title: Ersättning för lidande till en person som frikänts från ansvar för mord har jämkats till en fjärdedel på grund av eget beteende

text: Ersättning skall utgå till JK med 25 000 kr för lidande och 1 300 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: JK var som anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 6 augusti 2002 - 13 januari 2003. Han var under förundersökningen misstänkt för mord, vilket han även åtalades för. Tingsrätten dömde den 20 november 2002 JK för grov misshandel och vållande till annans död till fängelse fyra år. Sedan såväl åklagaren som JK överklagat tingsrättens dom ogillade hovrätten åtalet helt.

text: JK har begärt ersättning för lidande enligt den praxis som Justitiekanslern tillämpar och för ombudskostnader med 1 300 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till tingsrättens och hovrättens domar.

text: Av hovrättens domskäl framgår, såvitt här är av intresse, bl.a. följande.

text: Det är i målet klarlagt att SH, JK, AH, AI, AS och IK på kvällen den 5 augusti 2002 sammanträffat på vändplatsen vid Elleholms badplats, att det uppstått bråk mellan å ena sidan de tre förstnämnda och å andra sidan de tre sistnämnda, att knivar eller andra stickvapen kommit till användning, att samtliga inblandade efteråt uppvisat hudavskrapningar och blåmärken, att fyra av dem - JK, AH, AS och IK - dessutom företett skär/stickskador samt att IK avlidit till följd av de skador som tillfogats honom. Det är emellertid inte möjligt att på grundval av de uppgifter som de hörde personerna lämnat och den tekniska utredningen dra några säkra slutsatser om händelseförloppet.

text: Var och en av de i hovrätten hörda personerna har i väsentliga hänseenden ändrat sina uppgifter eller tillfört nya omständigheter i förhållande till vad han sagt vid tingsrätten. Flera av dem har dessutom lämnat uppgifter som avviker från vad de sagt vid polisförhör under förundersökningen. Avvikelserna i förhållande till uppgifterna vid tingsrätten och polisförhör är inte av sådan karaktär att de kan förklaras på annat sätt än att envar av de hörda personerna vid ett eller flera tillfällen lämnat medvetet oriktiga uppgifter. Tvärtom är det för hovrätten uppenbart att varje berättelse som lämnats är tillrättalagd för att framställningen skall bli så gynnsam som möjligt för uppgiftslämnaren och dennes kamrater.

text: När det gäller skadan i IKs rygg har ingen av de i målet hörda kunnat uppge vem som orsakat den. Det kan enligt hovrätten hållas för visst att skadan har tillfogats IK av någon av AH, SH eller JK, men att det inte går att slå fast vem av dem som har utfört handlingen.

text: Det står klart att ingen av de i bråket inblandade personerna har velat ange den verkliga orsaken till besöket i Elleholm. Uppenbarligen har det dock varit fråga om ett avtalat möte i anledning av en konflikt mellan i vart fall någon person ur varje grupp.

text: Av utredningen framgår att det omedelbart vid gruppernas sammanträffande på vändplatsen utbröt slagsmål med samtliga personer inblandade. Det kan enligt hovrätten hållas för visst att SH och JK, liksom övriga, vid avfärden till Elleholm varit inställda på att det skulle kunna komma till handgripligheter mellan grupperna och att de varit beredda att delta i ett sådant handgemäng.

text: Hovrätten finner det mindre sannolikt att det är AH som tillfogat AS de angivna skadorna. Tvärtom talar mycket starka skäl för att det är JK som är gärningsman, i vart fall beträffande en av stickskadorna. Utredningen får därför anses ge vid handen att även JK varit beväpnad med kniv eller annat stickvapen. Av utredningen framgår också att SH deltagit i det fortsatta slagsmålet i vart fall genom att utdela slag mot AS.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: JK har frikänts från ansvar för den häktningsgrundande brottsligheten och är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. I 6 § frihetsberövandelagen föreskrivs emellertid att statens ersättningsskyldighet kan falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall då ske efter en skälighetsbedömning. I vissa fall utgår inte någon ersättning över huvud taget.

text: En situation där det görs undantag från ersättningsrätten gäller det fallet att den skadelidande har försökt att undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning. Ersättning skall då lämnas endast när det finns synnerliga skäl (6 § andra stycket). Beträffande denna jämkningsbestämmelse anges i förarbetena att det skall röra sig om att den skadelidande själv genom någon form av obstruktion föranleder att frihetsinskränkande åtgärder vidtas mot honom eller bidrar till att frihetsberövandet blir längre än det annars skulle ha blivit (jfr prop: 1997/98:105 s. 54). Någon skyldighet att aktivt medverka till utredningen finns det dock inte. Justitiekanslern anser därför att utredningen här inte ger tillräckligt stöd för att jämka ersättningen på denna grund.

text: Ett annat fall då ersättning kan vägras eller sättas ned är då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får i sådana situationer dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd (6 § tredje stycket). I förarbetena till denna bestämmelse anges att anledning till jämkning kan finnas om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Som exempel nämns det fallet att ett brott begås av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta. Även den som till sist inte kan bindas vid brottet bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom ett aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar. Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom skall däremot inte behöva drabbas av jämkningsregeln. Om en person av en tillfällighet råkar befinna sig på en brottsplats, skall jämkning sålunda normalt inte ske på grund av hans närvaro (jfr. a. prop. s. 55).

text: Justitiekanslern prövar med dessa utgångspunkter om ersättningen till JK skall vägras eller sättas ned på grund av hans eget beteende.

text: Genom hovrättens domskäl får det anses utrett att JK har varit införstådd med att det skulle kunna bli bråk när han och övriga personer kom till badplatsen. Han har därefter deltagit i slagsmålet och har även - i något skede av slagsmålet - varit beväpnad med kniv. Under sådana förhållanden har hans eget beteende i hög grad föranlett frihetsberövandet. Enligt den praxis som Justitiekanslern tillämpar brukar i sådana fall ofta ingen ersättning alls betalas ut (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut 2002-02-27 i ärende dnr

text: , se www.justitiekanslern.se). Med hänsyn till längden av frihetsberövandet och det synnerligen allvarliga brott som misstankarna har avsett anser Justitiekanslern att en fullständig jämkning av ersättningen skulle föra för långt. Ersättningen bör i stället sättas ned till ca en fjärdedel av vad som annars skulle ha utgått. Ersättningen bestäms sålunda till skäliga ansedda 25 000 kr.

text: Begärd ombudsersättning är skälig och skall utges.


publisher: Justitiekanslern

title: Allmänt åtal för grovt förtal mot Expressens ansvarige utgivare

org: jk

text: Åtal skall väckas mot OS, Stockholm, med yrkande om ansvar för tryck- respektive yttrandefrihetsbrottet grovt förtal.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt chefsåklagaren TH, Västerorts åklagarkammare i Stockholm, att utföra åtalet vid Stockholms tingsrätt.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Justitiekanslern beslöt den 21 december 2005 att inleda förundersökning rörande misstanke om tryckfrihetsbrottet förtal alternativt grovt förtal med anledning av uppgifter som den 15 december 2005 hade publicerats i en löpsedel för tidningen Expressen liksom i tidningen. Justitiekanslern uppdrog den 22 december 2005 åt chefsåklagaren TH vid Västerorts åklagarkammare i Stockholm att ombesörja att förundersökningen verkställdes och att redovisa resultatet av denna hit.

text: I ett beslut den 3 februari 2006 beslutade Justitiekanslern också att inleda förundersökning rörande misstanke om yttrandefrihetsbrottet förtal alternativt grovt förtal med anledning av innehållet i en artikel som hade publicerats i Expressens nätupplaga Expressen.se den 15 december 2005.

text: TH har nu överlämnat protokoll över den genomförda förundersökningen.

text: OS har, genom advokaten PD, begärt att förundersökningen skall kompletteras på visst sätt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag anser det inte påkallat att vidta någon ytterligare förundersökningsåtgärd i ärendet.

text: MP har angett brotten till åtal. Åtal är av särskilda skäl påkallat ur allmän synpunkt.

text: 9 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: respektive

text: 7 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: samt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: Jag finner att åtal skall väckas mot OS i enlighet med vad som närmare anges i en denna dag upprättad stämningsansökan.

type: avgorande


title: Ansökan om stämning avseende grovt förtal mot Expressens ansvarige utgivare

text: Ansvarsyrkande

text: Tidningen Expressen, som utges i Stockholm, publicerade den 15 december 2005 en löpsedel med rubriken ”EXTRA” och texten ”P AKUT ALKOHOLFÖRGIFTAD – Intagen på klinik”.

text: Samma text som på löpsedeln fanns på tidningen Expressens förstasida. Tidningen innehöll också en artikel (s. 8-9) med rubriken ”Här vårdas P”. I en bildtext sägs: ”P:S NYA HEM. Här på Alfagruppens klinik i Jälla utanför Uppsala vårdas MP för sitt alkoholmissbruk.” I artikelns ingress sägs: ”Stjärnskådespelaren MP, 42, har tagits in för akut avgiftning. Här – på Alfagruppens klinik utanför Uppsala – vårdas han för sin alkoholförgiftning.” I artikeltexten sägs vidare bl.a.: ”Han har akut tagits in för att avgiftas på Alfagruppens klinik i Jälla utanför Uppsala.”

text: I tidningen Expressens nätupplaga Expressen.se den 15 december 2005 fanns en artikel med rubriken ”P akut alkoholförgiftad”. I artikelns bildtext sägs: ”Här på behandlingshemmet i Jälla är MP inskriven.” I artikelns ingress sägs: ”Stjärnskådespelaren MP, 42, har tagits in för akut avgiftning. Här – på Alfagruppens klinik utanför Uppsala – vårdas han för sin alkoholförgiftning.” I artikeltexten sägs vidare bl.a.: ”Han har akut tagits in för att avgiftas på Alfagruppens klinik i Jälla utanför Uppsala.”

text: De ifrågavarande uppgifterna har varit ägnade att utsätta MP för andras missaktning. Uppgifterna var osanna och det fanns inte skälig grund för dem. Gärningarna innefattar brottet förtal. Med hänsyn till uppgifternas innehåll och till den omfattning i vilken de har spritts är förtalsbrotten att anse som grova.

text: OS var ansvarig utgivare för tidningen Expressen och för nätupplagan Expressen.se.

text: Lagrum:

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: brottsbalken

text: och

text: 7 kap. 4 § 14 tryckfrihetsförordningen

text: respektive

text: 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: Bevisning

text: Muntlig

text: Förhör med OS samt målsägandeförhör med MP.

text: Skriftlig

text: Exemplar av löpsedeln och tidningen Expressen den 15 december 2006 (medtas till förhandlingen; kopior finns i förundersökningsprotokollet s. 4-7).

text: Utdrag i kopia från nätupplagan Expressen.se (s. 21-22 i förundersökningsprotokollet).

text: Rättens behörighet

text: 12 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 9 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: jämförda med

text: 7 kap.

text: och

text: 3 §§

text: lagen (

text: ) med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden.

text: Övrigt – handlingar som fogas till stämningsansökan

text: Förundersökningsprotokoll i två exemplar.

text: Justitiekanslerns beslut i åtalsfrågan och förordnande beträffande åklagaruppgiften i målet.


title: Ersättning av staten för ideell skada med 100 000 kr på grund av överträdelse av 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen

text: Justitiekanslern tillerkänner AE ersättning för ideell skada med 100 000 kr och ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 16 september 2014 till dess betalning sker samt uppdrar åt Skatteverket att se till att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AE föddes i augusti 1981 i Sverige inom äktenskapet mellan den svenske medborgaren DN och den polska medborgaren ME. AE fick svenskt medborgarskap vid födseln på grund av DN:s medborgarskap.

text: I ett mål om hävande av faderskap förklarade Göteborgs tingsrätt att DN inte var far till AE (dom den 27 november 1987 i mål nr T 301959/87). Domen vann laga kraft.

text: Enligt vid denna tidpunkt gällande rättspraxis innebar en dom om hävande av faderskap förlust av svenskt medborgarskap för barnet, om medborgarskapet förvärvats genom fadern.

text: I november 1989 avregistrerades AE som svensk medborgare och registrerades i stället som polsk medborgare i folkbokföringen, som vid denna tidpunkt fördes av pastorsämbetet.

text: I juli 1991 övertog Skatteverket ansvaret för folkbokföringen från pastors-ämbetet. Uppgifterna i de gamla folkbokföringsregistren fördes över till de nya registren hos Skatteverket.

text: År 1998 ansökte AE om, och beviljades senare, permanent uppehållstillstånd i Sverige. I ansökan angavs att han var polsk medborgare.

text: Den 28 december 2004 beslutade Migrationsverket att avslå en ansökan från AE att enligt

text: 9 § lagen (2001:82)

text: om svenskt medborgarskap återfå svenskt medborgarskap (verkets ärende med beteckning 9-231832). Beslutet motiverades i huvudsak med att det inte var visat att AE tidigare varit svensk medborgare.

text: I september 2008 ansökte AE om svenskt medborgarskap hos Migrationsverket. I sin ansökan uppgav han att han var medborgare i Polen. I beslut den 24 februari 2009 avslog Migrationsverket AE:s ansökan (jfr 11 § p. 5 lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap).

text: År 2011 kontaktade AE Migrationsverket med en förfrågan om han på nytt kunde ansöka om svenskt medborgarskap. Myndigheten informerade honom om att det, när sökanden hade skulder, i regel krävdes att det förflöt en viss tid efter betalning av skulderna innan svenskt medborgarskap kunde beviljas.

text: Våren 2012 ansökte AE på nytt om svenskt medborgarskap hos Migrationsverket. I sin ansökan uppgav han att han var medborgare i Polen. I januari 2013 informerade Migrationsverket honom, genom ombudet DN, om dåvarande Regeringsrättens avgörande i

text: RÅ 2006 ref. 73

text: , enligt vilket ett barn som förvärvat svenskt medborgarskap genom fadern inte förlorade sitt svenska medborgarskap i händelse av att faderskapet hävdes.

text: På begäran av AE beslutade Skatteverket den 30 januari 2013 att med stöd av

text: RÅ 2006 ref. 73

text: ompröva uppgiften om hans medborgarskap och ändra det från polskt till svenskt i folkbokföringsdatabasen.

text: Anspråket

text: AE har, genom DN, i en ansökan som kom in hit den 19 augusti 2014 begärt skadestånd av staten med sammanlagt 4 143 500 kr, varav (1 737 500 + 406 000 + 500 000 + 500 000 + 250 000 =) 3 393 500 kr avser ideell skada och 750 000 kr avser förlorad arbetsinkomst. Han har också begärt ersättning för ombudskostnader med 93 600 kr. Vidare har han begärt dröjsmålsränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: Till stöd för sitt anspråk har AE åberopat vissa handlingar och anfört, som Justitiekanslern har uppfattat hans anspråk, i huvudsak följande. Han har varit ofrivilligt avregistrerad som svensk medborgare och felaktigt registrerad som polsk medborgare under drygt 23 års tid. Han är därför enligt

text: 2 kap. 7 § regeringsformen

text: och

text: NJA 2014 s. 323

text: berättigad till ersättning av staten för den ideella skada som överträdelsen har inneburit för honom. Han har betagits de möjligheter och förmåner som ett svenskt medborgarskap medför. Han har aldrig varit medborgare i Polen. Han blev statslös i och med den felaktiga avregistreringen av hans svenska medborgarskap. Han förblev statslös till den 30 januari 2013, då Skatteverket ändrade uppgiften om hans medborgarskap från polskt till svenskt i folkbokföringsdatabasen. Han har inte kunnat resa utomlands eftersom han, som statslös, inte kunde få något pass, nationellt ID-kort eller främlingspass. Han har inte varit röstberättigad vid val till riksdagen. Han har inte kunnat ansöka om att få göra sin värnpliktstjänstgöring i Sverige och hans uppväxt blev problemfylld.

text: Utredningen

text: Skatteverket har i ett yttrande hit med bifogade handlingar, avstyrkt bifall till AE:s anspråk.

text: AE har kommenterat Skatteverkets yttrande.

text: Justitiekanslern har inhämtat handlingar ur Migrationsverket akt i myndighetens ärenden rörande AE.

text: Justitiekanslern har, vid en underhandskontakt med konsulära avdelningen för Republiken Polens ambassad i Stockholm, hämtat in i huvudsak följande. I oktober 1981 anmälde ME och DN till konsulatet att AE skulle vara medborgare i Sverige. När AE avregistrerades som svensk medborgare skulle han troligen, efter ansökan, ha kunnat återfå sitt polska medborgarskap på grund av anknytningen till modern, som var medborgare i Polen. AE blev dock inte automatiskt polsk medborgare i samband med den svenska avregistreringen. Frågan om han under aktuell tidpunkt hade rätt till polskt medborgarskap torde kunna besvaras med säkerhet endast efter en rättslig prövning i Polen. I Polen finns inte någon databas som utvisar uppgift om medborgarskap motsvarande folkbokföringsdatabasen hos det svenska Skatteverket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättningsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen

text: föreskrivs att ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får fråntas sitt medborgarskap. Enligt Högsta domstolens dom i

text: NJA 2014 s. 323

text: kan staten bli ersättningsskyldig för ideell skada utan särskilt lagstöd vid en överträdelse av denna bestämmelse. Det uppställs, i likhet med vad som är fallet beträffande en överträdelse av en rättighet enligt Europakonventionen, inget krav på fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening från statens sida för att rätt till ersättning ska föreligga vid en överträdelse av

text: . I stället framgår av domen att det är överträdelsen i sig som utlöser skadeståndsskyldigheten och alltså grundar ersättningsskyldighet för staten.

text: Preskription

text: Genom rättsfallet

text: NJA 2014 s. 323

text: har det klarlagts att överträdelser av

text: kan medföra skadeståndsansvar för staten. Avgörandet ger dock upphov till flera frågor av principiell natur som måste lösas i den fortsatta rättstillämpningen. En sådan fråga som har betydelse för bedömningen av anspråket i detta ärende gäller preskription. En allmän förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå är nämligen att en fordran inte är preskriberad.

text: Enligt den allmänna preskriptionsbestämmelsen i

text: 2 § första stycket preskriptionslagen (1981:130)

text: preskriberas en fordran som regel tio år efter tillkomsten, om inte preskriptionen avbryts dessförinnan. Av förarbetena till

text: preskriptionslagen

text: framgår att de allmänna preskriptionsbestämmelserna bör vara tillämpliga även på skadeståndsfordringar i den mån inte särskilda regler meddelas på speciella områden (

text: prop. 1979/80:119 s. 39

text: ff. och 89). För anspråk på skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: gäller alltså reglerna om allmän preskriptionstid i

text: 2 § första stycket preskriptionslagen

text: . Preskriptionstiden för en skadeståndsfordran är således tio år räknat från fordringens tillkomst.

text: Av naturliga skäl saknas särskilda bestämmelser om fordringspreskription avseende anspråk på grund av överträdelse av

text: . I avsaknad av uttryckliga bestämmelser eller vägledning i praxis, måste beträffande dessa anspråk anses gälla motsvarande preskriptionsfrist som i allmänhet gäller för anspråk på skadestånd.

text: Det får alltså förutsättas att en fordran avseende ersättning på grund av överträdelse av

text: preskriberas, i enlighet med

text: 2 § första stycket preskriptionslagen

text: , tio år efter tillkomsten om inte preskriptionen avbryts dessförinnan.

text: Frågan om när en skadeståndsfordran tillkommer är avgörande för när preskriptionstiden ska börja löpa. En fordran som är grundad på en viss momentan (tillfällig) skadegörande handling tillkommer när handlingen vidtas. Frågan när fordran uppkommer kan dock behöva bedömas annorlunda om det är frågan om s.k. perdurerande delikt (rättsstridig handling), dvs. om den skadegörande handlingen inte är tillfällig utan utsträckt i tiden. Skadeståndsanspråk avseende en ”expanderande” skada, som alltså innebär att ”ny och mer” skada inträder fortlöpande, preskriberas löpande. (Se Stefan Lindskog, Preskription, tredje upplagan, 2011, s. 402 ff. med där gjorda hänvisningar.)

text: Utgångspunkten beträffande utomobligatoriska skadestånd är att preskrip-tionstiden börjar löpa vid ”skadetillfället”. Detta motsvarar i regel den tidpunkt när den skadegörande handlingen företogs, oavsett när skadan som sådan visar sig. I vissa fall kan dock denna princip modifieras av att det är fråga om en perdurerande skada som uppkommer successivt. Detta innebär bl.a. att ett fordringsanspråk kan vara preskriberat redan innan fordringen i fråga kan göras gällande mot gäldenären.

text: Högsta domstolens uttalanden i

text: NJA 2014 s. 323

text: kan tolkas som att när det gäller anspråk på ersättning vid en överträdelse av

text: får den tid som vederbörande varit fråntagen sitt svenska medborgarskap anses utgöra den skadegörande handling som ligger till grund för ersättningsanspråket. Skadan skulle därför anses uppkomma i och med den felaktiga avregistreringen och fortgå till dess att personen åter registreras som svensk medborgare. Som redan har framgått, preskriberas en sådan fordran löpande i samma takt som skadan har uppkommit.

text: AE avregistrerades som svensk medborgare och registrerades som polsk medborgare i folkbokföringen i november 1989. Skatteverket beslutade den 30 januari 2013 att rätta uppgiften om AEs medborgarskap från polskt till svenskt i folkbokföringsdatabasen. Skadan skulle då anses ha fortgått tills den slutligt upphörde den 30 januari 2013.

text: AE framställde sitt ersättningsanspråk mot staten hos Justitiekanslern den 19 augusti 2014. Om den skada som AE har drabbats av på grund av den felaktiga registreringen varit perdurerande, har preskription därför inträtt i den del hans ersättningsanspråk avser felaktig registrering av hans medborgarskap före den 19 augusti 2004.

text: AE:s ersättningsanspråk är alltså inte preskriberat såvitt avser tiden den 19 augusti 2004 – 30 januari 2013. I denna del gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Ersättning för ideell skada

text: I

text: NJA 2014 s. 323

text: anges att en överträdelse av

text: innebär att staten bryter mot den grundläggande skyldigheten i det rättsliga förhållande som medborgarskapet utgör och att en sådan överträdelse har skadeverkningar som inte låter sig värderas efter en allmän måttstock. Vidare slår Högsta domstolen fast att en utgångspunkt för bestämningen av skadan bör, liksom vid ersättning för annan ideell skada, vara en på etiska och sociala värderingar baserad skönsmässig bedömning av den skada som typiskt sett kan anses ha uppkommit och att vid den bedömningen bör beaktas de syften som motiverar att ersättning ska utgå samt överträdelsens varaktighet.

text: Högsta domstolens uttalanden ger begränsad vägledning för bedömningen av vilken ersättning som ska utgå vid en konstaterad överträdelse i ett enskilt fall. Av rättsfallet framgår att en faktor av betydelse vid ersättningsbedömningen är avregistreringens varaktighet, alltså hur lång tid den enskilde har varit avregistrerad som svensk medborgare. Den enskilde hade varit avregistrerad i ca fyra och ett halvt år innan rättelse skedde. Under hela denna tid hade han varit medveten om att han hade förlorat sitt svenska medborgarskap och han hade också vidtagit rättsliga åtgärder i syfte att återfå detta. Ersättningen fastställdes mot angiven bakgrund till 100 000 kr.

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning kan det inte anses självklart att den tid som en person har varit avregistrerad som svensk medborgare ska tillmätas samma betydelse i ett fall där han eller hon inte alls, eller endast under en begränsad tid, har varit medveten om avregistreringen. Tvärtom bör den ideella skadan typiskt sett vara mindre i fall där den enskilde saknat kännedom om att hans eller hennes rätt till medborgarskap har överträtts. Mot angiven bakgrund får en rimlig utgångspunkt för den fortsatta rättstillämpningen anses vara att – vid sidan om varaktigheten som sådan – tillmäta den enskildes vetskap om avregistreringen betydelse när ersättningen bestäms. Kränkningen bör typiskt sett anses allvarligare för den som har varit medveten om att han eller hon har avregistrerats och som har vidtagit aktiva åtgärder för att återfå sitt svenska medborgarskap än för den som har saknat sådan kännedom eller har förhållit sig helt passiv i frågan.

text: Det står klart att AE under lång tid varit felaktigt avregistrerad som svensk medborgare och att staten därför har överträtt förbudet i

text: 2 kap. 7 § regeringsformen

text: mot att frånta honom hans svenska medborgarskap. Av utredningen framgår också att han har varit medveten om avregistreringen under lång tid och att han har vidtagit olika åtgärder i syfte att återfå sitt svenska medborgarskap.

text: Vad beträffar påståendet att AE varit statslös under den tid som hans svenska medborgarskap varit avregistrerat konstaterar Justitiekanslern att utredningen inte ger något säkert svar på hur det har förhållit sig i den frågan. Mycket tyder dock på att han formellt sett saknade medborgarskap i Polen. Av tillgänglig utredning framgår det å andra sidan att AE och hans vårdnadshavare vid kontakter med svenska myndigheter från i vart fall slutet av 90-talet uppgav att AE var medborgare i Polen. Berörda myndigheter, Migrationsverket och dåvarande Statens invandrarverk, fattade också olika beslut i hans ärenden utifrån att han var polsk medborgare. Utredningen talar också för att AE, på grund av sin anknytning till modern, utan några betydande svårigheter kunnat få polskt medborgarskap om han hade ansökt om detta.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att förhållandena i detta fall inte avviker från dem i rättsfallet

text: NJA 2014 s. 323

text: på något så avgörande sätt att det finns skäl att här besluta om högre ersättning än som gjordes i det fallet. AE bör alltså tillerkännas ersättning av staten med 100 000 kr för den ideella skada som överträdelsen av

text: har inneburit för honom.

text: Av bestämmelserna i

text: 4 § tredje stycket

text: och

text: 6 §

text: räntelagen (1975:635)

text: följer att dröjsmålsränta ska utgå på kapitalbeloppet från den dag som inföll 30 dagar från det att ersättningsanspråket framställdes, alltså från den 16 september 2014, till dess att betalning sker.

text: Ersättning för förlorad arbetsinkomst och ombudskostnader

text: När det gäller begäran om ersättning för förlorad arbetsinkomst konstaterar Justitiekanslern att AE inte har åberopat någon utredning som ger stöd för slutsatsen att avregistreringen som svensk medborgare har gett upphov till någon sådan skada.

text: AE har slutligen begärt ersättning för ombudskostnader med 93 600 kr avseende arbete i sammanlagt 72 timmar som ombudet DE har utfört i ärendet här och hos Migrationsverket respektive Skatteverket. Utredningen ger emellertid inte stöd för bedömningen att AE har utgett någon ersättning till DN. Det är alltså inte visat att AE haft kostnader för det arbete som utförts av DN. AE kan därför inte anses ha lidit någon ekonomisk skada på detta sätt och anspråket ska alltså avslås redan av detta skäl.


title: Huvudbeslut rörande Lexbase.se

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning i de ärenden som anges i bilagan till detta beslut.

text: Ärendena

text: Justitiekanslern har tagit emot ett stort antal anmälningar om förtal med anledning av uppgifter som publicerats på webbplatsen Lexbase.se. Anmälningarna avser publiceringar under tiden den 27 – 29 januari 2014.

text: Många av anmälarna har angett att de har anspråk på skadestånd mot Lexbase.se. Vissa av dem har även begärt att Justitiekanslern ska vidta olika former av tillsynsåtgärder med anledning av verksamheten på webbplatsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt åtal

text: För verksamheten på Lexbase.se har ett utgivningsbevis enligt 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen meddelats. Det innebär att Justitiekanslern är ensam behörig åklagare att pröva om allmänt åtal för yttrandefrihetsbrottet förtal ska väckas med anledning av material som har tillhandahållits på webbplatsen.

text: Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för brottet (enskilt åtal). Om brottet riktar sig mot någon som är under arton år eller om i annat fall målsäganden anger brottet till åtal, får dock åklagare väcka åtal om detta av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal). Allmänt åtal är alltså avsett att förekomma endast i undantagsfall.

text: Oavsett om det i dessa fall skulle föreligga förtalsbrott eller inte, ger uppgifterna i de aktuella anmälningarna inte underlag för bedömningen att det skulle finnas sådana särskilda skäl som från allmän synpunkt motiverar ett ingripande genom allmänt åtal. Förundersökning ska därför inte inledas i något av ärendena.

text: Enskilt åtal

text: Justitiekanslerns beslut att inte inleda förundersökning påverkar inte anmälarnas möjligheter att själva väcka enskilt åtal mot den ansvarige utgivaren för Lexbase.se. Det står dem alltså fritt att väcka åtal i allmän domstol och i dessa mål även framställa sina skadeståndsanspråk.

text: Övrigt

text: Det ankommer inte på Justitiekanslern att pröva frågor som rör återkallelse av utgivningsbevis för en webbplats. Det är i stället en uppgift för Myndigheten för radio och tv.


title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av handläggningen av ett ärende om burskap hos en kommun

text: Justitiekanslern avböjer att reglera SP:s anspråk på ersättning av staten och avslår hennes begäran om ersättning för ombudskostnader.

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: SP har i en skrivelse jämte bilagor till Justitiekanslern den 2 november 2010 begärt ersättning av staten för ideell skada med 12 000 kr och för ombudskostnader med 5 178 kr.

text: Som det får uppfattas har SP som stöd för anspråket i korthet åberopat bl.a. följande. Hon lämnade den 10 februari 2008 in en ansökan om burskap till Norrköpings kommun. Kommunen remitterade hennes ansökan till den ideella föreningen Det Hantverkande Borgerskapet för yttrande. Enligt kommunens diarium har något remissvar ännu inte inkommit till kommunen. SP har vid flera tillfällen förgäves tillskrivit kommunen om handläggningen av ärendet. Eftersom Norrköpings kommun ännu inte har meddelat något beslut i ärendet har SP indirekt betagits rätten att inom skälig tid få sin sak prövad i domstol enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: SP har vidare anfört att om Justitiekanslern skulle finna att staten inte är skyldig att utge någon ersättning till henne, bör Justitiekanslern inom ramen för sin tillsynsverksamhet kritisera Norrköpings kommun för långsam handläggning av burskapsärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd

text: Vid överträdelse av Europakonventionen i verksamhet som en kommun svarar för har kommunen ansetts kunna åläggas att betala skadestånd även utan särskilt lagstöd i den mån det behövs för att Sverige ska uppfylla sina förpliktelser enligt konventionen (se

text: NJA 2009 s. 463

text: Justitiekanslern handlägger i vissa fall skadeståndsanspråk som riktas mot staten. Däremot är det inte en uppgift för Justitiekanslern att pröva skadeståndsanspråk som grundas på ett påstående om att en kommun har gjort sig skyldig till en överträdelse av Europakonventionen. SP:s skadeståndskrav, som grundar sig på ett påstående om att Norrköpings kommun har gjort sig skyldig till en sådan överträdelse, föranleder alltså inte någon åtgärd från Justitiekanslerns sida. Den som har ett anspråk mot en kommun är hänvisad till att vända sig dit med sitt krav eller att väcka talan mot kommunen vid allmän domstol.

text: Tillsyn

text: SP har tidigare till Riksdagens ombudsmän (JO) och Justitiekanslern framfört klagomål mot Norrköpings kommuns handläggning av burskapsärendet. Klagomålen har inte föranlett någon åtgärd från JO:s eller Justitiekanslerns sida (JO:s ärende med dnr 6491-2008 och Justitiekanslerns ärende med dnr

text: Eftersom Justitiekanslern avböjer att reglera SP:s ersättningsanspråk mot staten har Justitiekanslern inte funnit skäl att utreda om Norrköpings kommun med anledning av handläggningen av SP:s ansökan om burskap har gjort sig skyldig till överträdelse av Europakonventionen. Vad SP har anfört i denna del föranleder alltså inte heller nu någon åtgärd från Justitiekanslerns sida.

text: Ombudskostnader

text: Eftersom Justitiekanslern avböjer att reglera skadeståndsanspråket och i övrigt inte vidtar någon åtgärd i ärendet saknas det förutsättningar att tillerkänna SP ersättning för ombudskostnader. SP:s begäran om ersättning för ombudskostnader ska således avslås.


title: Ersättning för lidande till en person som har varit frihetsberövad för bl.a. sexuellt övergrepp mot barn

text: Ersättning ska utgå till CW för lidande med 30 000 kr, för förlorad arbetsförtjänst med 22 000 kr och för ombudskostnader med 2 702 kr.

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst utgör skattepliktig inkomst.

text: Anspråk m.m.

text: CW var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 19 oktober – 20 november 2007 på grund av misstanke om sexuellt övergrepp mot barn och sexuellt ofredande. Frikännande dom har meddelats. Domen har vunnit laga kraft.

text: CW har begärt ersättning för lidande med 45 000 kr och för förlorad arbetsförtjänst med 38 042 kr. Vidare har han begärt ersättning för ombudskostnader med 2 702 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Ersättning enligt lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) kan utgå endast för skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller således skador som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Personskada är inte en ersättningsgill skadetyp enligt frihetsberövandelagen, jfr 7 §. Anspråket ska bedömas med dessa utgångspunkter.

text: Ersättning för lidande

text: CW är berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Den begärda ersättningen överstiger vad som brukar utgå vid frihetsberövanden av motsvarande varaktighet. Med beaktande av att frihetsberövandet delvis föranletts av misstanke om allvarlig och chikanerande brottslighet finns det dock anledning att sätta ersättningsbeloppet för lidande högre än vad som brukar utgå vid motsvarande längd på frihetsberövandet.

text: Ersättningen bestäms till skäliga ansedda 30 000 kr.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: CW har i denna del begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med sammanlagt 38 042 kr, varav 22 000 kr avser mistad inkomst under tiden för frihetsberövandet och 16 042 kr förlorad arbetsförtjänst under viss tid därefter då han var sjukskriven.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst utgår enligt frihetsberövandelagen med ett belopp som motsvarar den arbetsinkomst som den frihetsberövade visar sig ha förlorat till följd av själva frihetsberövandet. Därmed avses i första hand ett direkt inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sin vanliga sysselsättning under just den tid då han eller hon är berövad friheten. Därutöver kan ersättning i vissa fall utgå även för inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. under tid som kan visa sig erforderlig för att den som har mist sin anställning på grund av frihetsberövandet ska kunna söka nytt arbete (jfr

text: prop. 1974:97 s. 71

text: och

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: Utifrån vad som nu har sagts är CW berättigad till ersättning för förlorad arbetsförtjänst under den tid då han var frihetsberövad. Ersättning för förlorad arbetsförtjänst i tiden efter frihetsberövandet till följd av sjukskrivning berättigar dock inte till kompensation eftersom detta är att anse som en följdskada till personskada.

text: Av åberopade lönebesked framgår att CW vid tiden för frihetsberövandet hade en fast månadslön om 18 190 kr men att han under året i genomsnitt hade haft en månadsinkomst om drygt 22 000 kr. Han var frihetsberövad under 33 dagar. Justitiekanslern finner det således skäligt att för denna tid tillerkänna honom det yrkade beloppet om 22 000 kr.

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Inspektion vid Värmlands tingsrätt den 13-14 november 2013

text: 1. Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Värmlands tingsrätt är enligt Justitiekanslerns mening en välfungerande och välskött domstol. Såvitt granskningen har visat är tingsrättens handläggning av brottmål, tvistemål och utsökningsmål i allt väsentligt rättssäker och effektiv.

text: Justitiekanslern gör i beslutet vissa uttalanden beträffande frågan om omhäktningsförhandlingar har hållits i ett brottmål i den utsträckning som gäller enligt

text: rättegångsbalken

text: . Dessutom görs påpekanden om vikten av att tingsrätten utnyttjar de medel som står till buds enligt

text: rättegångsbalken

text: för att aktivt driva målen framåt mot ett avgörande i syfte att tillse att rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: upprätthålls. Justitiekanslern gör också vissa uttalanden med anledning av tingsrättens behandling av personuppgifter i dagboksblad som förs elektroniskt via domstolarnas målhanteringssystem (Vera). Justitiekanslern kommenterar även tingsrättens hantering av offentlighets- och sekretessfrågor i brottmål där det väckts åtal för brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: . Avslutningsvis berör Justitiekanslern frågan om hur vårdnadshavare till underåriga målsäganden bör höras i brottmål.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Sedan Justitiekanslern beslutat att genomföra en inspektion av Värmlands tingsrätt underrättades tingsrätten om inspektionen den 4 november 2013. Tingsrätten tillskrevs samma dag angående bl.a. inspektionens inriktning och vissa önskemål som Justitiekanslern hade när det gällde underlaget för inspektionen.

text: Inför inspektionen inhämtade Justitiekanslern uppgifter från Sveriges Domstolars årsredovisning för 2012 om Värmlands tingsrätt.

text: Inspektionen genomfördes den 13 och 14 november 2013.

text: Byråchefen Daniel Kjellgren ledde inspektionen. Från Justitiekanslern deltog vidare hovrättsassessorerna Karin Annikas Persson och Carin Häckter, föredraganden Judit Farago Gontier, beredningsjuristen Karin Eriksson, notarien Marcus Wågman och expeditionsförmannen Jan-Olov Sundqvist. Justitiekansler Anna Skarhed deltog vid avrapporteringen den 14 november.

text: 3. Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen var i första hand inriktad på handläggningstiderna för brottmål, tvistemål och utsökningsmål med särskild inriktning på kraven i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Därutöver var det övergripande syftet med inspektionen att kontrollera att tingsrättens mål- och ärendehantering är lagenlig och rättsäker. Inspektionen omfattade i denna del i huvudsak följande frågor.

text: Granskning av de tio äldsta brottmålen, tvistemålen och ärendena.

text: Granskning av samtliga mål som anhängiggjorts vid tingsrätten under september 2012.

text: Granskning av om stämning i brottmål har utfärdats utan dröjsmål och om tingsrätten har iakttagit lagstadgade frister i s.k. ungdomsmål.

text: Granskning av brottmål som varit anhängiga vid tingsrätten under de senaste två åren där en person varit frihetsberövad under mer än sex månader.

text: Granskning av tingsrättens handläggning av utsökningsmål.

text: Granskning av tingsrättens hantering av offentlighets- och sekretessfrågor i brottmål där det väckts åtal för brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: samt i ungdomsmål.

text: Granskning av hur offentliga försvarare och konkursförvaltare utses.

text: Granskning av ordningen i tingsrättens akter.

text: Inför inspektionen efterfrågade Justitiekanslern även akter i mål eller ärenden inkomna från och med den 1 november 2011 där någon part ingett ansökan enligt lagen (

text: ) om förtursförklaring i domstol. Några sådana mål eller ärenden fanns dock inte vid tingsrätten.

text: Justitiekanslern begärde även att få en förteckning över samtliga brottmål som varit anhängiga vid tingsrätten under de senaste två åren där någon varit frihetsberövad under mer än sex månader. Någon sådan förteckning visade sig inte vara möjlig att få fram med hjälp av ärendehanteringssystemet Vera. Enligt tingsrätten hade endast ett sådant brottmål förekommit (se avsnitt 4.6).

text: 3.2 Samtal med lagmannen Lars Bjurstam

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med lagmannen Lars Bjurstam som lämnade allmän information om tingsrätten och dess verksamhet. Från samtalet antecknas följande.

text: Värmlands tingsrätt bildades 2005 genom en sammanslagning av tings-rätterna i Arvika, Karlstad, Kristinehamn och Sunne. Sedan 2007 är verk-samheten förlagd till Rådhuset i Karlstad. Tingsrättens domsaga omfattar Värmlands län. I de flesta mål och ärenden där tingsrättens avgöranden kan överklagas är Hovrätten för Västra Sverige andra instans.

text: Tingsrätten har cirka 60 anställda fördelat på lagfarna domare, notarier, domstolshandläggare, en beredningsjurist samt administrativ personal. Vid tingsrätten tjänstgör även 120 nämndemän utsedda av kommunfullmäktige.

text: Sedan en tid tjänstgör endast nio ordinarie domare, mot normalt tolv stycken, samt två tillförordnade rådmän vid domstolen. För närvarande tjänstgör också en tingsfiskal från Svea hovrätt vid tingsrätten.

text: Tingsrätten är indelad i tre dömande enheter. Lagmannen deltar i den dömande verksamheten vid behov, vilket i genomsnitt innebär en eller två förhandlingsdagar per vecka. Varje enhet ska normalt bestå av fyra rådmän (varav en är enhetschef), tingsnotarier och domstolshandläggare. Enheterna har inte någon beredningsorganisation, utan varje rådman ansvarar för beredningen av mål och ärenden på den egna roteln. Målen fördelas mellan enheterna genom lottning, men det förekommer viss speciallottning. Således handläggs miljömålen på enhet 2 och konkursärendena på enhet 3. Beredningsjurister bereder tvistemål i förenklad form (s.k. FT-mål). En tingsnotarie ansvarar för handläggningen av konkursärenden som inte är tvistiga. Tvistiga konkursärenden bereds av tingsnotarierna, men avgörs av domarna. Praxisdiskussioner hålls varannan månad.

text: Rekrytering av domstolshandläggare respektive tingsnotarier sker när behov uppkommer och det är inte svårt att få lämpliga sökande till sådana lediga tjänster. Det är däremot svårt att rekrytera beredningsjurister och ordinarie domare till tingsrätten. Rekryteringen av rådmän försvåras av att det är brist på kvalificerade sökande och att det är problematiskt för medföljande att hitta anställning på orten. Efter årsskiftet kommer tingsrätten att införa en ny domstolsorganisation. Verksamheten kommer att bedrivas på två avdelningar med en chefsrådman på varje avdelning. Förhoppningen är att tingsrätten därigenom ska bli en mer attraktiv arbetsplats och att denna organisationsförändring ska leda till att fler kvalificerade sökanden anmäler intresse för rådmanstjänsterna. Vidare kommer varje tingsnotarie att knytas till en ordinarie domare enligt ett rotationssystem. En sådan ordning blir gynnsammare för notarierna ur utbildningssynpunkt och ger en bättre inblick i deras arbetssituation i syfte att åstadkomma en jämnare arbetsbelastning.

text: Eftersom Karlstad inte ligger på dagpendlingsavstånd från Göteborg placerar Hovrätten för Västra Sverige inte några tingsfiskaler på tingsrätten. Det förekommer att tingsrätten kan få fiskaler från Svea hovrätt, men kostnaderna belastar i dessa fall tingsrättens anslag.

text: Tingsrätten har sina lokaler i samma byggnad som Förvaltningsrätten i Karlstad och domstolarna delar vissa gemensamma utrymmen. Från och med september 2013 har de två domstolarna dessutom en gemensam administrativ enhet. Syftet är att uppnå synergieffekter samt att få till stånd en mer effektiv och kompetent administration.

text: Tingsrätten uppfyller regeringens verksamhetsmål för såväl brottmål som tvistemål. Handläggningstiderna är generellt sett godtagbara. Arbets-situationen är dock ansträngd för domstolshandläggarna och tingsnotarierna. Till följd av rådande vakanser i fråga om ordinarie domare tenderar även handläggningstiderna för tvistemålen att öka.

text: Domstolsverket har aviserat att tingsrättens anslag kommer att minska nästa budgetår. Detta tvingar tingsrätten att minska antalet tingsnotarier från för närvarande 14 till 12 stycken. Det kan eventuellt också leda till att nyanställningar inte kan ske vid kommande pensionsavgångar.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande samtalet med lagmannen Lars Bjurstam genomförde Justitiekanslern en granskning av mål och ärenden enligt vad som framgår av avsnitten 4.2 – 4.12 nedan. Vid ett avslutande samtal där alla anställda deltog (se avsnitt 5) redogjorde Justitiekanslern översiktligt för sina iakttagelser.

text: 4.2 Granskningen av de äldsta ännu inte avgjorda brottmålen

text: Skälet till att tingsrättens äldsta brottmål inte kunnat avgöras var i de flesta fall att de misstänkta inte har infunnit sig när tingsrätten kallat till huvudförhandling. I vissa fall borde tingsrätten enligt Justitiekanslerns bedömning ha varit mera aktiv i sina försök att få målet avgjort. Omständigheterna i de mål som granskades var dock inte sådana att den misstänktes rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: kunde anses ha åsidosatts genom tingsrättens hittillsvarande handläggning.

text: Justitiekanslern gjorde särskilt följande iakttagelser under granskningen av enskilda brottmål.

text: B 787-07

text: Målet rör misshandel m.m. Handläggningen inleddes genom en framställan om förordnande av offentlig försvarare i februari 2007. Ansökan om stämning ingavs den 4 februari 2008 och målet sattes ut till huvudförhandling den 24 april 2008. Sedan denna huvudförhandling ställts in kallade tingsrätten vid upprepade tillfällen under åren 2008 – 2012 till ny huvudförhandling. Samtliga dessa ställdes dock in av olika anledningar, bl.a. den tilltalades hälsotillstånd. I augusti 2012 skickade tingsrätten ett föreläggande till åklagaren, försvararen och målsägandebiträdet. I föreläggandet konstaterade tingsrätten att rätten hade satt ut målet till huvudförhandling för nionde gången, att den tilltalade ännu en gång kommit in med ett läkarintyg, att läkarintyget hade ungefär samma innehåll som de läkarintyg som föranlett tingsrätten att tidigare ställa in huvudförhandlingen. I föreläggandet angav tingsrätten vidare följande.

text: Målet måste på något sätt få ett avslut. Kanske kan detta ske med okonventionella metoder. Finns det möjlighet att förlikas i skadeståndsdelen? Kan åklagaren och försvararen få en samsyn i påföljdsdelen, vid händelse av fällande dom? Finns möjligheten att avgöra målet i utevaro?

text: Tingsrätten begärde även att Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet) skulle göra en bedömning av läkarintyget. I sitt yttrande angav Rättsliga rådet att läkarintyget inte innebar att den tilltalade var förhindrad att inställa sig till huvudförhandlingen. Därefter kallade tingsrätten åter till en ny huvudförhandling. Sedan den tilltalade uteblivit från den förhandlingen, dömde tingsrätten ut ålagt vite. Efter begäran av försvararen ställde tingsrätten därefter in ytterligare en huvudförhandling. Målet är nu utsatt till huvudförhandling i december 2013.

text: Justitiekanslern konstaterar att tingsrätten med relativt täta intervaller har kallat till ny huvudförhandling och också på olika sätt försökt driva målet framåt mot ett avgörande. Man kan tycka att det hade varit rimligt att i ett tidigare skede ifrågasätta de återkommande läkarintygen men någon kritik kan enligt Justitiekanslerns mening inte riktas mot tingsrätten för att handläggningen dragit ut på tiden.

text: Justitiekanslern delar den ansvarige domarens uppfattning att målet måste få ett avslut men ifrågasätter det sätt på vilket tingsrätten formulerat föreläggandet i augusti 2012. Parterna i ett brottmål disponerar inte över påföljdsfrågan. Att åklagaren och försvararen, vid händelse av fällande dom, skulle ha en samsyn i påföljdsdelen kan aldrig vara avgörande för domstolens påföljdsbestämning. Föreläggandets formulering har uppenbarligen inte stöd i

text: rättegångsbalken

text: B 1883-08

text: Målet rör grovt bokföringsbrott m.m. Handläggningen inleddes med en framställan om förordnande av offentlig försvarare i april 2008. Under perioden maj 2008 – januari 2010 tillskrev tingsrätten åklagaren vid tre tillfällen med begäran om besked angående målets fortsatta handläggning. Åklagaren besvarade tingsrättens förfrågningar först i januari 2010 och ansökan om stämning kom in i målet i april 2010. Målet var klart för huvudförhandling i maj 2010 men först i januari 2011 kallade tingsrätten till huvudförhandling att hållas i april 2011. Den förhandlingen ställdes in på grund av att ett vittne anmälde förhinder. Tingsrätten kallade till ny huvudförhandling att hållas i juni 2011. Denna förhandling ställdes in eftersom den tilltalade anmälde hinder på grund av hälsoskäl, vilket tingsrätten godtog. Därefter dröjde det drygt nio månader, dvs. till mars 2012, innan tingsrätten kallade till ny huvudförhandling i september 2012. Förhandlingen fick emellertid flyttas fram tre gånger på grund av att vittnen anmälde förhinder. I oktober 2012 beslutade tingsrätten återigen att ställa in huvudförhandlingen i målet, sedan den tilltalade vägrat att inställa sig under åberopande av hälsoskäl. Tingsrätten bedömde att den tilltalade inte hade haft laga förfall för sin utevaro och dömde ut förelagt vite. Den tilltalade överklagade beslutet, men hovrätten avslog överklagandet. Tingsrätten kallade till huvudförhandling att hållas i mars 2013. Inför förhandlingen lät den tilltalade meddela att han inte skulle inställa sig och uppgav att han hade laga förfall för sin utevaro på grund av hälsoskäl. Tingsrätten beslutade åter att ställa in huvudförhandlingen. Därefter dröjde det till mitten av oktober 2013 innan tingsrätten kallade till ny huvudförhandling som är avsedd att hållas i slutet av januari 2014.

text: Justitiekanslern konstaterar att det har förekommit flera förhållandevis långa perioder av inaktivitet till följd av att tingsrätten har dröjt med att sätta ut målet till ny huvudförhandling. Något skäl för dessa dröjsmål framgår inte av dagboksbladet eller av andra anteckningar i akten. Tingsrätten kan därför i detta mål inte anses ha levt upp till den skyldighet som åligger rätten att bestämma tid för huvudförhandling så snart som möjligt och det därigenom uttryckta kravet på snabb handläggning av brottmål. Det bör även betonas att domstolen i ett fall som det här aktuella alltid bör kräva skriftliga läkarintyg av den som åberopar hälsoskäl.

text: B 5341-08

text: Målet rör misshandel och åtal väcktes i november 2008. Både den tilltalade och målsäganden är i sjuttioårsåldern. Utsatta huvudförhandlingar har vid flera tillfällen fått ställas in på grund av den tilltalades hälsotillstånd; vid något tillfälle även på grund av omständigheter hänförliga till målsäganden. Först efter drygt tre år synes rätten ha övervägt möjligheten att genomföra en huvudförhandling under alternativa former genom förhör med den tilltalade via videolänk alternativt per telefon eller att avgöra målet i dennes utevaro. Sådana överväganden borde ha kunnat göras tidigare.

text: B 4174-09

text: Målet rör grovt bedrägeri m.m. och inleddes med förordnande av offentlig försvarare i augusti 2009. Därefter har tingsrätten regelmässigt, ungefär var fjärde månad, tillskrivit åklagaren med begäran om besked om målets fortsatta handläggning. Åklagaren har varje gång uppgett att det inte går att ange när förundersökningen kommer att avslutas, utan att närmare precisera vilka konkreta utredningsåtgärder som vidtagits.

text: Tingsrätten har i den aktuella situationen inte något ansvar för hur förundersökningen bedrivs av polis och åklagare. Det bör emellertid uppmärksammas att med hänsyn till de krav som

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ställer kan målet behöva ges förtur och handläggas med särskild skyndsamhet om åtal väcks.

text: 4.3 Granskningen av de äldsta ännu inte avgjorda tvistemålen

text: Omständigheterna i de mål som granskades var inte sådana att parternas rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Tingsrätten borde dock enligt Justitiekanslerns uppfattning mera aktivt ha kunnat driva målen framåt genom specificerade, riktade förelägganden och upprättande av sammanställningar enligt

text: 42 kap. 16 § rättegångsbalken

text: . Det har inte heller upprättats några tidsplaner för målens handläggning (jfr

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: ) eller utfärdats någon s.k. mjuk stupstock (jfr

text: 42 kap. 15 a § rättegångsbalken

text: ). Det kan finnas skäl att inom ramen för de praxisdiskussioner som förs i tingsrätten diskutera de olika möjligheter som finns att genom aktiv processledning driva förberedelsen med inriktning mot ett snabbt avgörande av tingsrättens tvistemål.

text: 4.4 Granskningen av tvistemål inkomna till tingsrätten under september 2012

text: Granskningen i denna del föranleder inte några synpunkter från Justitiekanslerns sida.

text: 4.5 Granskningen av om stämning i brottmål har utfärdats utan dröjsmål och om tingsrätten har iakttagit lagstadgade frister i ungdomsmål

text: Justitiekanslern granskade samtliga brottmål som hade kommit in till tingsrätten under september 2012.

text: Vid granskningen av dessa mål kunde konstateras att tingsrätten regelmässigt hade utfärdat stämning inom ett par veckor från det att stämningsansökan kom in till tingsrätten, varvid domstolen samtidigt kallade till huvudförhandling.

text: Justitiekanslern granskade även mål som hade kommit in till tingsrätten 2012 och 2013 där den tilltalade var under 18 år när åtal väcktes, dvs. mål i vilka lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) är tillämplig.

text: Enligt 30 § LUL ska i mål mot den som inte har fyllt tjugoett år, om inte synnerliga hinder möter, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen. Av 29 § LUL följer vidare att om det väcks åtal mot någon som inte har fyllt arton år för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader gäller i princip att rätten ska iaktta de frister som är tillämpliga i mål där den tilltalade är häktad.

text: Justitiekanslern kunde med tillfredställelse konstatera att tingsrätten med endast något undantag hade hållit de tidsfrister som gäller för denna typ av mål och att domen i samtliga granskade mål hade avkunnats vid huvudförhandlingen.

text: 4.6 Granskningen av brottmål som varit anhängiga vid tingsrätten under de senaste två åren där en person varit frihetsberövad under mer än sex månader

text: Vid granskningen identifierades endast ett mål där en person under de senaste två åren hade varit berövad friheten som häktad under mer än sex månader (mål nr B 768-11).

text: I målet var A.K. berövad friheten som häktad under tiden den 11 februari t.o.m. den dag då huvudförhandlingen avslutades, den 28 oktober 2011. Åtal väcktes den 28 september 2011. Under tiden fram till det att åtal väcktes höll tingsrätten omhäktningsförhandlingar den 7 april, 12 juli, 25 augusti och 9 september 2011. Vid övriga tillfällen beviljades åklagarens begäran om åtalsförlängning sedan A.K. medgett eller förklarat sig inte ha någon erinran mot åklagarens begäran. Mellan den första och den andra omhäktningsförhandlingen gick det alltså mer än tre månader.

text: Av

text: 24 kap. 18 § tredje stycket rättegångsbalken

text: framgår att rätten ska, så länge en misstänkt är häktad och till dess åtal har väckts, med högst två veckors mellanrum hålla ny förhandling i häktningsfrågan och därvid särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Det framgår vidare att rätten får bestämma längre tids mellanrum, om det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning är uppenbart att förhandling inom den angivna tiden skulle vara utan betydelse.

text: Förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum mellan förhandlingarna är således mycket begränsade. Betydelsen av att rätten kontrollerar att utredningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar dessutom allteftersom tiden går. Det sagda gäller särskilt när den misstänkte yrkat att förhandling ska hållas (se

text: NJA 1997 s. 368

text: Som ovan angetts tog det i detta fall nästan två månader från det första häktningsbeslutet innan rätten höll en ny förhandling i häktningsfrågan. Det tog därefter drygt tre månader innan den misstänkte på nytt fick saken prövad inför häktningsdomaren. Den skriftliga dokumentationen ger visserligen vid handen att den misstänkte inte påkallade några ytterligare omhäktningsförhandlingar. Även om detta i viss mån kan förklara den valda hanteringen finns det skäl att ifrågasätta om rätten på det sätt som förutsätts enligt

text: rättegångsbalken

text: har kunnat kontrollera att utredningen bedrivits skyndsamt och att grunderna för ett fortsatt frihetsberövande alltjämt förelegat.

text: 4.7 Granskningen av tingsrättens handläggning av utsökningsmål

text: Handläggningstiden för utsökningsmål uppgår i allmänhet till högst fyra månader. I några enstaka fall har tingsrätten dröjt i fem månader med att fatta slutligt beslut efter avslutad kommunicering. I målen har adekvata handläggningsåtgärder vidtagits samt beslut om inhibition fattats utan dröjsmål när det har varit påkallat. Den granskning som skett visar således att tingsrättens handläggning av utsökningsmål uppfyller

text: utsökningsbalkens

text: krav.

text: 4.8 Granskningen av tingsrättens hantering av offentlighets- och sekretessfrågor i brottmål där åtal väckts för brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: En granskning av offentlighets- och sekretessfrågor skedde beträffande flertalet av de sexualbrottsmål som hade kommit in till tingsrätten under 2012 och 2013. Tingsrätten hade i dessa mål hanterat sekretessfrågorna på ett i allt väsentligt korrekt sätt. Detta gällde både utformningen av sekretessförordnanden i domarna och det sätt på vilket handlingar med sekretessbelagda uppgifter hölls åtskilda från sådana handlingar som i sin helhet var offentliga. Några synpunkter finns dock att framföra enligt vad som följer härnedan.

text: 4.8.1 Utformningen av sekretessmarkeringar

text: Vid granskningen noterades att sekretessmarkeringar i flera fall hade placerats utanpå de särskilda aktkappor i vilka de handlingar som kunde förutsättas innehålla sekretesskyddade uppgifter förvarades. Det finns inget att invända mot en ordning med särskilda aktkappor för handlingar som bedöms innefatta sekretesskyddade uppgifter. En sekretessmarkering ska emellertid enligt bestämmelserna i

text: 2 kap. 16 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: 5 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, antecknas på handlingen i fråga och innehålla uppgift om tillämplig sekretessregel, datum när anteckningen gjordes och den myndighet som har gjort anteckningen.

text: Det finns olika sekretessregler som kan vara tillämpliga hos domstolen och en korrekt sekretessmarkering med angivande av tillämplig sekretessbestämmelse fungerar som en vägledning för den som har att företa sekretessprövningen vid en begäran om att få ta del av handlingen.

text: 4.8.2 Sekretess gäller för uppgifter inte för handlingar

text: Sekretessen enligt

text: 35 kap. 12 §

text: OSL i mål om ansvar för sexualbrott gäller för uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Regleringen i OSL bygger också på tanken att det är uppgifter i ett visst mål eller ärende, och alltså inte handlingarna i sig, som är belagda med sekretess (jfr

text: 3 kap. 1 §

text: OSL).

text: Såvitt avser mål om ansvar för sexualbrott kan det t.ex. i många fall vara möjligt att lämna ut en handling efter att uppgifter i den har avidentifierats på ett sådant sätt att de inte kan knytas till en viss person. Även möjligheten att lämna ut handlingen med ett sådant förbehåll som avses i

text: 10 kap. 14 §

text: OSL bör uppmärksammas. Genom två beslut i mål nr B 169-12 hade en journalist nekats att ta del av vissa handlingar i målet, utan att tingsrätten förefaller ha prövat de nämnda alternativen. Ett av besluten undanröjdes och återförvisades till tingsrätten av Hovrätten för Västra Sverige.

text: Justitiekanslern vill mot denna bakgrund understryka vikten av att det vid en begäran om utlämnande av en allmän handling görs en noggrann prövning av om handlingen kan lämnas ut i maskat skick eller med förbehåll.

text: 4.9 Granskningen av hur offentliga försvarare och konkursförvaltare utses

text: Granskningen i denna del föranleder inte några uttalanden från Justitiekanslerns sida.

text: 4.10 Granskningen av ordningen i tingsrättens akter

text: Vid en genomgång av tingsrättens pappersakter och de handlingar som diarieförs i ärendehanteringssystemet Vera konstateras att målens och ärendenas handläggning kunde följas genom den dokumentation som fanns i akten och i dagboken.

text: 4.11 Behandling av känsliga personuppgifter i dagboksbladen

text: Vid behandling av personuppgifter i tingsrätternas rättsskipande och rättsvårdande verksamhet gäller utöver relevanta bestämmelser i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL, även förordningen (

text: ) om registerföring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling.

text: Allmänheten har i viss mån direkt tillgång till personuppgifter hos de allmänna domstolarna. Genom datorer som tillhandahålls allmänheten hos domstolarna (Allmänhetens terminal) får allmänheten direktåtkomst till sådana personuppgifter som har registrerats i Vera och som har gjorts tillgängliga i terminalen. Allmänheten har därigenom möjlighet att ta del av bl.a. anteckningar som har gjorts direkt i dagboken i ett visst mål. Såvitt Justitiekanslern känner till kan allmänheten emellertid inte genom direktåtkomst ta del av bifogade PDF-filer eller andra dokument som har sparats i Vera. Vidare är allmänhetens sökmöjligheter i viss mån begränsade.

text: Justitiekanslern noterade i ett flertal akter att tingsrättens dagboksblad innehöll anteckningar om känsliga personuppgifter avseende enskildas hälsotillstånd. Enligt

text: 13 §

text: PUL är det förbjudet att behandla känsliga personuppgifter som rör bl.a. hälsa (jfr 3 § i förordningen om registerföring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling). Något undantag från förbudet att behandla känsliga personuppgifter (jfr 15 – 19 §§ PUL) torde inte ha varit tillämpligt vid tingsrättens behandling av aktuella personuppgifter. Personuppgiftsbehandlingen är därmed inte förenlig med den nämnda registerregleringen.

text: Tjänsteanteckningar som avser enskildas hälsotillstånd bör således inte göras direkt i dagboken utan i separata dokument som i dagboken enbart ges beteckningen ”Tjänsteanteckning”. På så sätt undviks också problemet med att personuppgifter i Vera tillhandahålls allmänheten genom direktåtkomst i Allmänhetens terminal.

text: Det kan nämnas att Datainspektionen för närvarande handlägger flera tillsynsärenden som avser domstolarnas behandling av personuppgifter i Allmänhetens terminal (Datainspektionens ärenden med dnr 1316 - - 1319-2013).

text: 4.12 Frågan på vilket sätt vårdnadshavare till en underårig målsägande ska höras i ett brottmål

text: I mål nr B 2894-12 hade en person åtalats för flera sexualbrott riktade mot ett antal underåriga målsäganden, benämnda A, B, C och D. Talan om enskilt anspråk fördes av de målsägandebiträden som förordnats för målsägandenas räkning. Tre vårdnadshavare var kallade som vittnen i målet.

text: Tingsrätten hade att ta ställning till, såvitt nu är av intresse, dels i vilken egenskap målsägandenas vårdnadshavare skulle höras i målet, dels om tingsrätten kunde tillmötesgå önskemål om att målsägandenas föräldrar – vårdnadshavarna – skulle tillåtas närvara under den del av förhandlingen där åtalspunkten avseende det egna barnet behandlades.

text: Av domen framgår att målsägandeförhör hölls med de vårdnadshavare som av åklagaren hade åberopats som vittnen och att de inte hördes under ed.

text: Den fråga som inställer sig är om det enligt

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser fanns förutsättningar att höra målsägandenas vårdnadshavare som målsägande eller om de i stället borde ha hörts som vittnen.

text: Enligt

text: 36 kap. 1 § rättegångsbalken

text: får var och en som inte är part i ett mål höras som vittne. I brottmål får dock målsäganden inte vittna, även om han eller hon inte för talan. I motiven till bestämmelsen (NJA II 1943 s. 459) anges att målsäganden framstår som den tilltalades naturliga motpart, och att det skulle vara oegentligt att låta målsäganden men inte den tilltalade vittna.

text: Till skillnad från en målsägande ska ett vittne avlägga ed och står därefter under straffansvar vid avgivandet av sin utsaga (

text: 36 kap. 11 § rättegångsbalken

text: och

text: 15 kap. 1 § brottsbalken

text: ). Vidare får ett vittne enligt 36 kap. 9 § rättegångsbalken inte närvara vid förhandlingen i målet innan förhöret med vittnet har ägt rum, om det inte finns särskilda skäl.

text: I

text: 20 kap. 8 § rättegångsbalken

text: anges att målsägande är den mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Detta får anses innebära att enbart den omständigheten att någon är vårdnadshavare till ett underårigt barn som har blivit utsatt för brott inte innebär att vårdnadshavaren därmed får ställning av målsägande. En vårdnadshavare har emellertid, när det som i det här fallet gäller ett brott mot den omyndiges person, rätt att ange ett brott till åtal, biträda åtalet för den unges räkning samt för dennes räkning föra talan om enskilt anspråk (

text: 11 kap. 1 §

text: och

text: 20 kap. 14 §

text: rättegångsbalken

text: ). Vårdnadshavare till ett barn som utsatts för brott har således många av de befogenheter som tillkommer den som har ställning av målsägande i ett mål.

text: I det nu aktuella målet hade vårdnadshavarna inte angett brottet till åtal och biträdde inte heller åtalet eller förde skadeståndstalan för barnets räkning. Det förelåg med hänsyn härtill inte något hinder mot att höra vårdnadshavarna som vittnen. Frågan är emellertid om den omständigheten att en vårdnadshavare skulle kunna agera för sitt barns räkning ska medföra att denne inte kan höras som vittne. Såvitt känt har frågan inte varit föremål för prövning i några refererade avgöranden. Enligt uttalanden i doktrinen (se Heuman, Målsägande, 1973, s. 83) talar, med hänsyn till intresset av att jämvikten mellan målsäganden och den tilltalade upprätthålls, starka skäl för att vittnesförbudet bör utsträckas till att gälla sådana personer som har möjlighet att föra ansvarstalan såsom målsägande. Vad beträffar personer med s.k. partiell målsäganderätt, dvs. de som i sig inte är målsägande men som med stöd av

text: 20 kap. 14 § rättegångsbalken

text: har möjlighet att ange brott till åtal och att föra talan om ansvar, sägs dock i motiven att de bör inta ställning som målsägande först efter att de har gjort angivelse eller väckt åtal (se NJA II 1943 s. 276).

text: Även om en person har ett betydande intresse av att det meddelas en fällande dom gäller som utgångspunkt i svensk rätt att han eller hon ska höras som vittne och inte som målsägande. Om den som ska höras är närstående till en part är han eller hon visserligen inte skyldig att avlägga vittnesmål (

text: 36 kap. 3 § rättegångsbalken

text: ). Har den närstående väl bestämt sig för att vittna ska dock vittnesmålet avläggas under ed. Den närstående har sålunda att på eget ansvar att avgöra om han eller hon kan avlägga ett sanningsenligt vittnesmål.

text: Det kan mot den här bakgrunden diskuteras om det i ett fall som det aktuella, där vårdnadshavarna inte har biträtt åtalet eller för barnets räkning har framställt ett enskilt anspråk, skulle ha hörts som vittnen. Det finns emellertid utrymme för olika uppfattningar i frågan och Justitiekanslern konstaterar att rättens ställningstagande och lösning av frågan i detta fallet har haft goda skäl för sig.

text: 5. Avslutande samtal

text: Vid ett avslutande samtal med lagmannen där alla anställda vid tingsrätten som så önskade också deltog redogjorde Justitiekanslern översiktligt för sina iakttagelser. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för god hjälp och ett mycket vänligt bemötande från tingsrättens personal före och under inspektionen.


title: Skadeståndsanspråk mot staten - fråga om överträdelse av artikel 8 i Europakonventionen m.m.

text: Justitiekanslern avslår O.H:s och H.H:s anspråk.

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: O.H. och L.J. har gemensam vårdnad om sonen H.H. Sonen bor växelvis hos föräldrarna varannan vecka, men går numera i gymnasieskola på annan ort. H.H. har en förvärvad hjärnskada som orsakades i samband med en operation när han var två och ett halvt år gammal. Till följd av skadan har han viss funktionsnedsättning. Efter utredning vid Regionhabiliteringen vid Drottning Silvias Barn- och ungdomssjukhus i Göteborg i maj 2012 bedömdes H.H. uppfylla diagnoskriterierna för ADHD och rekommenderades att pröva behandling med centralstimulerande läkemedel. Vårdnadshavarna hade tidigare ställt sig tveksamma till sådan behandling, men i augusti 2012 inleddes medicineringen med bådas samtycke. Efter en tid bedömde O.H. att negativa biverkningar uppkom. Han begärde i november samma år att behandlingen skulle upphöra på prov och effekten utvärderas. I december 2012 avbröts medicineringen. L.J., som ansåg att medicinen hade haft god effekt för H.H., ansökte då om medgivande till fortsatt medicinering utan O.H:s samtycke.

text: Utskottet för omsorg i Orust kommun beslutade den 28 maj 2013 att enligt

text: 6 kap. 13 a § föräldrabalken

text: (FB) lämna medgivande till medicinering med Concerta enligt läkares ordination. Efter överklagande av O.H. upphävde Förvaltningsrätten i Göteborg beslutet i dom den 18 juli 2013. L.J. och Utskottet för omsorg överklagade domen till Kammarrätten i Göteborg, som upphävde förvaltningsrättens dom och fastställde utskottets beslut. Kammarrättens dom gällde omedelbart. O.H. överklagade domen till Högsta förvaltningsdomstolen som den 24 februari 2015 upphävde kammarrättens dom och fastställde förvaltningsrättens domslut. Som skäl för domen anförde Högsta förvaltningsdomstolen bl.a. följande.

text: Högsta förvaltningsdomstolen konstaterar först att vid tidpunkten för utskottets beslut förefaller H:s ADHD-diagnos inte ha varit ifrågasatt. Vid sådant förhållande bör utskottet knappast ha haft anledning att utgå från annat än att den bedömning av hans diagnos som gjorts ett år tidigare var riktig.

text: När det däremot gäller behandlingsinsatserna hade fadern, som framgått, motsatt sig fortsatt medicinering med centralstimulerande medel. Av utskottets utredning framgår att han ansåg att den tidigare medicineringen borde utvärderas. Han framhöll också i sina kommentarer till utredningen att medicinering av detta slag är omstridd och förenad med många biverkningar samt att han iakttagit vissa sådana hos H, bl.a. i form av negativa effekter på H:s sociala förmåga. Denna förbättrades sedan medicineringen avbrutits, utan någon egentlig försämring av hans funktionsförmåga i övrigt.

text: Huruvida en vårdnadshavares invändningar kan anses ha sådan tyngd att det finns skäl att inhämta en kompletterande medicinsk bedömning bör avgöras även med hänsyn till hur väl underbyggd den utredning som finns bedöms vara.

text: Av de läkarintyg som låg till grund för utskottets beslut framgår att den behandlande läkaren inte uttalade någon uppfattning om H:s behov av fortsatt behandling. Den andra läkaren hade inte träffat H sedan innan behandlingen påbörjades och kunde endast uttala att det var angeläget att behandlingen fick fortsätta om den hade medfört positiva effekter. Det borde mot denna bakgrund ha funnits skäl för utskottet att komplettera den medicinska utredningen.

text: Vid bedömningen av om barnets bästa kräver ett beslut enligt

text: 6 kap. 13 a §

text: FB måste vidare beaktas förutsättningarna för att den planerade insatsen ska kunna genomföras på ett försvarligt sätt (jfr

text: prop. 2011/12:53 s. 27

text: och

text: ). Det bör därvid ha betydelse vilken typ av åtgärd som planeras. Inte minst när det är fråga om läkemedelsbehandling bör beaktas om exempelvis bristande kontinuitet vid växelvis boende kan utgöra ett problem.

text: I utskottets utredning konstateras att konflikten mellan H:s föräldrar kan förhindra kontinuitet i medicineringen, eftersom det inte finns några tvingande regler som medför att fadern måste medicinera H under sina boendeveckor. Utskottet hade därför bort fästa särskilt avseende vid frågan om den planerade insatsen skulle kunna genomföras på ett försvarligt sätt. Även i det hänseendet hade en kompletterande medicinsk utredning möjligen kunnat bringa klarhet.

text: När det gäller ett beslut som innebär inskränkningar i vårdnadshavarens rätt att bestämma rörande barnets omvårdnad måste detta, inte minst av rättssäkerhetsskäl, så långt är möjligt utformas så att det står klart vad beslutet innebär. En socialnämnd beslut om medgivande till vård enligt

text: 6 kap. 13 a § första stycket 1

text: FB måste således vara tydligt preciserat med angivande av bl.a. de praktiska förutsättningarna, såsom den planerade åtgärdens omfattning och varaktighet (

text: a. prop. s. 29

text: ). Detta gäller inte minst när det är fråga om medgivande till läkemedelsbehandling.

text: I det beslut som fattats av utskottet anges endast att medgivande lämnas till att H ”medicineras med Concerta enligt läkares ordination”. Några individuellt anpassade behandlingsmål synes inte ha angetts inför beslutet. Det kan varken av beslutet eller utredningen i övrigt utläsas när den planerade behandlingen ska avslutas eller utvärderas.

text: Högsta förvaltningsdomstolen finner sammantaget att utskottet inte haft ett tillräckligt underlag för att kunna konstatera att ett fortsatt medgivande till fortsatt läkemedelsbehandling var nödvändigt för H:s bästa. Beslutet uppfyller inte heller de krav som måste ställas på precision i fråga om vad det lämnade medgivandet avser.

text: O.H. gav i november 2015 in en ansökan om skadestånd till Justitiekanslern. Justitiekanslern uppfattade det som att anspråket grundade sig på att fel hade begåtts av Utskottet för omsorg i Orust kommun och vid Habiliteringen Kungälv, som är en del av landstingsvården inom Västra Götalandsregionen, och vidtog därför inte någon åtgärd med anledning av anspråket. O.H. har därefter återkommit och förtydligat att anspråket riktar sig även mot staten.

text: Anspråket

text: O.H. har, för egen och H.H:s räkning, begärt skadestånd av staten med 50 000 kr var för ideell skada. Enligt O.H. riktar sig skadeståndsanspråket mot staten, Orust kommun och Barn- och ungdomshabiliteringen i Kungälv enligt den fördelning av betalningsansvaret som bedöms lämplig.

text: Till stöd för anspråket har O.H., såvitt är relevant för frågan om statens skadeståndsansvar, gjort gällande att hans och H:s rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har åsidosatts genom kammarrättens dom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Domstolarnas handläggning av och beslut i förvaltningsrättsliga mål är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat (se t.ex.

text: Kudla mot Polen

text: , no. 30210/96, dom [stor kammare] den 26 oktober 2000).

text: I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse. Det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel, men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den åter-stående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det måste dock betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionsöverträdelser redan inom ramen för den process där de uppstår än möjligheten att få ekonomisk kompensation i efterhand. Det betyder att tillhandahållande av en möjlighet att överklaga en dom eller ett beslut till högre rätt kan vara tillräckligt för att uppfylla konventionens krav.

text: Övervägande

text: Det bör först påpekas att Justitiekanslern, inom ramen för de fortsatta övervägandena, endast kommer att ta ställning till om det föreligger skadeståndsansvar för staten. Justitiekanslern har, som angetts redan i beslutet den 24 november 2015, inte någon rättslig möjlighet att ta ställning till skadeståndsanspråk som riktar sig mot en kommun eller ett landsting. Prövningen här är alltså begränsad till frågan om kammarrättens dom grundar skadeståndsskyldighet för staten i förhållande till O.H. eller H.H. Med dessa utgångspunkter gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Utredningen ger inte stöd för slutsatsen att O.H. eller H.H. har drabbats av något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada enligt

text: skadeståndslagen

text: ska utgå. Frågan är om ersättning för ideell skada ändå kan utgå med hänvisning till att O.H:s eller H.H:s rättigheter enligt Europakonventionen har åsidosatts.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. I artikel 8.2 sägs att offentlig myndighet inte får inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd i lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Vid prövning av frågor som rör parternas rättigheter enligt artikel 8, t.ex. vårdnad om barn, kräver konventionsartikeln även att parternas grundläggande processuella rättigheter tillgodoses (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 409 f.).

text: Att, som kammarrätten har gjort, besluta om insatser för ett barn i form av medicinsk behandling, trots att en av vårdnadshavarna motsätter sig det är ett ingrepp i vårdnadshavarens rättigheter. Beslutet innebär även ett ingrepp i H.H:s rätt till respekt för sitt privatliv. Ett sådant ingrepp måste anses nödvändigt för att tillgodose ett legitimt intresse och vara proportionerligt på det sätt som krävs enligt

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: Ingreppet har i detta fall skett med stöd av

text: 6 kap. 13 a §

text: FB. Av bestämmelsen framgår bl.a. följande. Står barnet under vårdnad av två vårdnadshavare och samtycker endast den ena till en åtgärd till stöd för barnet, får socialnämnden besluta att åtgärden får vidtas utan den andra vårdnadshavarens samtycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa och åtgärden gäller behandling som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:673)

text: . Huvudregeln är att ett sådant beslut gäller omedelbart.

text: Det kan alltså först noteras att det, på sätt som föreskrivs i artikel 8.2, har funnits stöd i lag för kammarrättens dom om medicinering. Vidare uppfyller lagstiftningen ett av de legitima ändamål som avses i artikel 8.2. Där hänvisas bl.a. till skyddet för hälsa, dvs. barnets hälsa, och skyddet för andra personers fri- och rättigheter, dvs. den andra vårdnadshavaren och den personens rättigheter enligt artikel 8.

text: När det gäller kravet på proportionalitet gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Av bestämmelsen i FB framgår, som nämnts, att socialnämndens beslut ska krävas med hänsyn till barnets bästa. I det ligger en bedömning av vilket behov barnet har av insatsen och hur nödvändigt det är att socialnämnden ingriper. Det måste finnas ett påtagligt och tydligt behov i det enskilda fallet (

text: prop. 2011/12:53 s. 26

text: ). Den fråga som återstår att ta ställning till är då om kammarrätten har tillämpat regleringen på ett proportionerligt sätt.

text: O.H. och L.J. hade under målets handläggning olika uppfattning om fortsatt läkemedelsbehandling var nödvändig för sonens bästa. Oavsett utgången i domstolen hade därför antingen O.H:s eller L.J:s bestämmanderätt såsom vårdnadshavare inskränkts. Liksom när det gäller andra beslut som rör barn bör barnets egen vilja beaktas med hänsyn tagen till hans eller hennes ålder och mognad. Risken för att barnet hamnar i en lojalitetskonflikt bör också beaktas (a prop. s. 17). Det kan konstateras att H.H., vid tidpunkten för kammarrättens dom, var femton år gammal. Någon säker slutsats om hans inställning till fortsatt medicinering kan inte dras av utredningen här. Det verkar inte heller som att hans inställning har haft någon avgörande betydelse för kammarrättens bedömning.

text: Det bör framhållas att staterna och deras domstolar, i ett fall som detta – som innefattar svåra och känsliga avvägningar mellan olika personers konventionsrättigheter – har en bred bedömningsmarginal när det gäller att vidta integritetsinskränkande åtgärder av nu aktuellt slag. Ett beslut som begränsar en persons rätt att bestämma över sina privata angelägenheter – inte minst i fråga om sina barns hälsa – måste dock motiveras av starka skäl och meddelas efter ett förfarande som skapat garantier för en rättssäker prövning.

text: I detta fall har utskottets beslut om fortsatt medicinering av H.H. överprövats av tre domstolar. Det finns inte anledning att ifrågasätta rättssäkerheten i domstolsförfarandet. Det ska då beaktas att Högsta förvaltningsdomstolen slutligen har bifallit O.H:s talan och upphävt kammarrättens dom. Högsta förvaltningsdomstolen har vid sin prövning kommit fram till att utskottet inte haft ett tillräckligt underlag för att konstatera att ett medgivande till fortsatt läkemedelsbehandling var nödvändigt för H.H:s bästa. Underlaget för kammarrättens bedömning var dock inte detsamma som för utskottets. I kammarrätten fanns viss ytterligare utredning i form av förhör med bl.a. de läkare vars intyg låg till grund för utskottets beslut samt ytterligare en läkare och H.H:s dåvarande mentor i grundskolan. Enligt Högsta förvaltningsdomstolen kunde visserligen inte heller den utredning som senare tillkommit anses visa att H.H. hade ett påtagligt och tydligt behov av att återuppta medicineringen av Concerta. Att Högsta förvaltningsdomstolen har gjort en annan bedömning av underlaget än kammarrätten kan dock inte anses innebära att kammarrätten har tillämpat regleringen i

text: 6 kap. 13 a §

text: FB på ett sätt som inneburit ett oproportionerligt ingrepp i O.H:s och H.H:s rättigheter enligt artikel 8. Det bör då särskilt understrykas att de olika instanserna kommit till olika slutsatser, vilket tyder på att utgången inte var självklar.

text: Att kammarrätten inte på eget initiativ kompletterande den då tillgängliga utredningen eller på annat sätt vidtog ytterligare utredningsåtgärder kan inte heller anses innebära att O.H:s eller H.H:s rättigheter enligt Europakonventionen har åsidosatts. Enligt Högsta förvaltningsdomstolen uppfyllde utskottets beslut inte de krav som måste ställas på precision i fråga om vad det lämnade medgivandet avsåg. Det kan konstateras att kammarrättens dom i det avseendet inte är mer preciserad än utskottets beslut. Justitiekanslerns bedömning är dock att bristen inte är sådan att den medför skadeståndsansvar för staten.

text: Mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern att varken O.H:s rätt till skydd för sitt familjeliv eller H.H:s rätt till sitt privatliv har åsidosatts genom kammarrättens dom eller förfarandet i övrigt. Under alla omständigheter får ett eventuellt åsidosättande av Europakonventionen – inklusive angivna brister i processuellt hänseende – anses ha ”läkts” genom Högsta förvaltningsdomstolens dom, och detta även med beaktande av att kammarrättens dom om medicinering gällde omedelbart.

text: Tillsyn

text: O.H. har även framfört synpunkter på hur Inspektionen för vård och omsorg (IVO) har hanterat hans anmälan dit och begärt att Justitiekanslern ska granska IVO:s handläggning. Utöver ett antal synpunkter på felaktig diagnos och behandling m.m. har O.H. i ärendet hos IVO klagat på att han inte fått ta del av en receptkopia som han begärt från Barn- och ungdomshabiliteringen i Kungälv. Dessa synpunker på förmodade brister i journalsystemet har O.H. framfört även här, med hänvisning till bl.a. att IVO inte vidtagit någon åtgärd med anledning av hans klagomål.

text: Justitiekanslern har från IVO inhämtat att ärendet fortfarande är under utredning där.

text: O.H:s anmälan gäller alltså förhållanden som IVO utreder. Justitiekanslerns granskning ska som huvudregel inte ersätta den tillsyn och rättstillämpning som ankommer på andra. Justitiekanslern kan inte heller ingripa i prövningen i ett enskilt ärende hos en myndighet eller ge någon anvisning till myndigheten hur den bör agera i ett visst fall.

text: Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till de begränsningar som även i övrigt gäller för tillsynsuppgiften har Justitiekanslern beslutat att inte vidta någon åtgärd med anledning av vad O.H. har anfört i denna del.