avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Dokumentation
Tillsyn
Åtal

title: Kritik mot Miljö- och byggnadsnämnden i Karlskrona kommun för handläggningen av en ansökan om tillstånd och offentlig kontroll enligt djurskyddslagen (1988:534) avseende ett katthem

text: Anmälan

text: AA klagade i en skrivelse på Miljö- och byggnadsnämndens i Karlskrona kommun handläggning av ett ärende enligt

text: djurskyddslagen

text: . Ärendet avser tillstånd för och offentlig kontroll av ett katthem. Enligt anmälan bedrivs verksamheten utan tillstånd.

text: I anmälan uppges i huvudsak följande:

text: AA upplystes under sommaren 2007 av miljöinspektören BB, som handlägger det aktuella ärendet, om att han under ett par år hade arbetat med tillståndsprövningen avseende katthemmet och att han hade försökt att åstadkomma ett s.k. ”paraplytillstånd” som också skulle omfatta ett annat katthem som drivs av samma förening och de olika stödhem som föreningen använder sig av. Detta var dock inte juridiskt möjligt. BB uppgav vidare att det saknades bygglov för de byggnader som katthemmet drevs i och så länge som detta inte fanns kunde han inte ta ställning i fråga om tillståndet för katthemmet. I september samma år kontaktade hon BB då hon önskade ta del av eventuella klagomål mot katthemmet. Hon upplystes då om att det inte fanns några klagomål. Eftersom det härefter var svårt att få kontakt med BB vände hon sig i november 2007 till en annan av kommunens miljöinspektörer. Denne upplyste om att man inte behövde invänta bygglov för att pröva tillståndsansökan och att det fanns klagomål mot katthemmet. Miljöinspektören lovade att BB skulle skicka kopior av allt som fanns diariefört. Då hon inte fick några handlingar kontaktade hon återigen miljöinspektören som då skickade över diarielistor för de aktuella ärendena.

text: AA har anmält att BB felaktigt upplyst henne om att det inte fanns några klagomål mot katthemmet och att han då hon begärde kopior av handlingarna inte tillmötesgick hennes begäran. Hon har även anmält att nämnden har brustit i sin tillståndshandläggning och i sin kontroll av katthemmet. Verksamheten har enligt AA bedrivits sedan 2004 trots vanvård och avsaknad av tillstånd. Enligt AA har också diarieföringen i ärendet varit bristfällig, bl.a. saknas uppgifter i diariet om

text: två genomförda kontroller som omnämns i e-postkorrespondens som hon tagit del av.

text: Utredning

text: Handlingarna i miljö- och byggnadsnämndens ärende infordrades och granskades. Härefter remitterades anmälan till nämnden för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar anförde miljö- och byggnadsnämnden i huvudsak följande.

text: Tillståndsfrågan

text: Frågan om hur ett tillstånd till Kattkommando Syds verksamhet i Karlskrona skall utformas har varit ett komplicerat ärende som inneburit ett stort arbete för myndigheten. Samhällsbyggnadsförvaltningen har alltsedan Kattkommando Syd etablerade sig fört en dialog med dess ordförande CC angående föreningens verksamhet. Verksamheten går, enligt deras synsätt, ut på livräddning av katter. Deras policy är att alla herrelösa, förvildade, sjuka eller skadade katter skall tas om hand, ges erforderlig vård och därefter säljas till allmänhet via Internet. För att ta hand om djuren har föreningen en organisation med ett antal katthem och ett stort antal stödhem över hela södra Sverige och upp till Gävle. Förvaltningen har haft otaliga samtal och förfrågningar från kollegor ute i landet om Kattkommando Syd och dess verksamhet med anledning av att medlemmar i organisationen alltid har hänvisat till ”huvudkontoret” i Karlskrona och CC.

text: Organisationen är en ideell förening och har under de senaste 5-6 åren, enligt deras egna uppgifter, omhändertagit och utplacerat över 7000 katter. Då föreningen har sitt säte i Karlskrona började samhällsbyggnadsförvaltningen arbetet med organisationen med utgångspunkt att meddela Kattkommando Syd ett övergripande tillstånd för att på så sätt få ett helhetsgrepp om organisationen. Tanken med ett sådant övergripande tillstånd var att organisationen då skulle bli skyldiga att redovisa antal katter, katthem, stödhem och transporter, vilket skulle underlätta kontroll och tillsyn av organisationens verksamhet. Kontakter togs med dåvarande Djurskyddsmyndigheten, men svar dröjde trots påstötningar. Inte förrän Djurskyddsmyndigheten upphörde och Jordbruksverket övertog djurskyddsansvaret, fick samhällsbyggnadsförvaltningen beskedet att ett ”paraplytillstånd”, som samhällsbyggnadsförvaltningen skisserat för organisationen i stort, inte var förenligt med § 16-tillstånd i enlighet med

text: djurskyddslagen

text: av den enkla anledningen att lagstiftarna inte hade förutsett en sådan stor organisation för sällskapsdjur. Samhällsbyggnadsförvaltningen har fortlöpande hållit sig ajour om katthållningen på Hökamåla kattmotell, CC, Ö. Rödeby. CC har informerats om att nämnden inte kan meddela tillstånd i enlighet med

text: 16 § djurskyddslagen

text: om inte anläggningen uppfyller lämplighetskravet i paragrafen, varför CC inkommit med kompletteringar till ansökan efter hand. Hon har även informerats om att anläggningen kan vara bygglovpliktig, och därför anmodats att söka bygglov. Efter kompletteringar har CC förelagts, efter inspektion tillsammans med distriktsveterinär, om åtgärder. CC har vidtagit åtgärderna och i dagsläget är situationen sådan att verksamheten kan beviljas tillstånd. Problemet är att bygglov ännu inte sökts för verksamheten. Eftersom Miljö- och byggnadsnämnden har myndighetsansvaret både enligt

text: djurskyddslagen

text: och plan- och bygglagen är det önskvärt att besluten har en samsyn. Att bevilja ett tillstånd enligt

text: djurskyddslagen

text: för att sedan återkalla det om bygglov ej medges skulle upplevas som besvärande. En av anledningarna till en sammanslagen miljö- och byggnadsnämnd var just att ärenden enligt flera lagstiftningar skulle kunna samordnas. Orsaken till att vi väntat med tillståndsbeslutet är att djurhållningen på fastigheten i dagsläget bedöms som god, och att det inte innebär någon risk för djuren att vänta in

text: bygglovsansökan. På fastigheten hålls stipulerade 14 katter på anläggningen, 4 i karantänsboden samt CC:s 9 egna katter i bostadshuset. Skötsel- och tillsynsrutiner fungerar och inga katter springer lösa på fastigheten. Bedömningen är att verksamheten hålls enligt tillståndsregler, även om ett formellt tillstånd ännu inte givits.

text: Tillsynsfrågan

text: Tillsynen från förvaltningens sida har inte varit bristfällig. Förvaltningen har under hela handläggningstiden hållit sig underrättad om vad som har hänt på anläggningen genom kontakter med CC och genom veterinär [.].

text: Ej utlämnade offentliga handlingar

text: Detta beror på ett beklagligt missförstånd mellan de två djurskyddshandläggarna. Rutinerna när det kommer in synpunkter på ett öppet ärende är att diarieföra dem under detta. De klagomål på verksamheten som efterfrågades av AA mottogs dock av BB:s kollega och gavs egna diarienummer. Därför visste BB vid frågetillfället inte om att de hade inkommit. BB beskriver sina kontakter med den klagande på följande sätt: ”AA kom upp till mig på arbetet och berättade öppenhjärtigt om sin relation till Kattkommando Syd och CC. Hon var tidigare medlem i föreningen och ondgjorde sig över CC:s dominerande ställning i föreningen. Vid besöket upplystes AA om vad som hänt i ärendet och att förvaltningen begärt tillsynsvägledning av Djurskyddsmyndigheten. Vid besöket begärde AA inga handlingar utan sade sig vara nöjd med informationen. Det är riktigt att hon frågade mig om förvaltningen fått in några klagomål i ärendet. Jag svarade då att han erhållit ett telefonsamtal från en närboende som undrade hur ett sådant ärende handläggs och vad konsekvensen för närboende kan bli. Mitt svar var att om ett tillstånd meddelas så ställs sådana krav att närboende inte kommer att ”drabbas” av lösspringande katter.

text: Vad jag inte visste var att kollega DD tagit emot en anmälan, utan att meddela mig detta, och dessutom diariefört denna anmälan på annan plats än den ordinarie ärendeplatsen. I samband med min semester kontaktade AA kollega DD och bad om utdrag av uppgifter i ärendet. DD skrev en notering om detta och lade den på mitt skrivbord. När jag återvände 14 dagar senare skickade han de handlingar i enlighet med det utdrag som kollega DD noterat. Jag har således inte misslett AA avseende förfrågningar i ärendet och kunde rimligtvis inte känna till den anmälan som min kollega noterat på annan plats än den ordinarie ärendeplatsen”.

text: Med anledning av ovanstående problematik håller skriftliga rutiner på att utformas över diarieföring, utlämnande av offentlig handling med mera för att på så sätt undvika den här typen av problem.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Anmälan i detta ärende kom in till JO i november 2007. Den 1 januari 2009 övergick ansvaret för djurskyddskontrollen till länsstyrelserna. Redogörelsen för den rättsliga regleringen avser, om inte annat anges, de förhållanden som gällde vid tiden för nämndens handläggning.

text: Djurskyddsbestämmelser avseende katthållning Statens jordbruksverk har med stöd av

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: meddelat föreskrifter med närmare bestämmelser om hållande av katter (

text: SJVFS 2008:5

text: ). Be-

text: stämmelserna innehåller bl.a. krav på lokalerna, djurens skötsel och de ansvarigas kunskap om katter. Före den 1 maj 2008 fanns bestämmelser om bl.a. förvaringsutrymmen för katter i Djurskyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd

text: DFS 2004:18

text: . Tillståndsprövning I syfte att förbättra djurskyddet har det för viss verksamhet införts bestämmelser om tillståndsplikt i

text: djurskyddslagen

text: . Detta eftersom möjligheterna att beakta djurskyddsaspekter generellt sett har ansetts större vid en tillståndsprövning som normalt sker innan verksamheten påbörjas än om ingripanden ska ske i efterhand (se

text: prop. 1987/88:93 s 30

text: och

text: prop. 2002/03:149 s. 14

text: ). Bestämmelserna om tillståndsplikt återfinns i

text: 16 § djurskyddslagen

text: Enligt 16 § första stycket p. 1

text: djurskyddslagen

text: krävs tillstånd för att yrkesmässigt eller i större omfattning hålla, föda upp eller sälja sällskapsdjur eller ta emot sällskapsdjur för förvaring eller utfordring. I

text: 5 §

text: Djurskyddsmyndighetens föreskrifter

text: DFS 2004:5

text: finns bestämmelser om vilka verksamheter med katt som ska anses vara av större omfattning, bl.a. ska hållande av tio eller fler katter äldre än tolv månader och förvaring och utfordring av fyra eller fler katter anses som sådan verksamhet. Föreskrifterna trädde i kraft den 1 januari 2005.

text: Enligt lydelsen före den 1 januari 2009 av

text: 16 § andra stycket djurskyddslagen

text: prövades frågor om tillstånd av den eller de kommunala nämnder som fullgjorde uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Vid tillståndsprövningen ska, enligt tredje stycket, särskild hänsyn tas till att den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och att de anläggningar i vilka verksamheten ska bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Bedömningen bör ske mot bakgrund av att djurskyddslagstiftningens krav ska uppfyllas (se

text: prop. 1987/88:93 s. 78

text: ). Utgångspunkten för detta är de krav som uppställs i

text: djurskyddslagen

text: eller föreskrifter meddelade med stöd av denna. Vid bedömningen av den sökandes lämplighet torde eventuella uppgifter som framkommit vid nämndens djurskyddskontroller vara av särskild betydelse. Vid prövning av frågor om tillstånd enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: ska det enbart ske en bedömning av verksamheten från djurskyddssynpunkt. Eventuella störningar för omgivningen och liknande som inte berör djurskyddet får beaktas med stöd av annan lagstiftning (se

text: prop. 1987/88:93 s. 60

text: ). Ett tillstånd kan innehålla de krav som behövs för att verksamheten ska uppnå ett tillfredsställande djurskydd, t.ex. begränsningar av antalet djur. Tillståndet kan också vara tidsbegränsat (se bl.a.

text: prop. 2002/03:149 s. 14

text: Tillståndspliktig verksamhet ska ha ett giltigt tillstånd innan den startar. Att uppsåtligen eller av oaktsamhet driva en sådan verksamhet utan tillstånd är enligt

text: 36 § djurskyddslagen

text: straffbelagt, förutsatt att gärningen inte är att anse som ringa.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Med ordet ”säkerhet” torde här avses intresset av riktiga avgöranden (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2007, s. 93). Av bestämmelsen följer att myndigheten skyndsamt bör vidta de utredningsåtgärder

text: som är nödvändiga för bedömningen i ett ärende, t.ex. egna utredningsåtgärder eller att begära att sökanden kompletterar en ofullständig ansökan. Bestämmelsen innebär vidare att ett ärende måste avslutas inom rimlig tid genom ett formligt beslut. Hur snabbt ett ärende bör handläggas beror naturligtvis på omständigheterna i det enskilda fallet och kan variera mellan olika ärendeslag.

text: Offentlig djurskyddskontroll Enligt lydelsen före den 1 januari 2009 av

text: 59 § djurskyddsförordningen (1988:539)

text: var kommunen, med ett fåtal undantag, behörig myndighet att utöva den offentliga kontrollen enligt

text: djurskyddslagen

text: . Det kommunala ansvaret för den offentliga kontrollen innefattade såväl tillsyn över att djur sköts på ett sätt som uppfyller djurskyddskraven som att tillståndspliktig verksamhet har tillstånd. Enligt den tidigare lydelsen av

text: 24 § djurskyddslagen

text: skulle en kommuns offentliga kontroll fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgjorde uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet.

text: Kontrollmyndighets åtgärder vid bristande efterlevnad av djurskyddslagstiftningen regleras i första hand av

text: artikel 54 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004

text: (förordningen är enligt

text: 64 § djurskyddsförordningen

text: tillämplig i denna del även beträffande djurhållare som håller andra än livsmedelsproducerande djur). Enligt denna bestämmelse ska kontrollmyndigheten, om den konstaterar bristande efterlevnad av djurskyddslagstiftningen, vidta åtgärder för att se till att djurhållaren avhjälper situationen. När kontrollmyndigheten beslutar vilken åtgärd som ska vidtas ska den ta hänsyn till den bristande efterlevnadens art och om djurhållaren tidigare visat prov på bristande efterlevnad. Åtgärderna får omfatta att föreskriva om sanering eller andra åtgärder som anses vara nödvändiga, att tillfälligt avbryta driften av eller att stänga hela eller delar av den berörda verksamheten under en lämplig tidsperiod, att tillfälligt eller permanent återkalla anläggningens godkännande eller att vidta andra åtgärder som kontrollmyndigheten anser vara motiverade. Utöver vad som följer av

text: artikel 54

text: får en kontrollmyndighet enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: meddela de förelägganden och förbud som behövs för att djurskyddslagstiftningen eller beslut meddelade med stöd av denna ska följas.

text: I Djurskyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om offentlig djurskyddskontroll (

text: DFS 2007:2

text: ) fanns närmare bestämmelser om den offentliga kontrollen. Motsvarande bestämmelser fanns tidigare i Djurskyddsmyndighetens allmänna råd

text: DFS 2004:9

text: . Enligt de allmänna råden bör kontrollmyndigheten då den uppmärksammar brister i djurskyddet i första hand försöka få djurhållaren att frivilligt rätta till bristerna inom viss tid. Om det inte går att nå ett sådant åtagande som är godtagbart från djurskyddssynpunkt, eller om ett åtagande inte följs, bör myndigheten enligt de allmänna råden vidta andra åtgärder för att åstadkomma rättelse.

text: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna om tillståndsplikt i 16 § döms enligt

text: 36 § djurskyddslagen

text: till böter eller fängelse i högst två år. Om brottet är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Kontrollmyndigheten ska enligt 24 b § verka för att överträdelser av djurskyddsbestämmelserna eller beslut meddelade med stöd av dem beivras. Om en straffbar överträdelse

text: objektivt ägt rum borde enligt lydelsen av Djurskyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om offentlig djurskyddskontroll före den 1 januari 2009 (

text: DFS 2007:2

text: ) en brottsanmälan göras. Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i Djurskyddsmyndighetens allmänna råd

text: DFS 2004:9

text: . Dokumentation av genomförd djurskyddskontroll Av

text: 15 §

text: FL framgår att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Enligt Djurskyddsmyndighetens allmänna råd om tillsyn m.m. (

text: DFS 2004:9

text: ) bör en skriftlig rapport över utförd kontroll snarast skickas eller lämnas till djurhållaren. De allmänna råden upphävdes den 1 juli 2007 och ersattes då med Djurskyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om offentlig djurskyddskontroll (

text: DFS 2007:2

text: ). Föreskrifterna var bindande för kontrollmyndigheten. Enligt 5 kap. 6 § skulle en kontrollrapport alltid upprättas och det kontrollerade objektet skulle få en kopia av kontrollrapporten så snart som möjligt efter kontrollen. Den som hade utfört offentlig kontroll skulle vidare underrätta kontrollobjektet om sin bedömning omedelbart efter att kontrollen hade avslutats. I 4 kap. 3 § Djurskyddsmyndighetens föreskrifter om offentlig djurskyddskontroll fanns bestämmelser om kontrollrapportens innehåll. Registrering av handlingar I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns. Att så sker är dessutom en nödvändig förutsättning för arbetets behöriga gång hos myndigheterna.

text: Allmänna handlingar får enligt

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, endast gallras med stöd i lag. Bestämmelser om gallring finns huvudsakligen i

text: arkivlagen (1990:782)

text: . Bestämmelserna i denna lag medger inte gallring av allmänna handlingar i ärenden som inte är avslutade.

text: Utlämnande av allmänna handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: TF. Kapitlet reglerar primärt även frågor om sådana handlingars utlämnande. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran att få en avskrift eller en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. För att leva upp till

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav måste myndigheter organisera sin verksamhet på sådant sätt att de även under semesterperioder kan behandla framställningar om handlingsutlämnande.

text: Bedömning

text: Tillståndsprövningen Utredningen visar att ansökan om tillstånd kom in till nämnden den 10 februari 2005. Ansökan kompletterades den 1 mars 2006 och den 1 mars 2007. Nämnden har såvitt framgår av utredningen ännu inte fattat något beslut.

text: Bestämmelserna i

text: 16 § djurskyddslagen

text: har tillkommit i syfte att förbättra djurskyddet. De innebär att nämnden då någon ansöker om tillstånd ska ta ställning till om anläggningen i vilken verksamheten ska bedrivas är lämplig från djurskyddssynpunkt och om den eller de ansvariga är lämpliga att bedriva verksamheten. Av bestämmelsen följer en skyldighet för nämnden att antingen bevilja tillstånd eller, om djurskyddslagstiftningens krav inte bedöms uppfyllda, avslå ansökan. Av

text: 7 §

text: FL följer att en ansökan om tillstånd ska behandlas skyndsamt. Om, som i aktuellt fall, den sökande utan tillstånd driver tillståndspliktig verksamhet bör ansökan behandlas med extra skyndsamhet.

text: Av

text: 7 §

text: FL följer också att nämnden bör begära att sökanden kompletterar ansökan eller vidta egna utredningsåtgärder endast om detta är nödvändigt för att erhålla ett fullgott beslutsunderlag i ärendet.

text: Av nämndens yttrande och övriga granskade handlingar framgår att verksamheten före januari 2008 inte bedömdes uppfylla djurskyddskraven, varför tillstånd inte kunde beviljas. I nämndens föreläggande den 20 december 2007 uppges ”nämnden tar inte ställning till Er tillståndsansökan enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: förrän djurhållningen på anläggningen är acceptabel ur djurskyddssynpunkt”. Utredningen tyder på att detta varit nämndens bedömning åtminstone från början av år 2006. Det synes således som om nämnden i två år och 10 månader underlät att fatta beslut av det skälet att man inte ville avslå ansökan. Nämnden synes istället i viss utsträckning ha försökt förmå sökanden att avhjälpa brister i djurhållningen i syfte att kunna bevilja tillstånd. Nämndens handläggning är i denna del varken förenlig med bestämmelsen i

text: 16 § djurskyddslagen

text: eller

text: 7 §

text: FL.

text: Av nämndens yttrande och övriga granskade handlingar framgår vidare att nämnden någon gång efter den 24 januari 2008 bedömde att verksamheten uppfyllde kraven för att beviljas tillstånd, men att man trots detta inte avser att fatta något beslut förrän sökanden har beviljats bygglov. Den bedömning som ska göras vid tillståndsprövningen ska emellertid enbart ske utifrån djurskyddssynpunkt. Att anläggningen kan kräva bygglov saknar därför betydelse i detta sammanhang. Att

text: djurskyddet i den bedrivna verksamheten är tillfredsställande innebär inte heller att nämnden kan underlåta att fatta beslut i fråga om tillståndet.

text: Nämnden har också uppgett att tillståndsärendet är komplicerat och att man övervägde om samma tillstånd kunde innefatta flera olika verksamheter som drivs av samma organisation. Att ett ärende är komplicerat kan givetvis medföra att handläggningstiden blir något längre, men gör det inte ursäktligt att under en längre tid underlåta att fatta beslut.

text: Sammantaget har nämnden efter snart fyra år inte fattat något beslut med anledning av ansökan trots att ärendet under större delen av denna tid synes ha varit klart för avgörande. Handläggningen strider mot bestämmelsen om skyndsamhet i

text: 7 §

text: FL och innebär att nämnden underlåtit att fullgöra sina åligganden enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: . Den vittnar om en grundläggande okunskap om förutsättningarna för den tillståndsprövning som nämnden haft att utföra.

text: Den offentliga kontrollen I sitt yttrande har nämnden inte närmare berört handläggningen av den offentliga kontrollen eller redogjort för när olika kontrollåtgärder vidtogs, vilka observationer som gjordes etc. Då även dokumentationen i nämndens akt är bristfällig är det svårt att följa vad som faktiskt har förevarit i ärendet.

text: Av utredningen framgår att nämnden i juni 2004 fick kännedom om att CC drev ett katthem åt Kattkommando syd. Verksamheten var med största sannolikhet att bedöma som tillståndspliktig enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: och den var med säkerhet tillståndspliktigt efter att djurskyddsmyndighetens föreskrifter

text: DFS 2004:5

text: trätt i kraft den 1 januari 2005.

text: Av utredningen framgår vidare att nämnden i början av år 2006 genomförde en offentlig kontroll av katthemmet och då hade ”en hel del synpunkter på katthållningen”. Vilka synpunkter man hade framgår dock inte. I utredningen finns även uppgifter om att CC på grund av andra engagemang ansett sig ha svårt att boka in möten och kontroller med nämndens tjänstemän och att hon inte haft tid att vidta vissa ospecificerade djurskyddsåtgärder eller ge in kompletteringar till sin ansökan.

text: Ytterligare offentliga kontroller genomfördes av nämnden i april och oktober 2007. Den 20 december 2007 förelade nämnden djurhållaren med stöd av

text: 26 § djurskyddslagen

text: att vidta vissa åtgärder med anledning av de brister som hade konstaterats i oktober. Nämnden hade då gjort bedömningen att skötsel- och tillsynsrutiner på fastigheten måste stramas upp och att anläggningen i stort måste iordningsställas så att den motsvarade myndighetens krav. Man hade även konstaterat att CC tidigare hade åtagit sig att vidta vissa åtgärder men att detta inte hade skett. Vid en uppföljande offentlig kontroll den 22 januari 2008 konstaterade nämnden att vissa delar av föreläggandet fortfarande inte hade efterföljts. Av nämndens yttrande till JO framgår att man numer anser att verksamheten uppfyller

text: djurskyddslagens

text: krav.

text: Då kontrollmyndigheten i sin offentliga kontroll konstaterar bristande efterlevnad av djurskyddslagstiftningen ska den enligt

text: artikel 54 i förordning (EG) 882/2004

text: vidta åtgärder för att se till att djurhållaren avhjälper bristerna. I fråga om vilka åtgärder som ska vidtas ska kontrollmyndigheten ta hänsyn till den bristande efterlevnadens art och om djurhållaren tidigare visat prov på bristande efterlevnad. Enligt Djurskyddsmyndighetens då gällande allmänna råd

text: DFS 2004:9

text: bör kontrollmyndigheten i första hand söka förmå djurhållaren att inom viss tid frivilligt rätta till brister i djurskyddet. Om bristerna är av allvarlig art eller om djurhållaren underlåter att avhjälpa påtalade brister bör kontrollmyndigheten vidta åtgärder enligt artikel

text: eller

text: djurskyddslagen

text: Mot bakgrund av det anförda saknas det anledning för JO att ifrågasätta nämndens initiala agerande i ärendet. Vad gäller handläggningen härefter framgår att nämnden konstaterade brister i djurskyddet redan i början av år 2006. Vidare visar utredningen att den verksamhetsansvarige p.g.a. andra engagemang hade svårt att prioritera djurskyddet och att hon inte heller vidtagit de åtgärder som hon frivilligt åtagit sig. Vid dessa förhållanden borde nämnden relativt snart ha vidtagit nödvändiga åtgärder enligt antingen artikel

text: eller

text: djurskyddslagen

text: . Detta skedde dock först efter ca 22 månader, då djurhållaren den 20 december 2007 förelades att vidta vissa åtgärden. Nämnden har således under lång tid underlåtit att vidta tillräckliga åtgärder med anledning av de konstaterade bristerna. I en uppföljande inspektionen den 22 januari 2008 konstaterades att vissa delar av föreläggandet fortfarande inte efterlevdes. Den 24 januari 2008 översändes en skrivelse till CC för yttrande om nämndens övervägande om ett föreläggande förenat med vite. Huruvida några åtgärder vidtogs härefter framgår inte av utredningen.

text: Enligt

text: 24 b § djurskyddslagen

text: ålåg det nämnden att verka för att överträdelser av djurskyddsbestämmelserna beivrades och enligt Djurskyddsmyndighetens då gällande allmänna råd

text: DFS 2004:9

text: borde en åtalsanmälan göras när det förelåg en misstanke om att en straffbar överträdelse hade begåtts. Det kan konstateras att djurhållaren utan tillstånd bedrev tillståndspliktig verksamhet, vilket är straffbart enligt

text: 36 § djurskyddslagen

text: , och att nämnden trots detta inte gjorde någon åtalsanmälan. Varken av nämndens handlingar eller av dess yttrande till JO framgår om nämnden övervägde detta och i så fall varför någon åtalsanmälan inte gjordes.

text: Sammantaget kan konstateras att nämnden inte har fullgjort sina skyldigheter som kontrollmyndighet då man under en längre tidsperiod inte har vidtagit tillräckliga åtgärder med anledning av konstaterade brister i djurskyddet och att nämnden också, utan att redovisa godtagbara skäl härför, underlåtit att åtalsanmäla överträdelsen av

text: 16 § djurskyddslagen

text: Diarieföring, dokumentation m.m. Vid JO:s granskning av nämndens handlingar har det framkommit att ett tiotal diarieförda handlingar saknas och att ett tiotal i akten återfunna handlingar inte har diarieförts. Handlingarna utgörs mestadels av e-postkorrespondens mellan nämndens handläggare och den verksamhetsansvarige vid katthemmet. Av den e-postkorrespondens som finns bevarad i akten framgår att nämnden i februari

text: 2006 och i april 2007 genomförde offentliga kontroller av katthemmet. Uppgifter om dessa kontroller saknas i diariet och har inte heller dokumenterats i akten. Uppgift om tidpunkten för kontrollerna och vilka som närvarade vid dem, liksom om kontrollernas omfattning och resultat m.m. saknas därför. I nämndens kommunikationsskrivelse den 5 november 2007 omnämns att djurhållaren tidigare åtagit sig att vidta vissa åtgärder. Dokumentation avseende dessa tidigare åtaganden saknas dock.

text: Det kan konstateras att nämndens diarieföring inte uppfyller kraven enligt

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: och att nämnden såvitt framgår av utredningen i strid med bestämmelsen i

text: 2 kap 18 §

text: TF underlåtit att bevara allmänna handlingar. Nämndens underlåtenhet att dokumentera de två offentliga kontrollerna strider även mot kravet på dokumentation i

text: 15 §

text: FL och djurskyddsmyndighetens då gällande allmänna råd (

text: DFS 2004:9

text: ). Att allmänna handlingar diarieförs och bevaras på ett korrekt sätt är en förutsättning för den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar och

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn. Att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten är vidare av betydelse från rättsäkerhetssynpunkt. Detta utgör en förutsättning för att ärendet i den ordinarie handläggarens frånvaro skall kunna handläggas, för att det beslutande organet inom myndigheten skall kunna få ett betryggande beslutsunderlag samt för att en granskning av ärendet i efterhand skall kunna ske. Det finns därför anledning att se allvarligt på de här konstaterade bristerna i nämndens handläggning.

text: Utlämnande av allmänna handlingar Enligt anmälan fick AA i september 2007 det felaktiga beskedet att det inte fanns några klagomål mot katthemmet och då hon i november samma år begärde att få del av inkomna klagomål lämnades dessa inte ut av den ansvariga handläggaren. Dessa uppgifter har i huvudsak bekräftats av nämnden. Frågan om utlämnande av handlingarna synes överhuvudtaget inte ha prövats och det förekommer inte heller några uppgifter om att det skulle ha förelegat hinder mot att lämna ut dem.

text: Att handlingarna inte har lämnats ut beror enligt nämndens yttrande på att ett klagomål i strid med nämndens rutiner diariefördes i ett eget ärende. Då den ansvariga handläggaren, BB, fick förfrågan om inkomna klagomål kände han därför inte till detta. Denna uppgift synes dock inte vara förenlig med i aktuellt ärende registrerade uppgifter. Vid tiden för AA:s begäran fanns ett klagomål diariefört hos nämnden (dnr. 1689-2007). I detta ärende finns en anteckning från den 12 april 2007 med uppgifter om det inkomna klagomålet och en anteckning från den 13 april 2007 med uppgift om en vidtagen åtgärd. Den senare anteckningen har gjorts av den handläggare, BB, som enligt nämndens yttrande uppgett att han saknade kännedom om klagomålet och därför inte kunde lämna ut några handlingar.

text: Nämnden har en skyldighet att se till att verksamheten är organiserad på ett sådant sätt att

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar kan efterlevas. Nämnden synes ha brustit i detta ansvar. Med anledning av anteckningarna i det aktuella klagomålsärendet finns det anledning att se allvarligt på att handlingarna inte kom att lämnas ut.

text: Avslutande synpunkter Nämndens handläggning av de olika frågor som har aktualiserats med anledning av det aktuella katthemmets verksamhet har uppvisat omfattande brister i en rad olika avseenden. Dessa brister har medfört att nämnden inte har kunnat leva upp till sina skyldigheter vid tillståndsprövningen och den offentliga kontrollen enligt

text: djurskyddslagen

text: . De har också inneburit risker för den enskildes rättssäkerhet och medfört att nämndens möjlighet att fatta beslut på ett fullgott underlag försvårats. Inte heller har nämnden kunnat tillgodose den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar och

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn. De konstaterade bristerna måste sammantaget betraktas som mycket besvärande för nämnden, som förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Arrest Frihetsberövande Omhändertagande Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Skåne för att en person som skulle föras till ett LVM-hem fick tillbringa fem dygn i polisarrest innan transporten genomfördes

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde avdelningschefen AA och enhetschefen BB, socialtjänsten i Trelleborg, klagomål mot Polismyndigheten i Skåne. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

type: stycke

text: Den 7 augusti 2013 beslutade Socialnämnden i Trelleborg att omedelbart omhänderta en man enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Beslutet verkställdes fredagen den 9 augusti 2013. Då det inte fanns någon transport som kunde köra 70 mil till det anvisade LVM-hemmet fördes mannen till en arrestcell hos Polismyndigheten i Skåne. Polisen uppgav inledningsvis att en transport var bokad och att mannen skulle föras till hemmet tidigast morgonen därpå. På måndagen lämnade LVM-hemmet besked om att transporten hade blivit fortsatt fördröjd och att den i stället skulle genomföras tisdag morgon. På tisdagen meddelade LVM-hemmet att mannen inte hade kommit fram och det gjordes flera misslyckade försök att nå arresten per telefon. Transporten genomfördes onsdag morgon.

text: Anmälarna anförde att fem nätter i en arrest är en orimligt lång tid för en person som omhändertagits för vård och som redan befinner sig i en utsatt situation på grund av det vårdbehov som var orsaken till omhändertagandet.

text: Utredning

text: Polismyndigheten i Skåne anmodades att yttra sig över det som anförts i anmälan.

text: Till polismyndighetens yttrande var fogat en redogörelse från polisområde Malmö (polismästaren CC). I redogörelsen angavs bl.a. följande.

text: Polismyndigheten hade fått i uppgift att verkställa en handräckningsbegäran som gällde mannen i fråga. Det framkom att mannen tidigare hade uppträtt stökigt och även avvikit innan transporten till behandlingshemmet kunnat verkställas. Mannen fördes in till arresten den 9 augusti 2013 kl. 12.35. När han kom dit gjordes en transportbeställning till Kriminalvårdens transporttjänst. Transporten skulle genomfö-

text: ras dagen därpå. Transporttjänsten meddelade senare att mannens transport hade avbokats och att den i stället skulle genomföras måndagen den 12 augusti.

text: Under veckoslutet kontaktade polisen transporttjänsten vid flera tillfällen. Polisen informerade även tf. chefen för kriminalenheten om situationen. Denne betonade vikten av att mannen snarast skulle transporteras till LVM-hemmet. Polisen tog också kontakt med personer i chefsställning (arrest- respektive säkerhetschef vid häktet i Malmö och chef på transporttjänsten) för att via dessa försöka påverka mannens placering och verkställigheten av transporten. Kontakterna utmynnade i att chefen på transporttjänsten lovade att han personligen skulle se till att mannen blev hämtad för transport onsdagen den 14 augusti.

text: Vid något tillfälle under veckoslutet kontrollerades mannen av en läkare som var knuten till arresten. Arrestföreståndaren beslutade att mannen skulle få extra förplägnad, utökade duschmöjligheter och tillgång till rastutrymmen. Det fanns inte någon plats på närbelägna behandlingshem.

text: Polisområdet redovisade följande bedömning.

text: Det mesta tyder på att transporttjänsten inte klarat av det uppdrag den tagit ansvar för. Polisområdet kan dock i sin bedömning rikta viss kritik mot att tjänstgörande befäl i arresten, efter veckoslutet, inte undersökt andra möjligheter att lösa transportbehovet för [mannen] med tanke på att transporttjänsten hela tiden sköt upp transporten. Eventuellt kunde en polisiär transport ha övervägts om ärendet hade lyfts för beslut till vakthavande befäl vid ledningscentral-Syd, då denna funktion disponerar polismyndighetens samlade resurser. Med anledning av vad som framkommit har polismyndigheten för avsikt att se över rutinerna beträffande omhändertagna personer som förvaras i arrest med stöd av vårdlagarna. Vi från polismyndigheten delar anmälarens uppfattning att det […] inneburit stor påfrestning för [mannen] då han förvarats i arrest under aktuell tidsperiod.

text: Polismyndigheten i Skåne (biträdande länspolismästaren DD) redovisade i huvudsak följande bedömning.

text: Även om rättsläget är oklart torde utrymmet att ta någon i förvar som är föremål för en handräckningsåtgärd vara klart begränsat. Ett förvarstagande under kortare tid kan sannolikt vara berättigat under vissa speciella omständigheter, t.ex. då andra lämpliga åtgärder upprepade gånger har undersökts men av olika anledningar inte kunnat komma till stånd. En behovs- och proportionalitetsbedömning måste dock alltid göras i det enskilda fallet. Polisområde Malmö har en lokal avdelningsföreskrift som anger att omhändertagande för förpassning eller inställelse får göras i avvaktan på att förrättningen kan verkställas, detta dock om förvaringen inte kan ordnas på annat sätt. Det är enligt polismyndighetens uppfattning viktigt att understryka att om ett förvarstagande övervägs, det enbart får ske i undantagsfall under begränsad tidsomfattning och om det är absolut nödvändigt. I aktuellt fall var det fråga om en förhållandevis lång tid som en person med stort vårdbehov tvingades sitta i arrest. Någon ansats att undersöka alternativa lösningar har till synes inte gjorts tillräckligt aktivt. Polismyndigheten delar därmed polisområdets uppfattning att personalen i tjänst borde agerat mer kraftfullt för att förkorta tiden i arresten. Polismyndigheten instämmer vidare i polisområdets behov att se över rutinerna. Härutöver kan även finnas behov att se över den avdelningsföreskrift som finns. Det innebär sammantaget att hanteringen inte torde kunna undgå kritik.

text: Bedömning

text: Av

text: 45 § 2

text: LVM framgår att polismyndigheten ska lämna biträde för att föra en person som ska beredas vård eller som är omedelbart omhändertagen till ett LVM-hem.

text: Möjligheten att ta en person i förvar i samband med handräckning har varit föremål för övervägande i betänkandet Transporter av frihetsberövade (

text: SOU 2011:7

text: ). I betänkandet har konstaterats att det i gällande lagstiftning finns en mängd bestämmelser som medger rätt till frihetsinskränkningar, men att det i dessa bestämmelser inte alltid anges om frihetsinskränkningen är förenad med en rätt eller skyldighet att ta personen i förvar genom t.ex. insättning i arrest eller annan inlåsning. Eftersom det inte får råda någon oklarhet i fråga om möjligheten att i samband med handräckning förvara en person som omhändertagits enligt LVM i polisarrest i avvaktan på transport har det i betänkandet föreslagits att en bestämmelse om detta införs i LVM (se s. 404 f.). Utredningens förslag har ännu inte lett till lagstiftning, utan bereds inom Regeringskansliet.

text: Trots oklarheter får rättsläget anses innebära att det finns en möjlighet till förvarstagande i samband med handräckning. Denna möjlighet ska dock utnyttjas restriktivt (jfr JO:s beslut den 17 december 2013, dnr

text: ). Utgångspunkten ska vara att den person åtgärden avser inte förvaras under mer ingripande former än nödvändigt. Den som har omhändertagits på grund av vårdbehov bör givetvis snarast möjligt föras till det behandlingshem som har bedömts kunna tillgodose detta behov. Den tid som en missbrukare tillbringar i förvar ska därför vara så kort som möjligt (se JO:s beslut den 10 juni 2013, dnr

text: Mot den bakgrunden var det oacceptabelt att låta den enskilde tillbringa fem dygn i arresten i avvaktan på transport. Som polismyndigheten själv konstaterat borde myndigheten ha agerat mer kraftfullt för att förkorta denna tid.

text: Jag är mycket kritisk till polismyndighetens hantering. Det är angeläget att myndigheten ser över rutinerna på detta område.

type: avgorande


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Anstalt Dokumentation Permission Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Skogome, för att inte ha fullgjort myndighetens underrättelseskyldighet till målsäganden enligt 35 § fängelseförordningen

sammanfattning: Av 35 § fängelseförordningen följer att om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktats mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, ska målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad bl.a. om den intagnes permissioner och om när den intagne ska friges. I beslutet framhåller JO vikten av att Kriminalvården fullgör denna underrättelseskyldighet. Kriminalvården, anstalten Skogome, kritiseras för en bristfällig hantering av en målsägandes begäran att hållas underrättad enligt den nämnda bestämmelsen.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 12 september 2014, framförde AA klagomål över att Kriminalvården, anstalten Skogome, inte hade informerat henne enligt

text: 35 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: om en intagens, BB, permissioner och frigivning trots att hon hade begärt detta. På omvägar fick hon reda på att BB hade frigetts och återvänt till den ort där hon är bosatt. Bristen på information har medfört psykiskt lidande för henne.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades och granskades handlingar. Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården. Av remissvaret skulle framgå vilka rutiner som Kriminalvården har för hanteringen av s.k. målsägandeinformation. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Väst, genom regionchefen CC, bl.a. följande:

text: Utredning

text: BB:s [verkställighet, JO:s anm.] påbörjades den 22 oktober 2011 och han frigavs villkorligt den 22 juni 2014. AA är målsägande. Anstalten Skogome har ombetts att yttra sig. Av yttrandet framgår i huvudsak följande. BB ankom till anstalten Skogome den 26 oktober 2011. Dagen därpå, den 27 oktober 2011, skickades förfrågan om målsägandeinformation till AA via hennes målsägandebiträde advokat DD. Den 1 november 2011 inkom svar från AA om att målsägandeinformation önskades via brev till bostadsadressen [...] Under

text: verkställigheten har BB varit beviljad sju utevistelser, samtliga jämlikt 9 kap. 1 § fängelselagen [2010:610, JO:s anm.]. Utevistelserna har varit förlagda till sjukvården i Göteborg och de tre inledande har skett med bevakning och efterföljande med tillsyn. Av utredningen framgår dock att målsägandeinformation inte lämnats vid något av dessa tillfällen. Den enda anteckningen i Kriminalvårdens administrativa system som berör målsägandeinformation är daterad den 22 augusti 2013. Av anteckningen framgår att lämnande av målsägandeinformation om planerad permission den 5 september 2013 enligt 9 kap. 1 § fängelselagen beaktats, men att det inte bedömts behövligt då permissionen, som beräknades omfatta två timmar, var planerad att äga rum i Göteborg tillsammans med personal.

text: Författningsbestämmelser

text: I

text: 35 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: , Fäf, står att om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktats mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, ska målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om 1. i vilken anstalt den intagne är placerad, 2. den intagne förflyttas till en annan anstalt, 3. den intagne vistas utanför anstalt enligt

text: 9 kap. 1 §

text: 10 kap.

text: 4 §§

text: eller

text: 11 kap. 1 §

text: fängelselagen (2010:610)

text: , 4. den intagne, eller Kriminalvården, ansöker om omvandling enligt lagen (

text: ) om omvandling av fängelse på livstid, 5. den intagne friges, 6. den intagne rymmer eller fritas, eller 7. den intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse utanför anstalten. En begärd underrättelse om en planerad vistelse utanför anstalten behöver inte lämnas i de fall en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Inledningsvis kan konstateras att BB har avtjänat ett straff för ett brott som omfattas av regleringen om målsägandeinformation i 35 § Fäf. Målsägandeförfrågan har utgått i enlighet med bestämmelsen. BB har under sin verkställighet beviljats utevistelse vid sju tillfällen, samtliga jämlikt

text: 9 kap. 1 § fängelselagen

text: . Utgångspunkten är att målsäganden ska underrättas om dylika utevistelser. Anstalten Skogome har dock inte i något av nämnda fall lämnat någon underrättelse. Enligt 35 § 2 st Fäf behöver en underrättelse som på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig inte lämnas. Av förarbetena framgår när det kan finnas skäl att underlåta att skicka en begärd underrättelse. Det första undantaget som nämns, och som är aktuellt i förevarande ärende, avser när en planerad vistelse utanför anstalten på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden har en sådan utformning att en underrättelse framstår som uppenbart obehövlig. Här avses i första hand lufthålspermissioner som säkerhetsmässigt kan jämställas med en vistelse i anstalten eller en transport mellan olika anstalter och där permissionen sker på en plats där det framstår som ytterst osannolikt att målsäganden kommer att befinna sig, t.ex. ute i naturen. Även andra noggrant bevakade utevistelser bör kunna omfattas av undantaget från underrättelseskyldigheten. En förutsättning bör dock vara att utevistelsen inte kommer att äga rum på den ort eller i närheten av den ort där målsäganden bor. Skulle den intagne avvika under den bevakade utevistelsen gäller naturligtvis underrättelseskyldigheten fullt ut (

text: prop. 1997/98:95 s. 70

text: och

text: ). I Kriminalvårdens handbok om underrättelse till målsägande står att permissioner med tillsyn inte säkerhetsmässigt är att likställa med bevakade permissioner. Vid permissioner med tillsyn ska därför underrättelse regelmässigt gå ut, såvida inte sådan underrättelse av andra orsaker framstår som

text: uppenbart obehövlig t.ex. om den sker på en plats där det är osannolikt att målsäganden befinner sig. I aktuellt ärende har samtliga utevistelser varit förlagda till sjukvården i Göteborg. De tre inledande utevistelserna har skett med bevakning och de efterföljande med tillsyn. Målsäganden är bosatt i [en annan del av Sverige, JO:s anm.]. Enligt Kriminalvårdens bedömning kan det mot bakgrund av redovisade förarbetsuttalanden ha funnits skäl att överväga möjligheten att underlåta att skicka underrättelse om utevistelserna till målsäganden. Av utredningen framgår dock inte huruvida underlåtenheten att skicka information berott på förbiseende eller ett medvetet ställningstagande. Endast i ett fall har anstalten dokumenterat att de utifrån omständigheterna gjort bedömningen att förutsättningar förelegat för att göra ett undantag från underrättelseskyldigheten. Anstalten Skogome har således brustit i sin hantering av underrättelse till målsäganden avseende utevistelser enligt 35 § 3 p FäF. Av utredningen framgår vidare att någon underrättelse om frigivning inte lämnats p.g.a. förbiseende. Anstalten Skogome har således även brustit i sin skyldighet att underrätta målsäganden enligt 35 § 5 p FäF.

text: Övrigt

text: Kriminalvården har inte utfärdat några generella rutiner avseende hanteringen av s.k. målsägandeinformation utöver vad som framgår av Handboken om underrättelse till målsägande (

text: AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att hon ansåg att hon, på grund av Kriminalvårdens misstag, om det är möjligt är berättigad till ett skäligt skadestånd. Skadeståndet skulle utgöra en kompensation för det akuta psykiska lidande hon orsakades när hon av en händelse fick reda på att BB hade frigetts.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Kriminalvården, anstalten Skogome, var skyldig att informera AA om BB:s permissioner och om när han skulle friges. Underrättelseskyldigheten regleras i

text: 35 § fängelseförordningen

text: , och Kriminalvården har redogjort för paragrafens innehåll. Bestämmelsen har sin bakgrund i ett allmänt råd som 1988 utfärdades av dåvarande Kriminalvårdsstyrelsen. I rådet reglerades en skyldighet för dåvarande Kriminalvårdsverket att ta kontakt med målsäganden och undersöka behovet av att han eller hon informerades om en intagens permissioner m.m. Informationen fick lämnas till målsäganden även om den intagne motsatte sig detta.

text: I tiden därefter infördes en liknande bestämmelse om underrättelseskyldighet i lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård. Vid införandet av den bestämmelsen framhölls i propositionen att regeringen under senare år starkt hade betonat

text: Se Kriminalvårdsstyrelsens allmänna råd (ARK 1988:5) angående information från Kriminalvårdsverket i vissa fall till den som utsatts för våldsbrott eller hot om våld. Se Justitieutskottets betänkande 1989/90:JuU5 s. 19. Se 28 § i den nämnda lagen.

text: vikten av att på olika sätt stärka brottsoffrens ställning, bl.a. genom införandet av lagen (

text: ) om besöksförbud. Vidare uttalade det ansvariga statsrådet följande:

text: Enligt min uppfattning är det angeläget att den som har utsatts för t.ex. ett allvarligt våldsbrott inte hamnar i en sämre situation när det gäller samhällets stöd och skydd för att förhindra ny brottslighet av samme gärningsman, om denne överlämnas till psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljd i stället för att dömas till fängelse. Jag anser det därför vara motiverat med en underrättelseskyldighet från hälso- och sjukvårdens sida, i linje med vad som gäller inom kriminalvården, gentemot den som är målsägande i förhållande till en patient som genomgår rättspsykiatrisk vård som är förenad med särskild utskrivningsprövning. Mot bakgrund av att underrättelser till målsäganden i fråga om personer som är föremål för rättspsykiatrisk vård hade reglerats i lag, ansåg regeringen att det fanns ett behov av att införa en liknande bestämmelse i den då gällande lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. År 1999 kompletterades bestämmelsen med ett undantag som innebär att underrättelse inte behöver lämnas i vissa fall. Kriminalvården har i sitt remissvar närmare redogjort för undantaget. I samband med införandet av den nu gällande

text: fängelselagen (2010:610)

text: överfördes bestämmelsen om underrättelseskyldighet till

text: 35 § fängelseförordningen

text: Kriminalvårdens underrättelseskyldighet till målsäganden är en del av ett regelkomplex som har införts under ett antal år med det uttalade syftet att stödja och skydda personer som har utsatts för vålds- och sexualbrott. Syftet med underrättelsen är att målsäganden ska kunna vidta eventuella förberedelser och försiktighetsåtgärder i samband med att en intagen genomför utevistelser (permissioner) eller försätts på fri fot. Tanken är att en målsägande inte ska behöva riskera att oförberedd träffa på den intagne och att potentiellt traumatiska upplevelser för målsäganden därmed kan undvikas. Med detta sagt, är det av central betydelse att Kriminalvården sköter denna del av sitt uppdrag noggrant.

text: En del av Kriminalvårdens uppdrag består i att dokumentera såväl när information skickas ut till målsäganden, som när myndigheten gör bedömningen att sådan information är obehövlig. Det saknas såväl skäl som förutsättningar för mig att uttala mig om huruvida undantaget i

text: 35 § andra stycket fängelseförordningen

text: har varit tillämpligt i samband med BB:s utevistelser. Däremot finns det anledning att framhålla det förhållandet att anstalten enbart vid en av de totalt sju permissionerna som BB genomförde gjorde anteckningar som visar att myndigheten uppmärksammat AA:s begäran om att hållas informerad.

text: Numera lagen (

text: ) om kontaktförbud. Se

text: prop. 1990/91:58 s. 205

text: . Se

text: prop. 1993/94:143 s. 49

text: Kriminalvårdens möjlighet att avstå från att informera målsäganden bygger på förutsättningen att myndigheten – exempelvis genom övervakning – kan garantera att den intagne inte kommer att komma i kontakt med målsäganden. Av naturliga skäl saknas denna grundläggande förutsättning i samband med att en intagen försätts på fri fot. Anstalten Skogome borde därmed – i enlighet med AA:s begäran – ha informerat henne när BB försattes på fri fot. Så har inte skett och jag ser allvarligt på det. Till saken hör att intagna som placeras i anstalten Skogome som regel gjort sig skyldiga till sådan brottslighet där bestämmelsen om underrättelseskyldighet ofta aktualiseras. Det borde därmed finnas en stor erfarenhet hos anstaltens personal att hantera den typen av frågor, och det är därför förvånande att anstalten på grund av ”förbiseende” missat att vidta en sådan grundläggande åtgärd.

text: Jag är kritisk till anstaltens bristfälliga hantering, och jag förutsätter att Kriminalvården vidtar nödvändiga åtgärder för att hos myndighetens personal understryka vikten av att underrättelseskyldigheten fullgörs. Avslutningsvis vill jag nämna att JO inte har behörighet att pröva skadeståndsfrågor. AA:s begäran i denna del kommer därmed inte att leda till någon vidare åtgärd från mina sida. Med detta konstaterande avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Expediering Förundersökning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för att ett beslag som hade hävts inte lämnades ut och mot Göteborgs tingsrätt för brister i expedieringen av en dom

sammanfattning: I en dom ogillade tingsrätten både åtal och yrkande om förverkande av en i beslag tagen päls samt förordnade att beslaget skulle hävas. Trots detta lämnade polismyndigheten inte ut pälsen med hänvisning bl.a. till att domen var överklagad och inte hade vunnit laga kraft. – Jag konstaterar i beslutet att polismyndigheten borde ha lämnat ut pälsen även om domen inte hade vunnit laga kraft varför myndigheten förtjänar kritik. Vidare riktas viss kritik mot tingsrätten för brister vid expedieringen av domen.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av handläggningen av ett beslag. Han anförde i huvudsak följande. Han har inte fått tillbaka en päls, som togs i beslag från honom, trots att Göteborgs tingsrätt ogillat åklagarens yrkande om förverkande av pälsen och förordnat att beslaget av densamma skulle hävas. Han begärde att få ut pälsen vid tre tillfällen. Två gånger nekades han att få pälsen med motiveringen att polisen inte hade fått någon dom och den tredje gången uppgavs att pälsen inte kunde lämnas ut på grund av att domen hade överklagats.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K5442-06 samt handlingar om aktuellt beslag (nr 1400-531-06 i beslagsliggaren) begärdes in. Vidare inhämtades Göteborgs tingsrätts dom den 12 februari 2008 i mål B 1653-06 liksom tingsrättens dagboksblad och expeditionslista samt Hovrättens för Västra Sverige dom den 18 november 2008 i mål B 1888-08 och hovrättens dagboksblad. Slutligen inhämtades muntliga upplysningar från handläggare BB vid aktuell beslagsenhet samt från domstolssekreteraren CC och chefsrådmannen DD vid tingsrätten.

text: Av utredningen har i huvudsak kommit fram följande.

text: Åklagare väckte åtal mot AA för brott mot

text: miljöbalken

text: samt yrkade att en päls av leopard, som i januari 2006 togs i beslag från honom, skulle förverkas. Tingsrätten ogillade dock åtalet och yrkandet om förverkande samt förordnade att beslaget

text: skulle hävas. I tingsrättens expeditionslista har inte noterats att domen expedierats till polismyndigheten. Domen överklagades därefter av åklagaren och i november

text: 2008 meddelade hovrätten dom i målet. Hovrätten dömde AA för brott mot

text: miljöbalken

text: men förordnade att vad tingsrätten förordnat beträffande beslaget fortfarande skulle gälla. Pälsen lämnades ut till AA den 22 december 2008.

text: BB: Pälsen lämnades ut till AA först när hovrättens dom hade vunnit laga kraft. Även om tingsrätten i en dom har hävt ett beslag, så lämnas inte godset ut förrän domen har vunnit laga kraft eftersom hovrätten kan komma att göra en annan bedömning än tingsrätten. CC: Hon minns inte det aktuella fallet, men kan av expedieringslistan se att det var hon som expedierade domen. Det framgår inte av handlingarna om domen skickades till polismyndigheten. Eftersom hon inte minns fallet, kan hon inte svara på om detta beror på att hon glömt att fylla i att den skickades dit eller att domen inte expedierades till polisen. Rutinerna är sådana att om ett beslag hävs, så ska domen i samband med att den meddelas skickas till polismyndigheten, varefter man fyller i på expedieringslistan att så har skett. DD: Hon är f.n. chefsrådman på avdelning 11, som meddelade den aktuella domen. Den person som var chefsrådman på avdelningen vid tidpunkten för domen är tjänstledig. Rutinerna vid tingsrätten är sådana att när en dom innehåller ett beslut om beslag ska domen expedieras till polismyndigheten. Detta framgår av expedieringshandboken.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren EE) kom in med ett remissvar. Efter en redogörelse för utredningen i ärendet och den rättsliga regleringen gjorde polismyndigheten följande bedömning.

text: I förevarande fall hävde tingsrätten det aktuella beslaget i samband med att rätten avgjorde målet och ogillade åtalet. Då tingsrättens dom hade meddelats kontaktade AA polismyndigheten för att återfå pälsen som tagits i beslag. AA nekades detta. Polismyndigheten borde rätteligen ha lämnat ut pälsen till AA på dennes begäran, då pälsen vid den aktuella tidpunkten inte var tagen i beslag. Av gällande rätt framgår att ett beslut om hävande av beslag genast ska gå i verkställighet. Polismyndighetens besked till AA, att han inte hade rätt att återfå godset på grund av att domen var överklagad, var därmed felaktigt. Beträffande invändningen om att beslagsenheten eventuellt inte känt till tingsrättens dom anser polismyndigheten följande. Då AA gjort beslagsenheten uppmärksam på att tingsrättens dom hade meddelats kan beslagsenheten inte hävda att de saknade kännedom om detta. Även om det hade missats i hanteringen av expediering av dom till beslagsenheten, borde det ha ålegat beslagsenheten att kontrollera riktigheten i AA:s uppgifter om att dom i aktuellt mål hade meddelats.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Göteborgs tingsrätt ogillade ett åtal mot AA och även åklagarens yrkande om förverkande av en i beslag tagen päls samt förordnade att beslaget skulle hävas. Av tingsrättens expeditionslista framgår inte om domen expedierades till polismyndigheten. Tingsrättens dom överklagades till hovrätten. Efter tingsrättens dom men före det att hovrättens dom vann laga kraft förvägrade personalen vid polismyndighetens beslagsenhet vid tre tillfällen AA att få ut pälsen, två gånger med motiveringen att beslagsenheten inte hade mottagit någon

text: dom från tingsrätten och en gång med hänvisning till att tings-rättens dom inte vunnit laga kraft.

text: När ett mål avgörs ska rätten pröva om ett beslag fortfarande ska bestå (

text: 27 kap. 8 § femte stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB). Om det inte längre finns skäl för beslag ska beslaget omedelbart hävas (

text: 27 kap. 8 § första stycket

text: RB). Den allmänna uppfattningen är att ett beslag, oavsett beslagsgrunden, ska hävas vid frikännande dom (se t.ex. Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: II, s. 27:25 f. och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl. s. 723 ff.). I princip ska det beslagtagna återlämnas genast efter beslut om upphävande (Gunnel Lindberg, a.a. s. 438). En polismyndighet har inte befogenhet att göra någon slags överprövning av en domstols beslut att häva ett beslag (JO 1987/88 s. 50 och

text: JO 2007/08 s. 64

text: Jag vill först framhålla att förklaringen till att pälsen inte lämnades ut eftersom personalen vid beslagsenheten inte kände till domen inte kan godtas. Oavsett om tingsrätten missat att expediera domen till polisen eller inte borde personalen, som polismyndigheten också anfört, ha kontrollerat riktigheten i AA:s uppgifter om att dom i målet hade meddelats.

text: Sedan kan också, i enlighet med vad som ovan sagts, konstateras att polisens besked till AA att han inte hade rätt att återfå pälsen på grund av att tingsrättens dom var överklagad var felaktigt. Polismyndigheten borde rätteligen ha lämnat ut pälsen trots att tingsrättens dom inte hade vunnit laga kraft.

text: Polismyndigheten förtjänar således kritik för sitt agerande.

text: När det gäller tingsrättens handlande tyder utredningen på att domen aldrig expedierades till polismyndigheten. Det framgår inte av expeditionslistan att så skett och enligt det besked AA fick från personalen vid beslagsenheten hade de inte fått någon dom. Jag har ingen anledning att betvivla denna uppgift.

text: Av

text: 25 § förordningen (1990:893)

text: om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. framgår bl.a. att om en domstol meddelar dom eller beslut om förverkande av egendom ska en kopia av domen eller beslutet inom en vecka sändas till den myndighet som förvarar egendomen.

text: Det ålåg alltså tingsrätten att expediera domen till polismyndigheten. Tingsrätten kan inte undgå viss kritik för att så inte skett. – – –

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.


nyckelord: Besök Dokumentation

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Skänninge, om att en besökare blivit föremål för ytliga kroppsbesiktningar stickprovsvis

sammanfattning: En intagen har framfört klagomål över att hans hustru i samband med besök av honom i Kriminalvården, anstalten Skänninge, vid flera tillfällen blivit föremål för ”nakenvisitationer” (ytlig kroppsbesiktning). Vid varje tillfälle har personalen uppgett att det rör sig om stickprovskontroller. Personalen har även uppgett att sådana kontroller enligt anstaltens rutiner ska utföras slumpmässigt. I beslutet konstaterar chefsJO att en ytlig kroppsbesiktning endast får utföras när det av säkerhetsskäl bedöms nödvändigt i det enskilda fallet. Anstalten Skänninge har uppgett att det inte dokumenteras när en besökare har genomgått en sådan kontroll, och att det därför inte har varit möjligt att svara på hur ofta anmälarens hustru kontrollerats på sådant sätt. ChefsJO konstaterar att en ytlig kroppsbesiktning är en mycket ingripande kontrollåtgärd. Om åtgärden dokumenteras kan det bidra till att ansvarig personal gör klart – såväl för sig själva som för den enskilde – varför en sådan kontroll bedöms nödvändig innan den utförs. Därmed motverkas att kroppsbesiktningar vidtas rutin- eller slumpmässigt. Om åtgärden dokumenteras säkerställer det dessutom att personalen informerar den enskilde om att kontrollåtgärden är frivillig och konsekvenserna av om han eller hon motsätter sig denna. En ordentlig dokumentation är därmed även en säkerhet för personalen om det i efterhand skulle uppstå diskussioner om ifall exempelvis besökaren har getts korrekt information i samband med kontrollen. Av dessa skäl anser chefsJO att Kriminalvården bör införa en rutin som innebär att landets anstalter och häkten dokumenterar denna typ av kontrollåtgärder. I beslutet konstaterar chefsJO även att det saknas skäl att uttala kritik eller vidta någon annan åtgärd med anledning av vad som har framkommit i utredningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 15 september 2015, framförde AA klagomål över att hans hustru vid flera tillfällen i samband med besök hade utsatts för ”nakenvisitationer”. Ibland har kontrollerna utförts vid flera besökstillfällen i rad, och personalen har varje gång uppgett att det rör sig om stickprovskontroller. I samtal som AA har haft med anstaltspersonalen har de uppgett att enligt anstaltens rutiner ska sådana kontroller utföras slumpmässigt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom sektionschefen BB, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Skänninge. Av utredningen framgår följande. Riskerna med ett besök kan motverkas genom att anstalten kontrollerar besöket genom olika åtgärder. Som villkor för ett besök kan t.ex. föreskrivas att besökaren underkastar sig en ytlig kroppsbesiktning om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. En besökare kan aldrig tvingas att underkasta sig en ytlig kroppsbesiktning. Om en besökare som anmodats att genomgå en ytlig kroppsbesiktning avböjer blir följden att inplanerat besök ställs in. Det stämmer inte att anstalten tillämpar en rutin som innebär att besökare stickprovsvis anmodas att genomgå en ytlig kroppsbesiktning. En ytlig kroppsbesiktning förutsätter en prövning i varje enskilt fall. Att förhindra förekomsten av narkotiska preparat i anstalten är nödvändigt eftersom tillgång till droger ökar faromomenten för personal, med inslag av våld och hot om våld mellan såväl personal och intagna som mellan intagna. Det händer att anstalten periodvis fattar misstanke om att droger cirkulerar i anstalten och att dessa droger smugglas in via besök. Vid dessa tillfällen kan visitationsgraden och frekvensen öka eller förändras mot vissa avdelningar eller personer. Detta kan medföra att besökare anmodas att underkasta sig ytlig kroppsbesiktning av säkerhetsskäl. Efter samtal med den grupp av kriminalvårdare som bl.a. har till uppgift att ta emot besökare i anstalten Skänninge framkommer uppgifter om att AA:s fru vid några tillfällen anmodats att underkasta sig ytlig kroppsbesiktning inför besök. Av uppgifter från Kriminalvårdsregistret, KVR, framgår att AA från den 4 maj 2015 till och med den 19 oktober 2015 tagit emot besök av sin fru vid 21 tillfällen i anstalten Skänninge. Ställningstagandet huruvida en besökare ska undergå en ytlig kroppsbesiktning ses som ett faktiskt handlande vilket innebär att ställningstagandet är muntligt och att besökaren underrättas om det i och med att det verkställs. Att en ytlig kroppsbesiktning vidtagits dokumenteras inte i KVR. Det är således inte möjligt att i efterhand med säkerhet fastställa vid hur många tillfällen och när i tid AA:s fru anmodats att underkasta sig en ytlig kroppsbesiktning inför besök.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 7 kap. 3 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att ett besök får, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Av

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska, om möjligt, utföras i närvaro av en annan person än den som genomför kontrollen. Av 7 kap. 26 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: , JO:s anm.] om fängelse (FARK Fängelse) framgår bl.a. att den som en intagen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med ska tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. I samband med det ska den som kontakten ska äga rum med informeras om att han eller hon kan komma att bli föremål för kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning vid ett besök.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: En intagens rätt till kontakt med omvärlden genom t.ex. besök är av stor betydelse såväl för att minska den isolering som ett frihetsberövande innebär som för att underlätta den intagnes möjlighet att knyta eller behålla kontakt med anhöriga

text: och andra personer utanför anstalten. Samtidigt är besök förenade med risker bl.a. avseende insmuggling av narkotika och andra otillåtna föremål. Anstalten Skänninge är en sluten anstalt, i säkerhetsklass 2, som bedriver behandling mot narkotikamissbruk genom bl.a. 12-stegsbehandling och många av anstaltens intagna har följaktligen en missbruksproblematik. Kriminalvårdens uppdrag är att besök genomförs på ett sådant sätt att säkerheten inte hotas, motverkar den intagnes anpassning i samhället eller är till skada för den intagne eller någon annan. Riskerna med ett besök kan motverkas genom att Kriminalvården kontrollerar besöket genom olika åtgärder. Som framgår ovan får ett besök villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Om den besökande vägrar att underkasta sig en sådan åtgärd, blir följden att besöket inte får äga rum. En kroppsvisitation eller en ytlig kroppsbesiktning innebär givetvis en påfrestning för en besökare. Sådana åtgärder får inte ske rutinmässigt och frågan huruvida en kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning är befogad av säkerhetsskäl måste avgöras i varje enskilt fall. Anstalten Skänninge har tillbakavisat att man tillämpar en rutin som innebär att besökare stickprovsvis anmodas att genomgå en ytlig kroppsbesiktning och betonar att en sådan åtgärd förutsätter en individuell prövning. Ställningstagandet huruvida en besökare ska undergå en ytlig kroppsbesiktning dokumenteras i dag inte av anstalten i KVR. Det är därför svårt att i efterhand utröna vid hur många tillfällen och vid vilken tidpunkt AA:s fru anmodats att underkasta sig en ytlig kroppsbesiktning och därmed utreda huruvida det förelegat säkerhetsskäl i det enskilda fallet.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: I anmälan har AA framfört klagomål över att Kriminalvården, anstalten Skänninge, utfört ytliga kroppsbesiktningar av hans hustru i det närmaste regelmässigt i samband med besök, och att det gjorts utan någon bedömning i det enskilda fallet (slumpmässigt). Justitiekanslern (JK) har haft anledning att utreda förekomsten av sådana kontroller inom Kriminalvården (se JK:s beslut den 17 december 2008 i dnr

text: ), och uttalade i samband med det bl.a. följande:

text: Av 29 § fjärde stycket KvaL [Den numera upphävda lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. Bestämmelsen återfinns i

text: 7 kap. 3 § fängelselagen

text: , JO:s anm.] följer att som villkor för besök kan ”av säkerhetsskäl” föreskrivas att den besökande genomgår ytlig kroppsbesiktning. I förarbetena till nämnda bestämmelse har uttalats att det bör vara fråga om direkta säkerhetsskäl och att undersökningar av nu angivet slag inte bör få utvecklas till rutinåtgärder utan att en bedömning i det särskilda fallet alltid måste göras av om undersökningen är befogad (se

text: prop. 1974:20

text: , sid 143 och

text: prop. 1981/82:141

text: , sid 44). Vid en tolkning av lagtexten utifrån de uttalanden om regelns tillämpning som nu redovisats framgår att lagtexten inte kan anses ge stöd för att generellt och rutinmässigt besluta att besökande till en viss anstalt eller anstaltsavdelning skall genomgå ytlig kroppsbesiktning inför besök.

text: En ytlig kroppsbesiktning är en av de mest ingripande åtgärder som Kriminalvården kan vidta mot en besökare till en intagen. Åtgärden innebär att en besökare klär av sig naken inför okända människor i en främmande miljö. Det är viktigt att understryka att en sådan kontroll inte kan påtvingas en enskild. Om besökaren inte accepterar att genomgå kontrollen kan det emellertid resultera i att besöket ställs in, och att framtida besök förenas med villkor om att de exempelvis ska vara övervakade. Genom att en anstalt kan vidta dessa åtgärder befinner

text: sig besökaren i en beroendeställning till kriminalvårdspersonalen. Jag har förståelse för om en besökare i en sådan situation kan känna sig mer eller mindre tvingad att acceptera en kroppsbesiktning. Av denna anledning finns det goda skäl för den restriktiva hållning som JK har intagit i det ovannämnda beslutet.

text: Anstalten Skänninge har tillbakavisat AA:s uppgifter om att anstalten skulle ha använt sig av ytlig kroppsbesiktning på ett sätt som står i strid med JK:s uttalanden. Ord står mot ord i denna för bedömningen avgörande fråga. Enligt min mening kan inte ytterligare utredning förväntas ändra på detta förhållande. Det saknas skäl för mig att uttala kritik eller vidta någon annan åtgärd med anledning av vad som har framkommit i utredningen.

text: Jag vill även uppehålla mig något vid det förhållandet att anstalten Skänninge inte dokumenterar när en besökare har genomgått en ytlig kroppsbesiktning. Som jag nämnt är en sådan kontrollåtgärd mycket ingripande. Om åtgärden och skälen för denna dokumenteras kan det bidra till att ansvarig personal gör klart – såväl för sig själva som för den enskilde – varför en sådan kontroll bedöms nödvändig innan den utförs. Därmed motverkas att kroppsbesiktningar vidtas rutin- eller slumpmässigt. Om åtgärden dokumenteras säkerställer det dessutom att personalen informerar den enskilde om vad kontrollåtgärden innebär och konsekvenserna av om han eller hon motsätter sig denna. En ordentlig dokumentation är därmed även en säkerhet för personalen om det i efterhand skulle uppstå diskussioner om ifall exempelvis besökaren har getts korrekt information i samband med kontrollen.

text: Av dessa skäl anser jag att Kriminalvården bör införa en rutin som innebär att landets anstalter och häkten dokumenterar denna typ av kontrollåtgärder.

text: Med detta uttalande avslutar jag ärendet.