avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 maj 2005, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län. Av anmälan med bilagor framgick bl.a. följande. I början av juli 2003 gjordes en polisanmälan om bedrägeri m.m. (K170425-03). I februari 2005 lämnade polismyndigheten besked om att utredningen ännu inte var påbörjad i ärendet.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet fordrades in från polismyndigheten. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Anmälan om brott gjordes den 5 juli 2003 och samma dag inledde polismyndigheten förundersökning. Därefter synes det inte ha vidtagits några utredningsåtgärder i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar från chefen för City polismästardistrikt, polismästaren AA (här utelämnat). Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: En skrivelse från den auktoriserade revisorn BB kom in till myndigheten den 5 juli 2003 gällande misstankar om brott begångna av vissa styrelsemedlemmar i en bostadsrättsförening. En anmälan upprättades vid City polismästardistrikt och samma dag beslutades om att förundersökning skulle inledas. Några konkreta åtgärder i ärendet har dock ännu inte vidtagits.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår bl.a. att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten konstaterar att det förflutit mer än två år mellan anmälan och handläggning, vilket naturligtvis är beklagligt. Arbetssituationen vid City polis-

text: mästardistrikts bedrägerigrupper har inneburit att det varit nödvändigt att prioritera vissa ärenden framför andra. Avgörande för om ett ärende blir prioriterat kan t.ex. vara att någon är frihetsberövad eller om andra tvångsmedel har förekommit. Andra faktorer som kan inverka på bedömningen är t.ex. att ärendet berör höga belopp i jämförelse med målsägandens ekonomiska ställning, seriebrottslighet eller att de utpekade är unga förstagångsförövare. Den aktuella brottsanmälan bedömdes inte kunna prioriteras framför andra. Som framgår av det bifogade yttrandet från City polismästardistrikt har en översyn av verksamheten vid utredningsrotelns bedrägeribrottsgrupper nyligen genomförts. Tillsammans med viss personalförstärkning har det medfört att det totala antalet ärenden den 30 juni 2005 uppgick till 1230 stycken (motsvarande siffra år 2004 var 2753). Av dessa är cirka 550 utlagda på handläggare och föremål för olika utredningsåtgärder. Av yttrandet från City polismästardistrikt framgår vidare att i maj 2005 hade situationen förbättrats så att det nu aktuella ärendet kunnat prioriterats upp och att det ser ut som att utredningen i ärendet kommer att påbörjas strax efter sommarsemestrarna. Polismyndigheten vill vidare framhålla det pågående arbetet med att genomföra de förbättringsförslag som tagits fram i den tidigare gjorda översynen av hela myndighetens utredningsverksamhet. De förslag som särskilt berör bedrägeribrottsutredningar har högsta prioritet i det arbetet. AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från polismyndigheten och av dessa framgår att förundersökningen i ärendet lades ned av åklagare den 25 oktober 2005 med motiveringen ”brott kan ej styrkas” (C 11-13-5734-05).

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: , RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att de enskildas rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Av utredningen framgår att den aktuella anmälan om brott gjordes den 5 juli 2003, att förundersökning inleddes samma dag och att det under drygt två års tid inte vidtogs några utredningsåtgärder i ärendet. Polismyndigheten har som förklaring till handläggningstiden hänvisat till den ansträngda arbetssituationen.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polisväsendet är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med hänsyn till detta är det emellertid helt oacceptabelt att ett ärende ligger obearbetat under så lång tid som i detta fall. Polismyndigheten förtjänar därför kritik för den långa handläggningstiden.

text: JO har också tidigare kritiserat City polismästardistrikt för långsam handläggning av bedrägeriärenden (se t.ex. dnr 31-2003, beslut den 23 maj 2003 och dnr 505-

text: 2004, beslut den 18 maj 2004). Polismyndigheten har i sitt remissvar påpekat att man vidtagit en översyn av hela utredningsverksamheten inom myndigheten och nyligen genomfört även en översyn av bedrägerigruppen inom City polismästardistrikt. Av remissvaret framgår vidare att vidtagna åtgärder har förbättrat situationen vid bedrägerigruppen och att det pågår arbete att genomföra de förbättringsförslag som tagits fram i översynen av hela myndighetens utredningsverksamhet. Jag utgår från att detta kommer att medföra att utredningsverksamheten kan bedrivas på ett effektivt och rättssäkert sätt.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Rättidsprövning
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om tjänstemans underlåtenhet att tillse att ett överklagande i ett ärende rörande sjukpenning vidarebefordrades till länsrätt

org: jo

text: I ett beslut den 5 maj 2000 gällande ett klagomål mot Örebro läns allmänna försäkringskassa anförde JO Pennlöv följande.

type: stycke

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 juni 1999, klagade AA på att hennes överklagande av försäkringskassans beslut att dra in hennes sjukpenning inte hade skickats vidare till länsrätten.

text: Av de handlingar som AA bifogade sin anmälan framgår bl.a. följande. Försäkringskassan beslutade den 28 april 1997 att dra in hennes sjukpenning fr.o.m. den 1 juni 1997. Den 9 juni 1997 ingav hon till kassan ett överklagande av beslutet. Försäkringskassans socialförsäkringsnämnd beslutade, efter omprövning enligt 20 kap. 10 och 11 §§ AFL, att inte ändra beslutet. Detta framgår av en underrättelse om beslutet, daterad den 4 augusti 1997. Den 22 september 1997 ingav AA till kassan ett överklagande av omprövningsbeslutet. Enligt ett meddelande från Länsrätten i Örebro län kom överklagandet in dit den 11 maj 1999.

text: Utredning

text: Remiss I remiss till Örebro läns allmänna försäkringskassa anmodades kassan att inkomma med följande.

text: 1) Upplysningar om försäkringskassans rutiner för hanteringen av överklaganden. Av upplysningarna skall framgå vilka befattningshavare (inklusive tjänstetitel) som deltar i hanteringen.

text: 2) En redogörelse för hur AA:s överklagande har hanterats.

text: I remissen uppmanades försäkringskassan att inte höra de berörda tjänstemännen om deras närmare deltagande vid handläggningen. Kassan skulle heller inte redovisa sin bedömning av det som förevarit.

text: Försäkringskassan (direktören BB) anförde i remissvar den 13 augusti 1999 följande.

text: 1. Försäkringskassans organisation och rutiner

text: Organisation Försäkringskassan i Örebro är sedan 1995 organiserad i fyra geografiska områden (Örebro, Söder, Norr och Väster) samt ett centralkontor i Örebro. Inom de fyra områdena finns ett eller flera lokalkontor. Fr.o.m. januari 1999 har varje område en områdeschef, som är personalansvarig samt ansvarig för den löpande verksamheten inom området. Tidigare hade varje områdeschef även processansvar för vissa ärendeslag, men det upphörde då försäkringsenheten inrättades. På varje område finns även en tjänst som planeringssekreterare med administrativa arbetsuppgifter. Övriga anställda på lokalkontoren har titeln försäkringssekreterare. Försäkringssekreterarna arbetar med olika ärendeslag i enlighet med områdeschefens uppdrag. Arbetet på lokalkontoren sker i självplanerande grupper, som är indelade utifrån ärendeslag och kontorets storlek. Inom område Örebro har kassan fr.o.m. den 15 augusti inrättat fyra tjänster som sektionsledare med arbetsledande funktion. Lokalkontoret i Örebro är inrymt i samma fastighet som centralkontoret och med gemensam postsortering. Försäkringskassan i Örebro har fr.o.m. februari 1999 inrättat en länsväxel och en länskundtjänst för telefonförfrågningar. Samtliga lokalkontor har en besökskundtjänst. På centralkontoret finns en försäkringsenhet inrättad fr.o.m. januari 1999. På försäkringsenheten finns tolv tjänster som försäkringskonsult. Försäkringskonsulterna arbetar med huvudinriktning på vissa ärendeslag enligt försäkringschefens anvisning. Försäkringskonsulterna handlägger omprövningar samt rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring (AFL) av överklaganden. På försäkringsenheten finns handläggningsregister för omprövnings- och överklagningsärenden. Före 1999 föreslog varje processägare sakkunniga, som skulle få uppdrag att handlägga omprövnings- och överklagningsärenden. Beslut om uppdraget fattades senare av kassans styrelse enligt då gällande Riksförsäkringsverkets föreskrifter (RFFS) 1978:22. Varje sakkunnig hade ett handläggningsregister över omprövningar och överklaganden inom sitt ärendeslag. Handläggningsregistret fanns på det lokalkontor där den sakkunnige var placerad. När det gäller överklaganden av tjänstemannabeslut företräder försäkringskonsulterna försäkringskassan i domstol enligt beslut av direktören. Samtliga socialförsäkringsnämnder har beslutat bemyndiga samma försäkringskonsulter att företräda nämnden i domstol. På centralkontoret finns pensionsenheten, som ansvarar för uträkning och beslut av olika pensionsförmåner för hela länet. På den administrativa enheten handläggs vårdersättningsfrågor och statlig fordran.

text: Rutiner Ett överklagande skall vara skriftligt och kan inkomma via fax, post eller lämnas i kundtjänst. Den som tar emot eller öppnar posten lämnar skrivelsen till den självplanerande grupp som handlägger det aktuella ärendeslaget eller frågan. Inom arbetsgrupperna har tjänstemännen gjort ömsesidiga fullmakter om att vid frånvaro öppna post adresserad till namngiven tjänsteman. Den försäkringssekreterare som då tar emot överklagandet skall omgående vidarebefordra skrivelsen tillsammans med aktuella handlingar (pensionsakt, sjukkort, bilstödsakt, underhållsakt, återkravsakt etc) samt vid beslut av socialförsäkringsnämnd även protokollsutdrag till försäkringsenheten, före 1999 till respektive sakkunnig. På försäkringsenheten registreras överklagandet. Försäkringskonsulten gör rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL. I vissa fall skriver försäkringskonsulten yttrande till länsrätten samtidigt som överklagandet anhängiggörs vid domstolen. I övriga fall skrivs yttrande efter föreläggande från domstolen. Överklagandet vidarebefordras till länsrätten genom vaktmästeriet, som dagligen går över

text: med akter. Samtliga försäkringstjänstemän är väl medvetna om JO:s inställning att överklaganden skall överlämnas inom en vecka till länsrätten. Enligt gällande rutin skall inkommen post granskas, så att handläggaren kan prioritera och fördela arbetet. Av besvärshänvisning för överklagande respektive begäran om omprövning framgår vilka uppgifter som den klagande skall ange. Det är mycket vanligt att flera av uppgifterna saknas. Yrkande om vilken ändring som begärs framgår i princip endast om den försäkrade har juridiskt ombud. Ibland kan det vara svårt att uppfatta att det är ett överklagande med hänsyn till övriga uppgifter i skrivelsen. Om avsikten med skrivelsen är oklar skall avsändaren tillfrågas eller tillskrivas.

text: 2. Redogörelse for handläggningen av AA:s överklagande

text: Av försäkringskassans journalanteckningar i AA:s akt, som lånats från länsrätten, framgår följande: AA ringde den 11 maj 1999 till försäkringskassan sedan hon varit i kontakt med länsrätten och efterlyst besked om domstolens handläggningstid. Hon fick då veta att domstolen inte hade något ärende registrerat. AA fick tala med försäkringskonsult CC. Han tittade i handläggningsregistret och fann endast ett ärende, begäran om omprövning, som var åtgärdat. Tjänstemannabeslut om indragning av sjukpenning var omprövat i socialförsäkringsnämnd och underrättelse om nämndens beslut utfärdat. CC hade upprättat föredragningspromemorian och DD hade föredragit ärendet för nämnden. Något överklagande fanns däremot inte registrerat. CC bad att få undersöka ärendet och därefter återkomma. Efter beslut i socialförsäkringsnämnden arkiveras avslutade ärenden. CC gick därför till arkivet för avslutade utredningsakter och letade efter AA:s akt. Överst i akten låg då en överklagandeskrivelse insorterad. På överklagandet var en post-it lapp klistrad med noteringen ”För insortering i akt”. CC ringde upp AA och bekräftade att hennes överklagandeskrivelse inkommit till kassan och att den var ankomststämplad den 22 september 1997 på lokalkontoret i Örebro. Han gjorde därefter rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL. Ärendet överlämnades samma dag till länsrätten med begäran om förtur. Av handläggningsjournalen framgår även att CC informerade områdeschefen och försäkringschefen om ovanstående. I samband med att länsrätten begärde att få in det avslutade sjukkortet kontaktade CC den försäkringssekreterare som varit rehabiliteringshandläggare i ärendet och som fattat det ursprungliga tjänstemannabeslutet om indragning av sjukpenning. Han visade henne post-it lappen och hon bekräftade att hon skrivit den. Handläggaren kunde dock inte förstå hur det kunde gått till. Av de handlingar som bifogats Justitieombudsmannens remiss till försäkringskassan ingår en kopia av överklagandeskrivelsen. Av den kopian framgår att AA lämnat sin överklagandeskrivelse i kundtjänst på lokalkontoret i Örebro, samt att mottagande försäkringssekreterare lämnat tillbaka en kopia på vilken tjänstemannen noterat att överklagandeskrivelsen är mottagen. Begäran om omprövning inkom den 9 juni 1997. På skrivelsen hade AA angivit att det gällde överklagande av beslut. Överklagandet av omprövningsbeslutet inlämnades den 22 september 1997. Skrivelsen är ställd till Länsrätten i Örebro län. Till begäran om omprövning bifogades bilagor på 29 sidor. Samma bilagor bifogades även överklagandeskrivelsen. Med hänsyn till att Justitieombudsmannen i remissen angivit att försäkringskassan inte skall tillfråga berörda tjänstemän, så avslutas redogörelsen av hur överklaganden hanterats utifrån de uppgifter som handläggningsjournalen visar.

text: Härefter hämtades in bl.a. försäkringskassans skriftliga rutiner för handläggning av omprövningar/överklaganden, utfärdade den 27 februari 1996. Av dessa framgår bl.a. följande.

text: Begäran om omprövning resp. överklagande av försäkringskassans beslut skall skickas till försäkringskassan. I de flesta fall innebär det att skrivelsen kommer till

text: det lokalkontor, som fattat beslutet. Det kontor som fattat beslutet avger ett yttrande med anledning av skrivelsen om begäran avser omprövning. Vid överklaganden bifogas protokollsutdrag. Begäran om omprövning/överklagande skickas till den som genom delegationsbeslut utsetts att ansvara för handläggningen av aktuellt ärendeslag.

text: Förundersökning

text: Vad som kommit fram gav mig anledning att anta att befattningshavare som står under min tillsyn gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Jag beslutade därför den 27 september 1999 att inleda förundersökning rörande sådant brott.

text: Försäkringskassans akt hämtades in och granskades.

text: Förhör hölls med försäkringskonsulten CC, f.d. områdeschefen EE och konsulten FF. Vidare inhämtades upplysningar från försäkringskonsulten GG, försäkringschefen HH, områdeschefen JJ och projektledaren KK.

text: Den 3 december 1999 beslutade jag att delge försäkringssekreteraren LL misstanke om tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Gärningen beskrevs enligt följande.

text: M. P. inkom den 22 september 1997 till Örebro läns allmänna försäkringskassa med ett överklagande av ett beslut angående sjukpenning som fattats av kassan. Överklagandet lämnades till den självplanerande grupp vid försäkringskassans lokalkontor i Örebro som handlade rehabiliteringsärenden och mottogs av LL som ingick i gruppen. LL, som i enlighet med gällande rutiner för handläggning av överklaganden har haft att skicka ärendet till den som genom delegationsbeslut utsetts att ansvara för handläggningen av aktuellt ärendeslag, har från den 22 september 1997 eller någon dag därefter då hon mottog överklagandet fram till den 11 maj 1999 underlåtit att vidtaga den åtgärd som enligt handläggningsrutinen ålåg henne. LL har genom sin underlåtenhet av oaktsamhet vid sin myndighetsutövning åsidosatt vad som gäller för uppgiften. Örebro tingsrätt förordnade den 15 december 1999 advokaten MM till offentlig försvarare för LL.

text: Förhör hölls med LL den 17 december 1999. Av förhöret framgår sammanfattningsvis följande.

text: Hon kände till försäkringskassans rutiner för handläggning av överklaganden. Däremot kände hon inte till om det fanns några skriftliga rutiner. Hon har handlagt sammanlagt två till tre överklaganden. Hon kom ihåg AA:s sjukpenningärende. Hon kan dock inte dra sig till minnes när hon först kom i kontakt med ärendet. Det var hon som fattade beslutet att dra in sjukpenningen. Hon kom inte ihåg att AA begärde omprövning av beslutet. Inte heller kom hon ihåg att omprövningsbeslutet överklagades. Över huvud taget hade hon inte något minne av ärendet efter det att hon fattade beslutet att dra in sjukpenningen. Hon kände igen lappen med påskriften ”för insortering U-akt”. Hon såg lappen efter att CC hade hittat AA:s överklagande. Lappen satt på de papper AA gett in. Hon drog sig inte till minnes någonting när hon såg lappen. Hon hade inte någon aning om varför överklagandet hamnat i arkivet. Om hon hade handlagt överklagandet rätt skulle hon ha gått till kassans U-arkiv, där hämtat U-akten och vidarebefordrat alla handlingar till

text: sakkunnig för handläggning. Hon hade under den aktuella tidsperioden en mycket pressad arbetssituation.

text: Med hänsyn till de uppgifter som framkommit i förhöret med LL fann jag att brott inte kunde styrkas. Jag beslutade därför den 22 december 1999 att lägga ned förundersökningen.

text: Förnyad remiss Ärendet remitterades på nytt till försäkringskassan, som anmodades att yttra sig över kassans handläggning av AA:s överklagande. I remissen angavs att det i yttrandet även skulle ingå en bedömning av de bevakningsrutiner som vid tidpunkten för det inträffade fanns för handläggning av överklaganden.

text: Försäkringskassan anförde genom BB följande.

text: Angående handläggningen av AA:s överklagande

text: Av den utredning som gjorts har framkommit att AA lämnat sitt överklagande vid besök i kundtjänst. Posten som kommer till kundtjänst sorteras på vaktmästeriet. Överklagandeskrivelsen sorterades till den handläggare som fattat ursprungsbeslutet. Det var ett tjänstemannabeslut om indragning av sjukpenning efter den 31 maj 1997, då AA bedömdes arbetsför i lämplig arbetsmiljö. Beslutet var omprövat av socialförsäkringsnämnd och handlingarna fanns i kassans arkiv för avslutade ärenden. Berörd tjänsteman gjorde ett misstag, när hon erhöll skrivelsen. Hon uppmärksammade inte att det var en ny överklagandeskrivelse och inte tidigare begäran om omprövning. Hon skrev en post-it lapp ”För insortering”. Skrivelsen insorterades i akten i arkivet utan åtgärd. Insorteringen gjordes av en tillfälligt anställd OTAtjänsteman eftersom arkivet var långt ifrån hennes arbetsplats. Handläggningen av överklagandeskrivelsen därefter är redovisad i försäkringskassans yttrande den 13 augusti 1999.

text: Angående bevakningsrutiner

text: Såsom försäkringskassan redovisat sker postsorteringen i Örebro i ett för centralkontor och lokalkontor Örebro gemensamt vaktmästeri. Övriga lokalkontor har egen postsortering. Försäkringskassan är enligt 5 § sekretessförordningen inte skyldig att registrera handlingar i försäkringsärenden. När en överklagandeskrivelse inkommer till kassan så skall den tjänsteman som tar emot posten eller en kollega ta fram akt och eventuellt protokollsutdrag och skicka handlingarna till den tjänsteman som enligt delegationsbeslut skall handlägga överklagningsärenden. Sedan överklagandeskrivelsen kommit behörig tjänsteman tillhanda skrivs ett handläggningsmissiv, som även utgör en bevakning att ärendet vidarebefordras till länsrätten. Innan överklagandet vidarebefordras gör den behöriga tjänstemannen rättidsprövning och prövar om beslutet är uppenbart felaktigt enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring. När handlingarna skickas till länsrätten skriver tjänstemannen datum för postbefordran på missivet i handläggningsregistret.

text: Försäkringskassans bedömning

text: AA:s överklagandeskrivelse blev av misstag felaktigt insorterad i akten i arkivet. Orsak till misstaget har inte gått att säkerställa så här långt efteråt. Berörd tjänsteman har hänvisat till sin arbetsbelastning. Det har inte framkommit några uppgifter som pekar på bristande kännedom om gällande rutiner. Trots att överklagandeskrivelsen i september inte omgående skickades till länsrätten har rättsförlusten för AA inte blivit så stor eftersom AA uppburit arbetslöshetsersättning efter indragningsbeslutet fr.o.m. den 2 juni 1997.

text: Försäkringskassans personal har en hög ambitionsnivå. Vissa typer av fel, såsom felaktig insortering i akt, är misstag som kan ske trots det och som kassan inte helt kan förhindra. Denna typ av misstag kan uppstå oavsett utbildningsinsatser, arbetsbelastning och bevakningsrutiner. Med hänsyn till den stora mängd inkommande post som försäkringskassan hanterar varje dag anser kassan inte att det finns förutsättningar för att skapa bevakningsrutiner förrän handlingen (ansökan, försäkran, läkarutlåtande, begäran om omprövning, överklagande etc.) kommit till den tjänsteman som skall handlägga ärendet. Om ordinarie tjänsteman är frånvarande finns det arbetskollegor som ansvarar för prioritering, registrering, handläggning. Undantaget i sekretessförordningen avser att ge försäkringskassan förutsättningar att sortera inkomna handlingar i respektive försäkringsärende utan att omgående registrera att de inkommit. Oavsett om en skrivelse har rubriken ”Överklagande” är det först sedan akten tagits fram som det går att fastställa att det är ett överklagande av beslut från försäkringskassan. Om försäkringskassan fattat ett beslut om avslag eller indragning av en förmån innebär det att ärendet är avslutat och arkiveras. Någon bevakning av besvärstiden görs inte. Försäkringskassan anser inte att myndigheten har någon skyldighet att bevaka att överklagan inkommer. Försäkringskassan kommer att fortsätta arbetet med att skapa förutsättning för personalen att fullgöra sitt arbete åt våra försäkrade på bästa sätt. AA bereddes tillfälle att yttra sig över försäkringskassans remissvar, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Enligt försäkringskassans remissvar är kassan medveten om min ståndpunkt att tidsrymden för försäkringskassans rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL och till dess att överklagandet lämnas över till länsrätten inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347). I det här fallet tog det nästan 20 månader innan försäkringskassan överlämnade överklagandet till länsrätten.

text: Det har inte kunnat klarläggas annat än att det inträffade beror på ett förbiseende från LL:s sida. Sådana misstag kan givetvis förekomma och är svåra att förebygga. Det får ändå inte hända att en så viktig skrift som ett överklagande inte blir föremål för handläggning. Den bristande handläggningen från LL:s sida innebar en avsevärd risk för rättsförlust för AA. En viss sådan effekt hade redan inträtt genom att AA under knappt 20 månader var betagen möjligheten att få sin sak prövad i länsrätten. Om inte AA själv hade efterlyst länsrättens avgörande i saken hade överklagandet fortfarande kunnat ligga obehandlat kvar i försäkringskassans akt. En klagande måste kunna lita på att den myndighet som fattat beslutet skyndsamt vidarebefordrar överklagandet till överinstansen. Detta är särskilt viktigt när det gäller beslut av det här aktuella slaget, där ersättningen i normalfallet är av stor betydelse för den försäkrades försörjning. Som framgått av mina åtgärder i detta ärende ser jag utomordentligt allvarligt på den bristande handläggningen.

text: I övrigt har inget förevarit i detta ärende som föranleder någon kommentar från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord: Bemötande Språk

title: Lämpligheten av att en domare använt sig bl.a. av sin tjänstetitel och hovrättens fax jämte faxmissiv i en privaträttslig angelägenhet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO riktade AA och BB kritik mot hovrättsrådet CC i Svea hovrätt. I anmälan uppgavs bl.a. följande.

text: I egenskap av förbundsjurister vid L.R. var anmälarna delaktiga i medlemmen DD:s anställningstvist. Den 20 december 2002 mottog de från hovrättsrådet CC, som de tidigare aldrig haft kontakt med, en skrivelse via e-post och fax samt därefter även som brev. Skrivelsens innehåll och lydelse gav intryck av att de förelades att svara i ett medlemsärende direkt till Svea hovrätt med användning av CC:s direkttelefonnummer. Det avsända faxet var försett med hovrättens faxmissiv. CC kontaktade även BB per telefon samma dag. Vid telefonsamtalet presenterade sig CC med sin tjänstetitel och framförde samma uppmaning som framgick av skrivelsen.

text: Skrivelsen, som fogades till anmälan, har följande lydelse.

text: Stockholm den 20 december 2002 Till AA och BB. Hej AA. och BB. Enligt uppgift handlägger ni båda ett ärende angående DD:s anställning. Jag blev igår uppringd av en förtvivlad DD. Om jag förstår saken rätt har DD nyligen fått två motsägelsefulla besked från er båda. Det första – positivt – den 9 december 2002 från BB där förbundet på ett konstruktivt sätt lovade driva DD:s sak vid domstol och det andra för någon dag sedan från AA där man återtog sitt löfte och uppgav att ärendet var avslutat. AA hänvisade tydligen DD till att själv driva ärendet vid tingsrätt och uppgav att hon måste raska sig på eftersom frist löpte ut i början av januari. Är dessa uppgifter riktiga är handläggningen oacceptabel. DD har naturligtvis ingen möjlighet att driva ärendet själv. Hon lär inte heller hinna anlita någon kompetent jurist en dag före jul. Jag är tacksam över om ni utförligt anger anledningen till förbundets ändrade hållning. Jag behöver dock ingen redogörelse för hela ärendet. Svar bör vara mig tillhanda senast måndag 23 december 2002 eftersom jag då går på semester. Med vänlig hälsning

text: CC Hovrättsråd Mitt direkttelefonnummer på Svea hovrätt är 08 – – –

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till hovrätten för upplysningar och yttrande över vad som anförts i densamma. Svea hovrätt (hovrättspresidenten EE) inkom med yttrande till vilket fogades ett yttrande från CC.

text: CC

text: Torsdagskvällen den 19 december 2002 blev jag kontaktad av DD på grund av att hon fått två motsägande besked av AA och BB, förbundsjurister vid L.R. och DD:s ombud i en anställningstvist. Enligt det första (undertecknat av BB) skulle förbundet driva DD:s sak vid domstol och enligt det andra (undertecknat av AA den 16 december) avskrevs ärendet utan någon som helst motivering, men med upplysningen att fristen för att föra saken till tingsrätt löpte ut den 1 januari 2003 och att DD då själv skulle väcka talan. DD, som ville ha en förklaring till dessa ställningstaganden, sökte enligt uppgift förgäves få kontakt med sina ombud. Eftersom hon saknar e-mail och fax var hon hänvisad till att lämna meddelanden bl.a. på telefonsvarare, men blev aldrig uppringd. På grund av den stundande julhelgen och den korta tidsfristen var det omöjligt för DD att få tag i något annat ombud än hennes förbundsjurister för att få hjälp. Helt förkrossad vände hon sig till mig. Under fredagen försökte jag få kontakt med ombuden i det enda syftet att framföra DD:s önskemål om en förklaring. Eftersom ingen av dem svarade i telefon eller ringde upp när jag lämnade meddelanden (både till arbetsplatsen och på anvisade mobiltelefoner) e-mailade och faxade jag den påtalade skrivelsen. När jag skriftligen söker kontakt med någon brukar jag tala om var jag kan nås. Eftersom jag vände mig till två förbundsjurister tyckte jag att jag också kunde nämna min juristbakgrund. BB, som jag senare den dagen fick kontakt med, ansåg att det med hänsyn till DD:s ”rättssäkerhet”, som hon uttryckte det, var olyckligt att avskrivningsbeslutet lämnats vid sådan tidpunkt att fristen kom att löpa under julhelgen. BB hade vid vårt samtal (under vilket hon också för första gången tog del av e-mailet) helt klart för sig att jag kontaktade henne i egenskap av privatperson. Jag berättade att jag kände DD personligen sedan många år och att hon nu, på grund av det inträffade, mådde mycket dåligt och ville ha en förklaring av sina ombud. BB uttryckte sin medkänsla med DD och sade sig mycket väl förstå att hon ville ha en förklaring. Detta skulle hon föra vidare. AA har uppenbarligen haft kontakt med BB och inte känt sig anmodad att sätta sig i förbindelse med mig. Därmed är klart att även hon bör ha förstått att mitt kontaktförsök var av privat slag. I egenskap av förbundsjurister måste dessutom såväl BB som AA mycket väl ha insett att min förfrågan inte hade den minsta anknytning till hovrättens verksamhet. Mina kontaktförsök med de båda fackföreträdarna var helt betingade av min personliga relation till DD och hade följaktligen ingen som helst anknytning till min tjänst. Min befattning med ärendet hade inte annat syfte än att jag ville hjälpa DD att få kontakt med och en förklaring av någon av de båda ombuden, som ju ett par dagar före jul lämnat ett för DD helt oväntat och såvitt jag förstår närmast livsavgörande besked och därefter gjort sig oanträffbara för en kommentar. På grund av tidsbristen föreföll slutligen e-mail/fax vara den enda framkomliga vägen att få kontakt med någon av dem. Eftersom DD, som nämnts, inte hade tillgång till e-mail/fax hjälpte jag henne med detta och måste givetvis skriva under i eget namn. Mitt syfte med skrivelsen framgår enligt min mening klart av innehållet. Särskilt vill jag peka på att jag framhållit DD:s svårigheter att på så kort tid få tag i en annan jurist än fackföreträdarna, som kunde hjälpa henne.

text: Jag medger gärna att jag var illa berörd över det sätt DD behandlats på och att mina formuleringar avspeglar viss irritation. Jag inser även att jag inte borde ha använt hovrättens faxmissiv. Men tiden var knapp och hade jag inte försökt hjälpa till hade jag gjort en mycket, mycket ledsen människa ännu mer ledsen. Efter telefonsamtalet med BB den 20 december, då jag, liksom i mailet och faxet, framförde DD:s önskemål om en förklaring – vilket DD för övrigt ännu inte fått – har jag inte agerat i denna sak. Den tvist som DD var indragen i var sådan att den föll utanför hovrättens behörighetsområde. Därmed var det naturligtvis inte fråga om myndighetsutövning från min sida. Jag utgick från att detta också stod helt klart för förbundsjuristerna.

text: EE

text: CC:s korrespondens med anmälarna avser inte något mål som handläggs hos hovrätten. Det är inte heller i övrigt fråga om någon åtgärd som CC haft att vidta inom ramen för sin anställning hos hovrätten. Av betydelse är också att den tvist som saken synes röra är sådan att den över huvud taget faller utanför ramen för en hovrätts kompetensområde. Det tycks ju vara fråga om en arbetstvist. CC har tydligen för att i en arbetstvist hjälpa DD, som är hennes svägerska, med att få en förklaring sökt komma i kontakt med DD:s fackförbund och dess förbundsjurister. Detta har ägt rum strax före julhelgen då förbundets företrädare tydligen har varit svåra att nå och en viktig frist för DD snart skulle löpa ut. I detta läge har CC i saken skickat ett fax försett med hovrättens faxförsättsblad samt i det brev som sänts i form av faxet och av ett e-postmeddelande framträtt med sin tjänstetitel och med uppgift om sitt direkttelefonnummer vid hovrätten. Av faxet har mottagaren vid utskriften också fått påtryckta uppgifter om tidpunkt för sändningen och en avsändaruppgift om hovrätten. Enligt anmälarna ger brevets innehåll och lydelse intrycket av ett föreläggande att svara i ett medlemsärende direkt till Svea hovrätt. Hovrättens förlagor och mallar är naturligtvis avsedda att användas i och endast i hovrättens arbete. Detta gäller även ett sådant s.k. faxförsättsblad eller faxmissiv som CC beklagligtvis använt sig av i hennes aktuella privata angelägenhet. Hon har nu förklarat sig ha insett att hon inte borde ha gjort så. Att en anställd någon enstaka gång använder hovrättens fax för personligt bruk får accepteras. Avsändaruppgifterna finns inprogrammerade i hovrättens faxar. Dessa uppgifter framträder vid utskrift hos mottagaren. Detta förhållande får också anses höra till god ordning. För att då inte ge anledning till missförstånd hos mottagaren bör avsändare i sådana fall, när det bedöms lämpligt, kontakta mottagaren per telefon och förbereda denne på den sändning som är att vänta. Hovrätten har i ett personalmeddelande som i dag gått ut till all personal erinrat om vikten av att det nu sagda iakttas. Saken har också muntligen tagits upp på den ordförandekonferens som hölls den 5 mars och där hovrättens samtliga dömande avdelningar varit företrädda. Lämpligheten av att en domare i en privat angelägenhet uppträder med sin yrkestitel och hänvisar till sitt direkttelefonnummer på sin arbetsplats får bedömas i det enskilda fallet. Det kan enligt min bedömning inte generellt sett anses utgöra ett felaktigt uppträdande i tjänsten att göra så. Det kan emellertid inte uteslutas att ett sådant förfarande i en enskild situation kan vara olämpligt och leda till att en mottagare av uppgifterna drar felaktiga slutsatser. Här handlar det ytterst om en omdömesfråga där det får finnas visst utrymme för olika uppfattningar. Frågor av liknande slag tas numera upp i och kan diskuteras som en av många yrkesrollsfrågor i domarutbildningen. CC har tydligen med sitt brev velat ge ett personligt stöd till sin svägerska. Hovrätten kan inte finna att hon härigenom kan anses ha biträtt svägerskan i en

text: angelägenhet på ett sådant sätt att det rört hennes tjänst. Det har inte varit en sådan situation där hon varit skyldig att söka Tjänsteförslagsnämndens tillstånd att uppträda som ombud (jfr

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: ). Hon skulle inte ha använt hovrättens faxmissiv. CC har insett detta och även medgivit att hon formulerat sig under viss irritation. CC menar att det för mottagarna bör anses ha framgått att det rörde sig om ett ärende av rent privat slag. Härvid synes vara av viss betydelse att beakta att CC säger sig ha klargjort detta förhållande vid ett samma dag följande telefonsamtal med en av anmälarna och att det var först i samband med detta telefonsamtal som denna anmälare tog del av faxet. Hovrätten vill avslutningsvis beklaga det inträffade. I ett beslut den 5 december 2003 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att CC hjälpte sin svägerska i en rättslig angelägenhet genom att skicka en skrivelse med begäran om svar på vissa frågor till två förbundsjurister på ett fackförbund. CC undertecknade skrivelsen med sin tjänstetitel och angav att det där antecknade telefonnumret var hennes direkttelefonnummer på Svea hovrätt. Hon faxade därefter skrivelsen från hovrättens fax tillsammans med hovrättens faxmissiv. Enligt uppgift från anmälarna presenterade sig CC vidare vid det efterföljande telefonsamtalet med sin tjänstetitel.

text: Anmälarna har gjort gällande att skrivelsens innehåll och lydelse gav intryck av att de förelades att svara i ett medlemsärende direkt till Svea hovrätt. Jag kan inte dela den uppfattningen. Detta innebär emellertid inte att CC kan undgå kritik med anledning av sitt agerande. Jag kan här hänvisa till de bedömningar som hovrätten redovisat i sitt yttrande.

text: Jag vill med anledning av det inträffade vidare rent allmänt framhålla att det är av grundläggande betydelse för förtroendet för domarkåren och domstolarna att en domares skrivelser och andra åtgärder i privata rättsliga angelägenheter ges sådan form att det står helt klart att domaren inte agerar på yrkets vägnar. Det får aldrig råda någon tvekan i frågan om domaren uppträder i tjänsten eller som privatperson.

text: I det nu sagda ligger att en domare bör vara restriktiv med att använda sin tjänstetitel när domaren som privatperson agerar i ett rättsligt sammanhang, t.ex. som i detta fall hjälper en anhörig i en rättslig angelägenhet. Det får självfallet inte förekomma att en domare i situationer av detta slag använder sin titel på ett sådant sätt att den kan uppfattas som ett påtryckningsmedel. Som hovrätten anfört rör det sig här ytterst om en omdömesfråga.

text: Jag noterar att hovrätten har informerat de anställda om vad som gäller när hovrättens fax används för privat bruk.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Barn/ungdom
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Ungdomshem

title: Initiativärende. Kritik mot Statens institutionsstyrelse (SiS) bl.a. för att ett särskilt ungdomshem försummat att klarlägga om en yngling som vistades i hemmet var omhändertagen på någon sådan grund som anges i 3 § LVU

sammanfattning: En 17-årig pojke blev omedelbart omhändertagen med stöd av 6 § LVU. Pojken placerades på en låsbar enhet vid Statens institutionsstyrelses ungdomshem Bärby. Av beslutet om omhändertagande framgick inte tydligt om pojken var omhändertagen på grund av sådana omständigheter som anges i 2 § LVU (miljöskäl) och/eller 3 § LVU (pojkens eget beteende). Placeringsenheten vid SiS får kritik för att inte ha dokumenterat upplysningar som socialförvaltningen hade lämnat per telefon. Ungdomshemmet får kritik för att ha placerat pojken vid en låsbar enhet utan att det stod klart att han vistades i hemmet på någon sådan grund som anges i 3 § LVU.

text: Bakgrund

text: Den 4–6 december 2012 inspekterade jag Skarpnäcks stadsdelsnämnd i Stockholms kommun (JO:s ärende dnr 6496-2012). Vid granskningen av personakter som rörde ungdomar som fick eller hade fått vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) uppmärksammades ett ärende som gällde den rumänske medborgaren AA, född 1995. I protokollet antecknades bl.a. följande:

text: Den 22 januari 2012 beslutade ordföranden i Sociala delegationen att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta AA som var hemmahörande i Rumänien. Samtidigt beslutades att vården skulle inledas vid Statens Institutionsstyrelses ungdomshem Bärby. Av en promemoria upprättad samma dag av socialjouren framgick bl.a. att AA hade gripits av polis den 21 januari 2012 misstänkt för att tillsammans med tre äldre landsmän ha tillgripit kläder. Han uppgav att han befann sig i Sverige för att söka arbete och att hans föräldrar var i Rumänien. […] Varken av beslutshandlingen eller av utredningen framgår om beslutet grundades på sådana omständigheter som avses i 2 och/eller

text: 3 §

text: LVU. Efter beslutet placerades AA på Bärby ungdomshem. Det var således av grundläggande betydelse att det inte rådde någon oklarhet om vad som var skälet till att AA hade omhändertagits med stöd av LVU. Att grunden för omhändertagandet inte angavs i beslutet angående AA var en brist i handläggningen.

text: Initiativet

text: Eftersom AA efter omhändertagandet placerades vid Bärby ungdomshem uppkom frågan om han där blev behandlad som om han var omhändertagen på sådana grunder som anges i

text: 3 §

text: LVU. Jag beslutade att utreda den frågan i ett särskilt ärende.

text: JO begärde att SiS skulle yttra sig över frågan om huruvida ungdomshemmet hade kunnat besluta om vård av AA vid en låsbar enhet.

text: Utredning

text: I ett yttrande anförde SiS bl.a. följande:

text: Utredning

text: SiS har tagit del av protokollet från JO:s inspektion. Vidare har synpunkter inhämtats från placeringsenheten vid SiS huvudkontor och Bärby. Därutöver har SiS tagit del av utdrag från myndighetens klientadministrativa system, KIA, avseende AA.

text: Yttrande

text: AA omhändertogs omedelbart den 22 januari 2012. Han placerades samma dag vid Bärby och skrevs ut den 10 februari 2012 för att utvisas till Rumänien. Av SiS Riktlinjer LVU, Flik 4, framgår bl.a. följande. Socialnämnden är enligt

text: 3 kap. 13 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: , SoF, skyldig att ge in beslut om omhändertagande och vård. Det bör särskilt observeras att enbart unga som vårdas enligt

text: 3 §

text: LVU (dvs. på grund av eget beteende) får placeras på låsbar enhet. Är det fråga om ett omedelbart omhändertagande, ska omhänder tagandet grundas på omständigheter som anges i

text: 3 §

text: LVU.

text: SiS placeringsenhet har uppgett bl.a. följande Den 22 januari 2012 (en söndag) kontaktades SiS placeringsjour av Stockholms socialjour som ansökte om plats för en ungdom, AA, som hade gripits av polis misstänkt för butiksstölder. SiS placeringsjour kontaktade Bärbys chefsberedskap med en förfrågan om plats och överlämnade den information som framkommit i samtal med socialjourens handläggare. Stadsdelsnämndens ordförandebeslut enligt LVU inkom till SiS den 22 januari 2012. I beslutet angavs bl.a. att AA omedelbart skulle omhändertas med stöd av

text: 6 §

text: LVU med hänsyn till risken för den unges hälsa/utveckling samt att utredningen allvarligt kunde försvåras. Vidare angavs att placering skulle ske på Bärby, där vården med stöd av

text: 11 §

text: LVU skulle inledas. Rutan avseende var vården skulle inledas var inte ikryssad, men placeringsstället hade skrivits till på blanketten. Vidare var det inskrivet att den unge var omhändertagen enligt

text: 6 §

text: LVU samt l och 3 §§ LVU. Rutorna framför dessa fält var inte ikryssade. Även om två kryssrutor inte var ifyllda ansåg placeringsenheten att det fanns skäl för bedömningen att omhändertagandet var grundat på eget beteende då lagrummet var beskrivet vid sidan av rutorna. Socialtjänstens önskemål om en låsbar plats framstod därmed som adekvat.

text: Bärby har uppgett bl.a. följande Vid institutionens kontakt med socialtjänsten den 22 januari 2012 framgick att AA hade gripits med tre äldre landsmän på grund av att de var misstänka för stöld. De äldre landsmännen blev anhållna och häktade medan AA omhändertogs omedelbart och placerades, på grund av sin ålder, inom SiS. Det framkom även

text: att socialtjänsten, förutom att grunda beslutet på att AA utsatte sin hälsa och utveckling för risk genom kriminalitet, även misstänkte att AA kunde vara utsatt för människohandel. Utifrån denna beskrivning utgick den som hade chefsberedskap vid institutionen från att beslutet om omedelbart omhändertagande grundades på både 2 och 3 §§ LVU. Ytterligare en omständighet som lades till grund för denna bedömning var att socialtjänsten ansökte om en låst plats vid SiS. Den 22 januari 2012 fattade institutionen beslut om inskrivning för AA. Samma dag vid 17.30 anlände AA till Bärby och då fattades beslut om intagning. Den 23 januari 2012 inkom socialjourens promemoria till institutionen. I promemorian fanns inga uppgifter som talade emot de tidigare erhållna uppgifterna som lagts till grund för beslutet om vård på låsbar enhet.

text: Bedömning

text: Efter kontakt med socialtjänsten var det både placeringsenhetens och Bärbys uppfattning att ordförandens beslut om omedelbart omhändertagande avseende AA grundade sig på hans eget beteende. Den information som mottogs framgår emellertid inte av SiS dokumentation vilket utgör en brist. Mot bakgrund av den information som socialtjänsten lämnade fanns det dock skäl att anta att beslutet om omedelbart omhändertagande grundade sig på 6 och 3 §§ LVU och ett beslut om vård på låsbar enhet skulle kunna fattas.

text: Rättslig reglering

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar ges vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter en ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU). Socialnämnden får med stöd av

text: 6 §

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver ges vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (

text: 12 §

text: LVU). Om den unge vårdas vid ett sådant hem på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU får han eller hon hindras att lämna ungdomshemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården ska kunna genomföras (

text: 15 §

text: LVU). Den intagne får med stöd av

text: 15 b §

text: LVU ges vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården.

text: Det finns inte något formellt hinder mot att någon som vårdas med stöd av

text: 2 §

text: LVU placeras vid ett särskilt ungdomshem. Då gäller emellertid inte bl.a. bestämmelsen i

text: 15 b §

text: LVU om vård vid en låsbar enhet (

text: 18 §

text: LVU).

text: När en socialnämnd ansöker om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem ska nämnden bifoga en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet (

text: 3 kap. 13 § socialtjänstförordningen

text: , 2001:937).

text: Bedömning

text: När AA kom till det särskilda ungdomshemmet Bärby placerades han på en låsbar enhet. Placeringen förutsatte att han var omhändertagen på någon sådan grund som anges i

text: 3 §

text: LVU.

text: Beslutet om omhändertagande hade dokumenterats i en blankett som stadsdelsnämnden och även andra stadsdelsnämnder i Stockholms kommun åtminstone vid den tidpunkten använde. Enligt beslutet omhändertogs AA därför att det var sannolikt att han behövde vård med stöd av LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa och utveckling och att ”utredningen allvarligt försvåras” (se bilaga). I beslutet fanns det emellertid inte någon uppgift som gav ett tydligt svar på frågan om AA var omhändertagen på grund av sådana omständigheter som anges i 2 § och/eller

text: 3 §

text: LVU.

text: SiS har anfört att det fanns omständigheter som tydde på att nämnden ansåg att ingripandet hade föranletts av AA:s eget beteende, dvs. att omhändertagandet grundades på någon sådan grund som anges i

text: 3 §

text: LVU. SiS har därvid uppgett att stadsdelsförvaltningen (sannolikt en tjänsteman vid förvaltningens sociala jour) vid en telefonkontakt med SiS:s placeringsjour lämnade en upplysning om att AA bl.a. var misstänkt för att ha stulit kläder. Den kontakten har inte dokumenterats. Det framgår således varken vem som lämnade upplysningen eller några detaljer om vad som sades vid samtalet. Att samtalet inte dokumenterades är en uppenbar brist i handläggningen eftersom uppgifterna vid samtalet bidrog till beslutet att placera AA på en låsbar enhet.

text: Vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU kan beslutas om den unge utsätter sin hälsa och utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Med brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka andra brott som inte är av allvarlig art. Först vid en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det kan sägas finnas ett vård- och behandlingsbehov kan det bli fråga om vård med stöd av LVU (

text: prop. 1979/80:1 s. 583

text: och

text: prop. 1989/90:28 s. 108

text: AA var misstänkt för att tillsammans med andra personer ha stulit kläder för ungefär 16 000 kr i en butik. Det är inte självklart att det brottet gav uttryck för

text: en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det fanns ett behov av vård med stöd av LVU.

text: Nämndens ingripande med stöd av LVU verkar också ha grundats på att det fanns farhågor för att AA var utsatt för s.k. människohandel. Jag vill understryka att jag inte tar ställning till om beslutet om omhändertagande över huvud taget hade kunnat grundas på en sådan omständighet.

text: Det har givetvis inte varit ungdomshemmets uppgift att avgöra om beslutet om omhändertagande var riktigt i sak. Ungdomshemmet har dock varit skyldigt att senast före beslutet om placering vid en låsbar enhet kontrollera vad som var grunden för placeringen av AA.

text: En placering vid en låsbar enhet utgör ett stort ingrepp i den unges fri- och rättigheter. Med hänsyn till de särskilda rättssäkerhetskrav som gör sig gällande i ett sådant ärende får det inte råda osäkerhet om vad som är anledningen till placeringen vid ungdomshemmet. Eftersom beslutet om omhändertagande var oklart och omständigheterna i övrigt inte gav något entydigt svar på frågan anser jag att SiS inte hade underlag för att behandla AA som om han var omhändertagen på grund av ”eget beteende”. Ungdomshemmet gjorde därför fel när AA placerades vid en låsbar enhet.

text: Sammanfattningsvis ska SiS, placeringsenheten, kritiseras för brister i dokumentationen, och SiS, Bärby ungdomshem, kritiseras för att ha placerat AA vid en låsbar enhet utan att det stod klart att han vistades i hemmet på någon sådan grund som anges i

text: 3 §

text: LVU.

text: Det grundläggande felet i ärendet är att stadsdelsnämndens beslut om omhändertagande var utformat på ett bristfälligt sätt. Jag har i min tillsynsverksamhet vid flera tillfällen noterat liknande brister i andra ärenden. Det kan finnas skäl för mig att återkomma till saken i mitt kommande yttrande över det slutbetänkande från Utredningen om tvångsvård för barn och unga (

text: SOU 2015:7

text: ) som för närvarande är föremål för remissbehandling.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Skarpnäcks stadsdelsnämnd och till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


title: En lagmans skyldighet att göra anmälan till Statens ansvarsnämnd när en fråga om disciplinansvar uppkommit beträffande en domare vid tingsrätten

text: Bakgrund

text: Statens ansvarsnämnd beslutade den 26 april 2005 att ålägga en åklagare varning med anledning av att han inte hävde ett anhållningsbeslut när han uppmärksammades på att en häktningsförhandling vid Lunds tingsrätt inte påbörjades inom fyra dygn från det att den misstänkte greps.

text: Mot bakgrund av dessa uppgifter beslutade jag att i ett särskilt ärende ta upp tingsrättens handläggning av saken.

text: Av infordrade handlingar i ärendet framgick bl.a. följande.

text: Rådmannen AA var ordförande vid den aktuella häktningsförhandlingen som ägde rum den 21 september 2004 med början kl. 11.00. Han uppmärksammade en knapp timme före förhandlingens början att den anhållne hade gripits den 17 september 2004 kl. 10.14 och anhållits samma dag kl. 17.20. Han påtalade detta för åklagaren. Varken åklagaren eller AA beslutade i detta skede att häva anhållningsbeslutet, utan häktningsförhandlingen hölls på utsatt tid och tingsrätten beslutade därefter att häkta den anhållne personen. Påföljande dag beslutade tingsrätten (AA) – efter kontakter med åklagaren i målet – att häva häktningsbeslutet.

text: Sedan åklagaren anmält händelsen till Åklagarmyndigheten i Malmö överlämnades ärendet till Riksåklagaren. Dåvarande vice riksåklagaren BB Levin beslutade den 29 december 2004 att inte inleda förundersökning med anledning av det inträffade. Hon anförde sammanfattningsvis att det fel som förekommit vid handläggningen skulle vara att bedöma som ringa tjänstefel och således inte vara straffbart. Inom ramen för sitt tillsynsansvar anmälde hon åklagaren till Statens ansvarsnämnd för prövning av frågan om disciplinpåföljd skulle meddelas. Ansvarsnämnden ålade, som ovan nämnts, åklagaren en varning.

text: JO anmodade Lunds tingsrätt att lämna upplysningar och yttrande beträffande

text: − vilka överväganden som gjordes i anslutning till häktningsförhandlingen i fråga om den tid som gått sedan den misstänkte greps, samt

text: − vilka eventuella ställningstaganden lagmannen gjorde beträffande rådmannen då han fick kännedom om det inträffade.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett remissvar. I den del som gällde övervägandena vid häktningsförhandlingen hänvisade lagmannen till ett yttrande av AA.

text: I den del som avsåg lagmannens ställningstaganden anförde CC följande.

text: Som framgår av AA:s yttrande var jag informerad om den förestående häktningsförhandlingen och blev liksom andra kollegor frågad till råds av AA. Jag var såvitt jag minns av den uppfattningen att förhandlingen kunde och skulle hållas så länge häktningsframställningen inte blivit återkallad av åklagaren. Den uppfattningen vidhåller jag med visst stöd i ansvarsnämndens skrivning i ärendet mot åklagaren. Som ansvarsnämnden anfört borde dock åklagaren före förhandlingen eller AA senast vid förhandlingens inledning ha formellt hävt anhållningsbeslutet – något som i praktiken dock inte skulle ha förändrat den misstänktes situation. Jag anser inte att jag skulle ha haft fog för att anmäla AA till ansvarsnämnden för ifrågasatt tjänstefel. Den omständigheten att häktningsförhandling satts ut till en tidpunkt 46 minuter efter fyradygnsfristens utgång innebär dock att ett uppenbart fel begåtts i fråga om målets handläggning vid tingsrätten. Varken AA eller någon annan domare kan emellertid lastas för det felet. Den personal som på eget ansvar bereder mål och ärenden har sådan kompetens att felet med all sannolikhet aldrig kommer att upprepas. Det inträffade har därför inte föranlett mig att vidta några åtgärder. Jag beslutade den 11 november 2005 att till ansvarsnämnden överlämna frågan om disciplinansvar för AA.

text: Ansvarsnämnden beslutade den 5 april 2006 att inte meddela disciplinpåföljd för AA. Som skäl för beslutet angavs sammanfattningsvis att AA av oaktsamhet åsidosatt vad som ålegat honom i hans anställning genom att inleda häktningsförhandlingen för sent utan att dessförinnan häva anhållningsbeslutet, men att felet vid en sammantagen bedömning av samtliga omständigheter var att bedöma som ringa.

text: I ärendet kvarstår emellertid frågan om CC borde ha gjort en anmälan till ansvarsnämnden beträffande rådmannen då han fick kännedom om det inträffade.

text: Rättslig reglering

text: En domare har ett straffrättsligt ansvar för sina åtgärder i tjänsten bl.a. till följd av regeln om tjänstefel i

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Enligt denna bestämmelse skall den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa skall emellertid inte dömas till ansvar.

text: Domarna är också underkastade ett disciplinärt ansvar enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning (LOA). Där föreskrivs att en arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Är felet med hänsyn till samtliga omständigheter ringa, får någon påföljd inte meddelas. Enligt

text: 18 §

text: LOA får ett disciplinärt förfarande inte inledas eller fortsättas när en åtgärd har vidtagits för att åtal skall väckas mot en arbetstagare. Om emellertid en gärning har prövats i straffrättslig ordning, får ett disciplinärt förfarande inledas eller fortsättas om gärningen inte har ansetts vara något brott och den bedömningen grundas på något annat än bristande bevisning.

text: Disciplinansvar enligt

text: 14 §

text: LOA kan aktualiseras inte bara när det rör sig om en sådan arbetsplatsintern förseelse som kan förekomma på vilken arbetsplats som helst utan också när ett begånget fel har sådan anknytning till myndighetsutövning som krävs för ansvar för tjänstefel men där straffansvar är uteslutet på grund av att gärningen måste bedömas som ringa i den mening som avses i straffbestämmelsen (

text: SOU 1992:60 s. 263

text: f.).

text: Frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan och avskedande som rör ordinarie domare, utom justitieråd och regeringsråd, prövas av ansvarsnämnden (

text: 34 §

text: LOA och 15 § lagen [1994:261] om fullmaktsanställning). Om det uppkommer en fråga om disciplinansvar, åtalsanmälan eller avskedande som skall prövas av ansvarsnämnden, skall detta genast anmälas till nämnden (15 § anställningsförordningen [1994:373]).

text: En anmälan avseende en rådman skall göras av tingsrätten (57 § tredje stycket förordningen [1996:381] med tingsrättsinstruktion). Anmälningar av detta slag är sådana ärenden som kan avgöras av lagmannen eller av denne hänskjutas till kollegium respektive plenum (jfr 28 § tingsrättsinstruktionen).

text: Enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: ansvarar myndighetens chef för myndighetens verksamhet. Myndighetschefen skall enligt 7 § första stycket se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt. Dessa regler är tillämpliga också på tingsrätterna (7 § tingsrättsinstruktionen).

text: En anmälan till ansvarsnämnden avseende en fråga om disciplinansvar kan föranleda ansvarsnämnden att även ta ställning till om en åtalsanmälan skall göras med anledning av det förhållande som har kommit under nämndens prövning (jfr

text: 22 §

text: LOA).

text: Bedömning

text: Reglerna om skyldighet för en myndighet att göra anmälan till ansvarsnämnden när det har uppkommit en fråga om disciplinansvar, åtalsanmälan eller avskedande beträffande en befattningshavare som omfattas av nämndens behörighet utgör ett viktigt inslag i det särskilda ansvarssystemet för de personer som är verksamma vid myndigheterna. Det grundläggande motivet för både straffrättsliga och utom

text: straffrättsliga sanktioner inom det offentliga området är samhällsmedlemmarnas intresse av att offentliga funktioner utan ovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt (

text: prop. 1975:78 s. 141

text: Det kan i många fall vara svårt att avgöra om ett visst handlande innefattar straffbart tjänstefel eller om ett begånget fel är sådant att det bör föranleda en disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Det skall emellertid i detta sammanhang understrykas att det är ansvarsnämnden som i det enskilda fallet avgör om en åtalsanmälan skall göras eller en disciplinpåföljd meddelas. Genom att inrätta nämnden har lagstiftaren, när det gäller domare och vissa andra statliga befattningshavare, uppdragit åt ett fristående organ att pröva frågor om åtalsanmälningar och disciplinansvar. Det innebär, som förre chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh framhållit beträffande åtalsanmälningar (JO 1998/99 s. 37, särskilt s. 47), att myndighetschefen – för att prövningen i nämnden skall få ett reellt innehåll – inte skall sätta sig i nämndens ställe och pröva en sådan fråga på det sätt som ankommer på nämnden. Detta framgår av att skyldigheten att göra anmälan till nämnden enligt 15 § anställningsförordningen inträder så snart ”det uppkommer” fråga om disciplinansvar, åtalsanmälan eller avskedande. Bestämmelsens innebörd måste förstås så, att en anmälan till nämnden skall göras även i sådana fall där straff- eller disciplinansvar kan tänkas komma i fråga men förhållandena är svårbedömda. Det är tillräckligt för att en anmälningsskyldighet skall inträda att de föreliggande omständigheterna är sådana att det med fog kan antas att det finns grund för misstanke om brott eller att det finns en rimligt välgrundad anledning att anta att det fel som begåtts kan föranleda disciplinpåföljd (jfr nyss nämnda JO- avgörande s. 48 f.).

text: Ansvarssystemet är således konstruerat så, att en anmälan för prövning av frågan om åtalsanmälan medför att också frågan om disciplinansvar aktualiseras. Omvänt kan en disciplinanmälan föranleda ansvarsnämnden att ta ställning till om åtalsanmälan skall göras med anledning av det förhållande som har kommit under nämndens prövning.

text: Vad som i praktiken torde vålla de största svårigheterna är bedömningen av huruvida en viss gärning eller ett visst fel är att bedöma som ringa eller ej. Om det råder minsta osäkerhet om hur det förhåller sig i detta hänseende bör, mot bakgrund av vad som nyss sagts om ansvarssystemets uppbyggnad, myndighetschefen överlåta åt ansvarsnämnden att ta ställning i frågan.

text: Det är emellertid inte möjligt att generellt ange i vilka situationer en myndighetschef är skyldig att göra en anmälan för prövning av frågan om disciplinpåföljd, utan en bedömning måste göras i varje enskilt fall. Det kan också konstateras att det många gånger finns utrymme för olika bedömningar av om en anmälningsskyldighet uppkommit utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig.

text: Enligt min uppfattning finns det ett större utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar när det gäller frågan om en arbetsplatsintern förseelse kan föranleda en disciplinpåföljd. Utrymmet för att underlåta att göra en anmälan är däremot mindre när det fel som förekommit har skett vid myndighetsutövning. Om det felaktiga handlandet medfört att någon varit berövad friheten utan stöd i lag är, som jag ser det, utrymmet för att underlåta att göra en anmälan ytterst begränsat.

text: CC har anfört att han inte anser att han skulle ha haft fog för att anmäla AA till ansvarsnämnden för ifrågasatt tjänstefel. Han har inte närmare angett vad han grundat detta ställningstagande på och inte heller berört vilka eventuella överväganden han gjorde med hänsyn till reglerna om disciplinansvar.

text: Det framgår inte av CC:s yttrande hit om han kände till att det inträffade anmälts till riksåklagaren. Jag utgår dock från att så var fallet. Eftersom felhandlandet var föremål för riksåklagarens bedömning kan det inte anses ha ålegat CC att också anmäla saken till ansvarsnämnden (jfr

text: 18 § första stycket

text: LOA). Jag instämmer således i att CC saknat fog att göra en anmälan rörande ifrågasatt tjänstefel.

text: När emellertid saken prövats i straffrättslig ordning och riksåklagaren beslutat att inte inleda förundersökning mot AA borde CC ha övervägt om det fanns skäl att anmäla saken till ansvarsnämnden för prövning av frågan om disciplinpåföljd. CC har visserligen inte i sitt yttrande lämnat någon uppgift om huruvida han informerades om riksåklagarens beslut att inte inleda förundersökning eller om när han i så fall fick kunskap om beslutet. Jag utgår emellertid i det följande från att ett beslut av detta slag rörande en domare vid tingsrätten måste ha kommit till hans kännedom i tiden innan jag beslutade att ta upp saken till prövning.

text: Vid övervägande av frågan om en anmälan till ansvarsnämnden för prövning av frågan om disciplinpåföljd skulle göras borde CC kunnat konstatera, dels att det fel som begåtts avsett handläggningen av en fråga om användningen av tvångsmedel och således rört tillämpningen av regler som är av grundläggande betydelse för den enskildes rättssäkerhet i brottmålsförfarandet, dels att felet fått till följd att en person som borde ha försatts på fri fot kom att vara fortsatt frihetsberövad utan stöd i lag. Utrymmet för att under sådana förhållanden underlåta att göra en anmälan till ansvarsnämnden måste, som jag nyss angett, anses vara ytterst begränsat.

text: Vid bedömningen av hur allvarligt man skall se på en felaktig rättstillämpning måste hänsyn också tas till vad som framgår om orsaken till felet liksom till subjektiva omständigheter hänförliga till den felande befattningshavaren. Jag vill emellertid i den delen återknyta till vad jag nyss anfört, nämligen att bedömningen av om ett fel är att anse som ringa eller inte principiellt bör anförtros ansvarsnämnden och att en myndighetschef därför vid minsta osäkerhet i frågan bör överlämna saken till nämndens prövning.

text: Jag kan mot nu angiven bakgrund för min del inte finna annat än att en anmälan till ansvarsnämnden borde ha gjorts sedan riksåklagarens prövning avslutats. Eftersom

text: det likväl finns ett visst, om än begränsat, utrymme för skilda bedömningar i frågor av detta slag, anser jag mig emellertid inte kunna göra gällande att CC eftersatt sin skyldighet enligt 15 § anställningsförordningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Migrationsverket för bristfällig information till en kommun om en flykting i samband med ett bosättningsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, integrationssekreterare på Enköpings kommuns integrationsenhet, klagomål mot Migrationsverket, mottagningsenheten i Sundsvall, och tjänstemannen BB. Han uppgav huvudsakligen följande.

text: Den 1 april 2009 tog Enköpings kommun emot en kvinna från Irak. I det bosättningsunderlag, daterat den 29 oktober 2008, som kommunen dessförinnan fått del av angavs att några särskilda behov att ta hänsyn till inte fanns. Att kvinnan skulle ha några särskilda behov nämndes inte heller vid de kontakter som förekom mellan kommunen och Migrationsverket inför mottagandet. När kvinnan anlände visade det sig dock att hon var svårt psykiskt sjuk och att hon hade varit intagen med stöd av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) p.g.a. suicidrisk. Genom stora ansträngningar lyckades kommunen frambringa den medicin kvinnan var beroende av och även ordna en läkartid åt henne. Kommunen har dock inte kunnat erbjuda kvinnan den vård hon fick på sin tidigare vistelseort.

text: Om Migrationsverket hade informerat kommunen om kvinnans behov hade nödvändiga vårdkontakter kunnat tas i ett tidigare skede och mottagandet hade kunnat ske på ett bättre sätt. Något hinder för Migrationsverket att informera kommunen om kvinnans hälsotillstånd borde inte ha förelegat då kvinnan, om hon hade tillfrågats, med största sannolikhet skulle ha samtyckt därtill. Att Migrationsverket ”mörkar” människors tillstånd på angivet sätt är inte acceptabelt, men har dessvärre inträffat tidigare.

text: Utredning

text: Migrationsverkets akt beträffande kvinnan hämtades in. Migrationsverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som anförts i anmälan. I Migrationsverkets yttrande, som avgavs av generaldirektören CC, angavs bl.a. följande.

text: Utredning

text: Kvinnan i det aktuella ärendet (10-915943) ansökte om asyl den 10 december 2007. Hon uppgav inga psykiska hälsobesvär vid sin ansökan. Permanent uppehållstillstånd beviljades den 17 oktober 2008. Vid denna tidpunkt hade Migrationsverket inte erhållit några läkarintyg gällande hennes psykiska ohälsa. Ett kortfattat läkarintyg gällande kvinnans psykiska ohälsa (posttraumatiskt stressyndrom och ångest m.m.) erhölls inte förrän den 11 november 2008. Under hösten 2008 hade fyra olika mottagningshandläggare kontakt med kvinnan, bl.a. på grund av problem med boendet. Vid dessa kontakter noterade handläggarna att kvinnans psykiska hälsa var skör. Två boendeansvariga på Migrationsverket påträffade den 3 september 2008 kvinnan gående på väg mot sin bostad. De erbjöd henne att åka med dem men hon avböjde. Då såg de kvinnan gå och sätta sig på järnvägsrälsen. Polisen kontaktades och kvinnan kördes så småningom till sjukhus. När bosättningsunderlaget skrevs hade Migrationsverket inga läkarintyg om kvinnans psykiska ohälsa. Det övervägdes om bosättningsunderlaget skulle innehålla information om vad Migrationsverkets personal noterat men då det inte fanns någon professionell bedömning av sjukvården uteslöts uppgiften. Migrationsverkets personal har därefter fört ett flertal samtal med kvinnan. Vid dessa samtal har kvinnan varit förvirrad. Hon har inte heller lämnat något namn på någon kontaktperson inom sjukvården. Vid samtalen har kvinnan trots sin psykiska ohälsa tydligt uppgett att hon inte vill bli uppfattad som ”galen”. Denna inställning har handläggaren tolkat som att något samtycke, om att lämna ut uppgifter om kvinnans psykiska ohälsa i det underlag som skickas ut till kommunerna, inte kunde erhållas. När läkarintyget ingivits kontaktades Bosättnings- och statsbidragsenheten i Norrköping för att få upplysning om huruvida intyget skulle skickas in. Mottagningsenheten fick då information om att intyget inte var nödvändigt. Den 12 mars 2009 fick Mottagningsenheten information om att Enköpings kommun kunde ta emot kvinnan den 1 april 2009. Av journalanteckningar framgår att BB under denna period samtalade med kvinnan vid två tillfällen. Vid ett tillfälle hade hon kontakt med Enköpings kommun gällande praktiska detaljer för flyttningen.

text: Yttrande

text: Relevanta sekretessbestämmelser Av 7 kap 4 § i då gällande sekretesslag (

text: ) framgår bl.a. att sekretess gäller hos Migrationsverket för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom eller henne närstående lider men. Av 14 kap 3 § samma lag framgår att sekretessbelagd uppgift får lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Enligt 14 kap 4 § samma lag gäller sekretess till skydd för enskild inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom.

text: Sekretessbedömning när bosättningsunderlaget upprättades (den 29 oktober 2008) Migrationsverket anser att de uppgifter som funnits antecknade i journalbladen omfattas av sekretessen i 7 kap 4 § sekretesslagen. Eftersom verket vid detta tillfälle saknade läkarintyg samt uppgift om kontaktperson inom sjukvården har det inte varit uppenbart att intresset av att uppgiften bifogades bosättningsunderlaget som skulle skickas ut till kommunerna haft företräde framför kvinnans sekretesskydd. Vid detta tillfälle var det också tveksamt om något välgrundat samtycke för att lämna vidare uppgifterna kunde erhållas. Migrationsverket gör därför bedömningen att verket haft fog för att inte ange någon information om kvinnans psykiska ohälsa vid ifyllandet av bosättningsunderlaget.

text: Sekretessbedömning när läkarintyg ingivits (den 11 november 2008) Läkarintyg ingavs den 11 november 2008. Även det ingivna läkarintyget bedöms vara omfattat av sekretessen i 7 kap 4 § sekretesslagen. Migrationsverket anser inte att det ens vid detta tillfälle varit uppenbart att intresset av att läkarintyget bifogades bosättningsunderlaget som skulle skickas ut till kommunerna haft företräde framför kvinnans sekretesskydd eftersom det rör sig om mycket känsliga uppgifter till ett okänt antal mottagare.

text: Sekretessbedömning under perioden från det Enköpings kommun godkänt mottagandet tills kvinnan faktiskt flyttade (den 12 mars - 1 april 2009) Av anmälan framgår att AA anser att Migrationsverket borde ha inhämtat samtycke från kvinnan om att lämna över uppgifterna om hennes psykiska ohälsa till den mottagande kommunen. Mot bakgrund av vad kvinnan tidigare uppgett om att hon inte ville framstå som ”galen” och med hänsyn till den korta tid som återstod från det att Enköpings kommun accepterade mottagandet tills kvinnan faktiskt flyttade anser verket att det inte är troligt att ett godtagbart samtycke kunnat erhållas. Migrationsverket anser att det är olyckligt att kommunen uppfattat att Migrationsverket försökt undanhålla dem nödvändiga uppgifter. Sekretessen, som även gäller mellan myndigheter, utgör dock ett hinder för spridning av känsliga uppgifter när det är tveksamt om samtycke för spridning av uppgifterna kan erhållas. Min slutsats är således att Migrationsverket, i det aktuella fallet, följt gällande regelverk i sekretesslagen, vilket förhindrat utlämnande av de känsliga uppgifterna till kommunen.

text: AA kommenterade remissvaret och uppgav därvid bl.a. följande. Bosättningsunderlaget skickades till kommunen först den 5 februari 2009. Migrationsverket hade således lång tid på sig att tillfråga kvinnan om hon var villig att ge sitt samtycke till att uppgifter om hennes hälsotillstånd lämnades ut. Samma dag som kvinnan anlände till kommunen skrev hon under ett samtycke som möjliggjorde för kommunen att ta del av de läkarutlåtanden och utredningar som gjorts på hennes tidigare vistelseort. Förhållandet talar för att Migrationsverket hade kunnat få ett samtycke från kvinnan.

text: Rättslig bakgrund

text: Någon rättslig reglering beträffande vilken information Migrationsverket ska lämna till kommunerna vid en bosättning finns inte. Vissa uttalanden angående informationsöverföring har dock gjorts i förarbetena till

text: 2 a § i lagen (1992:1068)

text: om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar, där följande anges.

text: I samband med att de skyddsbehövande och deras anhöriga tas emot i en kommun är det viktigt att kommunen får den information som behövs och finns tillgänglig hos Invandrarverket för att det individuella introduktionsprogrammet ska kunna utformas och påbörjas utan dröjsmål. [...] Erfarenheter visar att det finns brister i informationen mellan Invandrarverket och kommunerna i samband med bosättningen i kommunen. För att undanröja dessa brister bör Invandrarverket säkerställa att kommunerna får nödvändig information om varje person som efter att ha varit registrerad hos Invandrarverket för första gången tas emot i en kommun. För vissa uppgifter kan det föreligga sekretess. I sådana fall krävs samtycke från den enskilde innan informationen lämnas ut. Landstinget ansvarar för sjukvården för asylsökande och bör, med beaktande av den sekretess som råder inom hälso- och sjukvården, se till att erforderliga handlingar överförs till aktuellt landstingsområde i samband med att en person bosätter sig i en kommun (

text: prop. 1997/98:16 s. 91

text: f.).

text: Den 14 februari 2008 tillsatte regeringen en särskild utredare i form av en kontaktperson som gavs i uppdrag att genom dialog bidra till att stödja kommunernas flyktingmottagande. Kontaktpersonen skulle ta del av kommunernas synpunkter på hinder och möjligheter för mottagandet av flyktingar och deras erfarenheter av flyktingmottagande. Utredningen lades dock ner.

text: I regeringens lagförslag om nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering diskuteras problemen med informationsöverföring mellan Migrationsverket och andra myndigheter (

text: prop. 2009/10:60

text: ). Enligt regeringen behövs en rutinmässig överföring av uppgifter mellan Migrationsverket och Arbetsförmedlingen samt mellan Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan. För att möjliggöra att sekretessbelagda uppgifter kan överföras mellan myndigheterna enligt

text: 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: föreslås att uppgiftsskyldigheten regleras i förordning (

text: a. prop. s. 127

text: ). Frågan om vilken information som bör lämnas till kommunerna behandlas dock inte.

text: Bedömning

text: Det är uppenbart att det i detta fall förelåg ett behov för den mottagande kommunen av att få upplysningar om den i ärendet aktuella kvinnans tillstånd och att det även låg i hennes eget intresse att sådana upplysningar vidarebefordrades. Migrationsverket har åberopat sekretesshänsyn för att inte lämna den information anmälaren efterlyst. Det framgår dock att verket inte på allvar prövat den närmast till hands liggande lösningen, nämligen att begära samtycke från kvinnan. I den dokumentation JO tagit del av återspeglas inga överväganden i sekretessfrågan alls. Verkets personal har av Migrationsverkets yttrande till JO att döma nöjt sig med att tolkningsvis sluta sig till att kvinnan inte skulle vara beredd att ge sitt samtycke. Det är självfallet inte tillräckligt. Hon skulle uttryckligen ha tillfrågats och även informerats om bakgrunden. Åtgärden skulle ha dokumenterats. Först därefter och om kvinnan inte hade velat lämna sitt samtycke hade frågan om ett uppgiftslämnande enligt dåvarande 14 kap. 3 § sekretesslagen aktualiserats.

text: Frågor om informationsöverföring mellan olika myndigheter vid nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering har, som nämnts, berörts i

text: prop. 2009/10:60

text: . Kommunerna omtalas dock inte i sammanhanget. De problem som påvisats i det aktuella ärendet aktualiserar frågan om ytterligare lagreglering kan behövas. Av det skälet översänds en kopia av detta beslut till de departement inom regeringskansliet som ansvarar för lagstiftningen på migrations- och integrationsområdena.


nyckelord: Anstånd Postgranskning

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Salberga, angående granskning av försändelser till en intagen från tyska justitieministeriet och en tysk advokat

sammanfattning: En intagen framförde klagomål angående att anstalten hade granskat försändelser till honom från tyska justitieministeriet och en tysk advokat. Vad som framkommit genom utredningen har inte gett anledning till kritik från JO:s sida. Med anledning av vad Kriminalvården anfört i sitt remissyttrande innehåller beslutet uttalanden angående i vilka situationer bestämmelsen i 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610) är tillämplig.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Salberga (inte häktet Salberga, jfr Kriminalvårdens remissyttrande), och anförde i huvudsak följande.

text: Vid tre tillfällen hade anstalten öppnat brev till honom från hans advokat, och enligt anstaltspersonalen berodde det på att det inte gick att veta att det rörde sig om post från en advokat. Detta framgick dock tydligt och klart av advokatens brevhuvud. Vid ett tillfälle hade anstalten öppnat post till honom från tyska justitieministeriet. Att det rörde sig om post från det tyska justitieministeriet framgick redan av kuvertet, på vilket ordet ”Justizministerium” var tydligt angivet.

text: Till anmälan fogades en kopia av sidhuvudet av ett brev från advokaten.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom enhetschefen BB, följande.

text: Anmälan

text: AA har i anmälan till Justitieombudsmannen anfört bl.a. följande. Häktet Salberga har flera gånger öppnat post från hans tyska advokat och en gång från det tyska justitieministeriet. Av advokatens brevhuvud framgår tydligt att det är advokatpost eftersom där står ”Pleader”. Posten från Justitieministeriet kan man känna igen redan på kuvertet.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Av Kriminalvårdens klientadministrativa system framgår att AA aldrig varit intagen på häktet Salberga. Han är sedan den 27 april 2010 intagen på anstalten Salberga. Kriminalvården har inhämtat följande uppgifter från anstalten Salberga. När anstalten Salberga beslutar att granska en försändelse dokumenteras detta genom en stämpel som sätts på kuvertet. Av stämpeln framgår hur försändelsen har granskats. Kuvertet överlämnas sedan till den intagne. Kriminalvården dokumenterar inte granskning av post på något annat sätt. Kriminalvården har således inte dokumenterat att man skulle ha granskat någon post till AA. Ingen av den personal vid anstalten Salberga som arbetar med brevgranskning minns om man granskat försändelser från tyska justitiedepartementet eller från tysk advokat till AA. Det förekommer dock att anstalten Salberga granskar försändelser från utländska advokater eller utländska myndigheter som inte har erkänd behörighet att ta emot klagomål.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 8 kap. 1 § rättegångsbalken (1942:740)

text: (RB) framgår följande. För riket skall finnas ett allmänt advokatsamfund. Stadgar för samfundet fastställas av regeringen. Advokat är den som är ledamot av samfundet. Av

text: 8 kap. 9 §

text: RB framgår bl.a. följande. Vad i

text: rättegångsbalken

text: eller i någon annan lag föreskrivs om advokater skall i tillämpliga delar gälla även den som är auktoriserad som advokat i någon annan stat inom Europeiska unionen, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i Schweiz när denne är verksam i Sverige. Av

text: 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL), som trädde i kraft den 1 april 2011, framgår följande. En försändelse mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse till en intagen är oriktig, får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Av

text: 7 kap. 7 §

text: FäL framgår följande. I andra fall än som avses i

text: 6 §

text: får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål, eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något annat liknande förfarande. Bestämmelser med samma innehåll återfanns innan den 1 april 2011 i lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. Av

text: 7 kap. 22 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) framgår bl.a. följande.En försändelse till eller från en intagen får granskas genom - genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, - öppnande utan genomläsning av innehållet, eller - öppnande och genomläsning av innehållet. Om en försändelse har öppnats, ska den förseglas när granskningen är slutförd. Av

text: 7 kap. 23 §

text: samma författning framgår bl.a. följande. Granskning av en försändelse till eller från en intagen ska ske skyndsamt. Efter granskningen ska försändelsen lämnas ut till den intagne så snart som möjligt om den inte ska omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: eller hållas kvar enligt

text: 7 kap. 8 § samma lag

text: . Av

text: 7 kap. 24 §

text: samma författning framgår följande. Den intagne ska underrättas när en försändelse har granskats. Underrättelsen ska innehålla information om

text: 1. vilken försändelse som har granskats, 2. med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, 3. vilken typ av granskning som har utförts, 4. datum för granskningen, samt 5. vem eller vilka som utfört granskningen. Bestämmelser med liknande innehåll återfanns innan den 1 april 2011 i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2009:4

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det har inte gått att utreda om anstalten Salberga har granskat post från tysk advokat och tyska justitiedepartementet till AA. Det är dock inte osannolikt att så har skett eftersom detta förekommer på anstalten. Kriminalvården menar att anstalten har rätt att granska försändelser från tysk advokat och tyska justitiedepartementet. Försändelser från Tysklands justitieministerium Tysklands justitieministerium är varken en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda. Försändelser från Tysklands justitieministerium får därför granskas om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Även om det är svårt att tänka sig en situation där en försändelse från Tysklands utrikesministerium kan innebära en säkerhetsrisk, kan det dock inte uteslutas att ministeriet, utan ont uppsåt, skickar t.ex. pengar eller dokument som inte får innehas till en intagen. Kriminalvården får också granska försändelsen för att förvissa sig att det verkligen är ministeriet som är avsändare. Försändelser från tysk advokat Försändelser från advokat till intagen får endast granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Enligt RB är advokat den som är medlem i advokatsamfundet. Även utländska advokater jämställs, i vissa hänseenden, med svenska advokater. För att utländsk advokat ska kunna jämställas med svensk krävs att denne är verksam i Sverige. Undantaget gäller inte tjänster som advokaten i sitt hemland per brev tillhandahåller en klient som befinner sig i Sverige (proposition 1992/93:64). Försändelser från tysk advokat får därför granskas om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Kriminalvården får också granska försändelsen för att förvissa sig att det verkligen är advokaten som är avsändare.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Bedömning

text: Försändelser till AA Kriminalvården har redogjort för den rättsliga reglering som har aktualiserats i ärendet.

text: Som Kriminalvården har anfört får myndigheten, under vissa förutsättningar, granska försändelser mellan en intagen och en utländsk advokat eller en utländsk myndighet. Om granskning sker dokumenteras detta endast genom att en stämpel, av vilken det ska framgå bl.a. med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, sätts på kuvertet. Försändelsen, inklusive kuvertet, lämnas därefter till den intagne.

text: Utredningen har inte kunnat ge svar på om försändelser till AA från det tyska justitieministeriet eller en tysk advokat har granskats, och i så fall på vilken grund

text: granskningen har skett. Jag finner inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder, utan kan endast konstatera att vad som framkommit inte ger anledning till kritik.

text: Övrigt Kriminalvården har i sitt remissyttrande anfört att försändelser mellan en intagen och det tyska justitieministeriet får granskas bl.a. i syfte att utreda vem avsändaren är (jfr

text: 7 kap. 6 § fängelselagen

text: ). Detsamma har anförts beträffande försändelser mellan en intagen och en tysk advokat. Jag vill med anledning Kriminalvårdens yttrande i dessa delar anföra följande beträffande tillämpligheten av nämnda bestämmelse.

text: För att granskning ska få ske med stöd av

text: 7 kap. 6 § fängelselagen

text: måste det vara fråga om en försändelse mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda. Som Kriminalvården anfört är det tyska justitieministeriet varken en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda. Bestämmelsen är således inte tillämplig avseende försändelser mellan en intagen och ministeriet, utan granskning får i stället ske på de grunder som anges i

text: 7 kap. 7 § fängelselagen

text: När det gäller försändelser mellan en intagen och en advokat är bestämmelsen i

text: 7 kap. 6 § fängelselagen

text: tillämplig då det är fråga om en advokat som är ledamot i Sveriges advokatsamfund. Detsamma gäller försändelser mellan en intagen och den som är auktoriserad som advokat i någon annan stat inom Europeiska unionen, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i Schweiz när denne är verksam i Sverige. En försändelse mellan en intagen och en tysk advokat får således granskas med stöd av

text: 7 kap. 6 § fängelselagen

text: endast då advokaten är verksam i Sverige, i övrigt på de grunder som anges i

text: 7 kap. 7 § fängelselagen

text: Ärendet avslutas med de gjorda uttalandena.


nyckelord:
Anstalt
Bild- och ljudupptagning

title: Kameraövervakning av en intagen

text: Anmälan

text: AA klagade på att hon, då hon var placerad i en cell på observationsavdelningen i kriminalvårdsanstalten Ystad, övervakades med TV-kamera 24 timmar om dygnet. Hon uttryckte även sitt missnöje med sjukvården i anstalten.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsmyndigheten Ystad anmodades att yttra sig om kameraövervakningen i observationsrummet. I remissvaret anförde myndigheten genom tillförordnade kriminalvårdschefen BB följande.

text: Anstalten Ystad har totalt fem observationsrum. I tre av dessa rum är kameraövervakning installerad. Det finns ingen inspelningsfunktion, ej heller ljud är installerat till övervakningsfunktionen. Övervakningen är kopplad till en monitor i centralvakten. Personalen i centralvakten sköter även bevakning av andra delar av anstalten via denna monitor. Monitorn är sektionerad i fyra delar och visar därmed samtidigt fyra olika bevakningsområden i anstalten. Personalen kan, vid särskilda behov, inrikta sig på en bild vilket innebär att endast denna bild syns i monitorn. Detta sker dock endast då personal anser det vara behov av en extra kontroll över situationen. Personalen i centralvakten kan även samtala med intagna som är placerade i observationsrum. Detta sker då genom att intagen påkallar centralvaktens uppmärksamhet genom en särskild radioanläggning. Om behov finns för direktkontakt med personal, tillkallar centralvakten förstärkning från övriga avdelningar. Centralvakten tillkallar även personal om något särskilt uppmärksammas via monitorn. Permanent personal finns ej på observationsavdelningen. Kameraövervakningen installerades 1999 på grund av minskade personalresurser samt problematiska intagna. Kontakt togs med förre regionjuristen, CC, innan kamera installerades. Han ansåg det inte finnas något juridiskt hinder eftersom inspelningsfunktion ej var aktuell. Kameraövervakningen är inte en ersättning för personal i de fall det anses finnas behov av punktbevakning. Sådan bevakning hanteras på gängse sätt. Kameraövervakningen är dock en resurs i det fall intagen i observationsrummet på annat sätt är orolig, vilket är vanligt. Övervakningen är i dessa fall en extra trygghet och skydd för intagens egen säkerhet under avskildhetsplaceringen. Kameraövervakningen är dessutom ett extra skydd för personal som skall öppna för den intagne. Med hänsyn till ovanstående måste fördelarna med kameraövervakningen klart uppväga de nackdelar som den intagne kan anse föreligga. Installationen har gjorts för att stärka tryggheten för oroliga intagna. Även personal har dock genom

text: installationen fått ett bättre skydd, och därigenom kan kontakten mellan intagen och tjänsteman i den speciella situationen vara mer avslappnad. Kameraövervakning har medfört positiva förändringar både för intagna och personal. Med hänsyn till ovanstående bedöms kameraövervakningen ej vara en olämplig åtgärd.

text: Ärendet remitterades därefter till Kriminalvårdsstyrelsen, som genom överdirektören DD anförde följande.

text: Sådan kameraövervakning som är aktuell i detta ärende regleras av lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning (i det följande benämnt lagen). I lagen finns bl.a. bestämmelser om när det krävs länsstyrelsens tillstånd för allmän kameraövervakning. Kameraövervakningen i detta fall är inte av sådan art som kräver sådant tillstånd. Några regler om att kameraövervakningen förutsätter något slags godkännande från den eller de som är föremål för övervakningen finns inte i lagen. Det som AA anför om detta i sin anmälan till JO saknar därför relevans. Av

text: 1 §

text: i lagen framgår att allmän kameraövervakning skall ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet. Kriminalvårdsmyndigheten Ystad har i sitt yttrande till JO beskrivit hur kameraövervakningen sker och redovisat orsakerna till varför man beslutat att införa sådan övervakning. Kriminalvårdsstyrelsen kan inte finna annat än att intresset av kameraövervakning i de av kriminalvårdsmyndigheten angivna situationerna väger tyngre än hänsynen till den intagnes redan genom själva frihetsberövandet beskurna integritet. Kriminalvårdsstyrelsen delar således den bedömning kriminalvårdsmyndigheten gjort.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaren men hördes inte av.

text: I beslut den 17 december 2003 anförde JO Lundin följande.

text: Bedömning

text: Som Kriminalvårdsstyrelsen och kriminalvårdsmyndigheten har anfört är den aktuella kameraövervakningen inte av det slaget att det krävs tillstånd enligt lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning. Någon anmälan enligt nämnda lag krävs inte heller. Jag delar Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning att intresset av kameraövervakningen i de situationer som kriminalvårdsmyndigheten har pekat på väger tyngre än hänsynen till den intagnes integritet.

text: För att kameraövervakningen skall kunna godtas måste dock monitorn vara placerad på ett sådant sätt att bilder från den plats som observeras inte kan ses av vem som helst. Att kunna se en intagen genom en TV-monitor är att jämställa med att passera en lokal där intagna vistas eller genom en lokal där intagna kan observeras. (Jfr JO Jan Pennlövs beslut den 30 januari 1992, dnr 2503-1991.) Användningen av kameraövervakning kan alltså komma i konflikt med reglerna om intagnas rätt till anonymitet (84 § Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter,

text: KVVFS 1998:8

text: I detta fall som gäller övervakning av intagna i en observationscell måste man ställa ännu högre krav på placeringen av monitorn. Andra intagna skall givetvis

text: inte under några förhållanden kunna se bilder från observationscellen och det skall inte heller andra anställda än de som har till uppgift att sköta övervakningen.

text: Jag förutsätter också att myndigheten på ett verksamt sätt upplyser den som vistas i observationscellen om kameraövervakningen.

text: Vad som framkommit i ärendet i den här delen utgör inte grund för kritik eller någon annan åtgärd från min sida. Trots detta vill jag framhålla vikten av att de tjänstemän som övervakar observationsceller med kameror är medvetna om att övervakningen skall ske med tillbörlig hänsyn till de enskildas integritet.

text: Eftersom medicinska frågor inte lämpar sig för JO:s prövning, uttalar jag mig inte om de ställningstaganden som kan ha gjorts i anstalten i fråga om AA:s behov av sjukvård.

text: Ärendet avslutas.