avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Långsam handläggning

title: Långsam handläggning av ett tvistemål, bl.a. fråga om en rådmans ansvar för målets handläggning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 augusti 2005, framfördes klagomål mot handläggningstiden i ett mål vid Vänersborgs tingsrätt (mål T 3818-04).

text: Utredning

text: Dagboksblad och muntliga upplysningar inhämtades från tingsrätten. Av dagboksbladet framgick att stämningsansökan i målet kom in till tingsrätten den 8 september 2004 och att stämning utfärdades den 30 september 2004. Vidare framgick att svaromål hade kommit in i oktober och att käranden hade yttrat sig däröver i november.

text: Genom muntliga upplysningar från tf. rådmannen AA framkom att hon hade varit ansvarig handläggare för målet sedan januari 2005, att hon – sedan akten i målet återkommit från hovrätten den 10 mars 2005 – omedelbart hade lämnat målet till kansliet för utsättning till sammanträde för muntlig förberedelse, samt att något sammanträde i slutet av augusti 2005 alltjämt inte hade satts ut.

text: Ärendet remitterades till Vänersborgs tingsrätt för upplysningar och yttrande över skälen till att tingsrätten ännu inte satt ut målet till sammanträde för muntlig förberedelse.

text: Tingsrätten (genom dåvarande lagmannen BB) kom in med ett yttrande och anförde följande.

text: Vänersborgs tingsrätt sammanlades den 1 oktober 2004 med Trollhättans tingsrätt. Sammanläggningen föregicks av en omfattande om- och tillbyggnad under ca 6 månader. Personalen tvingades stundtals använda hörselskydd för att stå ut med allt oväsen. Åtskilliga förhandlingar fick hållas antingen i Trollhättans gamla lokaler eller i länsrätten. Vid sammanläggningen infördes på målavdelningen två storrotlar, motsvarande 6–7 vanliga rotlar. Tingsrätten har alltsedan sammanläggningen brottats med inkörningssvårigheter. Särskilt för beredningsorganisationen, dvs. rotelsekreterarna, innebar förändringen något av en ”kulturkrock”. Resurserna är också knappa och Domstolsverket begärde att en förväntad inbesparing genast skulle effektueras. Organisationen är så ”slimmad” att minsta frånvaro på något håll omedelbart medför något av en kris. Balansläget försämrades redan under allt

text: planerande inför sammanläggningen. Samtidigt med starten av den nya domstolen blev beredningsorganisationen genom ett antal avhopp så underbemannad att kallelser till vissa ordinarie ting samt förberedelser i tvistemål inte kunde hinnas med. Balansläget försämrades ytterligare. Extra hjälp har begärts men var hitta utbildade rotelsekreterare? Beordrad övertid har tillämpats i stor utsträckning. Det närmar sig nu ett år efter sammanläggningen. Mängder av sammanträden, förändringar och besök på andra domstolar har ägt rum. En chefsadministratör har anställts och hela administrationen omorganiseras. Vi börjar nu skönja en viss förbättring och organisationen håller på att sätta sig. Tingsrätten har också tilldelats smärre extra resurser för att bekämpa balanserna. Vi börjar nu se resultat, om än mycket återstår. Mål T 3818-04 innehåller inte något av förturskaraktär. Att målet ännu inte satts ut till muntlig förberedelse är inte acceptabelt. Målet kommer att sättas ut under hösten. Mot ovan angiven bakgrund kan allmänt sett inte göras annat än att sträva efter en ökad balansavverkning och korrekt prioritering. Som bekant finns i tingsrätten mängder av förtursmål. Häktade, ungdomsmål, vårdnadsmål, kvinnofrid m.m., m.m. tränger sig självklart före och följden blir att icke förtursmål får stå tillbaka. Tingsrätten är väl medveten om problemen och gör vad som kan göras med de knappa resurser som efter alla politiskt mer viktade ändamål numera återstår för rättsvården.

text: Vid en efterföljande kontakt med tingsrätten framkom att AA önskade yttra sig i ärendet. Hon inkom därefter med ett yttrande som även var undertecknat av fyra andra rådmän vid tingsrätten.

text: AA anförde i huvudsak följande.

text: Den 1 oktober 2004 slogs Vänersborgs och Trollhättans tingsrätter samman. I samband med detta organiserades tingsrätten i två storrotlar. När det gäller organisationens närmare utformning hänvisas till arbetsordningen, särskilt punkterna 2.6 och 3.7–3.9. Dokumenten som avses i punkterna 3.8 och 3.9 har inte fastställts och det är oklart i vilken mån de över huvud taget existerar. Redan mycket kort tid efter sammanslagningen stod det klart att den nya organisationen stod inför mycket stora problem. Detta yttrade sig bl.a. i att kanslierna inte hann med sina arbetsuppgifter och målen samlades i stora högar i aktrummen för olika beredningsåtgärder. Det är uppenbart att problemen inte enbart berodde på resursbrist, utan även på betydande brister i organisationen. Under det gångna året har vi haft otaliga möten för att diskutera problemen och hitta lösningar. Mötena har till största del varit helt fruktlösa. Trots innehållet i arbetsordningen har det såväl för domare som för andra personalgrupper varit svårt – eller rent av omöjligt – att få en klar bild av hur organisationen fungerar eller skall fungera. Vid de möten som har hållits har den oklara ansvars- och arbetsfördelningen varit en ständigt återkommande fråga. I mitt ansvar ingår naturligtvis att besluta om olika beredningsåtgärder i de tvistemål som har fördelats till mig. I det mål som är aktuellt för JO:s prövning har en domare beslutat om utsättande till förhandling, varefter det ålåg kansli/berednings– organisationen att på eget ansvar bestämma tid för förhandlingen. Min uppfattning är således att den organisation som har beslutats för tingsrätten är sådan att jag som domare inte har någon befogenhet att styra över de uppgifter som skall utföras av kanslierna. Någon särskild möjlighet att påverka utsättningen av mål till förhandling har jag därmed inte haft. Detta framgår enligt min mening av arbetsordningen och har bekräftats vid de diskussioner som förekommit på de möten som har hållits.

text: Ärendet återremitterades till tingsrätten för yttrande över vad som anförts i AA:s skrivelse.

text: Tingsrätten (genom chefsrådmannen och dåvarande stf. lagmannen CC) anförde i huvudsak följande.

text: Den 1 oktober 2004 lades Trollhättans tingsrätt samman med Vänersborgs tingsrätt. Samtidigt organiserades avdelning 1 om från sedvanligt rotelsystem till s.k. storrotelsystem. Avdelningen har därefter brottats med betydande problem, som åtminstone delvis torde bero på det nya arbetssättet. I storrotelsystemet är grundtanken att inkommande mål skall förberedas på kansliet och tilldelas den domare som skall avgöra målet först när målet sätts ut till förhandling. Målutsättningen styrs av kansliet och inte av enskilda domare. Ganska snart efter omorganisationen gjordes den ändringen, att s.k. egentliga tvistemål började lottas på domare direkt vid inkomsten. Vad AA m.fl. anfört i sitt yttrande, att ansvaret för ett mål inte motsvaras av en befogenhet att bestämma när målet skall sättas ut, är korrekt och ingår i arbetsmetoden. Tanken är naturligtvis att målen skall sättas ut så snart det är möjligt. Av ett senare infordrat dagboksblad framgick att sammanträde för muntlig förberedelse hölls den 25 oktober 2005, att målet varit färdigt för huvudförhandling sedan mitten av februari 2006, samt att målet ännu inte satts ut till sådan förhandling.

text: Därefter inhämtades muntliga upplysningar från lagmannen DD som uppgav bl.a. följande. Den genomsnittliga handläggningstiden vid tingsrätten för s.k. övriga tvistemål tillhör de längsta i landet. Enligt hans uppfattning var sammanläggningen med Trollhättans tingsrätt och övergången till beredningsorganisation dåligt förberedd. Dessutom har det under en tid inte funnits full bemanning på kansliet och två rådmanstjänster är vakanta. Han har upprättat åtgärdsplaner för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Av upplysningarna framgick också att såväl AA som den rådman som därefter hade handlagt det aktuella målet har slutat sin tjänstgöring vid Vänersborgs tingsrätt.

text: I ett beslut den 2 februari 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) åligger det rätten att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande. Bestämmelsen är en kodifiering av en redan tidigare gällande princip som innebär att ansvaret för att målets handläggning fortskrider ligger på rätten. Det är av stor vikt att en domare agerar med fasthet vid utövandet av den formella processledningen och att han eller hon hela tiden är aktiv under förberedelsen (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 42:21 f.).

text: När ett skriftligt svaromål har kommit in till rätten skall sammanträde hållas så snart som möjligt, om det inte med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare med fortsatt skriftväxling (

text: 42 kap. 9 § tredje stycket

text: RB). Det råder alltså en presumtion för att förberedelsen skall vara muntlig sedan skriftligt svaromål inkommit.

text: Av utredningen framgår att stämning i målet utfärdades den 30 september 2004. I ett beslut daterat samma dag avvisade tingsrätten kärandens ombud. Käranden överklagade beslutet. I mitten av oktober inkom svaromål till tingsrätten vilket käranden, efter föreläggande, yttrade sig över i början av november. Något beslut

text: att målet skulle vila i avvaktan på hovrättens avgörande meddelade inte tingsrätten (jfr

text: 49 kap. 11 § andra stycket

text: RB). Den 4 februari 2005 avslog hovrätten överklagandet. AA har angett att hon i mars 2005, när akten återkommit från hovrätten, lämnade målet till kansliet för utsättning till sammanträde för muntlig förberedelse. Ett sådant sammanträde kom sedan att äga rum den 25 oktober 2005. Då hade nästan ett år gått sedan den senaste åtgärden i syfte att driva målet mot ett avgörande vidtagits från tingsrättens sida. Handläggningen av målet har därefter, sedan förberedelsen av målet i februari 2006 kommit så långt att målet var klart för huvudförhandling, åter stannat upp och någon tid för huvudförhandling är ännu inte bokad.

text: Remissvaren och de muntliga upplysningarna från DD ger vid handen att sammanläggningen med Trollhättans tingsrätt och övergången från en traditionell rotelorganisation till en s.k. beredningsorganisation inte varit problemfri. Tingsrätten har dessutom under perioder varit underbemannad på såväl rådmanssom kanslisidan. Jag har förståelse för att detta har lett till ett ansträngt arbetsläge men måste ändå konstatera att det inte är acceptabelt att ett mål får ligga så länge utan att några åtgärder vidtas.

text: Med anledning av vad AA anfört angående att hon, som ansvarig domare för målet, på grund av tingsrättens organisation inte haft någon särskild möjlighet att påverka utsättningen av mål till förhandling, vill jag framhålla följande. Enligt

text: 15 § första stycket förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion skall det för varje mål och ärende vid varje tidpunkt finnas en ansvarig domare. I detta ansvar måste det anses ligga såväl att domaren själv vidtar erforderliga åtgärder i målet som att han eller hon bevakar att beslutade åtgärder vidtas inom rimlig tid. Jag anser att det därvidlag saknar betydelse om domaren har beslutat att ett sammanträde skall hållas vid en viss tidpunkt eller om det enligt arbetsordningen åligger kansliet att, sedan domaren lämnat målet för utsättning, bestämma dag för sammanträdet. I båda fallen bär domaren ansvaret för att målet handläggs i enlighet med bl.a. de bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: som föreskriver att förberedelsen skall drivas med inriktning på ett snabbt avgörande.

text: Enligt min uppfattning har således AA:s ansvar för målet innefattat bl.a. att bevaka att kansliet inom godtagbar tid utförde uppgiften att kalla till sammanträde för muntlig förberedelse enligt det beslut som hon hade fattat och att – om så inte kom att ske – vidta lämpliga åtgärder. De brister i organisationen eller oklarheter i arbetsordningen som må ha funnits vid tingsrätten under aktuell tid fråntar henne inte detta ansvar. Däremot kan sådana brister eller oklarheter – för vilka AA naturligtvis inte kan klandras – i enlighet med vad som anförts ovan utgöra en del av förklaringen till att målet inte kom att sättas ut till sammanträde för muntlig förberedelse inom godtagbar tid.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Integritet Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om s.k. brukarmedverkan vid ett stödboende för vuxna genom att boende vid hemmet svarar i hemmets telefon

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Bandhagshemmet inom Socialtjänstnämnden i Stockholms kommun. Han anförde huvudsakligen följande. Det är boende och f.d. boende som svarar i telefonen på hemmet. Dessa får därmed reda på sådant som de inte ska ha kännedom om.

type: stycke

text: Utredning

text: En handläggare vid JO:s expedition inhämtade inledningsvis per telefon bl.a. följande upplysningar från institutionschefen BB på Bandhagshemmet.

text: Bandhagshemmet är ett stödboende för vuxna med huvudsakligt syfte att ge stöd och hjälp samt genom färdighetsträning ge de boende en möjlighet till anpassning i samhället. Boendet har ca 25 anställda. Det finns ca 90 boende som befinner sig på olika nivåer. De boende deltar i husets vardagsliv efter egen förmåga, dvs. hjälper till med att handla och sköta vanliga hemsysslor. De hjälper även till med att ta emot besökare och visa dem till rätta. Receptionstelefonen har ingen telefonsvarare ansluten utan det är alltid någon som svarar på det numret. Det är två boende som tidvis har hjälpt till med att svara i receptionstelefonen. Den ene har nu flyttat ut. De som har hjälpt till med att svara i telefonen har fått noggrann information om att de ska upplysa om att de är boende och att inte gå in och forska i vad ärendena rör utan genast lämna över telefonen till personal när det är påkallat.

text: Socialtjänstnämnden anmodades därefter att yttra sig över vad som anförts i AA:s anmälan. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande upprättat inom socialtjänstförvaltningen. I utlåtandet anfördes i huvudsak följande.

text: Förvaltningen kan konstatera att AA i sin skrivelse helt korrekt beskriver att boende får svara i stödboendets telefon och att de som gör det efter avslutad telefontjänst får äta en måltid utan kostnad i matsalen. Däremot delar inte förvaltningen AA:s uppfattning att detta skulle stå i strid med gällande lagstiftning på det sätt telefonsvarartjänsten är utformad. Bandhagshemmet är ett stödboende inom Stockholms socialtjänstförvaltning, Stockholm HVB Vuxna. Bandhagshemmet har 63 platser på institutionen samt 27 externa vårdplatser (lägenheter). Målgruppen är hemlösa män och kvinnor med beroendeproblematik och/eller psykiska funktionshinder. Uppdraget består i att stödja de boende genom drogfrihet på institutionen, kontakt med psykiatrin och respektive stadsdelsnämnd/Enheten för hemlösa samt hjälp till sysselsättning.

text: Brukarmedverkan är sedan många år ett systematiskt led i Bandhagshemmets psykosociala arbete. Den består i bl.a. att de boende som inte har något arbete/sysselsättning utanför institutionen medverkar i att sköta verksamheten tillsammans med sina kontaktpersoner. Färdighetsträningen består av att i första hand, klara att sköta sitt eget rum samt att betala sin hyra, som om man hade en egen lägenhet. Därefter kan man få ansvarsområden som att sköta trädgårdssysslor, hjälpa till i matsalen med disk och torka bord samt sköta blommorna. En del boende har ansvar för biblioteket och tidningarna. En del för städningen på den våning där de har sitt rum. Att svara i telefon har sedan många år tillbaka utgjort en viktig brukarmedverkan, och detta förtroende har endast tilldelats några få boende. Detta har stärkt självkänslan hos de boende och skapat en känsla av delaktighet, som är en förutsättning för färdighetsträningen. Till dags dato har detta ansvar fördelats på tre personer. – – –

text: De tre som har hand om telefonen har fått noggranna instruktioner om att bara svara i telefon, inte ta emot sekretessbelagda uppgifter och vid behov vara tydliga i att meddela att de inte är personal utan boende/brukare. De är väl införstådda med och kan hantera denna ordning för telefonsvarartjänsten. De personer som kommer nya till Bandhagshemmet informeras alltid om att brukarmedverkan är en viktig del av boendet på institutionen och då informerar man bland annat om att brukare/boende svarar i institutionens telefon och hur det fungerar. Fram till dess föreliggande JOanmälan gjordes har ingen haft någon invändning mot denna ordning. Det är många vårdköpare, socialsekreterare och vårdgrannar som ringer till Bandhagshemmet, och det har inte kommit några anmärkningar vad gäller de som svarat i telefon. Tvärtom har dessa brukare fått beröm och uppskattning för sitt uppträdande. De uppger själva att de tycker det är ett stimulerande ansvar och de har inga problem med att lotsa de som ringer till rätt handläggare eller boende. De har hittills skött sitt åtagande helt utan anmärkningar. De har haft ansvar för telefonen på dagtid och har fått äta en måltid i matsalen innan de gått hem. Övriga tider på dygnet svarar alltid tjänstgörande dag- eller nattpersonal. – – –

text: Sammantaget bedömer förvaltningen att den telefonsvarartjänst som finns på Bandhagshemmet har en bra utformning med tydliga instruktioner till de som svarar i telefonen och information till de boende om hur den fungerar. Brukarmedverkan i olika former är normalt förekommande på institutioner. Att brukare svarar i institutionens/verksamhetens telefon är enligt förvaltningens erfarenhet mycket vanligt. Risken för att få del av sekretessbelagda uppgifter är rimligen mycket liten med tydliga instruktioner för hur uppgiften ska skötas.

text: AA gavs tillfälle att kommentera nämndens yttrande.

text: I ett beslut den 12 november 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Bandhagshemmet är en verksamhet inom socialtjänsten i Stockholms kommun. Telefonen i hemmets reception bevakas under vissa tider av boende och f.d. boende vid hemmet som har anförtrotts uppgiften att svara när någon ringer. Nämnden har i sitt yttrande anfört att hemmet till dessa personer har lämnat ”noggranna instruktioner om att bara svara i telefon, inte ta emot sekretessbelagda uppgifter och vid behov vara tydliga i att meddela att de inte är personal utan boende/brukare”.

text: De boende och f.d. boende som svarar i hemmets telefon som en del av s.k. brukarmedverkan torde inte omfattas av bestämmelserna om tystnadsplikt i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Den som ringer till hemmet, t.ex. från hälso- och sjukvården, har emellertid anledning att förvänta sig att den som svarar i telefonen är bunden av den sekretess som gäller inom socialtjänsten. Mot den bakgrunden finns en risk för att den som ringer kan komma att redan i samtalets inledning lämna känsliga uppgifter som rör någon som bor på hemmet. Jag anser därför att den tillämpade ordningen är klart olämplig.

text: Ärendet avslutas med detta uttalande.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

nyckelord: Avvisning Beslut Fullföljdshänvisning Överklagande

title: Kritik mot Statens överklagandenämnd, som avvisat ett överklagande i ett anställningsärende med motiveringen att den sökande redan hade en sådan tjänst som avsågs med det överklagade beslutet och att beslutet därför inte kunde anses ha gått honom emot.

sammanfattning: En arbetsförmedlare hos Arbetsförmedlingen sökte utlysta tjänster som arbetsförmedlare inom ett annat arbetsmarknadsområde än sitt nuvarande. Arbetsförmedlingen beslutade att anställa andra personer. Sökanden överklagade beslutet hos Statens överklagandenämnd, som avvisade överklagandet med motiveringen att han redan innehade en sådan tjänst som avsågs med det överklagade beslutet och att beslutet därför inte kunde anses ha gått honom emot. Om en klagande, som på ett negativt sätt berörs av ett beslut som enligt 22 § förvaltningslagen ”angår honom”, yrkar att beslutet ska upphävas eller ändras, har myndigheten enligt JO normalt att utgå från att det också har ”gått honom emot”. I förevarande ärende ansågs Statens överklagandenämnd inte ha anfört övertygande skäl för att frångå denna presumtion.

text: Kritik mot Statens överklagandenämnd, som avvisat ett överklagande i ett anställningsärende med motiveringen att den sökande redan innehade en sådan tjänst som avsågs med det överklagade beslutet och att beslutet därför inte kunde anses ha gått honom emot. Tillämpning av

text: 22 § förvaltningslagen

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, som är bosatt i Piteå men anställd som arbetsförmedlare inom arbetsmarknadsområde Skellefteå med stationeringsorten Arvidsjaur, kritik mot Statens överklagandenämnd och Arbetsförmedlingen. Han anförde härvid i huvudsak följande. Han överklagade ett beslut om tillsättning av tjänster som arbetsförmedlare inom arbetsmarknadsområde Luleå, omfattande bl.a. Piteå. I beslut den 24 maj 2012 fann Statens överklagandenämnd att han redan hade en sådan anställning som avsågs med det överklagande beslutet och avvisade hans överklagade med hänvisning till att Arbetsförmedlingens beslut inte kunde anses ha gått honom emot. Konsekvensen av denna tolkning blir att han såsom redan anställd arbetsförmedlare hos Arbetsförmedlingen inte kan söka och överklaga tillsättning av andra tjänster som arbetsförmedlare, oavsett var i landet eller inom vilket arbetsmarknadsområde det gäller. Anställningen som arbetsförmedlare vid kundtjänsten i Arvidsjaur skiljer sig beträffande arbetsuppgifternas ansvar, utförande och innehåll på flera grundläggande punkter från vad som gäller inom alla andra arbetsmarknadsområden. För honom kan möjligheterna att söka sig till ett annat arbetsmarknadsområde, till andra mer utvecklande arbetsuppgifter inom yr-

text: ket, slippa dubbelt boende och veckopendling samt förbättrade möjligheter till ett bättre socialt liv vara positivt. Att nekas en tjänst där dessa möjligheter finns är ett beslut som har gått sökanden emot.

text: Den del av AA:s anmälan som avser Arbetsförmedlingen har varit föremål för prövning i JO:s ärende 3338-2012. I beslut den 28 juni 2012 avskrevs det ärendet från vidare handläggning.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades Statens överklagandenämnds akt avseende AA.

text: Därefter inhämtades muntliga upplysningar från Arbetsförmedlingen.

text: Statens överklagandenämnd anmodades härefter att yttra sig över vad som framfördes i AA:s anmälan till JO. Enligt remissen borde yttrandet särskilt avse en utveckling av frågan om huruvida Arbetsförmedlingens beslut den 16 mars 2012 kunde anses ha gått AA emot enligt

text: 22 § förvaltningslagen (1986:223)

text: I remissvar anförde Statens överklagandenämnd följande.

text: År 2011 sökte Arbetsförmedlingen genom annons arbetsförmedlare till arbetsmarknadsområde Luleå. AA sökte anställning enligt annonsen, men blev inte anställd. Han överklagade anställningsbesluten hos Statens överklagandenämnd som avvisade överklagandet. I ärendet framgår att AA fr.o.m. den 9 januari 2006 varit anställd vid dåvarande Arbetsmarknadsstyrelsen som arbetsförmedlare med tjänsteställe/placering vid "AF kundtjänst - Arvidsjaur". Genom ett nytt anställningsavtal anställdes han därefter som arbetsförmedlare hos Arbetsförmedlingen med placering vid "Arbetsförmedlingen Kundtjänst - Arvidsjaur" fr.o.m. den l januari 2008. Det kan alltså konstateras att AA vid ansökningstillfället redan var anställd som arbetsförmedlare med placering vid kundtjänst i Arvidsjaur. Arbetsförmedlingen har dels i yttrande till Statens överklagandenämnd och dels vid telefonsamtal med föredraganden vid nämnden upplyst att AA redan har en sådan anställning som det överklagade beslutet avser "då det ryms inom AA:s arbetsskyldighet", att han är anställd i en sådan funktion, som arbetsförmedlare, som avses med de överklagade besluten och att Arbetsförmedlingen hade kunnat fatta ett arbetsledningsbeslut för att förflytta honom till exempelvis Piteå. Statens överklagandenämnd har vid sin prövning utgått från de uppgifter som anställningsmyndigheten lämnat i ärendet angående AA:s anställningsförhållanden, främst att han redan har en sådan anställning som avses med de överklagade besluten och att arbetsskyldigheten, som nämnden uppfattat det, är densamma för den anställning han redan har och de anställningar de överklagade besluten avser. Det innebär då enligt nämndens mening att besluten inte kan anses ha gått honom emot. Nämndens avvisningsbeslut följer nämndens praxis i liknande fall. Den omständigheten att AA genom ett arbetsledningsbeslut kunnat förflyttas till exempelvis Piteå torde för övrigt kunna innebära att hans ansökan om anställning kunnat ses som en begäran om omplacering. Eftersom AA:s överklagande avvisats har nämnden inte funnit skäl att uttala sig om de omständigheter som anförts som grund för överklagandet. Nämnden prövar endast beslut i anställningsärenden, dvs. beslut att anställa någon. Beslut i frågor som rör omplacering prövas därför inte av nämnden, inte heller frågor

text: som gäller förfarandet i anställningsärenden hos anställningsmyndigheten (

text: prop. 2005/06:56, s. 24

text: ). Vid en sådan verksamhetsövergång som det här varit fråga om, då verksamheten vid dåvarande Arbetsmarknadsstyrelsen och de lokala länsarbetsnämnderna fördes över till den nya myndigheten Arbetsförmedlingen, är reglerna om verksamhetsövergång i

text: 6 b § lagen (1982:80)

text: om anställningsskydd tillämpliga. Det innebär bl.a. att de rättigheter och skyldigheter p.g.a. anställningsavtal och anställningsförhållanden som gäller vid tidpunkten för övergången överförs på den nya arbetsgivaren (

text: prop. 2006/07:89, s. 80

text: ). Eventuella tvister mellan arbetsgivare och anställd om arbetsskyldighetens innebörd och omfattning t.ex. vid en verksamhetsövergång eller annars, kan inte heller prövas av nämnden. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Statens överklagandenämnd beslutade den 24 maj 2012 att avvisa AA:s överklagande av Arbetsförmedlingens beslut den 16 mars 2012 att inte anställa honom som arbetsförmedlare inom arbetsmarknadsområde Luleå. I sitt beslut fann nämnden att AA redan innehade en sådan tjänst som avses med det överklagade beslutet och att beslutet därför inte kunde sägas gå honom emot. Därav följde enligt nämnden att AA inte kunde överklaga anställningsbeslutet enligt

text: 22 § förvaltningslagen

text: Enligt

text: 22 § förvaltningslagen

text: får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas.

text: Ett tjänstetillsättningsbeslut medför sådana verkningar att det är överklagbart, om inte något annat är särskilt föreskrivet. Arbetsförmedlingens beslut den 16 mars 2012 att anställa ett antal personer som arbetsförmedlare, arbetsmarknadsområde Luleå, är ett sådant beslut som enligt

text: 21 § första stycket anställningsförordningen (1994:373)

text: får överklagas hos Statens överklagandenämnd.

text: Ett sådant beslut har i första hand betydelse för sökandena, den som får anställningen och den som blir förbigången. Den förre vinner de förmåner som följer av anställningen, medan den senare förvägras vad han anser sig ha rätt till. Beslutet ”angår” naturligtvis båda kategorierna enligt den i

text: 22 § förvaltningslagen

text: använda terminologin. Att bestämmelsen som förutsättning för klagorätt kräver att vederbörande inte bara berörs av beslutets verkningar – att beslutet ”angår” honom – utan att beslutet också ”har gått honom emot”, kan sägas markera det närmast självklara förhållandet, att endast den som drabbas av beslutets negativa konsekvenser, den förbigångne sökanden, avses.

text: I praxis spelar tilläggskriteriet att beslutet ska ha gått klaganden emot en mycket undanskymd roll. Oftast berörs det inte alls utan konsumeras av den grundläggande förutsättningen, att beslutet medför sådana konsekvenser för klaganden att han eller hon har ett berättigat anspråk på att få en överprövning till stånd. Att dessa verkningar förutsätts vara negativa för klaganden ligger snarast i överklagandeinstitutets själva konstruktion som ett medel för att skydda de berörda från beslutets oönskade följder. Om klaganden yrkar att ett beslut ska upphävas eller ändras, har man alltså anledning att utgå från att det också har gått vederbörande emot. All-

text: mänt sett skulle man kunna säga, att det framstår som närmast stötande att frånkänna en person, som uppträtt som part hos beslutsmyndigheten och inte är nöjd med dess bedömning, klagorätt med hänvisning till att han inte vet sitt eget bästa. (Ang. det sagda, se Förvaltningslagsutredningens betänkande

text: SOU 2010:29 s. 657

text: f. Jfr även

text: RÅ 1999 ref. 69

text: och, vad gäller motsvarande bestämmelse i

text: 33 § förvaltningsprocesslagen

text: , t.ex.

text: RÅ 2001 ref. 3

text: Överfört till det aktuella ärendet leder resonemanget till följande slutsatser. För att anmälaren hos JO, den förbigångne sökanden i anställningsärendet, ska – trots att beslutet tveklöst ”angår” honom – kunna frånkännas klagorätt med hänvisning till att beslutet inte ”gått honom emot”, måste särskilda omständigheter kunna påvisas, vilka bryter det ”tolkningsföreträde” som tillkommer den enskilde enligt vad ovan framhållits. Grunden för överklagandenämndens beslut att avvisa AA:s överklagande var att han redan innehade en sådan tjänst som avses med det överklagade beslutet och således inte hade något att vinna med en överprövning.

text: En sådan inställning, som enligt nämndens redovisning helt baseras på uppgifter från anställningsmyndigheten, förutsätter att det föreligger fullständig identitet mellan den nu innehavda och den sökta tjänsten. Ett bifall till AA:s ansökan och sedermera till överklagandet skulle alltså inte i något avseende tillföra honom något som han inte redan har. Jag har svårt för att se att det förhåller sig på detta sätt.

text: AA:s grundläggande önskemål är att bli stationerad på sin bostadsort, Piteå. Det är uppenbart, att en sådan placering för honom skulle medföra åtskilliga fördelar av både ekonomisk och personlig art. Enligt ledigförklarandet, annonsen, gällde de aktuella befattningarna ”Arbetsförmedlare till Arbetsmarknadsområde Luleå”, som bl.a. omfattar Piteå. Oavsett om det varit möjligt för AA att genom ett omplaceringsbeslut bli förflyttad från sitt nuvarande arbete i Arvidsjaur till motsvarande befattning i Piteå inom ett annat arbetsmarknadsområde, Luleå, kan detta hypotetiska alternativ enligt min mening inte medföra, att en för honom positiv utgång av anställningsärendet skulle sakna betydelse. Det framstår för övrigt som uppenbart, att utsikterna att bli placerad i Piteå är avsevärt bättre för en arbetsförmedlare, som verkar inom det arbetsmarknadsområde som omfattar Piteå, alltså Luleå, än för den som tillhör ett annat arbetsmarknadsområde som t.ex. Skellefteå.

text: Jag är generellt skeptisk till myndigheternas benägenhet att föra in eventuella omplaceringsmöjligheter i bedömningen av ett tillsättningsförfarande efter ett formligt ledigförklarande. Överklagandenämndens påstående, att ”den omständigheten att AA genom ett arbetsledningsbeslut kunnat förflyttas till exempelvis Piteå” kunde innebära att ”hans ansökan om anställning kunnat ses som en begäran om omplacering”, finner jag direkt felaktigt. Det föreligger inte minsta tvekan om vad AA begärt hos anställningsmyndigheten och sedermera hos överklagandenämnden, nämligen att på basis av sina meriter erhålla en av de ledigförklarade befattningarna.

text: Sammanfattningsvis är jag kritisk till överklagandenämndens beslut att avvisa AA:s överklagande på den grunden att det överklagade beslutet inte ”gått

text: honom emot”. Som jag utvecklat ovan, rör det sig om ett tilläggskriterium i

text: 22 § förvaltningslagen

text: som i normalfallet framstår som obehövligt i ljuset av den grundläggande förutsättningen för klagorätt, nämligen att beslutet ”angår” klaganden, dvs. medför sådana konsekvenser för honom att han har ett berättigat anspråk på att få en överprövning till stånd. Jag kan inte se att nämnden på ett övertygande sätt visat, att AA inte hade något att vinna på att få sitt överklagande prövat i sak.

text: Ärendet avslutas.


title: Fråga om brister i utredningen i ett ärende angående upphörande av familjehemsplacering

text: I en anmälan till JO framförde AA och BB klagomål mot Socialnämnden i Marks kommun angående handläggningen av ett barnavårdsärende rörande CC, född 1985. Makarna AA och BB, som under tiden den 3 februari 1997–den 17 september 2001 hade uppdrag som särskilt förordnade vårdnadshavare för CC, anförde bl.a. följande (JO:s dnr 3628-2001).

text: Från början var, förutom CC, även barnen DD och EE familjehemsplacerade hos FF, som är faster till alla tre barnen. När en utredning rörande CC avslutades i mars 2001 bedömde nämnden CC:s situation som lämplig och beslutade att CC inte skulle flyttas. I juni 2001 ringde dock förvaltningen och bad dem hämta CC då hon inte längre fick bo kvar hos FF. CC fick flytta hem till dem. Nämnden ville att CC skulle bo i en egen lägenhet men CC själv ville bo kvar hos FF. Nämnden ansåg att det inte var möjligt för CC att bo hos FF eftersom hon hade ”domen om misshandel på sig” och därför inte kunde vara familjehem. Nämnden hade inte beaktat CC:s bästa. Nämnden hade även agerat fel på andra sätt. Den hade varken hjälpt makarna AA och BB eller familjehemmet och hade inte heller lyssnat på deras önskemål.

text: Även FF klagade på hur Socialnämnden i Marks kommun hade handlagt ärendet avseende CC (JO:s dnr 3631-2001). Hon anförde bl.a. följande.

text: Hon kom till Sverige 1991 tillsammans med CC. Barnen DD och EE kom 1996. Alla tre barnen bodde hos henne. I december 1999 bråkade hon med DD. Han förolämpade henne och hon smiskade honom i rumpan. Hon berättade om händelsen för förvaltningen. Förvaltningen informerade henne om att den var tvungen att göra en polisanmälan. Hon blev kallad till förhör hos polisen och hon berättade precis vad som hade hänt. DD flyttade till sina särskilt förordnade vårdnadshavare i februari 2000. Den 2 mars 2001 fick hon ”domen” där det står att hon misshandlat DD. Hon ringde till åklagaren och sade att hon skulle betala, inte för att ”erkänna domen” men för DD:s skull, så att han slapp vittna i rätten. Den 20 juni 2001 kallade förvaltningen CC och EE till ett möte som skulle handla om en resa till Uganda. När de kom dit fick de höra att de på grund av ”domen” inte

text: skulle få komma hem till FF, inte träffa henne eller sova över hos henne. CC och EE hämtades på förvaltningen av AA. Både EE och CC ville bo hos FF men ingen lyssnade på deras önskemål. Varken hon eller barnen hade fått något stöd från nämnden.

text: Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från socialsekreteraren GG. Från förvaltningen infordrades också journalanteckningar i ärendet rörande CC.

text: Anmälningarna remitterades därefter till Socialnämnden i Marks kommun. Som remissvar lämnades en av vik. verksamhetschefen HH upprättad tjänsteskrivelse. I skrivelsen anfördes följande.

text: Redogörelse för socialtjänstens insatser och kontakter

text: I januari 1997 placerades CC hos FF. DD och EE placerades 1999-02-09 hos FF. FF är faster till barnen. Under 1999 var det en mängd olika kontakter mellan handläggande socialsekreterare, sfv (särskilt förordnade vårdnadshavarna; JO:s anm.), familjehemmet samt barnen DD, EE och CC. Under det första halvåret 1999 inkommer två olika polispromemorior till socialtjänsten beträffande DD. Han har själv vänt sig till polisen vid två tillfällen angående bråk i familjehemmet, då familjehemsmamman burit hand på honom. AA och BB, sfv för CC, uppger i kontakt med ansvarig handläggare i augusti månad att man anser att FF är för sträng mot barnen och att de behöver hjälpa till för mycket i familjehemmet. Handläggaren har en pågående dialog med familjehemmet, men det finns uppenbara samarbetsproblem, som blir tydliga då FF uppger att hon inte vill ha någon insyn i sitt hem. Dialogen fortsätter under hösten med samtliga vuxna och barn, och CC berättar vid flera tillfällen att hon inte vill bo kvar hos FF. Fastern har för många regler och lägger för stort ansvar på barnen, samt utdelar fysisk bestraffning såsom örfilar. De särskilt förordnade vårdnadshavarna uppger i november att FF är för ung för att ta ansvar för barnen och att dessa inte får det engagemang de behöver. De särskilt förordnade vårdnadshavarna menar vidare att FF har för dålig kunskap om hur man uppfostrar barn i Sverige. Handläggarna uppfattar att FF menar att i Uganda kan man slå barn i uppfostrande syfte och att man bör kunna göra samma sak i Sverige. Hon förnekar dock att hon slagit barnen. I december kontaktar DD:s sfv handläggaren och berättar att DD inte vill bo kvar hos FF. Han har blivit slagen och uppvisar klösmärken. I kontakten med FF erkänner hon att hon tappat behärskningen och att hon slagit DD. Under samma period har FF uppgett till handläggaren att hon tror att det är bäst för CC att hon flyttar till annat boende. 000110 överlämnas information från ansvarig handläggare till socialbyråns utredningsenhet beträffande barnen CC, DD och EE. Det konstateras att det under år 1999 funnits en oro för barnens situation. Ansvarig handläggare har i dialog med såväl sfv, familjehem som barnen försökt hitta möjliga vägar till förändring för att säkerställa barnens situation. Vidtagna åtgärder i form av samtal har inte lett till varaktiga förändringar för barnens bästa, och samarbetssvårigheterna mellan såväl sfv och familjehem som mellan handläggaren och familjehemmet har inte gått att lösa. I januari 2000 flyttar DD till sina sfv för stadigvarande boende. I den utredningsplanering som upprättas bedöms det som mycket viktigt att utredningen sker i samverkan med CC och EE och deras särskilt förordnade vårdnadshavare. CC:s sfv berättar under utredningen att CC önskar komma till ett familjehem och att det inte spelar någon roll för henne var det ligger, även om hon får byta skola och kamrater.

text: Problemen i samverkan mellan sfv och familjehemmet förbättras inte, och sfv funderar över att avsäga sig sitt uppdrag. Aktiva diskussioner förs mellan utredaren och sfv om lämplig placering för CC. Det är stora svårigheter att finna lämpligt boende. Sfv och FF uppger båda att de har stora samarbetssvårigheter. I de pågående utredningarna om CC, EE och DD har det framkommit att fysiskt våld förekommer i familjehemmet, såväl utredningen som barnens egna uppgifter tyder på att barnen är utsatta för fysiskt våld i form av slag. Socialnämndens sociala utskott beslutar 2000- 04-18 att anmäla FF för misstanke om fysiskt våld mot CC, EE och DD. Polisanmälan görs samma datum. Utredningen visar på att CC bör flytta från familjehemmet, och en lämplig tidpunkt är under sommaren. Socialtjänstens familjehemssekreterare letar aktivt efter lämpligt boende i familjehem, ungdomskollektiv eller annat. CC vistas under sommaren 2000 hos släktingar i England. Det finns förslag från socialtjänsten om boende för CC, men dessa accepteras inte av sfv. I september har en handläggare och en verksamhetschef ett gemensamt möte med BB och AA. De uppfattar att de inte fått tillräcklig information för att kunna sköta sin uppgift som sfv på rätt sätt. De har en önskan om att bli entledigade. Vårdnadshavarna erbjuds ytterligare stöd för att kunna fullgöra sitt uppdrag, men efter betänketid meddelar AA och BB i oktober månad att de önskar bli entledigade. De uttrycker att de vill finnas kvar som viktiga vuxna för CC. Utredningen fortsätter under hösten 2000 och det är svårigheter att finna lämpligt boende, då CC uttryckt att hon inte vill lämna närheten till kamrater och skola. Sfv uppfattar att CC inte längre är lika angelägen att flytta som tidigare. Vårdnadshavarna framhåller fortfarande under hela år 2000, att FF inte är ett lämpligt familjehem. CC å sin sida är tveksam till att flytta. Under 2001 fortsätter stödsamtalen med sfv, familjehemmet, EE och CC. I mars begär FF mer stöd i sin roll som familjehem. Hon erbjuds detta genom regelbunden kontakt med handläggare, men FF avböjer erbjudandet. Familjerådslag diskuteras som en lämplig utredningsmetod med barnens nätverk. Ett familjerådslag skulle ta sikte på frågan om barnens framtida boende. Den anlitade samordnaren för familjerådslag gör dock bedömningen att ett rådslag skulle inte vara en framkomlig väg. Borås tingsrätt informerar 010516 att beslut fattades 010228 att ej väcka åtal mot FF angående CC och EE. Beslut om strafföreläggande gällande DD togs 010302. Vid ett möte den 13 juni 2001 där inblandade handläggare och chefer vid förvaltningen deltog kom man fram till att beslutet om strafföreläggandet sammanvägt med barnens uppgifter och deras långvariga önskan att flytta från familjehemmet, tillsammans med de särskilt förordnade vårdnadshavarnas uppfattning om familjehemmet medförde att en fortsatt placering inte kunde anses vara till barnens bästa. På grund av felaktig information rörande delegationsordningen trodde man vid förvaltningen att handläggarna kunde fatta beslut om upphörande av placeringarna i familjehemmet. Detta var inte korrekt. Socialnämndens sociala utskott har därför i efterhand, den 11 september 2001, beslutat att placeringen skall upphöra från den 20 juni 2001. Den 14 juni 2001 meddelades de särskilt förordnade vårdnadshavarna att CC och EE inte kunde bo kvar i familjehemmet. AA och BB erbjöd sig att CC kunde bo hos dem tills man kunde erbjuda CC ett permanent boende. Överenskommelse gjordes samtidigt med EE:s sfv att hon skulle bo hos dem tills vidare. Den 20 juni träffade en handläggare EE och CC på socialkontoret. Syftet var att informera dem om att de ej kunde fortsätta bo hos FF och anledningen till detta. Flickorna fick samma dag flytta till sina sfv, i avvaktan på resultat av utredning enl.

text: 50 §

text: SoL, som inleddes 010620. Det får bedömas som bäst för CC och EE att de bor hos sina särskilt förordnade vårdnadshavare tills man funnit en permanent lösning för dem. FF:s uppgift att flickorna kallades till socialbyrån för att diskutera en eventuell resa till Uganda stämmer ej.

text: Efter CC:s, EE:s och DD:s flyttning från familjehemmet har socialtjänsten klargjort att ungdomarna bör ha en fortsatt nära kontakt med sin faster, även om det inte är lämpligt att de bor där. Samarbete kring EE:s situation pågår tillsammans med de särskilt förordnade vårdnadshavarna. CC har under sommaren 2001 framfört till socialtjänsten att hon inte vill bo i annat familjehem eller institution. CC och hennes dåvarande särskilt förordnade vårdnadshavare, AA och BB, har inte haft ett eget förslag på lösning. Det alternativ som socialtjänsten föreslagit därefter är boende i egen lägenhet med stöd av familjepedagog. CC och sfv samtyckte till detta i juni. Enligt överenskommelse med sfv i juni månad skulle de ta kontakt med Marks bostads AB för att aktualisera CC i bostadskön. Denna kontakt togs ej av vårdnadshavarna förrän i september. Det har inneburit att en lösning med eget boende har fördröjts och därmed också utredningen enl.

text: 50 §

text: SoL (motsvaras numera av

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]; JO:s anm.). I oktober entledigades AA och BB från uppdraget som sfv och JJ och KK utsågs av Borås tingsrätt. JJ har fortlöpande kontakt med Marks bostads AB, CC och handläggaren för att ordna boende för CC. FF:s uppgifter om att socialsekreterare LL vid en telefonkontakt i mars månad 2000 informerat om polisanmälan gentemot FF stämmer tidsmässigt. FF uppger vidare att två socialsekreterare två veckor senare vid ett hembesök skall ha uppgivit att hon inte skulle behöva bry sig om sociala utskottets anmälan till polisen är felaktigt. Den nämnda handläggaren har gjort ett hembesök i juni månad. Båda socialsekreterarna LL och MM, som också omnämns av FF, är bland de mest meriterade handläggarna vid socialkontoret i Mark och väl förtrogna med såväl gällande lagstiftning som socialtjänstens ansvar och uppgifter. De har inte föregripit polisutredning, åklagare och domstols bedömningar av ett eventuellt brott.

text: Sammanfattning

text: Under 1999 framkom en rad uppgifter som tyder på att barnen CC:s, EE:s och DD:s situation i familjehemmet inte var tillfredsställande. Kontakterna intensifierades med såväl CC, EE och DD såväl som deras sfv och familjehemmet. Syftet var att säkerställa barnens situation. I slutet av året stod det klart att nödvändiga förändringar rörande barnens situation i familjehemmet och i samverkan mellan socialtjänsten, familjehemmet och sfv inte gått att uppnå. I början av januari år 2000 överlämnades ärendet till socialförvaltningens utredningsenhet för en grundläggande utredning om barnens situation och behov. Det var svårigheter att genomföra utredningen, då samverkan mellan inblandade parter, framför allt familjehemmet och CC:s sfv var svår att uppnå. Familjehemmet avvisade kontakten med sfv. Det var också stora svårigheter att hitta ett nytt boende. Socialtjänstens ambition har varit en nära samverkan med barnens sfv för att kunna avgöra vad som var bästa möjliga boende för barnen i framtiden. Barnens åsikter har varit viktiga. DD:s boende löstes tidigt år 2000. BB och AA har under hela perioden 1999 fram till sommaren 2001 vidhållit att CC bör flytta från familjehemmet till ett annat familjehem, då de bedömt FF som olämplig. Socialtjänsten har under denna tid inte funnit något annat lämpligt familjehemsboende och CC blev själv tveksam i oktober 2000 till att flytta från sitt familjehem. Sfv avvisade annan föreslagen lösning som Mellanvårdsgruppen i Göteborg. I april 2000 polisanmälde socialnämndens sociala utskott FF för misstanke om fysiskt våld mot CC, EE och DD. I juni månad 2001 beslutades att CC och EE inte skulle bo kvar i familjehemmet, då det ej ansågs vara till deras bästa. Efter samråd med båda flickornas sfv beslöts att flickorna skulle flytta till dessa, i avvaktan på en permanent lösning.

text: Nämnden hemställde, med hänvisning till vad som framkommit i företagen utredning, att JO skulle lämna anmälningarna utan åtgärd. Enligt nämndens mening hade ingenting framkommit som gav anledning till kritik.

text: AA, BB och FF yttrade sig över remissvaret. I samband härmed inkom även skrivelser från CC och från de nya särskilt förordnade vårdnadshavarna, JJ och KK. Förutom kommentarer rörande de frågor som hade remitterats till nämnden framfördes vissa nya klagomål mot nämnden, bl.a. angående handläggningen av aktuellt ärende under sommaren och hösten 2001. Både makarna AA och BB och makarna JJ och KK var också missnöjda med hur nämnden hade hanterat frågor med anknytning till deras uppdrag som särskilt förordnade vårdnadshavare.

text: JO tog även del av det av åklagarkammaren i Borås, Åklagarmyndigheten i Göteborg, den 2 mars 2001 utfärdade strafföreläggandet, rubricerat ”misshandel, ringa brott”. Enligt föreläggandet hade FF den 16 december 1999 slagit den då elva år gamle DD med en fjärrkontroll i huvudet och på armarna så att smärta och mindre skada uppstod.

text: I ett beslut den 31 mars 2003 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag (

text: ) och socialtjänstförordning (

text: ) i kraft. I förevarande ärenden behandlas händelser som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: och

text: socialtjänstförordningen (1981:750)

text: var gällande. Jag har valt att här hänvisa till den nya

text: socialtjänstlagen

text: respektive

text: socialtjänstförordningen

text: , som – i de avseenden som behandlas i det följande – inte har inneburit någon ändring i sakligt hänseende.

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: skall socialnämnden sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård.

text: Av

text: 6 kap. 7 § socialtjänstlagen

text: framgår bl.a. att socialnämnden skall medverka till att barn som placerats i familjehem får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Nämnden skall lämna vårdnadshavarna och dem som vårdar barnet råd, stöd och annan hjälp som de behöver.

text: I

text: 5 kap. 1 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: stadgas att socialnämnden, för att uppfylla sina skyldigheter enligt

text: 6 kap. 7 § socialtjänstlagen

text: , bör genom personliga besök och på annat lämpligt sätt fortlöpande hålla sig väl förtrogen med förhållandena i familjehemmen och ge dessa behövligt stöd.

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från nämnden. När det gäller utredningar angående behov av att ingripa till en underårigs skydd eller stöd innehåller

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: kompletterande bestämmelser. Här stadgas bl.a. att en sådan utredning skall bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Finns det särskilda skäl får socialnämnden besluta att förlänga utredningen för viss tid.

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende som avser myndighetsutövning mot enskild inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Av

text: 11 kap. 8 § socialtjänstlagen

text: följer att denna regel skall tillämpas i ärenden hos socialnämnd som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Från skyldigheten att kommunicera finns vissa undantag.

text: Av

text: 11 kap. 10 § socialtjänstlagen

text: framgår att barn som har fyllt 15 år har rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt den lagen.

text: Bedömning

text: Handläggningen av utredningen av den 19 mars 2001 rörande CC och det senare beslutet om att familjehemsplaceringen skulle upphöra Av handlingarna framgår bl.a. följande. CC, som under 1996 blev föräldralös, beviljades genom beslut den 30 januari 1997 bistånd i form av familjehemsplacering hos sin faster FF. Den 3 februari samma år beslutade tingsrätten att anförtro vårdnaden om CC åt makarna AA och BB som särskilt förordnade vårdnadshavare. I februari 1999 placerades även barnen DD och EE hos FF. Under 1999 framkom uppgifter om att FF utsatte CC, DD och EE för fysiskt våld och att barnen var tvungna att i mycket stor utsträckning ta ansvar för hushållsarbetet i familjehemmet. Till detta kom att det mellan makarna AA och BB och FF förelåg samarbetssvårigheter. I början av januari 2000 gjorde ansvarig handläggare vid verkställighetsenheten en anmälan till socialförvaltningens utredningsenhet om oro för barnen CC, DD och EE. Den 7 mars 2000 inleddes utredning beträffande, såvitt här är i fråga, CC. Den 18 april 2000 beslutade socialutskottet att göra en polisanmälan mot FF avseende uppgifterna om misshandel. Nämndens utredning rörande CC avslutades den 19 mars 2001. I utredningen anfördes bl.a. följande.

text: CC fyller 16 år i sommar. Hon bedöms vara stabil och mogen för sin ålder. Hon bör själv kunna få avgöra om hon ska lämna sitt familjehem eller inte. CC anser att familjehemmet har blivit bättre och de problem som fanns i familjehemmet, har blivit uppmärksammade. Förhållandena i familjehemmet bedöms inte ha sådana brister att LVU kan tillämpas. Verkställighetens handläggare arbetar på att förbättra kontakten med familjehemmet. De förbereder ett familjerådslag, där man kommer att titta på boendesituationen för samtliga tre barnen CC, DD och EE. och vilka behov de har. Detta gör att både familjehemmet, CC och vårdnadshavarna kan få utökat stöd vid behov. Det finns därför inte skäl att för närvarande flytta CC mot hennes vilja. CC:s vårdnadshavare visar ett stort engagemang.

text: Förslag till beslut

text: Företagen utredning enligt

text: 50 §

text: SoL (motsvaras numera av

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]; JO:s anm.) avslutas. CC:s ansökan om byte av familjehem har återtagits. Förhållandet i familjehemmet bedöms inte så olämpligt att LVU kan tillämpas och CC:s behov tillgodoses genom vårdnadshavarnas ansvar och stöd till CC och familjehemmet genom verkställighetens handläggare. Nämnden beslutade (delegationsbeslut) enligt utredarens förslag.

text: Socialnämnden har ett ansvar för barn som är placerade i familjehem. Vid misstanke om att barn far illa måste socialnämnden inleda en utredning. Som framgår av det ovan anförda stadgas i

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: att en utredning angående behov av att ingripa till en underårigs skydd eller stöd skall bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Handläggningstiden för ifrågavarande utredning – drygt ett år – har således varit alldeles för lång. Visserligen kan utredningstiden förlängas om det finns särskilda skäl. Såvitt framgår av handlingarna har emellertid inte något beslut om förlängning av utredningstiden fattats. Jag vill erinra nämnden om att detta är en lagstadgad skyldighet.

text: Handläggningen av den aktuella utredningen rörande CC ger mig även anledning att anföra följande.

text: Vid ifrågavarande tidpunkt var makarna AA och BB vårdnadshavare för CC Av utredningen rörande CC framgår dock inte klart huruvida makarna AA och BB verkligen samtyckte till att CC skulle ha en fortsatt placering hos FF. I remissvaret anförs att vårdnadshavarna under hela år 2000 framhöll att FF inte var ett lämpligt familjehem. Under rubriken ”Aktuell situation” i utredningen har angetts att vårdnadshavarna ”är tveksamma till vilket som är bäst för CC”. Jag vill här allmänt framhålla vikten av att nämnden klarlägger och dokumenterar vårdnadshavarnas inställning i frågan om placeringar av barn. Det förhållandet att AA och BB inte var CC:s biologiska föräldrar, utan förordnade av tingsrätten, saknar självfallet betydelse i sammanhanget.

text: I juni 2001 aktualiserades frågan om CC:s fortsatta boende hos fastern. Detta var föranlett av att handläggaren vid förvaltningens verkställighetsenhet den 16 maj 2001 hade kontrollerat vad som hänt med polisanmälan mot FF avseende misshandel. Det hade då framkommit att förundersökningen mot FF hade lagts ned såvitt avsåg påstådda brott mot CC och EE samt att åklagaren den 2 mars 2001 hade utfärdat ett strafföreläggande avseende misshandel, ringa brott, såvitt gällde DD. FF hade godkänt föreläggandet den 3 april 2001.

text: Handläggaren vid verkställighetsenheten beslutade den 13 juni 2001 att CC:s placering i familjehemmet FF skulle upphöra. Av utredningen framgår att beslutanderätten i aktuell fråga inte hade delegerats till handläggare. Nämnden har i sitt remissvar medgett att saken inte hanterats på ett formellt korrekt sätt. I remissvaret anförs att det inträffade berodde på felaktig information om delegationsordningen och att socialnämndens sociala utskott i efterhand, den 11 september 2001, beslutade att CC:s placering hos FF skulle upphöra från den 20 juni 2001.

text: Av såväl journalanteckningarna som nämndens remissvar framgår att frågan om strafföreläggandet avseende misshandelsbrottet mot DD i december 1999, hade stor betydelse för beslutet om att CC:s placering hos FF skulle upphöra. De förhållanden i sak som ledde till strafföreläggandet var dock redan kända för nämnden när utredningen rörande CC avslutades den 19 mars 2001. Åklagarens ställningstaganden i aktuella straffrättsliga frågor, dvs. vad nämndens polisanmälan

text: om att FF använt fysiskt våld mot CC, EE och DD lett till, borde ha klarlagts inom ramen för nämndens utredning avseende CC. Denna underlåtenhet framstår – särskilt mot bakgrund av den vikt som straffföreläggandet kom att tillmätas – som klandervärd. Här kan noteras att straffföreläggandet utfärdades den 2 mars 2001, dvs. innan nämndens utredning avslutades.

text: När strafföreläggandet uppmärksammades den 16 maj 2001 inleddes inte någon ny utredning. Det skedde inte förrän den 20 juni 2001, efter att beslutet om att CC:s placering hos fastern skulle upphöra. Förhållandena var i och för sig kända. De berörda fick dock inte komma till tals i saken. Enligt min mening borde nämnden ha inlett utredning och – i enlighet med

text: 17 § förvaltningslagen

text: – gett CC, makarna AA och BB och FF tillfälle att lämna synpunkter före ställningstagandet i frågan om placeringen skulle upphöra. Det är svårt att se varför situationen hanterades på det sätt som skedde. Läget kan rimligen inte anses ha varit akut. Nämnden hade så sent som i mitten av mars 2001 bedömt att CC skulle vara fortsatt placerad hos FF och det enda som sedan, såvitt kommit fram, tillkommit var uppgiften om strafföreläggandet.

text: Övrigt Det finns frågetecken när det gäller nämndens fortsatta handläggning av ärendet rörande CC. I huvudsak rör dock dessa sådana ställningstaganden som JO är återhållsam med att pröva. Vad som kommit fram ger inte tillräckliga skäl att vidta några utredningsåtgärder avseende de klagomål som rör nämndens agerande i tiden efter försommaren 2001. Jag vill emellertid erinra om vikten av att nämnden lämnar tydlig information till berörda personer när fråga uppkommer om att till domstol göra en anmälan om att vårdnaden om ett barn skall anförtros åt särskilt förordnade vårdnadshavare. Det är självfallet också av största betydelse att nämnden förvissar sig om att de personer som överväger att acceptera ett sådant uppdrag är införstådda med vad detta innebär.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Jäv Kommunicering

title: Kritik mot lagmannen och en rådman vid Gävle tingsrätt för handläggningen av en jävsinvändning

sammanfattning: I beslutet får både lagmannen och en rådman vid en tingsrätt kritik för hur en jävsinvändning i ett tvistemål handlades. Efter att en av parterna hade fört fram en invändning om jäv mot rådmannen vidtog rådmannen ändå sådana åtgärder i målet som en domare enligt 4 kap. 15 § rättegångsbalken inte får utföra, och lagmannen fattade ett beslut i jävsfrågan först två månader efter det att invändningen om jäv hade förts fram. JO konstaterar att handläggningen av jävsinvändningen inte har hanterats korrekt och för detta får både lagmannen och rådmannen kritik.

text: Anmälan

text: AA anmälde Gävle tingsrätt med anledning av bl.a. handläggningen av en jävsinvändning i ett tvistemål.

text: Utredning

text: Dagboksblad i tingsrättens tvistemål begärdes in och granskades.

text: Gävle tingsrätt uppmanades därefter att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av jävsinvändningen.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) skickade in följande yttrande:

text: AA anmälde jäv mot CC i en inlaga i målet daterat den 2 december 2016 som inkom till tingsrätten den 6 december 2016. Vid den tidpunkten återstod av förberedelsen att planera huvudförhandling. I samråd med CC beslöt jag att han inte skulle delta i huvudförhandlingen. Jag kontaktade Falu tingsrätt som lovade bistå med två domare. Den 15 december 2016 anställdes DD som t f rådman och han skulle bli referent i målet. Därmed ansåg tingsrätten att jävsfrågan hade förfallit. Jag utgick ifrån att den enda åtgärd som behövdes inför huvudförhandlingen var att sammanställa bevisningen. Det var en notarie som sammanställde den skriftliga bevisningen under CC:s överinseende och detta ansåg jag inte skulle vara ägnat att rubba förtroende för CC:s oberoende eller opartiskhet. Jag kan dock dela uppfattningen att CC inte borde ha besvarat frågan om komplettering av sammanställningen, utan skulle ha låtit detta anstå i avvaktan på en ny

text: referent. Men den frågan var riktad till CC via mail och det kan förklara varför den besvarades av honom. Den 7 februari 2017 efterfrågade AA i en inlaga i målet ett beslut i jävsfrågan. Han hade då den 18 januari 2017 blivit informerad om att den inplanerade huvudförhandlingen 29 mars 2017 kvarstod och att rätten skulle bestå av t f rådmannen DD och två domare från Falu tingsrätt. Jag tillfrågade AA om han ändock ville ha ett beslut i jävsfrågan och fick ett svar som jag tolkade som att han efterfrågade ett beslut. Jag skrev den 10 februari 2017 ett protokoll där jag redogjorde för saken och att frågan om jäv hade förfallit och att tingsrätten därför inte vidtog någon ytterligare åtgärd (avseende frågan om jäv). Tingsrätten borde möjligen ha prövat jävsfrågan oberoende av att CC inte skulle delta i huvudförhandlingen. I övrigt anser jag att tingsrätten inte kan kritiseras för hur jävsfrågan har handlagts.

text: Till yttrandet fogades följande yttrande av rådmannen CC:

text: AA har flera gånger under målets handläggning framfört kritik mot mig. Den 13 november 2015 bad han att få målet omlottat till annan domare. Lagmannen besvarade hans skrivelse och förklarade att part inte har rätt att ”välja” domare. Hon förklarade vidare att hon inte uppfattat hans skrivelse som en jävsinvändning. AA därefter framfört nya klagomål som till slut blivit så besvärande för mig att jag bedömt det som olämpligt att döma i målet. I samband med att hans inlaga med jävsinvändningen kom i december 2016 bestämde jag mig för att jag inte skulle delta i avgörandet. Jag vill minnas att jag meddelade parterna detta men i skrivande stund hittar jag ingen notering om den saken. Jag meddelade lagmannen och vi kom överens om att låna in domare från Falu tingsrätt. EE åtog sig att vara ordförande. I och med det ansåg jag att jävsfrågan var överspelad. Sedan hände det sig att AA begärde någon ytterligare åtgärd i målet och att jag svarade på hans förfrågan och förklarade att förberedelsen var avslutad, vilket den var enligt ett föreläggande enligt

text: RB 42:15

text: a. Att skicka hela akten till Falun och tynga någon där med en, som jag bedömde det obetydlig fråga, tyckte jag inte var någon bra idé. Falun hade ställt upp för att hjälpa oss och skulle naturligtvis belastas så lite som möjligt. Så jag skrev svaret själv. Jag besvarade även ytterligare en fråga från AA. Jag är medveten om att agerandet kan strida mot

text: RB 4:15

text: som ju förutsätter synnerlig olägenhet av ett uppskjutet svar men det var samtidigt angeläget att få målet avgjort.

text: AA kommenterade tingsrättens yttrande och uppgav bl.a. att varken lagmannen eller rådmannen hade informerat honom om att de i december 2016 hade kommit överens om att rådmannen skulle avträda från handläggningen av målet.

text: I ett beslut den 20 oktober 2017 anförde JO Lars Lindström följande:

text: Rättslig reglering och bedömning

text: I

text: 4 kap. 15 § rättegångsbalken

text: , RB, anges att en domare endast ska vidta sådana åtgärder som inte utan synnerlig olägenhet kan skjutas upp – och som inte innefattar ett avgörande av målet – efter det att en fråga om jäv mot domaren har uppkommit. Vidare anges att om en part i rätt tid har gjort en invändning om jäv mot en domare ska rätten, så snart det kan ske, ge ett särskilt beslut i frågan.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA anmälde jäv mot rådmannen CC i en inlaga som kom in till tingsrätten den 6 december 2016. BB har uppgett att hon med anledning härav i samråd med CC beslutade att han inte skulle delta i huvudförhandlingen i målet och att tingsrätten därmed ansåg att frågan om jäv hade fallit. Av utredningen framgår dock att CC därefter handlade olika frågor i målet och att det inte rörde sig om sådana åtgärder som en domare enligt

text: 4 kap. 15 §

text: RB får utföra trots en anmälan om jäv mot honom eller henne.

text: CC har uppgett att han vill minnas att han meddelade parterna att han inte skulle delta i avgörandet av målet. Detta motsägs av AA och det finns inte någon uppgift i utredningen som tyder på att parterna fick något sådant meddelande. Enligt dagboksbladet lottades inte heller målet om till någon annan ansvarig domare. Ett beslut med anledning av anmälan om jäv fattades av BB först den 10 februari 2017, dvs. drygt två månader efter det att AA förde fram invändningen om jäv.

text: Handläggningen av jävsanvändningen har alltså inte hanterats på ett korrekt sätt. För detta förtjänar både BB och CC kritik.

text: Vad AA i övrigt har fört fram i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Uttalanden i fråga om en polisman var jävig när han vidtog vissa åtgärder i en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten Värmland med anledning av handläggningen av en förundersökning m.m. Han uppgav i sin anmälan bl.a. följande. Han polisanmäldes av sin f.d. sambo BB för ofredande. BB ansökte också om att han skulle meddelas besöksförbud, vilket beviljades. När han fick del av handlingarna i förundersökningen upptäckte han att det var polisinspektören CC som hade beslutat att inleda förundersökning och att denne även hade hållit målsägandeförhör med BB. CC är dock bekant och vän med BB genom sin f.d. hustru, som också hon är polis. BB och CC f.d. hustru är goda vänner sedan flera år tillbaka och sjunger i samma kör. AA har också tillsammans med BB varit på besök hemma hos de f.d. CC och DD vid ett tillfälle. AA anser det var felaktigt att CC var inblandad i utredningen och han upplever att han inte har fått en opartisk behandling av sitt fall.

text: Till anmälan fogades vissa handlingar, bl.a. fotografier av de inblandade tillsammans.

text: Utredningen

text: En promemoria i polismyndighetens ärende AAA 438-1295-06 granskades. Vidare granskades handlingarna i polismyndighetens ärenden K3121-06 och K3229-06, varvid bl.a. följande kom fram. I ärendena var AA misstänkt för ofredande och hans f.d. sambo BB var målsägande. I ärende K3121-06 beslutade CC den 13 februari 2006 att inleda förundersökning och den 16 februari 2006 höll han målsägandeförhör med BB i båda ärendena. Den 17 februari 2006 övertogs förundersökningsledningen i ärendena av åklagare och hos polisen utsågs en annan utredningsman.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan om CC bekantskap/vänskap med BB.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren EE) kom in med ett remissvar i vilket anfördes bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: CC f.d. hustru, DD och BB har mycket riktigt som AA anfört, varit aktiva i samma sångkör. En viss bekantskap har av naturliga skäl också uppstått emellan dem. CC har som åhörare vid körens framträdanden träffat BB och AA vid några tillfällen. Vid ett tillfälle har de besökt CC och DD efter att BB erbjudits att få en ridtur på CC:s och DD:s häst. I samband med detta togs de fotografier som AA bilagt skrivelsen. Vid det tillfället kände inte CC och DD till hur BB och AA:s verkliga relation var. Kontakterna som därefter följde var mellan BB och DD och bestod mest i att BB kontaktade DD på telefon. Av samtalen framkom att AA förföljde BB på olika sätt. Då DD arbetar som polis i yttre tjänst, berättade hon för maken om samtalen. Hon bad honom hjälpa BB med att förtydliga reglerna om besöksförbud då hon själv inte var förtrogen med rutinerna. Eftersom CC knappt kände vare sig AA eller BB kände han sig inte obekväm i situationen. Han ansåg sig inte, mot den bakgrund som ovan beskrivits, på något sätt jävig i ärendet. Han förklarade den formella gången för BB som då beslöt sig för att initiera ett sådant men i den delen var han inte inblandad. När anmälan (K3121-06) hade skrivits in vid anmälningsmottagningen i Karlstad satt CC som förundersökningsledare vid Krimjouren vilket också innebär att granska inkomna anmälningar. Då CC ansåg rekvisiten uppfyllda beslutade han att inleda förundersökning och lade sen över ärendet för vidare handläggning på Krim syd och där ansvariga fu-ledaren. Därifrån lottades sedan ärendet över till Åklagarmyndigheten. När direktiven angående ansökan om besöksförbudet kom från åklagaren hanterades detta vid Krimjouren. CC hanterade inte ärendet. Då Krimjouren är den utredningsenhet som arbetar kvällar och helger är det ofta förekommande att besöksförbud i kombination med olika ärenden handläggs där. Skyndsamhetskrav gäller för dessa ärenden. Det var BB som önskade att bli hörd av CC då hon kände förtroende för honom. Han ansåg inte att det som förhörsledare fanns något hinder för detta. Bedömningen av anmälans innehåll och aktuella förhör avseende uppfyllande av brottsrekvisiten och rekvisiten för ett eventuellt besöksförbud beslutades och bedömdes av åklagare.

text: Bedömning

text: Polisanställda har alltid att beakta kravet på objektivitet i handläggningen av ärenden. Ett personligt engagemang får inte medföra att grundläggande regler för verksamheten åsidosätts. Det är viktigt att som polisman hålla isär vad man gör privat och vilka åtgärder man vidtar som befattningshavare vid polismyndigheten. CC har inlett förundersökning och hållit ett inledande förhör med målsäganden efter direktiv givna av åklagare. Det kan anmärkas att utrymmet för honom att brista i objektiviteten har varit begränsat då ärendet och hanterandet av detsamma från första stund varit lett av åklagare. Inledandet av förundersökning har i alla delar svarat mot de krav och rekvisit som ställs för ett sådant inledande. Målsägandeförhöret har skett efter givna direktiv från åklagaren. Polismyndigheten finner inte att jäv kan anses föreligga då CC endast varit ytligt bekant med de båda parterna i ärendet om besöksförbud och då myndigheten inte finner att hans engagemang för målsäganden varit av den arten att det funnits anledning att ifrågasätta hans opartiskhet. Polismyndigheten kan heller inte finna att hanterandet av ärendet brustit i något annat avseende som skulle ifrågasätta objektiviteten eller rättssäkerheten.

text: AA kommenterade remissvaret och uppgav därvid bl.a. följande. CC:s f.d. hustru och BB var nära vänner och även CC var vän – och inte endast ytligt bekant – med BB CC och hans f.d. hustru borde därför ha avböjt när BB bad dem om hjälp i den

text: aktuella angelägenheten. Han anser att CC och hans f.d. hustru har varit jäviga. De borde ha insett att det inte var professionellt av dem att blanda sig i saken. Hovrätten har nu upphävt beslutet om besöksförbud.

text: Bedömning

text: För polismän som har att vidta åtgärder eller meddela beslut enligt

text: rättegångsbalken

text: gäller samma regler om jäv som för domare och åklagare. Jäv föreligger således för en polisman bl.a. om – utöver vad som följer av de i

text: 4 kap. 13 § 1

text: –9

text: rättegångsbalken

text: (RB) angivna jävsgrunderna – någon särskild omständighet är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet (

text: 4 kap. 13 § 10

text: jämförd med

text: 7 kap.

text: och

text: 9 §§

text: RB).

text: När det gäller domare utgör en nära vänskapsförbindelse mellan domaren och en part en sådan särskild omständighet som är jävsgrundande enligt 4 kap. 13 § 10. I detta hänseende måste avgörande vikt fästas vid domarens egen uppfattning i jävsfrågan. Formellt sett torde det inte utgöra en jävsanledning att en domare – utan att ha en personlig relation till parten på nyss nämnt sätt – bara är närmare bekant med parten och att de umgås med varandra, men det förekommer att domaren på egen begäran befrias från handläggningen, s.k. delikatessjäv (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 4:33). Motsvarande får anses gälla polismän.

text: Allmänt kan sägas att förtroendet för rättsskipningen kräver att befattningshavare inom rättsväsendet handlar och uppträder på ett sådant sätt att det inte uppkommer sakligt grundade misstankar om bristande objektivitet vid utförandet av arbetsuppgifterna. Mot denna bakgrund kan det, enligt min mening, förekomma fall där det – utan att det föreligger någon formell jävsanledning – framstår som olämpligt att en befattningshavare som exempelvis har en relation till någon av parterna tar befattning med saken. En bedömning av lämpligheten får därvid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Såvitt har kommit fram i det nu aktuella ärendet var CC i viss mån bekant med målsäganden och målsäganden var närmare bekant eller vän med CC:s f.d. hustru. Utredningen ger emellertid inte stöd för att det förelegat en sådan nära vänskapsrelation att det skall anses ha förelegat en formell jävsituation. Jag delar således polismyndighetens bedömning att det formellt sett inte förelåg jäv.

text: Det kan däremot på goda grunder ifrågasättas om inte den bekantskap som CC hade med målsäganden och den relation som hans f.d. hustru hade med henne borde ha föranlett CC att avstå från att befatta sig med ärendena – inte minst med beaktande av ärendenas karaktär. För min del anser jag att det hade varit betydligt lämpligare om CC hade undvikit att delta i handläggningen av ärendena, även om hans befattning med dessa inskränkte sig till det initiala utredningsskedet.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende om Försvarsmaktens hantering av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar m.m.

text: I beslut den 22 december 2003 anförde JO Lundin följande.

text: Initiativet

text: I en artikel i Svenska Dagbladet (SvD) den 7 september 2003 framfördes kritiska synpunkter på Försvarsmaktens hantering av framställningar om att få ta del av handlingar. Kritiken avsåg i huvudsak att Försvarsmakten hade dröjt med att lämna ut vissa körjournaler till SvD, att frågor om anställningsvillkor och löner för fruar till höga officerare varken besvarats eller diarieförts, att det tagit för lång tid att få ut det material som krävts för att kunna granska representationen inom försvaret, att uppgifter varit inkorrekta och inte rättats förrän SvD begärt att få se hela underlaget samt att en handling vid ett tillfälle hade plockats bort, eftersom den visade på märkligheter i chefers löne- och traktamentsutbetalningar.

text: Jag beslutade den 8 september 2003 att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Försvarsmakten anmodades den 9 september 2003 att yttra sig över uppgifterna i artikeln. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för Försvarsmaktens (Högkvarteret) rutiner vad gäller framställningar om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Försvarsmakten anförde i ett yttrande den 14 oktober 2003 genom överbefälhavaren generalen AA följande.

text: Inledning

text: Försvarsmakten har av Riksdagens ombudsmän (JO) anmodats att yttra sig över vad som framförs i en artikel i Svenska Dagbladet den 7 september 2003 angående Försvarsmaktens handläggning av framställningar från tidningen om utlämnande av allmänna handlingar. JO har även anmodat Försvarsmakten att lämna en redogörelse för Försvarsmaktens (Högkvarteret) rutiner vad gäller framställningar om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Högkvarterets rutiner vad gäller framställningar om att få ta del av allmänna handlingar

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

text: skall en begäran om att få ta del av en allmän handling prövas av den myndighet som förvarar handlingen, om det inte särskilt föreskrivits att prövningen skall ankomma på annan eller viss myndighet. I

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: finns vissa regler om vem som inom en myndighet i första hand skall fatta beslut i frågor om utlämnande av allmänna handlingar. I

text: 29 § förordningen (2000:555)

text: med instruktion för Försvarsmakten finns bestämmelser om handläggningen av frågor som rör utlämnande av allmänna handlingar. Huvudregeln är att prövningen görs inom den organisationsenhet i myndigheten som förvarar den handling som begärs. I tveksamma fall, eller om sökanden begär att frågan hänskjuts till myndigheten, skall prövningen göras av chefen för organisationsenheten. Av bilaga 1 till förordningen framgår att Högkvarteret är en organisationsenhet i Försvarsmakten. Inom Försvarsmakten svarar organisationsenheten Försvarsmaktens logistik (FMLOG) bl.a. för expeditionstjänst och arkivtjänst hos samtliga organisationsenheter. I praktiken innebär denna ordning att personal som tillhör FMLOG arbetar i lokaler som tillhör andra organisationsenheter i myndigheten. Detta förhållande gäller även för Högkvarteret. Skriftliga framställningar om att få ta del av allmänna handlingar som inkommer till Högkvarteret lottas normalt på någon av de tjänstemän vid FMLOG som är sysselsatta med arkivtjänst för Högkvarterets räkning (arkivfunktionen). Även telefonsamtal från enskilda som innefattar sådana framställningar kopplas normalt till någon av dessa tjänstemän. I de fall en enskild vänder sig direkt till en tjänsteman i Högkvarteret, exempelvis per telefon, tecknar tjänstemannen ner framställningen och vidarebefordrar den till arkivfunktionen. Motsvarande förfarande tillämpas i fråga om e-postmeddelanden. Det är dock inte säkert att varje sådan framställning kommer till arkivfunktionens kännedom. Så kan vara fallet när handläggaren omgående lämnar ut handlingen till sökanden. Arkivfunktionen har till uppgift att svara för att en handling som har begärts utlämnad identifieras och att framställningen om att få ta del av den överlämnas till den handläggare i Högkvarteret som har handlingen. Denne har då att se till att handlingen sekretessprövas. I de fall handlingen förvaras på annan plats än hos den handläggare som har sakkunskap om det ämnesområde handlingen rör, exempelvis i arkivet, ombesörjer arkivfunktionen att handlingen överlämnas till den handläggare som är kompetent att sekretesspröva den. Bedömer handläggaren att handlingen inte är allmän eller att det på grund av sekretess möter hinder att lämna ut den, skall handläggaren kontakta enheten för juridik (juridiska staben). I ett sådant fall utarbetar den berörde handläggaren tillsammans med juridiska staben ett förslag till beslut. I de fall en handling har försetts med anteckning om att den är av synnerlig betydelse för rikets säkerhet (kvalificerat hemlig) överlämnas en framställning dock direkt till juridiska staben för vidare åtgärder. Beslut som innebär att en framställan bifalls helt fattas normalt av chefen för kansliet, som ingår i strategiledningen. Arbetsordningen för Högkvarteret ger även möjlighet för en enskild handläggare att lämna ut en allmän handling som inte innehåller någon sekretessbelagd uppgift. I de fall en framställan om att få ta del av en allmän handling till någon del skall avslås – eller om ett förbehåll som inskränker sökandens rätt att yppa handlingens innehåll eller annars förfoga över den skall meddelas – fattas beslut av chefen för juridiska staben. Av arbetsordningen för Högkvarteret följer att detta beslut fattas på Högkvarterets vägnar. Arkivfunktionen följer även fortlöpande upp handläggningen av de framställningar som rör utlämnande av handlingar som inkommer till Högkvarteret. I arbetet ingår att periodvis rapportera handläggningsläget beträffande dessa ärenden.

text: Allmänt om Försvarsmaktens handläggning av Svenska Dagbladets framställningar

text: Bakgrund Enligt en anteckning i rapporteringen över ärenden om handläggning av utlämnande av allmänna handlingar inkom den första framställningen, som rör något av de ämnesområden som Svenska Dagbladet berör i den av JO remitterade tidningsartikeln, den 8 april 2003. Från och med nyssnämnda tidpunkt har Svenska Dagbladet till Försvarsmakten, företrädesvis till Högkvarteret, inkommit med en mycket stor mängd framställningar om att få ta del av allmänna handlingar. Fram till tidpunkten för ovan nämnda artikel hade Svenska Dagbladet inkommit med drygt 20 framställningar, av vilka de flesta har avsett ett stort antal handlingar. Flertalet av framställningarna har varit generellt hållna samt i flera fall omfattat långa tidsperioder. Det har därför ofta tagit viss tid att identifiera de handlingar som en framställan har avsett. I åtskilliga fall har framställningarna avsett sammanställningar av uppgifter (handlingar) som har utgjort upptagningar enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: . Det har i dessa fall varit fråga om handlingar som förekommit i något av myndighetens system för automatisk databehandling. För att kunna presentera efterfrågade uppgifter har det i vissa fall varit nödvändigt att utföra tämligen omfattande sorteringar som inte har erfordrats i myndighetens ordinarie verksamhet. Även om dessa upptagningar (handlingar) i och för sig har kunnat göras tillgängliga med rutinbetonade åtgärder har det varit tidskrävande att ta fram dem. Framställningarna har ofta även innehållit en rad frågor om myndighetens verksamhet och följdfrågor med anledning av innehållet i handlingar som lämnats ut i ett tidigare skede. Svenska Dagbladet har således, utöver att begära att få ta del av allmänna handlingar, inkommit med ett stort antal frågor, vilka Försvarsmakten försökt att besvara så snart det har varit möjligt. Vissa av frågorna har rört uppgifter som förekommer i allmänna handlingar hos myndigheten, och ett antal frågor har kunnat besvaras först efter ett visst sammanställningsarbete. I vissa fall har det varit förenat med vissa svårigheter att avgöra om en framställan avsett en begäran om att få ta del av en handling eller endast begäran om att få en upplysning om myndighetens verksamhet. Av det ovan anförda följer att de framställningar som nämns i artikeln i Svenska Dagbladet den 7 september 2003 endast är några få i raden av framställningar som Svenska Dagbladet inkommit med.

text: Allmänt om Högkvarterets handläggning av Svenska Dagbladets framställningar Med hänsyn till att flertalet ekonomiadministrativa uppgifter inom Försvarsmakten ombesörjs av FMLOG, förvaras handlingar som utgör ekonomiadministrativt underlag (exempelvis bokföringshandlingar) inom myndigheten hos denna organisationsenhet. Huvuddelen av de handlingar som har begärts utlämnade av Svenska Dagbladet rör verksamheten inom Högkvarteret. När framställningarna från Svenska Dagbladet inkom till Högkvarteret, överlämnade FMLOG av praktiska skäl de handlingar som begärts utlämnade till Högkvarteret. Högkvarteret svarade härefter för prövning av frågan om dessa handlingars utlämnande. Inom Högkvarteret följde rutinerna för prövningen av Svenska Dagbladets framställningar inledningsvis den rutin som beskrivits ovan. Mot bakgrund av det stora antal frågor som följde Svenska Dagbladets framställningar, beslutades att handläggningen av dessa framställningar från och med den 24 juni 2003 i stället skulle ske vid Högkvarterets informationsavdelning. Orsaken till detta var att avdelningen normalt svarar för Högkvarterets kontakter med och service till massmedia. Den 11 augusti beslutades att handläggningen av Svenska Dagbladets framställningar inom Högkvarteret skulle övertas av samordningsavdelningen. Syftet med åtgärden var att uppnå en effektivare hantering av framställningarna.

text: Redogörelse för handläggningen av de framställningar som nämns i artikeln i Svenska Dagbladet den 7 september 2003

text: Nedan följer en redogörelse för handläggningen av var och en av de framställningar som nämns i artikeln.

text: Körjournalerna Den 6 augusti 2003 inkom Svenska Dagbladet med en framställan om att bland annat få ta del av ”loggarna för alla chefsserviceresor” som gjorts från och med 2001. Framställan inkom i ett e-postmeddelande till en tjänsteman vid informationsavdelningen. I e-postmeddelandet ställdes även en fråga vilken besvarades samma dag. E-postmeddelandet diariefördes inte. E-postmeddelandet förvarades dock så att det utan svårighet kunde fastställas att handlingen kommit in till myndigheten. Den interna utredningen har inte kunnat närmare klargöra tidsförhållandena för de åtgärder som härefter vidtogs. Under tiden från den 6 augusti till den 20 augusti 2003 förekom diskussioner mellan FMLOG och chefer för vissa enheter i Högkvarteret hur handläggningen skulle utföras på bästa sätt, varvid det framstod som klart att det krävdes en noggrann sekretessprövning av körjournalerna. Under samma tidsperiod gjordes även en utskrift av körjournalerna av FMLOG, där journalerna förvarades i avvaktan på sekretessprövningen. Den 20 augusti 2003 hölls ett möte hos ställföreträdande överbefälhavaren, varvid det påtalades att de ifrågavarande körjournalerna inte hade lämnats ut till Svenska Dagbladet. Ställföreträdande överbefälhavaren beslutade då att journalerna omgående skulle överlämnas till juridiska staben för sekretessprövning. Efter ett för ändamålet särskilt tillkallat möte påföljande dag överlämnades körjournalerna via samordningsavdelningen till den juridiska staben för sekretessgranskning. Sekretessgranskningen utfördes i samverkan med bl.a. enheten militär underrättelseoch säkerhetstjänst i Högkvarteret. Vid prövningen av handlingen framkom att det i den förekommer sekretessbelagda uppgifter. Den 25 augusti 2003 fattade myndigheten ett delbeslut avseende körjournalerna såvitt avsåg uppgifter om transporter som utförts under 2003. Svenska Dagbladets begäran avslogs därvid i fråga om de uppgifter i den prövade delen av handlingen som omfattas av sekretess enligt

text: 2 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen

text: , men bifölls i fråga om övriga uppgifter. Den 8 september 2003 hade prövningen av den resterande delen av handlingen nått så långt att beslut i fråga om resor som har företagits under åren 2001 och 2002 kunde meddelas. Vid prövningen framkom, förutom att även denna del av handlingen innehåller uppgifter som omfattas ovan nämnd sekretess, att det hos Högkvarteret eller FMLOG inte förvarades några handlingar som innehåller uppgifter om transporter företagna före den 17 oktober 2001. Anledningen till att det dröjde något mellan delbeslutet den 25 augusti 2003 och det slutliga beslutet den 8 september 2003 är att det förelåg svårigheter att utröna om, och i så fall var, inom Försvarsmakten uppgifter om transporter företagna före den 17 oktober 2001 förvarades. Vidare är den del av körjournalerna som prövades genom det slutliga beslutet till sidantalet betydligt mer omfattande och de innehåller även i vissa avseenden fler sekretessbelagda uppgifter än den del som prövades genom delbeslutet. Dessa omständigheter medförde att det krävdes samråd i sekretessfrågan med flera tjänstemän inom myndigheten. Samråden var inte slutligt genomförda förrän den 8 september.

text: Handlingar rörande representation samt anställningsvillkor och löner för medföljande hustrur Svenska Dagbladet inkom den 8 april 2003 till Högkvarteret med en framställan om att få ta del av tjänsteuppgifter för vissa angivna anhöriga till chefer inom Försvarsmakten. Visst material lämnades enligt myndighetens anteckningar ut till Svenska Dagbladet samma dag. Ytterligare material expedierades den 22 april 2003. Anledningen till att utlämnandet av alla handlingar kom att dröja något var dels arbetsanhopning vid FMLOG, dels bristande kunskap hos personalen om att en framställan om att få ta del av en allmän handling skall handläggas skyndsamt.

text: Den 3 juni 2003 begärde Svenska Dagbladet att få ta del av vid Försvarsmakten upprättade promemorior av den 18 december 1998 och den 17 december 2001 angående ersättning till chefer. Handlingarna faxades till tidningen den 5 juni. Svenska Dagbladet begärde därefter i olika framställningar under juni 2003 att få ta del av i huvudsak följande handlingar: − sammanställning av vilka gåvor inklusive kostnader som överlämnats i samband med de högsta chefernas resor, − reseräkningar, fakturor och inbjudningar för dessa resor, − uppgifter om vilka i Högkvarteret som har kontokort samt allt fakturaunderlag för dessa personers nyttjande under åren 2002–2003, − uppgifter om resor där hustrur varit medföljande från 2000 och framåt, hotellboende i samband med dessa resor, − specifika uppgifter om överbefälhavarens hustrus resor under åren 2000–2003, − uppgifter om hur medföljandes resebeställningar och reseräkningar attesteras samt − policy, avtal och riktlinjer avseende representation och medföljande.

text: Vidare inkom Svenska Dagbladet med kompletterande frågor avseende inbjudningar samt nyttjande av kontokort (kostnader, uttag, transaktioner). Enligt myndighetens anteckningar lämnades begärda handlingar ut i omgångar fram till den 11 juli 2003. Vidare lämnade Högkvarteret den 15 juli 2003 skriftliga svar på tio frågor. Förutom ovan redovisade framställningar har Svenska Dagbladet under perioden 18 juli 2003 till den 22 augusti 2003 inkommit med knappt 20 framställningar om att få ta del av handlingar rörande representation samt anställningsvillkor och löner för medföljande hustrur.

text: Frågan om uppgifter varit inkorrekta I artikeln anges att uppgifter från Högkvarteret har varit inkorrekta och inte rättats förrän Svenska Dagbladet begärt att få se hela underlaget. Det påståendet har den interna utredning som nu genomförts vid Högkvarteret inte visat belägg för. I artikeln anges även att en handling plockades bort eftersom den visade märkligheter i chefernas löne- och traktamentsutbetalningar. Utredningen av den händelsen ger vid handen följande. Den 7 augusti 2003 inkom Svenska Dagbladet med en framställan om att få ta del av handlingar rörande bland annat överbefälhavarens officiella besök i Schweiz 2002. De handlingar avseende reseräkningar m.m. som överlämnades av FMLOG till Högkvarteret den 8 augusti 2003 utgjordes av en utskrift av en upptagning för automatisk databehandling ur personalsystemet PALASSO RES, i detta fall en s.k. skärmdumpning. Denna skärmdumpning innehöll uppgift om vilken ersättning som utbetalats till överbefälhavaren med anledning av resan. Vid granskning av skärmdumpningen noterade handläggaren att den ersättning som hade utbetalats inte överensstämde med den av överbefälhavaren inlämnade reseräkningen i det avseendet att ett dagtraktamente för mycket hade betalats ut i förhållande till den inlämnade reseräkningen. Med anledning härav kontaktade tjänstemannen FMLOG som föranstaltade om en korrigering av den felaktiga utbetalningen. I samband med den åtgärden antecknades korrigeringen med bokstaven ”K” i anslutning till traktamentsposten i PALASSO RES. Efter att anteckningen hade utförts gjordes en ny utskrift av aktuell handling i PALASSO RES, vilken lämnades ut med övrigt material till Svenska Dagbladet den 12 augusti. Materialet expedierades till Svenska Dagbladet den 12 augusti 2003 tillsammans med svaret på två frågeställningar. Sedan Svenska Dagbladet påtalat att en handling saknades, lämnades även den först gjorda skärmdumpningen ut den 21 augusti 2003.

text: Den aktuella handlingen har enligt Försvarsmaktens uppfattning inte förvanskats. Det enda som skett är att en ny rad i den aktuella posten införts med sifferuppgifter avseende korrigeringen samt att bokstaven ”K” antecknades på samma rad.

text: Yttrande

text: Aktuella bestämmelser I

text: anges vad som avses med begreppet handling och vad som krävs för att en handling skall betraktas som allmän. En handling är att anse som allmän om den förvaras hos myndighet och enligt

text: 2 kap. 6 §

text: eller

text: 7 §

text: tryckfrihetsförordningen

text: är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. I

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: föreskrivs att en allmän handling som får lämnas ut skall på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som vill ta del av den. I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: anges att den som vill ta del av en allmän handling har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Bestämmelsen anger även att en begäran om att få avskrift eller kopia av en allmän handling skall behandlas skyndsamt. I fråga om de statliga myndigheterna finns föreskrifter om avgiftsuttagets storlek vid kopiering av allmänna handlingar i

text: 16 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: . I

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: finns föreskrifter om registrering av allmänna handlingar. I paragrafens första stycke anges att när allmän handling har kommit in till eller upprättats hos myndighet skall handlingen registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. I fråga om allmänna handlingar, för vilka sekretess inte gäller, får dock, enligt bestämmelsens andra stycke, registrering underlåtas om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats.

text: Försvarsmaktens bedömning Svenska Dagbladets olika framställningar har avsett en mängd handlingar. I vissa fall har den enskilda handlingen varit av stor omfattning. Detta förhållande har gjort framtagningen och kopieringen av handlingarna i viss mån komplicerad och därmed tidskrävande. Beträffande handläggningen av några av Svenska Dagbladets framställningar kan det tyckas att det har dröjt innan ett utlämnande av begärda handlingar har skett. En bidragande orsak till att det i vissa fall har tagit tid att fatta beslut i fråga om utlämnande av aktuella handlingar har varit att många framställningar inkom under semesterperioden. Även om i tjänst varande personal har prioriterat framställningarna framför andra arbetsuppgifter har det varit ofrånkomligt med ett visst dröjsmål med utlämnandet. Det finns särskild anledning att framhålla att när det gäller de allra flesta framställningar har ett utlämnande skett redan påföljande dag eller inom några dagar efter det att framställan inkom. När det gäller körjournalerna framstod det redan inledningsvis som uppenbart att sekretess förelåg för vissa uppgifter i journalerna, varför en sekretessprövning var särskilt påkallad. En tjänsteman bedömde därför att det var nödvändigt att genomföra en särskild sekretessprövning innan körjournalerna lämnades ut. Det kom dock att dröja till den 21 augusti 2003 innan denna prövning påbörjades, vilket innebär att skyndsamhetskravet enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: inte fullt ut har uppfyllts. Det är dock, såsom framgått ovan under redogörelsen för hanteringen av dessa journaler, klarlagt att det gjordes en utskrift av den aktuella journalen liksom att vissa tjänstemän inom myndigheten diskuterade hur handläggningen skulle utföras. Det har således vidtagits åtgärder i ärendet redan före den 21 augusti 2003, även om själva sekretessgranskningen påbörjades först då.

text: Vad gäller frågor som sammanhänger med representation samt anställningsvillkor och löner för medföljande hustrur, har Försvarsmakten inte kunnat finna att myndigheten nonchalerade Svenska Dagbladets framställningar. Försvarsmakten är av uppfattningen att frågor besvarades så snart det var möjligt. I fråga om Svenska Dagbladets synpunkter på diarieföringen kan följande anföras. I Högkvarteret registreras (diarieförs) de flesta allmänna handlingar i ett automatiserat registreringssystem benämnt DIANA, vilket är huvuddiarium för Högkvarteret. Eftersom epostmeddelanden normalt inte innehåller sekretessbelagda uppgifter registreras de inte alltid i detta diarium. Sådana meddelanden hanteras i stället på det sätt som föreskrivs i

text: 15 kap. 1 § första stycket andra meningen sekretesslagen

text: . Vidare har myndigheten såväl muntligen som skriftligen besvarat Svenska Dagbladets frågor, beroende på deras karaktär, på sätt föreskrivs i

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: och

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . I anslutning till vad som nyss har anförts vill Försvarsmakten framhålla att myndighetens interna utredning har visat att ett kontinuerligt utlämnande av handlingar med uppgifter om representation samt anställningsvillkor och löner för medföljande hustrur skett sedan juni 2003. När det gäller frågan om uppgifter från Försvarsmakten varit inkorrekta och om handlingar plockats bort, kan det i och för sig konstateras att Svenska Dagbladet fått ta del av en handling med en uppgift som tillförts handlingen först efter det att tidningen inkommit med sin framställan. Tillförandet av den uppgiften har dock inte inneburit att Svenska Dagbladet gått förlorad annan information i den aktuella handlingen. Försvarsmakten borde dock tydligt ha upplyst sökanden om innebörden av åtgärden. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser myndigheten att handläggningen av Svenska Dagbladets framställningar har varit behäftad med vissa brister. Försvarsmakten anser dock att dessa med hänsyn till de speciella förhållandena i det aktuella ärendet inte har varit av allvarlig art. Försvarsmakten anser mot bakgrund av omständigheterna i ärendet att myndighetens hantering av Svenska Dagbladets framställningar sammantaget måste anses uppfylla de krav som uppställs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och övriga författningar som myndigheten haft att beakta vid handläggningen av de aktuella framställningarna från Svenska Dagbladet. Försvarsmakten vill i sammanhanget understryka att det är av största vikt att framställningar om att få ta del av allmänna handlingar hos myndigheten behandlas i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser och att dess skyndsamhetskrav särskilt beaktas. Försvarsmakten lämnar fortlöpande information till personalen om de skyldigheter som åvilar myndigheten bland annat med anledning av

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser rörande handläggning av ärenden om utlämnande av handlingar. Med anledning av det nu inträffade avser Försvarsmakten att ytterligare informera personalen i fråga om dessa skyldigheter.

text: Bedömning

text: Försvarsmakten har redogjort utförligt för omständigheterna kring SvD:s olika framställningar liksom för den rättsliga regleringen. Myndigheten har vitsordat att handläggningen har varit bristfällig i vissa avseenden. Av utredningen framgår att förhållandena i det aktuella ärendet varit speciella, framför allt genom att SvD:s framställningar avsett en stor mängd handlingar och att vissa av dessa har varit av stor omfattning. Ett visst dröjsmål med att lämna ut en allmän handling är ofrånkomligt om framställningen avser ett omfattande material (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 501). Enligt min uppfattning får Försvarsmaktens hantering av SvD:s framställningar i stort sett anses uppfylla de krav som följer av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och de övriga författningar som är relevanta i sammanhanget. För de brister som trots allt har förelegat kan Försvarsmakten emellertid inte undgå viss kritik.

text: Vad som i övrigt förekommit motiverar inte kritik eller någon annan åtgärd från min sida. Ärendet avslutas.