varas användningsområde finner nämnden inte att G – mot butikens bestridande – har förmått visa att personalen i butiken lämnat felaktig eller bristfällig information. Enligt nämndens mening får det ankomma på konsumenten i fråga att – om erforderlig kunskap om gipsavgjutning av ett ansikte saknas – ställa de frågor som behövs.

text: Nämnden konstaterar avslutningsvis att butiken N av goodwill har erbjudit sig att ersätta G för de läkar- och transportkostnader hon ådragit sig i samband med det inträffade. G rekommenderas att godtaga detta erbjudande.

type: avgorande


text: Eftersom säljaren hade lämnat missvisande information ansågs köparen ha rätt att häva köpet. Avgörande 2000-02-08; 1999-5604

text: Den 29 juni 1999 köpte H en Mercedes 300, 1987 för 65 000 kr. I samband med provkörning av bilen efterfrågades det M-test som bilen genomgått genom bolagets försorg. M-testet kunde inte återfinnas. Säljaren uppgav dock att bilen var i gott skick och inget särskilt hade antecknats på M-testet. Endast några småsaker som skulle åtgärdas. Vid köpet efterfrågades återigen M-testet men inte heller nu kunde det förevisas trots löfte härom. Det visade sig att M-testet innehöll 18 st anmärkningar. H ansåg att bilen var i väsentligt sämre skick vid köpet än han haft fog att förvänta sig. H yrkade hävning av köpet.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att H haft bilen i tre månader vid reklamationstillfället och endast påtalat vissa fel. Vidare anförde säljaren att de fel som i M-testet klassats som R-fel skulle avhjälpas.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden finner det anmärkningsvärt att säljaren underlåtit att informera H om de fel som noterats i M-testet. Säljaren uppger att samtliga bilar M-testas. Det borde inte varit omöjligt att få fram en kopia av M-testet inför köpetillfället.

text: Enligt

text: 19 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: föreligger fel på varan om denna inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet. Hävning är den strängaste påföljden om en vara är felaktig. Hävning kan endast komma ifråga om säljaren inte förmått avhjälpa felet och felet dessutom är av väsentlig betydelse för köparen. Frågan om felets väsentlighet skall bedömas från köparens synpunkt, (

text: prop. 1989/90:89 s. 127

text: ff). Nämnden anser det visat att H erhållit missvisande information om bilens skick inför köpet. Bilen får därmed anses vara behäftad med sådant väsentligt fel att han har rätt att häva köpet.

text: Vid hävning av ett köp skall enligt

text: 44 § konsumentköplagen

text: hänsyn tas till såväl den nytta som konsumenten har haft av den köpta varan som konsumentens rätt till ränta på köpeskillingen. Nämnden har inte erhållit någon redovisning avseende bilen användning sedan köpet. Av utredningen framgår dock att H vidtagit vissa åtgärder på bilen uppgående till ett inte ringa belopp. Vid en samlad bedömning av dessa omständigheter finner nämnden att H:s rätt till ränta och ersättning för kostnader kan kvittas mot säljarens rätt till nyttoavdrag. H:s yrkande skall därför bifallas.


text: Avtalsvillkor som vid hyra av klädesplagg ålade hyresmannen strikt ansvar för skador har ansetts oskäligt. Avgörande 2000-03-07; 1999-5617

text: M hyrde en brudklänning för 2 200 kr hos Boutique B. När hon återlämnade klänningen synade uthyraren den och upptäckte en mycket liten tråd som hade krupit ut på ett ställe i tyget. Enligt uthyraren var klänningen förstörd och krävde att M skulle betala 3 500 kr för den. M yrkade betalningsbefrielse eftersom hon inte ansåg sig ha förstört klänningen.

text: Boutique B bestred yrkandet och anförde i huvudsak att enligt hyreskontraktet ska kunden betala ersättning om det förhyrda plagget har gått sönder under uthyrningstiden. När brudklänningen kontrollerades upptäckte man ett litet hål i tyget och att en tråd hade gått upp. Man kom överens att försöka laga klänningen och att M skulle betala för detta, nämligen 600 kr. M har därefter ändrat sig och menat att hon inte har förstört klänningen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Under punkten 4 i hyresvillkoren anges följande:

text: Det åligger hyresmannen att väl vårda plaggen. Skadas de i hyresmannens besiktning. Åligger det honom – oavsett han eller annan vållat skadan – att betala skälig ersättning för skadans åtgärdande. Kan plaggen ej lagas utan att dess värde väsentligt minskar, åligger det hyresmannan att mot bekommande av det skadade plagget betala dess försäljningsvärde vid uthyrningstillfället.

text: Konsumenten har således ålagts ett i princip strikt ansvar för det hyrda plagget. Nämnden anser att ett sådant avtalsvillkor får anses oskäligt, i vart fall när det gäller hyresavtal av detta slag och hyresmannen inte särskilt har upplysts om innebörden av avtalsvillkoret. Nämnden lämnar därför detta avtalsvillkor utan avseende. Enligt nämndens mening bör i stället allmänna principer om s. k. culpaansvar tillämpas. Hyresmannen får därmed anses vara ersättningsskyldig, om han av oaktsamhet eller vårdslöshet har skadat det uthyrda plagget.

text: Nämnden, som inte har givits möjlighet att granska klänningen, konstaterar att det inte finns någon närmare utredning om skadans omfattning och vilka åtgärder som har vidtagits för att åtgärda skadan samt i vilket skick klänningen är i dag. Av den tillgängliga utredningen i ärendet kan nämnden inte finna att skadan har uppstått till följd av någon form av vårdslöshet eller oaktsamhet från M:s sida. Hennes yrkande skall därför bifallas.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen (mäklarens agerande i samband med överlåtelsen).

text: fastighetsmäklarlagen

text: (mäklarens agerande i samband med överlåtelsen). Avgörande 2000-05-31; 1999-5766

text: I maj 1998 anlitade P en fastighetsmäklare för försäljning av sin bostadsrättslägenhet. P var missnöjd med det sätt på vilket mäklaren utfört uppdraget och yrkade hos nämnden skadestånd för nedsatt pris på lägenheten, en månads hyra samt ersättning för det extra arbete P utförde i samband med lägenhetsförsäljningen

text: Mäklaren bestred yrkandet och anförde bland annat att den avtalade köpeskillingen var marknadsmässig.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 12 § första stycket fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Av

text: 16 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att fastighetsmäklaren – i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det – skall ge köpare och säljare de råd och upplysningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Av 19 § framgår att fastighetsmäklaren skall verka för att köparen och säljaren träffar överenskommelse i frågor som behöver lösas i samband med överlåtelsen. Om inte annat har avtalats, skall mäklaren hjälpa köparen och säljaren med att upprätta de handlingar som behövs för överlåtelsen. Av

text: 20 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11–19 §§ skall han ersätta skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren.

text: Av utredningen i ärendet framgår att P den 12 maj 1998 anlitade mäklaren för försäljning av sin bostadsrättslägenhet i Östergötland. Enligt avtalet om förmedlingsuppdraget var utgångspriset för lägenheten 95 000 kr. Lägenheten försåldes sedermera genom ett överlåtelseavtal som undertecknades av köparen den 1 september och av säljaren den 15 september 1998. Köpeskillingen bestämdes till 80 000 kr. I avtalet anges tillträdesdag ”Enligt överenskommelse, dock senast den 1 november 1998”. Det anges vidare i avtalet att ”Årsavgift och andra utgifter rörande bostadsrätten betalas av säljaren i den mån de avser tiden före tillträdesdagen och för tiden därefter av köparen”. Av utredningen framgår vidare att mäklaren – med stöd av fullmakt från P – den 1 oktober 1998 kvitterade köpeskillingen samt undertecknade köpbevis och likvidavräkning. Tillträdesdagen bestämdes därvid till den 1 oktober 1998. Det framgår dock av utredningen i ärendet att P ändock betalade avgiften för oktober 1998.

text: P har yrkat skadestånd med 10 000 kr avseende nedsatt pris på lägenhet. Han har därvid åberopat annonser som visar prisnivån på liknande lägenheter i området. Mäklaren har hävdat att avtalad köpeskilling var marknadsmässig. Nämnden kan i denna fråga konstatera att priset på en bostadsrättslägenhet bestäms av bland annat tillgång och efterfrågan. Andra faktorer som kan påverka är lägenhetens skick, läge i fastigheten med mera. Det är upp till säljaren i varje enskilt fall att godta det pris som erbjuds. Att likvärdiga lägenheter annonseras ut till högre pris än det köparen och säljaren har kommit överens om vid den aktuella försäljningen kan enligt nämndens mening inte föranleda att P som säljare har lidit någon ersättningsgill skada. Mot denna bakgrund kan hans yrkande i denna del inte bifallas.

text: P har vidare yrkat skadestånd med 3 992 kr bestående i hyra för oktober månad 1998. Som ovan redovisats bestämdes tillträdesdagen – i samband med köpeskillingens erläggande och köpbevisets undertecknande – till den 1 oktober 1998. Det framgår vidare att P trots detta har betalat hyra för oktober månad, dvs. för tid efter tillträdesdagen och således i strid med avtalet. Någon skriftlig överenskommelse härom synes inte ha upprättats och det är inte heller i ärendet visat att mäklaren i god tid före affärens avslutande förankrat denna uppgörelse hos säljaren. Nämnden finner att mäklaren genom detta agerande får anses ha åsidosatt sina skyldigheter enligt

text: fastighetsmäklarlagen

text: på ett sådant sätt att hon i och för sig är skadeståndsskyldig för uppkommen skada. När det gäller storleken av den uppkomna skadan finner nämnden att det förelegat vissa svårigheter att beräkna den. Av utredningen i ärendet framgår dock att avgiften för den aktuella lägenheten har betalats av P:s arbetsgivare och att P:s kostnad – enligt egen uppgift – uppgår till 2 300 kr per månad i minskad nettolön på grund av att förmånsvärdet upptas till beskattning. Nämnden finner att det saknas anledning att ifrågasätta denna uppgift och bestämmer således skadans storlek till nämnda belopp. Mäklaren har dock i ärendet obestritt uppgivit att hon till följd av det inträffade satte ned sitt arvode med 2 500 kr. Vid en samlad bedömning finner nämnden att P härigenom är skäligen tillgodosedd i denna del.

text: P har även yrkat ersättning med 1 008 kr för eget nedlagt arbete. Nämnden finner härvidlag inte att P visat att han drabbats av någon ersättningsgill skada.

text: Vad slutligen gäller frågan om utbetalningen av handpenningen från mäklaren till säljaren konstaterar nämnden att dröjsmålet härmed varit så begränsat att den uppkomna skadan får anses försumbar.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden sålunda att P:s yrkanden bör avslås.


text: En stegvis felsökning vid reparation av en bil leder i allmänhet till att kostnaderna för konsumenten bli lägre än om omfattande reparationer utförs omedelbart. Enbart det förhållande att felsökningen har skett stegvis innebär därför inte att en reparation inte har utförts fackmässigt. Avgörande 2000-04-06; 1999-5771

text: I juni 1999 upptäckte L att motorn på hans bil, en Audi 100 av 1991 års modell, gick ojämnt vid tomgång. Veckan innan hade bilen varit inne på en märkesverkstad som bytt spännhjulet till kamremmen, rotorn och fördelarlocket. Han lämnade in bilen till bolaget i början av juni för åtgärdande av den ojämna tomgången. När han hämtade bilen gick den fortfarande ojämnt. Han lämnade in bilen igen. Felet med den ojämna tomgången kvarstod dock så bilen lämnades in en tredje gång och då upptäckte bolaget att det fanns en spricka i vakuumslangen. L yrkande att han skulle befrias från betalningsansvar avseende två och en kvarts timmars arbete samt kostnaden för en ventil.

text: Bolaget bestred yrkandena eftersom reparationen var fackmässigt utförd.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att bolaget har gjort har gjort felsökningar och reparationer på bilen stegvis. Nämnden finner att det i detta fall med hänsyn till felets art har varit försvarligt att utföra arbetet på det sätt som skett. Med en stegvis felsökning kan kostnaderna för konsumenten ofta bli lägre än om omfattande reparationer utförs omedelbart. Nämnden finner inte heller att bolaget har varit i dröjsmål avseende utförandet av tjänsten. L:s yrkanden kan på grund av det anförda inte bifallas.


text: Fråga om friskrivningsklausul avseende funktionen hos extrautrustning. Avgörande 2000-03-10; Ärende 1999-5921

text: I augusti 1999 köpte M en Toyota Corolla 1996 för 87 000 kr. Vid köpet lämnades MRFgaranti under tre månader eller 500 mil. Bilen var utrustad med en bilstereo. Vid hemkomsten upptäckte M att stereon inte fungerade. Säljaren avsade sig allt ansvar med motivering att garantin gäller inte för extrautrustning. Någon varudeklaration fick inte M trots att en sådan efterfrågades. M yrkade prisavdrag med 1 224 kr motsvarande anskaffningskostnad för bilstereo.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att garantin inte gällde funktionen av extrautrustning. Vidare anförde säljaren att M tagit del av varudeklarationen. På köpeavtalet finns kryssmarkering för medföljande varudeklaration. Att M inte fick en kopia av varudeklarationen berodde på att pärmarna var nedpackade i flyttkartonger.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 16 § första stycket konsumentköplagen

text: (KKL) skall varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. Enligt tredje stycket samma paragraf skall varan anses felaktig om den avviker från vad som föreskivs i första stycket.

text: Enligt 20 § första stycket KKL skall frågan om en vara är felaktig bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet när den avlämnas. Säljaren svarar för fel som har funnits vid denna tidpunkt, även om felet visar sig först senare.

text: Vill säljaren friskriva sig i något hänseende skall det klart framgå av köpekontraktet. På varudeklaration finns en anteckning om att ”Ej! Funktionsgaranti extrautrustning”. Enligt nämndens mening är inte denna anteckning sådan friskrivningsklausul som befriar bolaget från sitt ansvar för fel i bilen. Någon anteckning på köpekontraktet om att stereon inte fungerar finns inte. Vid sådant förhållande föreligger köprättsligt fel som bolaget har att ansvara för. Bolaget har vägrat att avhjälpa felet, varför M har haft rätt att själv åtgärda felet på bolagets bekostnad. Därför bör bolaget till henne utge ersättning i enlighet med hennes yrkande.


title: Fråga om s.k. ställningsfullmakt (10 § andra stycket avtalslagen).

text: Fråga om s.k. ställningsfullmakt (

text: 10 § andra stycket avtalslagen

text: ). Avgörande 1999-12-30; 1999-6124

text: L köpte i maj 1998 en begagnad båtmotor av ett företag på västkusten. Priset var 25 000 kr. Motorn såldes i befintligt skick. När han körde motorn första gången gick kyllarmet. I samråd med säljaren reparerades motorn av en vän till honom som är reparatör för det aktuella motormärket. Motorn gick ändå inte bra. Ny kontakt togs med säljaren som lovade ta in motorn för åtgärd under vintern.

text: L hämtade motorn i maj 1999. När han provkörde den gick kyllarmet på nytt och motorn gick dåligt. Han kontaktade säljaren och krävde att köpet skulle hävas. Den försäljare han talade med accepterade detta och ett kvitto skrevs enligt vilket hela köpesumman, 25 000 kr, skulle betalas in på L:s konto. Han fick emellertid bara 20 000 kr. Enligt säljarföretagets ägare hade han använt motorn under så lång tid att ett avdrag för nytta hade gjorts. Enligt ägaren gällde inte heller det kvitto han fått eftersom det var en anställd som hade skrivit detta. L yrkade återbetalning också av det resterande beloppet, 5 000 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet. Säljaren medgav att L på ett korrekt sätt beskrivit vad som hänt, men ansåg att ett visst avdrag var skäligt eftersom L använt motorn ganska lång tid. Säljaren ifrågasatte också om det verkligen varit något fel på motorn. Säljaren menade att den representant som skrivit kvittot på återbetalningen var oerfaren och hade känt sig stressad under samtalet med L varför han påverkats att gå med på detta avtal.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är ostridigt att L den 10 augusti 1999 lämnade tillbaka den aktuella motorn till säljaren (bolaget) och att bolaget skriftligt kvitterade mottagandet och i sin tur utfäste sig att betala tillbaka 25 000 kr till L. Utfästelsen har inte försetts med någon reservation. Kvittot har undertecknats av en person som varit anställd i bolaget och uppenbarligen varit behörig att företräda bolaget i dess kundkontakter. En sådan person måste anses ha en s.k. ställningsfullmakt att företa rättshandlingar för bolagets räkning (

text: 10 § 2 st. avtalslagen

text: ). Avtalet är vid sådant förhållande bindande för bolaget. L:s yrkande bör således bifallas.


text: Efter det att en del av en båtmotor reparerats monterade konsumenten själv motordelen. Fråga om konsumentens ansvar vid fel. Avgörande 1999-12-30; 1999-6257

text: P upptäckte hösten 1998 att det fanns vatten i oljan i växelhuset i hans båtmotor. Han kontaktade ett reparationsföretag (bolaget) för hjälp. Bolaget föreslog att han skulle montera loss växelhuset från motorn och lämna in det så kunde bolaget utföra reparationen under vintern.

text: P hämtade växelhuset i februari 1999. Han frågade om han skulle byta olja i växelhuset efter några timmar. Enligt bolaget behövdes inte det utan det räckte med det normala oljebytet efter säsongen. När växelhuset monterades på motorn kontrollerade han att oljepluggarna var dragna.

text: Första gången han använde motorn efter detta skakade båten till efter cirka 15 minuters körning och motorn gick upp i varv. Vid kontakt med bolaget råddes han att ta upp båten och kontrollera växelhusets oljeplugg. Det visade sig att växelhuset var helt tomt på olja. Växelhuset hade skurit.

text: När han lämnade in växelhuset för reparationen var olja påfylld. Han förväntade sig att det skulle återlämnas i samma skick eller att han skulle informeras om avvikelser. När han diskuterade saken med bolaget hävdade man att man alltid levererade växelhus utan olja. Han har talat med andra verkstäder. Samtliga dessa har uppgett att man alltid levererar växelhus med olja påfylld såvida växelhustypen inte medger detta. I sådana fall informeras kunden genom att en lapp fästs på detaljen. Bolaget har tidigare gjort en liknande reparation åt honom på en annan motor. Den gången fylldes olja på. När han påpekade detta fick han svaret: ”Då gjorde vi väl fel den gången”.

text: P yrkade skadestånd med 16 100 kr, varav 14 000 kr avsåg inköp av ett begagnat växelhus och resterande belopp avsåg utlägg samt 1 000 kr för förlorad semester.

text: Bolaget bestred yrkandet. Bolaget hade inte utfört någon renovering av växelhuset utan bara bytt en del delar. Av fakturan framgår att oljan har tappats av. Det framgår också att man inte har fyllt på olja eftersom kunden inte hade begärt det. Växelhus levereras alltid till kund utan olja. Det är ytterligare en del arbetsmoment som inte har utförts vilka det ankommer på den som monterar växelhuset att utföra. Detta hade P själv valt att utföra i detta fall. Han ansvarade därför själv för att alla arbetsmoment utfördes.

text: P genmälde att växelhuset levererades till honom som ett komplett, slutet system. Han ansåg därför inte att det fanns anledning att kontrollera vad som var gjort inom växelhusets väggar. Eftersom olja ingår som en del i detta slutna växelhus fanns ingen anledning för honom att kontrollera detta. Att han monterade loss och lämnade in bara växelhuset berodde på att bolaget uppmanade honom att göra så. Att efteråt påpeka att detta gjordes på hans eget ansvar tyckte han var bedrägligt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det kan konstateras att P valt att själv utföra av- och återmonteringen av växelhuset. Enligt nämndens praxis har det ansetts att den som på detta sätt valt att själv utföra ett kvalificerat arbete som normalt utförs av fackmän därmed också tar på sig ett ansvar för att han har den

text: erfarenhet och kompetens som krävs för att genomföra arbetet. I en fackmässig montering får anses ingå att kontrollera och fylla på olja i växelhuset. Av bolagets faktura framgår också att olja har tappats av när växelhuset lämnades in. Däremot finns ingen notering om att olja har fyllts på. Nämnden anser mot denna bakgrund att P:s yrkande inte kan bifallas.


text: En köpare har inte rätt till prisavdrag vid fel i en vara som har köpts på auktion. Avgörande 2000-04-06; 1999-6350

text: I oktober 1999 köpte B en begagnad Volvo av 1992 års modell på auktion. Köpeskillingen var 62 000 kr. Vid auktionen uppgav säljaren att bilen var en lågmilare som bara gått 9 400 mil. Efter att han kört några mil upptäckte han dock att vägmätaren visade miles. Bilen hade således gått längre än vad han hade förutsatt. B yrkade prisavdrag med 10 000 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att B köpt bilen på auktion och att han därmed har en större undersökningsplikt. Säljaren erbjöd sig dock att återta bilen och betala tillbaka köpeskillingen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 28 § 3 st konsumentköplagen (1990:932)

text: har en köpare inte rätt till prisavdrag vid köp av begagnade varor på auktion. På grund härav kan B:s yrkande om prisavdrag inte lagligen bifallas. Hans yrkande avslås därför.

text: Nämnden konstaterar dock att bolaget erbjudit sig att återköpa bilen. Nämnden, som förutsätter att erbjudandet kvarstår, finner att det står B fritt att godta detta.


title: En researrangör har ansetts ansvara för att hotellområdet är säkert. En resenär som skadade sig på området fick ersättning för att resan blev förstörd (16 § paketreselagen).

text: 16 § paketreselagen

text: ). Avgörande 2000-03-10; 1999-6357

text: I företog tillsammans med sin man en paketresa till Mallorca under våren 1999. Resan kostade 5 590 kr per person. Vid ankomsten till hotellområdet, vid femtiden på morgonen, begav de sig till hotellrummet. På gångvägen till rummet fanns ett halvmeter djupt hål. Som skydd för hålet låg en dörr. Trots detta föll I ner i hålet och skadade sig i vänster ben, i höften och i ryggen. Läkare tillkallades och I fördes i ambulans till sjukhus. Ingenting var brutet men värken fortsatte under hela semestern och efter hemkomsten. Under semestern kunde hon inte förflytta sig från hotellområdet. I yrkade återbetalning av resans pris för sig och maken och dessutom skadestånd för sveda och värk med 10 000 kr.

text: Researrangören erbjöd en ersättning på 2 290 kr. Av sitt försäkringsbolag hade I fått ut 3 330 kr. Bolaget ansåg att I hade drabbats av ett olycksfall och såg ärendet som en försäkringsfråga.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 9 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) ansvarar arrangören gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som skall fullgöras av någon annan än arrangören.

text: I har gjort gällande att researrangören bör återbetala resans pris samt utge skadestånd med anledning av att hon skadats vid ankomsten till hotellet. Bolaget har ansett att I har råkat ut för en olyckshändelse. Bolaget har ansett att olycksfallet skall regleras via resenärens försäkring. Bolaget är dock av medlidande villigt att utge 2 290 kr i prisavdrag.

text: Nämnden har i ärendet först att ta ställning till huruvida den inträffade händelsen är av sådan art att den kan anses utgöra ett fel i den avtalade tjänsten.

text: Av förarbetena till

text: paketreselagen

text: framgår att fel inte bara föreligger när arrangören bryter mot en uttrycklig bestämmelse i reseavtalet. Arrangörens förpliktelser omfattar också ett ansvar för att tjänsterna innehåller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig (

text: prop. 1992/93:95 s. 92

text: ). Enligt propositionen föreligger fel i de avtalade tjänsterna t.ex. om en chaufför som arrangören anlitat vållar en trafikolycka.

text: Nämnden finner det av utredningen i ärendet klarlagt att I har skadat sig när hon föll ner i ett hål som var övertäckt med en dörr. Detta skedde direkt vid ankomsten till hotellet när hon skulle bege sig till sitt hotellrum. Nämnden anser att resenärerna haft rätt att förvänta sig att hotellområdet skall vara säkert . Det sätt på vilket hålet i marken täckts har inte varit tillfredsställande. Det får därför anses ha förelegat ett sådant fel i den avtalade tjänsten som sägs i

text: 16 § paketreselagen

text: Av

text: 16 § paketreselagen

text: framgår att en resenär i ett sådant fall har rätt till prisavdrag och skadestånd. Resenären har dock inte rätt till skadestånd om arrangören visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri från ansvar vid motsvarande bedömning, s.k. kontrollansvar.

text: Det har inte i ärendet framkommit något som tyder på att hotellet inte hade kunnat undvika det inträffade. Nämnden finner därför att researrangören inte visat att sådana omständigheter föreligger som befriar bolaget från skadeståndsansvar enligt bestämmelserna i

text: 16 § paketreselagen

text: I har yrkat återbetalning av det totala priset för sig och maken samt skadestånd med 10 000 kr för sveda och värk och psykiskt och fysiskt lidande.

text: Nämnden finner att resan får anses ha blivit förstörd för I och att hon bör därför återfå det totala priset för sin resa. I är dessutom berättigad till skadestånd för av henne åberopad ideell skada. När det gäller skadeståndets storlek, finner nämnden att detta skäligen kan bestämmas till 2 000 kr. Nämnden finner däremot inte skäl för att Is make skulle erhålla prisavdrag på sin resa. Bolaget skulle därför utge sammanlagt 7 590 kr.


text: Fråga om vilken utrustning som ingick i ett extra utrustningspaket vid köp av en ny bil. Avgörande 2000-04-19; 1999-6454

text: H beställde sensommaren 1999 en ny Volkswagen Polo GTI. Enligt utrustningslistan skulle lättmetallfälgar ingå som standard. H köpte dessutom ett ”Polo Colour Concept” extra utrustningspaket för 19.900 kr. Även i detta paket ingick lättmetallfälgar. H yrkade leverans av fyra stycken lättmetallfälgar eftersom de ingick i det utrustningspaket som hon betalt för.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att de fälgar som ingår i köpet levererats.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: H har köpt en Polo GTI 16V. Det framgår av det skriftliga material beträffande denna bilmodell som åberopats i ärendet att bilen som standard är utrustad med lättmetallfälgar "Indianapolis" 6Jx14, 185/55 R14. (Detta gäller dock inte modell-beteckningen Variant.) Förutom själva bilen anges det i köpeavtalet att H även köpt ett s.k. utrustningspaket till bilen. I det broschyrmaterial som åberopas anges det att utrustningspaketet bl.a. innefattar samma typ av lättmetallfälgar som bilen är standardutrustad med.

text: Tvisten gäller om H kan anses ha rätt till lättmetallfälgar utöver de som bilen är standardutrustad med eller om hon blivit informerad om eller ändå borde ha insett att vissa "paket" kan gå i varandra. Bolaget har gjort gällande att försäljaren förklarat att vissa "paket" kan gå i varandra.

text: Det har inte i ärendet förts fram någon utredning som styrker bolagets påstående. Inte heller har det kommit fram några omständigheter som talar för att H borde ha insett att det förhöll sig på annat sätt än vad broschyrmaterialet ger uttryck för. Bolaget har i stor utsträckning kunnat disponera över utformningen av avtalet, men har trots detta inte låtit sin uppfattning om hur broschyrmaterialet skall uppfattas komma till uttryck i det skriftliga avtalet. Nämnden anser att det ligger närmare till hands att bolaget får bära konsekvenserna av det motstridiga broschyrmaterialet och den ofullständiga avtalsutformningen än att H skall göra detta. H:s yrkande skall således bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ansåg att H:s yrkande borde ha ogillats med följande motivering.

text: Av säljföretagets svar framgår att kunden vid försäljningen fått förklarat att vissa paket kan gå i varandra och att det endast följer med en uppsättning fälgar till bilen. Av vad som redovisats i ärendet framgår inte att kunden bestritt att hon fått denna information. Kundens yrkande kan därför inte bifallas.


text: Fråga om avbeställningsavgift vid avbeställning på grund av säljarens dröjsmål med leverans. Avgörande 2000-04-11; 1999-6489

text: H beställde i juli 1999 en ny Toyota för 154.600 kr. Bilen fanns inte i lager. H fick dock löfte om att bilen skulle levereras innan den 8 augusti 1999 skrev han under avtalet. H påpekade vid beställningen att det var viktigt för honom att ha bilen till semestern då han skulle hälsa på en svårt sjuk släkting i Tjeckien. När H kom för att hämta bilen fick han beskedet att leveransen var försenad men att bilen skulle komma i tid till hans planerade semesterresa. Detta gjorde den dock inte och när även nästan hela september månad hade gått utan att bilen levererades avbeställde han den. H yrkade att säljaren skulle avstå från kravet på avbeställningsavgift, 10.794 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att H lämnades besked om leverans vecka 44 och att den fanns klar för leverans vecka 47.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att parterna lämnat motstridiga uppgifter angående utlovad leveranstid. Nämnden finner dock att det av utredningen framkommer att H gjort klart att han velat ha bilen skyndsamt samt att bolaget inte förmått visa att de gjort klart för H att bilen skulle levereras vecka 44.

text: I köpekontraktets punkt 4 stadgas att ny bil normalt levereras inom åtta veckor från den dag köparen undertecknade köpeavtalet. Med hänsyn till att bilen inte kan anses specialbeställd samt att bolaget inte kunnat leverera bilen inom dessa åtta veckor finner nämnden att H haft rätt att säga upp avtalet utan att bli debiterad några extra avgifter. Hans yrkande bör följaktligen bifallas.


title: Fråga om mäklares skadeståndsansvar enligt fastighetsmäklarlagen (uppgift om vitvaror).

text: fastighetsmäklarlagen

text: (uppgift om vitvaror). Avgörande 2000-04-26; 1999-6515

text: I augusti 1999 köpte makarna A en bostadsrättslägenhet genom förmedling av en mäklaren. I objektsbeskrivningen stod angivet bland annat att ”I köket finns spis (1999), spisfläkt, kyl, frys, diskmaskin (1998) och kakel. Det finns tvättmaskin.” Det visade sig senare att kylen och frysen var tillverkade 1978 samt att även fläkten var av äldre datum.

text: De yrkade skadestånd av mäklaren motsvarande kostnader för byte av kylen, frysen och spisfläkten. Som grund för yrkandet anförde de att beskrivningen av maskinerna i köket var vilseledande.

text: Fastighetsmäklaren bestred yrkandet och anförde att han inte agerat i strid med god mäklarsed eller på något annat sätt ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot köparna av bostadsrätten.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 12 § första stycket fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Av

text: 16 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att fastighetsmäklaren – i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det – skall ge köpare och säljare de råd och upplysningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall vidare verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att köparen före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Av

text: 20 § fastighetsmäklarlagen

text: framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11–19 §§ skall han ersätta skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren.

text: Nämnden har i och för sig viss förståelse för makarnas uppfattning att åldersuppgifterna i objektsbeskrivningen såvitt gäller spisfläkt, kyl och frys kan missförstås. Enligt nämndens mening är det önskvärt att man i en lägenhetsbeskrivning inte bara anger årtal för ny utrustning utan även anger vilka produkter som är av äldre modell.

text: I förevarande fall finner dock nämnden att det måste ha varit uppenbart för köparna vid visningen av lägenheten att kyl och frys inte kunde vara från 1998. Nämnden har härvid tagit hänsyn till att utrustningen var drygt tjugo år gammal. Mot denna bakgrund kan deras talan inte bifallas.


text: En researrangör ställde in en bokad paketresa. Resenärerna som varken underrättades om detta eller erbjöds någon likvärdig resa, har ansetts berättigade till ersättning. Avgörande 2000-03-30; 1999-6742

text: P och A-G hade bokat en mat- och vinresa till Rioja i Spanien. Priset var 13 300 kr per person. När det bara var sju dagar kvar till planerad avresa och de fortfarande inte hade fått några resehandlingar, kontaktade de researrangören. De fick då veta att resan hade blivit inställd och att arrangören hade missat att informera dem. Arrangören försökte först hitta en likvärdig resa men lyckades inte. Därefter försökte arrangören "sy ihop" en resa men då den inte stämde överens med vad resenärerna ville göra, godtog de inte förslaget. Förslaget innebar dessutom att de inte skulle få någon svensktalande guide. Syftet med resan var att fira deras 30-åriga bröllopsdag och de hade sett fram emot denna, enligt reseprogrammet, mycket speciella resa. De yrkade skadestånd med 5 000 kr per person.

text: Researrangören erbjöd en kompensation med 1 000 kr per person eftersom de hade missat att informera om den inställda resan. Bolaget hade erbjudit sig att sy ihop en resa på egen hand för resenärerna men någon reseledare kunde inte sändas med för dessa två resenärer.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att den bokade resan till Madrid har ställts in. Enligt 13 § lagen om paketresor (

text: ) har resenären vid dylika tillfällen rätt till en annan paketresa som är av likvärdig eller högre kvalitet om arrangören kan erbjuda detta. Vid bedömningen om en resa är likvärdig eller ej kan man normalt utgå från de katalogpriser som gäller. Arrangören har skyldighet att erbjuda ersättningsresor som är någorlunda jämförbara med den som inte blev av. Researrangören har såvitt framgår inte erbjudit ett alternativ som ur resenärernas synpunkt var likvärdigt eller bättre. Resenärerna har dessutom inte blivit skriftligen underrättade om den inställda resan. De är därför berättigad till skadestånd. Skäligt skadestånd finner nämnden vara 2 500 kr per person.


text: Vid specialbeställning av textilvara har det ansetts åligga säljaren att inberäkna krympmån för tyget. Avgörande 2000-05-08; 1999-7092

text: R beställde påslakan till ett täcke med speciella mått. Hon beställde även örngott. Hon lämnade måtten på täcket och påpekade att det var viktigt att det blev rätt. Säljaren räknade på uppgifterna och kom fram till ett pris, 2 441 kr, för ett påslakan och fyra örngott. Lakanet och örngotten passade perfekt tills de tvättades. Lakanet krympte 21–22 cm på längden och örngotten 4 cm. Krympningen var ca 10 procent. Säljaren hade inte informerat henne om att varorna skulle krympa. Hon klagade till säljaren och begärde att nya varor i rätt storlek. Säljaren svarade att ett nytt lakan kunde sys om hon betalade för det extra tyg som skulle gå åt. R yrkade hävning av köpet.

text: Säljaren bestred yrkandet eftersom kunden hade upplysts om att tyget skulle komma att krympa. Dessutom hade bolaget erbjudit kunden ett nytt lakan mot betalning för den extra tygåtgången.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt att lakanet och örngotten har krympt. Parterna har lämnat motstridiga uppgifter om huruvida någon information om krympningen har lämnats eller inte. Enligt nämndens mening ankommer det på näringsidkaren att i ett fall som detta dokumentera innehållet i parternas överenskommelse. På den kvittens som har getts in i ärendet av R framkommer inget beträffande mått, tygåtgång e.d. Företaget har inte heller företett någon order e.d. där det finns noterat vad som avtalats. Det kan alltså inte anses klarlagt att R skulle ha fått reda på att tyget skulle krympa. Enligt nämndens mening bör det normalt dessutom åligga företaget att inberäkna krympmån när en konsument specialbeställer en vara av detta slag. Mot bakgrund av vad som framkommit anser nämnden att företaget bär ansvaret för att varorna har blivit för små efter tvätt. Företaget bör dock ha rätt att, utan ytterligare kostnad för R, leverera nya varor med den erforderliga krympmånen tillagd.


text: Vid ett transportuppdrag skadades viss egendom. Transportföretaget som var ersättningsskyldigt för skadan har inte ansetts ha rätt att utan stöd i avtalsvillkor överta äganderätten till den ersatta egendomen. Avgörande 2000-05-18; 1999-7149

text: O beställde flyttning av en flyttfirma. Efter flyttningen upptäckte O att det var en del skador på bohaget. O begärde ersättning med möblernas marknadsvärde, 3 819 kr. Bolaget var villigt att betala denna summa men begärde då att få behålla möblerna. Eftersom O ville behålla möblerna ansåg bolaget att möblerna hade ett visst marknadsvärde och betalade endast 1 910 kr. O yrkade att få ytterligare 1 909 kr och att få behålla möblerna.

text: Bolaget invände att den som ersätter skadad egendom med dess fulla värde har rätt till den.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att parterna är överens om att skador har uppkommit på O:s föremål under flyttningen. Parterna synes dessutom numera vara överens om att marknadsvärdet på de skadade föremålen är 3 819 kr. Bolaget har redan utbetalat 1 910 kr. Bolaget har erbjudit sig att ersätta O med ytterligare 1 909 kr men, med hänvisning till skadeståndsrättslig praxis, endast under förutsättning att bolaget får omhänderta de skadade föremålen. Bolaget har även åberopat att försäkringsbolagen omhändertar skadade bilar som lösts in.

text: Med hänsyn till bolagets krav på att få överta den ersatta egendomen finner nämnden skäl att erinra om att försäkringsbranschens regelsystem grundar sig, förutom på lag, på försäkringsavtal mellan en försäkringsgivare och en försäkringstagare. Bestämmelser om hur en försäkringsskada regleras framgår av försäkringsvillkoren. Dessa villkor innehåller vanligtvis bestämmelser om att försäkringsgivaren har rätt att avgöra om en skada skall ersättas kontant eller om godset skall repareras eller ersättas med likadan egendom eller närmast motsvarande egendom, att försäkringsgivaren också har rätt att avgöra var egendomen skall inköpas eller repareras och att försäkringsgivaren övertar äganderätten till egendom som ersätts.

text: I de ansvars- och transportbestämmelser som har getts in i ärendet finns inga villkor rörande rätt till inlösen av gods som ersatts på grund av att det skadats, eller om övergång av äganderätten till sådan egendom. Varken

text: konsumenttjänstlagens

text: eller

text: skadeståndslagens

text: regler ger stöd för att någon sådan rätt skulle föreligga. Inte heller i övrigt finns det någon grund för att bifalla bolagets krav på att få omhänderta de skadade föremålen. Nämnden anser därför att bolaget skall betala skadeståndet till O utan villkor.


text: Den som från en konsument tar emot och genomför order att sälja värdepapper är skyldig att säkerställa att en och samma värdepapperspost inte kan säljas två gånger. Avgörande 2000-05-24; 1999-7204

text: Å ringde den 10 december 1999 sin bank och beordrade försäljning av en viss aktiepost om 1 100 aktier till ett pris av 161 kr per aktie. Aktien gick dock inte upp till begärt pris under den dagen. Han ringde därför banken på nytt den 13 december och bad om en ny försäljning av aktieposten. Priset sattes denna gång till 160 kr. Aktien omsattes under dagen över denna nivå.

text: Den 14 december blev han kontaktad av banken som meddelade att det visat sig att hans aktiepost hade sålts två gånger, eftersom säljordern den 10 december var en åttadagarsorder. Banken tvingades att köpa tillbaka en post om 1 100 aktier av aktuellt slag. Aktien hade då stigit till 187 kr 50 öre. I stället för en vinst för Å ledde detta till en förlust på 30 300 kr.

text: Han kände inte till annat än att en lagd order bara låg en dag. Mäklaren borde fråga kunden hur länge ordern skulle ligga och inte bara ta för givet att en order skulle ligga i åtta dagar. Dessutom borde banken kunna se i sitt datorsystem om en aktiepost redan låg till försäljning. Å yrkande ersättning av banken med 30 300 kr.

text: Banken bestred kravet, eftersom Å sedan länge varit kund i banken och var väl medveten om de regler som gäller och att en order ligger i åtta dagar. Mäklare hade dessutom den 13 december 1999, när Å. beordrade försäljning av aktieposten, frågat honom om han gjort några affärer den 10 december. Svaret var nej. Affären genomfördes därefter.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är utrett att Å den 9 december 1999 köpte en aktiepost om 1 100 Turn It aktier, att han den 10 december 1999 hos banken beordrade försäljning av aktieposten till ett pris om 161 kr per aktie, att aktierna inte såldes denna dag, att han måndagen den 13 december 1999 beordrade en ny försäljning av samma aktiepost till ett pris om 160 kr per aktie, att banken samma dag sålde samma aktiepost två gånger och att banken därför var tvungen att återköpa aktierna till ett pris om 187 kr 50 öre per aktie.

text: Banken har till grund för sitt bestridande gjort gällande att Å själv vållat förlusten genom att två gånger beordra försäljning av aktieposten och att han har varit medveten om att den första säljordern var en s.k. åttadagarsorder.

text: Nämnden finner mot Å:s bestridande inte visat att han genom information från banken eller på något annat sätt känt till att den första säljordern varit en s.k. åttadagarsorder och att denna order således låg kvar när han den 13 december lämnade en ny säljorder. Den omständigheten att Å på nytt begärt försäljning av samma aktiepost till ett lägre pris talar dessutom för att detta inte var fallet.

text: Enligt nämndens mening får det anses åligga banken att vid mottagande och verkställighet av säljorder säkerställa att en och samma aktiepost inte kan säljas två gånger. Genom att inte säkerställa detta får banken anses ha orsakat den förlust som uppkommit när aktieposten måst köpas tillbaka till följd av dubbelförsäljningen. Eftersom någon vårdslöshet eller vilseledande inte kan läggas Å till last bör det därför ankomma på banken att fullt ut svara för den uppkomna förlusten, dvs. 30 300 kr.


text: En person som köpte en begagnad bil ansågs inte ha varit vårdslös när han inte hade upptäckt att vissa elkablar som förorsakade en skada på bilen inte var fackmannamässigt monterade. Någon grund för att sätta ned försäkringsersättningen ur motorfordonsförsäkringen ansågs därför inte föreligga. Avgörande 2000-06-29; 2000-0013

text: I december 1999 började det ryka ur tändningslåset på S bil och bilen slutade fungera. S hade köpt bilen begagnad ett och ett halvt år tidigare. S yrkade ersättning för reparationskostnaden ur motorfordonsförsäkringen.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet eftersom det ansåg att de elektriska komponenterna och kablarna hade varit felaktigt monterade och att det enligt villkoren inte förelåg någon rätt till ersättning om dessa delar inte var fackmannamässigt monterade.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I försäkringsvillkoren finns det aktsamhetskrav om att elektriska kablar och komponenter skall vara fackmannamässigt monterade. Vidare framgår av villkoren att ersättningen kan minskas eller helt utebli om föreskriften inte följs. En förutsättning för att tillämpa villkoren om nedsättning är dock att föreskriften har åsidosatts med uppsåt eller genom oaktsamhet (se 942). Att S, i samband med ett köp av en begagnad bil, inte har upptäckt att dess elektriska kablar m.m. inte varit fackmannamässigt monterade kan enligt nämndens mening inte anses vara vårdslöst. Någon grund för att sätta ned ersättningen till S finns då inte. Full ersättning bör därför, med tillämpning av villkoren i övrigt, utges för den uppkomna skadan.


text: Vid anmälan om byte av elleverantör har det ansetts åligga den nuvarande leverantören att, om uppgifterna i anmälan ansågs vara ofullständiga, kontrollera dessa med den övertagande elleverantören. Avgörande 2000-06-09; 2000-0057

text: L anmälde via Internet till S att han ville byta elleverantör från G till S. S bekräftade att S skulle börja leverera el till L från den 1 december 1999. Den 24 november 1999 meddelade dock S honom om att G inte godkände hans ansökan, eftersom hans namnteckning saknades på Internetanmälan. Förutom att han då till S sände sin namnteckning, kontaktade han G skriftligen och meddelade att det faktiskt var han som hade gjort ursprungsanmälan. G godkände dock bytet först från den 1 februari 2000 med hänvisning till en uppsägningstid om 30 dagar. L yrkade i första hand att 30-dagargränsen för leverantörsbyte skulle gälla från den dag han gjort sin första anmälan, dvs. den 19 augusti 1999. I andra hand yrkade han att ansökan skall gälla från den 19 augusti 1999 oaktat att han senare kompletterat med sin namnteckning.

text: G bestred yrkandena och invände bl.a. att leverantörsbytet inte kunde godkännas från den 1 december 1999 eftersom L inte hade gjort anmälan till bolaget. L:s ombud har inte heller skickat någon uppsägningsfullmakt före den 1 september 1999 utan endast ett ofullständigt meddelande.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att L i mitten av augusti 1999 via Internet, skickat en intresseanmälan till S om att han önskade ingå ett avtal med S om elleverans. Den 20 augusti 1999 bekräftade S att elleverans skulle påbörjas från den 1 december 1999. Det framgår vidare att S i slutet av augusti 1999 meddelat L:s dåvarande elleverantör, G (bolaget), att L ville säga upp sitt avtal med G till den 1 december 1999. Bolaget har dock inte godtagit leverantörsbytet förrän från den 1 februari 2000. Bolaget har påstått att L inte har gjort någon anmälan till bolaget och att hans ombud inte har skickat uppsägningsfullmakt före den 1 september 1999 samt att meddelandet till bolaget från S var ett ofullständigt excelfaxmeddelande. Enligt bolaget har det varit teoretiskt möjligt att en annan person än kunden kunnat göra intresseanmälan för att bli kund. Bolaget har vidare påstått att det hade kunnat göra avsteg från bestämmelsen att tillämpa uppsägningsfullmakt, om e-postadress hade överensstämt med L:s namn.

text: Utredningen i ärendet visar att L:s namn samt kundnummer och förbrukningsplatsnummer framgick av det meddelande som S skickade till bolaget. Nämnden anser att bolaget, i anslutning till att det tog emot meddelandet om leverantörsbytet, borde ha tagit kontakt med S om bolaget ansett att uppgifterna var otillräckliga. Ingenting i ärendet tyder emellertid på att sådana kontakter har förekommit.

text: Enligt punkten 9 i övergångsbestämmelserna till senaste ändringen i

text: ellagen (1997:857)

text: gäller en anmälan… som har gjorts efter den 30 april 1999 men senast den 31 augusti 1999 som en underrättelse om övertagande av leveranser från och med den 1 december 1999…

text: Med hänsyn till det sagda och då den 30 augusti 1999 är att anse som inlämningsdag för uppsägningen skall S, enligt nämndens bedömning, anses ha övertagit elleveransen från och med den 1 december 1999.


text: Om en fastighetsägare inte kan visa att han inte kunde förhindra en skadan är han ersättningsskyldig för hyresgästs skada som beror på att fastighetsägaren har brustit i sin underhålls- och kontrollskyldighet. Avgörande 2000-05-04; 2000-0090

text: En lövsil vid ett stuprör hade satts igen. På grund härav rann regnvatten in genom en luftventil i en vägg och en vattenskada uppstod i P:s källarförråd. P yrkade ersättning för förstörd egendom ur hyresvärdens fastighetsförsäkring. Hyresvärdens försäkringsgivare bestred yrkandet under åberopande av att hyresvärden inte hade åsidosatt sin underhållsskyldighet och därför inte var skadeståndsskyldig mot P.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: P är hyresgäst i den berörda fastigheten. Fråga är följaktligen om skadestånd i kontraktsförhållande.

text: Utredningen tyder enligt nämndens mening på att lövsilen, som varit placerad i närheten av en luftventil, borde ha underhållits eller kontrollerats på ett bättre sätt än som skett. Hyresvärden har sålunda inte visat att han inte kunnat förhindra den uppkomna skadan. Hyresvärden får därmed anses skadeståndsskyldig för det inträffade. Försäkringsgivaren bör följaktligen utge ersättning för P:s skada på vedertaget sätt.


text: En mobiltelefonoperatör informerade om en avgiftshöjning genom ett pressmeddelande och information på bolagets hemsida på Internet. Detta ansågs inte tillräckligt för att uppfylla kraven enligt abonnemangsvillkoren att sådan information skall göras allmänt tillgänglig. Grupptalan. Avgörande 2000-06-08; 2000-0252

text: Av de allmänna villkoren för ett mobilteleabonnemang framgick att pris eller avgift för abonnemang eller samtal fick ändras tidigast en månad efter det att meddelande om ändringen gjorts allmänt tillgänglig. Mobiltelefonoperatören informerade om att samtalsavgiften skulle höjas från den 1 oktober 1999 dels genom ett pressmeddelande den 25 augusti 1999, dels genom information på bolagets hemsida på Internet. Dessutom upplyste bolaget om höjningen i en kundtidning som skickas till samtliga abonnenter i oktober 1999 och i mars 2000.

text: Konsumentombudsmannen (KO) yrkade att bolaget skulle ha rätt att debitera den höjda samtalsavgiften först en månad efter det att abonnenterna genom särskilt meddelande hade fått information om höjningen och att bolaget till berörda abonnenter skulle återbetala felaktigt debiterade samtalsavgifter.

text: Bolaget bestred yrkandet eftersom information om höjningen hade lämnats i augusti 1999.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att mobiltelefonoperatören den 1 oktober 1999 sänkte den månatliga avgiften för samtalspott från 150 kronor till 95 kronor för abonnemanget. Det framgår vidare att bolaget samtidigt höjde samtalsavgiften från två till sex kronor per minut mellan klockan 07.00 och 08.00 respektive mellan klockan 18.00 och 19.00. Abonnenterna informerades om sänkningen av avgiften till samtalspotten på telefonräkningen den 31 augusti 1999. Höjningen av samtalsavgiften tillkännagavs den 25 augusti 1999 dels genom pressmeddelande, vilket resulterade i en notis i tidningen Expressen, dels genom information på bolagets hemsida på Internet. Dessutom upplyste bolaget om båda ändringarna i sin kundtidning nummer 3, vilken var abonnenterna tillhanda den 1 oktober 1999 och i nummer 5, som sändes till abonnenterna den 10 mars 2000.

text: KO har i sin anmälan om grupptalan till nämnden framhållit att ett flertal konsumenter har tagit kontakt med Konsumentverket med anledning av bolagets ändring av samtalsavgiften och att konsumenterna därvid har framhållit att de inte har uppmärksammat någon information från bolaget om denna villkorsändring. KO har vidare framhållit att med hänsyn till att sänkningen av månadsavgiften meddelats direkt till abonnenterna inom föreskriven tid utan att dessa samtidigt fått information om ändringen av samtalstaxan har abonnenterna vilseförts om ändringens verkliga innehåll.

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att en prövning av en grupptalan skall vara motiverad från allmän synpunkt. Det har från KO framhållits att många konsumenter har tecknat abonnemanget och att dessa också kan antas ha berörts av bolagets villkorsändring. Nämnden delar denna uppfattning och finner därför att en prövning av ärendet är påkallad ur allmän synpunkt.

text: Nämnden kan vidare konstatera att enligt punkten 14.1 i bolagets allmänna villkor för mobilteleabonnemang gällande från och med den 1 januari 1996 får pris eller avgift för

text: abonnemang eller samtal ändras tidigast en månad efter det att meddelande om ändringen gjorts allmänt tillgänglig.

text: Enligt nämndens mening är det anmärkningsvärt att bolaget på räkningen den 31 augusti 1999 upplyst abonnenterna om den kommande avgiftssänkningen för samtalspotten men samtidigt helt underlåtit att på densamma eller i bilaga till denna upplysa om avgiftshöjningen som, enligt nämndens mening, torde ha större ekonomisk betydelse för merparten av abonnenterna än vad sänkningen av pottavgiften har.

text: När det gäller frågan om när bolagets meddelande om höjningen av samtalsavgiften har gjorts allmänt tillgänglig gör nämnden följande bedömning. Ett tillkännagivande om en villkorsändring enbart genom ett pressmeddelande och genom införande på bolagets hemsida kan inte anses medföra att detta gjorts allmänt tillgängligt. I båda fallen får nämligen antas att ett stort antal av abonnenterna inte fått tillgång till informationen. Enligt nämndens mening får däremot meddelandet genom informationen i kundtidningen nr 3 som distribuerats till samtliga abonnenter i och för sig anses ha gjorts allmänt tillgängligt. Under rubriken ”Klirr i mobilkassan… ” anges i ingressen till artikeln att avgiften på 150 kronor per månad sänks till 95 kronor per månad – ”en sänkning på hela 660 kronor per år”. Samtidigt anges att ”Tidsintervallet för samtalsavgifter dagtid ändras från och med nu till 07.00–19.00”. Sättet att informera om ändringarna får emellertid anses ha varit ägnat att fästa abonnenternas uppmärksamhet på sänkningen av månadsavgiften samtidigt som höjningen av samtalsavgiften förs i skymundan. Särskilt de abonnenter som fick räkningen i augusti 1999 lär ha riskerat att förbise den samtidiga avgiftshöjningen. Nämnden anser mot bakgrund av det sätt på vilken informationen framförts att tillämpningen av villkorsändringsklausulen på införandet av höjda samtalsavgifter genom meddelandet i kundtidningen nr 3 får anses oskälig mot konsumenterna. Först genom meddelandet, som lämnades i nr 5, och som innefattar en tydligare och mer balanserad information om prisändringarna finner nämnden att bolaget gjort villkorsändringen om samtalsavgiften allmänt tillgänglig på ett sådant sätt att den kan tillämpas gentemot konsumenter.

text: Nämnden kan konstatera att enligt uppgift från bolaget gick kundtidningens nr 5 ut till abonnenterna den 10 mars 2000. Tidningen får därmed antas ha nått abonnenterna i vart fall den 15 mars.

text: Nämnden finner att bolaget således har rätt att debitera den höjda samtalsavgiften först en månad efter sistnämnda datum, dvs. från den 15 april 2000. Enligt nämndens mening skall KO:s yrkande bifallas på det sätt att bolaget inte skall ha rätt att debitera förhöjd samtalsavgift för privata abonnenter som den 1 oktober 1999 innehade abonnemanget förrän från den 15 april 2000. För abonnenter som skaffat helt nytt abonnemang efter den 1 oktober 1999 står det däremot bolaget fritt att debitera den högre avgiften.

text: När det gäller KO:s yrkande om återbetalning av felaktigt debiterad taxehöjning gör nämnden följande bedömning. Bolaget skall till följd av ovan förda resonemang ersätta abonnenterna för den otillåtna avgiftsdebitering som skett. Bolaget har härvid åberopat att en efterhandskorrigering av verkställda samtalsdebiteringar skulle innebära orimlig teknisk och administrativ omgång och kostnad för bolaget. Nämnden delar denna bedömning och finner att det i praktiken enda möjliga sättet att ersätta abonnenterna är att tillföra dem en schablonmässig ökning av samtalspotten. Bolaget har erbjudit privatkunder, som den 1 oktober 1999 innehade bundet abonnemang och som ringer i genomsnitt mer än 45 minuter per månad, kompensation med 44 kronor inklusive moms per månad gånger det antal

text: månader av abonnemanget som återstod den 1 oktober 1999, att tillföras abonnentens samtalspott. Nämnden finner inte skäl att ifrågasätta bolagets beräkning av den genomsnittliga fördyringen. Under konstaterande av att samtalsavgiften höjts under två timmar per dag och att 44 kr motsvarar ökningen av samtalskostnaden under 11 minuter per månad finner nämnden att storleken av det månatliga ersättningsbeloppet rimligen bör godtas. Nämnden anser emellertid inte att det går att dra en gräns för ersättning vid dem som ringer 45 minuter eller mer per månad. Det beror helt på den enskilde abonnentens telefonvanor om och i vilken mån någon kostnadsökning uppstått. Den som ringer färre antal minuter kan således ha drabbats av en kostnadsökning medan den som ringer fler kan ha undgått sådan. Således bör ersättning utges oavsett abonnentens genomsnittliga telefontid. Då det inte rimligen lär låta sig göras att utreda vilka abonnenter som rent faktiskt fått tillgång till meddelandet om avgiftshöjningen före den 15 april 2000 och vilka som inte fått det anser nämnden att ersättning bör utgå till alla som den 1 oktober 1999 innehade privatabonnemanget. Ersättningen bör skäligen betalas ut på så sätt att respektive abonnents samtalspott tillförs ett belopp motsvarande 44 kr per månad inklusive moms för varje månad av abonnemangstiden efter den 1 oktober 1999, dock längst beräknat till den 15 april 2000. För de privatpersoner som numera har avslutat sitt abonnemang torde kontant ersättning få utbetalas.


title: På grund av bilens skick och att den endast hade kunnat användas under en månad gjordes vid hävning av köpet inte något nyttoavdrag (44 § konsumentköplagen).

text: 44 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 2000-06-06; 2000-0632

text: I november 1999 köpte A en BMW av 1996 års modell för 155 000 kr av en bilfirma. En månads trafiksäkerhetsgaranti lämnades.

text: På väg från bilfirman upptäckte A att förarstolen inte gick att justera och att den blivit svetsad i fel läge. Två dagar efter köpet lämnades bilen in för M-test. Testen visade att bilen var behäftad med ett flertal fel. Bilen hade bl.a. varit krockskadad och därefter bristfälligt reparerad. A yrkade hävning av köpet och ersättning för kostnader med sammanlagt 4 884 kr.

text: Säljaren bestred yrkandena och anförde som grund för bestridandet att det inte fanns grund för hävning av köpet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 19 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: föreligger fel på varan om denna inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet. Hävning är den strängaste påföljden om en vara är felaktig. Hävning kan endast komma ifråga om säljaren inte förmått avhjälpa felet och felet dessutom är av väsentlig betydelse för köparen. Frågan om felets väsentlighet skall bedömas från köparens synpunkt, (

text: prop. 1989/90:89 s. 127

text: ff). Nämnden finner – med stöd av M-testet – det visat att bilen var behäftad med en rad fel och att bilen var i väsentligt sämre skick än vad A hade förväntat sig. Det framkom även att bilen varit krockskadad och därefter bristfälligt reparerad. Bilen får därmed anses vara behäftad med sådant väsentligt fel att A har rätt att häva köpet.

text: Vid hävning av ett köp skall enligt

text: 44 § konsumentköplagen

text: hänsyn tas till såväl den nytta som konsumenten har haft av den köpta varan som konsumentens rätt till ränta på köpeskillingen. Av utredningen framgår att köparen drygt en månad efter köpet ställde av bilen. A har även haft utgifter som på grund av felen på bilen blivit onyttiga. Vid en samlad bedömning av dessa omständigheter finner nämnden att A haft så ringa nytta av bilen att han har rätt att få tillbaka hela köpeskillingen samt att han har rätt till ersättning för de kostnader som de lagt ut på bilen jämte ränta på samtliga belopp. A:s yrkanden skall således bifallas.


text: För personbil skall inte längre uppgift om årsmodell registreras. En ny bil som såldes med missvisande uppgift om årsmodell ansågs inte vara behäftad med fel. Avgörande 2000-06-20; 2000-0634

text: P köpte hösten 1999 en ny personbil. Han ville köpa en bil av årsmodell 2000. När bilen levererades i november 1999 upptäckte han att bilen tillverkats i juli 1999 samt att den bil han fått var av 1999 årsmodell. P yrkade prisavdrag med 10 000 kr eftersom han erhållit en tidigare modell än vad han beställt.

text: Säljaren bestred yrkandet eftersom P hade erhållit den modell som avtalats och att uppgift om årsmodellsbetckning inte längre har någon relevans.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller bl.a. att en vara skall anses som felaktig om den avviker från vad som avtalats mellan parterna eller i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Enligt

text: 19 § samma lag

text: gäller bl.a. att fel också föreligger om varan inte överensstämmer med uppgifter om varans egenskaper eller användning som lämnats vid marknadsföringen eller annars före köpet och kan antas ha inverkat på köpet.

text: Fram till och med den 31 december 1998 kunde en "årsmodell", i den mening begreppet hade på den svenska bilmarknaden, inte anses vara en egenskap som varje bil har från början utan i stället en egenskap den får genom att den registreras såsom varande av en viss årsmodell. Generellt registrerades bilar tillverkade efter den 1 juli för respektive år såsom årsmodell för nästkommande år.

text: Sedan den 1 januari 1999 skall emellertid inte längre årsmodell anges på nyförsålda bilar. Detta innebär att årsmodellsfältet inte skall fyllas i på köpehandlingarna vid försäljning av ny bil. Ändringen gäller alla helbilsgodkända bilar med europatypgodkännande. Bilarna skall inte marknadsföras såsom varande av viss årsmodell. I stället skall generalagenten eller tillverkaren lämna uppgift om tillverkningsmånad och år till trakfikregistret när bilarna förregistreras. På registreringsbeviset anges endast tillverkningsår, månad, certifieringsdatum samt första registreringsdatum. Vägverket har i sina datasystem, från och med årsskiftet, markerat fältet årsmodell med 00, vilket innebär att någon årsmodellsbeteckning inte existerar. Beträffande det sistnämnda konstaterar nämnden att just valet av 00 inte är helt ändamålsenligt, eftersom man lätt kan missta sig och uppfatta detta som att det är en bil av ”årsmodell” 2000. Sammanfattningsvis är det således bilens utförande, dvs. modell och bilens första registreringsdag som är av betydelse vid registrering av nya bilar och senare även begagnade bilar.

text: På de i ärendet ingivna köpehandlingarna har årsmodellsbeteckningen fyllts i av säljaren. Detta är i och för sig att betrakta som ett felaktigt förfarande från säljarens sida men bristerna leder inte till att köpet skall betraktas som felaktigt ur köprättslig hänseende. Inte heller kan nämnden finna att säljaren gjort sådana utfästelser eller lämnat sådana uppgifter om bilens tillverkningsår som kan leda till att försäljningen kan anses felaktig. Nämnden konstaterar att den bil P erhållit, i enlighet med det gamla registreringsförfarandet, är att betrakta som en årsmodell 2000. P köpte en ny bil i november 1999. Denna bil kan utifrån det nya registreringssystemet inte anses annat än tillverkad år 1999. Nämnden anser därför att P erhållit exakt det han köpt. Hans yrkande kan därför inte bifallas.


text: En ny bil hade körts endast några månader varvid stenskott hade förorsakat ca 100 skador på motorhuven vilka hade lett till rostangrepp. Billack skall vara av sådan kvalitet att så omfattande skador inte uppkommer. Eftersom säljaren inte hade visat att skadorna berodde på något annat ålades säljaren att avhjälpa felet. Avgörande 2000-06-27; 2000-0789

text: H köpte i januari 1999 en ny Mercedes A140. Ett års nybilsgaranti samt 30 års rostskyddsgaranti lämnades.

text: I april 1999 upptäckte H att motorhuven var orimligt känslig för stenskott med rost som följd. H ansåg att det var en brist att en ny bil får ca 100 rostande stenskott efter endast tre månader och 700 mils körning. Bilen hade körts på vägar med bra asfaltsbeläggning. H reklamerade felet till säljaren. H gjorde inte gällande att rostskyddsgarantin omfattade skador på grund av stenskott men menade att ursprungslacken måste vara av dålig kvalitet. H yrkade omlackering av motorhuven.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att den lämnade rostskyddsgarantin inte omfattade skador uppkomna genom yttre påverkan t.ex. stenskott.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 21 § konsumentköplagen (1990:932)

text: skall fel i en vara anses föreligga om säljaren eller någon annan för hans räkning genom en garanti eller liknande utfästelse åtagit sig att under en viss tid svara för varan eller en del därav eller för en egenskap hos varan, om varan under den angivna tiden försämras i det avseende som utfästelsen omfattar. Enligt

text: 21 § andra stycket samma lag

text: gäller inte första stycket om säljaren gör sannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida.

text: Av föreliggande utredning framgår att bilens motorhuv har åsamkats ett onormalt antal stenskott med påföljande rostskador. Vid köp av Mercedes lämnas dels en 30-årig rostskyddsgaranti, rostskyddsgarantin täcker dock inte skador som uppkommit på grund av yttre påverkan såsom stenskott, dels en ettårig nybilsgaranti. Nämnden konstaterar att nybilsgarantin åberopats av H. Nämnden anser att lacken på en bils motorhuv skall vara av sådan kvalitet att skador inte skall uppkomma i den nu uppgivna omfattningen. Säljaren har efter begäran från nämnden ingivit ett besiktningsprotokoll avseende skadorna. Av protokollet framgår endast att skadorna uppkommit på grund av stenskott och därför inte täcks av rostskyddsgarantin. För att slippa garantiansvar åligger det bolaget att visa att felet beror på en olyckshändelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida. Nämnden finner inte att säljaren har förmått visa detta. Därför bör bolaget ombesörja att erforderligt underarbete samt omlackering av motorhuven utförs på ett fackmässigt och varaktigt sätt. H:s yrkande skall därför bifallas.


text: Gruppförsäkring. Fråga om försäkringsgivarens ansvar i förhållande till gruppmedlemmarna för gruppföreståndarens försummelse. Avgörande 2000-06-29; 2000-0809

text: J har ett kontokort hos R C med en giltighetstid till den 30 juni 2000 med tillhörande reseförsäkring. Försäkringsgivare uppgavs vara A. Kort före en resa insjuknade J:s son och enligt läkarintyg rekommenderades han av medicinska skäl att avstå från resan. J yrkade ersättning för kostnaderna för avbeställning av resan.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet eftersom skadan hade inträffat efter det att försäkringsavtalet mellan A och R C upphört att gälla.

text: R C bestred yrkandet eftersom det inte förelåg något avtalsförhållande avseende mellan R C och J. Bolaget har endast förmedlat försäkringsavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet rör en gruppförsäkring avseende en reseförsäkring för innehavare av kontokort R C. I en gruppförsäkring ingås normalt ett s.k. gruppavtal mellan försäkringsbolaget, dvs. A, och den försäkringsberättigade gruppen, vilken företräds av en gruppföreståndare. I detta fall företräds gruppen av R C. De som genom avtalet är – eller efter ansökan – blir försäkrade, i detta fall innehavarna av R C, benämns i det följande gruppmedlemmar. Det gruppavtal som ärendet rör – och som av parterna benämnts försäkringsavtal – förutsatte inte någon aktivitet från gruppmedlemmarnas sida utan dessa blev automatiskt anslutna och det rör sig således om en s.k. obligatorisk gruppförsäkring (jfr Bladini, Gruppskadeförsäkring, Norstedts, 1990, s. 154 f.).

text: Av försäkringsavtalet och den information som gruppmedlemmarna fick framgick att all skadereglering skulle skötas av A. Vilka som faktiskt var gruppmedlemmar hade A inte kännedom om. Denna information hade dock gruppföreståndaren eftersom gruppmedlemmarna ju var innehavarna av bolagets kontokort R C.

text: Av den utredning som finns i ärendet framgår att A har sagt upp avtalet den 30 augusti 1999. Av uppgifterna i ärendet framgår också att avtalet upphörde den 9 december 1999 och att försäkringsbolaget Z numera är försäkringsgivare. Vidare framgår det att anmälaren, som hade ett giltigt R C, inte kände till att avtalet med A som försäkringsgivare hade upphört när han drabbades av en skada.

text: När en försäkringsgivare vill säga upp en obligatorisk gruppförsäkring har följande krav utbildats i branschpraxis. Gruppavtalet sägs upp i förhållande till gruppen, men de försäkrade måste dessutom underrättas om uppsägningen. Eftersom försäkringsgivaren inte känner till vilka som är försäkrade krävs det att uppsägningen vidarebefordras på något sätt till de försäkrade. Ett lämpligt sätt är att försäkringsgivaren lämnar en handling till gruppföreståndaren med information till de försäkrade om att försäkringsavtalet har sagts upp. Gruppföreståndaren, som är den som har tillgång till vilka som är försäkrade, har därefter att vidarebefordra informationshandlingen till de försäkrade på lämpligt sätt. (Se Bladini, a.a., s. 417 f., jfr även förslaget till ny försäkringsavtalslag,

text: Ds 1993:39, s. 355

text: och

text: med hänvisning till förslaget i Försäkringsrättskommitténs delbetänkande Personförsäkringslag,

text: SOU 1986:56

text: , bl.a. s. 432 f.)

text: Av utredningen i ärendet framgår att A har vidtagit dessa åtgärder. I samband med att försäkringsavtalet sades upp bifogades en handling med information till de försäkrade till R C för

text: distribution till kortinnehavarna. Bolaget har dock, såvitt framgår av utredningen i ärendet, inte vidarebefordrat informationen till anmälaren. R C menar dock att bolaget inte är part i försäkringsavtalet och att uppsägningen därför saknar verkan mot kortinnehavarna på grund av att någon överenskommelse mellan bolaget och A om hur den skall göras inte har träffats.

text: När det gäller R C invändning att bolaget inte är part i försäkringsavtalet konstaterar nämnden att gruppföreståndaren enligt försäkringsrörelselagstiftningen inte kan ha något försäkringsansvar. Av den föreliggande utredningen framgår dock att R C i detta fall har försummat att fullgöra en av gruppföreståndarens förpliktelser, nämligen att vidarebefordra information om uppsägningen till gruppmedlemmen.

text: Nämnden har nu att ta ställning till vem som har att bära risken för gruppföreståndarens försummelse; gruppmedlemmarna, gruppföreståndaren själv eller försäkringsgivaren. Enligt den försäkringsrättsliga litteraturen (främst Roos, Grupplivskyddet, IFRF, 1974, s. 127) bör det inte vara de försäkrade som bär konsekvenserna av sådana s.k. informationsfel från gruppföreståndarens sida som består i att gruppmedlemmarna inte nås av upplysning om att försäkringsskyddet upphört. Nämnden delar denna bedömning. Frågan blir då vem som i förhållande till gruppmedlemmarna skall svara för försummelsen, gruppföreståndaren eller försäkringsgivaren. Såvitt känt har denna fråga varken diskuterats i rättspraxis, litteratur eller lagstiftningsarbete.

text: Vid denna avvägning bör man ta hänsyn till att gruppföreståndaren i många hänseenden är en mellanhand mellan försäkringsgivaren och de försäkrade. Gruppföreståndaren tar i denna egenskap över många av de administrativa uppgifter som normalt åligger försäkringsgivaren. Konstruktionen med en gruppförsäkring innebär i de flesta fall administrativa fördelar för försäkringsgivarna. Den innebär dessutom ökade möjligheter för försäkringsgivare att nå ut med produkten till en större grupp. Den möjliggör också en billigare administration och därmed lägre försäkringspremier för de försäkrade. Ur ett konsumentperspektiv kan det dock te sig tveksamt att lägga ansvaret på gruppföreståndaren som i många fall kanske inte har ekonomiska resurser att infria gruppmedlemmarnas anspråk. Anspråken kan i många fall, särskilt när det är fråga om försäkringar som även omfattar ersättning för personskador, röra betydande belopp.

text: Mot bakgrund av det anförda finner nämnden att A, i egenskap av försäkringsgivare, i förhållande till anmälaren bör svara för gruppföreståndarens, dvs. R C, försummelse. A kan därför i förhållande till anmälaren inte göra gällande att försäkringen inte gällde vid skadetillfället. A bör således med tillämpning av försäkringsvillkoren reglera anmälarens skada.

text: Nämndens prövning innefattar inte något ställningstagande i frågan om vilken av parterna A eller R C som slutligt skall svara för utgiven ersättning.


text: En konsument ansågs vara berättigad att häva köpet när ett klädesplagg förstördes vid kemtvätt trots att tvättrådet hade följts. Avgörande 2000-05-31; 2000-0998

text: K köpte en dräkt för 2 198 kr. Kort tid efter köpet lämnade hon in dräkten till ett tvätteri för kemtvätt. Den var märkt med P. Efter tvätten hade pärlorna på dräktens överdel smält. Plasten från pärlorna hade förstört tyget. Hon klagade till säljaren av dräkten. Denne menade att pärlorna borde ha tagits bort före tvätten. K yrkade hävning av köpet eller ersättning från tvätteriet för vad dräkten kostade.

text: Säljaren bestred yrkandet och menade att ett plagg med sådana dekorationer är ett ”riskplagg” och att tvätteriet borde ha informerat kunden om detta.

text: Tvätteriet bestred yrkandet eftersom dräkten var kemtvättad enligt tvättanvisningarna i plagget och att pärldekorationen, som var fastsydd, då borde den ha tålt behandlingen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat dräkten och konstaterat att pärlorna har förstörts samt att tyget har skadats av pärlorna. Det finns ingenting som tyder på att tvätteriet skulle ha behandlat dräkten på något felaktigt eller ovarsamt sätt. Tvätteriet synes ha tvättat dräkten i enlighet med det isydda skötselrådet. Övervägande skäl talar istället för att den fastsydda pärldekorationen inte har tålt tvätt enligt tvättrådet. Detta är ett fel i köprättslig mening som säljaren av plagget är ansvarig för. Felet är av väsentlig betydelse för K. Hon bör därför ha rätt att häva köpet och återfå skäligen ansedda 2 000 kr av köpesumman.


text: En elleverantör har ansetts ha bevisbördan för att ett avtal om fast pris för viss tid har kommit till stånd. Avgörande 2000-06-14; 2000-1201

text: G meddelade i månadsskiftet november/december 1999 S att han ville byta elleverantör från V till S och att bytet skulle ske den 1 februari 2000. I februari 2000 meddelade S honom om att S inte erhållit bekräftelse från V och att ett eventuellt byte skulle ske den 1 april 2000. Senare samma månad erhöll han en räkning på 300 kr från V omfattande perioden 4 januari 2000–31 mars 2000. V hävdade att G hade ett avtal om fast pris med bolaget till och med mars i år. Något sådant avtal har han dock inte ingått. G yrkade att byte av elleverantör skulle ske snarast möjligt och att V skulle avstå från kostnaderna för elleveransen till honom efter den 31 januari 2000.

text: V bestred yrkandena och invände att G hade tecknat ett s.k. Fastprisavtal som gällde från och med den 1 maj 1999 till och med den 30 april 2000. Om en kund önskar säga upp avtalet i förtid tar bolaget ut en avgift om 20 procent på avtalat elpris för uppskattad förbrukning under resterande avtalsperiod samt 20 procent för den fasta elavgiften.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: V har påstått att ett muntligt avtal om s.k. fast pris har ingåtts mellan parterna avseende elleverans för tiden från och med den 1 maj 1999 till och med den 30 april 2000. G har bestritt att något sådant avtal ingåtts.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att den part som påstår att ett avtal föreligger har bevisbördan för det. Bolaget har till stöd för sitt påstående om ett fastprisavtal åberopat att det i de fakturor som skickats till G i löptexten finns med ordet "flerårsavtal". Nämnden konstaterar emellertid att uttrycket "flerårsavtal" i löptexten inte förklaras samt att det inte intar någon sådan framträdande plats i texten att G bort uppmärksamma det särskilt. Med hänsyn härtill och då det inte kan krävas av en konsument att denne skall överväga den eventuella juridiska innebörden av alla detaljer i en faktura som sänds till honom, finner nämnden att bolaget, mot G:s bestridande, inte har förmått visa att ett fastprisavtal har ingåtts mellan parterna avseende den ovannämnda tiden. På grund härav har G varit berättigad att den 1 februari 2000 – i enlighet med vad han själv begärt hos V – byta elleverantör. När V vägrat honom att, utan ekonomisk kompensation till V, byta elleverantör före den 1 maj 2000 har V således handlat felaktigt. Till följd av V:s felaktiga handlande har G fått betala högre kostnad (till V) för sin elleverans än vad han skulle ha betalat till S om han fått byta elleverantör per den 1 februari 2000. För denna merkostnad är han berättigad till ersättning av V.

text: Nämnden finner således att V bör ersätta G för den merkostnad som drabbat honom genom att han för sin elleverans för tiden från och med den 1 februari 2000 till och med den 30 april 2000 fått betala ett högre pris än han skulle ha fått gjort om han kunnat utnyttja S som elleverantör.


text: Vid sakskada skall, när den skadade egendomen repareras, skadevållaren utge full ersättning för reparationskostnaden och något åldersavdrag skall inte göras. Avgörande 2000-10-26; 2000-1388

text: I januari 1999 utförde bolaget C service och underhåll av oljepanna och brännare i T:s fritidshus. Efter arbetets slutförande glömde C att sätta på panna igen. Detta ledde till att bl.a. radiatorer och ledningssystem frös sönder och orsakade vattenskador. L, där C hade sin ansvarsförsäkring, lämnade T viss ersättning. T yrkade hos nämnden ytterligare ersättning för gjorda åldersavdrag och följdskador.

text: Bolaget C bestred bifall till yrkandena under åberopande av att T redan hade fått skälig ersättning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt mellan parterna att bolaget är ansvarigt för skadan. Tvisten gäller dels om det vid bestämmande av skadeståndets storlek skall göras ett s.k. åldersavdrag, dels om T har rätt till ytterligare ersättning för vissa påstådda följdskador.

text: Nämnden kan konstatera att det finns förhållandevis få lagregler om beräkning av skadestånd. Bestämmelserna i

text: 5 kap. 7 § skadeståndslagen

text: om skadestånd med anledning av sakskada är dock de mest centrala. De tillämpas också när ersättning utgår för sakskada enligt

text: 31 § konsumenttjänstlagen

text: (se

text: prop. 1984/85:110 s. 277

text: Enligt

text: 5 kap. 7 § skadeståndslagen

text: omfattar skadestånd med anledning av sakskada ersättning för 1. sakens värde eller reparationskostnad och värdeminskning, 2. annan kostnad till följd av skadan, 3. inkomstförlust eller intrång i näringsverksamhet.

text: Reparationskostnaden

text: Bolaget har till grund för sin inställning att åldersavdrag skall göras åberopat skadeståndsrättsliga regler enligt vilka skada beräknas utifrån återanskaffningskostnad med avdrag för ålder och bruk, dvs. skadevållaren står för värdet på den skadade egendomen och den skadelidande får stå för det mervärde som t.ex. nytt material medför.

text: Den beräkningsmetod som bolaget åberopar är den metod som i första hand tillämpas vid totalskada och motsvarar vad som gäller enligt

text: 37 § försäkringsavtalslagen

text: (jfr Hellner, Skadeståndsrätt, femte upplagan, s. 416). I förevarande fall är det emellertid inte fråga om en totalskada, utan om en partiell skada. Den egendom som har skadats är T:s fritidshus.

text: Vid partiell skada kan ersättning motsvarande återanskaffningskostnaden vid totalskada beräknas i huvudsak på två olika sätt.

text: En metod är att fastställa värdet på egendomen före skadan och dessutom fastställa egendomens restvärde och därefter bestämma ersättningen till skillnaden mellan de båda beloppen. Den andra metoden är att ersätta kostnaden för reparation.

text: Den ena metoden gör det möjligt för den skadelidande att sälja resterna av den skadade egendomen och anskaffa egendom liknande den skadade. Den andra metoden förutsätter att ägaren behåller den skadade egendomen (jfr Hellner a.a. s. 419).

text: Av utredningen i ärendet framgår inte något annat än att parterna har varit överens om att det skadade fritidshuset skulle repareras och att det också har reparerats. Vad ärendet handlar om är således inte att ersätta värdet på en skadad sak, utan om det i

text: 5 kap. 7 § skadeståndslagen

text: föreskrivna alternativet, nämligen ersättning för ”reparationskostnad och värdeminskning”.

text: Den skadelidandes rätt till ersättning för värdeminskning gäller för det fall då egendomen trots reparation har minskat i värde, vilket inte är aktuellt i detta fall.

text: Av lagtexten till den nyssnämnda bestämmelsen framgår inte att ersättningen för reparationskostnaden kan sättas ned, om reparationen innebär att den skadade egendomen efter reparationen ökar i värde. Något stöd i annan lag eller i rättspraxis för att den skadelidande skall behöva stå för en del av reparationskostnaden med hänsyn till egendomens ålder och bruk finns inte heller.

text: Nämnden finner för övrigt inte heller att det i ärendet är visat att reparationen av fritidshuset har lett till någon bestående ökning av värdet på fastigheten eller att reparationen i övrigt medfört någon ekonomisk fördel för T.

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden att ersättning bör utgå för hela reparationskostnaden. T:s yrkande i denna del bör därför bifallas och bolaget rekommenderas att till honom betala 46 307 kr för gjorda ålderavdrag jämte ränta på beloppet.

text: Övriga kostnader m.m. Utöver full ersättning för reparationskostnaden har T yrkat ersättning för arbetskostnad och resekostnad, kostnader för framtida fukt- och mögelkontroll, sveda och värk, ränteförlust, förhalning av ärendet samt ”ej kompenserade/åtgärdade punkter”.

text: Nämnden vill beträffande yrkandet om ersättning för sveda och värk och förhalning av ärendet till att börja med konstatera att rätt till ersättning för skada av ideell natur inte kan utgå med stöd av

text: konsumenttjänstlagen

text: . T:s yrkande i denna del kan därför inte bifallas.

text: Beträffande övriga yrkanden finner nämnden att T mot bolagets bestridande inte har visat att kostnaderna har varit nödvändiga eller skäliga eller att han i övrigt har rätt till ersättning för dem. Hans yrkande i dessa delar kan därför inte bifallas.

text: En ledamot var med följande motivering skiljaktig såvitt gällde ersättning för reparationskostnaden.

text: En grundläggande princip för beräkning av skadestånd anses vara att ersättningen skall försätta den skadelidande i samma ekonomiska situation som om skada ej hade inträffat.

text: Om skadeståndet i ifrågavarande ärende skulle motsvara kostnaden för reparation av fritidshuset utan att avräkning sker för ålder och bruk skulle det enligt min mening medföra att skadelidanden försättes i en gynnsammare ekonomisk situation än innan skadan. Det har i ärendet inte påståtts att egendomsförsäkringsbolagets regler om avdrag är oskäliga eller att de har tillämpats på ett oriktigt sätt. Vid en beräkning av skadeståndets storlek bör därför de av egendomsförsäkringsbolaget genomförda åldersavdragen kunna ligga till grund.

text: Jag avslår därför T:s yrkande om ytterligare ersättning för reparationskostnad.


text: En researrangören svarar inte för avvikelser från normala väder- och klimatförhållanden för resmålet. Avgörande 2000-06-29; 2000-1673

text: M bokade i juli 1999 en treveckors resa till Dominikanska Republiken med avresa i november samma år. Resenärerna bokade en svit med balkong. Vid bokningen av resan hade resenärerna specifikt frågat om de väderförhållanden som skulle råda på platsen i november/december. I resekatalogen stod angivet att regnperioden skulle vara över i oktober.

text: Vid ankomsten visade det sig att sviten inte motsvarade vad försäljaren hade lovat. Det regnade hela tiden under resenärernas vistelse på resmålet. Enligt lokalbefolkningen sträckte sig regnperioden från oktober till januari. Under semester såg de solen sammanlagt 6–8 timmar. Den information som resenärerna fick rörande den sviten och vädret var uppenbarligen helt felaktig. M yrkade återbetalning av resans pris.

text: Researrangören erbjöd ett prisavdrag på 1 950 kr avseende sviten men bestred yrkandet i övrigt enligt följande. I prislistan anges att det är tropiskt klimat i Västindien. Klimat är en sak men väder kan alltid variera år från år. Enligt statistiken brukar det inte ösregna under den aktuella perioden. Bolaget kan inte hållas ansvarigt för att det regnade mycket under resenärernas semester.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att M och hennes medresenär drabbades av mycket dåligt väder under vistelsen november–december 1999 på Playa Dorada; belägen på Dominikanska Republikens nordsida.

text: Researrangören har i sin katalog och sin prislista för höst, vinter, vår 1999/2000 angett bl.a. följande. – Katalogen: Dominikanska Republiken har tropiskt klimat. Regnigaste perioden maj–oktober, medan vintern är relativt torr. Vintern är varm och solig och sommaren het. – Prislistan. Tropiskt klimat råder runt ekvatorn. Det karakteriseras av värme året om och kraftig nederbörd, ofta åtföljd av åska de flesta månader. Nederbörden faller inte hela dagen och antalet soltimmar blir ändå ganska högt. Det är soligast under förmiddagen och sena eftermiddagen eller tidiga kvällen. Temperaturen är hög året om, men något svalare under december– mars. I Västindien är regnigaste perioden maj–oktober, medan vintern är relativt torr. Vintern är varm och solig och sommaren het. – M har uppgett att bolagets försäljare av resan på särskild fråga bekräftade riktigheten av katalogens uppgifter i angivna hänseenden.

text: Det skall anmärkas att texten i bolagets prislista för vår, sommar höst 2000 har ändrats. Här anges beträffande Dominikanska Republiken att det på nordsidan regnar mest under vinterhalvåret oktober–januari; sydsidan är torrare och det regn som faller kommer där under maj–september.

text: Ett avtal mellan en researrangör och en resenär kan i allmänhet inte anses innehålla ett löfte att vädret alltid är lämpligt för den typ av rekreation som är resenärens mål med resan. Detta innebär bl.a. att – om det under resenärens

text: vistelse på resmålet sker en avvikelse från normala väder- och klimatförhållanden – arrangören inte kan göras ansvarig härför genom att tillhandahållna tjänster anses felaktiga. Annorlunda dock om arrangören t.ex. marknadsför en resa som sol- och badresa under en tid då klimatet erfarenhetsmässigt inte alls passar för denna typ av rekreation.

text: Nämnden anser att bolagets aktuella marknadsföring rörande väder- och klimatförhållanden i Dominikanska republiken kunde ha varit utförligare; detta framgår ju också genom att i prislistan 2000, till skillnad från i prislistan 1999/2000, har lämnats separata uppgifter beträffande nord- respektive sydsidan vid beskrivningen av klimatet i Dominikanska republiken. – Det kan dock inte anses att marknadsföringen vid tillfället för Ms bokning av resan har innehållit felaktiga eller vilseledande uppgifter. Skäl att bifalla hennes talan, såvitt nu är i fråga, föreligger därför inte.

text: Vad gäller Ms klagomål i övrigt har bolaget medgett ett prisavdrag om 1 950 kr. Nämnden anser att detta belopp är skäligt och att M bör åtnöjas härmed.


text: Vissa defekter, t.ex. att ett tyg torrfäller, skall säljaren upplysa köparen om även om varan säljs som andrasortering. Avgörande 2000-09-14; 2000-1716

text: G köpte tyg för att klä om en soffgrupp med. Tyget var av andrasortering på grund av att det hade vita fläckar på ena sidan. När soffgruppen kläddes om med tyget hos en tapetserarverkstad visade det sig att det torrfällde. G yrkade ersättning för tyget med 1 960 kr och för omklädseln av soffgruppen med 4 350 kr.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet eftersom kunden har en större undersökningsplikt än normalt när det gäller ett tyg av andrasortering. Det ligger i sakens natur att tyget har något fel och kunden måste avgöra tygets användningsområde.

text: Nämndens gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt att tyget torrfäller. Även om ett tyg säljs som andrasortering, anser nämnden att torrfällning utgör en sådan typ av defekt som säljaren bör upplysa köparen om. G har inte fått någon upplysning om att tyget torrfäller. Tyget är därmed att betrakta som felaktigt i köprättslig mening. Felet är av väsentlig betydelse för G. Hon bör därför ha rätt att få tillbaka köpesumman för tyget. I den mån det låter sig göras bör hon därvid lämna tillbaka tygdelarna till företaget. Vad avser kostnaden för omklädseln av gruppen anser nämnden att tapetseraren borde har uppmärksammat torrfällningen i ett tidigt stadium av arbetet och därmed avbrutit omklädseln. Bolaget bör därför endast vara ersättningsskyldigt för en del av kostnaden för omklädseln. Ersättning kan skäligen bestämmas till 1 000 kr.