title: Det är banken som ska bevisa att kontohavaren handlat grovt oaktsamt och i strid mot de allmänna villkoren när det gäller obehöriga transaktioner där lösenordet till Verified by Visa har använts. Det är rimligt att banken får bära konsekvensen av det svåra bevisläget i de fall där det inte finns någon anledning att ifrågasätta kontohavarens uppgifter.

text: KM begärde att banken skulle avstå från betalningskravet om 12 000 kr mot honom. KM upptäckte att hans kreditkort var spärrat och att obehöriga transaktioner skett på hans konto trots att han hade kvar kortet, aldrig lämnat ut sina koder eller haft koderna nedskrivna någonstans. Han har använt sitt kort på det sätt som banken beskrivit i sina allmänna villkor och är därför inte betalningsskyldig för de obehöriga transaktionerna. Hans dator har både brandvägg och de senaste virusprogrammen. De betalplatser han använt på nätet är godkända av VISA och det kan inte vara grovt oaktsamt att lämna ut de uppgifter som VISA begär för att han ska få handla med kortet. Bankens och VISA:s verifieringssätt är inte tillräcklig säkert och banken borde ändra sitt verifieringssystem från statiskt till dynamiskt. Det är banken som ska bevisa att han varit grovt oaktsam med sina kortuppgifter.

text: Banken motsatte sig kravet. Transaktionerna har genomförts via internet med korrekta kortuppgifter och korrekt Verified by VISA-lösenord utan misslyckade försök eller byte av egenvalt lösenord. Detta innebär att den eller de som genomfört transaktionerna har haft tillgång till såväl kortuppgifterna som anmälarens egenvalda Verified by Visa-lösenord och att de reklamerade transaktionerna inte hade kunnat genomföras utan dessa uppgifter och lösenord. Den enda förklaringen till att någon obehörig har fått reda på uppgifterna är således att KM har underlåtit att, på det sätt som föreskrivs i de allmänna villkoren, skydda dem vid användning av kortet.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Såväl KM som banken utgår från att transaktionen är obehörig. Tvisten ska därmed bedömas enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsmedel. Med lagen genomförs Betaltjänstdirektivet (

text: ). Enligt regelverket har betaltjänstleverantören bevisbördan i två avseenden: att kontohavaren brustit när det gäller föreskriven hanteringen av kontouppgifterna men också att registreringen av transaktionen är korrekt.

text: Enligt lagen är en kontohavare skyldig att skydda sin personliga kod. Kontohavaren är vidare skyldig att snarast anmäla till banken om betalningsinstrumentet kommit bort eller använts obehörigen. Slutligen är kontohavaren skyldig att följa villkoren i kontoavtalet (4 §).

text: I KM:s avtal med banken anges bl.a. att kortet är personligt och inte får lämnas till eller användas av någon annan. Kontohavaren ska skydda kortet och, där risken för stöld är stor, hålla kortet under kontinuerlig uppsikt. Utöver lagens bestämmelser med avseende på den personliga koden anges det i villkoren att koden inte får avslöjas för någon och att kontohavaren ska skydda den vid användning, så att inte utomstående kan se den. Vidare förbinder sig kortinnehavaren att inte anteckna kortkoden på kortet eller förvara anteckning om koden tillsammans med kortet eller i dess närhet. I villkoren anges också att kortet kan användas för internetbetalning om det ansluts till tjänsten Verified by Visa. För det lösenord som är kopplat till denna tjänst gäller samma avtalsvillkor som för den personliga säkerhetskoden. Bestämmelserna om betalningsansvar stämmer överens med vad som föreskrivs i lagen (5-8 §§). Det innebär att om en obehörig transaktion kunnat genomföras till följd att kontohavaren inte skyddat den personliga koden, svarar han eller hon för beloppet upp till 1 200 kr. Har en obehörig transaktion kunnat genomföras genom att de i lagen eller avtalet uppställda villkoren

text: inte har iakttagis och detta beror på grov oaktsamet, så som detta begrepp definierats, svarar en konsument för beloppet upp till 12 000 kr. Har konsumenten handlat särskilt klandervärt svarar han eller hon för hela beloppet.

text: Enligt förarbetena till lagen är det i princip betaltjänstleverantören som ska bevisa att kontohavaren har brutit mot en förpliktelse som följer av lagen eller avtalet och om detta skett genom grov oaktsamhet eller handlandet varit särskilt klandervärt. Samtidigt kan det ställas vissa krav på kontohavaren att bidra till utredningen, t.ex. genom att ange var och när betalningsinstrumentet senast användes. I praktiken får kontohavarens uppgifter många gånger läggas till grund för bedömningen. Beroende på omständigheterna kan kontohavaren dock behöva redovisa något som ger stöd åt hans eller hennes uppgifter (se

text: prop. 2009/10:122 s. 27

text: I förarbetena till lagen behandlas också den situationen att kontohavaren nekar till att ha godkänt transaktionen. Utgångspunkten för diskussionen är den särskilda bestämmelse i ämnet, som finns i Betaltjänstdirektivet (

text: Artikel 59

text: ). Enligt bestämmelsen ska betaltjänstleverantören kunna styrka att transaktionen godkänts, registerats korrekt, kontoförts och inte påverkats av ett tekniskt fel eller någon annan bristfällighet. Att leverantören kan visa att kontohavaren använt ett visst betalningsinstrument är inte tillräckligt för att visa att kontohavaren försummat sina skyldigheter enligt avtalsvillkoren. Det är, konstateras det i förarbetena, leverantören – inte kontohavaren – som kan föra bevisning att transaktionen godkänts och inte påverkats av ett tekniskt fel eller likande brist. Enligt allmänna principer är det leverantören som har bevisbördan för dessa förhållanden och det har inte krävts någon lagregel för att klargöra detta (

text: prop. 2009/10:122 s. 19

text: Det är allmänt känt att säkerheten på internet är bristfällig och att det förekommer falska meddelanden och andra former av angrepp samt att internetbedrägerierna har ökat de senaste åren. För att öka säkerheten vid betalningar på internet har säkerhetslösningar införts som bygger på en global standard utvecklad av MasterCard och Visa; för Visa-kort den ovan nämnda tjänsten Verified by Visa och för MasterCard-kort tjänsten MasterCard SecureCode. Säkerhetslösningarna innebär att kontohavaren identifierar sig med ett lösenord för att bekräfta sitt kortköp på internet. I vissa fall väljer kontohavaren själv sitt lösenord, i andra fall krävs exempelvis att kontohavaren bekräftar sitt köp med en kortläsare eller BankID.

text: Enligt nämnden har en kontohavare rätt att förvänta sig att det tekniska system som leverantören tillhandahåller är säkert.

text: I de fall en obehörig transaktion godkänts med en personlig säkerhetskod, eller med en sådan i kombination med koden för Verified by Visa eller MasterCard SecureCode, är det när nog omöjligt för kontohavaren att utreda vad som hänt och ge in tekniskt underlag till stöd för sitt påstående att han eller hon inte har underlåtit att skydda koden eller varit grovt oaktsam vid hantering av koden. Även om systemet med Verified by Visa och MasterCard SecureCode generellt sett kan sägas vara säkert anser nämnden att det inte går att dra slutsatsen att kontohavaren måste ha underlåtit att skydda sin kod eller ha varit grovt oaktsam i lagens mening, enbart av den anledningen att transaktionen godkänts med koden till Verified by Visa eller MasterCard SecureCode. Det kan inte uteslutas att någon obehörig person kommit åt koden exempelvis via en kapad hemsida som kontohavaren besökt eller att kontohavaren utan egen förskyllan fått ett s.k. trojanvirus eller annan fientlig kod i sin dator och någon obehörig person därefter har kunnat läsa av lösenord m.m. Risken är större i de fall kontohavaren, enligt det system som leverantören tillhandahåller, ska använda en egenvald statisk kod för att bekräfta sitt internetköp än om koden ges dynamiskt.

text: I många fall torde det vara svårt för en betaltjänstleverantör att ta fram tekniskt underlag eller annan utredning som kan styrka att kontohavaren inte skyddat sin kod eller varit grovt oaktsam i lagens mening. Motsvarande torde gälla när kontohavaren förnekar transaktionen under hänvisning till tekniskt fel eller liknande brist. Som påpekas i förarbetena följer det av allmänna principer att bevisbördan i dessa fall ligger på leverantören. Kravet på bevisning måste dock anpassas till de speciella förutsättningar som här föreligger. Det är dock enligt nämnden rimligt att leverantören får bära konsekvensen av det svåra bevisläget i de fall där det inte finns någon anledning att ifrågasätta kontohavarens uppgifter men det av säkerhetsskäl eller tekniska omständigheter inte går att redovisa transaktionens förlopp.

text: Det är ostridigt att transaktionerna har skett genom att KM:s kortuppgifter och egenvalda lösenord till tjänsten Verified by Visa har använts. Det är emellertid, som ovan nämnts, banken som ska bevisa att KM faktiskt har handlat grovt oaktsamt och i strid mot de allmänna villkoren. KM har anfört att han inte lämnat ut sina uppgifter utan använt sitt kort på avsett sätt. I ärendet finns inga omständigheter som ger nämnden anledning att ifrågasätta KM:s uppgifter och banken har heller inte gett in någon bevisning som motsäger hans påståenden.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden att banken, mot KM:s bestridande, inte visat att han varit grovt oaktsam. Banken har inte bemött KM:s påstående att en bristfällighet i de system banken tillhandahåller kan ha gjort ett obehörigt godkännande av transaktionen möjlig. Banken har endast anfört att den enda förklaringen till att någon obehörig har fått reda på uppgifterna är att anmälaren har underlåtit att på föreskrivet sätt skydda uppgifterna vid användning av kortet. Nämnden anser att detta inte är tillräckligt med hänsyn till vad som uttalats i förarbetena om en betaltjänstleverantörs bevisbörda för att transaktionen har godkänts, registrerats korrekt och inte påverkats av teknisk fel eller annan bristfällighet. Av detta följer att banken ska rekommenderas att avstå från sitt krav att KM ska betala 12 000 kr till banken.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Ett villkor om att båtar som är 15 år eller äldre får betraktas vara renoveringsobjekt har inte ansetts befria säljaren från ansvar för ursprungliga fel.

org: arn

type: stycke

text: Ett villkor om att båtar som är 15 år eller äldre får betraktas vara ”renoveringsobjekt” har inte ansetts befria säljaren från ansvar för ursprungliga fel. Beslut 2016-04-12; 2015- 07941.

type: rubrik

text: M begärde skadestånd med totalt 16 662 kr varav, 13 159 kr för lagning av fel på kylningssystem och 3 505 kr (2 835 kr + 670 kr) för lagning av drev och propeller. Som grund för kravet åberopade han att båten hade haft två ursprungliga fel.

text: Båten levererades den 7 maj 2015. Den 15 maj upptäckte han att kabeln mellan startbatteriet och generatorn satt löst. Detta ledde till att startbatteriet tappade sin laddning. Till följd av felet laddade batteriet ur och han drev på grund, varvid drev och propeller skadades.

text: Den 27 juni upptäckte han att sötvattenkylningen läckte vid termostathuset. E meddelade att kylningen skulle göras om till enbart sjövattenkylning och att parterna skulle dela på kostnaden. E utförde dock inte åtgärden, varför motorn överhettades och termostathuset skadades den 5 juli. Han fick denna dag akut låta bogsera båten till ett annat företag för avhjälpande av båda de ursprungliga felen och informerade säljaren om detta nästa dag.

text: E motsatte sig kravet. Som grund åberopade företaget bland annat att fråga inte är om köprättsliga fel, eftersom båten inte har avvikit från vad köparen med fog kunnat förutsätta eller från vad som avtalats. Köparen har informerats om att båten var ett renoveringsobjekt. Företaget gavs inte möjlighet att avhjälpa problemet med kylningen.

text: E har bland annat åberopat att båten har sålts som ett renoveringsobjekt och att detta även framgår av köpekontraktet.

text: Nämnden har granskat det mycket omfattande köpekontraktet med tillhörande bilagor. Det är i en omfattande bilaga till kontraktet som det finns en enda mening i vilken det anges ”Alla båtar som är 15 år eller äldre får betraktas vara ett renoveringsobjekt”. Uttrycket ”renoveringsobjekt” förekommer inte på något mer ställe i kontraktet (med bilagor). Den angivna meningen visar att det inte gjorts någon individuell bedömning av om den båt som M köpte, med hänsyn till dess skick, utgjorde ett renoveringsobjekt. I stället visar meningen i bilagan att det rör sig om en generell friskrivning från säljarens sida avseende alla båtar som är äldre än 15 år.

text: Konsumentköplagens

text: regler är tvingande till konsumentens förmån. Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i

text: konsumentköplagen

text: är till nackdel för köparen är utan verkan mot denne, om inte annat anges i lagen (se

text: 3 §

text: ). Utgångspunkten är att säljaren ansvarar för sådana fel på varan som finns när köparen i samband med köpet tar emot varan (se

text: 20 § konsumentköplagen

text: ). Vad som utgör fel på varan framgår av bl.a.

text: 16 § konsumentköplagen

text: . Där anges att varan ska anses felaktig bl.a. om den avviker från vad som följer av avtalet eller om den avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta.

text: Det förekommer att säljare friskriver sig från ansvar för kvalitet eller andra egenskaper hos varan. Det är tillåtet under förutsättning att friskrivningen är tydlig och i detalj anger vad det är som säljaren friskriver sig från. Det anses dock också kunna ske genom att säljaren i kontraktet

text: tydligt anger att t.ex. en bil säljs som ett ”reparationsobjekt”, en ”skrotbil” eller liknande (se härom Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s,. 112 ff). I dessa fall förutsätts alltså att det gjorts en individuell prövning av den vara som säljs samt att friskrivningen är så tydlig att köparen inte kan undgå att observera den innan kontraktet undertecknas. Nämnden har i tidigare avgöranden slagit fast att generella friskrivningar inte kan godtas (se t.ex. nämndens beslut i ärende 2009-7187).

text: I det nu aktuella ärendet anges inte i själva kontraktshandlingen att båten är ett ”skrotobjekt” eller liknande. Inte heller preciseras där, annat än i en mycket begränsad omfattning och i avseenden som inte är av betydelse i denna tvist, på vilka punkter som båten har brister. På en undanskymd plats i en bilaga anges generellt i en enda mening att båtar som är 15 år eller äldre får betraktas vara ett ”renoveringsobjekt”. Uttrycket ”renoveringsobjekt” är inte klart till sitt innehåll. Alla båtar kan efter en tid behöva renoveras. Renoveringsobjekt är inte detsamma som skrotobjekt eller liknande. Bilagevillkoret är vidare generellt för alla båtar som är 15 år eller äldre och avser alltså inte en beskrivning av just den sålda båtens individuella skick och egenskaper. Detta framgår dessutom tydligt av att säljaren i köpekontraktet ”försäkrar att denne inte har kännedom om att båten är behäftad med fel, brister eller skador utöver vad som finns noterat i varudeklarationen”. I varudeklarationen har båten i de flesta avseenden deklarerats vara i normalt skick eller ha normal funktion. Villkoret om ”renoveringsobjekt” framstår mer som ett försök att generellt friskriva sig från skick och egenskaper hos den sålda båten. Det är inte i linje med

text: konsumentköplagens

text: tvingande skydd för konsumenten. Det är i ärendet inte bevisat att konsumenten särskilt uppmärksammats på villkoret ”renoveringsobjekt” och att parterna tillsammans diskuterat vad innebörden av detta villkor skulle vara. Mot nu angiven bakgrund finner nämnden därför att villkoret får anses stå i strid med

text: konsumentköplagens

text: till förmån för konsumenten tvingande regler om felansvaret.

text: I stället ska bestämmelserna om fel i

text: konsumentköplagen

text: tillämpas. I fokus kommer då, eftersom några brister i nu aktuella avseenden inte preciserats i avtalet, bestämmelsen i

text: 16 § tredje stycket 3 konsumentköplagen

text: . Enligt den bestämmelsen ska varan anses felaktig om den avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Vid den bedömningen får beträffande begagnade varor beaktas att ett normalt skick för en begagnad vara är att den utsatts för slitage. En köpare har anledning att förvänta sig det. Vad köparen har skäl att förvänta sig beträffande en begagnad varas skick får därför avgöras med ledning av bl.a. varans ålder, användning och pris (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 132).

text: I varudeklarationen som företeddes för M i samband med köpet har säljaren inte angett att båten såvitt gäller kabeldragningen och kylningssystemet skulle ha annat än ”normalt skick/normal funktion”.

text: Den aktuella båten såldes till M för ett pris om 189 000 kr. Säljaren har i köpekontraktet försäkrat att han inte har kännedom om att båten är behäftad med fel, brister eller skador utöver vad som finns noterat i varudeklarationen. Även om båten är av årsmodell 1999 (enligt köpekontraktet) har mot nu angiven bakgrund köparen haft befogad anledning att räkna med att båten inte skulle ha de fel beträffande kabeldragningen och kylningssystemet som visade sig. Nämnden finner därför att båten i dessa avseenden varit behäftad med köprättsligt relevanta fel.

text: Frågan är då om dessa två fel funnits på båten när M i samband med köpet tog emot den. För fel som funnits då ansvarar säljaren, även om felen visar sig först senare (se 20 §

text: konsumentköplagen

text: ). Det är normalt köparen som ska bevisa att felen fanns när köparen tog emot varan. Om ett fel visar sig inom sex månader från den tidpunkten ska dock felet anses ha funnits vid mottagandet, om inte annat bevisas eller antagandet att felet fanns då är oförenligt med varans eller felets art.

text: Båda felen har visat sig inom sex månader från det att M i samband med köpet tog emot båten. E har inte lagt fram någon bevisning som bevisar att felen inte fanns redan när M tog emot båten. Inte heller är det oförenligt med varans eller felens art att anta att felen fanns redan då. Felen ska därför enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: anses ha funnits redan när M i samband med köpet tog emot båten. E är därför ansvarigt för båda felen.

text: I ärendet är utrett att båten till följd av kabelfelet inte har startat, vilket gjort att dess drev och roder skadats. M har enligt

text: 32 § konsumentköplagen

text: rätt till ersättning för vad han har fått betala för att få följdskadorna på drev och roder reparerade. E ska därför rekommenderas att betala totalt 3 505 kr till honom för detta.

text: När det gäller problemet med kylningen konstaterar nämnden att E erbjudit sig att avhjälpa det felet. Enligt

text: 27 § konsumentköplagen

text: har E haft rätt att få avhjälpa det felet. Någon rättsligt giltig grund för att M skulle ha rätt att, utan att avvakta avhjälpande av E, vända sig till annat varv för att få felet avhjälpt på E:s bekostnad har inte visats föreligga i ärendet. I och med att M inte har gett E möjlighet att avhjälpa felet har han inte rätt till ersättning av det företaget för vad han betalat för avhjälpandet hos ett annat företag. Hans krav ska därför avslås i denna del.

type: avgorande


title: I två ärenden (I och II) har flygbolag begärt avräkning enligt artikel 12.1 i EU-förordningen nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter.

text: I två ärenden (I och II) har flygbolag begärt avräkning enligt artikel 12.1 i EUförordningen nr 261/2004 om flygpassagerares rättigheter.

text: II. Avräkning av skadestånd för merkostnad. Avgörande 2016-06-22; 2015-10845.

text: D begärde ersättning med motvärdet av 234 brittiska pund för flygbiljett, med motvärdet av 65 brittiska pund för taxiresa från Gatwick till London och med 160 kr för två öl som hon drack på Arlanda. Som grund för kravet åberopade hon att flygningen med flygbolaget N från Arlanda till Gatwick försenades mer än fyra timmar.

text: N motsatte sig kravet. Som grund åberopade flygbolaget att det enligt artikel 12.1 har rätt att avräkna kostnaden för taxi mot den kompensation enligt artikel 7 som redan har betalats till resenären. Samtliga passagerare fick måltidskuponger varför ingen ersättning för öl kan betalas.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Inledning

text: D begär ersättning för flygbiljettens pris samt skadestånd för två öl som hon druckit på Arlanda medan hon väntade på flygavgången och för en taxiresa som blivit nödvändig på grund av förseningen.

text: Kravet på återbetalning av priset för flygbiljetten

text: Nämnden konstaterar att lufttransporten genomförts, även om det skett med försening samt att D har fått kompensation för förseningen i enlighet med artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004. Med anledning av det och då det inte har framkommit någon annan grund för att hon skulle vara berättigad att få tillbaka vad hon betalat för flygtransporten ska hennes krav på ersättning för biljettens pris avslås.

text: Kravet på ersättning för två öl

text: När det gäller kravet på ersättning för två öl på Arlanda noterar nämnden att N uppgivit att flygbolaget har gett D måltidskuponger, vilket hon inte sagt emot. D har inte bevisat att de måltider och förfriskningar som flygbolaget har tillhandahållit genom måltidskuponger har varit otillräckliga med hänsyn till väntetiden. Hon har inte heller bevisat att det varit omöjligt för henne att använda måltidskupongerna. Hennes krav i denna del ska därför avslås.

text: Kravet på ersättning för taxiresa

text: Parterna är överens om att D i och för sig har rätt till ersättning av N för den taxiresa som blev nödvändig till följd av flygförseningen. N har dock hävdat att ersättningen för taxiresan ska räknas av mot den kompensation som bolaget redan har betalat ut till D i enlighet med artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004 och att hon därför – eftersom kompensationens belopp var högre än kostnaden för taxiresan – inte är berättigad till någon ytterligare ersättning för taxiresan.

text: Den fråga som nämnden ska ta ställning till är alltså om N har rätt att avräkna ersättning för taxiresan mot redan betalad kompensation enligt artikel 7 i EU-förordning nr 261/2004.

text: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen har enligt EU-domstolen till syfte att kompensera passagerare för den tidsspillan som de drabbas av vid t.ex. en försenad flygning.

text: Enligt domstolen är tidsspillan lämplig att ersätta genom standardiserad kompensation eftersom den drabbar samtliga passagerare vid försenade flygningar på samma sätt. Enligt ordalydelsen i första meningen i artikel 12.1 i förordningen påverkar tillämpningen av förordningen inte en passagerares rätt till ytterligare kompensation. Kompensation som beviljas i enlighet med förordningen får enligt andra meningen i artikeln räknas av från sådan ytterligare kompensation.

text: Enligt EU-domstolen är artikel 12.1 avsedd att komplettera de åtgärder som föreskrivs i förordningen så att passagerarna kan få ersättning för hela den skada de lidit på grund av lufttrafikföretagets underlåtenhet att iaktta sina avtalsenliga skyldigheter. Bestämmelsen gör det enligt domstolen möjligt att förpliktiga lufttrafikföretaget att ersätta skador som uppstått på grund av bristande uppfyllelse av avtalet om lufttransport på annan rättslig grund än EUförordning nr 261/2004, det vill säga bland annat enligt de villkor som föreskrivs i Montrealkonventionen eller enligt nationell rätt. Även om kompensation enligt förordningen får vissa ekonomiska följder för lufttrafikföretagen, kan dessa enligt domstolen inte anses orimliga i förhållande till målet i förordningens målsättningsstadgande att sörja för ett långtgående skydd för flygpassagerarna.

text: Avsikten med bestämmelsen i andra meningen i artikel 12.1 får anses vara att undvika att resenärer får dubbel ersättning för samma skada. Bestämmelsen är inte avsedd att mildra de ekonomiska följderna för flygbolagen. Genom den standardiserade ersättningen enligt artikel 7 i EU-förordningen kompenseras resenären för den tidsspillan som denne drabbas av till följd av förseningen. Om den ytterligare ersättning som resenären begär avser samma tidsspillan, ska därför med stöd av artikel 12.1 avräkning ske mot kompensationen enligt artikel 7 i EUförordningen. Om däremot, som i det aktuella fallet, ersättningen avser något annat än denna tidsspillan, ska någon avräkning inte ske. Grunden för ersättning är i sistnämnda fall inte densamma som enligt artikel 7 i förordningen. Om resenären får ersättning för t.ex. en taxiresa blir det därför inte är fråga om dubbel ersättning för samma skada.

text: I detta fall är alltså grunden för skadestånd för taxiresan och grunden för kompensation enligt artikel 7 i förordningen inte densamma. Avräkning får därför inte ske. N ska därför, utöver redan betalad kompensation enligt EU-förordning nr 261/2004, rekommenderas att betala motvärdet av 65 brittiska pund till D.

text: Se EU-domstolens dom i de förenade målen nr

text: och

text: , Nelson m.fl. och TUI Travel m.fl., punkt 49 ff.; jfr EU-domstolens dom i målen nr

text: och C432/07, Sturgeon m.fl., punkterna 52 och 61.

text: Dom i mål nr

text: , Sousa Rodriguez, punkt 38. Se t.ex. EU-domstolens dom i de förenade målen nr

text: och

text: , Nelson m.fl. och TUI Travel m.fl., punkt 76.


title: Ett avtal om finansiering av ett utvecklingsprojekt genom s.k. crowdfunding, varigenom en privatperson har betalat för utvecklingen av hörlurar med löfte om att få ett par hörlurar när de hade färdigställts, har ansetts utgöra ett konsumentköp. Hörlurarna har inte avvikit från parternas avtal. Konsumenten har dock haft rätt att ångra köpet med stöd av distansavtalslagen.

text: H begärde att få tillbaka pengarna för ett par trådlösa hörlurar. I oktober 2015 köpte han hörlurarna på internet för 1 023 kr. Enligt uppgift från säljaren skulle det gå att ladda hörlurarna genom telefonen. I efterhand ändrade företaget informationen till att det inte gick. P är säljare, eftersom han fått löftena från företaget och han skulle få hörlurarna därifrån. När han genomförde köpet var den risk som senare blev en realitet inte belyst. Han fick den informationen efter att köpet skett. Han åberopade ångerrätten i november 2015.

text: P motsatte sig kravet. Den korrekta motparten är K. K är inte en webbutik, utan en amerikansk internetplattform som möjliggör projektfinansiering med hjälp av crowdfunding. Crowdfunding går ut på att entreprenörer registrerar och presenterar sina projekt, därefter kan hemsidans användare sponsra med pengar för att finansiera produkten som projektet ska ta fram. Som tack för stödet får supportrarna produkten, i det här fallet ett par hörlurar, när projektet är färdigt. – Hörlurarna är kompatibla med iPhone-telefoner, men det går inte att ta ström från telefonen för att ladda hörlurarna, eftersom en sådan lösning har underkänts av tillverkaren. Information om detta har gått ut till samtliga supportrar den 5 oktober 2015.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Finns det ett avtalsförhållande mellan parterna?

text: Av villkoren för tjänsten framgår bland annat att K tillhandahåller en plattform för finansiering (a funding platform) för kreativa projekt (creative projects), att en ”entreprenör” (creator) som lägger upp ett projekt på K:s hemsida bjuder in andra personer att ingå ett avtal (form a contract) med entreprenören, och att vem som helst som ”sponsrar” projektet (backs the project) därigenom ingår ett avtal med entreprenören. Av villkoren framgår uttryckligen att K inte är part i avtalet och att “the contract is a direct legal agreement between creators and their backers”.

text: Avtal ingås alltså mellan ”supporter” och ”entreprenör”, i detta fall H och P, varför P är rätt motpart.

text: Rör det sig om ett konsumentköp?

text: För att det ska röra sig om ett konsumentköp krävs att H är en konsument, att P är en näringsidkare och att deras avtal utgör ett köp.

text: H är en fysisk person vars avsikt var att köpa ett par hörlurar för privat bruk. Det framgår inte att han genom att betala beloppet skulle ha fått någon typ av delägande i projektet eller i

text: företaget. Han har alltså agerat i egenskap av konsument. P är ett aktiebolag och uppfyller utan tvekan kraven för att vara en näringsidkare.

text: Ett köp är ett avtal om förvärv av äganderätten till egendom mot betalning. Bedömningen är objektiv; omständigheter som att avtalet huvudsakligen avser finansiering av ett utvecklingsprojekt genom crowdfunding och att parterna själva inte ansett att det rört sig om ett köpeavtal saknar betydelse, det avgörande är avtalets innehåll och dess konsekvenser. Av villkoren i parternas avtal framgår att – under förutsättning att tillräcklig finansiering uppnåddes – H som ”belöning” för sin ”sponsring” skulle få ett par hörlurar när dessa var färdigutvecklade. Det föreligger en direkt koppling mellan den ersättning som H betalade och leveransen av varan. Han har alltså förvärvat äganderätten till hörlurarna mot betalning. Nämnden anser att avtalet uppfyller definitionen av ett köp.

text: Är det fel i den köpta varan?

text: Eftersom det rör sig om ett avtal mellan en konsument och en näringsidkare om köp av en lös sak är

text: konsumentköplagen

text: tillämplig på avtalet. En vara är felaktig enligt lagen bl.a. om varan avviker från köpeavtalet eller annars inte stämmer överens med konsumentens befogade förväntningar vid köpet (

text: 16 §

text: Parterna är överens om att en avsedd funktion för hörlurarna vid tidpunkten för H:s ”sponsring” var att de skulle kunna laddas genom en iPhone-telefon samtidigt som de användes. De färdiga hörlurarna visade sig dock inte kunna laddas under användingen på grund av att Apple inte godkände en sådan användning. Nämnden ska därför ta ställning till är om hörlurarna därigenom avvek från vad som avtalats om deras egenskaper.

text: Nämnden konstaterar att syftet med crowdfunding är att konsumenter genom att i förväg köpa ännu icke utvecklade produkter medverkar till att idéer om nya produkter kan förverkligas och produceras. Konsumenten får därmed produkten först av alla och deltar genom sitt köp i utvecklingsprocessen av produkten. Av villkoren framgår bland annat att “backers must understand that when they back a project, they’re helping to create something new – not ordering something that already exists. There may be changes or delays, and there’s a chance something could happen that prevents the creator from being able to finish the project as promised.”

text: Parternas avtal påtalar alltså risken att de färdiga hörlurarna skulle kunna avvika från det ursprungligen tänkta resultatet. Av utredningen framgår att P dessutom hållit konsumenterna uppdaterade om bland annat risken för att Apple skulle motsätta sig den tänkta användningen av hörlurarna och att hörlurarnas funktion därmed skulle kunna komma att bli en annan än den ursprungligen tänkta. Mot denna bakgrund står det klart att hörlurarna, såsom de slutligen kom att produceras, inte avviker från parternas avtal. Det saknas därmed rätt för H att häva avtalet.

text: Har köparen ångerrätt enligt

text: distansavtalslagen

text: H har invänt att han bett att få ångra köpet. Eftersom det rör sig om ett konsumentköp som skett på internet, konstaterar nämnden att lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler är tillämplig i ärendet. Av lagen följer att konsumenten har rätt att frånträda avtalet (ångerrätt) inom 14 dagar från den dag då konsumenten tar emot varan (10 och 12 §§). H har ångrat köpet innan han tagit emot varan. Han har därmed utnyttjat ångerrätten i tid.

text: När konsumenten utnyttjar sin ångerrätt ska betala tillbaka vad köparen betalat till konsumenten (14 §). Företaget ska därför rekommenderas att återbetala vad H betalat till företaget.


title: Hur länge får en passagerare vänta med att kräva kompensation enligt EU-förordningen nr 261/2004?

text: 029 261/2004? Avgörande 2016-06-22; 2015-12185

text: N begärde kompensation enligt EU-förordning nr 261/2004 med 600 euro. Flygningen från Sverige till Kap Verde försenades kraftigt. Hon skulle ha ankommit kl. 06.30 den 5 december 2013 men anlände först kl. 16.45.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. Flygbolaget tog emot det första klagomålet från anmälaren den 24 september 2014, vilket är mer än tio månader efter det att förseningen uppstod. N har väntat för länge med att framföra sitt krav. Flygningen blev försenad på grund av ett plötsligt uppstått fel, vilket ska betraktas som en extraordinär omständighet. Flygbolaget uppfyller alla underhållskontroller som gäller samt följer flygplanstillverkarens instruktioner och säkerhetsregler. Flyget avgick i tid och påbörjade flygresan mot Kap Verde. Drygt en timme efter avgång landade flygplanet på nytt på Arlanda. Kaptenen hade fått indikation om att någonting var fel. Efter landningen kunde teknikerna lokalisera felet. Det var fel på vingarnas klaffar som inte fälldes ut ordentligt. Felet åtgärdades och flygplanet lyfte med en försening om 2 timmar och 58 minuter. På grund av förseningen var flygplanet tvunget att göra ett stopp på Gran Canaria för att genomföra ett besättningsbyte. Det finns lagstadgade krav på hur många timmar besättningen får lov att arbeta. Den omständigheten att felet var oförutsett styrks av att inget fel konstaterades då flygplanet genomgick daglig kontroll, vilket framgår av flygplanets loggbok. Bakgrunden till det tekniska felet är okänd då flygbolaget följer tillverkarens instruktioner och alla underhållsprogram var uppfyllda. Det tekniska felet uppstod i luften och var därför oundvikligt. Flygbolaget hade inte kunnat agera annorlunda för att minimera förseningen. EUkommissionen har på sin hemsida publicerat en vägledande förteckning över vad som ska anses som en extraordinär händelse.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Tvisten

text: Tvisten gäller om N har rätt till kompensation av flygbolaget enligt EU-förordning nr 261/2004 med anledning av den försenade ankomsten till Kap Verde och, om så är fallet, om denna rätt har gått förlorad till följd av att N framfört sitt krav för sent.

text: Nämnden prövar först frågan om N har framfört sitt krav för sent och redan av det skälet har förlorat sin rätt till kompensation.

text: Har passageraren reklamerat inom skälig tid?

text: EU-förordning nr 261/2004 syftar till att stärka skyddet för flygpassagerare vid bland annat inställda och försenade flygningar.

text: Det finns inte några regler om reklamationsplikt i EU-förordningen. Frågan berörs inte i förordningens ingress (preambel) och övervägdes inte, såvitt nämnden förstått, uttryckligen av EU-lagstiftaren vid förordningens tillkomst. I det förslag till ändrad förordning som EU-kommissionen lade fram våren 2013 finns en bestämmelse som innebär att en passagerare är skyldig att framföra ett krav enligt förordningen senast 30 dagar efter den försenade eller inställda flygningen (artikel 16a i förslaget).

text: Europaparlamentets och Rådets Förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar.

text: Följden av en utebliven reklamation framgår inte av förslaget. Enligt nämndens mening är det osäkert om, och i så fall när, en ny bestämmelse med angivet innehåll kommer att antas.

text: Frågan är om N, som flygbolaget hävdar, gått miste om sin rätt till kompensation i och med att hon hört av sig till bolaget först drygt tio månader efter förseningen, trots att EU-förordningen inte innehåller några regler med krav på att resenären ska höra av sig inom viss tid. Saken bör, i likhet med frågan om vilken talefrist som ska gälla vid den här typen av krav, bedömas med tillämpning av nationell rätt.

text: Svensk rätt innehåller inga direkt tillämpliga lagregler som innebär att N varit skyldig att reklamera eller agera på annat sätt inom viss tid efter förseningen. Det förhållandet att flygningen omfattas av en reglering, det vill säga EU-förordningen, och således inte befinner sig på ett helt oreglerat område innebär enligt nämndens mening inte i sig att det finns något hinder mot att fylla ut eventuella luckor i regleringen, i vart fall i frågor där EU-lagstiftaren som här inte uttryckligen tagit ställning.

text: Det finns regler om reklamationsplikt i ett flertal svenska lagar på det civilrättsliga området, bland annat i

text: konsumentköplagen

text: konsumenttjänstlagen

text: och

text: paketreselagen

text: . I lagen om lufttransporter hänvisas det också till Montrealkonventionen, bland annat till dess reklamationsregler vid krav på ersättning för skadat och försenat bagage.

text: Reklamationsplikt har motiverats bland annat med att den avtalsbrytande parten genom en reklamation får en möjlighet att undersöka och ta ställning till om det föreligger ett avtalsbrott som parten ansvarar för, att avhjälpa felet och begränsa skadan och att säkra bevisning. En sådan plikt har också setts som ett uttryck för den lojalitetsplikt som anses finnas mellan avtalsparter och som en följd av principen om status quo, som går ut på att en part normalt inte antas vilja påkalla en förändring i en situation om han eller hon inte gör det.

text: Ett genomgående drag hos de nämnda reklamationsreglerna är att den part som drabbas av avtalsbrottet ska reklamera inom skälig tid från det att parten har upptäckt eller borde ha upptäckt felet. Utebliven reklamation för normalt med sig att parten inte kan göra gällande avtalsbrottet, men det kan även leda till bland annat en omvänd bevisbörda eller att vissa typer av påföljder faller bort. Vad som är att betrakta som skälig tid beror på förhållandena i det enskilda fallet. Reklamation som sker inom två månader från det att en konsument märkt ett fel anses dock enligt

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: alltid ha skett i tid.

text: Det vore i och för sig inte otänkbart att tillämpa reklamationsreglerna i exempelvis

text: konsumentköplagen

text: konsumenttjänstlagen

text: eller

text: paketreselagen

text: analogt på den nu aktuella förseningen. Avtalstyperna skiljer sig dock åt i flera väsentliga avseenden, vilket talar emot en sådan tillämpning. Försiktighet har också förespråkats i den juridiska litteraturen när det gäller att använda reklamationsregler analogt.

text: Nämnden anser mot den bakgrunden att det inte finns någon viss specifik reklamationsregel i lag som det framstår som naturligt att tillämpa analogt i den här situationen.

text: Förekomsten av lagregler om reklamationsplikt har setts som uttryck för att det finns en allmän kontraktsrättslig rättsgrundsats i svensk rätt om att en part – i vart fall om det finns ändamålsskäl och ett behov av klargörande parterna emellan – är skyldig att reklamera för att inte gå miste om sin fordran även utanför lagreglerat område. Stöd för den uppfattningen finns i rättspraxis men också i den

text: juridiska litteraturen. Även passivitet under lång tid från en parts sida har ansetts i vissa fall kunna leda till förlust av en rättighet utan uttryckligt stöd av lag .

text: Enligt nämndens mening kan det anföras bärkraftiga skäl för att ålägga en flygpassagerare en plikt att inom viss tid höra av sig till flygbolaget med sitt krav i den här situationen. På så sätt uppnås att avtalsförhållandet mellan passageraren och flygbolaget kan avvecklas i rimlig anslutning till flygningen samtidigt som det klaras ut om det finns något kvarstående krav på flygbolaget eller inte. Ett flygbolags skyldighet att kunna lämna en rättvisande bild av verksamhetens ställning och verksamheten talar också för att kräva att passageraren i anslutning till flygningen klargör om han eller hon har ett krav på kompensation.

text: Det kan inte heller anses särskilt besvärligt eller betungande för en passagerare att i inte alltför avlägsen anslutning till flygningen föra fram ett krav, även om passageraren som här är en konsument.

text: Nämnden gör mot den bakgrunden den sammantagna bedömningen att det – trots att det saknas uttrycklig lagreglering i reklamationsfrågan – som utgångspunkt bör krävas att en flygpassagerare ska göra gällande sitt krav på kompensation enligt EU-förordningen inom skälig tid från det att den försenade flygningen har avslutats eller det kunnat konstateras att flygningen inte skulle komma att utföras och att passageraren i annat fall förlorar sin rätt till kompensation.

text: I det nu aktuella fallet har N – enligt vad flygbolaget uppgivit – den 24 september 2014 reklamerat förseningen. Det är drygt tio månader efter förseningen. När det gäller en så pass ingripande åtgärd som att avskära en konsument från en rättighet utan stöd av en uttrycklig lagregel finns det enligt nämndens mening anledning att iaktta viss försiktighet vid bedömningen av vad som är skälig tid. Reklamation bör anses ha skett för sent endast om det är uppenbart att skälig tid överskridits. Ett riktmärke kan vara att reklamationer som sker senare än ett år efter flygförseningen eller inställandet av flygningen normalt sett bör anses ha skett för sent. I ett enskilt fall kan dock, t.ex. därför att flygbolaget underlåtit att upplysa passagerarna om deras rättigheter eller att konsumenten drabbats av allvarlig långvarig sjukdom, en reklamation som sker senare än så anses ha gjorts inom skälig tid.

text: Mot denna bakgrund anser nämnden att N framfört sin reklamation inom skälig tid. Hon har därför inte förlorat rätten att göra sitt krav på kompensation gällande.

text: Har passageraren rätt till kompensation?

text: Frågan är då om flygbolaget är skyldigt att betala kompensation enligt EU-förordningen nr 261/2004 till följd av den försenade flygningen. Enligt sin ordalydelse omfattar inte förordningen en sådan rätt. EU-domstolen har emellertid slagit fast att passagerare vid försening kan åberopa rätten till kompensation enligt

text: artikel 7

text: , om de till följd av försenad flygning når sin slutliga bestämmelseort tre timmar eller mer efter den ankomsttid som ursprungligen fastställts av lufttrafikföretaget.

text: I ärendet är utrett att N nådde sin slutliga bestämmelseort mer än tre timmar efter den tidtabellsenliga ankomsttiden. Hon har därför i princip rätt till kompensation. Flygbolaget är emellertid inte skyldigt att betala kompensation om flygbolaget kan bevisa att flygningen försenats på grund av extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Se t.ex. Högsta domstolens avgöranden i rättsfallen

text: NJA 1989 s. 224

text: , 1993 s. 570 och 2006 s. 638. EU-domstolens dom i

text: mål C-402/07

text: och

text: Artikel 5.3

text: Enligt en dom i EU-domstolen utgör tekniska fel som huvudregel inte extraordinära omständigheter. För att ett tekniskt problem ska vara en extraordinär omständighet ska flygbolaget bevisa att felet har uppkommit till följd av händelser som till sin art eller ursprung faller utanför bolagets normala verksamhet och ligger utanför dess faktiska kontroll. Som exempel nämner EU-domstolen att tillverkaren av de flygplan som ingår i det berörda flygbolagets flotta, eller en behörig myndighet, tillkännager att de flygplan som redan är i drift har ett dolt fabrikationsfel som påverkar flygsäkerheten. Som exempel anger domstolen också att ett flygplan skadas till följd av sabotage eller terrorism. EU-domstolen säger också att det inte enbart utifrån hur ofta ett fel har uppträtt hos ett flygbolag går att bestämma om det är fråga om extraordinära omständigheter. Det är inte heller tillräckligt att ett flygbolag har följt alla lagstadgade minimikrav för underhåll av ett flygplan.

text: När det gäller den lista som flygbolaget hänvisar till har nämnden i sin praxis funnit att den inte kan ges någon avgörande betydelse vid bedömningen av om det förelegat extraordinära omständigheter. Skäl att nu göra en annan bedömning i den frågan har inte framkommit.

text: Nämnden ifrågasätter inte den uppgift som flygbolaget lämnat om att flygningen försenats på grund av ett tekniskt fel. Nämnden konstaterar dock att flygbolaget inte har uppgett vilka omständigheter som medfört felet. Det framgår inte av de handlingar som har getts in i ärendet att det har varit fråga om den typ av dolt fabrikationsfel som det talas om i EU-domstolens dom. Flygbolaget har inte heller bevisat att de tekniska problemen har uppkommit till följd av sabotage eller terrorism eller på annat sätt till följd av händelser som ligger utanför bolagets normala verksamhet och utanför dess faktiska kontroll. Flygbolaget har därför inte bevisat att det inte är skyldigt att betala kompensation till passagerarna för den försenade flygningen. Avståndet mellan avreseort och slutdestination är sådant att flygbolaget ska rekommenderas att betala kompensation med 600 euro till N.

text: EU-domstolens dom i

text: mål C-549/07

text: . Ställningstagandet har bekräftats av EU-domstolen i en dom den 17 september 2015 i mål C-257-14, van der Lans . / . KLM. Av den domen framgår det att ett flygbolag är skyldigt att utge kompensation enligt förordningen även vid oförutsedda tekniska fel som inte uppstått på grund av bristande underhåll och som inte heller upptäckts vid reguljärt underhållsarbete. I sådana fall föreligger det alltså inte extraordinära omständigheter. Se bland annat nämndens beslut den 3 december 2013 i ärende 2013-01106. Jfr Attunda tingsrätts dom den 16 september 2014 i mål FT 1980-14 och Anders Eriksson, Flygpassagerares rättigheter, 2013, s. 50.


title: Enligt villkor i avtal om onlinespel förlorar kunden spelet om den deltagare som kunden har spelat på av någon anledning inte startar i ett sportevent. Detta villkor har inte ansetts tillämpligt då en idrottsutövare över huvud taget inte var anmäld till aktuellt lopp och därför inte kunde betraktas som deltagare.

text: D begärde återbetalning med 2 700 kr. I samband med skid-VM i Falun satsade han totalt 2 700 kr, via spelplattformen betsafe.com, på att en viss skidåkerska skulle vinna två särskilt angivna lopp under skid-VM. Det visade sig sedan att skidåkerskan aldrig hade varit anmäld till de aktuella loppen och att hon inte heller deltog i loppen. Det här var känt för företaget, men det gav ändå sina kunder möjlighet att satsa pengar på att hon skulle vinna loppen, till normala odds.

text: Betsson AB motsatte sig kravet. När D registrerade sig som kund ingick han avtal med företaget och accepterade företagets Allmänna regler och villkor, som utgör avtalsinnehåll. Enligt villkoren åtar sig företagets kunder att spela i enlighet med allmänna regler och villkor samt eventuella specialregler. Av specialreglerna i ”Regler för Sportsbook”, p. 16, framgår tydligt att företaget inte återbetalar belopp som satsats på deltagare som av någon anledning inte startar i ett vintersportevent. Villkoren är utformade på ett för spelbranschen sedvanligt sätt.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Betsson gör i detta fall gällande att ett undantag i deras villkor är tillämpligt och att någon skyldighet att återbetala de 2 700 kr som anmälaren kräver därmed inte föreligger. Av det åberopade undantaget i avtalsvillkoren framgår att om en kund spelat på en deltagare som av någon anledning inte startar i ett vintersportevent är spelet förlorat, även om eventet slutförs. I sådana fall återbetalas alltså inga pengar.

text: För att undantaget i villkoren ska bli tillämpligt krävs att konsumenten spelat på en deltagare som av någon anledning inte startar i ett lopp. Av underlaget som kommit in till nämnden framgår det att den skidåkerska som D hade spelat på inte var anmäld till något av de två aktuella loppen. Hon är därför inte att betrakta som en deltagare. Det åberopade undantaget är därför inte tillämpligt och D:s anmälan ska bifallas.


title: En konsument som klagade på fel i tjänst (badrumsrenovering) åtta år efter utfört arbete anses ha reklamerat i rätt tid. Kostnaden för avhjälpande av felet skulle dock vara oskäligt stor i förhållande till felets betydelse för konsumenten, eftersom hon under så lång tid har använt badrummet utan att märka felet.

text: M begärde avhjälpande av fel i utförd badrumsrenovering, alternativt ersättning med 175 170 kr för att låta annat företag åtgärda felen. V utförde en badrumsrenovering hos henne. Arbetet färdigställdes i mars 2007 och kostade 66 875 kr. I juni 2015 upptäckte hon efter en besiktning att golvet hade ett felaktigt fall och att kopplingscentralen för rör i rörsystemet saknade vattentät inklädnad. Hon kunde inte ha upptäckt felen tidigare. Att kopplingscentralen saknar vattentät inklädnad går inte att upptäcka som lekman. Bakfallet går inte att upptäcka okulärt och eftersom hon endast använder badkaret förekommer inte något vatten på golvet som skulle kunna påvisa bakfallet. Hon reklamerade felen i juni 2015.

text: V motsatte sig kravet. Arbetet är inte behäftat med några fel. M har i vart fall reklamerat eventuella fel för sent, eftersom hon reklamerade åtta år efter att arbetet utfördes. Anmärkningarna i besiktningsprotokollet är sådana att de borde ha upptäckts okulärt vid en granskning omedelbart efter arbetets utförande. Golvets lutning och hur vattnet rinner i badrummet är lätt att upptäcka och det borde M märkt och påtalat samma år som arbetet utfördes.

text: Utgångspunkter för bedömningen

text: En utförd tjänst är att anse som felaktig bl.a. om resultatet avviker från vad konsumenten har rätt att kräva i fråga om fackmässighet eller vad som därutöver får anses avtalat (

text: och

text: 9 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: ). Det är den som påstår att en tjänst är felaktig som måste bevisa sitt påstående.

text: Vill konsumenten åberopa att tjänsten är felaktig, ska han underrätta näringsidkaren om detta inom skälig tid efter det att han märkt eller borde ha märkt felet. Reklamation i fråga om badrumsrenoveringar och andra arbeten på byggnader får dock inte ske senare än tio år efter det att uppdraget avslutades (17 §).

text: Vid bedömningen av när konsumenten borde ha märkt felen måste hänsyn tas till att konsumenten inte har någon plikt att undersöka resultatet av tjänsten mer än genom en ytlig granskning i den utsträckning det är möjligt och meningsfullt. Därutöver bör konsumenten ha rätt att räkna med att eventuella fel visar sig då han eller hon på vanligt sätt använder föremålet för tjänsten. (Se

text: prop. 1984/85:110 s. 217

text: Konsumenten har rätt att kräva att näringsidkaren avhjälper felet, om det inte medför olägenheter eller kostnader för näringsidkaren som är oskäligt stora i förhållande till felets betydelse för konsumenten (20 §).

text: Bedömningen i detta fall

text: Av det åberopade besiktningsprotokollet framgår dels att det är felaktigt fall på golvet, dels att kopplingscentralen för rör i rörsystem saknar vattentät inklädnad. Nämnden saknar anledning att ifrågasätta de slutsatser som framgår av protokollet. Anmärkningarna är sådana att de utgör fel i tjänsten.

text: Vad gäller frågan om reklamation finns det ingenting som tyder på att M faktiskt hade märkt felen under de drygt åtta år som har gått mellan arbetets färdigställande och besiktningen; frågan är om hon borde ha märkt felen tidigare. Badrummet har ett kakelinklätt badkar och ingen dusch, och det får förutsättas att det sällan kommer vatten på golvet i den omfattningen att ett bakfall på golvet blir iakttagbart. Nämnden anser därför att felet med bakfallet inte är ett sådant fel som M borde ha märkt trots att hon under åren måste ha använt badrummet i betydande omfattning. Vad gäller avsaknaden av vattentät inklädnad avseende kopplingscentral för rör i rörsystem är det fråga om ett dolt fel som M inte heller borde ha märkt. Felen har reklamerats inom skälig tid från upptäckten och inom tio år efter arbetets färdigställande. De har alltså reklamerats i tid.

text: Företaget ska rekommenderas att avhjälpa felet med avsaknad av vattentät inklädnad avseende kopplingscentral för rör i rörsystem. Ett avhjälpande av bakfallet torde dock innebära en omrenovering av stora delar av badrummet. Nämnden anser att kostnaden för detta skulle vara oskäligt stor i förhållande till felets betydelse för M, som under drygt åtta års tid har kunnat använda badrummet problemfritt. Nämnden kan därför inte rekommendera företaget att avhjälpa felet. M har i stället rätt till ett skäligt prisavdrag med 7 000 kr, motsvarande ca tio procent av det ursprungliga priset.


title: Eftersom bilen har avbeställts innan säljaren accepterat köparens anbud har säljaren inte haft rätt att kräva köparen på en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning. 37 och 41 § § konsumentköplagen.

text: A begärde att inte behöva betala fakturerad inropsavgift om 4 750 kr. Som grund för kravet åberopade han att inget bindande avtal om köp av bilen hade ingåtts. Den 12 januari var han inloggad på K:s hemsida eftersom han funderade på att köpa en bil på företagets nätauktion. Han knappade in ett belopp, men kunde inte bestämma sig för om han skulle lägga ett bud. Troligen råkade hans treårige son registrera budet. Nästa dag meddelade K att A hade vunnit budgivningen. A kontaktade K och meddelade att allt var ett misstag, men fick inget svar. Fem dagar senare fick A en faktura på inropsavgiften 4 750 kr. Enligt K måste han betala denna.

text: K motsatte sig kravet. Som grund åberopade företaget att bindande avtal om köp av bilen har ingåtts.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet är inte visat att någon annan än A har lagt budet. A är därför ansvarig för budet.

text: Av intresse för bedömningen av om A är skyldig att betala inropsavgiften är dock också

text: konsumentköplagens

text: regler om vad som gäller om en vara avbeställs innan den har levererats.

text: Konsumentköplagens

text: regler får inte genom avtalsvillkor sättas ur spel, om det skulle vara till nackdel för konsumenten.

text: Om köparen avbeställer en vara före det att den har levererats har säljaren inte rätt att hålla fast vid köpet och kräva betalning. Detta följer av

text: 37 § i konsumentköplagen

text: Säljaren har, enligt 41 §, rätt att förbehålla sig en på förhand bestämd ersättning vid avbeställning, men har inte rätt att till sådan om köparen avbeställer varan innan säljaren har accepterat ett anbud som köparen har lämnat till säljaren.

text: Av auktionsvillkoren framgår att en slutlig accept av kundens anbud om att få köpa bilen sker först vid ingåendet av köpeavtalet, vilket sker i säljarens lokaler.

text: Det är enligt auktionsvillkoren gratis att lägga ett bud. Inropsavgiften måste därför avse ersättning för kostnader och förluster som KVD får på grund av budgivningen. Inropsavgiften är således en sådan på förhand bestämd ersättning som avses i 41 §. Eftersom A har avbeställt köpet av bilen före det att säljaren har accepterat hans anbud har K därför ingen rätt att kräva honom på någon inropsavgift. Företaget ska därför rekommenderas att avstå från sitt krav.


title: Köparen begärde omleverans av en soffa, när fel förelåg i ett sofföverdrag. Eftersom omleverans som påföljd skulle medföra en oskälig kostnad för säljaren, var denne istället berättigad och skyldig att avhjälpa felet.

text: S begärde att köpet hävs eller att sofforna omlevereras, eftersom det förelåg fel i varorna. Hon köpte tre soffor av M. Efter nio månader hade tyget i sofforna blivit noppigt och det fanns trådar i tyget både på sittdynorna och på ryggstödet. Hon reklamerade felet till M. M skickade en besiktningsman, som tog bort nopporna men inte kunde åtgärda trådarna. När hon klagade igen fem månader senare konstaterade besiktningsmannen att det rörde sig om yttre påverkan.

text: M motsatte sig kravet, eftersom det inte förelåg något fel i köprättslig mening. M:s besiktningsman besiktigade sofforna och avlägsnade nopporna med en noppmaskin. Besiktningsmannens bedömning var att noppbildningen främst berodde på främmande fibrer och damm, och det därmed inte var ett ursprungligt fel eller ett fabrikationsfel. När kunden kontaktade M på nytt några månader senare kom besiktningsmannen återigen fram till att tyget utsatts för yttre åverkan. Det är helt normalt att det bildas noppor från främmande fibrer med tiden.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: De noppor som finns på sofföverdragen har uppkomit till följd av slitage och yttre påverkan och soffornas tyg kan därmed i detta avseende inte anses vara felaktigt. Däremot är de utstickande trådar som finns vid den ena dragkedjan på ett sofföverdrag ett fel i köprättslig mening. Felet är av den arten att det med övervägande sannolikhet funnits redan vid leveransen av soffan. Säljaren är därmed ansvarig för felet. Felet är däremot inte av väsentlig betydelse för köparen och kan därför inte utgöra grund för hävning av köpet. I stället är det andra påföljder som kan komma i fråga.

text: Vid fel i varan har köparen enligt

text: 26 § konsumentköplagen

text: rätt att kräva att säljaren avhjälper felet eller företar omleverans, om detta kan ske utan oskälig kostnad för säljaren. Det är köparen som bestämmer vilken av dessa påföljder som köparen vill välja (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 189 f). I detta fall har köparen krävt omleverans. Då ska omleverans ske, om inte avhjälpande av felet skulle kunna ske till väsentligt lägre kostnad för säljaren och utan väsentlig olägenhet för köparen (jfr

text: 26 § första

text: och

text: andra styckena

text: konsumentköplagen

text: ). Det krävs dock i sådana fall att en samlad bedömning av situationen ger vid handen att en omleverans skulle medföra en oskälig kostnad för säljaren. Vid en bedömning av om omleverans skulle medföra en oskälig kostnad för säljaren ska särskild hänsyn även tas till vilken betydelse felet har och vilket värde varan skulle ha haft om den varit felfri. Då felet avseende trådar enbart finns på ett av de sofföverdrag som nämnden granskat, är det för nämnden uppenbart att omleverans som påföljd skulle medföra en oskälig kostnad för M. M är istället berättigat och skyldigt att

text: avhjälpa felet avseende trådarna vid dragkedjan på sofföverdraget (se

text: 27 § konsumentköplagen

text: jämfört med

text: 26 § samma lag


title: Eftersom säljaren inte hade lämnat någon information om ett par fotbollsskors användningsområde, vilket är något som konsumenten ska kunnat räkna med att bli upplyst om, har köparen rätt att häva köpet efter att skorna skadats.

text: M begärde omleverans eller hävning av köpet av ett par fotbollsskor. Han köpte skorna i mars 2016. En dobb gick av vid fotbollsspel på konstgräs. Det finns brottanvisningar på ytterligare två dobbar. Han klagade till företaget i april. Företaget menade att skorna hade använts på för hårt underlag. Vid köpet lämnades inga anvisningar om skornas användningsområde vid den monter där de visades. Han rådgjorde med personalen om storleken på skorna men upplystes inte om skornas användningsområde.

text: I motsatte sig kravet. Skon är en så kallad naturgrässko. Tillverkaren godkänner inte reklamationen med hänvisning till att skorna har använts på konstgräs, vilket de inte är avsedda för. Begreppen konstgrässko och naturgrässko är vedertagna begrepp när det gäller fotbollsskor och deras konstruktion. Vid köpet valde M ut skorna utan att fråga personalen om deras användningsområde.

text: Nämnden har granskat fotbollsskorna och konstaterar att dobbarna har skadats. Av företagets uppgifter framgår att skorna har skadats eftersom de har använts på ett underlag som de inte är avsedda för.

text: Det har inte framkommit att det funnits eller lämnats någon information om fotbollsskornas användningsområde vid köpet. Nämnden anser att detta är något som en konsument ska kunna räkna med att bli upplyst om och att företagets underlåtenhet att lämna informationen inverkat på köpet. Fotbollsskorna ska därför anses felaktiga enligt bestämmelserna i

text: konsumentköplagen

text: (se

text: 16 § tredje stycket 2 p.)

text: . Felet är sådant att M bör ha rätt att häva köpet.


title: Kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004 på grund av inställd flygning. När det gäller flygningar med anslutande flygförbindelser ska begreppet avstånd tolkas som avståndet enligt storcirkelmetoden mellan den första avgångsorten och den slutliga bestämmelseorten, oberoende av den flygsträcka som verkligen tillryggalagts (EU-domstolens dom i mål C-559/16).

text: AS begärde 400 euro i kompensation enligt artikel 7 i EU-förordningen nr 261/2004. Hans flyg från Göteborg till Turin via München ställdes in och han bokades om till ett flyg som avgick dagen därpå. Flygbolaget erbjöd honom kompensation med 250 euro, men eftersom avståendet mellan Göteborg och Turin överstiger 1 500 km har han rätt till kompensation med 400 euro.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet. Avgången från Göteborg ställdes in på grund av ett oförutsett tekniskt fel på flygplanet. Det inträffade kunde inte ha undvikits. Eftersom avståndet mellan Göteborg och Turin understiger 1 500 km kan ersättning inte utgå med högre belopp än 250 euro.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I EU-förordning 261/2004 finns bestämmelser om bl.a. annat ekonomisk kompensation och assistans till flygpassagerare vid nekad ombordstigning samt vid inställda och försenade flygningar. Förordningen syftar till att stärka flygpassagerarnas rättigheter och att öka konsumentskyddet på området.

text: Enligt artikel 5.1 c) har en flygpassagerare rätt till ekonomisk kompensation om en flygning ställs in, såvida inte passageraren fått information om det inställda flyget viss tid i förväg. Av EU-domstolens praxis följer dock att en passagerare har rätt till kompensation inte bara vid inställda flygningar utan även om passageraren kommer fram till slutdestinationen tre timmar eller mer efter den i förväg bestämda ankomsttiden på grund av en försenad flygning. Kompensation utgår också om den försenade ankomsten till slutdestinationen berott på att passageraren missat ett anslutningsflyg på grund av ett inställt eller försenat flyg, även om förseningen vid avgången understigit tre timmar.

text: Flygbolaget är inte skyldigt att betala kompensation om det kan bevisa att det inställda eller försenade flyget berott på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits. Det framgår av artikel 5.3.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004

text: om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning

text: (EEG) nr 295/91

text: . 2 EU-domstolens domar den 19 november 2009 i de förenade målen

text: och

text: och den 23 oktober 2012 i de förenade målen

text: och

text: . 3 EU-domstolens dom den 26 februari 2013 i

text: mål C-11/11

text: I

text: artikel 7.1

text: föreskrivs det att kompensationen uppgår till a) 250 euro för alla flygningar på högst 1 500 km, b) 400 euro för dels alla flygningar inom EU på mer än 1500 km, dels för alla övriga flygningar på mellan 1 500 och 3 500 km, och c) med 600 euro för alla flygningar som inte omfattas av punkterna a) och b).

text: Enligt

text: artikel 7.4

text: ska avstånden som anges i

text: artikel 7.1

text: bestämmas med tillämpning av den s.k. storcirkelmetoden, dvs. fågelvägen. Utgångspunkten för mätningen ska vara den sista bestämmelseort där en nekad ombordstigning eller inställd flygning kommer att leda till att passagerarens ankomst i förhållande till tidtabellen försenas. Slutpunkt för mätningen ska vara flygplatsen på den sista bestämmelseorten enligt bokningen.

text: Frågan hur avståndet ska bestämmas om det inte är fråga om en direktflygning utan det förekommit anslutande flyg eller mellanlandningar har varit omdiskuterad. En uppfattning som kommit till uttryck är att delsträckornas längd ska läggs ihop. Andra har däremot hävdat att avståndet även i dessa situationer ska bestämmas genom att man mäter avståndet mellan flygplatserna på avgångsorten respektive slutdestinationen. EU-domstolen har dock i en dom den 7 september 2017 nu avgjort frågan och slagit fast att

text: artikel 7.1

text: ska tolkas på så sätt att begreppet avstånd – när det gäller flygningar med anslutande flygförbindelser – endast omfattar avståndet enligt storcirkelmetoden mellan den första avgångsorten och den slutliga bestämmelseorten, oberoende av den flygsträcka som verkligen tillryggalagts. Delsträckorna ska alltså inte läggas samman.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att flyget från Göteborg till Turin via München den 13 november 2015 ställdes in och att AS bokades om till en flygning dagen därpå. Flygbolaget har inte bevisat eller ens gjort gällande att det inställda flyget berodde på extraordinära omständigheter. AS har därmed rätt till kompensation enligt EU-förordningen.

text: Avståndet fågelvägen mellan flygplatserna Göteborg Landvetter och Turin-Caselle är 1 428 km. I och med att avståndet understiger 1 500 km ska kompensationen uppgå till 250 euro.

text: 4 EU-kommissionens tillkännagivande den 15 juni 2016 (2016 C 2014-04) avsnitt 4.4.10, Hausmann, Europäische Fluggastrechte im Fall der Nichtbeförderung und bei Annulierung und grosser Verspätung von Flügen (2009), sid. 376, Eriksson, Flygpassagerares rättigheter (2013), s. 36 f., Schmid m.fl., Fluggastrechte Praktiker-kommentar (2014), s. 171 f., Kjelland, Flygpassasjerers rettigheter ved forsinkelse og kansellering (2013), s. 161 f, och Staudinger m.fl., Fluggastrechte-Verordnung, Handkommentar (2016), s. 128 f. 5 EU-domstolens dom den 7 september 2017 i

text: mål C‑559/16


title: Nämnden är behörig att pröva ärende om skönhetskirurgi. Eftersom en skönhetskirurgisk verksamhet inte utgör hälso- och sjukvård gäller inte patientsäkerhetslagens bestämmelser om tystnadsplikt.

text: J begärde pengarna tillbaka för en tjänst avseende skönhetskirurgiskt ingrepp. Hon genomgick en näsoperation hos G i syfte att förändra utseendet på sin näsa. Efter operationen såg näsan inte alls ut som det var menat. Näsan blev ful på grund av ingreppet. G:s bemötande, både före och efter operationen, var oprofessionellt och otillförlitligt. Hon hade därför rätt att få tillbaka vad hon har betalat. – J samtyckte till att eventuell sekretess hävdes i nämnden och till att G yttrade sig i ärendet.

text: G anförde att det förelåg hinder för nämnden att pröva ärendet, dels eftersom ärendet var sådant att det inte lämpade sig för nämndens prövning, dels eftersom G på grund av gällande sekretessbestämmelser i bl.a. hälso- och sjukvårdslagen och offentlighets- och sekretesslagen var förhindrat att yttra sig. G var förhindrat att yttra sig även om J samtyckete till det.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Är nämnden behörig att pröva ett ärende som gäller skönhetskirurgiskt ingrepp?

text: Enligt 5 § 1 instruktionen prövar nämnden inte tvister om utförande av hälso- och sjukvårdstjänster. Vad som utgör hälso- och sjukvård definieras i l § hälso- och sjukvårdslagen som åtgärder som syftar till att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Skönhetskirurgiska ingrepp som i första hand utförs i syfte att förändra utseendet omfattas därför inte av begreppet hälso- och sjukvård i lagens mening.

text: Av utredningen har inte framkommit annat än att J valde att genomgå ingreppet för att hon önskade att hennes näsa skulle få ett annat utseende. Ingreppet har inte syftat till att förebygga, utreda eller behandla en sjukdom eller en skada. Eftersom tvisten alltså inte gäller utförandet av en hälso- och sjukvårdstjänst, är nämnden behörig att pröva tvisten.

text: Finns andra hinder mot nämndens prövning?

text: G har anfört att företaget inte kan svara i ärendet, eftersom det skulle strida mot gällande sekretessbestämmelser. Nämnden konstaterar att G driver en privat verksamhet som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagens regler. Eftersom verksamheten inte utgör hälsooch sjukvård gäller inte heller patientsäkerhetslagens bestämmelser om tystnadsplikt. I den mån parterna skulle ha avtalat om sekretess, har J lämnat sitt samtycke till att eventuell sekretess hävs. G har alltså inte varit förhindrat att svara i ärendet.

text: Det har inte heller i övrigt framkommit något som skulle innebära att nämnden är förhindrad att pröva ärendet.

text: Följden av att G inte har svarat i ärendet

text: Trots flera påminnelser, samt besked om att nämnden inte har funnit skäl för att avvisa ärendet under handläggningens gång, har G inte svarat i sak i ärendet. Som konstaterats ovan har företaget inte heller varit förhindrat att svara. Nämnden lägger därför J:s uppgifter till grund för beslutet. Eftersom J:s krav inte är uppenbart ogrundat ska det godtas. G ska därför rekommenderas att betala tillbaka det belopp som J betalt för tjänsten.


title: Avtalsvillkor om automatisk förlängning av avtal (nätdejtingtjänst) var oskäligt enligt 36 § avtalslagen.

text: VH begärde att han skulle få ångra köpet av ett abonnemang och att han skulle få tillbaka 1 497 kr.

text: Den 18 maj 2016 beställde han en nätdejtingtjänst och betalade för en testperiod. Tjänsten kostade 19 kr och medlemskapet varade i sju dagar. Han använde bara tjänsten under de första dagarna. Han upptäckte sedan att företaget dragit ytterligare 1 497 kr. Han kontaktade företaget omedelbart. Han hade tydligen skrivit upp sig för ett abonnemang som kostade 1 497 kr var tredje månad. Han förklarade att han inte hade uppfattat att han ingått något abonnemangsavtal och att han ville utnyttja sin ångerrätt när det gällde det förlängda avtalet.

text: Det framgick inte i samband med köpet att testperioden automatiskt skulle övergå till ett abonnemang när testperioden gick ut. Det framgår bara på ett otydligt sätt i bekräftelsemejlet.

text: Företaget HQE motsatte sig kravet.

text: VH registrerade en gratis profil på badults.se. Han köpte ett sjudagars ”Silverpaket” den 18 maj och började använda premiummedlemskapet genom att läsa och skicka meddelanden. Enligt användarvillkoren måste ett sjudagars premiumpaket sägas upp senast 24 timmar innan det går ut. I annat fall kommer det att förlängas till ett tremånaders premiummedlemskap för 1 497 kr. VH accepterade villkoren på betalningssidan där han gjorde köpet och i betalningsbekräftelsen som han mottog till sitt e-postkonto efter det att köpet gjorts.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: VH anser att han blivit vilseledd av företaget och att han nekats att ångra avtalet.

text: Det är enligt nämnden uppenbart att VH, oavsett vilket ordval han använder i sin anmälan till nämnden, begär att bli befriad från det förlängda avtalet. Nämnden anser sig i ett sådant fall ha frihet att pröva både frågan om avtalet är oskäligt och frågan om ångerrätt föreligger.

text: Är avtalet oskäligt?

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att automatisk avtalsförlängning varken är otillåten eller generellt sett olämplig. I vissa fall är det föreskrivet i lag att ett avtal ska förlängas, om det inte sägs upp.

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen

text: får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid dess tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Enligt bestämmelsen ska särskild

text: Lagen (

text: ) om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning.

text: hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Högsta domstolen har haft anledning att ta ställning till avtalad, automatisk förlängning av konsumentavtal. Enligt domstolen bör vid en sådan bedömning bland annat hänsyn tas till om det kan anses ligga i konsumentens intresse att avtalet förlängs. Det måste också tas hänsyn till under hur lång tid avtalet löper och med vilken tid förlängningen sker. Om det på marknaden finns alternativ till den tjänst eller vara som avtalet avser, kan det ligga i konsumentens intresse att avtalet inte förlängs utan att denne ges chans att utnyttja konkurrensmöjligheterna. Vid en skälighetsbedömning ska hänsyn också tas till frågan om en förlängning innebär en ekonomisk belastning som blir särskilt kännbar för konsumenten och om förlängningen sker för en lång period.

text: Nämnden har i flera fall, och utan direkt koppling till frågan om automatisk förlängning av avtal, prövat om ett avtalsvillkor är oskäligt. En omständighet som tillmätts betydelse är om villkoret är tydligt formulerat och om det med hänsyn till dess betydelse fått en rimlig exponering. Det har exempelvis inte ansetts acceptabelt att ett villkor tryckts med mycket liten stil och varit avfattat på engelska. Ett annat exempel är att näringsidkarens erbjudande presenterats på ett sådant sätt att konsumenten haft grundad anledning att tro att inskränkande villkor inte skulle förekomma. Därutöver har ifrågasatts avtal med ”sidolöpare” som inneburit medlemskap i en organisation. Till dessa exempel bör enligt nämnden läggas att det är oacceptabelt att konsumenten först i efterhand får del av överblickbara villkor. Likaså är det oacceptabelt om betungande villkor får en undanskymd plats i ett ordrikt och svårtillgängligt dokument. Enligt nämnden är det rimligt att kräva att viktiga begränsningar tydligt framhålls.

text: Avtalet mellan VH och företaget innebär i första hand en testperiod på sju dagar. Att avtalet kan komma att förlängas automatiskt framgår indirekt genom att det i beställningsformuläret bland annat framhålls, som en fördel med avtalet, att den som är nöjd inte behöver göra någonting då testperioden automatiskt förlängs till ett tremånadersabonnemang. I beställningsformuläret hänvisas också i en fotnot till företagets ”Användaravtal”. ”Användaravtalet” är omfattande och detaljerat. Där anges på skilda platser dels att provmedlemskap övergår i ett löpande avgiftsbelagt medlemskap om inte uppsägning sker, dels att avtal med kortare löptid än en månad får sägas upp fram till 24 timmar innan testperioden löper ut. Beträffande villkoren vid förlängning hänvisas till företagets webbplats. I välkomstbrevet till VH lämnas samma information om förlängningen som i ”Användaravtalet” men i en mer strukturerad form. Här anges också kostnaden till 1 497 kr.

text: Nämnden anser att det inte främst legat i VH:s intresse att avtalet förlängs automatiskt. Det finns konkurrerande tjänster med likartade villkor och ett avbrott i tjänsten torde inte medföra allvarliga konsekvenser för honom. Däremot innefattar en förlängning betungande moment för honom. Det handlar om en relativt lång ny bindningstid i förhållande till provperioden och en inte obetydlig kostnad. Det förmånliga i företagets erbjudande lyfts tydligt fram i beställningsformulären. Mot detta ska ställas att reglerna för att avbryta provmedlemskapet och konsekvenserna av en utebliven uppsägning inte redovisas klart och begripligt.

text: Sammantaget anser nämnden, mot bakgrund av de kriterier som hänsyn bör tas till vid en skälighetsbedömning av en förlängningsklausul, att klausulen i detta fall framstår som oskälig och ska lämnas utan avseende. Det innebär att företaget ska betala tillbaka vad VH betalat för det förlängda avtalet och avstå från vidare krav mot honom.

text: Hade VH rätt att ångra köpet?

text: Vid det ställningstagande som nämnden redovisat saknar frågan om ånger enligt

text: distansavtalslagen

text: betydelse. Nämnden vill dock framhålla följande.

text: Distansavtalslagen

text: innehåller tvingande regler om konsumentens rätt att ångra distansavtal. I lagen anges detaljerat vilken information om ångerrätten som näringsidkaren ska lämna, när den ska lämnas och i vilken form. Uppfylls informationskraven har konsumenten rätt att ångra ett avtal om köp av en tjänst inom fjorton dagar från det att avtalet träffades. Brister näringsidkaren i sin skyldighet att informera har konsumenten ändå rätt att ångra sig. Ångerrätten blir dock i ett sådant fall utsträckt och upphör senast ett år efter det att ångerfristen skulle ha löpt ut om informationen hade getts på föreskrivet sätt (

text: 2 kap. 12 § fjärde stycket

text: ). Nämnden konstaterar att företaget inte fullgjort sin informationsskyldighet. Bl.a. har förtaget inte på korrekt sätt informerat om att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätt och hur konsumenten kan ta del av detta (

text: 2 kap. 2 § första stycket 9)

text: . Eftersom företaget inte lämnat föreskriven information, hade VH rätt att ångra sig när han invände mot det förlängda avtalet.

text: Skiljaktig mening

text: En av nämndens ledamöter var skiljaktig och anförde följande. Vid en samlad bedömning av samtliga omständigheter i ärendet anser jag inte att avtalsvillkoren är så otydliga eller orimliga som krävs för att avtalet ska anses ogiltigt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . I likhet med majoriteten anser jag att anmälaren har rätt att ångra köpet då företaget inte informerat om ångerrätten på föreskrivet sätt.

text: 2 Lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler.


title: Avtal om köp har träffats genom parternas e-postkorrespondens; att det skriftliga köpekontraktet inte har undertecknats saknar betydelse. Köparna har därför haft rätt till ersättning för skada på grund av säljarens avtalsbrott.

text: Makarna H begärde ersättning med 3 755 kr för utlägg avseende bilkostnad och hotell.

text: De hittade företaget D:s annons angående en husvagn på Blocket. Annonsen innehöll bilder av husvagnen, som såg ut att vara i mycket fint skick. De var intresserade av husvagnen och ringde upp D. Eftersom det var en relativt ny vagn och säljaren bekräftade att det inte fanns några skador på vagnen bestämde de sig för att köpa den. De kom överens om priset 188 000 kr, inklusive förtältsmatta. De bestämde träff med D för överlämnandet. De lämnade sina personuppgifter så krediten skulle vara klar. De fick en kopia på upplysningen från UC. Köpekontraktet var klart för underskrift. Skylten ”såld” satt på husvagnen när de kom dit. Direkt när de såg vagnen i verkligheten märkte de att det var något som inte stämde. Det var en stor buckla ovanför fönstret på framsidan, flera mindre bucklor på sidan vid dörren, en stor fläck på madrassen i dubbelsängen och fuktskador i kökslåda. Säljaren erkände att det inte var bra. Inga av skadorna syntes på bilderna i annonsen.

text: Eftersom de hade ett köpeavtal har de rätt till skadestånd för den ekonomiska förlust de lidit på grund av att information om husvagnen har undanhållits. De åkte 85 mil enkel väg för att köpa vagnen och kräver ersättning (18,50 kr per mil). Kostnaden för hotell var 795 kr.

text: Företaget D motsatte sig kravet.

text: Företaget har lämnat anbud/offert till makarna H. Dessa godtog inte husvagnens skick, så något köp kom aldrig till stånd. Vad parterna avtalat om är endast att makarna H ägde rätt att köpa under förutsättning att de godkände vagnen. Makarna H förbehöll sig rätten att inte träffa köpeavtal om vagnen avvek från deras förväntningar. När en vagn servats inför eventuell leverans placeras en såldskylt på vagnen. Kreditprövning utförs alltid på förhand, dvs. innan eventuellt avtal träffas. Köpekontraktet skrevs ut för att makarna H skulle kunna påteckna kontraktet om de godkände vagnens skick. Kontraktet skrevs aldrig under och företaget sålde sedermera vagnen till någon annan.

text: Eftersom det inte var ett köp är

text: konsumentköplagen

text: inte tillämplig. Inte heller kan utomobligatoriskt skadestånd utgå eftersom ingen på företaget har begått något brott, vilket krävs för att makarna H ska kunna få ersättning för s.k. ren förmögenhetsskada.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Tvisten gäller om parterna träffat ett bindande avtal om köp av husvagnen. Grundläggande för ett avtal är att ena parten på angivna villkor erbjuder en nyttighet eller motsvarande och att motparten accepterar erbjudandet; det föreligger en gemensam partsvilja. Köp av lös egendom kan ske muntligen.

text: Följande framgår av utredningen. Makarna H har i ett e-postmeddelade till företaget erbjudit sig att köpa den utannonserade vagnen för ett visst pris, förutsatt att den bl.a. var i utlovat skick. De har vidare angivit hur de önskat finansiera köpet genom viss kontantinsats och återstoden fördelad under angiven tidsperiod. Företaget har lämnat ett positivt svar, ”vi fixar det”. I den fortsatta e-postkonversationen har parterna diskuterat att husvagnen skulle skrivas på fru H. Vidare har makarna H, när de frågat företaget om allt var okej med vagnen, fått till svar att vagnen var klar, förutom att nya däck skulle monteras och att den skulle stå färdig för leverans den dag makarna uttryckt önskemål om. Det är vidare ostridigt att företaget gjort en kreditupplysning, upprättat förslag till skriftligt avtal med beaktande av makarnas önskemål samt satt upp en skylt att husvagnen var såld.

text: Av detta drar nämnden slutsatsen att parterna varit överens om köp av husvagnen på angivna villkor. Det saknar betydelse att företagets förslag till skriftligt avtal inte undertecknats.

text: Makarna H har, som tidigare nämnts, villkorat köpet. I e-post den 11 maj förklarar de att de köper vagnen ”förutsatt att den har det skick som ni utlovat samt att det följer med en förtältsmatta”. De har när de skulle hämta vagnen funnit att denna inte motsvarade företagets utfästelser. Företaget gjorde vid det tillfället inte några invändningar i denna del. Företaget invände inte heller mot att de omedelbart förklarade att de hävde avtalet. Då hävningen av avtalet beror på att företaget inte uppfyllt sina åtaganden har makarna H rätt till ersättning för den ekonomiska skada som uppkommit genom avtalsbrottet. Yrkad ersättning har inte ifrågasatts av företaget, varför deras begäran ska bifallas.


title: Näringsidkaren har ingen skyldighet att återställa föremålet för tjänsten till ursprungligt skick när konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt enligt distansavtalslagen efter att tjänsten fullgjorts.

text: JH begärde avhjälpande av fel i tjänsten alternativt hävning och återställande av balkongen till ursprungligt skick. JH avtalade med företaget S, genom en hemförsäljare, om inglasning av balkong. Hon fick ingen information om ångerrätt. Det är brister i arbetet eftersom balkongen inte har gjutits helt rakt.

text: Företaget motsatte sig kravet. Det är inga fel i tjänsten.

text: Nämnden prövar först om JH kan få häva tjänsten på grund av fel i det som utförts. En tjänst ska anses felaktig bland annat om resultatet avviker från vad konsumenten har rätt att kräva i fråga om fackmässighet eller från vad som i övrigt får anses avtalat (4 och

text: 9 § konsumenttjänstlagen

text: ). Det är JH som ska bevisa att det är fel i tjänsten eller att tjänsten inte har utförts på ett fackmässigt sätt. Nämnden anser att den utredning som JH lagt fram mot det som företaget har anfört inte bevisar att det skulle vara något fel i tjänsten eller att tjänsten inte utförts på ett fackmässigt sätt. Hon kan därför inte få häva avtalet på denna grund. Nästa fråga är om JH kan ha rätt att frånträda avtalet enligt reglerna i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ). JH har uppgett att hon ingick avtalet via en hemförsäljare. Företaget har inte invänt mot den uppgiften och nämnden utgår därför från att

text: distansavtalslagen

text: är tillämplig på parternas avtal (se bl.a.

text: 1 kap. 2 § distansavtalslagen

text: Innan ett avtal enligt

text: distansavtalslagen

text: träffas ska konsumenten få information om den ångerrätt som konsumenten har enligt lagen (

text: 2 kap. 2 §

text: ). Konsumenten har därefter rätt att ångra avtalet inom 14 dagar från det att detta ingicks (

text: 2 kap. 10 §

text: ). Innebörden av ångerrätten är att konsumenten får frånträda avtalet utan kostnad. Om konsumenten inte har fått den information om ångerrätt som föreskrivs i lagen gäller ångerrätten i stället i upp till ett år efter att avtalet ingicks (

text: 2 kap. 12 § fjärde stycket

text: ). Det är näringsidkaren som har bevisbördan för att konsumenten har fått den information som anges i lagen. Ångerrätt gäller dock inte för avtal om en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och har gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts (

text: 2 kap. 11 § första stycket 1)

text: . Om näringsidkaren hävdar att konsumenten har lämnat ett sådant medgivande har näringsidkaren att visa detta.

text: JH har i sin anmälan till nämnden angett att hon inte fått någon information om ångerrätt. Företaget har inte ifrågasatt detta och inget annat i utredningen visar att påståendet skulle vara oriktigt. Inget i utredningen visar heller att JH skulle ha samtyckt till att tjänsten påbörjades och att ångerfristen upphörde när tjänsten blivit fullgjord. För JH har därmed gällt den

text: utsträckta ångerfristen på ett år och hon har meddelat företaget att hon ville häva köpet inom den tiden. Hon har därför rätt att frånträda avtalet enligt

text: distansavtalslagens

text: regler om ångerrätt. Att JH inte uttryckligen krävt att få ångra tjänsten ändrar inte den bedömningen eftersom innebörden av hennes krav på hävning är densamma.

text: Att företaget försummat att informera om ångerrätten leder också till att företaget inte har någon rätt till ersättning för den utförda tjänsten (se 2 kap. 14 och

text: 15 § distansavtalslagen

text: ). Det framgår inte av handlingarna om JH ännu har betalat något för tjänsten. JH har dock rätt till återbetalning av hela det belopp som hon kan ha betalat till företaget för tjänsten och företaget kan inte kräva henne på betalning i den mån hon inte har betalat.

text: JH har krävt att företaget återställer balkongen till ursprungligt skick. Verkan av att en konsument utövar sin rätt att ångra ett köp av en vara är att konsumenten utan onödigt dröjsmål och senast 14 dagar på egen bekostnad ska lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren (2 kap. 13 §). Det finns ingen motsvarande bestämmelse för tjänster. Inte heller lagförarbetena till

text: distansavtalslagen

text: ger någon stöd för att det skulle finnas en skyldighet för näringsidkaren att återställa föremålet för tjänsten till ursprungligt skick.

text: Att JH utövat sin ångerätt för avtalet om inglasning av balkongen medför alltså inte någon skyldighet för företaget att återställa balkongen till ursprungligt skick. Företaget har inte heller någon skyldighet att montera bort det material som använts vid inglasningen och som sammanfogats med JH:s egendom (jfr

text: prop. 2013/14:15 s. 92

text: och

text: prop. 1991/92:167 s. 29

text: ). I denna del kan JH:s krav inte bifallas.

text: När det gäller JH:s krav om skadeståndsersättning gör nämnden följande bedömning: JH har i anslutning till sitt krav om avhjälpande av fel begärt skadestånd med 10 000 kr exklusive moms för att företaget varit försenat med att slutföra tjänsten. Företaget har medgett ersättning med 10 % av avtalat belopp för dröjsmålet. Nämnden uppfattar det som att företaget har lämnat sitt medgivande under den förutsättningen att avtalet kvarstår. Eftersom nämnden kommit fram till att JH har rätt att ångra avtalet, kan företaget inte anses bundet av sitt medgivande. Vidare har avtalet i sin helhet upphört att gälla till följd av att JH har utövat sin ångerrätt. Det finns därför inte någon grund att tillerkänna henne skadestånd för dröjsmålet vare sig till följd av avtalets bestämmelser om dröjsmålsersättning eller av någon annan anledning. Vad gäller JH krav på skadestånd för att balkongen inte kunnat användas m.m. avser detta en s.k. ideell skada som inte är ersättningsgill. Hennes krav i den delen kan därför inte heller bifallas. Nämnden anmärker slutligen att en eventuell demontering av de utförda åtgärderna kan komma att kräva bygglov eller godkännande av bostadsrättsföreningen. Detta är frågor som nämnden inte kan bedöma eller ta i beaktande vid prövningen av ärendet.


title: Ärende om kontrollavgift vid olovlig parkering. Det finns inte något avtalsförhållande mellan en konsument och ett företag som uppträder som ombud för ett parkeringsbolag genom att utfärda krav, behandla invändningar och ta emot kontrollavgifter. Nämnden är därför inte behörig att pröva ärendet.

text: D begärde återbetalning av kontrollavgift med 500 kr. Som grund för sitt krav åberopade han att HOJAB Parkeringsservice (HOJAB) felaktigt hade påfört honom en kontrollavgift.

text: HOJAB motsatte sig kravet. Som grund för sitt bestridande åberopade HOJAB i första hand att bolaget är fel part. Av kontrollavgiften framgår att det är E som har utfärdat den. HOJAB är inget parkeringsbolag som ansvarar för eller sköter övervakningen av parkeringsområdet. HOJAB endast administrerar och hanterar kontrollavgifter som utfärdas av parkeringsbolag, i detta fall av E.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att HOJAB inte är ett parkeringsbolag som för egen räkning utfärdar och mottar kontrollavgifter. HOJAB uppträder endast som ombud för ett parkeringsbolag när HOJAB utfärdar krav, behandlar invändningar och tar emot kontrollavgifter.

text: Frågan blir då om HOJAB vid kravet på kontrollavgift har handlat för E:s räkning (som ombud för detta bolag) i eget namn eller för E:s räkning (som ombud för detta bolag) i detta bolags namn (jfr

text: prop. 2008/09:88 s. 87

text: f.). Om HOJAB har handlat i eget namn har bolaget – fastän det är ombud och handlar för annans räkning – blivit part i rättsförhållandet till de parkerande och ansvarig för återbetalning av felaktigt debiterade och mottagna kontrollavgifter (jfr

text: och

text: 24 §§

text: kommissionslagen

text: ). Om HOJAB har handlat i E:s namn enligt fullmakt har HOJAB inget ansvar för någon fullgörelse i det uppkomna rättsförhållandet, utan det är E som ansvarar för eventuell återbetalningsskyldighet (se

text: och

text: 25 §§

text: avtalslagen

text: Utgångspunkten är att den som rättshandlar med en annan handlar i eget namn, det vill säga gör sig själv till part i rättsförhållandet med ansvar för fullgörelsen av uppkommande förpliktelser. Den rättshandlande kan emellertid ha gjort klart för den med vilken hen rättshandlar att hen inte själv vill vara part i det uppkommande rättsförhållandet utan hänvisar till en huvudman, en fullmaktsgivare; i så fall blir huvudmannen part, och ombudet/fullmäktigen har inget ansvar för fullgörelsen (se NJA II 1915 s. 190). Även om den rättshandlande inte uttryckligen har gjort klart för motparten att hen inte ska bli part, kan omständigheterna vara sådana att den med vilken hen rättshandlar bör förstå att en bakomliggande huvudman ska bli part (se

text: NJA 2014 s. 978

text: särskilt p. 14–19.)

text: I förevarande fall har D vid kravet fått del av kontrollavgiftsbeslutet på vilket det överst med framträdande stil står E med angivet organisationsnummer. Där finns också upplysningar om att betalning ska ske till HOJAB med visst kontonummer samt att eventuella invändningar mot beslutet ska riktas till HOJAB.

text: Av texten följer att HOJAB har fullmakt att ta emot betalning för E:s räkning och fullmakt att träffa uppgörelser som blir bindande för E, eftersom texten gett mottagaren en befogad tillit till detta (jfr

text: NJA 2013 s. 659

text: och 2014 s. 684). Men av kontrollavgiftsbeslutet har den parkerande bort förstå att parten i rättsförhållandet är E.

text: Av Allmänna reklamationsnämndens instruktion (1 och 3 §§) följer att nämnden är behörig att pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare endast om tvisten härrör från ett avtal mellan anmälaren och den näringsidkare som kravet riktar sig mot. Eftersom D inte har en avtalsrelation med HOJAB utan i stället med HOJAB:s huvudman, saknar nämnden behörighet att pröva ärendet.