title: Kritik mot en hovrätts bristande åtgärder för att i tid sätta ut ett mål där tilltalade var häktade till huvudförhandling, m.m.

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Svea hovrätt för dess handläggning när ett mål med häktade sattes ut till huvudförhandling.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Västmanlands tingsrätt dömde den 15 februari 2005 (mål nr B 5074-04) MN för grov misshandel, människorov och rån till fängelse fem år, JS för grov misshandel och olaga frihetsberövande till fängelse ett år fyra månader, MJ för grov misshandel, människorov, olaga hot, rån och våld mot tjänsteman till fängelse fem år samt RAR för olaga hot till fängelse fyra månader. Tingsrätten förordnade i domen att MN, MJ och JS skulle vara kvar i häkte tills domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot dem. Motiveringen till häktningsbesluten var beträffande MN och MJ att det för människorov inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse två år och att det inte var uppenbart att skäl för häktning saknades. För JS var motiveringen att det fanns risk för att han på fri fot skulle fortsätta sin brottsliga verksamhet. Det förordnades att häktningsbeslutet beträffande MJ inte skulle gälla om verkställighet av ett tidigare utdömt fängelsestraff påbörjades såvitt avsåg den tid då verkställigheten pågick.

text: Överklaganden från MN, MJ och JS samt handlingarna i målet i övrigt kom in till Svea hovrätt, avdelning 1, den 10 mars 2005. De klagande yrkade, såvitt nu är av intresse, att en stor del av åtalen skulle ogillas. Kammaråklagaren FG överklagade domen beträffande samtliga tilltalade. JS yrkade i sin överklagandeskrift att genast bli försatt på fri fot. Yrkandet avslogs av hovrätten den 11 mars 2005.

text: Samtliga tilltalade var i tingsrätt och hovrätt företrädda av offentliga försvarare. Därutöver företräddes en målsägande av ett målsägandebiträde.

text: Efter kontakt med parterna beslutade hovrätten att huvudförhandling skulle påbörjas i slutet av maj 2005. Efter beslutet yrkade JS att bli försatt på fri fot. Den 31 mars 2005 upphävde hovrätten häktningsbeslutet beträffande honom med motiveringen att det inte fanns sådan risk att JS fortsatte sin brottsliga verksamhet att den risken uppvägde det intrång eller det men i övrigt som det skulle innebära att hålla JS fortsatt häktad i avvaktan på huvudförhandling i målet.

text: Sedan även MN den 8 april 2005 hade yrkat att försättas på fri fot upphävde hovrätten den 15 april 2005 häktningsbeslutet även beträffande honom. Hovrätten anförde i beslutet:

text: ”Som framgått ovan är det fullt möjligt att göra avsteg från den frist att hålla huvudförhandling som utgör huvudregeln. Förutsättningen härför är att det till följd av någon särskild omständighet är nödvändigt med ett längre uppskov. En sådan omständighet kan vara att det av praktiska skäl inte är möjligt att påbörja huvudförhandlingen i tid. Vid bedömningen av om ett uppskov skall tillåtas beaktas regelmässigt den tilltalades inställning till uppskovet även om hans eller hennes åsikt i frågan inte är avgörande. Hovrätten har att göra en självständig prövning av om och i så fall hur långt uppskov som är rimligt. Ofta kan det handla om någon eller några dagars eller – i större mål – någon eller några veckors uppskov. Att mot den tilltalades bestridande tillåta ett uppskov på – som i detta fall – omkring en och en halv månad framstår dock som uteslutet utan mycket starka skäl. Några sådana skäl finns inte i detta fall.

text: Med hänsyn till det anförda anser hovrätten att trots att det fortfarande föreligger sannolika skäl för att [MN] begått de gärningar han dömts för och trots att det i och för sig föreligger häktningsskäl i övrigt dessa skäl ändå inte är så starka att de – mot [MN:s] bestridande – uppväger det intrång eller det men i övrigt som det skulle innebära att hålla [MN] fortsatt häktad under så lång tid efter den i

text: 51 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken

text: stadgade sista tiden för hållande av huvudförhandling. Häktningsbeslutet skall därför upphävas.”

text: Den 8 april 2005 erhöll hovrätten ett strafftidsbeslut beträffande MJ, som utvisade att han den 24 mars 2005 hade påbörjat verkställighet av det fängelsestraff som omnämndes i häktningsbeslutet avseende honom.

text: Huvudförhandlingen påbörjades den 27 maj 2005 och fortsatte under sammanlagt sju förhandlingsdagar till och med den 13 juni 2005. Den första dagens förhandling hölls i Stockholm, medan förhandlingen de övriga dagarna hölls i Västmanlands tingsrätt, kansliet i Västerås. Vid huvudförhandlingsdagarna i Västerås ägde särskild säkerhetskontroll enligt lagen (

text: ) om säkerhetskontroll i domstol rum. Omedelbart efter det att huvudförhandlingen hade avslutats beslöt hovrätten att häkta MN och JS. Häktningsbeslutet beträffande MJ, som alltjämt avtjänade ett annat fängelsestraff, hävdes genom hovrättens dom, som meddelades den 22 juni 2005. Genom domen fastställde hovrätten tingsrättens dom beträffande samtliga tilltalade.

text: Utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit del av Västmanlands tingsrätts och Svea hovrätts domar samt hovrättens akt i det aktuella målet.

text: Yttrande har inhämtats från hovrätten beträffande de omständigheter som föranledde bedömningen att huvudförhandlingen inte kunde påbörjas förrän i slutet av maj 2005. Därefter har yttrande inhämtats även från Åklagarmyndigheten.

text: Svea hovrätt har i sitt yttrande anfört följande.

text: ”Inledning

text: Justitiekanslern har begärt att hovrätten skall redogöra för de omständigheter som föranledde bedömningen att huvudförhandlingen i hovrättens mål nr B 1854-05 inte kunde påbörjas förrän i slutet av maj 2005.

text: Hovrättslagmannen ÅR och f.d. hovrättsrådet KM, referent i målet, har yttrat sig, bilaga 1 . Mot denna bakgrund – och efter genomgång av hovrättens akt – lämnas följande redogörelse för handläggningen i hovrätten.

text: Hovrättens handläggning i relevanta delar

text: Västmanlands tingsrätt meddelade dom i sitt mål B 5074-04 den 15 februari 2005. Domen överklagades av bl.a. de då häktade [MNoch JS]. Målet inkom till hovrätten den 10 mars 2005 och sista dag för att påbörja huvudförhandlingen var, mot bakgrund av regeln i

text: 51 kap. 15 § andra st. rättegångsbalken

text: , den 12 april 2005. Målet lottades på hovrättens första avdelning, som då bedömde att huvudförhandlingen i målet skulle ta nio dagar i anspråk.

text: Kammaråklagaren FG, som förde talan vid tingsrätten, uppgav den 11 mars 2005 att hon inte kunde närvara i hovrätten under maj på grund av engagemang på annat håll, bilaga 2 . Den 15 mars 2005 inkom en skrivelse från chefsåklagaren AJ i vilken han framhöll bl.a. att ett åklagarbyte skulle innebära avsevärt merarbete och onödig effektivitetsförlust för åklagarkammaren, bilaga 3 .

text: Enligt vad som inhämtats från avd. 1 var det inte möjligt att sätta ut målet i april, dels på grund av att avdelningen redan hade ett antal häktade mål utsatta vilket innebar att det inte fanns tillräckligt med ledamöter tillgängliga på avdelningen, dels på grund av att de tilltalades advokater inte kunde närvara samtidigt.

text: [MN:s] försvarare, advokat MB, uppgav i svar på hovrättens fråga angående möjliga förhandlingsdagar att [MN] inte hade någon erinran mot att tidsfristen i

text: överskreds för att få en fungerande planering. Även [JS] godtog ett visst tidsöverdrag för att undvika ett försvararbyte.

text: Med beaktande av samliga dessa omständigheter beslutade hovrättens första avdelning att huvudförhandling i målet skulle påbörjas i slutet av maj och slutföras i juni 2005. [JS] godtog dock inte att kvarbli i häkte under så lång tid efter den tidpunkt som avses i

text: , utan yrkade — enligt muntlig uppgift från avdelningen och enligt protokollet — att bli försatt på fri fot. Hovrätten biföll i beslut den 31 mars 2005 frifotsyrkandet, bilaga 4 .

text: Efter detta beslut, den 8 april 2005, inkom även [MN] med ett frifotsyrkande. Han hade då ändrat ståndpunkt och motsatte sig att kvarbli i häkte efter den tidpunkt som avses i

text: Den 15 april 2005 beslutade hovrätten att – efter intresseavvägning – försätta även [MN] på fri fot. Den 18 april 2005 beslutades slutligen att huvudförhandlingen skulle påbörjas den 27 maj med fortsättning den 1, 3, 7, 8, 10 och 13 juni 2005.

text: Sammanfattning

text: Hovrättens första avdelning har anfört sammanfattningsvis följande omständigheter som grund för att huvudförhandlingen inte kunde påbörjas förrän slutet av maj 2005.

text: a) Avdelningen hade på grund av andra häktade mål, som redan var utsatta, inte möjlighet att sätta ut målet under april.

text: b) De tre offentliga försvararna i målet var tillgängliga samtidigt endast den 18 och 29 april 2005.

text: c) Åklagaren vid tingsrätten, kammaråklagaren FG, kunde inte delta vid huvudförhandling i maj.

text: d) Åklagarkammaren motsatte sig att låta annan åklagare föra talan i hovrätten.

text: Hovrätten gör här inte någon egen bedömning i frågan om dessa omständigheter utgjorde tillräckliga skäl för att inte sätta ut målet inom den tid som anges i

text: Bilagorna 2–4 till yttrandet återges inte här. Bilaga 1 utgörs av ett yttrande från hovrättslagmannen ÅR och f.d. hovrättsrådet KM. De anför i sitt yttrande följande.

text: ”Målet B 1854-05 inkom till hovrätten den 10 mars 2005. I målet fanns tre klagande, varav två var häktade och en intagen i kriminalvårdsanstalt. Huvudförhandlingen i målet beräknades ta nio dagar i anspråk. Sista dag att påbörja huvudförhandlingen i hovrätten var enligt bestämmelsen i

text: den 12 april 2005.

text: Vid tidplaneringen av huvudförhandlingen i hovrätten fanns följande att beakta. Den 11 mars meddelade åklagaren vid tingsrättsförhandlingen, kammaråklagaren FG, att hon inte kunde närvara vid förhandling i hovrätten under maj månad på grund av engagemang på annat håll. Den 15 mars inkom en skrivelse från chefsåklagaren AJ av innehåll bl.a. att ett åklagarbyte i målet skulle innebära avsevärt merarbete och betydande effektivitetsförluster för åklagarkammaren samt att information som åklagaren vid tingsrätten förvärvat genom sin närvaro vid förhandlingen där skulle gå förlorad.

text: På fråga från hovrätten den 14 mars om möjliga förhandlingsdagar för de tre offentliga försvararna och målsägandebiträdet erhölls besked vad gäller april månad att endast den 18 och 29 april var möjliga dagar för envar av advokaterna. Advokaten MB, offentlig försvarare för [MN] (den person som genom hovrättens beslut den 15 april försattes på fri fot), uppgav i sitt svar att [MN] inte hade någon erinran mot att tidsfristen i

text: överskreds för att få en fungerande planering.

text: Målet var inlottat till avd. 1, rotel 0104, vid hovrätten. Redan inplanerade huvudförhandlingar under april månad, ett flertal sådana med frihetsberövade personer, gjorde att en niodagars huvudförhandling inte kunde genomföras under april månad utan betydande resurstillskott till avdelningen.

text: Med denna bakgrund beslutades, efter samråd med parterna, att huvudförhandling i målet skulle påbörjas den 27 maj 2005.”

text: Åklagarmyndigheten – vice riksåklagaren CBL – har i sitt yttrande anfört följande.

text: ”Inledning

text: Svea hovrätt har avgivit yttrande i ärendet. Efter att ha tagit del av hovrättens yttrande har Justitiekanslern beslutat att även inhämta yttrande från Åklagarmyndigheten.

text: Jag har inhämtat yttrande från chefsåklagaren AJ vid åklagarkammaren i Västerås. Till yttrandet har bifogats en redogörelse för ärendets handläggning av berörd åklagare, kammaråklagare FG. Yttrandet och redogörelsen jämte bilagor bifogas.

text: Bedömning

text: Målets omfattning och karaktär var sådant att det för inblandande parter måste ha framstått som sannolikt att målet skulle bli föremål för prövning i hovrätten. Då flera av de tilltalade var häktade måste det också ha varit känt att sista tidpunkten för påbörjande av huvudförhandlingen bestämdes av regeln i

text: 51 kap. 15 § andra st. rättegångsbalken

text: . Av handlingarna framgår att i vart fall åklagaren planerat för att kunna genomföra huvudförhandlingen inom den lagstadgade tiden.

text: Hovrätten har i sitt yttrande till Justitiekanslern i sin sammanfattning som grund för att huvudförhandlingen inte kunde påbörjas förrän slutet av maj 2005 bl.a. framfört att åklagarkammaren motsatte sig att låta annan åklagare föra talan i hovrätten. Detta måste bero på en missuppfattning eller en felaktig tolkning av vad AJ framfört till hovrätten. AJ har aldrig motsatt sig att annan åklagare skulle kunna föra talan i hovrätten utan har redogjort för nackdelarna med ett åklagarbyte. Jag delar AJ:s bedömning (se AJ:s skrivelse den 15 mars 2005 till hovrätten).

text: En fråga, som inte berörs i hovrättens yttrande till Justitiekanslem, men som synes ha medverkat till att huvudförhandlingen kom att påbörjas först i slutet av maj 2005 är att det fanns behov av särskild säkerhetskontroll (se fax från Svea hovrätt den 14 mars 2005 till parterna). Säkerhetssalen vid Stockholms tingsrätt var nämligen redan upptagen i april av annat mål. Av AJ:s ovan angivna skrivelse framgår att åklagarkammaren genom kontakt med Polismyndigheten i Västmanlands län förberett möjligheten att genomföra en sådan säkerhetskontroll om hovrätten förlade huvudförhandlingen till Västerås. Frågan om säkerhetskontroll skulle härigenom inte komma att utgöra något hinder för att om möjligt hålla huvudförhandlingen inom den lagstadgade tiden. Det skall tilläggas att huvudförhandlingen slutligen kom att hållas i Västerås.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att åklagaren enligt min bedömning mer än väl gjort på vad honom ankommer för att huvudförhandling i målet skulle ha kunna påbörjas inom den lagstadgade tiden.”

text: Bilagorna till yttrandet återges inte här.

text: Det telefax som avsändes från hovrätten den 14 mars 2005 med en förfrågan till parterna om när huvudförhandlingen kunde hållas har bifogats Åklagarmyndighetens yttrande. I skrivelsen anges att säkerhetskontroll, men inte säkerhetssal, är påkallad samt att förutsättningar inte föreligger för säkerhetskontroll, varför säkerhetssalen vid Stockholms tingsrätt måste användas. Vidare står i meddelandet att huvudförhandlingen alltså skall äga rum i Stockholm och att säkerhetssalen är ledig under maj men inte under april månad.

text: Det i de ovan återgivna yttrandena nämnda meddelandet från chefsåklagaren AJ till hovrätten den 15 mars 2005, hovrättens aktbilaga 22, lyder på följande sätt.

text: ”Tre personer är häktade i målet. Om huvudförhandlingen förläggs till Västerås bör den kunna påbörjas inom lagstadgad tid, eller i vart fall tidigare än om den hålls i säkerhetssalen vid Stockholms tingsrätt. I så fall kommer en särskild säkerhetskontroll kunna genomföras genom polismyndighetens i Västmanlands försorg, Biträdande operative chefen, PÅ, är vidtalad. Detta skulle även medföra att den åklagare som handlade målet i tingsrätten skulle ha möjlighet att delta i hovrättsförhandlingen. För det fall annan åklagare vore nödgad att läsa in målet inför förhandlingen i hovrätten, skulle det medföra ett avsevärt merarbete och ett onödigt ianspråktagande av resurser för åklagarkammaren. På grund av målets karaktär och omfattning skulle det också innebära att information, som den i tingsrätten handläggande åklagaren förvärvat genom sin närvaro vid huvudförhandlingen där, skulle gå förlorad. Sammantaget skulle detta medföra en mycket betydande effektivitetsförlust.

text: Mot bakgrund av vad ovan anförts är det av synnerlig vikt att hovrätten håller huvudförhandlingen i Västerås.”

text: Rättslig reglering av tiden för att hålla huvudförhandling

text: Enligt

text: (RB) skall en hovrätts huvudförhandling i brottmål, om den tilltalade är häktad, hållas inom fyra veckor efter utgången av tiden för anslutningsöverklagande enligt

text: 51 kap. 2 §

text: RB, om det inte till följd av sådana åtgärder som anges i

text: 51 kap. 12 §

text: RB eller andra omständigheter är nödvändigt med längre uppskov. Detta innebär i princip att den maximala fristen för hållande av huvudförhandling är åtta veckor från tingsrättens dom, om det inte finns skäl för längre uppskov. Bestämmelsen har i sak varit oförändrad sedan

text: rättegångsbalken

text: infördes med undantag för 1988–1989, då fristen i bestämmelsen var enbart två veckor.

text: I förarbetena till den lagändring som kom att tillfälligt inskränka tidsfristen konstateras (

text: prop. 1986/87:112 s. 55

text: ) att den gällande fristen om fyra veckor för att hålla huvudförhandling i högre instans kan medföra en oacceptabelt lång väntetid i häkte för den tilltalade. Vidare anförs att principen bör vara att ett överskridande av tidsfristen i bestämmelsen bara får ske om det absolut behövs.

text: I förarbetena till lagändringen då fristen återställdes till fyra veckor framgår (

text: prop. 1988/89:124 s. 76

text: f.) att skälen för regleringen utgörs av den tilltalades intresse av att inte i onödan vara berövad friheten, samtidigt som fristregler av denna typ måste utformas efter en avvägning mot andra intressen. Som sådana andra intressen framhålls särskilt att parterna måste få ett skäligt rådrum före huvudförhandlingen, att åklagaren och försvararen kan ha andra åtaganden inom den närmaste framtiden samt handläggningen av hovrättens andra mål. Det framhålls att det även med en förlängd frist är hovrättens skyldighet att inom ramen för fristen så långt möjligt tillgodose den tilltalades intressen, dvs. se till att förhandlingen hålls så snart det är praktiskt möjligt.

text: Bestämmelsen i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB har beträffande huvudförhandlingen i tingsrätt sin motsvarighet i

text: 45 kap. 14 § andra stycket

text: RB. Enligt den bestämmelsen skall, om den tilltalade är häktad, huvudförhandling hållas inom en vecka från den dag då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av en åtgärd som avses i 45 kap. 11 § eller 12 § RB, målets omfattning eller annan omständighet. Som exempel på en sådan annan omständighet som avses i bestämmelsen nämnde processlagberedningen i förarbetena till RB att åtal skall väckas även för annat brott än det som avsetts i stämningen (NJA II 1943 s. 574). Den uttryckliga hänvisningen till målets omfattning infördes 2001, samtidigt som man avstod från att förlänga fristen (

text: prop. 2000/01:108 s. 25

text: f.). Någon motsvarande ändring av

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB övervägdes inte i lagstiftningsärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om tidsfristen för att hålla huvudförhandling

text: Av flera skäl, hänförliga till bland annat rättssäkerheten, är det viktigt att brottmål handläggs utan onödiga dröjsmål. Inte minst den tilltalade har ett befogat intresse av att ett åtal mot honom eller henne prövas inom rimlig tid. Detta intresse gör sig självfallet särskilt starkt gällande om den tilltalade på grund av brottsmisstanken är berövad friheten.

text: Fristen i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB är inte absolut utan får överskridas om det med hänsyn till omständigheterna är nödvändigt. Någon uttömmande beskrivning av de omständigheter som inverkar på bedömningen av om och i vilken utsträckning fristen bör överskridas kan inte ges. Betydelse torde emellertid kunna tillmätas de faktorer som enligt ovan angivna förarbetsuttalanden inverkat vid bestämmandet av själva fyraveckorsfristen. Parternas möjlighet till skäligt rådrum före huvudförhandlingen, särskilt i förhållande till det som inträffat under målets handläggning i hovrätten, de i processen inblandade aktörernas (åklagare, försvarare etc.) möjligheter att närvara vid huvudförhandlingen samt i någon mån hovrättens egen arbetssituation är alltså faktorer som kan ha betydelse. Målets omfattning måste också inverka på bedömningen, även om detta, i motsats till regeln i

text: 45 kap. 14 § andra stycket

text: RB, inte uttryckligen framgår av lagtexten.

text: Det förekommer också att den tilltalades inställning till frågan om fristen bör överskridas tillmäts betydelse. Även i det aktuella målet har de tilltalades inställning till frågan inhämtats av hovrätten. En senarelagd huvudförhandling innebär emellertid typiskt sett en förlängd häktningstid för den tilltalade. Mot bakgrund av att ett medgivande till ett häktningsyrkande inte anses ha någon dispositiv effekt (jfr Bylund, Tvångsmedel I, 1993, s. 203 f.) är det högst tveksamt om den tilltalades inställning annat än marginellt kan tillåtas inverka på bedömningen av om och i vilken utsträckning fristen i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB bör överskridas.

text: De i brottmålsprocessen inblandade myndigheterna får sägas ha ett särskilt ansvar för att huvudförhandlingen kan hållas inom acceptabel tid. Såväl Åklagarmyndigheten som hovrätten har i detta syfte att i görligaste mån organisera och anpassa sina verksamheter i övrigt. Det yttersta ansvaret för att huvudförhandlingen kommer till stånd ligger emellertid på hovrätten, som efter en avvägning av de olika intressen som gör sig gällande har att bestämma tiden för förhandlingen. Det måste ställas höga krav på att hovrätten, inom rimlighetens gränser, uttömmer alla möjligheter att påbörja huvudförhandlingen inom den i lagen stadgade tidsfristen eller att i varje fall minimera det dröjsmål som kan uppstå därefter.

text: Tiden för huvudförhandling i det aktuella målet

text: I det aktuella målet var den 12 april 2005 sista dagen för att hålla huvudförhandling utan att överskrida tidsfristen i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB. Huvudförhandlingen påbörjades i stället den 27 maj 2005, sex veckor och tre dagar efter fristens utgång. Vid det laget var ingen tilltalad i målet längre häktad. Formellt sett var därför nämnda lagrum vid huvudförhandlingen inte längre tillämpligt. Häktningsbesluten gällde emellertid alltjämt när hovrätten bestämde tiden för huvudförhandlingen, och upphävandet av häktningarna av MN och JS synes ha varit en direkt konsekvens av det då konstaterade dröjsmålet med att hålla huvudförhandlingen. Justitiekanslerns bedömning tar därför sin utgångspunkt i att hovrätten vid bestämmande av tiden för huvudförhandling hade att följa tidsregeln i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB.

text: Enligt Justitiekanslerns mening bör ett sådant dröjsmål med att hålla huvudförhandling som har ägt rum i det aktuella målet kunna komma i fråga endast i alldeles särskilda fall. Frågan är då om det i detta fall fanns skäl som berättigade dröjsmålet, eller med andra ord om alla rimliga möjligheter att tidigarelägga huvudförhandlingen hade uttömts.

text: Såvitt har framkommit genom hovrättens yttrande utgjorde arbetsbelastningen ett hinder för hovrättsavdelningen att sätta ut målet till huvudförhandling under april månad 2005. Justitiekanslern har förståelse för att den arbetsbörda som ibland tynger landets domstolar och den arbetsanhopning som kan bli följden av att flera brådskande mål är anhängiga samtidigt ibland medför att frister inte kan hållas. Även med hänsyn till detta kan emellertid ett sådant dröjsmål som i detta mål inte anses acceptabelt. Sålunda måste hänsyn till exempelvis indelningen av hovrätten i avdelningar få stå tillbaka för de organisatoriska åtgärder som måste vidtas för att frister av det slag som nu är i fråga skall kunna iakttas.

text: Utöver frågan om hovrättens arbetsbelastning har i Åklagarmyndighetens och hovrättens yttranden framförts flera orsaker till att huvudförhandlingen kom att påbörjas först i slutet av maj 2005. Som framgår av Åklagarmyndighetens yttrande synes det vid planeringen av huvudförhandlingen ha varit av betydelse att särskild säkerhetskontroll behövde genomföras vid förhandlingen. Enligt hovrättens dagbok i målet framförde kammaråklagaren FG vid telefonsamtal till hovrätten redan den 11 mars 2005 att hon önskade att huvudförhandlingen skulle hållas i Västerås och att särskild säkerhetskontroll vid förhandlingen var påkallad. I meddelandet till hovrätten från chefsåklagaren AJ den 15 mars 2005 påtalades återigen möjligheten att förlägga huvudförhandlingen till Västerås, samt upplystes att polismyndigheten där kunde genomföra särskild säkerhetskontroll. Justitiekanslern konstaterar att det ur hovrättens yttrande eller akt inte kan utläsas att några åtgärder vidtagits för att undersöka möjligheten att påbörja huvudförhandlingen i Västerås redan under april månad. Skälet till att sådana åtgärder möjligen inte vidtogs kan naturligtvis vara att hovrätten av andra skäl bedömde det omöjligt att hålla förhandlingen i april.

text: Enligt hovrättens yttrande var skälen för att huvudförhandlingen inte kunde påbörjas förrän i slutet av maj 2005, utöver arbetsbelastningen, att de tre offentliga försvararna i målet var tillgängliga samtidigt endast den 18 och 29 april 2005, att åklagaren vid tingsrätten, kammaråklagaren FG, inte kunde delta vid en huvudförhandling i maj samt att åklagarkammaren motsatte sig att låta en annan åklagare föra talan i hovrätten.

text: Vad först beträffar åklagarens möjlighet att närvara vid huvudförhandlingen har framgått att åklagaren vid tingsrätten under större delen av maj månad 2005 inte kunde närvara vid en förhandling. Åklagarmyndigheten påtalade genom skrivelsen den 15 mars 2005 de negativa konsekvenserna av att låta en annan åklagare föra talan i hovrätten. Varken i denna skrift eller genom vad som finns dokumenterat i målet i övrigt finns emellertid belägg för att Åklagarmyndigheten skulle ha direkt motsatt sig ett åklagarbyte.

text: Vad sedan beträffar försvararnas och målsägandebiträdets tillgänglighet för huvudförhandling framgår genom hovrättens yttrande bl.a. att hovrätten inledningsvis bedömde att målet skulle ta nio huvudförhandlingsdagar i anspråk. Sedan parterna skriftligen hade svarat på förfrågan från hovrätten den 14 mars 2005 om vilka dagar de kunde närvara vid en huvudförhandling, stod det enligt handlingarna i hovrättens akt den 17 mars 2005 klart att i vart fall tre av de offentliga försvararna kunde närvara samtidigt tidigast den 18 och 29 april 2005 samt att tre av försvararna kunde närvara samtidigt flera dagar under maj månad med början den 10 maj. Tillgängligheten under april för en av försvararna framgår inte. Detsamma gäller tillgängligheten efter den 6 maj för en annan försvarare. Målsägandebiträdet var tillgängligt för huvudförhandling ett flertal dagar under april och maj månad, men enbart vissa dagar sammanföll med försvararnas tillgänglighet. Med något undantag har enbart vardagar berörts i yttrandena. Det framgår varken genom yttrandena till Justitiekanslern eller av hovrättens akt i vilken utsträckning hovrätten genom muntliga kontakter sökt kompletteringar av de uppgifter som har framkommit om försvararnas och målsägandebiträdets tillgänglighet.

text: Det framstår för Justitiekanslern som klart att förutsättningar för att väsentligt tidigarelägga huvudförhandlingen hade kunnat skapas enbart genom ett byte till en åklagare som hade kunnat närvara vid en huvudförhandling under maj månad. Det ter sig samtidigt naturligt att de olägenheter som uppstår till följd av att tidsfristen i

text: 51 kap. 15 § andra stycket

text: RB måste iakttas i första hand drabbar det allmänna och inte de tilltalade. Hovrätten borde därför som en första åtgärd ha undersökt möjligheten att låta Åklagarmyndigheten genomföra ett åklagarbyte. I vad mån denna åtgärd hade varit tillräcklig för att skapa förutsättningar för att tidigarelägga huvudförhandlingen utan att även överväga byte av någon av målsägandebiträdet eller försvararna är svårt att bedöma. Hovrätten borde dock genom ytterligare kontakter ha klarlagt nämnda aktörers tillgänglighet under april och maj. Vid behov borde hovrätten därutöver ha undersökt förutsättningarna för byte av en eller flera av målsägandebiträdet och försvararna. Givetvis hade man därvid att beakta i vad mån detta skulle medföra oacceptabla konsekvenser för huvudmännen. Genom hovrättens akt eller yttrande framkommer inte att hovrätten undersökte förutsättningarna för någon sådan åtgärd.

text: Justitiekanslern kan inte bedöma om det i det aktuella målet faktiskt fanns förutsättningar för hovrätten att inom ramen för en sammanhållen huvudförhandling enligt 46 kap. 11 § och 51 kap. 17 § första stycket RB tidigarelägga den i målet aktuella huvudförhandlingen. Hovrätten kan emellertid inte anses ha vidtagit tillräckliga åtgärder för att utreda alla möjligheter att påbörja huvudförhandlingen tidigare än i slutet av maj 2005. Hovrättens underlåtenhet i detta avseende är allvarlig inte minst mot bakgrund av att fördröjningen av huvudförhandlingen medförde att personer som annars skulle ha varit häktade försattes på fri fot. Kritik måste riktas mot hovrätten för det inträffade.

text: Vad som har framkommit i ärendet ger inte Justitiekanslern anledning till kritik mot Åklagarmyndigheten för dess handläggning av frågan om utsättande av målet till huvudförhandling.

text: Hävandet av häktningsbesluten

text: Häktningsbesluten beträffande MN och JS har hävts, sedan de efter att målet satts ut till huvudförhandling motsatt sig att sitta häktade under tiden fram till förhandlingen. I båda fallen framgår att hovrätten hämtat stöd för beslutet att häva häktningen i proportionalitetsprincipen i

text: 24 kap. 1 § tredje stycket

text: RB. Denna bestämmelse innebär att häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.

text: Justitiekanslern bedömer i princip inte riktigheten eller lämpligheten i de rättsliga bedömningar som domstolarna gör. Endast vid uppenbara felbedömningar brukar Justitiekanslern anlägga synpunkter. Utifrån den utgångspunkten har Justitiekanslern inte anledning att rikta någon kritik mot hovrätten i denna del.

text: Avslutning

text: Med den kritik som har riktats mot hovrätten för dess handläggning avslutas ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Åtal för hets mot folkgrupp (homosexuella och romer) på en webbplats

org: jk

text: Justitiekanslern beslutar att åtal skall väckas mot GJ vid Norrköpings tingsrätt för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp enligt en denna dag upprättad stämningsansökan.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt kammaråklagaren IW, Åklagarkammaren i Norrköping, att utföra åtalet.

text: Ärendet

type: rubrik

text: I en anmälan till Justitiekanslern ifrågasattes om uppgifter som förekom på webbplatsen www.den-svenske.com innefattade hets mot folkgrupp.

text: Justitiekanslern tog del av innehållet på webbplatsen. Med anledning av vad som därvid framkom beslutade Justitiekanslern den 30 augusti 2004 att inleda förundersökning rörande yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp. Efter ytterligare en anmälan avseende samma webbplats beslutade Justitiekanslern den 5 november 2004 att utvidga förundersökningen.

text: Från Radio- och TV-verket har inhämtats att utgivningsbevis har utfärdats för den aktuella webbplatsen.

text: Protokoll över den verkställda förundersökningen kom in till Justitiekanslern den 31 januari 2005.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i fråga om bl.a. yttrandefrihetsbrott. Endast Justitiekanslern får besluta att väcka allmänt åtal för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp.

text: Mot bakgrund av vad som har framkommit genom förundersökningen föreligger det skäl att väcka åtal mot GJ för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp.

text: Kammaråklagaren IW, Åklagarkammaren i Norrköping, bör få i uppdrag att utföra åtalet.

text: Ansökan om stämning

text: Åklagare

text: Justitiekanslern, Box 2308, 103 17 STOCKHOLM genom Kammaråklagaren IW, Åklagarkammaren i Norrköping, Olai Kyrkogata 50, 602 32 NORRKÖPING

text: Tilltalad

text: GJ

text: Saken

text: Yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp

text: Ansvarsyrkande

text: Nationalsocialistisk front tillhandahåller allmänheten upplysningar via Internet från en webbplats med adress www.den-svenske.com. Det har inte varit möjligt för mottagaren att ändra innehållet i registret. Nationalsocialistisk front har utgivningsbevis för verksamheten. På webbplatsen har det förekommit två artiklar som innefattar hets mot folkgrupp.

text: 1. En artikel hade rubriken ”Konsekvenser av homosexualitetens lov”, se bilaga 1. I artikeln framfördes bl.a. att homosexualitet är en sexuell morbiditet. Mot slutet av artikeln förekom följande avsnitt:

text: ”Slutsats

text: Följaktligen kan konkluderas att de som anser frivillighetsargumentet vara acceptabelt för en positiv inställning till bejakandet av homosexualitet rent logiskt även nödvändigtvis måste bejaka pedofili, incest, nekrofili och tidelag. Att de ställer sig negativa till sexuellt tvång förändrar inte situationen då de i regel inte anser homosexuellt tvång acceptabelt, liksom heterosexuella i regel inte anser heterosexuellt tvång vara acceptabelt.

text: Argumentet att homosexualitet skall accepteras eftersom könet på vem man älskar är irrelevant invalidiseras då homosexualitet inte har med kärlek att skaffa, och frivillighetsargumentet kan enbart accepteras av dem som även accepterar bejakandet av pedofili, incest, nekrofili och tidelag. Här framförs inte de intuitivt självklara skälen till varför dessa sexuellt morbida läggningar ej bör bejakas, men ingen kan följaktligen förespråka bejakandet av den lika perversa homosexuella morbiditeten utan att även acceptera dessa utifrån frivillighetsargumentet. I sin förkastliga hedonism och logiska följdvidrighet inser få pro-homosexuella detta, men de kan omöjligen vinna en objektiv argumentation härom. Som så ofta med avseende på dagens trendriktiga Politiska Korrekthet är det enbart dogmatismen, aldrig det rationella, som styr kvasiargumentens tankevärld.”

text: Det här återgivna textavsnittet, i sig och sett i det sammanhang det förekommer, innehåller yttranden som uttrycker missaktning mot en grupp av personer med anspelning på sexuell läggning, nämligen homosexuella.

text: 2. En annan artikel hade rubriken ”Kraftig ökning av zigenare att vänta”, se bilaga 2. I artikeln framfördes bl.a. att ”en invasion av zigenare” skulle bli följden av EU-utvidgningen per den 1 maj 2004. Mot slutet av artikeln förekom följande avsnitt:

text: ”I Bonniers Konversationslexikon står följande att läsa om zigenare

text: Z. äro av medellängd och ha vanligen brungul eller olivfärgad hudfärg, svart, strävt hår och mörkbruna ögon. Deras skönhet, som i allmänhet är av mycket flyktig art, har starkt överdrivits. Z. visa en utpräglad parasitkaraktär och en naturlig obenägenhet för hårt eller regelbundet arbete. Försörjningen har huvudsakligen vilat på kvinnorna. Z:s främsta förvärvsgrenar äro stöld. tiggeri samt spådoms- och trolldomskonster. Männen äro smeder, kopparslagare och förtennare eller ägna sig åt hästhandel och hästbyte. De flesta leva i små kringflackande följen, bestående av några besläktade familjer under ledning av en hövding. Hästvagnen har i nyare tid ofta ersatts av bilen. Z. ha en medfödd musikalisk och rytmisk begåvning. De äro vanligen ej läs- eller skrivkunniga.”

text: Det återgivna textavsnittet, i sig och sett i det sammanhang det förekommer, innehåller yttranden som uttrycker missaktning mot en folkgrupp med anspelning på etniskt ursprung, nämligen romer.

text: Artiklarna har förekommit på den aktuella webbplatsen i vart fall under tiden den 18 oktober 2004 – 16 februari 2005.

text: GJ är i egenskap av utgivare för webbplatsen under den aktuella tidsperioden ansvarig för det yttrandefrihetsbrott som har förövats på den.

text: Lagrum

text: 1 kap. 9 §

text: 4 kap. 1 §

text: 5 kap.

text: och

text: 4 §§

text: , och

text: 6 kap. 1 §

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) samt

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) jämförd med

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Bevisning

text: 1. Artiklarna ”Konsekvenser av homosexualitetens lov” och ”Kraftig ökning av zigenare att vänta”, bilaga 1-2 , till styrkande av artiklarnas förekomst på webbplatsen och deras innehåll.

text: 2. Registerutdrag för Databasanmälan avseende Nationalsocialistisk front för webbplatsen www.den.svenske.com (förundersökningsprotokollet s. 16 och bilaga 3), till styrkande av att GJ varit utgivare under den i åtalet aktuella tiden.

text: 3. Utskrifter av de aktuella artiklarna samt en promemoria (bilaga 1-2 samt förundersökningsprotokollet s. 9-11, 13 och 16), till styrkande av den tidsperiod som artiklarna har funnits tillgängliga på webbplatsen.

text: 4. Förhör med den tilltalade.

text: Rättens behörighet

text: 9 kap. 1 §

text: YGL och

text: 12 kap. 1 §

text: TF jämfört med 7 kap. 1 och 3 §§ samt 11 kap. 3 § lagen (1991: 1559) med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden,

text: 19 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , och

text: 1 § andra stycket förordningen (1991:1712)

text: om behörighet för vissa tingsrätter att ta upp tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål.

text: Övrigt

text: Till stämningsansökan fogas två exemplar av förundersökningsprotokollet. Även Justitiekanslerns beslut i åtalsfrågan och förordnande beträffande utförande av åklagaruppgiften i målet bifogas.

type: avgorande


title: Granskning av ett polisingripande mot en grupp personer vid Hötorget i Stockholm den 28 januari 2006

text: Justitiekanslern finner inte skäl att kritisera Polisens ingripande mot en grupp personer vid Hötorget den 28 januari 2006. Justitiekanslern gör en annan bedömning än Polisen i frågan om det fanns rättsliga förutsättningar för det beslag som gjordes av sköldar som vissa av personerna hade men finner – med hänsyn till det utrymme som finns för olika bedömningar i saken – inte tillräckliga skäl att kritisera heller denna åtgärd.

text: Ärendet

text: Anmälan m.m.

text: Polismyndigheten i Stockholms län gjorde den 28 januari 2006 ett ingripande mot en grupp personer vid Hötorget i Stockholm. Två dagar därefter tog polismyndigheten, enheten för interna utredningar, emot en anmälan som gällde ingripandet. Vice chefsåklagaren KE vid Åklagarmyndigheten, riksenheten för polismål, beslöt den 1 februari 2006 att inte inleda förundersökning i ärendet. Enligt beslutet gav anmälningsuppgifterna inte anledning att anta att brott som hörde under allmänt åtal hade förövats.

text: Härefter har en person, som vill vara anonym, till Justitiekanslern gett in en anmälan om ingripandet. Anmälaren har anfört följande. Polisen bröt mot lag genom att ingripa mot en spontant uppkommen opinionsyttring. Det skedde inte några försök till kommunikation för att ge eventuella direktiv för demonstrationen. De som deltog i opinionsyttringen fick därför inte någon möjlighet att försöka rätta sig efter t.ex. uppmaningar om att enbart en stillastående demonstration var tillåten, eller att de bara fick gå en viss marschväg, eller att marschen skulle genomföras på ett visst sätt. – Till anmälningen har fogats skriftliga synpunkter från elever och en lärare vid Polishögskolan och från två s.k. dialogpoliser.

text: Sedan Justitiekanslern har tagit del av Åklagarmyndighetens och polismyndighetens akter i ärendet har Justitiekanslern genom en remiss den 6 april 2006 begärt att Rikspolisstyrelsen (RPS) skall yttra sig.

text: Yttranden från Polisen

text: Justitiekanslerns nyss nämnda remiss har föranlett RPS att inhämta ett yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län.

text: Polismyndigheten har angett följande i sitt yttrande till RPS.

text: ”Polismyndigheteni Stockholms län har av Rikspolisstyrelsen (RPS) anmodats att lämna synpunkter med anledning av en remiss från Justitiekanslern (JK) angående en anonym anmälan mot polisens ingripande på Hötorget i Stockholm den 28 januari 2006. RPS anger att yttrandet i första hand bör belysa följande.

text: - Lagligheten i polisens ingripande på Hötorget och då särskilt frågan om upplösandet av den allmänna sammankomsten, vem som gav direktiv om detta och vem som upplöste sammankomsten.

text: - Användandet av polisens särskilda taktik.

text: JK har i sin remiss till RPS begärt att RPS yttrar sig över vad anmälaren har anfört och lagt fram i ärendet samt angett att det förutsätts att RPS beaktar kravet på förundersökning för det fall brottsmisstankar bedöms föreligga.

text: Anmälaren har i sin anmälan angett att han/hon uppfattar att polisen bröt mot lag genom att de ingrep mot en spontant uppkommen opinionsyttring. Vidare har han/hon angett att det inte skedde några försök till kommunikation för att ge eventuella direktiv för demonstrationen.

text: Inledning

text: Polismyndigheten vill inledningsvis påpeka att händelserna vid Hötorget den aktuella lördagen var en del av ett större händelseförlopp som utspelade sig i Stockholm den dagen. För att kunna bedöma händelserna vid Hötorget måste dessa sättas i sitt sammanhang. Yttrandet kommer därför att redovisa den myndighetsgemensamma kommendering som förelåg denna lördag med anledning av en tillståndsgiven demonstration och mot bakgrund av den hotbild som förelåg mot demonstrationen samt de åtgärder som polisen vidtog på Hötorget.

text: Inledningsvis skall också framhållas att resultatet av kommenderingen blev gott då polisen med sin insats och sitt arbetssätt dels möjliggjorde att den tillståndsgivna demonstrationen kunde genomföras med endast mindre ordningsstörningar och dels lyckades förhindra kravaller som kunde medföra både personskador och omfattande skadegörelse.

text: Polismyndigheten har inhämtat upplysningar från de chefer som ansvarade för kommenderingen inklusive polisinsatsen på Hötorget, närmare bestämt kommenderingschefen PS, insatschefen SR, stabschefen BS, avdelningschefen PM, avdelningschefen SS och dialogpolisen OÖ.

text: Bakgrund

text: National Socialistisk Front (NSF) och Svenska Motståndsrörelsen (SMR) hade beviljats tillstånd till ett demonstrationståg lördagen den 28 januari 2006 klockan 12.00 – 14.00 i centrala Stockholm, med start vid Norra Bantorget och avslut vid Odenplan där ett möte med talare skulle hållas. Polisen fick underrättelseinformation om att Antifascistisk Aktion (AFA) uppmanade sina anhängare att stoppa eller störa högeraktivisternas demonstration. Med anledning av detta beslutade chefen för Operativa avdelningen, polismästare MV, att polisinsatsen skulle vara myndighetsgemensam och ledas centralt. Till kommenderingschefutsågs PS och till polisinsatschefutsågs SR.

text: Enligt kommenderingschefens beslut (se polisinsatschefsorder den 26 januari 2006, i remisshandlingarna), var syftet med kommenderingen att värna den grundlagsskyddadedemonstrationsrätten och att upprätthållaallmän ordning och säkerhet. Den tillståndsgivna allmänna sammankomsten skulle kunna genomföras utan störningar och sammanstötningar mellan meningsmotståndare skulle förhindras. Ingripanden skulle ske på ett taktiskt situationsanpassat sätt i enlighet med myndighetens särskilda polistaktik och så att inte insatsens inriktning äventyrades. Enligt polisinsatschefens beslut skulle, om oroshärdar upptäcktes, försök göras att tillsammans med dialogpoliserna etablera kontakt så att dialog kunde genomföras. Vidare skulle åtgärder vidtas för att förhindra konfrontation. Kommenderingen skulle se till att den tillståndsgivna demonstrationen kunde ske utan allvarliga ordningsstörningar. Enligt de i ordern angivna riktlinjerna skulle konfrontation mellan olika grupperingar samt störningar av den allmänna ordningen och säkerheten förhindras. Vid insäckning av en folkmassa skulle selektering omedelbart påbörjas.

text: Av Avdelningschefsordern den 27 januari 2006 framgår bl.a. att eventuella demonstrationståg skulle förhindras att ta sig väster om Drottninggatan och att tågen i första hand skulle hänvisas i sydlig riktning. Av tilläggsordern gällande utökning av kommendering daterad den 27 januari 2006 framgår bl.a. att en hotbild från länskriminalpolisens kriminalunderrättelsetjänst (LKP-KUT) angav att en betydande risk för angrepp/ordningsstörningar förekom.

text: Av beslutsprotokollet daterat den 28 januari 2006 framgår bl.a. antal gripna och omhändertagna. Det kan antecknas att det aldrig fattades något beslut om upplösande av allmän sammankomst då den frågan inte aktualiserades under kommenderingen.

text: Antalet deltagare uppskattadestill ca 300 i den tillståndsgivna demonstrationen samt ca 200 vid samlingen på Hötorget.

text: En anonym anmälan inkom den 30 januari 2006 till polismyndighetens enhet för interna utredningar om att det yttre befälet PM vid Hötorget den 28 januari 2006 hade begått tjänstefel när han beslöt att omhänderta de personer som bar AFA-sköldar. Vice chefsåklagare KE beslöt den 1 februari 2006 att inte inleda förundersökning pga. att anmälningsuppgifterna inte gav anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 8 § polislagen

text: ) anges allmänna principer för polisingripande, vilkager uttryck för behovs- och proportionalitetsprinciperna. Paragrafen har följande lydelse.

text: ’[– – –] En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall under iakttagande av vadsom föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas skall detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet skall uppnås.

text: Ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: får ej grundas enbart på bestämmelserna i första stycket.’

text: Behovsprincipen innebär att ett polisingripande bara får ske när det är nödvändigt för att avvärja den fara eller störning som föreligger i det aktuella fallet och proportionalitetsprincipen innebär att arten och varaktigheten av ingripandet skall stå i rimlig proportion till det mål som man avser att uppnå (

text: prop. 1983/84:111 s. 73

text: f.).

text: I

text: 10 § polislagen

text: finns bestämmelser om användning av våld.

text: En polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, bl.a. om

text: - han möts med våld eller hot om våld (punkt 1),

text: - det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön (punkt 3),

text: - polismannen med laga stöd skall avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verkställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktningeller annan liknande åtgärd, vid beslag eller annat omhändertagande av egendom eller vid sådan husrannsakan som avses i

text: rättegångsbalken

text: (punkt 4),

text: - åtgärden i annat fall är oundgängligen nödvändig för den allmänna ordningen eller säkerhetens upprätthållande och det är uppenbart att den inte kan genomföras utan våld (punkt 7).

text: Vad gäller punkt 4 får våld mot person brukas endast om polismannen eller den som han biträder möts av motstånd.

text: I förarbetena framhålls att det av behovs- och proportionalitetsgrundsatserna följer att onödig kraftutveckling skall undvikas. Det är t.ex. otillåtet att använda smärtsamma grepp eller utdela slag om det för att genomföra en viss åtgärd är tillräckligt att använda mindre kraftfulla medel. När man i efterhand bedömer ett händelseförlopp måste man dock se till situationen som helhet (

text: prop. 1983/84:111

text: sid. 92).

text: 13 § polislagen

text: har följande lydelse.

text: ’Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polisman, när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas.

text: Är en åtgärd som avses i första stycket otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligt omhändertas.’

text: Av förarbetena (

text: prop. 1983/84:111

text: vol. 1 sid. 97 f.) framgår att det lindrigaste medlet för att uppnå syftet med ett ingripande alltid skall användas, exempelvis tillsägelser eller anmaningar, men om det redan från början framstår som uppenbart gagnlöst att tillgripa ett avlägsnande eller någon annan mindre ingripande åtgärd för att det avsedda syftet skall uppnås kan ett omhändertagande undantagsvis bli nödvändigt.

text: Vidare framgår av

text: prop. 1996/97:175

text: sid. 24 att ett avvisande kan innebära att en person hindras från att komma in i ett område samt att det för ingripande med stöd av 13 § krävs att förutsättningarna för ingripandet prövas för varje enskilt fall. En person får inte avvisas, avlägsnas eller omhändertas enbart för att han deltar i en ordningsstörande folksamling. Lagstiftaren har bedömt att särskilda regler om tillfälligt kvarhållandeav deltagare i en folksamling inte behövs eftersom en sådan befogenhet måste kunna inrymmas redan i ett meddelat beslut om avlägsnande (sid. 27 i nämnda prop.).

text: Enligt

text: 13 c § polislagen

text: får deltagarna i en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt

text: ordningslagen (1993:1617)

text: , avvisas eller avlägsnas från det område eller utrymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, under förutsättning att de genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna. En sådan åtgärd får vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten endast om det är så brådskande att polismyndighetens beslut inte kan avvaktas.

text: I

text: ordningslagens (1993:1617)

text: andra kapitel finns bestämmelser om allmänna sammankomster och offentliga tillställningar.

text: En allmän sammankomst är, enligt definitionen i

text: 2 kap. 1 § 1 ordningslagen

text: , sammankomst som utgör demonstration eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttringeller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet. För att en sammankomst skall anses som allmän krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den eller att sammankomsten med hänsyn till de villkor som gäller för tillträde till den bör anses jämställd med en sådan sammankomst.

text: I

text: 2 kap.

text: 24 §§

text: ordningslagen

text: finns särskilda bestämmelser om polisens rätt att inställa och upplösa allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar. Enligt 22 § får polismyndigheten inställa eller upplösa en allmän sammankomst som hålls i strid med ett beslut som innebär avslag på en ansökan eller i strid med en föreskrift eller ett förbud. Enligt 23 § får utöver vad som sägs i 22 § polismyndighetenupplösa en allmän sammankomst om det uppkommer svårare oordning vid själva sammankomsten eller som en direkt följd av den i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten medför avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig störning av trafiken. Enligt 24 § får en allmän sammankomst upplösas enligt 22 eller 23 § endast om mindre ingripande åtgärder har visat sig vara otillräckliga för att hindra fortsatt lagstridigt handlande,återställa ordningen, skydda de närvarande eller begränsa störningen av trafiken.

text: I

text: rättegångsbalken

text: , RB, finns bl.a. regler som ger polisman rätt att gripa personer och ta föremål i beslag.

text: Enligt

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB får en polisman i brådskande fall gripa en person som det finns skäl att anhålla, även utan anhållningsbeslut.

text: Enligt

text: 27 kap. 4 § första stycket

text: RB får den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ta föremål som därvid påträffas i beslag.

text: Enligt

text: 27 kap. 14 a §

text: RB får föremål som skäligen kan antas vara förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: tas i beslag.

text: I

text: 16 kap.

text: brottsbalken

text: , BrB, finns regler om brott mot allmän ordning. I 1 § finns bestämmelser om upplopp, i 2 § om våldsamt upplopp och i 3 § om ohörsamhet mot ordningsmakten.

text: Vidare finns i 36 kap.

text: 3 §

text: BrB regler om förverkande av föremål. Förverkande får bl.a. beslutas i fråga om föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning eller som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och som har påträffats under omständigheter som gav uppenbar anledning att befara att de skulle komma till sådan användning.

text: Polismyndighetens utredning

text: Av polismyndighetens utredning i ärendet har följande framkommit som är av intresse för sakfrågan.

text: Hotbildsbedömning m.m.

text: Av underrättelseinformationen och hotbildsanalysensom togs fram vid planeringen av kommenderingen framgick att det förelåg risk för hot och störning av den tillståndsgivna demonstrationen och att hotbilden var förhöjd (dvs. hotets allvarlighet). Det bedömdes att det var troligt att den tillståndsgivna demonstrationenskulle bli utsatt för angrepp eller försök till angrepp från de vänsterautonoma grupperna, AFA, samt att risken för konfrontation med polis var påtaglig och att skadegörelse kunde bli följden. Information hade framkommit om att AFA hade manat till motdemonstration och uppmanat att deltagarna skulle ta med sig allt de kunde bära och att klä sig löst och ledigt då man hade för avsikt att praktisera ”Linköpings-modellen”, vilket innebar att skapa s.k. rusningar i syfte att sära och sprida polisbevakningen. Deltagarna hade vidare uppmanats att bära kroppsskydd och de planerade att placera ut tillhyggen runt Hötorget och andra platser. Mot denna bakgrund fattade kommenderingschefensitt beslut i stort (BIS) om att den tillståndsgivna demonstrationenskulle kunna genomföras ostört och att allmän ordning och säkerhet skulle upprätthållas. Den särskilda polistaktikenskulle användas under kommenderingen. Personalen fick ta del av underrättelseinformationen och hotbildsbedömningen.

text: Händelseförloppet i stort

text: Under kommenderingenden 28 januari 2006 inträffade en mängd ordningsstörningar. Klockan 12.30 fick kommenderingschefen information om att en avdelningschef beslutat om att omhänderta 44 våldsamma AFA-aktivister vid Hötorget och att polismännen attackerades med sparkar och slag i samband med detta. Det var en större och flera mindre folksamlingar på Hötorget, sammanlagt ca 200 AFA-aktivister. Samtidigt pågick livlig torghandel där. SMR:s och NSF:s demonstrationståg avgick ca klockan 12.30 från Norra Bantorget. Det var mellan 300 och 350 deltagare. Andra AFA-anhängare gjorde ett flertal mindre rusningar mot demonstrationståget, men läget bedömdes som relativt lugnt i tåget. Klockan 13.00 var demonstrationståget framme vid Odenplan och talen påbörjades. Ordningsstörningar inträffade. AFA-anhängare rörde sig i mindre grupperingar i området och kastade snöbollar och frukt mot demonstranterna samt plockade på sig stenar. NSF och SMR gjorde några rusningar mot AFA. Klockan 13.30 avslutades mötet. Ca klockan 14.00 uppstod konfrontationer och slagsmål på Drottninggatan. Klockan 14.35 beslutade kommenderingschefen om att avlägsna 31 högeraktivister enligt

text: 13 c § polislagen

text: från Wallingatan till Värtahamnen. Hela polisinsatsen avslutades klockan 17.00.

text: Händelseförloppet på Hötorget

text: På plats vid Hötorget fanns den avdelning som PM var avdelningschef för. I avdelningen ingick bl.a. två dialogpoliser som hade till uppgift att vara ansvariga för dialogen med vänsteraktivisterna.

text: Livlig torghandel pågick på Hötorget. Allt fler människor som verkade tillhöra samma grupp kom dit, ca 200 personer, s.k. vänsteraktivister. Dessa samlades på konserthustrappanoch i anslutning till trappan. Information framkom om att vänsteraktivisternainte ville föra någon dialog med polisen. På något som verkade vara en given signal började en del av vänsteraktivisterna förse sig med sköldar och maskera sig. Samtidigt framkom ånyo information om att vänsteraktivisterna inte ville föra någon dialog och det bedömdes att försöken verkade vara fruktlösa. Situationen uppfattades som så att gruppen snart skulle ge sig av mot den tillståndsgivna demonstrationen. Både med beaktande av händelseförloppet och [av] det som framkommit genom underrättelseinformationen om att vänsteraktivisterna skulle angripa den tillståndsgivna demonstrationenalternativt angripa polisen och använda sig av den s.k. Linköpingsmodellen, gjordes bedömningen att det var nödvändigt att ha kapacitet till att hålla kvar vänsteraktivisternapå Hötorget. Ytterligare resurser begärdes därför till platsen. När personalförstärkning kom till platsen var det tänkt att genomförandet av uppdraget skulle ske genom att poliser stod utspridda bland människorna samt att ytterligare försök till dialog skulle göras.

text: De resurser som kom till platsen var en tropp ur den avdelning som ansvarade för demonstrationenoch två piketgrupper. Gruppchefernafick förklarat för sig hur situationen skulle lösas och de fick även en beredduppgift att, för det fall vänsteraktivisterna påbörjade rusningar, hålla kvar dem mer distinkt och se till att de blev kvar på plats eller leda dem i en tänkt riktning. Samtidigt kom information om att andra grupperingar av vänsteraktivister börjat angripa demonstrationen och att det stundtals var fullt slagsmål på Norra Bantorget.

text: När polispersonalen var på plats och den ditkallade extrastyrkan precis hade ställt upp nedanför konserthustrappan började vissa av AFA-anhängarna på trappan att gå från platsen mot Kungsgatan–Sveavägen. AFA-anhängarna, som var utrustade med sköldar, brydde sig inte om att de blev anvisade att stanna kvar på platsen. När polisen inte längre kunde stå emot trycket som blev mot dem markerade de med sina batonger och vissa slag utdelades mot AFA:s sköldar. En s.k. insäckning (omringning) gjordes av ca 150 personer vid konserthustrappan, vilka hölls kvar temporärt under den tid ingripanden gjordes mot enskilda individer. Denna s.k. selektering påbörjades omedelbart. Totalt omhändertogs 44 personer som stod på konserthustrappan närmast Kungsgatan. Dessa personer uppfattadessom den våldsbenägna delen av vänsteraktivisterna.Flera av dessa bar maskering och sköldar. När ingripandet hade avslutats var ca 100 vänsteranhängare kvar på platsen och till dem gavs inga direktiv. Vidare beslagtogs 35 sköldar från de omhändertagna personerna. Bedömningen var att syftet med dessa sköldar var att kunna begå brott såsom misshandel genom att i skydd av sköldarna komma nära andra personer för att attackera med stenar osv.

text: Den särskilda polistaktiken, SPT, användes vid sektorpatrulleringen och i vissa delar under insatsen. De styrkor som tjänstgjorde på Hötorget var utbildade i SPT-taktiken. I den reservstyrka som tillkallades till platsen ingick Piketpoliser som vid den tidpunkten ännu inte hade fått SPT-utbildning, men som hade utbildning och stor vanaav ingripande i folksamling. Försök till kommunikation mellan polisen och vänsteraktivisterna gjordes men vänsteraktivisterna var inte villiga till detta och såsom händelseförloppet utvecklade sig hann inte ytterligare försök göras. Vidare bedömdes att de personella resurserna inte var tillräckligt stora för att SPT-taktiken fullt ut skulle kunna genomföras. Inget beslut fattades om att upplösa någon allmän sammankomst, då denna fråga aldrig var aktuell för polisen. Ingripandet skedde med stöd av

text: 13 § polislagen

text: och gällde de våldsbenägna individerna på platsen.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Sammanfattningsvis framgår av utredningen att händelserna vid Hötorget var en del av ett större händelseförlopp som utspelade sig i Stockholm den aktuella lördagen. Vidare framgår både den hotbild som förelåg inför demonstrationen och de överväganden som beaktades vid förberedelsen och genomförandet av kommenderingen. Viktigt att framhålla är att syftet med kommenderingen var att värna om den grundlagsskyddade demonstrationsrätten för den tillståndsgivna demonstrationen och att därvid upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Resultatet av kommenderingen blev också gott då polisen med sin insats och sitt arbetssätt dels möjliggjorde att den tillståndsgivna demonstrationen kunde genomföras med endast mindre ordningsstörningar och dels lyckades förhindra kravaller som kunde medföra både personskador och omfattande skadegörelse.

text: Av utredningen framgår också att anhängare till AFA kom att agera och utrusta sig på det sätt som framgått av både underrättelseinformationen och den hotbildsanalys som polisen genomfört inför kommenderingen. Syftet för denna grupp bedömdes vara att med odemokratiskaoch rent brottsliga metoder störa den tillståndsgivna demonstrationen.

text: Man kan vidare mot bakgrund av tidigare erfarenheter av kravaller mellan högergrupper och vänstergrupper dra slutsatsen att stora oroligheter sannolikt skulle ha utbrutit om vänstergrupperna genom snabba förflyttningar och rusningar från bl.a. Hötorget hade tagit sig fram till de på Norra Bantorget samlade högergrupperna. Här skall också påpekas att det på lördagar vid lunchtid uppehåller sig stora skaror människor i city och särskilt i kvarteren kring Hötorget, Drottninggatan och Sergels torg. Att vid dessa förhållanden få kravaller i Stockholms innerstad skulle kunna leda till skador på både människor och egendom.

text: I förarbetena till

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: (RF) redogörs för gränsdragningen mellan sammankomster (möte eller demonstration) och lösa folksamlingar. För att en demonstration skall anses föreligga torde krävas någon slags åsiktsmanifestation e.d. Deltar flera torde det också, såsom vid möte, böra vara fråga om ett i någon mån organiserat arrangemang. F.ö. kan den ena företeelsen övergå i den andra (

text: SOU 1975:75 s. 192

text: Polisens ingripanden har som framgått helt varit inriktad mot de ordningsstörande individerna med tillämpning av

text: 13 § andra stycket polislagen

text: och aldrig mot gruppen av människor som sådan. Att ytterligare resurser begärdes till Hötorget grundades på bedömningen att polisen skulle ha kapacitet att kunna förhindra s.k. rusningar. Uppgiften som gavs till gruppchefernaom att ingripa var en s.k. beredduppgiftoch den gällde bara för det fall vänsteranhängarnapåbörjade rusningar. Till följd av den snabbahändelseutvecklingen på Hötorget togs beslutet om att med stöd av

text: 13 § andra stycket polislagen

text: göra ett snabbt ingripande mot ett visst antal individer. För att kunna plocka ut de 44 personerna som då omhändertogs med stöd av

text: 13 § andra stycket polislagen

text: var polisen under en kort stund tvungen att inringa gruppen. Detta inringande skedde med stöd av

text: 13 § första stycket polislagen

text: , dvs. ett tillfälligt kvarhållande av deltagare i en folksamling (se ovan under avsnittet rättslig reglering, 13 § [– – –]). När omhändertagandena var avslutade lämnade polisen gruppen.

text: Mot bakgrund av vad som nu sagts anser polismyndigheten att ingripandet på Hötorget var nödvändigt för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet i en situation när det förelåg ett konkret hot om allvarliga ordningsstörningar. De 44 AFA-anhängarna omhändertogs tillfälligt i enlighet med

text: 13 § andra stycket polislagen

text: till följd av att det bedömdes att var och en av dessa personer utgjorde en omedelbar fara för den allmänna ordningen. De flesta av dem hade försett sig med sköldar och vissa hade även maskerat sig och de började agera trots anmaning om att stanna på platsen.

text: Den underrättelseinformation och hotbildsbedömningsom fanns visade att det förelåg en betydande risk för att vänsteraktivisterna skulle angripaden tillståndsgivna demonstrationen eller polisen. Vid samma tidpunkt som AFA-aktivisterna började röra på sig på Hötorget hade andra små grupper av vänsteraktivister startat bråk med demonstranterna på Norra Bantorget. Det polisiära uppdraget var att värna den grundlagsskyddade demonstrationsrätten och att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. I den uppkomna situationen, när en omedelbar fara för den allmänna ordningen och säkerheten förelåg i Stockholms city där det fanns mycket folk i rörelse, var det en högst rimlig och väl avvägd åtgärd att tillfälligt omhänderta de 44 personer som var våldsbenägna i den ca 200 personer stora gruppen av AFA-aktivister och att ta de omhändertagnas sköldar i beslag.

text: Det var inte fråga om ett ingripande mot en hel folksamling. Det som skedde var att ca 150 personer i folksamlingen hölls kvar för att polisen skulle få kontroll över situationenoch kunna göra en individuell prövning. Det var, som framgår av videofilmen, en mycket kortvarig åtgärd och när de 44 personerna hade omhändertagitsfick resterande ca 100 personer göra som de ville, det gavs inga direktiv till dem. Vad gäller våldsanvändningen har framkommit att batongslagutdelades mot sköldarna för att få personerna att släppa dessa. Detta våld förorsakades av att AFA-aktivisterna agerade mot poliserna och inte hörsammade uppmaningen att stanna kvar. Åtgärden bedömdes vara nödvändig för att kunna omhänderta dessa personer och försvarlig med hänsyn till omständigheterna, i enlighet med

text: 10 § polislagen

text: Beträffande användandet av polisens särskilda taktik kan myndigheten konstatera att avsikten var att denna skulle tillämpas och att så också skedde till viss del. Försök till kommunikation mellan polisen och vänsteraktivisterna gjordes men vänsteraktivisternavar inte villiga till detta och såsom händelseförloppet utvecklade sig hann inte ytterligare försök göras. Vidare bedömdes att de personella resurserna inte var tillräckligt stora för att SPT-taktiken fullt ut skulle kunna genomföras.

text: Avslutande synpunkt

text: Syftet med kommenderingen var att värna om den grundlagsskyddade demonstrationsrätten för den tillståndsgivna demonstrationen och att därvid upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Resultatet av kommenderingen blev som tidigare nämnts också gott då polisen med sin insats och sitt arbetssätt dels möjliggjorde att den tillståndsgivna demonstrationen kunde genomföras med endast mindre ordningsstörningar och dels lyckades förhindra kravaller som kunde medföra både personskador och omfattande skadegörelse.

text: RPS har anfört följande i ett yttrande den 26 juni 2006:

text: Av [polismyndighetens yttrande till RPS] framgår händelseförloppet och en redogörelse för den rättsliga regleringen av intresse. Styrelsen vill särskilt peka på följande.

text: Den särskilda polistaktiken

text: Vid kommenderingen skulle den särskilda polistaktiken (SPT) tillämpas. Om oroshärdar upptäcktes skulle försök göras att tillsammans med dialogpoliserna etablera kontakt så att en dialog kunde genomföras. De poliser som tjänstgjorde på Hötorget var utbildade i den taktiken och det fanns även särskilda dialogpoliser på plats. Däremot hade de piketpoliser som tillkallades ännu inte fått SPT-utbildning.

text: Allmänna sammankomster

text: Av intresse för bedömningen av polisens agerande är huruvida det här var frågan om en allmän sammankomst.

text: I

text: 2 kap. 1 § första stycket ordningslagen (1993:1617)

text: definieras vad som i lagen skall förstås med allmän sammankomst. Hit hör bl.a. demonstrationer och politiska möten. Även andra sammankomster kan utgöra allmänna sammankomster, om mötesfriheten utövas vid sammankomsten.

text: För att det skall vara en demonstration som är en allmän sammankomst bör det, förutom närvaron av ett visst antal deltagare, krävas att det är fråga om ett i någon mån organiserat arrangemang. Vidare bör den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. I detta fall hade information spridits om att AFA:s anhängare skulle samlas på Hötorget vid en viss tid. Ett stort antal personer, cirka 200, lydde den uppmaningen. Av uppgifter bifogade anmälan framgår att det bland dessa personer fanns dem som muntligen framförde sina budskap. Samlingen var enligt styrelsens uppfattning att betrakta som en allmän sammankomst.

text: En allmän sammankomst får, utöver vissa i

text: 2 kap. 22 § ordningslagen

text: uppgivna situationer som saknar intresse för detta ärende, upplösas endast om det uppkommer svårare oordning vid själva sammankomsten, eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten medför avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig störning av trafiken. Även om dessa förutsättningar är uppfyllda krävs även att mindre ingripande åtgärder har visat sig otillräckliga för att hindra fortsatt lagstridigt handlande, återställa ordningen, skydda de närvarande eller begränsa störningen av trafiken.

text: Förutsättningen för att oordningen skall vara av svårare art innebär att upplösning kan komma i fråga endast vid upploppsliknande situationer. Några förutsättningar för att upplösa den allmänna sammankomsten på Hötorget kan inte anses ha förelegat.

text: Även om det föreligger en allmän sammankomst kan ingripande ske mot enskilda ordningsstörande deltagare med stöd av andra bestämmelser, t.ex.

text: rättegångsbalkens

text: regler eller

text: 13 § polislagen

text: . I de fallen blir det alltså inte fråga om upplösande av sammankomsten.

text: Ingripande mot grupp med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: När det gäller ordningsstörande folksamlingar som inte är allmänna sammankomster så har polisen en annan möjlighet att ingripa mot gruppen som sådan.

text: I

text: 13 c § polislagen

text: finns bestämmelser om ingripanden mot folksamlingar som inte utgör en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt

text: ordningslagen (1993:1617)

text: . Om en sådan folksamling genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får deltagarna i folksamlingen avvisas eller avlägsnas från det område eller utrymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. Bestämmelsen riktar in sig på den ordningsstörande folksamlingen och deltagarna i denna kan avvisas eller avlägsnas oavsett om var och en av deltagarna kan sägas ha bidragit till ordningsstörningen eller inte. Prövningen kan därför inskränkas till frågan om folksamlingen som sådan kan anses ha stört den allmänna ordningen och om den mot vilken ingripandet riktar sig kan betraktas som deltagare i folksamlingen.

text: Som framgår är bestämmelsen dock inte tillämplig i detta fall eftersom det enligt styrelsens mening förelåg en allmän sammankomst.

text: Ingripande mot enskild med stöd av

text: 13 § polislagen

text: De ovan nämnda bestämmelserna rör polisiära ingripanden mot grupper. Individuella ingripanden kan ske mot ordningsstörande personer i en folksamling med stöd av

text: 13 § polislagen

text: , oavsett om det är en allmän sammankomst eller inte. Förutsättningarna för ett sådant ingripande prövas för varje enskild person. Omhändertagandena på Hötorget skedde med stöd av denna bestämmelse.

text: 13 § polislagen

text: stadgar att en person som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får, när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisas eller avlägsnas från visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Är en sådan åtgärd otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligt omhändertas.

text: För att någon skall kunna avvisas, avlägsnas eller omhändertas vid ordningsstörning skall han genom sitt uppträdande störa den allmänna ordningen. Det skall vara frågan om ett uppträdande som innefattar angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för allmänheten eller annars från allmän synpunkt. Avvisande, avlägsnande eller i sista hand omhändertagande kan också ske genom att någon genom sitt uppträdande utgör en omedelbar fara för den allmänna ordningen. Faran skall då vara konkret, dvs. vara bestämd till tid och rum. Faran skall vidare ha uppkommit genom ett särskilt uppträdande från den som omhändertas. Att en person är känd för att bruka våld eller uppträda ordningsstörande är inte tillräckligt.

text: Bestämmelserna i

text: 13 § polislagen

text: får självfallet inte användas så att bestämmelserna om upplösning av allmänna sammankomster kringgås. I nu aktuellt fall omhändertogs 44 personer av totalt 200 efter en individuell prövning. Till de kvarvarande deltagarna gavs inga direktiv och de var därför oförhindrade att kvarstanna och fortsätta sammankomsten. Det kan, mot bakgrund av det stora antalet omhändertagna personer, ifrågasättas om polisens agerande ändå i praktiken innebar en upplösning av den allmänna sammankomsten. Några vägledande uttalanden om hur man ska se på den situationen och vilka överväganden som skall göras finns inte och frågan har, såvitt är känt, inte prövats i något sammanhang.

text: Styrelsen konstaterar slutligen att en brottsanmälan rörande polisingripandet på Hötorget har prövats av vice chefsåklagare KE vid Åklagarmyndighetens Riksenhet för polismål den 1 februari 2006. Förundersökning har inte inletts då det enligt beslutet inte fanns anledning anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Med detta påpekande överlämnar styrelsen yttrandet.

text: Efter det att Rikspolisstyrelsen har avgett sitt yttrande har advokaten BT, Stockholm, till Justitiekanslern sänt in en skrivelse och visst annat underlag – bl.a. ett videoband – som knyter an till ett brottmål i vilket Stockholms tingsrätt prövade ett åtal för våldsamt upplopp m.m. i samband med händelserna vid Hötorget den 28 januari 2006 (tingsrättens numera lagakraftvunna dom den 17 augusti 2006 i mål nr B 3512-06). Mot denna bakgrund har Justitiekanslern genom en remiss den 5 september 2006 begärt att RPS skall komplettera sitt yttrande.

text: RPS har i sitt kompletterande yttrande den 25 september 2006 anfört följande.

text: ”Som framgår av Rikspolisstyrelsens tidigare yttrande i ärendet så har omhändertagandena på Hötorget skett enligt

text: 13 § polislagen

text: , dvs. genom en individuell prövning av om någon stör allmän ordning eller utgör en omedelbar fara för denna.

text: Det nu tillkomna materialet rör ett brottmål där åtal väckts för bl.a. våldsamt upplopp. Våldsamt upplopp innebär att en folksamling med uppsåt att sätta sig upp mot myndighet går till förenat våld å person eller egendom. För att anses som deltagare i folksamlingens agerande behöver man inte själv ha utövat våld, men man måste ha visat sig vara sympatisör med utövningen av våld, t.ex. genom hotande eller upphetsande rop eller genom att springa med i en folkmängd som gått till attack. Det är här frågan om andra rekvisit och bedömningar än vid ett omhändertagande enligt

text: 13 § polislagen

text: Mot bakgrund av detta har Rikspolisstyrelsen inget ytterligare att anföra utöver vad som framgår av tidigare yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vid granskningen av detta ärende har jag tagit del av, utöver anmälningen och bilagorna till denna samt RPS och polismyndighetens yttranden, Åklagarmyndighetens och polismyndighetens akter inklusive två videoband. Det ena videobandet innehåller en filmupptagning som har gjorts från en av Polisens helikoptrar den 28 januari 2006. På det andra videobandet finns inslag från nyhetsrapportering i TV bl.a. om Polisens ingripande mot de s.k. motdemonstranterna vid Hötorget.

text: Jag har även tagit del av advokaten BT:s skrivelse och det underlag som han har gett in hit, däribland ett videoband. Jag antecknar att det på bandet finns en film som har tagits bl.a. vid Hötorget den 28 januari 2006 och som visar – utom annat – när i varje fall delar av folksamlingen vid Konserthuset går emot poliser på platsen (jfr ovan om vad polismyndigheten har angett om händelseförloppet). Vem som har gjort denna filmupptagning framgår inte.

text: På grundval av detta material har jag inte funnit annat än att polismyndigheten har gett en i allt väsentligt korrekt beskrivning av händelseförloppet liksom av bakgrunden, inklusive de s.k. hotbildsbedömningar som gjordes. Beskrivningen läggs därför till grund för mina överväganden. Jag får tillägga att det underlag som BT har tillhandahållit inte på något avgörande sätt ruckar den bild som ges av det övriga materialet i ärendet. Här bör även sägas att polisoperativa frågor, t.ex. vilken taktik som bör användas vid en polisinsats som den aktuella, ligger utanför det område som Justitiekanslern anser sig böra ha synpunkter på.

text: När det gäller den rättsliga regleringen kan jag hänvisa till vad som framgår av yttrandena från polismyndigheten och från RPS. Det bör poängteras att mötesfriheten och demonstrationsfriheten är grundlagsfästa rättigheter (se 2 kap. 1 § första stycket 3 och 4

text: regeringsformen

text: ), men samtidigt bör det nämnas att grundlagen medger att dessa rättigheter begränsas bl.a. av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken (se

text: 2 kap. 14 § första stycket regeringsformen

text: Ordningslagen

text: innehåller regler om sådana begränsningar.

text: Jag ansluter mig till RPS bedömning att samlingen av motdemonstranter vid Hötorget utgjorde en allmän sammankomst – en demonstration – i den mening som avses i

text: 2 kap. 1 § ordningslagen

text: och att förhållandena där inte kan anses ha varit sådana att det fanns förutsättningar att upplösa sammankomsten. Och med utgångspunkten att det var fråga om en allmän sammankomst gav, som RPS har påpekat, bestämmelserna i

text: 13 c § polislagen

text: inte grund för något ingripande mot demonstranterna.

text: Enligt polismyndigheten ingrep man mot 44 av demonstranterna genom att dessa tillfälligt omhändertogs enligt

text: 13 § andra stycket polislagen

text: . I enlighet med vad som har anförts i anmälningen hit och i vissa av bilagorna till denna skulle det kunna diskuteras om ett sådant ingripande verkligen var en såväl behövlig som proportionell åtgärd och om Polisens våldsanvändning var försvarlig (jfr

text: och

text: 10 §§

text: polislagen

text: ). Det kan också te sig naturligt att sådana frågor inställer sig t.ex. hos en person som iakttog polisingripandet, i synnerhet om han eller hon inte hade kunskap om hela det underlag, däribland den information som den s.k. kriminalunderrättelsetjänsten hade samlat in, som låg till grund för ingripandet.

text: Jag för min del anser att utredningen i ärendet inte ger underlag för uppfattningen att polismyndigheten saknade fog för beslutet om ett tillfälligt omhändertagande. Och jag har inte heller något underlag för att kritisera polismyndigheten för själva genomförandet av omhändertagandet, däribland åtgärden att ringa in motdemonstranter så som skedde (jfr Justitiekanslerns beslut den 11 september 2006 i ärendet med dnr

text: , enligt vilket jag förordnade om ersättning till en person med anledning av ett polisingripande under EU-toppmötet i Göteborg år 2001).

text: I enlighet med vad RPS har uttalat finns det anledning att stryka under att Polisen naturligtvis inte får använda reglerna i

text: 13 § polislagen

text: på ett sådant sätt att bestämmelserna om upplösning av allmänna sammankomster kringgås. Som RPS har nämnt kan det vidare frågas om de aktuella omhändertagandena i praktiken innebar att den allmänna sammankomsten vid Hötorget upplöstes. Jag kan inte utesluta att ingripandena hade en sådan effekt, även om såvitt framkommit Polisen inte hade något sådant syfte när den ingrep. För det fall sammankomsten sålunda upplöstes i praktiken, var det snarast ett utflöde av den motsättning som finns inbyggd mellan å ena sidan de jämförelsevis restriktiva reglerna om upplösning av allmänna sammankomster och å andra sidan de bestämmelser som gör att Polisen i vissa fall skall eller i varje fall kan ingripa mot en eller flera enskilda deltagare i en sådan sammankomst t.ex. med stöd av

text: 13 § polislagen

text: (jfr dåvarande chefsjustitieombudsmannen CE:s uttalanden i JO 1991/92 s. 60).

text: Under ingripandet vid Hötorget beslöt polismyndigheten att ta ett antal sköldar i beslag. Av det som polismyndigheten har angett i sitt yttrande drar jag slutsatsen att beslutet grundades på bestämmelserna i

text: 27 kap. 14 a § rättegångsbalken

text: och 36 kap. 3 § 1 alternativt 3

text: brottsbalken

text: (om den senare paragrafen, se Berg m.fl.,

text: Brottsbalken

text: , s. 36:33 f.).

text: Sköldarna fick tas i beslag inför ett förverkande enligt

text: 36 kap. 3 § 1 brottsbalken

text: om de var sådana föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kunde befaras komma till brottslig användning. Det tycks inte finnas någon refererad domstolspraxis eller annat rättsligt material som ger stöd åt ståndpunkten att sköldarna skall anses ha varit sådana föremål. Jag ställer mig därför tveksam till om beslagen fick verkställas på denna grund.

text: Som jag bedömer saken var sköldarna inte heller sådana föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid just skadegörelsebrott eller liknande brottslighet. Och med den utgångspunkten fanns det inte grund för att ta sköldarna i beslag för ett förverkande enligt

text: 36 kap. 3 § 3 brottsbalken

text: Således skiljer sig min bedömning i frågan om det fanns rättsliga förutsättningar för att ta sköldarna i beslag från den bedömning som polismyndigheten gjorde. Det finns dock ett visst utrymme för en annan tolkning än min. Jag anser mig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera åtgärden.

text: Inte heller i övrigt finner jag anledning att vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av det som har kommit fram i ärendet. Handläggningen avslutas därför nu.


title: Ifrågasatt tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Handlingarna återlämnas till Åklagarmyndigheten då det uppgiftslämnande som har anmälts inte skyddas av meddelarfriheten

text: Justitiekanslern lämnar tillbaka handlingarna i ärendet till Åklagarmyndigheten, Särskilda åklagarkammaren, för de åtgärder som anmälningarna kan ge anledning till där.

text: Ärendet

text: I anmälningar som kom in till Polismyndigheten i januari 2016 riktades kritik mot polisen och vissa chefer där. Anmälarna ifrågasatte om företrädare för Polismyndigheten hade agerat brottsligt under och efter festivalerna ”We are Sthlm” år 2014 och 2015. Företrädare för Polismyndigheten ansågs bl.a. ha uttalat sig på olämpligt sätt i media. En polischef skulle, enligt en artikel som publicerades i Dagens Nyheter den 10 januari 2016, med anledning av det som hade inträffat under och efter festivalerna ha uttalat följande. ”Det här är en öm punkt, vi vågar ibland inte säga som det är för att vi tror att det spelar Sverigedemokraterna i händerna. Vi får ta på oss det här inom polisen.” Även presschefen för Polisregion Stockholm ansågs ha uttalat sig på olämpligt sätt i den aktuella artikeln.

text: Den 13 januari 2016 beslutade Åklagarmyndigheten, Särskilda åklagarkammaren, att inte inleda förundersökning om tjänstefel med anledning av de inkomna anmälningarna. Samtidigt beslutade man att ”skicka ärendet vidare för Justitiekanslerns handläggning”.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: När det gäller uppgifter som lämnas till media för publicering har tryckfrihetsförordningens (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL) bestämmelser om meddelarfrihet betydelse för frågan om handlandet är straffbart eller inte. Av bestämmelserna i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF och

text: 1 kap. 2 §

text: YGL följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i bl.a. tryckta skrifter och radioprogram såvida inte annat är föreskrivet i TF och YGL. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten lämnar uppgifter för publicering bara kan ske när TF och YGL medger det.

text: Meddelarfriheten syftar till att säkerställa att sådant som enligt offentlighetsprincipen ska vara tillgängligt för alla inte undanhålls utan kan publiceras och innebär att även sekretessbelagda uppgifter i viss utsträckning kan lämnas ut till företrädare för medierna. Även anställda hos myndigheter omfattas av meddelarfrihet, men däremot inte myndigheten som sådan.

text: En polisman anses i regel ha meddelarfrihet vid kontakter med media. När det tydligt framgår att hon eller han uttalar sig på myndighetens vägnar faller uppgiftslämnandet dock utanför det område som omfattas av meddelarfriheten.

text: Av den aktuella artikeln framgår att den person vars uttalande citeras är lokal polischef på Södermalm i Stockholm, att han var kommenderingschef för ”We are Sthlm” 2014 och att det är av den anledningen som han blivit intervjuad. Han måste därmed förutsättas ha gjort sina uttalanden i tjänsten. Utrymmet för att ett uttalande ska kunna anses vara ett ”privat” agerande vid sidan om tjänsteutövandet är i en sådan situation mycket begränsat. Uttalandet är i stället att anse som ett uttalande från myndigheten.

text: Även när det gäller det ifrågasatta uttalandet av presschefen är det tydligt att uttalandet måste anses ha gjorts på myndighetens vägnar.

text: Det uppgiftslämnande som har anmälts skyddas alltså inte av meddelarfriheten och ska därför bedömas enligt vanlig lag. Det ankommer då inte på Justitiekanslern utan i första hand på polis och allmän åklagare att pröva om något brott har begåtts.

text: Ärendet återlämnas mot denna bakgrund till Åklagarmyndigheten för de åtgärder som kan bli aktuella där.