title: Kritik mot Skatteverket för agerande i samband med avvisning av ombud

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: DS är redovisningskonsult. Han är verksam bl.a. i bolaget Svensk Ekonomi-Tjänst i Vellinge AB (Ekonomi-Tjänst).

text: DS dömdes av tingsrätt för brott, frikändes sedan i hovrätten

text: Den 16 oktober 2014 dömdes DS av Malmö tingsrätt för grovt bedrägeri till ett års fängelse. Åklagaren beskrev i stämningsansökan att DS under år 2012 som företrädare för ett aktiebolag genom vilseledande förmått företrädare för 19 uppräknade företag att till aktiebolaget utge varor till ett betydande belopp. Tingsrätten ansåg det visat att DS agerat utan avsikt att betala fakturorna avseende varorna och förtigit avsaknad av vilja och förmåga till betalning. DS bedömdes ha haft uppsåt till systematisk brottslighet.

text: DS överklagade tingsrättens dom till Hovrätten över Skåne och Blekinge. Den 8 september 2015 meddelade hovrätten sin dom i målet. Hovrätten fann att tingsrättsdomen skulle ändras och åtalet mot DS ogillas. Hovrätten framhöll i sina skäl att det fanns omständigheter i målet som var besvärande för DS, men att det sammantaget inte var ställt utom rimligt tvivel att DS, när han gjorde de åtalade kreditköpen, saknade betalningsavsikt.

text: DS avvisades under en tid som ombud vid förvaltningsdomstolar

text: Efter att tingsrätten meddelat sin fällande dom avvisades DS som ombud i ett antal skattemål vid olika förvaltningsrätter. Den brottslighet som DS dömts för av tingsrätten angavs då som skäl för att han inte var lämplig som ombud (se

text: 48 § förvaltningsprocesslagen

text: ). Den 10 mars 2015 beslutade Förvaltningsrätten i Malmö, med hänvisning till brottsligheten i tingsrättsdomen, att DS tills vidare skulle anses vara obehörig att vara ombud eller biträde i mål vid den förvaltningsrätten. DS överklagade ett av avvisningsbesluten till Kammarrätten i Göteborg, som den 8 april 2015 avslog överklagandet.

text: Några dagar efter hovrättens ogillande brottmålsdom, den 11 september 2015, beslutade Förvaltningsrätten i Malmö att det tidigare beslutet, att DS tills vidare skulle anses vara obehörig att vara ombud eller biträde i mål vid domstolen, inte längre skulle gälla.

text: DS hade överklagat det ovan nämnda kammarrättsbeslutet till Högsta förvaltningsdomstolen (HFD), som den 9 oktober 2015 undanröjde förvaltningsrättens beslut att avvisa honom som ombud. HFD framhöll i sina skäl att underinstanserna hade haft fog för att avvisa DS och att deras beslut alltså var riktiga när de fattades. Eftersom hovrätten därefter hade ogillat åtalet mot DS skulle dock avvisningsbeslutet upphävas (se

text: HFD 2015 ref. 56

text: Handläggning hos Skatteverket – DS avvisades även där

text: Också hos Skatteverket avvisades DS som ombud. Den 2 juni 2015 avvisades han i ett ärende avseende Åkeriservice och Verkstad i Skåne AB (Åkeriservice) och den 3 juni 2015 i ett ärende avseende BNP Service och Transport AB (BNP). I skälen till dessa beslut åberopades

text: 48 § förvaltningsprocesslagen

text: och brottmålsdomen mot DS. Den 1 juni 2015 uppgav Skatteverket till RTR Service och Transport KB (RTR) att Skatteverket inte skulle komma att godta DS som ombud för det bolaget. I samband med beskedet hänvisades till att en förvaltningsrätt hade avvisat DS som ombud.

text: Sökandena har tidigare begärt skadestånd hos Justitiekanslern

text: I september 2015 begärde DS och Ekonomi-Tjänst hos Justitiekanslern skadestånd av staten (dnr

text: ). De åberopade att besluten att avvisa DS som ombud – hos förvaltningsdomstolarna och i ärendet rörande BNP hos Skatteverket – varit felaktiga. Beträffande Skatteverkets beslut gjordes gällande att det saknat laga grund, eftersom den avvisningsregel som Skatteverket tillämpat inte varit tillämplig på handläggningen där.

text: I ett beslut den 28 september 2015 konstaterade Justitiekanslern att förvaltningsdomstolarnas bedömningar i besluten att avvisa DS inte innefattade skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Skatteverkets avvisningsbeslut hade däremot grundats på överväganden utifrån ett lagrum som inte var tillämpligt vid myndighetens handläggning (

text: 48 § förvaltningsprocesslagen

text: ). Redan mot den bakgrunden fick beslutet anses innefatta ett sådant förbiseende av gällande rätt som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Eftersom det hos Skatteverket tillämpliga lagrummet som berör avvisning av ombud (

text: 9 § förvaltningslagen

text: ) inte ger utrymme för att avvisa ett ombud på grund av annat än förhållanden som förekommit i det aktuella ärendet hos myndigheten, fick Skatteverkets förbiseende anses ha medfört att DS felaktigt avvisats som ombud. Sökandena hade dock inte visat att avvisningen medfört att någon av dem lidit ersättningsgill skada och skadeståndsanspråken avslogs därför.

text: De nu aktuella anspråken m.m.

text: Sökandena har nu återkommit till Skatteverket med skadeståndsanspråk. Anspråken har överlämnats till Justitiekanslern. DS har även hos Justitiekanslern begärt ytterligare skadestånd. DS har begärt ersättning med totalt 655 000 kr och Ekonomi-Tjänst med, som det får förstås, minst 111 875 kr, allt jämte ränta, enligt följande.

text: Med anledning av att Skatteverket felaktigt avvisat DS som ombud för Åkeriservice och BNP och gett besked till RTR att DS inte skulle komma att godtas som ombud för bolaget har DS begärt ersättning med 30 000 kr avseende förmögenhetsskada samt 500 000 kr avseende ideell skada. Ekonomi-Tjänst har, på samma grund, begärt ersättning för förmögenhetsskada med dels 31 875 kr jämte ränta, dels med skäligt belopp om ca 15 000 kr per år fr.o.m. den 1 juli 2015 samt för ideell skada med 50 000 kr.

text: DS har även begärt ersättning med 125 000 kr jämte ränta avseende ideellt skadestånd och som grund för detta anspråk anfört att en tjänsteman på Skatteverket har gjort sig skyldig till förtalsbrott genom en tidningsartikel i Sydsvenska Dagbladet den 21 april 2017.

text: DS och Ekonomi-Tjänst har därutöver anfört bl.a. följande. Skatteverkets beslut att avvisa honom som ombud har saknat laglig grund och har skett utifrån personliga värderingar. Beslutet och handläggningen hos Skatteverket föranleder således skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . De uppgifter som Skatteverket spritt om DS är av sådan karaktär att han utsatts för förtalsbrott. Även brottet tjänstefel har begåtts. Att han avvisats som ombud innefattar därtill ett brott mot grundlagen (

text: 1 kap

text: och

text: 9 §§

text: regeringsformen

text: ). Skatteverkets agerande innebär dessutom ett åsidosättande av Europakonventionens artikel 6.2 (den s.k. oskuldspresumtionen), artikel 8 (rätten till skydd för privat- och familjeliv) och artikel 13 (rätten till effektivt rättsmedel). Rätten till respekt för privatlivet skyddas även av

text: 2 kap. 6 § 2 st regeringsformen

text: och artikel 7 och 8 i EU:s stadga.

text: Skatteverkets inställning

text: Skatteverket har medgett att myndighetens beslut kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Skatteverket har vidare anfört att Ekonomi-Tjänst bör få ekonomisk ersättning med 22 500 kr, jämte ränta. När det gäller DS:s begäran har Skatteverket anfört att detta bör avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Begäran om skadestånd

text: Allmänna skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sak-skada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Skatteverket har ådragit staten skadeståndsansvar

text: Justitiekanslern har i det tidigare skaderegleringsärendet gjort bedömningen att Skatteverkets beslut att avvisa DS var felaktigt och skadeståndsgrundande (se dnr

text: ). Justitiekanslern gör nu ingen annan bedömning. Inte heller när det gäller Skatteverkets besked till RTR om att Skatteverket inte skulle godta DS som ombud för bolaget finns anledning att göra någon annan bedömning. Skatteverkets beslut den 2 och 3 juni 2015 samt Skatteverkets besked den 1 juni 2015 utgör därmed fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Frågan är då om DS och Ekonomi-Tjänst har visat att avvisningsbesluten och beskedet har gett upphov till någon ersättningsgill skada. DS och Ekonomi-Tjänst har begärt ersättning för både förmögenhetsskada och ideell skada.

text: DS och Ekonomi-Tjänst har inte visat att de lidit förmögenhetsskada

text: DS har begärt ersättning för ekonomisk skada med 30 000 kr och anfört att detta avser förlorade intäkter avseende BNP om 8 000 kr, RTR om 16 500 kr och Åkeriservice om 5 500 kr. Han har till styrkande av den påstådda skadan gett in ett e-mail från FS på bolaget Skattejuristen, som tog över som ombud i de ärenden i vilka DS blev avvisad som ombud. Av e-mailet framgår endast uppgift om belopp som det nya ombudet fakturerat BNP och RTR.

text: Ekonomi-Tjänst har begärt ersättning för ekonomisk skada med minst 31 875 kr och anfört att detta avser förlorade intäkter avseende BNP om 16 250 kr och RTR om 15 625 kr. Ekonomi-Tjänst har även begärt ersättning för framtida förlorade intäkter från BNP om 15 000 kr per år från den 1 juli 2015. Ekonomi-Tjänst har till styrkande av den påstådda skadan gett in fakturor som Skattejuristen skickat till BNP och RTR.

text: Genom den utredning som finns i ärendet framstår det som sannolikt att ekonomisk skada till följd av Skatteverkets beslut och besked i och för sig har uppkommit. Det är dock oklart om den ekonomiska skadan har drabbat DS och/eller Ekonomi-Tjänst samt storleken på skadan. Såvitt kan utläsas av den ingivna utredningen begär DS och Ekonomi-Tjänst ersättning för delvis samma uteblivna intäkter. Vidare framgår det inte hur de belopp FS uppgett i e-mail förhåller sig till de ingivna fakturorna. Varken DS eller Ekonomi-Tjänst har närmare redogjort för eller gett in utredning som visar på vilket sätt de uteblivna intäkterna skulle ha kommit dem båda till del. DS:s och Ekonomi-Tjänsts begäran avslås därför i dessa delar. Det står dem fritt att återkomma, men de måste då vara beredda att ge in ytterligare utredning.

text: Det finns ingen rätt till ersättning för ideell skada

text: Utgångspunkten i svensk rätt anses vara att det krävs särskilt lagstöd för att en rätt till ersättning för ideell skada ska anses föreligga. När det gäller bestämmelserna i

text: 1 kap.

text: och

text: 9 §§

text: och

text: 2 kap. 6 § 2 st

text: regeringsformen

text: saknas bestämmelser som ger den enskilde rätt till sådan ersättning vid överträdelse. Redan på denna grund saknas rätt till ersättning för ideellt skadestånd p.g.a. påstådda överträdelser av

text: regeringsformen

text: (jfr

text: NJA 2014 s 323

text: ). En annan fråga är att Skatteverkets agerande i förhållande till

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: kan ifrågasättas. Justitiekanslern återkommer till denna fråga nedan.

text: Brottet förtal avser endast uttalanden som riktar sig mot en viss person eller i vart fall måste förstås så att en eller flera bestämda personer utpekas. Skrivningarna i den aktuella artikeln innefattar inte ett sådant utpekande av DS som kan medföra ansvar för förtal. Inte heller är det visat att Skatteverkets agerande i övrigt har inneburit ett förtal av DS. Det som DS har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger alltså inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå.

text: Inte heller är det visat att Skatteverket på annat sätt ägnat sig åt ryktesspridning på ett sådant sätt att någon kränkning av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: eller artiklarna 7 och 8 i EU:s stadga föreligger.

text: Det har hos Skatteverket varit fråga om tolkning och tillämpning av bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: . Den närmare frågan för Skatteverket var om det faktum att DS dömts för brott av tingsrätten medförde att det fanns grund för att avvisa honom som ombud. Det har således inte av Skatteverket varit fråga om något ställningstagande till det straffrättsliga ansvaret. Någon kränkning av oskuldspresumtionen i

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: har alltså inte skett.

text: DS har avslutningsvis gjort gällande att hans rätt till effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: har kränkts. När det gäller detta påstående så har Skatteverket anfört att DS har fått en kopia av avvisningsbesluten. DS har alltså känt till besluten och har haft möjlighet att överklaga dessa. Det föreligger därför ingen kränkning av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: Sammantaget finns alltså inte någon rätt till ersättning för kränkning. Med anledning av det anförda ska DS:s och Ekonomi-Tjänsts skadeståndsanspråk avslås i sin helhet.

text: Tillsyn

text: Det finns anledning att rikta kritik mot Skatteverket och att inleda ett nytt ärende om tillsyn av Skatteverket

text: Genom utredningen har följande framkommit. Rättsavdelningen på Skatteverket har skickat ett e-mail till anställda på myndigheten i vilket angavs att rättsavdelningen ansåg att Skatteverket kunde avvisa ett ombud. Rättsavdelningen skrev bl.a. ”Det blir en konstig situation om vi fortsätter godta ombudet, när nu domstolarna avvisar honom. Vi anser därför att ni, med samma motivering som kammarrätten, kan avvisa ombudet även hos Skatteverket.”. E-mailet har av en regional samordnare för enheten Grov Ekonomisk Brottslighet (GEB) vidarebefordrats till flera anställda på myndigheten. I detta e-mail har samordnaren tillsammans med rättsavdelningens analys bifogat en mall för avvisandebeslut samt skrivit ”Ert uppdrag blir att använda mallen ovan och fatta avvisandebeslut så att Skatteverket följer domstolarna och avvisar S som ombud” . Samordnaren skrev vidare ”Vi har också bestämt inom GEB (förankrat med vår SUD-ordförande PA) att besluten ska skrivas under av ansvarig sektionschef.” .

text: Skatteverket har i yttrande till Justitiekanslern anfört bl.a. att rättsavdelningen inte borde ha lämnat det svar som gjordes samt att det finns formuleringar som man kan ha synpunkter på. Skatteverket har vidare anfört att brevet kan ha missuppfattats som att Skatteverket också skulle hänvisa till

text: 48 § förvaltningsprocesslagen

text: men det som egentligen menades var att Skatteverket med stöd av

text: 9 § förvaltningslagen

text: skulle kunna avvisa DS som ombud. Skatteverket har även skrivit att när det gäller e-mailet från samordnaren synes svaret från rättsavdelningen ha missuppfattats och formuleringen ” ert uppdrag blir … ” är olycklig eftersom en tjänsteman inom Skatteverket i princip inte kan beordras att fatta visst beslut. Skatteverket har avslutningsvis anfört att det är anmärkningsvärt att en tjänsteman har uppgett att hon blivit beordrad att fatta ett avvisningsbeslut.

text: Av utredningen framgår att det för Skatteverket varit fråga om en ovanlig situation, nämligen att en person som dömts för grovt förmögenhetsbrott och på grund av det avvisats som ombud i förvaltningsdomstolar samtidigt agerade som ombud hos Skatteverket. Det är förståeligt att det hos Skatteverket rådde osäkerhet om hur en sådan situation skulle hanteras rättsligt och hur vissa bestämmelser skulle tolkas. Det är även naturligt att myndigheten i ett sådant läge vänder sig till rättsavdelningen och att denna avdelning bistår med stöd och råd. Även om formuleringarna i rättsavdelningens e-mail inte framstår som helt genomtänkta i alla delar anser jag inte att rättsavdelningens agerande varit anmärkningsvärt.

text: Jag anser däremot att det är helt oacceptabelt att den regionala samordnaren till anställda tjänstemän skickat ett e-mail i vilket tjänstemännen uppdras att fatta ett visst beslut enligt en bifogad beslutsmall. E-mailet från samordnaren kan lätt uppfattas som en order till tjänstemännen att fatta beslut att avvisa DS som ombud, utan att göra någon egen bedömning. Detta skulle i så fall kunna vara i strid med

text: regeringsformens

text: krav på myndigheters skyldighet att beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Skatteverket förtjänar kritik för detta agerande.

text: Genom utredningen har även kommit fram bl.a. att en anställd hos Skatteverket har agerat som ombud för andra anställda i processer i tingsrätter, i vilka de anställda stämts i egenskap av privatpersoner. Justitiekanslern avser att inleda ett särskilt tillsynsärende avseende Skatteverkets agerande i dessa processer.


publisher: Justitiekanslern

title: Remissyttrande - Rekrytering av framtidens domare (SOU 2017:85)

org: jk

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

type: stycke

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Betänkandet innehåller en noggrann genomgång och analys av tidigare utredningar avseende rekryteringen av ordinarie domare fram till den ordning som gäller idag. Utredningens problembeskrivning och de förslag till åtgärder som lämnas i betänkandet framstår också som i allt väsentligt väl underbyggda. När det gäller de konkreta förslag som tar sikte på Domarnämndens handläggning av ärenden om utnämning av ordinarie domare bör dessa dock övervägas och beredas ytterligare, möjligen inom ramen för en särskild och bredare översyn av nämndens organisation, uppdrag och arbetsformer.

text: Det är emellertid tveksamt om de frågor kring rekryteringen av ordinarie domare som utredningen haft i uppgift att behandla är de frågor som kommer att vara avgörande för att lösa den övergripande frågan om möjligheten att ”säkerställa att alla domstolar i hela landet även i framtiden kan rekrytera domare som tillhör de allra skickligaste och för yrket mest lämpade juristerna”.

text: Domstolarnas möjligheter att i framtiden kunna få de allra skickligaste och för yrket mest lämpade juristerna att vilja söka domartjänster och att också kunna behålla dessa medarbetare torde till stor del vara beroende av omständigheter som legat utanför utredningens uppdrag. Frågor som hur domstolarna är organiserade och geografiskt placerade, anställningsvillkor, löneutveckling och pensionsförmåner för domare samt utvecklings- och karriärmöjligheter är några av de faktorer som torde vara avgörande för om domstolarna ska upplevas som attraktiva arbetsgivare och därmed kunna locka tillräckligt många kvalificerade och erfarna jurister med olika typer av bakgrund. Detta är frågor som inte kan lösas genom åtgärder inom Sveriges Domstolar utan som kräver politiska beslut.

type: avgorande


title: Remissyttrande - Hemlig dataavläsning (SOU 2017:89)

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: Justitiekanslern tillstyrker att hemlig dataavläsning, på försök, införs som ett nytt tvångsmedel. Utredningens bakgrundsredovisning är utförlig och noggrann och de överväganden och bedömningar som görs framstår i allt väsentligt som rimliga.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att de brottsbekämpande myndigheterna har ett klart behov av att kunna använda sig av hemlig dataavläsning. Frågan om tvångsmedlet kommer att kunna ge önskad effekt är svårbedömd och måste utvärderas innan det kan bli aktuellt att förlänga lagens giltighetstid.

text: När det gäller den centrala frågan om proportionalitetsbedömningen anser Justitiekanslern att utredningen gjort en rimlig analys och avvägning mellan integritetsriskerna och behovet av det nya tvångsmedlet (s. 311–323). Som utredningen framhåller kan en möjlighet till hemlig dataavläsning i flera avseenden riskera att allvarligt inkräkta på enskildas personliga integritet. Det är därför av stor vikt att användningen av tvångsmedlet utformas på ett sådant sätt att missbruk omöjliggörs och gränsförskjutningar inte förekommer.

text: De begränsningar som föreslås när det gäller i vilka situationer det ska vara möjligt att använda hemlig dataavläsning, att domstol alltid ska fatta beslut om användning av tvångsmedlet, att Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden ska utöva tillsyn över verksamheten samt att proportionalitetsprincipen införs som en grundläggande förutsättning för att få använda sig av hemlig dataavläsning framstår som ändamålsenliga kontrollfunktioner för att så långt det är möjligt värna den personliga integriteten.

text: När det gäller frågan om teleoperatörerna ska ges möjlighet eller åläggas att medverka vid verkställigheten av hemlig dataavläsning är Justitiekanslern emellertid tveksam till utredningens bedömning att det i ett inledande skede inte bör införas någon lagfäst skyldighet för operatörerna att medverka (s. 428–429). Om lagstiftarens avsikt är att teleoperatörerna ska medverka och det alltså inte är tänkt att ge dem en valmöjlighet är det rimligt att lagstiftaren klargör detta.

text: Justitiekanslern anser att den nya lagen om hemlig dataavläsning, som utredningen föreslagit, bör tidsbegränsas. Effekterna och tillämpningen av lagen måste utvärderas innan det kan bli aktuellt att förlänga dess giltighets-tid. En sådan utvärdering bör planeras och vara förberedd redan när lagen träder i kraft genom att man på lämpligt sätt säkrar kontinuerlig tillgång till nödvändiga data.


title: Remissyttrande - Skatteverkets promemoria Några frågor om arbete mot skattebrott

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Med beaktande av dessa utgångspunkter bör följande framhållas.

text: Enligt promemorian föreslås att det område där Skatteverket på eget initiativ kan bedriva brottsbekämpande verksamhet (den s.k. brottskatalogen) utvidgas. Vidare föreslås införandet av en uppgiftsskyldighet mellan Skatteverkets brottsbekämpande verksamhet och andra verksamhetsgrenar i vissa fall.

text: Den s.k. brottskatalogen utvidgas (4.1)

text: Den 1 juli 2017 utökades Skatteverkets brottsbekämpande verksamhet till att omfatta bedrägeribrott som har samband med RUT- och ROT-avdrag (

text: prop. 2016/17:89

text: ). Det har också nyligen i en lagrådsremiss lämnats förslag som medför att Skattebrottsenhetens verksamhet framöver även ska omfatta brott mot

text: folkbokföringslagen

text: (Ökat skydd för hotade och förföljda personer samt några åtgärder för att öka kvaliteten i folkbokföringen, betänkande

text: SOU 2017:37

text: ). Det förslag som Skatteverket nu lägger fram i sin promemoria medför en utvidgad befogenhet för Skatteverket att i den brottsbekämpande verksamheten på eget initiativ arbeta mot ett flertal brott enligt

text: brottsbalken

text: därutöver.

text: Skatteverket lämnar i promemorian exempel på ageranden som förekommer i samband med myndighetens verksamhet, exempelvis olovlig identitetsanvändning, användandet av falska urkunder eller osanna fakturor samt upprättande av skenhandlingar. Det anges vidare att dessa ageranden kan utgöra del i och möjliggöra brottslighet som skattebrott, bokföringsbrott eller bedrägeri. I promemorian framgår att det initialt kan vara svårt att avgöra vilken brottslighet som är den aktuella (s. 24). I de fall sådant agerande som exemplifieras ovan har samband med Skatteverkets verksamhet borde Skattebrottsenheten såvitt Justitiekanslern kan bedöma inom sitt nuvarande uppdrag ha utrymme att utreda om det inneburit att ett skattebrott eller bokföringsbrott m.m. har begåtts. I de fall förfarandet kan utgöra bidragsbrott omfattas andra verksamhetsgrenar vid Skatteverket av lagen (

text: ) om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. För det fall en förundersökning inleds kan Skattebrottsenheten också medverka vid denna även avseende andra brott än de som ingår i den s.k. brottskatalogen om åklagare finner att det finns särskilda skäl för det.

text: Justitiekanslern delar uppfattningen att det är av stor vikt att Skatteverkets brottsbekämpande verksamhet utformas på ett sätt som möjliggör en effektiv brottsbekämpning. Utifrån redovisningen i promemorian anser Justitiekanslern att det är något svårt att avgöra på vilket sätt den nuvarande brottskatalogen begränsar Skattebrottsenhetens möjligheter att arbeta effektivt med förebyggande arbete och underrättelseverksamhet samt att biträda åklagare vid förundersökning. Detta bör i den fortsatta beredningen ytterligare tydliggöras.

text: Uppgiftsskyldighet mellan Skatteverkets verksamhetsgrenar (4.2)

text: Justitiekanslern instämmer i att ett förbättrat informationsutbyte mellan verksamhetsgrenarna möjliggör ett effektivt användande av de samlade resurserna och kan öka förutsättningarna för att brott i större utsträckning och snabbare kan klaras upp, att felaktiga brottsmisstankar kan avföras från utredning och att korrekta beslut om beskattning kan fattas.

text: För att den enskildes rättssäkerhet ska garanteras är det dock av vikt att de gränser som finns mellan skatteutredning och skattebrottsutredning är tydliga (jfr.

text: prop. 1997/98:10 s. 43

text: f.). Att Skatteverkets olika verksamhetsgrenar är självständiga i förhållande till varandra, med den följd detta får för tillämpligheten av olika sekretessbestämmelser, har bedömts vara ett sätt att säkerställa att dessa gränser upprätthålls.

text: Skatteverket föreslår nu att det ska införas en lagstadgad skyldighet för Skattebrottsenheten att lämna uppgifter som kan antas behövas för ett ärende i annan verksamhet vid Skatteverket. Andra delar av verket ska på samma sätt lämna uppgifter till Skattebrottsenheten om uppgifterna kan antas ha samband med misstänkt brottslighet som omfattas av den s.k. brottskatalogen och innefattar brott med minst ett års fängelse föreskrivet eller brottslighet som sker systematiskt. Det finns i båda fallen en begränsning genom att en uppgift inte ska lämnas ut om övervägande skäl talar för att det intresse som sekretessen ska skydda har företräde framför intresset av att uppgifter lämnas ut.

text: I promemorian redogörs tydligt för den reglering som gäller för utlämnande av uppgifter inom myndighetens olika verksamhetsgrenar. Skatteverket skriver att behovet av att införa en skyldighet att överlämna information bland annat bygger på att man idag lämnar uppgifter inom verket på ett sätt som har rutinmässig karaktär och därför bör ha stöd i en särskild sekretessbrytande bestämmelse (s. 28). Vilka situationer som avses är dock oklart. Det framstår enligt Justitiekanslern som långtgående att – istället för att som idag göra en prövning utifrån befintliga bestämmelser för att avgöra om uppgiften är sådan att den ska lämnas eller begäras in – ålägga en skyldighet att lämna uppgifter.

text: Den föreslagna nya bestämmelsen i

text: 7 § i lagen (1997:1024)

text: om Skatteverkets brottsbekämpande verksamhet medför att uppgifter som hanteras inom Skattebrottsenheten och ”som kan antas behövas för ett ärende i annan verksamhet vid Skatteverket” ska överlämnas. Hur denna prövning ska ske framstår enligt Justitiekanslern som otydligt. Vidare bör det, i fall där förundersökning har inletts, alltid vara förundersöknings-ledaren som avgör när det är lämpligt att överlämna uppgifter (jfr. nuvarande skrivning ”får förundersökningsledare avgöra”)

text: De föreslagna bestämmelserna synes ställa något lägre krav för utlämnande än de som uppställs i generalklausulen i

text: 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Om avsikten är att genom förslagen reglera en situation vid uppgiftslämnande som redan föreligger, bör kraven inte ställas lägre än vid utlämnande enligt generalklausulen. Om avsikten är att det ska lämnas större möjligheter till utlämnande av uppgifter bör de avvägningar som krävs analyseras ytterligare. I de situationer då information ska lämnas från beskattningsverksamheten till skattebrottsenheten finns även med det nu lämnade förslaget behov att bedöma ett flertal omständigheter i det enskilda fallet (jfr. s. 13). Vid uppgiftslämnande från Skattebrottsenheten kommer att krävas en försiktighet i förhållande till överväganden i förhållande till eventuella utredningsåtgärder som kan komma att ske inom en förundersökning.

text: I den dataskyddsreform som kommer att ha genomförts senare i vår återfinns bestämmelser om personuppgiftsbehandling i brottsbekämpande syfte respektive för andra ändamål i olika regelverk. Genom reformen i stort förtydligas enskildas rättigheter i förhållande till hur personuppgifter används och det ska finnas ett särskilt, uttryckligt angivet och berättigat ändamål med varje behandling av personuppgifter. I den fortsatta beredningen bör det ytterligare belysas hur avvägningen mellan behovet av informationsutbyte och integritetsskyddet har gjorts samt att mer ingående redogöra för vilka överväganden som har gjorts i fråga om behovet av säkerhetsåtgärder som minskar riskerna för den personliga integriteten. På samma sätt behövs en analys utifrån de rättssäkerhetsaspekter som måste beaktas om man väljer att införa ett sådant reglerat uppgiftsutbyte.


title: Anspråk på skadestånd med anledning av en oriktig firmaregistrering

text: Justitiekanslern finner att staten är skadeståndsskyldig i och för sig enligt vad som närmare framgår av beslutet. Justitiekanslern gör därutöver vissa uttalanden i frågor som är nära förbundna med frågan om skadeståndsskyldigheten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 9 september 1991 registrerade Patent- och registreringsverket (PRV) Handelsbolaget Borgholms taxi (nedan handelsbolaget) med taxirörelse som uppgiven verksamhet. Bolaget har sedan dess bedrivit taxiverksamhet i Borgholm med omnejd.

text: Den 24 september 1996 registrerade PRV på ansökan av GO firman Gunnars Borgholms Taxi (nedan den enskilda firman) för hans verksamhet som enskild näringsidkare. Verksamheten, som tidigare hade bedrivits under en annan firma, uppgavs vara taxiverksamhet.

text: Den 29 augusti 2001 registrerade PRV firman Gunnars Borgholms Taxi AB för ett aktiebolag (nedan aktiebolaget) i vilket GO var styrelseledamot och firmatecknare. Bolaget hade dessförinnan sedan 1999 haft firman Taxi 120 20 AB. Bolagets verksamhet uppgavs vara taxiverksamhet.

text: Den enskilda firman och aktiebolaget har i vart fall sedan deras nu nämnda firmor registrerades bedrivit taxiverksamhet i och omkring Borgholm.

text: Sedan tvist hade uppstått mellan, å ena sidan, handelsbolaget och, å andra sidan, GO och aktiebolaget om verksamheternas firmor väckte handelsbolaget 2002 talan vid Kalmar tingsrätt och yrkade att registreringarna av den enskilda firman och aktiebolagets firma skulle hävas. Därutöver förde handelsbolaget talan om att GO och aktiebolaget skulle förbjudas att använda vissa näringskännetecken med anknytning till firmorna. Handelsbolaget fordrade även skadestånd. I en dom den 12 november 2003 hävde tingsrätten registreringarna av firmorna i enlighet med handelsbolagets yrkande. Efter överklagande av domen till Göta hovrätt gjorde hovrätten i sin dom den 24 januari 2005 ingen ändring i tingsrättens dom såvitt avsåg hävningen av registreringarna. I hovrättens domskäl sägs bl.a. följande.

text: ”De enskilda orden i firman Handelsbolaget Borgholms taxi är sådana att de sedda var för sig får anses ha ett tämligen svagt skydd. Av utredningen framgår emellertid att handelsbolaget med nyttjande av i målet aktuella näringskännetecken, har varit ensamt om att bedriva taxiverksamhet i Borgholm, som är en liten ort, under flera decennier. Sammansättningen av firmanamnet får enligt hovrättens bedömning anses genom inarbetning ha förvärvat sådan särprägel att det åtnjuter ett förhållandevis starkt skydd. Eftersom GO och aktiebolaget har bedrivit samma verksamhet som handelsbolaget och på samma ort kan enligt den s.k. produktregeln kravet på firmalikhet sättas lägre vid bedömningen av om det finns förväxlingsrisk. Även med beaktande av att vad som anförts om att "Gunnars" skulle vara firmadominant finner hovrätten lika med tingsrätten att det finns förväxlingsrisk mellan de av parterna brukade näringskännetecknen. Utredningen visar inte annat än att handelsbolaget kan lida skada därav.

text: I enlighet med vad tingsrätten anfört finner hovrätten vidare att det har förekommit intrång i handelsbolagets firma i vart fall av oaktsamhet.

text: I fråga om hävande av registreringen av firmorna Gunnars Borgholms Taxi och Gunnars Borgholms Taxi AB framgår av det ovan sagda att de är förväxlingsbara med handelsbolagets firma. Hovrätten finner vidare att sammansättningen av handelbolagets firma har särskiljningsförmåga och att motparternas firmor, trots att de innehåller ordet Gunnars, inte på ett tillräckligt tydligt sätt särskiljer den av GO och aktiebolaget bedrivna verksamheten från handelsbolagets. Firmorna har således registrerats i strid med

text: firmalagen

text: . Även i övrigt föreligger det förutsättningar för att häva registreringen.”

text: GO och aktiebolaget förpliktades såväl i tingsrätten som i hovrätten att ersätta handelsbolaget för dess rättegångskostnader.

text: Aktiebolaget heter numera Taxi 12020 i Borgholm AB.

text: Anspråket m.m.

text: Sökandenas begäran

text: GO och aktiebolaget (sökandena) har begärt att Justitiekanslern uttalar sig om huruvida staten är skyldig i och för sig att utge ersättning för den rena förmögenhetsskada som GO och aktiebolaget har åsamkats med anledning av PRV:s beslut att registrera deras firmor. Skadan har, utan att preciseras, uppgetts bestå av rättegångskostnaderna i det ovan nämnda tvistemålet och andra kostnader till följd av att registreringen av firmorna har hävts. Sökandena har menat att skadeståndsskyldighet föreligger för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (SkL). Aktiebolaget har gjort gällande att skadeståndsskyldighet föreligger även enligt

text: 3 kap. 3 § samma lag

text: Skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL

text: Till stöd för påståendet om skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL har sökandena anfört väsentligen följande. Tvisten med handelsbolaget uppstod sedan sökandena 2001 hade annonserat om sina taxitjänster i Ölandsbladet. Enligt besked från PRV gjordes inte någon förväxlingsprövning inför registreringen av den enskilda firman. Enligt sökandenas mening hade emellertid den enskilda firman stått sig vid en sådan bedömning. Båda sökandenas firmor är särskiljbara från handelsbolagets. Domstolarna var emellertid av en annan mening och ansåg att firmorna hade registrerats i strid med

text: firmalagen (1974:156)

text: . Mot bakgrund av deras bedömningar är det uppenbart att PRV genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning har vållat sökandena ren förmögenhetsskada

text: Bolagsverket, som sedan den 1 juli 2004 handhar de uppgifter som tidigare låg på bolagsavdelningen på PRV, har i ett yttrande över anspråken i denna del anfört väsentligen följande.

text: ”Allmänt om Bolagsverkets rutiner för granskning av firma

text: I alla ärenden hos Bolagsverket som rör ansökan om firma upprättas särskilda granskningspromemorior. På en sådan promemoria skall den granskande handläggaren ange hur denne sökt i t.ex. aktiebolags-, handels- och föreningsregistren samt varumärkesregistret. Får handläggaren vid sökningen, som sker genom att särskilda sökfrågor ställs mot de IT-baserade registren, fram träffar på det/de sökord som handläggaren valt skall denne på nämnda promemoria särskilt notera de ansökta och registrerade firmor och varumärken som kan anses ge anledning till en noggrannare prövning vad avser förväxlingsbarheten med den i ärendet sökta firman. I många fall får den granskande handläggaren fram många träffar på firmor och varumärken i sin sökning, men långtifrån alla dessa firmor och varumärken företer sådan likhet med den sökta firman att de förtjänar att upptas på promemorian.

text: Bolagsverkets handläggning av ansökan om registrering av firman Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma

text: Vid granskningen av den sökta firman Gunnars Borgholms Taxi upprättades i vanlig ordning en granskningspromemoria. Av granskningspromemorian framgår att den granskande handläggaren har gjort en sökning i aktiebolagsregistret och i handels- och föreningsregistren på orden Gunnar och Taxi i kombination samt på orden Gunnar och Borgholm i kombination för att därigenom få fram eventuella hindrande firmor. Handläggaren har däremot inte granskat på orden Borgholm och Taxi i kombination vilket har medfört att den nu aktuella firman Handelsbolaget Borgholms taxi inte kom att noteras på granskningsunderlaget.

text: Då inget hinder för registrering förelåg kunde den beslutande handläggaren godkänna den sökta firman Gunnars Borgholms Taxi.

text: Bolagsverkets handläggning av ansökan om registrering av firman Gunnars Borgholms Taxi AB

text: I samband med att ansökan om registrering av ny firma inkom till Bolagsverket den 30 juli 2001, upprättades en granskningspromemoria avseende firmaförslaget Gunnars Borgholms Taxi AB. Av granskningspromemorian framgår att handläggaren har granskat på orden Gunnar och Taxi i kombination samt på orden Borgholm och Taxi i kombination i aktiebolagsregistret och i handels- och föreningsregistren. Firman Handelsbolaget Borgholms taxi kom att noteras på granskningspromemorian. Den beslutande handläggaren godkände Gunnars Borgholms Taxi AB med motiveringen att det förelåg intressegemenskap med Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma. Den beslutande handläggaren har därmed gjort bedömningen att Handelsbolaget Borgholms taxi inte utgjorde hinder för registrering enligt

text: firmalagen

text: Bolagsverkets inställning till frågan om fel eller försummelse

text: Tingsrätten och hovrätten har funnit att firmorna Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma, och Gunnars Borgholms Taxi AB skall hävas. Bolagsverkets beslut att registrera firmorna framstår efter domstolarna prövning av frågan i och för sig som objektivt sett oriktigt. Därmed är det dock inte klarlagt att det vid handläggningen hos Bolagsverket har förekommit något fel eller försummelse som skall föranleda skadeståndsskyldighet för staten.

text: När det gäller granskningen och registreringen av Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma, medger Bolagsverket att granskningen av firman inte har följt gängse rutiner. Hade granskningen utförts på förväntat sätt hade Handelsbolaget Borgholms taxi med all säkerhet kommit att noteras på granskningspromemorian. Det hade i sin tur medfört att en förväxlingsprövning hade gjorts mellan de motstående firmorna. Hanteringen av ärendet har i det avseendet således inneburit fel eller försummelse vid myndighetsutövning från verkets sida. Enbart det förhållandet att verket brustit i sin granskningsskyldighet är dock inte ensam en nödvändig och tillräcklig betingelse för skadan. En förutsättning för att staten skall anses ersättningsskyldig är att den uppkomna skadan är ett resultat av en mycket påtaglig felbedömning vid rättstillämpning.

text: När det så gäller frågan om förväxling mellan de motstående firmorna kan inledningsvis konstateras att det föreligger klar verksamhetslikhet i firmarättsligt avseende mellan den verksamhet som skall bedrivas under Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma, Gunnars Borgholms Taxi AB och den verksamhet som Handelsbolaget Borgholms taxi omfattar.

text: Beträffande firmalikheten kan följande sägas. I förarbetena till

text: firmalagen

text: framgår bl.a. att för traditionellt sammansatta firmor, bestående exempelvis av ett föga särpräglat släktnamn jämte ett förnamn, en initial eller en verksamhetsbeteckning, bör det räcka med ganska små variationer för att firmorna inte skall anses förväxlingsbara. Handelsbolagets firma är uppbyggd av traditionella delar bestående av en geografisk benämning och ett verksamhetsord. Ordsammansättningen Borgholms taxi får därmed anses ha begränsad särprägel. Den enskilda firman Gunnars Borgholms Taxi och Gunnars Borgholms Taxi AB består, förutom av orden Borgholms Taxi, också av ordet Gunnars. Ordet Gunnars får anses utgöra en s.k. firmadominant i dessa firmor. Ordsammansättningen Borgholms Taxi är förvisso identisk med Handelsbolagets firma varför en viss firmalikhet naturligen uppstår. Dock inleds den enskilda firman och aktiebolagets firma med ordet Gunnars som, menar Bolagsverket, väl kan bedömas i tillräcklig grad skilja de motstående firmorna åt. Det går därmed inte helt att bortse från skillnaderna kännetecknen emellan vid en helhetsbedömning. Det finns därför utrymme för åsikten att firmabedömaren, när beslut fattades om att godkänna den enskilda firman, även med kännedom om Handelsbolaget Borgholms taxi vid sin prövning av förväxlingsbarheten kunde ha kommit till den slutsatsen att registrering av Gunnars Borgholms Taxi enskild firma var möjlig.

text: Handläggaren av aktiebolagsärendet har, som framkommit ovan, noterat förekomsten av firman Handelsbolaget Borgholms taxi och därvid gjort bedömningen att firman inte utgjorde hinder för registrering av Gunnars Borgholms Taxi AB, med den särskilda motiveringen att det fanns en intressegemenskap mellan aktiebolaget och Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma. Det erinras om att den enskilda firman Gunnars Borgholms Taxi hade funnits registrerad alltsedan 1996, och att således Handelsbolaget Borgholms taxi och Gunnars Borgholms Taxi, enskild firma, hade samexisterat under ett antal år. Detta förhållande stöder Bolagsverkets uppfattning att den bedömning som har gjorts i aktiebolagsärendet har föregåtts av en rimlig förväxlingsprövning. I vart fall har inte beslutet att registrera firman Gunnars Borgholms Taxi AB inneburit en uppenbart felaktig bedömning som skall medföra skadeståndsskyldighet för staten.”

text: Fotnoterna i yttrandet har utelämnats här.

text: Sökandena har yttrat sig över vad Bolagsverket har anfört i denna del och har därvid anfört väsentligen följande. Om granskningen hade gått rätt till inför registreringen av den enskilda firman borde handläggaren vid PRV ha funnit att handelsbolaget under längre tid hade varit ensamt om att bedriva taxiverksamhet i Borgholm. Enligt den s.k. produktregeln sätts därmed kravet på firmalikhet lägre än annars vid bedömningen av om det finns en förväxlingsrisk. Handläggaren borde 1996 ha upptäckt eller i vart fall anat omständigheter som medförde tillämpning av produktregeln och därför avslagit ansökan om registrering av den enskilda firman. Bolagsverkets inställning skiljer sig från hovrättens, vilket måste förstås så att verket inte har beaktat bl.a. produktregeln. Bolagsverkets bedömning av förväxlingsbarheten motsvarar i princip den som sökandena anförde i domstolarna och är i princip välgrundad i sak. Den skiljer sig emellertid från den bedömning som domstolarna slutligen tog fasta på.

text: Bolagsverket har därefter ånyo förelagts att yttra sig och har därvid anfört väsentligen följande.

text: ”I firmaärenden hos Bolagsverket utför verket en granskning ex officio som bl.a. innebär att sedan tidigare ansökta och registrerade förväxlingsbara firmor och varumärken med skydd i Sverige anförs som hinder för registrering av en sökt firma. Myndigheten gör en förväxlingsprövning där verket mycket sällan har vetskap om eventuella inarbetade kännetecken med skydd i Sverige, tvister mellan två eller flera parter, etc. Vid ett tvisteförfarande vid domstol som rör firma- eller varumärkesintrång kan dock parterna framföra bevisning om inarbetning, användning, passivitet m.m.

text: Risken för förväxling mellan två kännetecken kan givetvis öka genom det sätt varpå ett kännetecken används i marknadsföring osv. I förevarande ärende kan konstateras att GO använt enbart orden Borgholms Taxi både på visitkort och i annonser, vilket givetvis ökat risken för förväxling med handelsbolaget. Bolagsverket menar härvid att tvisten möjligen inte hade behövt uppkomma mellan parterna om GO i annonsering etc. hade använt hela sin registrerade firma istället. Det är ostridigt att GO var mycket medveten om och kände till handelsbolaget. Bolagsverket anser därför att GO genom den ovannämnda annonseringen och visitkorten själv bidragit till tvistens utveckling. Det förhållandet att GO och bolaget har använt sin firma i näringsverksamhet och i marknadsföringen på ett sätt som avvek från den registrerade firman, och därigenom riskerade att begå intrång i annans skyddade kännetecken, kan rimligen inte Bolagsverket ha något ansvar för. Av Kalmar tingsrätts domskäl framgår dessutom att tingsrätten inte enbart har lagt vikt vid firmalikhet och verksamhetslikhet utan har också lagt vikt vid vad som framkommit vid förhör med ett antal personer om att förväxling verkligen har förekommit med handelsbolaget. Göta hovrätt, liksom tidigare även Kalmar tingsrätt, har givetvis i sin bedömning tagit del av alla omständigheter i det enskilda fallet och utifrån dessa omständigheter har hovrätten kommit fram till att GO:s firma och bolagets firma skulle hävas. Att en firma hävts vid domstol behöver dock inte innebära att det förekommit fel eller försummelse vid handläggningen av ärendet vid Bolagsverket.”

text: Skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 3 §

text: SkL

text: 3 kap. 3 §

text: SkL har aktiebolaget anfört väsentligen följande. Aktiebolaget, genom GO, fick inför registreringen av bolagets firma upplysningen av PRV att ingen annan än GO själv i egenskap av innehavare till den enskilda firman kunde ha invändningar mot aktiebolagets firma. Aktiebolaget fick ett felaktigt råd att ändra den sökta firman, som inledningsvis hade andra lydelser, till den sedermera registrerade. Informationen var preciserad, lämnad av en kompetent handläggare och av direkt betydelse för registreringsärendet. Aktiebolaget hade därför anledning att förlita sig på uppgifterna. Rekvisiten för skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 3 §

text: SkL är uppfyllda.

text: Bolagsverket har bestritt att de eventuella upplysningar eller råd som har lämnats till GO under ärendets handläggning på något sätt har varit felaktiga i den mening som avses i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: För registreringen av den enskilda firman och aktiebolagets firma gällde vad som är föreskrivet i

text: firmalagen (1974:156)

text: . Av

text: 10 § första stycket 6 firmalagen

text: framgår att en firma inte får registreras om den är förväxlingsbar med bl.a. en annan näringsidkares släktnamn eller skyddade närings- eller varukännetecken.

text: En utgångspunkt i ärendet är att en ansökan om registrering av en firma skall granskas mot olika register, bl.a. handelsregistret, och att ansökan skall avslås om det bedöms föreligga en förväxlingsrisk.

text: PRV:s – numera Bolagsverkets – åtgärder för granskning och registrering av firmor i det av verket för detta ändamål förda registret innefattar myndighetsutövning. Fel eller försummelser som begås vid sådan verksamhet kan därför grunda skadeståndsansvar för staten.

text: Registreringen av den enskilda firman

text: Genom Bolagsverkets yttrande har framkommit att granskningen inför registreringen av den enskilda firman inte följde gängse rutiner, varför firman Handelsbolaget Borgholms taxi inte uppmärksammades och någon förväxlingsprövning mellan denna och den sökta firman aldrig utfördes. PRV:s granskning måste därmed sägas ha varit felaktig på ett sätt som medför skadeståndsskyldighet i och för sig för staten.

text: Orsakssamband

text: En ytterligare förutsättning för att GO skall anses berättigad till skadestånd är att den angivna felaktigheten har orsakat någon skada för honom. Det kan här framhållas att den som begär skadestånd har bevisbördan för de omständigheter som ligger till grund för skadeståndsanspråket, även för orsakssambandet mellan den skadeståndsgrundande handlingen och den uppgivna skadan.

text: Enbart en underlåten granskning mot handelsbolagets firma kan inte ensam anses som en tillräcklig betingelse för GO:s uppgivna skada. Ett första led i prövningen av det samband som skall föreligga mellan granskningsbristen och skadan synes vara att fastställa om bristen hade någon faktisk inverkan på PRV:s registreringsbeslut. Om ett korrekt utfört granskningsförfarande och en korrekt bedömning av förväxlingsrisken mellan de aktuella firmorna hade genomförts men ansökan om registrering av den enskilda firman likväl hade bifallits, kan det skadeståndsgrundande fel som har förekommit inte anses ha lett till de av GO påstådda skadorna.

text: Även om bevisbördan rörande orsakssambandet ligger på GO kan alltför rigida beviskrav knappast uppställas gällande det hypotetiska händelseförlopp som hade blivit följden av en korrekt granskning i registreringsärendet. Av de omständigheter som har framkommit genom utredningen fäster Justitiekanslern särskild vikt vid att Göta hovrätt fann att den enskilda firman – liksom aktiebolagets firma – hade registrerats i strid med

text: firmalagen

text: . Även bortsett från hovrättens bedömning framstår omständigheterna för Justitiekanslern som sådana, att det är sannolikt att PRV vid uppmärksammande av handelsbolagets firma hade funnit att en förväxlingsrisk förelåg. Denna slutsats vinner för övrigt visst stöd även av att PRV i ärendet rörande registrering av aktiebolagets firma, efter att ha uppmärksammat handelsbolagets firma, fann stöd för bifall till registreringsansökan i den intressegemenskap som förelåg i förhållande till den enskilda firman.

text: Justitiekanslern anser sig mot bakgrund av dessa omständigheter kunna godta att den förväxlingsprövning som hade utförts om PRV:s granskning hade genomförts på rätt sätt hade lett till att registreringsansökan beträffande den enskilda firman hade avslagits.

text: Av det anförda har framgått att det skadeståndsgrundande felet begicks under granskningen inför PRV:s beslut, varför beslutet, som därmed måste sägas ha vilat på felaktiga förutsättningar, är att betrakta som en följd av felet. Det saknas därför anledning att som ett led i bedömningen av statens skadeståndsskyldighet göra någon prövning av om registreringsbeslutet var uppenbart felaktigt eller inte. Vid den ståndpunkt som Justitiekanslern har intagit i frågan om orsakssamband finns vidare inte heller anledning att göra någon liknande prövning i förhållande till det beslut som – hypotetiskt – hade fattas om allt hade gått rätt till.

text: Aktiebolagets firma

text: Med utgångspunkt i att den enskilda firman faktiskt registrerades synes något formellt fel inte ha begåtts när PRV med beaktande av den enskilda firman registrerade även aktiebolagets firma. På goda grunder kan man emellertid hävda att ett avslag på ansökan om registrering av den enskilda firman hade lett till att en senare ansökan om registrering av aktiebolagets firma, om en sådan ansökan i så fall ens hade gjorts, också hade avslagits.

text: Det måste således anses föreligga ett samband mellan utgången av registreringsärendet avseende den enskilda firman och beslutet att registrera aktiebolagets firma. Övervägande skäl talar för att det senare registreringsärendet inte bör tillmätas självständig betydelse i skadeståndsrättsligt hänseende utan att staten med hänsyn till registreringen av den enskilda firman bör svara även för den skada som aktiebolaget orsakades genom att dess firma registrerades (jfr vissa liknande situationer i Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, 1976 s. 379 f.).

text: Vid denna utgång saknas anledning att särskilt pröva om skadeståndsskyldighet för staten har uppkommit enligt

text: 3 kap. 3 §

text: SkL.

text: En kommande prövning av en begäran om ersättning

text: Justitiekanslerns ställningstagande i detta ärende har gjorts inom ramen för GO:s och aktiebolagets begäran om besked rörande statens inställning till skadeståndsskyldigheten i och för sig. Justitiekanslern har ansett det ändamålsenligt att även beröra vissa frågor om orsakssamband som är nära förbundna med frågan om skadeståndsskyldighet alls har uppkommit. Det bör emellertid framhållas att alla frågor rörande orsakssambandet mellan det begångna felet och de skador som kan ha uppkommit till följd härav därmed inte är bedömda. Justitiekanslern förbehåller sig möjligheten att göra ytterligare överväganden i dessa avseenden med beaktande av vilka skador som GO och aktiebolaget mot bakgrund av detta beslut framöver söker ersättning för.

text: Vad beträffar de skador som GO och aktiebolaget har uppgett – rättegångskostnaderna i det ovan nämnda tvistemålet och andra kostnader till följd av att registreringen av firmorna har hävts – finns det redan nu anledning att framhålla att tvistemålet avsåg inte enbart hävande av registreringar av firmor utan även bl.a. skadestånd på grund av firmaintrång genom ett flertal åtgärder från GO:s och aktiebolagets sida. Enligt vad såväl tingsrätten som hovrätten konstaterade skedde dessa intrång i vart fall av oaktsamhet. Det kan mot denna bakgrund ifrågasättas i vilken utsträckning rättegångskostnaderna kan anses som en ersättningsgill skada till följd av det fel som PRV begick. Vidare kan omständigheterna ge anledning att med stöd av

text: 6 kap. 1 § andra stycket

text: SkL jämka ett eventuellt skadestånd.

text: Övrigt

text: GO och aktiebolaget bör vid en kommande ansökan om ersättning åberopa detta beslut.


title: Skadestånd med hänvisning till att svenskt avgasgodkännande strider mot EG-rätten vid privatimport av fordon från EG-land

text: JC tillerkänns ersättning av staten med 10 875 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 25 april 1999 till dess betalning sker. Vid beräkningen av räntan skall för tiden före den 1 juli 2002 övergångsbestämmelserna till

text: 6 § räntelagen

text: beaktas (se SFS 2002:352).

text: Justitiekanslern uppdrar åt Naturvårdsverket att ombesörja att utbetalning av beloppet jämte räntan sker till JC (Föreningssparbanken konto nr 3.595.044-3).

text: Ärendet

text: JC importerade enligt registreringsanmälan den 15 augusti 1995 en personbil av märket VW Golf av 1988 års modell från Tyskland till Sverige för eget bruk. Bilen fick registreringsnummer JJP 004. För att få bilen registrerad i Sverige var hon tvungen att testa bilens avgassystem hos AB Svensk Bilprovning för en kostnad av 10 875 kr.

text: Anspråket

text: JC har begärt ersättning av staten med 9 975 kr jämte ränta. Som grund för anspråket åberopar hon, som det får förstås, att de svenska kraven på avgasgodkännande vid import av ett fordon från ett annat EG-land står i strid med EG-rätten.

text: Rättslig reglering m.m.

text: EG:s lagstiftning inom bilavgasområdet har skärpts i etapper sedan den först infördes i början av 1970-talet. Reglerna finns dels i det s.k. typgodkännandedirektivet (

text: ), dels i olika bilavgasdirektiv. Typgodkännandedirektivet är av den 6 februari 1970 med senare ändringar bl.a. i dir.

text: . Bestämmelserna om avgasutsläpp från motordrivna fordon finns i rådets tre grundläggande direktiv på området, dir.

text: av den 20 mars 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftföroreningar genom avgaser från motorfordon, dir.

text: av den 2 augusti 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om utsläpp av föroreningar från dieselbränsle som används i fordon och dir.

text: av den 3 december 1987 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot gasformiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon.

text: EU:s avgaskrav innefattar liksom svenska bestämmelser gränsvärden för utsläpp av olika föroreningar samt föreskrifter om den provmetod som skall användas. EG-direktiven är helt inriktade på typgodkännande, dvs. de krav som ställs på en ny bil innan den kan släppas ut på marknaden.

text: När det gäller privatimport av fordon kan EG-rätten sammanfattningsvis sägas innebära att ett fordon som typgodkänts och registrerats i ett medlemsland i princip skall godtas utan någon teknisk undersökning vid registreringen i ett annat medlemsland. Europeiska kommissionen har i ett tolkningsmeddelande 96/C 143/04 om förfaranden för typgodkännande och registrering av motorfordon som tidigare har varit registrerade i en annan medlemsstat uttalat att sådana tester som ändå krävs i ett medlemsland skall utföras till rimliga priser och inom rimlig tid. Det anges också att enligt kommissionens uppfattning skall en sådan kostnad inte överstiga 100 "ecu" och det får inte dröja mer än tre veckor att få testerna utförda.

text: Vid Sveriges inträde i Europeiska Unionen den 1 januari 1995 fanns de svenska bestämmelserna om bilavgaser i

text: bilavgaslagen (1986:1386)

text: bilavgasförordningen (1991:1481)

text: samt föreskrifter meddelade av Statens naturvårdsverk (A 40 och A 60). Krav på katalytisk avgasrening infördes i Sverige år 1989. Sådan avgasrening blev obligatorisk inom EU för bilar som togs i bruk fr.o.m. den 1 januari år 1993 genom direktiv

text: . Direktivet innehåller inte några bestämmelser om fordon som registrerats och tagits i bruk inom gemenskapen före den 1 januari 1993. Beträffande dessa fordon behöll således medlemsstaterna även efter den 31 december 1992 sin rätt att, med iakttagande av de begränsningar som i övrigt gäller enligt gemenskapsrätten, föreskriva de villkor under vilka fordonen kunde registreras och tas i bruk i respektive medlemsland.

text: Enligt de svenska bestämmelser som gällde vid vårt inträde i EU skulle en bil som var av en högst 18 år gammal årsmodell det år då registrering skedde och som registrerats i bilregistret efter den 1 juli 1990 uppfylla de år 1989 skärpta avgaskrav som gällde för att en ny bil skulle få registreras i Sverige. Naturvårdsverket hade rätt att för det enskilda fallet medge undantag från föreskrifterna i förordningen. Bestämmelser härom togs in i verkets kungörelse (

text: SNFS 1992:12

text: ) med föreskrifter om bilavgaskontroll (A 40-bestämmelserna).

text: Vid privatimport till Sverige gällde enligt Naturvårdsverkets föreskrifter i princip följande svenska bestämmelser rörande fordon från ett annat EG-land. En bil som privatimporterades för eget bruk skulle för att få registreras här uppfylla de svenska kraven på avgasrening. För att visa att kraven var uppfyllda behövde man ett intyg från biltillverkaren eller dennes representant i Sverige att bilen vid en s.k. jämförande undersökning visat sig överensstämma med specifikationen för en avgasgodkänd fordonstyp och motorfamilj. Detta intygsförfarande kom dock att tillämpas bara av ett fåtal biltillverkare resp. deras svenska representanter.

text: Som ett alternativ till denna undersökning kunde en särskild kontroll göras hos AB Svensk Bilprovning mot en kostnad som reglerades i förordningen (

text: ) om förrättningsavgifter för AB Svensk Bilprovning. De avgifter som togs ut av bilprovningen uppgick, beroende på hur omfattande undersökningen var, till 12 625 kr, 10 875 kr eller 1 920 kr.

text: Överensstämmelsen med de svenska avgaskraven skulle enligt A 40-bestämmelserna styrkas i samband med den första registreringsbesiktningen hos AB Svensk Bilprovning.

text: Den 1 juli 1996 infördes i

text: bilavgasförordningen

text: bestämmelser rörande avgaskrav på personbilar som införts från ett annat EG-land (SFS 1996:511). I en ny paragraf,

text: 6 a §

text: , föreskrevs följande. En personbil som inte omfattades av ett svenskt avgasgodkännande skulle ändå anses uppfylla de krav som följde av

text: bilavgaslagen

text: och förordningen, om den 1) av en privatperson förts in i Sverige för enskilt bruk från ett land inom Europeiska unionen, 2) varit registrerad där och 3) omfattades av ett EG-typgodkännande enligt

text: rådets direktiv 70/220/EEG

text: om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon i dess lydelse enligt direktiv

text: , eller senare antagna direktiv.

text: De svenska avgasbestämmelserna var föremål för Regeringsrättens prövning i ett mål år 1997. Det ena fallet gällde tre dieseldrivna bussar av årsmodell 1980-1981 som köpts i Tyskland för att användas i Sverige. Bussarna hade varit registrerade och tagits i bruk i Belgien och Tyskland. Regeringsrätten (

text: RÅ 1997 ref. 82

text: I och II) konstaterade att kravet på ett svenskt avgasgodkännande före registrering i ett fall som det aktuella utgjorde en sådan otillåten åtgärd som avsågs i artikel 30 i Romfördraget (handelshinder). Hindret kunde inte motiveras på de grunder som angavs i artikel 36 i Romfördraget. Något annat stöd för att godta hindret fanns inte.

text: De svenska avgasbestämmelserna ändrades därefter på så sätt att de särskilda avgaskraven slopades för bilar av årsmodell 1988 och äldre om bilarna registrerats och tagits i bruk i ett annat EU-land. För personbilar av årsmodell 1989 och senare ansågs de svenska avgaskraven uppfyllda om ett godkännande fanns som lägst omfattade kraven enligt

text: rådets direktiv 70/220/EEG

text: i dess lydelse enligt direktiv

text: (katalytisk avgasrening). Detta innebar att Sverige fortsatte att ställa högre krav på bilars avgasrening av årsmodell 1989-1992 än övriga EU-stater.

text: I tre domar den 14 mars 2001 fann Kammarrätten i Stockholm (målen 3702-1999, 5484-1999 och 5485-1999) att de svenska kraven på avgasrening för nyss nämnda årsmodeller utgjorde ett otillåtet hinder mot den fria rörligheten av varor mellan medlemsländerna. Konsekvensen av domarna är att Sverige, vid import hit av en bil av någon av årsmodellerna 1989-1992 som tagits i bruk i ett annat EU-land enligt det landets regler, inte har rätt att kräva att bilen uppfyller en högre nivå på avgasrening (s.k. katalysatorrening) än den som gällt i det land där bilen först tagits i bruk.

text: Regeringsrätten beslutade den 15 april 2002 att inte meddela prövningstillstånd i målen.

text: Den svenska lagstiftningen har numera ändrats i enlighet med kammarrättens domar. Av bilaga 2 till förordningen (

text: ) om motorfordons avgasrening framgår att bilar skall anses uppfylla de svenska kraven på avgasrening om de tidigare registrerats och tagits i bruk i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och uppfyller de för fordonsmodellen relevanta avgaskraven enligt Europeiska gemenskapernas bestämmelser.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Efter Sveriges inträde i Europeiska unionen kan skadeståndsansvar för staten uppkomma till följd av att en stat som är medlem av den Europeiska unionen inte har levt upp till de förpliktelser som följer av medlemskapet. EG-domstolen har i ett flertal domar lagt fast att en medlemsstat kan bli skadeståndsskyldig gentemot enskilda om staten har åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten, se t.ex. domarna Francovich, Brasserie du Pêcheur, Factortame samt Dillenkofer m.fl. EG-domstolens avgöranden i dessa skadeståndsmål brukar sammanfattas under beteckningen Francovich-doktrinen, se också betänkandet Det allmännas ansvar vid överträdelse av EG-regler (

text: SOU 1997:194 s. 53

text: f.).

text: I korthet är rättslägen att en överträdelse av EG-rätten ger rätt till skadestånd om den rättsregel som har överträtts är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, om överträdelsen är tillräckligt klar och om det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som den drabbade har åsamkats. Inte bara underlåtenhet att genomföra ett direktiv utan också överträdelse av en gemenskapsrättslig norm som har direkt effekt - som exempelvis artikel 30 i Romfördraget om fri rörlighet för varor och tjänster - kan ge rätt till skadestånd.

text: Innebörden av Regeringsrättens och kammarrättens avgöranden i de aktuella målen är att de strängare nationella svenska avgaskrav som gällt här vid import av bilar från ett annat EG-land strider mot artikel 30 i Romfördraget. De svenska bestämmelserna har alltså inneburit ett hinder för den fria rörligheten av varor mellan medlemsländerna och skulle därför ha satts åt sidan i samband med att JC:s bil importerades och genomgick registreringsbesiktning. Omständigheterna är sådana att skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten för överträdelse av EG-rätten i enlighet med de principer som EG-domstolen har lagt fast. JC är således berättigad till skadestånd för den förmögenhetsskada som hon har drabbats av.

text: Justitiekanslern har i ett tidigare ärende träffat uppgörelse med ett företag rörande ett antal privatimporterade personbilar av årsmodell 1993 och senare med EG-typgodkännande. Bilarna hade tvingats genomgå särskild avgaskontroll trots att de tidigare registrerats och tagits i bruk i ett annat EG-land. Vid beräkning av den förmögenhetsskada som drabbat bilägarna genom den uttagna avgiften reducerades ersättningen med en avgift motsvarande 100 ecu, vilket belopp Europeiska kommissionen i det ovannämnda tolkningsmeddelandet sagt kan utgöra en rimlig kostnad för en teknisk kontroll. Justitiekanslern bedömer att det i detta ärende inte finns grund för att göra en sådan avräkning. JC skall därför tillerkännas skadestånd av staten med 10 875 kr. Detta gäller trots att hon i sin ansökan gått med på att det görs en sådan avräkning som nu sagts.

text: Ränta på en fordran som avser skadestånd utgår enligt

text: 4 § räntelagen

text: från den dag som infaller en månad efter det att anspråket har framställts. JC:s anspråk inkom till Justitiekanslern den 25 mars 1999. Ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: på det beslutade ersättningsbeloppet skall alltså utgå till henne från den 25 april 1999 till dess betalning sker.

text: Naturvårdsverket har utfärdat de föreskrifter där de särskilda kraven om intyg eller särskild avgaskontroll har uppställts. Naturvårdsverket skall därför åläggas att utge det beslutade skadeståndet jämte ränta.

text: Justitiekanslern har fått in en stor mängd liknande ersättningsanspråk och har velat avgöra alla ärenden i ett sammanhang. Jag beklagar att avgörandet av detta ärende därigenom har dragit ut på tiden.

text: Ärendet avslutas.


title: Skadestånd på grund av onödig omtentamen. Ersättning för mistad fritid?

text: Staten skall utge ersättning med 3 400 kr till ML.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Stockholms universitet att ombesörja att 3 400 kr betalas ut till ML.

text: Ärendet avslutas här.

text: Ärendet

text: ML har i en skrivelse till Stockholms universitet begärt skadestånd av staten med 6 800 kr, varav 3 400 kr för förlorad arbetsinkomst (4 dagar á 850 kr) och 3 400 kr för mistad fritid.

text: Stockholms universitet har i ett eget yttrande överlämnat anspråket hit och har i samband därmed tillstyrkt att ML tillerkänns ersättning med det begärda beloppet.

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. Under våren 2001 avlade ML tentamen i kursen makroekonomi och stabiliseringspolitik inom ramen för ekonomlinjen vid Stockholms universitet och fick betyget underkänt. I samband med rättning av tentamen kom den på något sätt bort i hanteringen. Ett flertal studenter som hade tenterat aktuell kurs låg på gränsen för betyget godkänt och efter visst övervägande beslutade examinatorn den 18 juni 2001 att godkänna bl.a. ML. Av någon anledning fick ML inte del av beslutet om att han hade blivit godkänd. Beslutet kom inte heller att registreras i det centrala studiedokumentationssystemet, LADOK. ML anmälde sig därför till omtentamen i augusti 2001. Han hade vid den här tidpunkten börjat arbeta och tvingades ta ledigt från arbetet i fyra dagar. Han fick också avsätta två helger för inläsning inför omtentamen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:201)

text: Skadeståndslagen

text: skall i detta fall tillämpas i dess lydelse före den 1 januari 2002. Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som uppkommer till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att en myndighet skall underrätta part om innehållet i beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning. Myndigheten bestämmer hur denna underrättelse skall ske. Myndigheten kan underlåta att underrätta part om ett beslut, om det är uppenbart obehövligt.

text: Det är ostridigt att Stockholms universitet inte underrättat ML om innehållet i beslutet den 18 juni 2001 om att han hade blivit godkänd på den aktuella kursen. ML har inte heller på något annat sätt fått del av innehållet i beslutet. Eftersom ML först blivit underrättad om att han hade blivit underkänd på kursen, kan det inte anses ha varit uppenbart obehövligt med en underrättelse om innehållet i beslutet den 18 juni 2001. Sammantaget anser jag att Stockholms universitets handläggning av ärendet innefattar sådana brister att staten får anses vara skyldig att svara för den skada som uppkommit för ML till följd härav. Det gäller i den mån skadan är ersättningsgill.

text: ML bör vid en sådan bedömning vara berättigad till ersättning för förlorad arbetsinkomst i den omfattning som han har begärt.

text: När det gäller begäran om ersättning för mistad fritid utgör denna form av förlust en s.k. ideell skada. Utgångspunkten i svensk skadeståndsrätt är att ersättning lämnas enbart för ekonomisk skada. För att en ideell skada skall ersättas krävs i princip stöd i lag. Sådant lagstöd finns bara i begränsad omfattning. När det gäller personskador kan ersättning enligt rättspraxis ges för mistad rekreation (se bl.a.

text: NJA 1948 s. 646

text: ). I fråga om sakskador har i ett visst fall samma princip tillämpats av Högsta domstolen (

text: NJA 1992 s. 213

text: ). I förevarande fall är det fråga om det allmännas skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: för en ren förmögenhetsskada. Det saknas stöd i lag, lagförarbeten eller rättspraxis för att jämställa mistad fritid med en sådan skada och lagstiftaren har uttryckligen tagit ställning mot att föra in en rätt till ersättning för ideell skada i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (se

text: prop. 1997/98:105 s. 41

text: Det saknas således förutsättningar att bifalla ML:s skadeståndsyrkande i fråga om ideell skada. Hans begäran om ersättning för mistad fritid avslås därför.

text: Ärendet avslutas här.


title: Remissyttrande över delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det finns ett behov av att reformera reglerna för muntlig bevisning i brottmålsprocessen. En reform i enlighet med förslaget kan förväntas leda till bl.a. bättre förutsättningar för materiellt riktiga domar samt bidra till kortare häktningstider och minskad restriktionsanvändning.

text: Reformen innebär samtidigt att principerna om omedelbarhet, muntlighet och koncentration modifieras. Dessa är samtliga grundläggande och viktiga principer inom svensk rättstradition. Utformningen av de nya reglerna måste därför ske på ett sätt som garanterar rättssäkerheten.

text: I det särskilda yttrandet framhålls flera nackdelar med förslaget ur rättssäkerhetssynpunkt. Bl.a. anförs att det finns en risk för att den misstänktes position i brottmålsförfarandet försvagas. Förslaget utgår dock från att den misstänktes rätt att ställa kompletterande frågor till förhörspersoner inte inskränks. Reglerna har även utformats så att faktorer som rör den misstänktes möjligheter att förbereda och utföra sin talan ingår i domstolens prövning av om ett bevis ska tas upp eller tillåtas.

text: Utredningen har gjort en grundlig analys av de rättssäkerhetsfrågor som aktualiseras och de överväganden som har gjorts framstår enligt Justitiekanslern som väl underbyggda. Förslaget kan förväntas medföra betydande förbättringar i fråga om effektivitet och kvalitet i brottmålsprocessen. Detta utan att ge avkall på rimliga rättssäkerhetskrav. Justitiekanslern tillstyrker därför förslaget.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av långsam handläggning av en förundersökning

text: 1. Justitiekanslern tillerkänner MP ersättning med 10 000 kr plus ränta på beloppet från den 26 februari 2017 till dess betalning sker.

text: 2. Justitiekanslern tillerkänner KP ersättning med 10 000 kr plus ränta på beloppet från den 26 februari 2017 till dess betalning sker.

text: 3. Justitiekanslern uppdrar åt Åklagarmyndigheten och Tullverket att med hälften var betala ut ersättningen till MP och KP.

text: Bakgrund

text: På kvällen den 25 februari 2012 beslutade Tullverket att utföra en transportkontroll av ett fordon i vilket MP och KP färdades. I fordonet fanns 127,15 liter spritdrycker, 58,26 liter vin, 31,68 liter cider och 1 132,56 liter starköl, vilket togs i beslag (tillsammans med viss ytterligare egendom). Misstanke om smuggling av alkoholvaror uppkom och åklagaren beslutade den 26 februari 2012 att anhålla MP och KP. Anhållandet hävdes senare samma dag. Åklagaren beslutade även om husrannsakan i MP:s och KP:s bostäder, vilket verkställdes under frihetsberövandena.

text: Den 24 september 2012 fastställde åklagaren beslagen av två mobiltelefoner och hävde dem sedan samma dag.

text: Den 27 mars 2013 beslutade ansvarig åklagare att överlämna ledningen av förundersökningen till Tullverket. Ärendet avslutades då hos åklagarkammaren.

text: I januari 2016 kontaktade tingsrätten åklagarkammaren och efterfrågade vad som hände i ärendet. Åklagarkammaren skickade frågan vidare till Tullverket som uppgav att ärendet hade slutredovisats redan den 11 augusti 2015. Åklagarmyndigheten hade dock inte registrerat någon slutredovisning och den 19 april 2016 inkom Tullverkets slutredovisning.

text: Den 29 april 2016 beslutade åklagaren att inte väcka åtal mot MP och KP och hävde aktuella beslag.

text: Den 12 maj 2016 beslutade Tullverket att omhänderta samma alkoholvaror för skatteutredning enligt lagen (

text: ) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter (LPK). Den 2 juni 2016 hävde Tullverket omhändertagandet.

text: Den 10 juni 2016 hämtade KP ut 127,15 liter spritdrycker. Resterande alkohol destruerades av Tullverket.

text: Anspråket

text: MP och KP har begärt skadestånd av staten med totalt 51 319 kr. De har som grund anfört bl.a. följande.

text: Tullverket har under fyra år och fyra månader utrett deras ärende. Delar av de beslagtagna varorna har under den tiden blivit obrukbara. De begär därför ersättning för den kostnad som de har belastats med till följd av Tullverkets anmärkningsvärt långa handläggningstid. Inköpsvärde för de varor som blivit obrukbara uppskattas till 13 500 kr. De har också haft kostnader för en extra resa som de drabbats av för att hämta de varor som fortfarande var brukbara, totalt 2 590 kr (18,50 kr x 140 mil).

text: De begär även ersättning för sveda och värk med 10 000 kr/person. Det är ett stort ingrepp att utsätta medborgare för häktning och husrannsakan. De har dessutom levt i ovisshet och vånda i över fyra år. De har mått mycket dåligt under utredningstiden.

text: De begär avslutningsvis ränta på beloppen enligt

text: 6 § räntelagen

text: , fr.o.m. den 25 februari 2012 – t.o.m. den 10 januari 2017, uppgående till 15 229 kr.

text: Tullverkets yttrande

text: Tullverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och anfört bl.a. följande.

text: Förstörda alkoholvaror

text: Bag-in-box-vin har en hållbarhet om ca tio månader, ölens bäst-före-datum var som längst drygt elva månader och ciderns hållbarhet sträckte sig inte längre än till sommaren 2013. Hållbarheten för dessa alkoholvaror var alltså inte längre än att de var förstörda redan innan det förelåg ett sådant oacceptabelt dröjsmål att skadeståndsskyldighet inträtt.

text: Vin på flaska har en längre hållbarhet och det är inte visat att det var förstört när beslaget hävdes.

text: För det fall Justitiekanslern skulle anse att ersättning ska utgå uppgår skälig ersättning till vad alkoholvarorna kan köpas för utomlands, eftersom varorna förts in i Sverige.

text: Ersättning för resa

text: Det var korrekt att omhänderta varorna för att utreda om alkoholskatt skulle betalas. Enligt 2 kap. 15 § tredje stycket LPK ansvarar den som gör anspråk på en vara för att den hämtas. Varorna har funnits för avhämtning i Helsingborg, där de tagits i beslag. Det saknas därför skyldighet att utge ersättning för resan.

text: Handläggningstiden

text: Under den tidsperiod som MP och KP har varit misstänkta för brott har väldigt få aktiva åtgärder vidtagits av Tullverket. Den totala tiden har också kommit att förlängas med åtta månader eftersom den första redovisningen från Tullverket till Åklagarmyndigheten från augusti 2015 har försvunnit hos Åklagarmyndigheten.

text: Ränta

text: MP:s och KP:s ersättningsanspråk har inkommit den 27 januari 2017. Ränta kan därmed utgå tidigast fr.o.m. 30 dagar därefter.

text: Åklagarmyndighetens yttrande

text: Åklagarmyndigheten har yttrat sig över anspråket och tillstyrkt att MP och KP beviljas viss ersättning samt anfört att ersättningsskyldigheten bör fördelas lika mellan Åklagarmyndigheten och Tullverket. Åklagarmyndigheten har anfört bl.a. följande.

text: Handläggningstiden

text: Det har inte framkommit något som ger anledning att ifrågasätta bedömningen att det förelegat skäl att inleda förundersökning och att ta bl.a. alkoholvaror i beslag. Inte heller finns det något som talar för att förutsättningar skulle ha saknats för de personella och reella tvångsmedel som åklagaren har beslutat om. Någon ersättningsskyldighet på grund av åklagarens agerande i denna del föreligger inte.

text: Den sammanlagda förundersökningstiden hos åklagare och Tullverket har uppgått till drygt fyra år. Denna tid har klart överstigit vad som kan anses normalt i ärenden av det aktuella slaget. Ärendet har inte varit omfattande eller komplicerat. Det har förekommit flera perioder av inaktivitet utan att de misstänkta har kunnat lastas för det. Staten måste därför anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Den utdragna handläggningstiden har även medfört att rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts, om Justitiekanslern bedömer att deras talan om sveda och värk innefattar ett påstående därom.

text: MP och KP har inte visat att det finns rätt till någon ersättning för sveda och värk enligt

text: skadeståndslagen

text: . De har dock rätt till ersättning för konventionskränkningen.

text: Förstörda alkoholvaror

text: De huvudsakliga utredningsåtgärderna har vidtagits redan i ett inledande skede. Ett ställningstagande i fråga om att lägga ned förundersökningen och häva beslagen borde därför ha kunnat ske långt tidigare än vad som sedan skett och i sådan tid att varorna då ännu inte blivit obrukbara. MP och KP får därför anses berättigade till ersättning för ölen och cidern samt vinet på box.

text: När det gäller vinet på flaska åligger det MP och KP att visa att detta blivit förstört. De har fått tillbaka vinet och har därför haft möjlighet att säkra bevisning angående detta. Någon ersättning ska därför inte utgå.

text: Ersättning för resa

text: Begärd ersättning för resekostnad saknar omedelbart samband med statens utdragna handläggning. Även med ett tidigt beslut om att lägga ner förundersökningen och häva beslagen hade den kostnaden med stor sannolikhet uppkommit.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Åklagarmyndighetens och Tullverket handläggning av och beslut i ärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Oacceptabla dröjsmål vid handläggningen av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. För att det ska röra sig om ett oacceptabelt dröjsmål krävs dock att handläggningstiden klart har överstigit vad som kan anses vara en normal handläggningstid för ärenden av aktuellt slag eller att en i lag föreskriven tidsfrist har överskridits. I de fall där det inte finns en föreskriven tidsfrist krävs normalt att det har förekommit perioder när hanteringen, utan att den skadelidande kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2005 s. 726

text: samt Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: – En kommentar [Zeteo 2018-05-07], kommentaren till

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Särskilda bestämmelser om rätt till ersättning vid frihetsberövanden finns i lag (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Den som har varit häktad eller anhållen under minst 24 timmar i sträck har rätt till ersättning om en förundersökning avslutas utan att åtal väcks, enligt 2 § frihetsberövandelagen.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ska en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Av

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: framgår bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brott får tas i beslag, såvida skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse.

text: I

text: 27 kap. 10 § tredje stycket rättegångsbalken

text: anges att egendom som har tagits i beslag ska vårdas väl och att noggrann tillsyn ska hållas över egendom så att den t.ex. inte förstörs, försämras eller förkommer (vårdplikt).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: MP och KP har begärt ersättning både för ekonomisk skada och, som det får förstås, ideell skada. De har anfört att de begär ersättning för de frihetsberövanden och husrannsakningar som de varit utsatta för samt för förstörd alkohol och kostnader i samband med hämtning av alkohol. De har även begärt ersättning för det lidande de utsatts för under tiden förundersökningen pågick.

text: Justitiekanslern prövar först om MP och KP har någon rätt till skadestånd enligt frihetsberövandelagen eller enligt

text: skadeståndslagen

text: . Därefter prövar Justitiekanslern om någon rätt till ersättning finns p.g.a. överträdelse av Europakonventionen.

text: Skadestånd enligt frihetsberövandelagen

text: En förutsättning för att få ersättning enligt 2 § frihetsberövandelagen är att frihetsberövandet varat minst 24 timmar i sträck. Eftersom MP och KP var frihetsberövade mindre än 24 timmar saknas rätt till ersättning enligt nämnda bestämmelse.

text: Skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: När det gäller de beslut som Tullverket och åklagaren fattade under den aktuella förundersökningen, bl.a. att beslagta alkoholvaror, att genomföra husrannsakan samt att senare omhänderta alkoholvarorna, har det av utredningen inte framkommit något som visar att dessa varit uppenbart oriktiga i den mening som avses i

text: skadeståndslagen

text: . Någon rätt till ersättning finns därför inte på denna grund.

text: Av utredningen framgår att ölen, cidern och vinet på box hade passerat bäst-före-datum när beslaget hävdes. När det gäller vinet på flaska instämmer Justitiekanslern i Tullverkets och Åklagarmyndighetens bedömning att det inte är visat att denna var förstörd när beslaget hävdes. Frågan är då om MP och KP har rätt till ersättning för den förstörda ölen, cidern och vinet på box. En första fråga blir om myndigheterna har gjort sig skyldiga till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening genom att inte vårda egendomen.

text: Det aktuella beslaget avsåg alkoholvaror som förvärvats och införts från utlandet. Justitiekanslern har i andra ärenden gjort bedömningen att det inte lagligen kan krävas att polisen inom ramen för sin vårdplikt ska återsälja alkohol till en utländsk leverantör (se bl.a. Justitiekanslerns beslut i dnr

text: och

text: ). Detta innebär att Tullverket inte hade kunnat vidta någon egentlig åtgärd för att förhindra en försämring och Tullverkets hantering av alkoholvarorna utgör därför inte fel eller försummelse enligt

text: skadeståndslagen

text: Nästa fråga blir då om handläggningstiden för förundersökningen eller för omhändertagandet enligt LPK utgör ett sådant oacceptabelt dröjsmål att det är att betrakta som fel eller försummelse. Vid denna prövning ska

text: skadeståndslagen

text: tolkas konformt med Europakonventionen.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till prövning inom skälig tid.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning har Europadomstolen fäst särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Handläggningstiden i ärenden som innefattar en prövning av en anklagelse för brott räknas från det att myndigheten har vidtagit någon åtgärd som har lett till att den enskildes situation väsentligen har påverkats av misstanken mot honom. Ett frihetsberövande på grund av brottsmisstanken innebär att den relevanta tidsperioden inleds. Tidsperioden avslutas när brottsmisstanken har prövats slutligt eller förfarandet annars har avslutats (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, 2015, s. 321). Den totala handläggningstiden såvitt avser misstanken om brott enligt smugglingslagen har i detta fall uppgått till ca fyra år och två månader.

text: Ärendet framstår inte som särskilt komplicerat. Utredningstiden har enligt Åklagarmyndigheten klart överstigit vad som kan anses normalt i ärenden av det aktuella slaget. Under handläggningen har det förekommit längre perioder då den enda aktiviteten varit kontakter mellan åklagaren och Tullverket angående ärendets handläggning. Efter de inledande åtgärderna i februari 2012 har ingen utredningsåtgärd vidtagits förrän i september 2012, då åklagaren fattade beslut om att fastställa och därefter häva beslag av mobiltelefoner. Nästa utredningsåtgärd vidtogs först i mars 2013 då åklagaren beslutade att handläggningen skulle återlämnas till Tullverket. Därefter har ingen åtgärd vidtagits förrän i januari 2016, då tingsrätten efterfrågade vad som hände i ärendet. Tullverket har visserligen påstått att ärendet redovisades till åklagare i augusti 2015 men hos åklagarkammaren finns inget redovisat förrän i april 2016. Oavsett vad detta berott på kan konstateras att det under mer än tre års tid inte har vidtagits några utredningsåtgärder.

text: Det står klart att MP och KP inte på något sätt själva bidragit till att handläggningen fördröjts.

text: Justitiekanslern anser sammantaget att omständigheterna är sådana att handläggningen av förundersökningen har innefattat en överträdelse av MP:s och KP:s rätt till prövning av brottsanklagelserna inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Handläggningen av förundersökningen får därmed även anses innebära ett sådant oacceptabelt dröjsmål att det är att betrakta som fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Staten är därför i och för sig skadeståndsskyldig gentemot MP och KP.

text: Den sammanlagda handläggningstiden för det därpå följande förfarandet om omhändertagande av alkoholvaror enligt LPK var knappt en månad och har däremot inte utgjort fel eller försummelse.

text: För att MP och KP ska ha rätt till skadestånd krävs dock att de har visat att det inträffade har orsakat skada för dem.

text: Vinet på box, ölen och cidern har haft en relativt kort hållbarhetstid, 10-18 månader. För att skadan inte skulle ha uppstått krävs alltså att handläggningstiden skulle ha understigit denna tidsperiod. Ett skadeståndsgrundande dröjsmål kan – även vid beaktande av vad Åklagarmyndigheten har anfört – inte anses ha uppstått redan efter 10-18 månader. Alkoholvarorna hade därför under alla förhållanden förstörts innan ett skadeståndsgrundande dröjsmål i denna typ av förundersökningar hade uppstått. Någon rätt till ersättning för förstörda alkoholvaror finns därför inte.

text: När det gäller resekostnaden för att hämta spritdryckerna saknas orsakssamband mellan kostnaden och den långa handläggningstiden. Utgångspunkten är att varor ska hämtas av den som fått sina varor omhändertagna. Kostnaden för hämtningen skulle MP och KP därför ha haft även om omhändertagandet hade hävts tidigare. De har därför inte rätt till ersättning för bilresan.

text: Det som MP och KP har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut enligt

text: skadeståndslagen

text: Skadestånd p.g.a. överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Ersättning för ideell skada kan utgå vid överträdelser av Europakonventionen, även utan särskilt lagstöd. Så som tidigare anförts anser Justitiekanslern att omständigheterna är sådana att handläggningen av förundersökningen har innefattat en överträdelse av MP:s och KP:s rätt till prövning av brottsanklagelserna inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars rättigheter enligt konventionen har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt nationellt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelsen.

text: Enligt Europadomstolens praxis föreligger det en stark men motbevisbar presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför en ideell skada för den enskilde. Det är i detta fall inte tillräckligt att enbart konstatera att en överträdelse har skett utan det är påkallat med ekonomisk kompensation. Den begärda ersättningen för ideell skada är skälig. MP och KP ska därför tillerkännas 10 000 kr var.

text: Ränta

text: MP och KP har begärt ränta från dagen för beslaget. På fordringar som avser skadestånd gäller dock att ränta utgår först från den dag som infaller 30 dagar efter det att krav på ersättning har framställts (se

text: 4 § tredje stycket räntelagen

text: ). Ansökan framställdes hos Tullverket den 27 januari 2017. Ränta ska därmed utgå från den 26 februari 2017.

text: Övrigt

text: Med hänsyn till omständigheterna bör ersättningen utges av Åklagarmyndigheten och Tullverket med hälften var.