nyckelord: Delgivning Preskription

title: Kritik mot en tingsrätt för brister i delgivning av stämning i brottmål samt vissa synpunkter på beredningsorganisationen i en s.k. storrotel

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Falu tingsrätts handläggning av ett brottmål angående ofredande m.m. (B 189-04). Hon uppgav bl.a. att när hon för andra gången blev kallad till en huvudförhandling i målet ställdes denna in på grund av att brotten var preskriberade. Preskription hade emellertid inträtt lång tid innan förhandlingen skulle äga rum.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av brottmålet.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) inkom med ett remissvar, till vilket var fogat upplysningar från rådmannen CC.

text: CC uppgav bl.a. följande. Målet inleddes hos tingsrätten den 27 januari 2004 genom att den misstänkte DD ansökte om offentlig försvarare, vilket beviljades honom. Målet lottades på tingsrättens storrotel som består av tre ordinarie domare och en fiskal. Inkommande brottmål bereds av rotelns tre sekreterare som utfärdar stämning, förordnar försvarare och målsägandebiträde, inhämtar personalia samt sköter utsättning och kallelse till huvudförhandling. Domarna ser normalt inte målen förrän det blir aktuellt med huvudförhandling. Målet var utsatt till huvudförhandling den 13 december 2005 och jag var tilldelad förhandlingen. När jag dagen före förhandlingen tittade genom akten kunde följande konstateras. Stämningsansökan inkom den 17 juni 2004 och avsåg ansvar för olaga hot i två fall, falskt larm och ofredande under tiden den 16 december 2002 till den 31 maj 2003. Stämning utan kallelse till huvudförhandling, så kallad bevisstämning, utfärdades samma dag. Målsägandebiträde förordnades och det beslutades inhämta personutredning. DD blev aldrig delgiven stämningen. Den 18 maj 2005 utfärdade tingsrätten en ny stämning och kallelse till huvudförhandling den 30 augusti 2005. När DD inte kom in med något delgivningskvitto skickades en påminnelse den 7 juni 2005. Den 26 augusti 2005 ringde DD:s försvarare till tingsrätten och meddelade att DD delgivits stämning och kallelse samma dag och försvararen begärde att förhandlingen skulle flyttas eftersom han skulle hinna gå igenom målet med klienten. Den domare som skulle ha förhandlingen beslutade att ställa in denna. Den 21 november 2005 skedde kallelse till förhandlingen den 13 december 2005. Jag konstaterade att åtalet gällde brott för vilka gällde två års preskriptionstid och att

text: samtliga brott var preskriberade redan den 31 maj 2005. Jag meddelade detta förhållande till åklagaren, försvararen och målsägandebiträdet och beslutade att ställa in förhandlingen. Den 14 december 2005 inkom åklagaren med besked att han lagt ned åtalet på grund av att preskription inträtt och målet avskrevs den 9 januari 2006. Det inträffade är naturligtvis beklagligt, inte minst för målsäganden. Det som kan läggas tingsrätten till last är att stämningsman inte användes för att få DD delgiven utfärdad stämning den 17 juni 2004 innan preskriptionstiden löpte ut. Det är naturligtvis svårt för en rotelsekreterare att vara observant på att det föreligger en preskriptionsrisk, om vederbörande inte görs uppmärksam på förhållandet av någon domare. Av egen erfarenhet vet jag att det även för en domare kan vara svårt att hålla reda på preskriptionstiden för olika brott. Rotelsekreterarna har uppgett att det var bekant från andra mål att DD var en svårdelgiven person. När delgivningskvittot inte kom tillbaka gick det förmodligen till så att man beslutade – för att spara in en delgivningskostnad för en stämningsman – att stämma och kalla direkt till en huvudförhandling. På grund av det stora antalet brottmål som var aktuella för huvudförhandling kom dock målet att bli liggande. Sekreterarna på storroteln har gjorts upp märksamma på problematiken med preskriptionstider. BB anförde bl.a. följande. Det optimala sättet att förbereda brottmål för avgörande är naturligtvis att genast när målet kommer in utfärda stämning med kallelse till huvudförhandling och att, om delgivning med s.k. vitt kort inte fungerar, verka för att den tilltalade blir delgiven genom stämningsman i god tid före huvudförhandlingen. När domstolen – som fallet är för Falu tingsrätts del – är överbelastad med brottmål är verkligheten ofta inte så enkel. Eftersom det saknas tidsmässigt utrymme för huvudförhandling inom överskådlig tid, tvingas domstolen utfärda s.k. bevisstämning. Det skapas då inte samma incitament för att se till att den tilltalade verkligen blir delgiven till en viss tidpunkt. Det inträffade illustrerar också en annan sak, nämligen hur viktigt det är att någon med tillräcklig juridisk kompetens regelbundet kontrollerar rotelns inneliggande mål bl.a. med avseende på om preskriptionsrisk föreligger. På en domarrotel av sedvanligt snitt åvilar ansvaret för sådana kontroller givetvis rotelinnehavaren. Under senare år har andra organisationsformer – exempelvis den s.k. storroteln – blivit allt vanligare, varvid det faktiska ansvaret för beredande av brottmål i stor utsträckning delegerats till kanslipersonal. Denna ordning ger utrymme för de ordinarie domarna att i större utsträckning ägna sig åt själva avgörandet av målen. Man talar om en eftersträvansvärd renodling av domarrollen. I en ansträngd arbetssituation med många brottmål som måste avgöras inom korta tidsfrister är risken att domarpersonalens övergripande ansvar för beredningen av brottmålen kommer i bakgrunden. Min personliga uppfattning är att en effektiv och rättssäker storrotelverksamhet även på brottmålssidan förutsätter en kraftfull och engagerad ledning från en rotelchef eller en annan särskilt utpekad beredningschef. Under åren 2004 och 2005 har verksamheten vid Falu tingsrätt, och inte minst vid dess storrotel, präglats av en mycket hög arbetsbelastning. Under arbetsåret september 2004 till maj 2005 handlades på storroteln ett komplicerat ekobrottmål med ca 40 huvudförhandlingsdagar vilket krävde två ordinarie domare och som resulterade i en dom på över 300 sidor. Under perioden handlades vid tingsrätten också åtminstone fyra andra mycket stora brottmål med vardera mellan 15 och 25 huvudförhandlingsdagar. Tingsrättens domkrets genererar påtagligt många våldsbrott – våldtäkt, kvinnofridskränkning, mord och andra grova övergrepp – som erfarenhetsmässigt kräver förhållandevis lång huvudförhandlingstid och där den tilltalade är häktad. En arbetstid för en ordinarie domare om 60 timmar i veckan är inte ovanlig. Jag är medveten om att JO inte har ansvaret för medelstilldelningen till domstolsväsendet, men jag vill ändå peka på dessa faktorer eftersom de är av vikt för bedömningen av AA:s klagomål mot tingsrätten.

text: Som CC skriver är det från AA:s horisont beklagligt att den tilltalade inte kunde delges stämning innan preskription inträdde. Tingsrätten får naturligtvis ta på sig ansvaret för att inte större ansträngningar gjordes för att få den tilltalade delgiven redan i målets inledningsskede. Någon annan förklaring än den mycket tunga arbetsbördan och nödvändigheten att prioritera mål med häktade finns inte. Det inträffade kommer att få till följd att tingsrätten stramar upp rutinerna för förberedelse av brottmål på storroteln, och den självklara målsättningen är att liknande olycksfall i arbetet skall kunna undvikas i framtiden. I ett beslut den 20 februari 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att stämningsansökan i målet inkom den 17 juni 2004 och att tingsrätten utfärdade stämning samma dag. Åtalet avsåg olaga hot begångna den 16 december 2002 och den 28 februari 2003 samt den 20–31 maj 2003, falskt larm begånget den 21 februari 2003 och ofredande begånget den 28 februari–28 maj 2003.

text: Om en stämningsansökan inte skall avvisas skall rätten enligt

text: 45 kap. 9 § rättegångsbalken

text: (RB) utfärda stämning på den tilltalade att svara på åtalet. Någon tidsfrist för detta är inte föreskriven men det måste anses vara förutsatt att stämning utfärdas utan dröjsmål. Det är angeläget att så sker bl.a. för att den tilltalade inte skall vara ovetande om att åtal väckts och eftersom vissa rättsverkningar är knutna till delgivningstidpunkten.

text: Sedan det stått klart att försöket att delge den tilltalade stämningen med s.k. vitt kort inte hade lyckats borde tingsrätten, som anförts i remissvaret, ha vidtagit åtgärder för att kunna delge honom stämningen på annat sätt, exempelvis genom stämningsman. Jag har förståelse för att det underlättar om tingsrätten kan delge stämningsansökan tillsammans med en kallelse till en huvudförhandling. Det är emellertid inte godtagbart att en ansökan om stämning som inte kunnat delges med s.k. vitt kort blir liggande annat än en mycket kort tid i avvaktan på att det skall bli möjligt att sätta ut målet till huvudförhandling.

text: Straffskalan för såväl olaga hot, ofredande som falskt larm är böter eller fängelse i högst ett år (

text: 4 kap.

text: och

text: 7 §§

text: samt

text: 16 kap. 15 §

text: brottsbalken

text: , BrB). Av

text: 35 kap. 1 §

text: BrB följer att påföljd för ett brott med denna straffskala inte får utdömas, om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtalet för brottet inom två år från handlingen. Den 1 juni 2005 var således samtliga brott preskriberade.

text: Ett nytt försök att delge den misstänkte gjordes inte förrän den 18 maj 2005. Då var redan flera av de åtalade brotten preskriberade och de återstående brotten skulle komma att preskriberas inom ett par veckor. Tingsrätten uppmärksammade uppenbarligen inte detta. Det kom att dröja cirka sju månader innan det observerades att preskription inträtt för samtliga brott.

text: Det är givetvis inte acceptabelt att en person delges stämning avseende brott som är preskriberade. Det är uppenbart att bevakningsrutinerna vid tingsrätten inte fungerat. Jag vill därför understryka vikten av att det vid en domstol finns

text: fungerande rutiner för bevakning av brottmål så att t.ex. preskriptionsfrister i brottmål uppmärksammas, och att det av dessa rutiner tydligt framgår vem som har till uppgift att utföra bevakningen.

text: Som BB anfört kan en organisation med s.k. storrotlar leda till särskilda svårigheter när det gäller förberedelsen i och bevakningen av brottmål. Jag delar därför hans uppfattning att en effektiv och rättssäker storrotelverksamhet förutsätter en kraftfull och engagerad ledning av en rotelchef eller en annan särskilt utpekad beredningschef. Jag vill särskilt framhålla det angelägna i att inte heller en storrotel ges en sådan omfattning att den eller de befattningshavare som utsetts att ansvara för målens beredning saknar reella möjligheter att ge de anvisningar och instruktioner som behövs, för att t.ex. preskriptionsfrister skall bevakas och misslyckade delgivningsförsök följas upp.

text: Sammanfattningsvis förtjänar tingsrätten kritik för att inte ha vidtagit erforderliga delgivningsåtgärder samt för bristande bevakning av preskriptionsfristerna i brottmålet. Jag har noterat att tingsrätten avser att strama upp rutinerna för förberedelse av brottmål och utgår från att bevakningen numera fungerar bättre.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: En sjukvårdshuvudman (landsting) är enligt 3 b § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, skyldig att upprätta en samordnande plan för en funktionshindrad person. Fråga om utformningen av en sådan plan

org: jo

text: En sjukvårdshuvudman (landsting) är enligt 3 b § tredje stycket hälsooch

text: sjukvårdslagen (1982:763)

type: rubrik

text: Efter anmälan och utredning uttalade JO André i beslut den 9 oktober 2002 följande i bedömningsdelen.

type: stycke

text: Landstinget skall enligt

text: 3 b §

text: HSL erbjuda dem som är bosatta inom landstinget bl.a. habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshindrade. Enligt bestämmelsens tredje stycke skall habilitering eller rehabilitering samt tillhandahållande av hjälpmedel planeras i samverkan med den enskilde. Av planen skall planerade och beslutade insatser framgå.

text: Av förarbetena (

text: prop. 1992/93:159 s. 202

text: ) till bestämmelsen i

text: 3 b § tredje stycket

text: HSL framgår bl.a. följande. Bestämmelsen fastlägger ett ansvar för landstingen att planera habilitering, rehabilitering och tillhandahållande av hjälpmedel. Enligt

text: patientjournallagen (1985:562)

text: skall en patientjournal bl.a. innehålla väsentliga upgifter om vidtagna och planerade åtgärder. Den nu föreslagna planeringsskyldigheten tar emellertid sikte inte enbart på planeringen av de medicinska insatser som kan vara aktuella. Syftet är att få fram en samordning av de olika rehabiliterings-, habiliterings- eller hjälpmedelsinsatser som den enskilde kan behöva. Därför ligger också ansvaret på sjukvårdshuvudmannen som sådan och inte på de enskilda yrkesutövarna inom hälso- och sjukvården. All indivuell planering skall självfallet ske i samråd med den enskilde.

text: Vidare anges (s. 121) att planen bör utgå från den enskildes egna mål, behov och intressen. Den bör omfatta olika behov som kan tillgodoses genom insatser från flera kompetensområden och genom flera verksamheter. Då insatserna ges genom flera verksamheter bör det inom var och en av verksamheterna upprättas en plan över olika åtgärder, som med den enskildes medgivande kan utväxlas mellan de verksamheter som ger habilitering eller rehabilitering. Under förutsättning att den enskilde begär det, bör en plan också kunna överlämnas till kommunen som bas för kommunens sociala, psykologiska och pedagogiska stödåtgärder. Planen bör vara så utformad att den ger möjlighet till uppföljning, utvärdering och förändringar.

text: I sammanhanget finner jag skäl att nämna att Socialstyrelsen har haft ett regeringsuppdrag att förstärka och intensifiera sina rådgivnings- och informationsinsatser till huvudmännen angående individuella planer enligt LSS och individuella habiliterings- och rehabiliteringsplaner enligt HSL (se

text: prop. 1999/2000:79 s. 125

text: f.). I januari 2002 presenterade Socialstyrelsen en slutrapport i projektet ”Individuell plan på den enskildes villkor”. I rapporten framhålls att det är väsentligt att en individuell plan finns för att den enskilde själv skall kunna vara delaktig i arbetsprocessen. Att planeringen dokumenteras i en särskild plan är även en förutsättning för att arbetssättet skall kunna bidra till förbättrad samverkan mellan olika verksamheter som brukaren har kontakt med.

text: Det kan konstateras att det i den aktuella bestämmelsen i

text: 3 b §

text: HSL talas om en uttrycklig plan av vilken planerade och beslutade insatser skall framgå. Det framgår av såväl förarbeten som Socialstyrelsens nämnda rapport att genom att en plan upprättas skall individen få inflytande över vilka insatser som planeras, och planen skall utgöra ett stöd för patienten och därvid underlätta vid patientens kontakter med andra verksamheter. Därutöver skall planen vara så utformad att den ger möjlighet till uppföljning, utvärdering och förändringar.

text: Mot bakgrund av det anförda ligger det enligt min mening i sakens natur att planen skall dokumenteras skriftligen och på ett sådant sätt att patienten kan erhålla en kopia av sin individuella plan. Min bedömning är således att det i förevarande fall hade varit lämpligt att upprätta en plan i form av ett särskilt dokument. Genom att endast föra in relevanta uppgifter i den patientjournal som upprättats hos respektive journalföringsskyldig anser jag inte att syftet med en individuell plan uppnås. Lagstiftningen ställer dock inte något uttryckligt krav på att planen skall utgöras av ett separat skriftligt dokument. Mot den bakgrunden vill jag inte kritisera landstinget för att så inte har skett i det aktuella fallet. Jag finner dock skäl att översända en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom och eventuellt beaktande vid en översyn av lagstiftningen.

text: Ärendet avslutas med de påpekanden som gjorts.

type: avgorande


nyckelord: Bistånd Hembesök Integritet

title: Fråga bl.a. om förutsättningarna för en socialnämnd att göra ett hembesök som ett led i utredningen av ett ärende angående rätt till försörjningsstöd

text: Anmälan

text: I anmälningar till JO framförde AA klagomål mot tjänstemän vid Östermalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. AA anförde bl.a. att tjänstemän vid handläggningen av ett ärende angående försörjningsstöd hade genomfört en ”olaglig husrannsakan” i hans bostad i samband med ett hembesök. Tjänstemännen hade vid hembesöket gått runt i lägenheten och bl.a. öppnat byrålådor och garderober.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades bl.a. skriftliga upplysningar från Östermalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun.

text: Därefter anmodades Östermalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört i anmälan beträffande vad som hade förevarit vid hembesöket. Nämnden antog som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande undertecknat av enhetschefen BB. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: AA har varit aktuell vid enheten för försörjningsstöd under många år. Sedan februari 2007 får han försörjningsstöd på grund av sjukdom och avsaknad av egna inkomster. Då det noterats att AA har höga elfakturor har förvaltningen undrat av vilken anledning. Enheten för försörjningsstöd har också funnit skäl att närmare utreda om AA är sammanboende med en kvinna, som han besökt förvaltningen med, vid flera tillfällen. 2007-02-13 genomförde förvaltningen ett per brev avtalat hembesök hos AA. Syftet var dels att försöka klarlägga skäl till de höga elfakturorna och att utreda vem/vilka som är folkbokförda på AA:s adress. Förvaltningens tjänstemän arbetar både utredande och rådgivande. I syfte att ge råd kring att försöka minska elkostnaderna har tjänstemännen, vid hembesöket, frågat efter och fått AA:s godkännande att öppna kylskåpet och frysfacket. Detta görs för att se om det finns isbildning, vilket kan bidra till höga elfakturor. Vidare har förvaltningen noterat att det fanns två eldrivna luftfuktare igång, vilket också kan bidra till en hög elförbrukning. Förvaltningen är även skyldig att utreda om den sökande är ensameller sammanboende, vilket påverkar bedömningen av nivån på försörjningsstödet. Förvaltningens tjänstemän har gått runt i bostaden, vilket kan uppfattas som

text: integritetskränkande. Tjänstemännen menar att de inte har vare sig tittat under sängen, soffan, lyft på kläder, öppnat garderober eller byrålådor. Hänvisning till bifogade journalkopior (har här utelämnats; JO:s anm.). Enligt tjänstemännens uppfattning har de försökt att genomföra hembesöket på ett så respektfullt sätt som möjligt. De har fått AA:s tillåtelse att öppna kylskåpet och frysfacket. AA har en annan uppfattning, vilket är beklagligt. Vad som exakt har sagts i den aktuella situationen kan vara svårt att avgöra i efterhand. Förvaltningen är medveten om att hembesök kan vara känsligt och integritetsnära för den enskilde och har därför försökt att genomföra besöket med så stor respekt som möjligt. Intentionerna kommer även fortsättningsvis att vara att hembesök ska genomföras med så stor finkänslighet och respekt för den enskilde som möjligt. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 15 december 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Socialnämnden ska enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Insatser från socialtjänstens sida ska i möjligaste mån utformas och genomföras i samförstånd med den enskilde. De uppgifter som socialnämnden behöver för att kunna behandla en ansökan om bistånd ska i första hand inhämtas från sökanden. Om nämnden anser det nödvändigt att inhämta uppgifter från annat håll bör nämnden samråda med den enskilde. Vid handläggningen av ett ärende rörande ekonomiskt bistånd är utgångspunkten den att nämnden inte får vidta några utredningsåtgärder utan den sökandes samtycke.

text: Socialstyrelsen anför i sin publikation Handläggning och dokumentation inom socialtjänsten, 2 uppl. s. 95, bl.a. följande om socialnämndens inhämtande av uppgifter under en utredning.

text: För att kunna bedöma den enskildes behov och göra en korrekt helhetsbedömning i ett ärende kan handläggaren behöva samla in uppgifter om den enskilde på många olika sätt. Hur omfattande informationsinsamlingen behöver bli styrs av ärendets komplexitet. De vanligaste informationskällorna är personliga samtal med i första hand den enskilde men även anhöriga och representanter för andra myndigheter (t.ex. skola, hälso- och sjukvård och arbetsmarknadsmyndigheter) kan bidra med viktig information. Vidare kan observationer vid hembesök eller i annan miljö där den enskilde vistas, t.ex. i ett korttidsboende, ge värdefull information liksom utdrag ur register och genomgång av handlingar i akten. Varje medborgare är enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan förstås varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). En begränsning av det skyddet får ske endast genom lag och endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle (

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ). I detta sammanhang vill jag erinra om artikel 8 i den europeiska konventionen den 4 november 1950 om skydd

text: för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) om att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt hem.

text: Socialtjänsten kan i vissa ärenden ha ett befogat intresse av att få göra ett besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från socialnämnden. Mot bakgrund av det ovan anförda måste ett besök i den enskildes hem genomföras på ett sådant sätt att det inte kränker den enskildes skydd enligt bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Någon författningsbestämmelse som begränsar detta skydd finns inte såvitt här är i fråga. En grundläggande förutsättning för att socialnämnden ska få göra ett hembesök som ett led i utredningen av ett ärende om bistånd är således att den enskilde samtycker till besöket. Utan ett sådant samtycke kan ett hembesök i utredningssyfte inte genomföras. Jag går här inte in på vad som kan göras i rena nödsituationer.

text: Nämnden har i sitt yttrande anfört att förvaltningen hade bett att få göra ett besök hos AA. Ett syfte med besöket var att utreda om AA var sammanboende. Tjänstemännen skulle också bistå AA med råd om hur han eventuellt skulle kunna nedbringa sina elkostnader.

text: Utredningen ger vid handen att AA lämnade sitt medgivande till att tjänstemän vid förvaltningen fick göra ett besök i hans bostad. När det gäller huruvida tjänstemännen öppnade en garderob och drog ut byrålådor föreligger det olika uppgifter om vad som har förevarit. Nämnden har i sitt yttrande tillbakavisat AA:s uppgifter i den delen. Jag har inte underlag för att utgå från annat än att nämndens uppgifter är korrekta.

text: Däremot framgår av utredningen att tjänstemännen under besöket öppnade kylskåpet och frysfacket. Nämnden har i remissvaret anfört att syftet var att hjälpa AA med råd om huruvida han borde avfrosta kylskåpet och att AA samtyckte till åtgärden. Det kan dock diskuteras om inte saken hade kunnat klaras ut på ett mindre integritetskränkande sätt, t.ex. genom frågor till AA. Med den kommentaren lämnar jag saken.

text: Även om tjänstemännen vid hembesöket inte vidtog någon särskilt ingående undersökning av AA:s lägenhet är det klarlagt att de har gått omkring i den. Huruvida AA hade lämnat något samtycke till att de fick röra sig mer eller mindre fritt i lägenheten besvaras inte tydligt i remissvaret. Det är inte sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle kunna bringa klarhet i saken. Jag tvingas konstatera att det råder oklarhet om vad som närmare förekom och vad AA:s samtycke egentligen omfattade. Jag vill därför erinra om den dokumentationsplikt som nämnden har enligt

text: 11 kap. 5 §

text: SoL. De anteckningar som finns rörande besöket är bristfälliga när det gäller vad AA hade lämnat samtycke till såväl före som under besöket. Detta är inte godtagbart.

text: Vad socialnämnden får göra och hur den enskildes integritet rent praktiskt ska beaktas vid ett hembesök är inte helt okomplicerat. Enligt min mening kan

text: socialnämnderna ha behov av vägledning i denna del, inte minst med tanke på de gränsdragningsproblem som kan uppstå när det gäller om åtgärden står i överensstämmelse med bestämmelserna om skydd för den enskildes bostad i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Jag översänder därför en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
God man/förvaltare
Tillsyn

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Forshaga kommun angående bristfällig tillsyn, bl.a. fråga om förordnande av god man enligt 11 kap. 2 § föräldrabalken och sammanblandning av tillgångar

text: Anmälan

text: I en anmälan, jämte komplettering, till JO framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Forshaga kommun. Till anmälan fogade AA överförmyndarnämndens akt i ärendet rörande godmanskap för BB. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: CC var sedan 2003 förordnad som god man för BB. Den gode mannen var sedan flera år tillbaka på obestånd och saknade utmätningsbara tillgångar. Sedan 2007 hade han utgett gåvor om tiotusentals kronor till huvudmannen utan att en god man (enligt

text: 11 kap. 2 § föräldrabalken

text: ; JO:s anmärkning) hade förordnats. I strid med det s.k. sammanblandningsförbudet i

text: 12 kap. 6 § föräldrabalken

text: förvaltade CC huvudmannens medel på två av sina egna konton.

text: AA – som vid tiden för anmälan var anställd som kommunjurist vid Forshaga kommun – påtalade dessa förhållanden för överförmyndarnämnden, men nämnden vidtog inte några åtgärder. AA föreslog också att nämnden skulle entlediga den gode mannen, men nämnden beslutade att låta CC kvarstå som god man för BB. AA klagade på att överförmyndarnämnden inte hade anmärkt mot den gode mannens förvaltning och begärde att JO skulle granska ärendet.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens i Forshaga kommun akt i ärendet rörande godmanskap för BB granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Överförmyndarnämnden i Forhaga kommun som anmodades att inkomma med yttrande. I sitt remissvar anförde nämnden följande. – – – Detta ärende är ytterst beklagligt. I sina enskildheter har både överförmyndarnämnden och dess handläggare AA handlagt detta ärende på ett sätt som kan kritiseras. Det som dock är det viktigaste är att huvudmannen inte lidit någon skada eller rättsförlust. Dock kan inte uteslutas att han lidit men p.g.a. turbulensen kring hans person.

text: JO har haft den mycket omfattande akten hos sig en längre tid varför nämnden inte bifogar några kopior från den eller tar upp enskildheter då innehållet är känt. Överförmyndarnämnden har nu rekryterat en ny handläggare och kommer att göra en omstart för att handläggningen i fortsättningen ska förbättras och kontakterna med huvudmän och ställföreträdare ska hålla en god standard. Beträffande de berörda i detta ärende vill överförmyndarnämnden nämna följande.

text: Huvudmannen

text: Han är en 45 årig man, som har god man sedan han blev vuxen. Han omfattas av LSS och bor i ett av kommunens särskilda boenden där han har stöd av personal. Huvudmannen har en blygsam ekonomi med en inkomst av sjukbidrag. Han har ett gott förhållande till sina föräldrar och sedan 2003 är fadern god man. Huvudmannen är en känslig person och all turbulens kring honom det senaste året har han mått dåligt av.

text: Gode mannen

text: Han förordnades som god man 2003. Sedan 1993 har han en stor skuld (c:a 1 200 000 kr) hos kronofogdemyndigheten efter problem i sitt företag, som han då ägde. Rent formellt är han alltså på obestånd. Förhållandet till sin f d hustru är gott när det gäller omsorgerna om sonen/ huvudmannen. Godmanskapet har han skött på ett utmärkt sätt med undantag av de två frågor som AA tar upp i sin anmälan. När årsredovisningen för 2007 inkommit uppdagades att den gode mannen lämnat en gåva till sin son. Det var genom ett arvsavstående som de två myndiga barnen fick gåvor. Här gjorde gode mannen/fadern fel då han inte informerade överförmyndarnämnden så att en tillfällig god man kunde förordnats för mottagande av gåvan. Vidare upptäcktes att den gode mannen hade en del av huvudmannens tillgångar på två bankkonton i eget namn. Det har inte kunnat visas att några av tillgångarna använts för annat än huvudmannens behov. Överförmyndarnämnden kritiserade den gode mannen och uppmanade honom att öppna egna konton för huvudmannens räkning med överförmyndarspärr och överföra behållningen dit.

text: Överförmyndarnämnden

text: T.o.m. 2006 hade Forshaga kommun en ensamöverförmyndare men fr.o.m. 2007 inrättade kommunfullmäktige i stället en överförmyndarnämnd. Vi i nämnden är nu inne på vårt sista år av mandatperioden. När vi tillträdde saknade vi helt kännedom om vad överförmyndarnämnden hade för uppgifter. Vi läste lagparagrafer och den litteratur vi hade tillgång till men nu efter drygt tre års verksamhet vet vi att det var helt otillräckligt och vår kunskapsnivå är fortfarande otillräcklig för de grannlaga beslut, som vi har att fatta. Med bättre kompetens hade vi förstått bättre och agerat annorlunda i det nu aktuella ärendet.

text: Överförmyndarhandläggaren

text: När överförmyndarnämnden inrättades 2007 saknades tjänstemannastöd. Kommunen inrättade då en tjänst för kommunjurist. Överförmyndarnämnden fick disponera 50 % av arbetstiden och 25 % såldes till Munkfors kommun. Kvarvarande 25 % användes för andra juridiska arbetsuppgifter i Forshaga kommun. AA anställdes. Det har sedermera visat sig för oss att han var helt nyutbildad och att denna tjänst var hans första efter ett par begränsade praktikarbeten under ett par år efter examen 2004. Han saknade helt erfarenhet av överförmynderiverksamhet vilket vi småningom fick klart för oss. Det har inte gått bra för AA. Hans omdöme har brustit. Hans teoretiska kunskaper är goda. Men osäkerhet och bristande erfarenhet har han kompenserat genom en bokstavstolkning av de omfattande lagreglerna i verksamheten. I sina många kontakter med allmänheten, ställföreträdare och myndigheter har han uttryckt sig på en svårförståelig kanslisvenska och så byråkratiskt att många inte förstått vad han menat. Många har uppfattat sig nertryckta. Detta har visat sig vara mycket negativt för överförmyndarverksamheten och vi i överförmyndarnämnden borde ha ingripit

text: för en ändring på ett tidigt stadium. Vi trodde att det skulle vara på det här sättet och ifrågasatte inte AA vilket vi borde ha gjort när vi nu ser konsekvenserna. Många ställföreträdare reagerade småningom negativt och hörde av sig både till överförmyndarnämnden och till kommunstyrelsens ordförande och kommunchefen. Både kommunchefen och vi hade samtal med AA för att få honom att ändra sig. När det gäller det nu aktuella ärendet trappades en konflikt upp mellan nämnden och handläggare och det utvecklades till en personkonflikt. Han såg nämndens agerande som ett rent personangrepp mot honom och accepterade inte att det är nämnden som har det yttersta ansvaret och beslutsrätt. Han kunde inte acceptera att nämnden gjorde en annan bedömning än han själv. Motsättningarna skärptes och han sade upp sin anställning och slutade den 1 maj då han erhållit en anställning som tingsnotarie.

text: Överförmyndarnämndens bedömning

text: AA anser att överförmyndarnämnden gjorde fel när vi inte entledigade den gode mannen (FB

text: 11 kap. 20 §

text: ) p.g.a. hans stora skuld och att han därigenom inte var rättrådig. Vi håller inte med honom. Skulden är onekligen omfattande men är 15 år gammal och härrör sig från tidigare näringsverksamhet. Den gode mannen har hela tiden varit mån om sin son/huvudman och skött uppdraget felfritt med undantag av de redovisade två felen. Felet med gåvan till huvudmannen utan att tillfällig god man utsetts bedömer vi beror på ren okunskap. Någon skada har detta inte medfört för huvudmannen. Felet med att blanda samman egna och huvudmannens tillgångar genom att gode mannen satt in huvudmannens tillgångar på eget konto är allvarligare och innebar risk för en förmögenhetsförlust för huvudmannen. Då vi efter kontroll kunnat förvissa oss om att detta inte hade skett och huvudmannen därefter fått egna överförmyndarspärrade konton anser vi att felet är tillrättat. Det är viktigt för huvudmannen att det råder trygghet och förtroende till anhöriga och god man. Denna huvudman, med sitt handikapp, är särskilt beroende av detta för ett gott liv. Båda hans föräldrar har en enad omsorg om honom och fadern är dessutom god man. Kontakter med vårdpersonal har övertygat oss om att det vore mycket olyckligt om det skedde ett byte av god man och att nuvarande god man fungerar bra. De två fel som den gode mannen gjort måste ses mot bakgrund av att han i sju år fungerat bra som god man och att felen rättats till och inte inneburit något negativt för huvudmannen. Den stora skulden som den gode mannen har innebär en risk för att han använder de medel, som han har tillgång till från huvudmannen på ett felaktigt sätt. Dessa medel är dock av mindre omfattning på transaktionskontot. Eftersom det har visats vara av stort värde för huvudmannen att få behålla nuvarande gode man, det gått mer än 15 år sedan skulden uppstod och att han skött sitt uppdrag bra har vi bedömt risken för förskingring som försumbar. Därför anser överförmyndarnämnden att den gode mannen är rättrådig när det gäller detta uppdrag. Att mot denna bakgrund entlediga den gode mannen bedömde vi som varken nödvändigt eller lämpligt varför vi inte följde överförmyndarhandläggarens beslutsförslag. Överförmyndarhandläggaren har i sin handläggning skriftligt och muntligt uppträtt så han förtjänar kritik i vissa avseenden. Hans yrkesnit i kombination med bristande erfarenhet bedömer vi vara orsak till detta. Stundtals får man intryck av att han anser förhållanden antingen vara svarta eller vita. Detta befrämjar inte ett gott förhållande i ärendehandläggningen. Hur den gode mannen förhåller sig till sina fordringsägare ligger utanför överförmyndarnämndens verksamhet. AA undertecknade oftast sina brev ”På överförmyndarnämndens vägnar”. När det direkt var skrivelser med stöd av nämndens delegeringsordning är detta korrekt. För övriga brev står inte nämnden alltid bakom innehåll och formuleringar utan det får stå för honom själv.

text: Vid handläggningen av detta ärende, och övriga ärenden, är överförmyndarnämndens ledstjärna att inom gällande regelverk besluta för huvudmannens bästa med iakttagande av en godtagbar säkerhet. AA kommenterade remissyttrandet och gav därvid in ytterligare handlingar till JO.

text: Bedömning

text: Beslut angående entledigande av god man JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Granskningen är av rättslig art och avser främst att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att en myndighet har handlagt ett ärende i korrekt i formellt hänseende. JO brukar inte ta ställning till om ett beslut är rätt i sak. Mot denna bakgrund uttalar jag mig inte angående om överförmyndarnämndens beslut angående entledigande av CC som god man för BB var riktigt eller inte.

text: Förordnande av god man enligt

text: 11 kap. 2 § föräldrabalken

text: Enligt

text: 11 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB) ska överförmyndarnämnden förordna god man när den som har en god man ska företa en rättshandling eller vara part i en rättegång och behöver hjälp men enligt 12 kap. 8 § inte kan företrädas av den gode mannen. Enligt tredje stycket ska överförmyndarnämnden också i andra fall än som avses i andra stycket förordna god man för den som har god man, i angelägenheter där den enskilde har ett intresse som strider mot en sådan företrädares intresse. Överförmyndarnämnden ska meddela ett sådant förordnande om det begärs av den gode mannen eller den som denne i sådan egenskap företräder eller om det annars är lämpligt.

text: Av

text: 12 kap. 8 §

text: FB följer bl.a. att en god man inte har rätt att företräda den enskilde, om det uppstår en fråga om rättshandling eller rättegång mellan den enskilde å ena sidan och den gode mannen å andra sidan.

text: Av utredningen framgår att överförmyndarnämnden, då den fick klart för sig att CC hade lämnat en gåva till BB, sammanträffade med den gode mannen och fick omständigheterna kring rättshandlingen beskrivna för sig. Några ytterligare åtgärder i anledning av den gode mannens gåva till huvudmannen har nämnden inte vidtagit.

text: Enligt min uppfattning borde nämnden, så fort den fick kännedom om att den gode mannen hade lämnat en gåva till huvudmannen, i enlighet med

text: 11 kap. 2 §

text: FB ha förordnat en god man att fortsättningsvis bevaka BB:s rätt i anledning av gåvan. Nämnden borde i vart fall ha övervägt huruvida det förelåg behov av en sådan god man. Om ett sådant övervägande hade gjorts, och nämnden då bedömt att behov saknades, borde detta ha dokumenterats. Så har inte skett och nämnden förtjänar kritik för sin underlåtenhet i dessa avseenden. Sammanblandning av medel och s.k. överförmyndarspärr Av

text: 12 kap. 6 §

text: FB framgår att gode män ska se till att pengar och värdepapper som tillhör den enskilde förvaras så att de inte sammanblandas med tillgångar som ställföreträdaren annars förvaltar.

text: Med tillgångar som ställföreträdaren annars förvaltar avses enligt förarbetena dels egna tillgångar, dels tillgångar som kan tillhöra någon annan som ställföreträdaren bistår. Att tillgångar som tillhör olika personer inte får blandas samman innebär bl.a. att, vid insättning på bank, skilda konton måste användas (se

text: prop. 1993/94:251 s. 214

text: Enligt

text: 14 kap. 8 §

text: FB får pengar som har satts in hos bank eller kreditmarknadsföretag endast tas ut efter samtycke från överförmyndarnämnden (s.k. överförmyndarspärr, JO:s anmärkning). Undantag från kravet på samtycke görs bl.a. avseende uttag av pengar som behöver hållas tillgängliga för den enskildes uppehälle om den gode mannen vid insättningen gjort förbehåll om att de får tas ut utan samtycke från överförmyndarnämnden.

text: Utredningen har visat att den gode mannen har förvaltat en del av huvudmannens tillgångar på sina egna konton. Att så var fallet borde nämnden ha upptäckt redan i samband med granskningen av årsräkningen för 2006, dvs. den första årsräkning som granskades efter nämndens inrättande. Förhållandet synes dock ha uppmärksammats först i samband med att granskningsförfarandet avseende årsräkningen för 2007 inleddes, dvs. under våren 2008. Att huvudmannens medel förvaltades på den gode mannens konton har därefter varit föremål för viss behandling i nämnden, som också har uppmanat den gode mannen att åtgärda denna brist (se bl.a. nämndens protokoll den 14 september 2009 och nämndens notering i samband med granskningen av årsräkningen för 2008). Såvitt framgår av akten synes dock inte någon reell uppföljning, dvs. en faktisk kontroll av om den gode mannen hade överfört BB:s tillgångar till konton i dennes namn, ha vidtagits förrän i samband med att överförmyndarnämnden yttrade sig till JO. Även om bristerna i detta avseende numera synes ha åtgärdats, är jag kritisk till den bristfälliga tillsynen och uppföljningen. Övrigt Vid min granskning har jag i övrigt inte funnit något som motiverar kritik eller något ytterligare uttalande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Kommunicering
Underrättelse

title: Anmälan mot Försäkringskassan angående lång handläggningstid i ett ärende om tillfällig föräldrapenning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 april 2009, klagade AA på Försäkringskassan och anförde bl.a. följande. I april 2008 anmälde han att hans inkomst förändrats till följd av en löneökning. Ändå beräknades efterföljande utbetalning av tillfällig föräldrapenning på hans tidigare inkomst. Han anmälde åter sin nya inkomst, men Försäkringskassan beräknade även nästa utbetalning på hans tidigare inkomst. I samband med en begäran om tillfällig föräldrapenning den 20 december

text: 2008 anmälde han än en gång sin nya inkomst. Han har ännu inte fått någon ersättning för den dagen. Han har varje månad fr. o m. december 2008 vid kontakt med Försäkringskassan försökt få besked om sin tillfälliga föräldrapenning men har, trots löfte därom, inte blivit kontaktad.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören BB, bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Under 2008 genomförde Försäkringskassan en omfattande omorganisation. Många medarbetare fick nya arbetsuppgifter och detta medförde att det fanns kompetensbrister. Det har tagit tid för organisationen att fungera fullt ut. Tillfällig föräldrapenning handläggs huvudsakligen på 18 nationella försäkringscenter samt i en nationell försäkringspool. Vid tiden för de händelser som medförde en anmälan till JO var Försäkringskassan fortfarande i en omställningsfas vilket medförde att handläggningstiderna kunde variera över tid och mellan de olika försäkringscentren och försäkringspoolen. Enligt Försäkringskassans styrkort ska ersättning betalas ut inom 30 dagar från det att begäran om ersättning inkommit under förutsättning att de uppgifter som behövs för beslut finns i ärendet. Av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: (FL) framgår bland annat att när en enskild ringer till eller på annat sätt kontaktar Försäkringskassan ska handläggaren ge den information, vägledning och annan hjälp som han/hon kan behöva för att kunna ta tillvara sin rätt. Enligt

text: 17 §

text: FL får ett ärende inte avgöras utan att den försäkrade har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan och han/hon har fått tillfälle

text: att yttra sig över den. Från skyldigheten att kommunicera finns några undantag. De viktigaste undantagen är om det beslut som Försäkringskassan planerar att fatta inte går den försäkrade emot eller om uppgiften som tillförts ärendet saknar betydelse.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande.

text: Handläggningsrutiner Tillfällig föräldrapenning handläggs som elektroniska ärenden i Försäkringskassans ärendehanteringssystem (ÄHS). En begäran om tillfällig föräldrapenning skannas in hos Försäkringskassans inläsningscentral och ett elektroniskt ärende skapas. Är ärendet komplett så handläggs ärendet direkt och ersättning betalas ut. En bevakning skapas automatiskt på 23 dagar. Är inte ärendet handlagt innan dess får handläggaren en impuls om att bevakningstidpunkten är passerad. Handläggaren ska då öppna ärendet och begära in de eventuella kompletteringar som behövs. En komplettering kan göras såväl muntligen som skriftligen beroende på vad som ska kompletteras. När kompletteringen har inkommit kommuniceras denna med den försäkrade under förutsättning att kommuniceringsskyldighet föreligger enligt

text: 17 §

text: FL. När tiden för kommunicering har löpt ut fattas beslut i ärendet. I de fall den försäkrade har ändrat sin inkomst skapas ett ärende om sjukpenninggrundande inkomst (SGI) med automatik i ärendehanteringssystemet. En handläggare bedömer om uppgifterna är rimliga eller om styrkta uppgifter ska begäras in. Antingen sänds en förfrågan om inkomst till den försäkrade och som ska undertecknas av både den försäkrade och arbetsgivaren, eller så sänds en förfrågan om inkomst till arbetsgivaren. Inkommer ett svar från arbetsgivaren som avviker från den uppgift som den försäkrade har lämnat ska en kommunicering om avvikande inkomst skickas till den försäkrade som har två veckor på sig att svara på kommuniceringen. När kommuniceringstiden har gått ut fattas beslut om SGI.

text: Omständigheter i ärendet AA anmälde i ett ärende om tillfällig föräldrapenning att hans inkomst hade höjts. Begäran om tillfällig föräldrapenning inkom till Försäkringskassan den 11 maj 2008. En skriftlig förfrågan om inkomst sändes till arbetsgivaren den 12 maj 2008. Ett svar från arbetsgivaren inkom den 15 maj 2008 där arbetsgivaren uppgav ett lägre belopp än vad AA angett på sin begäran. Den 19 maj fattar handläggaren beslut om sjukpenninggrundande inkomst enligt de uppgifter som arbetsgivaren lämnat. Ingen kommunicering görs. Samma dag utbetalas tillfällig föräldrapenning. Den 22 juni 2008 inkommer en ny begäran om tillfällig föräldrapenning. AA anmäler även på denna begäran att inkomsten har höjts. Den 22 juli utbetalas den begärda tillfälliga föräldrapenningen. Den anmälda inkomsten lämnas helt utan åtgärd. Den 20 december 2008 inkommer en ny begäran om tillfällig föräldrapenning från AA som också uppger en ny inkomst. AA ringer den 2 januari 2009 och begär att få sin sjukpenninggrundande inkomst ändrad retroaktivt då han har anmält denna inkomst vid flera tillfällen. Den 13 februari ringer AA och efterlyser sin ersättning. Försäkringskassan vidtar inte några åtgärder med anledning av AA:s telefonsamtal. Den 12 mars inkommer en ny begäran om tillfällig föräldrapenning där AA återigen anmäler ändrad inkomst. Den 22 april 2009 ringer AA till Försäkringskassan och vill bli kontaktad angående ersättning samt ändring av den sjukpenninggrundande inkomsten. Ärendet lämnas till enhetschef för kundcenter den 22 april som dagen efter lämnar ärendet vidare till ansvarig enhetschef på nationellt försäkringscenter. Ärendet lämnas vidare till handläggare för åtgärd.

text: Den 29 april 2009 försöker handläggare kontakta AA utan att lyckas. Dagen efter meddelas AA muntligen att då läkarintyg inte finns för den 18 december 2008 så kan inte ersättning utbetalas för den dagen. Ett intyg om inkomsten krävs också då AA:s uppgifter avviker från de uppgifter som arbetsgivaren lämnat. Intyg om inkomsten inkommer den 13 maj 2009. Samma dag beslutas om ny sjukpenninggrundande inkomst och ersättning för de aktuella ärendena om tillfällig föräldrapenning utbetalas.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av utredningen i ärendet framgår att handläggningen av tillfällig föräldrapenning inte har fungerat helt tillfredsställande. Det finns flera orsaker till de störningar som förekommit. Försäkringspoolen har varit underdimensionerad i förhållande till det antalet ärenden som man hade att hantera. Detta har medfört ärendebalanser och detta har in sin tur inneburit att försäkrade har fått vänta på ersättning och på att få återkoppling när de begärt att bli kontaktade. Sammantaget har detta inneburit att en del försäkrade, däribland AA, fått sin utbetalning fördröjd. Vidare har ingen återkoppling skett när AA begärt att bli kontaktad. Slutligen har AA inte kommunicerats de uppgifter som arbetsgivaren tillfört ärendet innan beslut om hans sjukpenninggrundande inkomst fattas. Inga av dessa förhållanden är acceptabla. Det framgår vidare i AA:s anmälan att han förväntat sig att en enhetschef skulle kontakta honom. Enligt den journalanteckning som fördes vid telefonsamtalet har handläggaren noterat att ärendet skulle lämnas till en enhetschef. Därför kan AA:s uppfattning vara ett missförstånd. Det finns emellertid ingen anledning att ifrågasätta hur AA uppfattat situationen. Försäkringskassan beklagar det inträffade. Försäkringskassan har under vintern 2008/2009 inte fullt ut lyckats leva upp till de krav som våra kunder och i enskilda fall

text: förvaltningslagen

text: ställer i berört hänseende. Det inträffade ger dock mycket tydliga impulser till att åtgärder måste vidtagas för att inte detta ska kunna inträffa i framtiden. Ett antal åtgärder har redan vidtagits. En mer utvecklad produktionsstyrning har införts där man ser på ärendeflöden med ett riksperspektiv. Har något försäkringscenter eller någon pool problem med ärendebalanser så ska övriga försäkringscenter hjälpa till. Den handläggare som inte har följt

text: förvaltningslagen

text: när det gäller kommunicering av tillförda uppgifter i ärendet om sjukpenninggrundande inkomst har kontaktats och informerats om de krav som

text: förvaltningslagen

text: ställer i berört hänseende.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Handlingar från Försäkringskassans har inhämtats. Av inhämtade handlingar framgår att den begäran som AA inkom med den 22 juni 2008 var en begäran om föräldrapenning och inte, såsom anges i Försäkringskassans remissvar, en begäran om tillfällig föräldrapenning.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan har redogjort för bl.a.

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Jag vill tillägga följande.

text: Av

text: 20 § förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut, varigenom en myndighet avgör ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild, ska innehålla de skäl som bestämt utgången. Skälen får dock utlämnas bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Vidare framgår av

text: 21 § samma lag

text: att en part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om

text: det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han underrättas om hur han kan överklaga det.

text: Av Försäkringskassans remissvar till JO framgår att sedan AA anmält nya inkomstuppgifter beslutade Försäkringskassan den 19 maj 2008 att AA:s sjukpenninggrundande inkomst i stället skulle beräknas på de uppgifter som inhämtats från hans arbetsgivare. Samma dag beslutade Försäkringskassan om tillfällig föräldrapenning med dessa uppgifter som grund. Även Försäkringskassans beslut den 22 juli 2008 om föräldrapenning baserades på samma uppgifter. Eftersom AA hade anmält en högre inkomst än den som lades till grund för Försäkringskassans beslut i ärendena gick besluten AA emot. Som Försäkringskassan konstaterat fick AA inför kassans beslut i ärendet om sjukpenninggrundande inkomst inte ta del av och yttra sig över de uppgifter som arbetsgivaren lämnat. Givetvis skulle uppgifterna, i enlighet med

text: 17 § förvaltningslagen

text: , ha kommunicerats med AA. AA fick dessutom, såvitt framgår av utredningen, inte någon underrättelse om beslutet. AA kontaktade kassan vid ett flertal tillfällen för att utreda varför hans sjukpenninggrundande inkomst inte blivit ändrad. Han har inte ens vid dessa kontakter blivit underrättad om beslutet. Beslutet saknar vidare de skäl som bestämt utgången i ärendet och är inte försett med omprövningshänvisning. – När AA den 22 juni 2008 åter anmälde en högre inkomst vidtog Försäkringskassan inga åtgärder med anledning av denna uppgift. Kassan lät än en gång den tidigare inkomsten ligga till grund för efterföljande utbetalning utan att kommunicera de inhämtade uppgifterna med AA. Försäkringskassan borde dock ha meddelat ett motiverat beslut i saken med anvisning om hur det kunde begäras omprövat.

text: Jag ser allvarligt på det inträffade. Försäkringskassans agerande innebar inte endast att AA berövades möjligheten att komma med egna synpunkter, utan även att han fråntogs möjligheten att få till stånd en överprövning av kassans ställningstagande i fråga om nivån på hans sjukpenninggrundande inkomst.

text: Beträffande AA:s begäran om tillfällig föräldrapenning och anmälan om ändrad inkomst som inkom till Försäkringskassan den 20 december 2008 noterar jag att kassan begärde in kompletterande utredning först den 30 april 2009 och fattade beslut i ärendena den 13 maj 2009. En så lång handläggningstid är inte acceptabel.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i vad som anförts avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Borås, för långsam handläggning av förundersökningar där målsägandena var under 18 år

sammanfattning: I ett ärende vid åklagarkammaren i Borås har både misstankar om sexualbrott mot barn och bl.a. våldtäkt mot en vuxen handlagts. Barnens pappa var utpekad som gärningsman. Från det att den första anmälan i ärendet gjordes har handläggningen pågått i ca två år och sju månader. Jag konstaterar att en så lång handläggningstid är oacceptabel och är kritisk till att inte kraftfullare åtgärder, inte minst från kammarledningens sida, vidtogs för att skynda på handläggningen.

text: Anmälan

text: AA ifrågasatte i en anmälan bl.a. handläggningstiden i förundersökningar gällande sexuellt utnyttjande av underårig m.m. vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Borås, i vilken flera målsägande var under 18 år. Hon uppgav bl.a. att det sedan polisanmälan gjorts dröjde två år och sju månader till dess att åtal väcktes.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 404A-4600-05, Polismyndighetens i Västra Götaland ärende (K192011-05 m.fl.) samt Borås tingsrätts mål (B 982-07) infordrades. Av dessa framkom bl.a. att flera målsägande var barn födda 1996 och senare. Misstankarna gällde brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: . Den första av polisanmälningarna i ärendet inkom till åklagarkammaren i slutet av november 2005. Åtal väcktes i augusti 2008.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren BB) kom in med ett remissvar tillsammans med upplysningar från chefsåklagaren CC och kammaråklagaren DD (se bilaga 1-2).

text: Hon anförde, efter att ha redogjort för bakgrunden och den rättsliga regleringen, följande under rubriken bedömning.

text: De utredningar som omfattas av ärendet har pågått under sammanlagt två år och sju månader från det att förundersökning inleddes i december 2005 till dess att förundersökningarna slutfördes i juli 2008. Åtal beslutades i augusti 2008. Brottsmisstankarna har riktats mot målsägandenas hälsa, frihet eller frid och rört brott för vilket är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningarna har därför i de delar där målsägandena varit under 18 år omfattats av kravet på särskild skyndsamhet. I och med att åklagaren EE den 19 december 2006 gjorde bedömningen att FF var skäligen misstänkt för de dittills aktuella gärningarna, började även den särskilda tidsfristen att löpa. Åtal skulle därmed ha väckts senast den 19 mars 2007. Utredningen i det nu aktuella fallet slutfördes istället 1 år och 8 månader senare. Det är givetvis en mycket lång handläggningstid, särskilt i denna typ av ärende. Från det att den första anmälan inkom i november 2005 har ytterligare sex anmälningar tillkommit i ärendet. De nya anmälningarna inkom i januari, april, augusti och november 2006 samt i maj och november 2007. Anmälningarna har i samtliga fall riktats mot FF och med ett undantag samordnats med det pågående ärendet. Det har varit angeläget att handlägga utredningarna samtidigt, inte minst med tanke på bevisfrågan och målsägandenas ställning till FF. Den långa handläggningstiden kan delvis förklaras genom de nya anmälningarna. Om den lagstadgade tidsfristen inte kan hållas i ett enskilt ärende bör åklagaren anmäla detta till kammarchefen. Det framgår inte att så har gjorts i detta ärende men det har däremot framgått att kammarchefen uppmärksammat att polisen under den aktuella tidsperioden haft brist på personal med kompetens att handlägga barnärenden. Åklagaren EE har i sitt yttrande bekräftat att detta förhållande utgjort ett problem under utredningen vilket bl.a. föranlett att han i mars 2007 haft kontakt med polisen i angränsande distrikt för att få till stånd förhör med de minderåriga målsägandena. Av kammarchefens yttrande framgår även att han under samma period tagit upp de nämnda problemen med polismyndigheten. Av diariet framgår att utredningsåtgärder vidtagits regelbundet under hela förundersökningen. Under utredningen har över trettio förhör genomförts, varav åtta med barn. Barnförhören har spelats in på videoband och skrivits ut i dialogform. Polisen har redovisat de vidtagna åtgärderna löpande och åklagaren EE har till stor del lämnat direktiv utan dröjsmål. Direktiven har i några fall även innehållit påminnelser. Av åklagaren EE:s yttrande framgår att det vid några tillfällen lämnats direktiv och påminnelser som dock inte diarieförts vilket i sig är en brist. Under tre perioder har utredningen stått stilla. Dessa perioder överstiger inte tre månader och sammanfaller delvis med åklagaren EE:s sjukskrivningsperioder och semestertider liksom med den utredande polisens tjänstledighet. Det bör emellertid framhållas att åtgärder genomförts även under åklagaren EE:s och utredarens frånvaro. Kammarchefen och åklagaren EE har båda uppgett att arbetsbelastningen på kammaren varit mycket hög under den tid som den nu aktuella utredningen bedrevs. Det finns många faktorer som påverkat handläggningstiden i det aktuella ärendet. Handläggningen har dragit ut på tiden genom de tillkommande anmälningarna, problemen med att få barnförhör till stånd samt att flera barnförhör hållits under utredningen. Tjänstledigheter, sjukskrivningar och hög arbetsbelastning har också inverkat på tidsåtgången. Som jag tidigare framhållit har inte förundersökningsledningen varit inaktiv under mycket långa perioder och åklagaren EE har också vidtagit åtgärder för att driva förundersökningarna framåt. Det har emellertid varit fråga om ett s.k. fristärende där det är än mer viktigt att utredningen bedrivs skyndsamt och att polisen uppmärksammas på den tidsfrist som utredningen omfattas av. Om en sådan frist inte kan hållas är det också, som nämnts, viktigt att kammarledningen uppmärksammas på detta. Sammanfattningsvis kan jag således konstatera att det visserligen finns flera omständigheter som bidragit till den långa handläggningstiden och att åklagaren EE huvudsakligen vidtagit åtgärder för att driva förundersökningarna framåt. Utredningen borde emellertid ha bedrivits med större skyndsamhet än vad som kom att bli fallet.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: När det, som i det nu aktuella fallet, rör sig om en förundersökning i vilken målsäganden är under 18 år ställs det i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, förkortad FUK) upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Om målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år ska förundersökningen bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av den aktuella tidsfristen är att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomst av ett stort antal andra ärenden av förturskaraktär utgör däremot inte skäl att överskrida fristen (se

text: SOU 2000:42 s. 91

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § FUK).

text: Av utredningen framgår att den första anmälan gjordes i november 2005, att det därefter gjordes fem ytterligare anmälningar som kom att handläggas gemensamt med den första anmälan därför att samma person utpekades som gärningsman och att det dröjde ett år från den första anmälan till dess att den personen noterades som skäligen misstänkt för de då aktuella gärningarna. Beslut i åtalsfrågan kom sedan att fattas först i augusti 2008, drygt 2 år och 8 månader efter det att den första anmälan hade gjorts.

text: Jag ifrågasätter inte att det aktuella ärendet varit omfattande och att det också kan ha funnits skäl att överskrida tidsfristen. Såväl tillkommande anmälningar som problem av det slag som angetts med att få till stånd förhör med barn kan utgöra godtagbara skäl att överskrida fristen. En så lång handläggningstid som det varit fråga om, mer än två och ett halvt år från det att den första anmälan gjordes, är emellertid oacceptabel. I ett ärende där ett särskilt skyndsamhetskrav och en frist gäller för handläggningen är det således inte godtagbart att det återkommande dröjer flera veckor eller månader innan åtgärder vidtas eller nya direktiv ges. Förundersökningsledaren har här ett särskilt ansvar för att påskynda handläggningen.

text: Av DD:s upplysningar framgår att han haft hälsoproblem under en längre period av det aktuella ärendets handläggningstid och att detta påverkat hans arbetskapacitet, vilket givetvis är förståeligt. Det är chefsåklagaren som ytterst har det övergripande ansvaret för verksamheten och uppgiften att planera, leda och fördela arbetet vid

text: kammaren. Om en medarbetare under en längre period har hälsoproblem är det naturligtvis önskvärt att denne själv informerar chefen om han eller hon har svårigheter med att hinna med enskilda ärenden i vilka t.ex. frister löper. I en sådan situation åligger det emellertid också chefsåklagaren att på eget initiativ se till att arbetsläget för den aktuella åklagaren följs upp. Chefsåklagaren måste skaffa sig kännedom om de enskilda ärenden som åklagare inte har möjlighet att prioritera i den utsträckning som fordras. Jag noterar att CC under en dryg månad våren 2007, enligt vad DD uppgett, handlade ärendet när denne var frånvarande. Han har således haft särskild insikt i ärendet och borde därför, även med hänsyn till det ansträngda arbetsläget, ha följt upp detta och vidtagit åtgärder för att förkorta handläggningstiden.

text: Slutligen vill jag framhålla, med anledning av den tidsfrist som gäller i ärenden av detta slag, att det inte är godtagbart att det dröjer fem månader från det att direktiv ges om att utredningen ska slutföras, genom sammanställning av förundersökningsprotokoll och slutdelgivning, till dess att beslut i åtalsfrågan föreligger. En förundersökningsledare måste bevaka och följa upp att polisen vidtar denna åtgärd snabbare.

text: Sammantaget kan jag således konstatera att handläggningstiden i det aktuella ärendet, ca två år och sju månader från det att den första anmälan gjordes, varit oacceptabel och jag är således kritisk till att inte kraftfullare åtgärder vidtogs för att påskynda handläggningen.

text: Vad gäller polisens handläggning har jag inte funnit tillräcklig anledning att utreda bl.a. den uppgivna bristen på barnutredare.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

text: Bilaga 1 till JO:s beslut i ärende 2389-2009

text: DD:s upplysningar 051129 inkom anmälan K192011-05 från social myndighet till åklagarkammaren om misstänkt sexuellt ofredande mot barnet GG. 051201 gavs direktiv om komplettering av anmälan från socialmyndigheten då den var så bristfällig att den inte kunde ligga till grund för någon utredning. 051212 inkom förhör med modern HH där det bland annat framgick att FF sedan sommaren 2005 ej sammanbodde med familjen. 051213 beslöts på grund av modern HH:s uppgifter att inleda förundersökning beträffande sexuellt ofredande, som jag – såvitt jag minns – bedömde låg på bötesnivå om något brott överhuvudtaget förelåg. Direktiv gavs. Skälig misstanke påfördes ej då uppgifterna från modern och i övrigt var knapphändiga. 060113 inkom anmälningar från modern HH och en styvson KK till FF om misshandel och olaga hot. Dessa händelser skulle ha skett vid gemensamt nyårsfirande hos FF i december 2005. Handläggningen av dessa anmälningar överflyttades till annan åklagarkammare. 060130 besked från utredaren om att hon var tjänstledig till 060227 och att begärt vittnesförhör skulle hållas 060303. Förhöret inkom 060306.

text: 060309 komplettering av anmälan från socialmyndigheten – teckning och ”brev” från GG. Det framkom också att GG inte ville prata om saken ens inför sin mor. Försök att hålla förhör med GG bedömdes i det läget inte som meningsfullt utan hon behövde mer tid på sig för att kunna berätta. 060427 ny anmälan K58592-06 från modern HH om våldtäkt och sexuellt ofredande riktat mot henne själv – brott med början redan fem till sex år före anmälan. 060428 fattades beslut om att inleda förundersökning och direktiv gavs såväl beträffande den nya som den tidigare anmälan, bland annat att GG skulle höras. 060703 inkom förhör och andra handlingar jämte besked om att handläggaren var tjänstledig till den 21 augusti 2006. 060824 inkom ny anmälan K130567-06 från HH om sexuellt ofredande riktat mot henne själv. 060908 inleddes förundersökning beträffande denna och gavs direktiv. 061011 inkom förhör med HH där det framgick att GG börjat tala om det som FF skulle ha gjort. GG hade börjat gå på samtal på Utväg och där börjat tala om vad som hänt. 061103 inkom förhör med HH och anteckningar GG gjort 29-30 oktober. Förhör med morfadern EE fanns också bifogat. 061129 ny anmälan K188285-06 om sexuellt ofredande av barnet JJ. 061219 fattades beslut om att inleda förundersökning beträffande brott mot JJ. Direktiv lämnades även beträffande tidigare anmälningar. Då GG brutit sin tystnad och börjat prata och skriva om vad som hänt gavs direktiv om videoförhör med både henne och JJ. Brist på barnutredare förelåg vid denna tid (se nedan). Uppgifter inkom om att GG mådde dåligt och hade det allmänt jobbigt. Av förhör 070129 med modern framgick att GG ofta fick raseriutbrott och även försökt att skada sig själv. GG blev tillsammans med HH inlagd på familjehemmet Hässlehus 070208 och åtta veckor framåt. Förhör med GG under denna tid bedömdes inte lämpligt av hänsyn till barnet bästa. På grund av bristen på barnutredare i Borås fick bistånd med barnutredare begäras från polisen i Lerum. Telefax från barnutredaren inkom 070308. 070315 erhölls telefonkontakt med den vidtalade barnutredaren angående förhören. 070316 hade jag telefonkontakt med den blivande försvararen i målet om att utverka FF:s medgivande till att GG och F hördes – allt för att spara in tid genom att inte behöva förordna särskild företrädare i målet och då ha ytterligare en persons agenda att ta hänsyn till vid tidsplaneringen för förhören. Besked erhölls samma dag om att FF inte motsatte sig förhören. 070319 inkom besked från polisen om tidpunkt för förhören. 070327 hördes GG. Hon hade svårt för att berätta och först efter en lång startsträcka lämnade hon vissa uppgifter om vad som skulle ha hänt. Barnet JJ hördes dagen efter. På grund av de relativt knapphändiga uppgifter som framkom vid förhören behövde nya förhör hållas. 070413 hölls nytt förhör med GG. Hon drog då jackan över huvudet och vägrade svara på frågor. 070419 gjordes ett nytt försök att höra GG. Hon talade då inledningsvis om att hon fått en sticka i handen men vägrade konsekvent att svara på några frågor om övergrepp. Efter detta förhör vägrade GG att överhuvudtaget komma till något nytt barnförhör. Bland annat på grund härav kom inte något nytt förhör med henne till stånd förrän 071204 där försvararen och målsägandebiträdet kunde närvara. Under tiden 070322 -070509 handlades målet av cå CC på grund av min frånvaro (se nedan). 070605 ny anmälan K 87325-07 inkom om påstått sexuellt ofredande mot barnet G.

text: Efter återkomst från min semester sökte jag utan resultat utredningsmannen per telefon 070809 för ett sammanträffande och genomgång av ärendet för dess vidare handläggning. Jag gick därefter själv igenom det som fanns tillgängligt i akten och gav skriftligt direktiv 070829 om att jag snarast behövde kontakt med utredaren. Jag informerade försvararen dagen efter om vad som hänt och att FF alltjämt var misstänkt. 070913 fick jag telefonkontakt med utredaren och tid för genomgång av ärendet bestämdes till 070926. Vid mötet gavs direktiv om kompletterande förhör och barnförhör. 071101 inkommer ny anmälan K182575-07 rörande misshandel av GG. Förundersökning inleddes och direktiv gavs. Utredningen lades sedermera ned. Barnförhör hölls 071116 med ett vittne och två barnförhör 071204 med olika målsägande. Efter ny genomgång av ärendet gavs direktiv 080303 om att slutföra utredningen. 080421 direktiv och beslut till polisen efter förfrågan samma dag. 080508 nytt direktiv som ska uppfattas som en påminnelse att sätta samman protokoll. 080513 sökt utredaren per telefon utan att få kontakt. 080516 kontakt med utredaren som uppger att ärendet är klart för delgivning. 080612 sökt utredaren per telefon utan att få kontakt. 080701 skriftlig påminnelse. 080714 inkommer besked om att FF 080618 begärt kompletteringar av utredningen. Telefonkontakt samma dag eller någon dag senare med utredaren att ärendet måste redovisas i befintligt skick och att det ej kan ligga längre. Beslut måste fattas före min semester. Tillräckligt material för beslut i åtalsfrågan finns redan enligt min bedömning. Kompletteringen fick tas in i ett tilläggsprotokoll och redovisas senare. 080806 åtal väcks. Någon gång försommaren 2006 och enligt min minnesbild även vid ett senare tillfälle 2006 eller möjligen januari 2007 (dokumentation av samtalen ej återfunna i akten) hade jag kontakt med utredningsmannen om eventuellt byte av handläggare då hon endast arbetade 40 % och var frånvarande långa perioder. Utredaren hade heller inte utbildning för att hålla barnförhör. Jag fick besked om att hon haft uppe frågan hos sina chefer men att resurserna inte tillät något byte. På grund av att flera barnutredare var långtidssjukskrivna vid aktuell tid byggdes balanser upp hos polisen beträffande barnärenden i allmänhet och påverkade utredningstiderna under både 2006 och 2007. Förhållandet var påtalat från åklagarkammarens sida. Hösten 2006 insjuknade jag i lunginflammation/bronkit och var sjukskriven perioden 061030-061116. Efter återkomst i tjänst var mitt allmänna hälsoläge inte bra och försämrades allteftersom. I början av år 2007 blev det mer akut med ständiga bröstsmärtor, yrsel, huvudvärk och trötthet. Trots detta arbetade jag vidare men såg mig tvungen att ta semester 070219-070228 i hopp om att kunna bryta trenden. Åter i tjänst 070301 blev jag efterhand allt sämre och insåg till slut att det inte gick längre utan sökte läkarkontakt. Jag sjukskrevs 070322 och var åter i tjänst 070510. Då hade utprovningen av en livsvarig medicinsk behandling inletts, vilken inte fann sin rätta form förrän sent hösten 2007 varefter hälsoproblemen sakta började avta men kvarstod in på 2008. Sjukdom och dess följder har således i varierande grad påverkat min arbetssituation i betydligt över ett års tid. Min arbetsbelastning under perioden hösten 2006 - mars 2008 var också hög periodvis mycket hög. Bland annat ansvarade jag – utöver min egen – för en annan frånvarande åklagares rotel perioden september, oktober, november 2007. Balanser hade också uppkommit till följd av min sjukfrånvaro.

text: Flera samverkande omständigheter har förelegat som påverkat utredningstiden.

text: Bilaga 2 till JO:s beslut i ärende 2389-2009

text: CC:s upplysningar

text: Av kammaråklagare DD:s upplysningar framgår vad som hänt i målet och vilka åtgärder som vidtagits av åklagaren under tiden 2005-11-29 till 2008-08-06 då åtal väcktes. Av DD:s redogörelse framgår att flera olika faktorer bidragit till att slut-förandet av utredningen dragit ut på tiden. Utredningen har varit omfattande och tidskrävande och handläggningen har fördröjts av att nya anmälningar tillkommit efter hand och att polisen haft brist på både förhörsledare för förhör med barn och även utredare allmänt för denna typ av mål. Bristen har berott på dels flera sjukskrivningar av poliser utbildade för barnförhör och ett allmänt ansträngt arbetsläge på grund av personalomsättning av polispersonal utbildade och tränade för utredningar om sexuella övergrepp och mera komplicerade utredningar angående relationsvåld. Under aktuell tid, särskilt under 2007 och 2008, så har jag från åklagarkammaren i dialog med polismyndigheten påtalat att det inte varit acceptabelt att det under så lång tid funnits allt för få utredare beträffande övergrepp mot barn i det polisområde inom Polismyndigheten för Västra Götaland som motsvarar åklagarkammaren i Borås ansvarsområde. När det gäller handläggningen av målet vid åklagarkammaren så kan jag bara anse att det är vid två tillfällen oktober-november 2006 till 2006-12-19 och 2007-12-04 till 2008-03-03 som det dröjt längre tid än vad som varit önskvärt innan direktiv om fortsatta utredningsåtgärder meddelats. Som framgår av DD:s redogörelse sammanfaller detta med hans sjukdomsperioder. Då målet varit omfattande och skulle krävt omfattande inläsning om en annan åklagare skulle för längre eller kortare tid ta över handläggningen av målet har det av resursskäl inte funnits någon möjlighet att lägga över målet på annan åklagare. Andra mål av samma typ vari frihetsberövande förekom var tvungna att gå före. Under särskilt tiden hösten 2006 fram till sommaren 2007 var arbetsläget mycket ansträngt på kammaren på grund av långtidssjukskrivningar (inte bara DD:s) och ett stort mål som under flera månader band upp två åklagare samt vakanser på kammaren. Merparten av åklagarna på kammaren var under denna tid dessutom för unga i tjänst för att kunna anförtros handläggningen av ett mål av denna typ och svårighetsgrad. Under hösten 2007 tjänstgjorde kammarens relationsvåldsspecialist på annan kammare varför som DD påpekat han fått ta ett större ansvar än tidigare för handläggningen av särskilt mål om grövre övergrepp mot barn under denna tid. När det gäller dröjsmålet från väckt åtal till huvudförhandling i målet så har det berott på händelser som inte åklagaren kunnat påverka.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Polismyndigheten har genomfört husrannsakningar hos andra än den eftersökte utan att det fanns grund för det och brustit i dokumentationen av åtgärderna

sammanfattning: Polismyndigheten genomförde husrannsakningar i två lägenheter för att söka efter en person som var misstänkt för försök till mord. Det upprättades ett protokoll över den ena husrannsakningen, men inte över den andra. I det protokoll som upprättades angavs inte syftet med åtgärden. Den tjänsteman som beslutade om husrannsakningarna lämnade i utredningen hos JO olika uppgifter om syftet med åtgärderna, både att den eftersökte skulle gripas och att han skulle hämtas till förhör. Något beslut om hämtning till förhör finns inte dokumenterat. Att den som har beslutat om husrannsakningarna har lämnat olika uppgifter om syftet med dem ger enligt JO intrycket att det inte stod helt klart för honom vilket syfte åtgärderna hade eller de rättsliga förutsättningarna för dem. JO erinrar om att en polis som använder tvång mot någon alltid måste ha klart för sig vilket tvångsmedel som faktiskt tillämpas och vilka rättsliga förutsättningar som gäller för att ingripandet ska kunna ske. Vidare framhåller JO att en förutsättning för att en husrannsakan ska få genomföras i syfte att söka efter någon som ska gripas, och som inte är anhållen eller häktad i sin frånvaro, är att det rör sig om ett omedelbart förestående frihetsberövande som beslutas av en polis som är på platsen. JO understryker också att hämtning till förhör inte får användas som substitut för gripande och anhållande när de rättsliga förutsättningarna för de senare åtgärderna inte är uppfyllda. Med utgångspunkten att husrannsakningarna genomfördes hemma hos andra än den eftersökte konstaterar JO att det krävdes synnerlig anledning att anta att den eftersökte befann sig i de aktuella lägenheterna. Eftersom det inte framgår att det skulle ha funnits några uppgifter om eller gjorts några iakttagelser av att den eftersökte befunnit sig på den aktuella adressen i nära anslutning till husrannsakningarna finner JO att det saknades grund för åtgärderna. JO kritiserar Polismyndigheten för att den genomförde husrannsakningarna utan att det fanns grund för dem. JO kritiserar också Polismyndigheten för den bristande dokumentationen i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Syd. Hon var kritisk till att tre poliser den 27 december 2017 kl. 23.45 hade genomfört en husrannsakan i hennes lägenhet utan att berätta varför de sökte igenom lägenheten. Hon var också kritisk till hur husrannsakan hade genomförts.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Polismyndigheten. Av dessa framgick att polisen hade genomfört en husrannsakan i AA:s lägenhet men också i en lägenhet som tillhörde AA:s mor. Båda lägenheterna låg på samma adress.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten redovisade följande bakgrund.

text: På kvällen den 27 december 2017 inträffade ett försök till mord i Trelleborg. En person blev knivhuggen i bröstet och orsakades livshotande skador. På brottsplatsen fanns, förutom den skadade personen, även ett antal vittnen som pekade ut två namngivna personer som gärningsmän. Dessa personer var sedan en längre tid väl kända av de poliser som tjänstgjorde på platsen. En av de misstänkta hade tidigare synts och påträffats av polisen i de lägenheter som omfattas av JO:s utredning i detta ärende. Den misstänkte var folkbokförd i den ena lägenheten, där hans mamma bodde, och hans syster, AA, bodde i den andra lägenheten. CC, som var yttre befäl på plats, beslutade om husrannsakan på flera adresser. Beslutet omfattade bl.a. de nu aktuella lägenheterna för eftersökande av den gärningsman som tidigare observerats och påträffats där. Vid avrapporteringen upprättades en promemoria, av vilken bl.a. följande framgår. Moderns namn stod på båda de aktuella lägenheterna. Ingen av de misstänkta gärningsmännen påträffades i lägenheterna. Modern till en av de misstänkta gärningsmännen berättade att denne brukade vara i en av lägenheterna. Det upprättades ett skriftligt protokoll över husrannsakan i moderns lägenhet. På grund av ett misstag upprättades inte något protokoll över husrannsakan i AA:s lägenhet.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från berörda befattningshavare.

text: CC … har bl.a. uppgett följande. När han kom till platsen tog han kontakt med polispatrullen som hade tagit hand om målsäganden. Patrullen berättade att det fanns två utpekade misstänkta gärningsmän. Därefter pratade CC med övriga patruller som var i tjänst och fick förklarat för sig vilka adresser de misstänkta brukade vistas på och var de mest troligen befann sig. En av adresserna var AA:s lägenhet. CC tog beslut om husrannsakan på adressen i syfte att eftersöka de misstänkta gärningsmännen eftersom de skulle gripas misstänkta för försök till mord. Syftet var att eftersöka de misstänkta för att de skulle hämtas in till förhör. […] DD, polis som arbetade i Trelleborg på kvällen den 27 december 2017, har uppgett följande. Hennes arbetsuppgift var att delta i och genomföra husrannsakningar på flera adresser. Det yttre befälet hade meddelat beslut att

text: poliserna skulle gå in i båda lägenheterna på samma adress. Vid avrapporteringen skrev DD protokoll över verkställd husrannsakan på aktuell adress och angav då endast det ena lägenhetsnumret. Vid avrapporteringen har hon missat att komplettera med det andra lägenhetsnumret. Detta har hon i efterhand klargjort i en PM.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från polisområde södra Skåne.

text: [– – –] Det fanns …, bland polispersonalen på platsen, en samlad kunskap sedan tidigare om de misstänkta gärningsmännen, såsom deras modus och vilka adresser som de brukade vistas på. […] Polisområdets uppfattning är att det var korrekt att genomföra husrannsakningar i lägenheterna på den aktuella adressen. Grunden för husrannsakan var att eftersöka de personer som skulle hämtas till förhör. Det fanns också – mot bakgrund av den samlade kunskapen – synnerliga skäl till att genomföra husrannsakan i båda lägenheterna. Polisområdet anser vidare att det yttre befälets muntliga beslut varit tydligt och att det otvivelaktigt omfattat båda lägenheterna. Det är beklagligt att det inte framgår lika tydligt av det skriftliga protokollet. Polisområdet har redan och kommer fortsättningsvis att vidta åtgärder för att undvika sådana dokumentationsbrister i fortsättningen.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Ändamålet med husrannsakningarna

text: CC har framfört att han beslutade om husrannsakan i syfte att eftersöka de misstänkta, eftersom de skulle gripas för mord [rätteligen försök till mord, JO:s anm.]. Han har samtidigt förklarat att syftet var att de misstänkta skulle hämtas in till förhör. Eftersom en polisman saknar befogenhet att i förväg fatta ett beslut om gripande som sedan ska verkställas av någon annan, utgår Polismyndigheten i den fortsatta bedömningen från att husrannsakningarna genomfördes med syftet att de misstänkta skulle hämtas in till förhör.

text: Fanns det ett beslut om frihetsberövande som skulle verkställas av Polismyndigheten?

text: Av utredningen i ärendet får anses klarlagt att det inte fanns ett beslut om frihetsberövande som skulle verkställas av Polismyndigheten. Den bild som framkommer i utredningen är att CC … beslutade om husrannsakan i syfte att söka efter de misstänkta för att de skulle hämtas till förhör och att brottsmisstanken gällde försök till mord. Att CC hade befogenhet att fatta dessa beslut framgår av

text: 28 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB).

text: Frågan om de rättsliga grunderna för åtgärden att genomföra husrannsakan

text: […] Enligt Polismyndigheten finns det inte anledning att ifrågasätta att det i förevarande fall fanns en konkret misstanke mot berörda personer som gällde ett allvarligt brott och att C.H:s beslut om hämtning hade stöd i gällande rätt … Det som kommit fram väcker frågan huruvida de beslut som fattats avsåg husrannsakningar hos den eftersökte eller hos någon annan, vilket har betydelse eftersom det gäller olika förutsättningar för tillåtligheten för de båda fallen. – – –

text: Utredningen ger ingen närmare vägledning i frågan huruvida den eftersökta personen oinskränkt disponerade de aktuella lägenheterna … Eftersom det kan diskuteras om de aktuella husrannsakningarna ägt rum hos den sökte eller hos annan, bör prövningen enligt Polismyndigheten ske utifrån förutsättningen att det krävdes synnerlig anledning att anta att den sökte uppehöll sig där. När det gäller frågan om det förelåg synnerlig anledning att anta att den sökte uppehöll sig i aktuella lägenheter, gör Polismyndigheten följande överväganden. Det rör sig om en bedömningsfråga som inte alltid är helt enkel att göra för en

text: polisman på plats, särskilt i ett fall som detta när beslut fattats under stark tidspress. Det gör också att det många gånger kan vara svårt att i efterhand ta ställning till om den slutsats som gjordes var rätt eller fel i ett visst fall. Mot denna bakgund bör en försiktig bedömning göras vid en efterföljande granskning. Polismyndigheten har full förståelse för att det var angeläget att söka efter den misstänkta personen givet omständigheterna. Vid ovan redovisade förutsättningar kunde dock beslut om husrannsakan i de aktuella lägenheterna endast fattas om det fanns någon faktisk omständighet som påtagligt visade att man med fog kunde förvänta sig att den sökte fanns där. Det som i första hand talar för att så var fallet är att berörda befattningshavare synes ha haft kännedom om att den misstänkte tidigare synts och påträffats av polisen där. Inget i utredningen tyder dock på att det gjorts några iakttagelser i närtid som påtagligt talade för att den eftersökte fanns i just dessa lägenheter. Husrannsakningar skedde även på andra adresser där polisen tidigare träffat på de misstänkta. I båda de aktuella lägenheterna bodde visserligen personer som tillhörde den eftersöktes familj. Den eftersökte var också folkbokförd i den ena lägenheten. Vid en prövning i efterhand är det emellertid enligt Polismyndigheten tveksamt om dessa omständigheter tillsammans var tillräckligt konkreta för slutsatsen att det fanns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehöll sig i aktuella lägenheter. Trots det finns det enligt myndigheten inte anledning att anmärka på den bedömning som gjordes, eftersom den kan anses ligga inom ramen för vad som är godtagbart givet att det rört sig om en utpräglad bedömningsfråga som dessutom har prövats under stark tidspress. Polismyndigheten kan därför godta den bedömning som gjordes. – – –

text: Dokumentationen

text: Det är självklart en brist att det inte har upprättats något protokoll alls över den husrannsakan som skedde i AA:s lägenhet. Av det protokoll som upprättats framgår inte vilka överväganden som gjordes i frågan om husrannsakan vidtogs hos den sökte eller hos annan. Det anges inte heller vilka faktiska omständigheter som talade för att den sökte uppehöll sig i den bostadslägenhet som avsågs med aktuellt beslut om husrannsakan. Det är förstås inte godtagbart. Bristerna kvarstår även efter den kompletterande promemoria som DD upprättat i anledning av att hon missat att skriva ner det ena lägenhetsnumret. Mot angiven bakgrund finns det skäl att erinra om vikten av att den polisman som upprättar protokoll över en tvångsåtgärd vinnlägger sig om att föra in de uppgifter som krävs.

text: Efter att JO frågat Polismyndigheten om något beslut om hämtning till förhör hade dokumenterats i ärendet uppgav Polismyndigheten i ett kompletterande yttrande att så inte var fallet, men att det fanns ett beslut om frihetsberövande som fattats av åklagaren ca 3,5 timmar efter att husrannsakningarna genomförts. Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från CC.

text: Han kunde inte själv delta vid avrapporteringen, eftersom han blev instruerad att hantera ett annat ärende som rörde misstankar om människorov. De avrapporterande polismännen fick i uppgift att dokumentera tvångsmedelsbesluten. CC hade kontakt med jourhavande förundersökningsledaren (JFUL), både vid ärendets påbörjande och i samband med att de var färdiga med ärendet på plats. JFUL skötte överlämningen av ärendet till jouråklagaren. Efteråt fick CC besked från JFUL att allt var klart.

text: Polismyndigheten uttalade i sitt kompletterande yttrande att det är en brist att beslutet om hämtning till förhör inte är dokumenterat och att det som kommit fram ger anledning att betona vikten av att alla beslut om tvångsmedel ska dokumenteras.

text: Rättslig reglering

text: En person som ska höras under förundersökningen får, under vissa förutsättningar, hämtas till förhöret utan föregående kallelse. Det krävs bl.a. att förundersökningen avser ett brott på vilket fängelse kan följa och det skäligen kan befaras att den som ska förhöras inte skulle följa en kallelse eller att han eller hon skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen om han eller hon kallades till förhöret. (Se

text: 23 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB). Hämtning till förhör beslutas normalt av undersökningsledaren (se 6 § första stycket förundersökningskungörelsen, FUK).

text: För att söka efter någon som ska gripas, anhållas eller häktas eller hämtas till förhör får husrannsakan genomföras hos honom eller henne, eller hos någon annan om det finns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehåller sig där (se

text: 28 kap. 2 §

text: RB).

text: En förutsättning för att en husrannsakan ska få genomföras för att söka efter den som ska anhållas eller häktas som misstänkt för brott är att det redan finns ett beslut om anhållande eller häktning av den misstänkte som ska verkställas. Ett sådant beslut har då fattats i den misstänktes frånvaro. Ett beslut om gripande kan dock aldrig fattas i den misstänktes frånvaro. En åklagare kan inte heller besluta om gripande utan är hänvisad till att använda sig av bestämmelserna om anhållande om han eller hon vill fatta beslut om att frihetsberöva någon som inte är närvarande. I motsats till vad som gäller i fråga om tvångsmedlen anhållande och häktning anses att uttrycket ”ska gripas” i

text: 28 kap. 2 § rättegångsbalken

text: syftar på ett förestående beslut om frihetsberövande som fattas av en polis. Det kan därför finnas laglig grund för att genomföra en husrannsakan t.ex. i den situationen att en person som får gripas och som med anledning av detta förföljs av en polis, försvinner in i en lägenhet. (Se JO 1993/94 s. 66, dnr

text: , och JO 2001/02 s. 113, dnr

text: Det ska föras protokoll över en husrannsakan där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den anges (se

text: 28 kap. 9 §

text: RB). Det är av stor vikt från rättssäkerhetsoch kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant. Av protokollet ska det bl.a. tydligt framgå vilka brottsmisstankar som föranlett husrannsakan och vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72, dnr

text: ). Det är också viktigt att dokumentationen görs i så nära anslutning till husrannsakan som möjligt (se JO 2017/18 s. 282, dnr

text: Vad som ska antecknas i ett förundersökningsprotokoll framgår av 20 § förundersökningskungörelsen.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för granskningen JO:s granskning har avsett den rättsliga grunden för att genomföra husrannsakningar i de lägenheter som är aktuella i ärendet. Jag går därför inte in på frågan om hur husrannsakningarna genomfördes. De rättsliga förutsättningarna för att genomföra husrannsakningarna

text: Vilket var syftet med husrannsakningarna?

text: Av protokollet över husrannsakan i den misstänktes mors lägenhet framgår att syftet med åtgärden var att söka efter en person som var misstänkt för försök till mord. Det närmare syftet med åtgärden, dvs. om personen i fråga skulle gripas, anhållas, häktas eller hämtas till förhör, anges däremot inte i protokollet och inte heller i senare upprättade promemorior. Beträffande den husrannsakan som genomfördes i AA:s lägenhet upprättades inte något protokoll alls.

text: I den utredning som Polismyndigheten har gjort med anledning av JO:s remiss har CC, som beslutade om husrannsakningarna, lämnat olika uppgifter om syftet med dem. Han har uppgett både att den misstänkte skulle gripas och att han skulle hämtas till förhör. Att det skulle vara fråga om att verkställa ett beslut om hämtning till förhör är en uppgift som lämnats först sedan JO inlett en utredning i ärendet. Av utredningen framgår att det inte finns något beslut om hämtning till förhör dokumenterat i ärendet.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande till JO utgått från att husrannsakningarna gjordes i syfte att hämta den misstänkte till förhör. Mot den bakgrund som redovisats ovan finns det dock anledning att ifrågasätta om det verkligen var så. Det förhållandet att CC har lämnat olika uppgifter om syftet med husrannsakningarna ger intrycket att det inte stod helt klart för honom vilket syfte åtgärderna hade eller vilket rättsligt stöd som fanns för dem. Jag anser mig emellertid inte fullt ut ha underlag för att kunna ha någon annan utgångspunkt än Polismyndigheten, nämligen att syftet med husrannsakningarna var att verkställa ett beslut om hämtning till förhör. Jag vill dock erinra om att en polis som använder tvång mot någon alltid måste ha klart för sig vilket tvångsmedel det är som faktiskt tillämpas och vilka rättsliga förutsättningar som gäller för att ingripandet ska kunna ske.

text: Med anledning av de oklarheter som finns angående syftet med husrannsakningarna finns det skäl att framhålla följande. Som redovisats ovan är en förutsättning för att en husrannsakan ska få genomföras i syfte att söka efter någon som ska gripas att det rör sig om ett omedelbart förestående frihetsberövande som beslutas av en polis som är på platsen. Grund för husrannsakan kan finnas t.ex. i den situationen att en person som får gripas och som med anledning av detta förföljs av en polis, försvinner in i en lägenhet. Av utredningen i ärendet framgår att det inte var fråga om en sådan situation. Det hade därmed inte funnits rättsliga förutsättningar att genomföra en husrannsakan i syfte att söka efter den misstänkte för att gripa honom.

text: I detta sammanhang finns det också anledning att understryka att hämtning till förhör inte får användas som substitut för gripande och anhållande när de rättsliga förutsättningarna för de senare åtgärderna inte är uppfyllda (se JO 2015/16 s. 107, dnr

text: ). När det finns konkreta misstankar om att en viss person gjort sig skyldig till ett så allvarligt brott som försök till mord bör en åklagare i ett så tidigt skede som möjligt ta över ansvaret för förundersökningen. Om det finns förutsättningar kan åklagaren besluta om att anhålla den misstänkte och polisen har då möjlighet att genomföra husrannsakan i syfte att verkställa anhållandebeslutet.

text: För att kunna bedöma de rättsliga förutsättningarna för de aktuella husrannsakningarna måste jag, med utgångspunkten att de genomfördes i syfte att hämta den misstänkte till förhör, ta ställning till om det fanns grund för beslutet att hämta honom. Det förhållandet att beslutet om hämtning till förhör inte har dokumenterats försvårar möjligheten att göra en sådan bedömning. Av handlingarna i ärendet framgår dock att den misstänkte var utpekad av vittnen som en av två misstänkta för försök till mord och att han hade flytt från brottsplatsen. Vid dessa förhållanden saknas det anledning för mig att ifrågasätta beslutet om hämtning till förhör utan föregående kallelse. Därmed kan jag också konstatera att det i och för sig fanns rättsliga förutsättningar för att genomföra en husrannsakan för att söka efter den misstänkte och verkställa beslutet om hämtning.

text: Fanns det förutsättningar för husrannsakningar hos AA och hos den

text: misstänktes mor?

text: Frågan är då om det fanns förutsättningar att genomföra husrannsakningar i de aktuella lägenheterna. Polismyndigheten har i sitt yttrande utgått från att båda husrannsakningarna genomfördes hemma hos någon annan än den misstänkte. Bortsett från en uppgift i utredningen att den misstänkte var folkbokförd i en av lägenheterna har det inte kommit fram någon konkret omständighet som tyder på att han faktiskt var bosatt i någon av dem. Inte heller i den här delen har jag anledning att ha någon annan utgångspunkt än Polismyndigheten.

text: För att en husrannsakan ska få genomföras hos någon annan än den som man söker efter krävs det att det finns synnerlig anledning att anta att den eftersökte uppehåller sig där. JO har tidigare uttalat att kravet på ”synnerlig anledning” innebär att det ska finnas någon faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att den eftersökte finns där husrannsakan genomförs (se JO 1985/86 s. 123, dnr

text: , och JO 2001/02 s. 113, dnr

text: ). Ofta ligger uppgifter från någon som själv nyligen har iakttagit personen på platsen, eller polisens iakttagelser vid spaning, till grund för bedömningen att den eftersökte finns där (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, fjärde uppl., s. 653).

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande uppgett att polisen i det aktuella fallet hade kännedom om att den eftersökte tidigare uppehållit sig och påträffats på den

text: aktuella adressen. Det framgår emellertid inte att det skulle ha funnits några uppgifter om eller gjorts några iakttagelser av att han befunnit sig där i nära anslutning till att husrannsakningarna genomfördes. Mot denna bakgrund fanns det enligt min mening inte någon konkret omständighet som pekade på att den misstänkte skulle befinna sig i någon av lägenheterna vid tidpunkten för husrannsakningarna och då saknades det alltså grund för dem. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för att man genomförde de aktuella husrannsakningarna utan att det fanns grund för det.

text: Dokumentation Som framgått ovan har något beslut om hämtning till förhör inte dokumenterats i ärendet. Beslut om hämtning är en sådan åtgärd under förundersökningen som ska dokumenteras enligt 20 § FUK. Samtliga omständigheter som legat till grund för beslutet ska anges. (Se JO:s inspektion av Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Sundsvall, den 4–6 april 2017, dnr 1595-2017.) Det förtjänar att påpekas att beslutet om hämtning till förhör i det här fallet dessutom låg till grund för ett beslut om ytterligare tvångsåtgärder, nämligen husrannsakningarna.

text: I ett protokoll över en husrannsakan ska enligt

text: 28 kap. 9 § första stycket

text: RB bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den anges. Protokollet över husrannsakan hos den misstänktes mor saknar uppgift om det närmare syftet med åtgärden. Vidare saknas uppgift om att det genomfördes en husrannsakan även i AA:s lägenhet och vilka omständigheter som gjorde att polisen förväntade sig att hitta den misstänkte där eller hos den misstänktes mor.

text: Dokumentationen brister alltså i flera viktiga avseenden och detta har försvårat min bedömning av ärendet. Det finns därför anledning för mig att framhålla att det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut, åtgärder och händelser av betydelse dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Det är oacceptabelt att omständigheter som läggs till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan JO inlett en utredning. Det gäller särskilt vid en så ingripande åtgärd som en husrannsakan i en bostad. (Se JO 2018/19 s. 415, dnr

text: .) I detta sammanhang finns det anledning att också framhålla att den som beslutar om en tvångsåtgärd noga måste förvissa sig om att den som tilldelas ansvaret att dokumentera vidtagna åtgärder har uppfattat detta (se JO 2019/20 s. 306, dnr

text: ). Polismyndigheten ska kritiseras även för den bristfälliga dokumentationen.

text: Ärendet avslutas.