nyckelord:
Barn/ungdom
Interimistiskt beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Umgänge
Verkställighet

title: Kritik mot Socialnämnden i Norrköpings kommun för handläggningen i samband med verkställandet av en tingsrätts interimistiska beslut om umgängesstöd

sammanfattning: En tingsrätt beslutade interimistiskt den 25 juli 2018 att AA skulle ha rätt till umgänge med BB i viss omfattning i närvaro av umgängesstöd. Något umgänge kom dock inte till stånd och i oktober 2018 lämnade en enhetschef inom socialtjänsten in ett yttrande till tingsrätten. I yttrandet uppgav enhetschefen bl.a. att tingsrättens beslut inte kunde verkställas. Socialnämnden i Norrköpings kommun har i sitt remissvar uppgett att handläggningen av ärendet gick rätt till och har hänvisat till att tingsrätten i skälen för sitt beslut den 25 juli 2018 erinrat om att ”umgängesstödet beslutar i varje enskilt fall om umgänget lämpligen bör ske”. I beslutet uttalar JO att socialnämnden är skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget när domstolen har beslutat om umgänge med umgängesstöd. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd och det är inte meningen att nämnden ska göra en egen bedömning av det beslutade umgängets lämplighet. JO uttalar vidare att om nämnden bedömer att ett umgänge med umgängesstöd bör avbrytas, t.ex. för att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter, har nämnden naturligtvis en skyldighet att agera. Nämnden har i den situationen vissa handlingsalternativ som är reglerade i lag och förordning. JO konstaterar att nämnden i det här fallet inte valde något av de handlingsalternativ som föreskrivs i lag och förordning. Umgänget avbröts i stället innan det ens hade påbörjats och bedömningen grundades, enligt vad som kommit fram, enbart på omständigheter som fanns tillgängliga vid tidpunkten för tingsrättens beslut. JO uttalar att agerandet saknar rättsligt stöd och att nämndens skyldighet att verkställa tingsrättens beslut inte påverkades av hur tingsrätten i det här fallet hade uttryckt sig i skälen för beslutet. Enligt JO är innebörden av nämndens agerande att tingsrättens beslut helt och hållet åsidosattes samt att nämnden, utan stöd i lag, satte sig över den bedömning som tingsrätten hade gjort. JO uttalar att det inte är acceptabelt och att nämnden förtjänar kritik för handläggningen. Nämnden får också kritik för det yttrande som i oktober 2018 upprättades och lämnades in till tingsrätten av en enhetschef inom socialtjänsten. JO uttalar att det saknas rättsligt stöd för åtgärden samt att yttrandet i delar närmast framstår som en partsinlaga. JO konstaterar att handläggningen inte har skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Bakgrund

text: Sommaren 2018 pågick det en tvist mellan CC och BB vid Norrköpings tingsrätt om vårdnad, boende och umgänge. Tvisten rörde deras gemensamma son AA.

text: Den 25 juli 2018 beslutade tingsrätten interimistiskt att CC skulle ha ensam vårdnad om AA samt att AA skulle ha rätt till umgänge med BB under en och en halv timme varannan tisdag i närvaro av umgängesstöd.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade DD, i egenskap av ombud för BB, på socialtjänsten i Norrköpings kommun och uppgav bl.a. att tingsrättens beslut den 25 juli 2018 om umgängesstöd inte hade verkställts.

text: Till anmälan hade det bl.a. fogats ett yttrande som en enhetschef inom Norrköpings umgängesstöd i oktober 2018 hade upprättat och lämnat in till tingsrätten i det där pågående familjemålet mellan CC och BB.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Norrköpings kommun skulle yttra sig över anmälan.

text: Nämnden kom genom socialdirektör EE in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: Beskrivning av handläggningen

text: I det interimistiska beslut som tingsrätten fattade den 25 juli 2018 förordnade tingsrätten att vårdnaden om den i ärendet aktuella pojken skulle tillkomma mamman ensam, att pojken skulle ha rätt till umgänge med sin pappa i närvaro av umgängesstöd samt att pappans yrkande om telefonumgänge skulle avslås. Umgänget skulle enligt beslutet äga rum vid ett tillfälle varannan vecka, påbörjas så snart som möjligt efter eventuella informationssamtal och studiebesök samt avslutas senast 22 januari 2019. I beslutet erinrades det dock om att umgängesstödet i varje enskilt fall beslutar om umgänget lämpligen bör ske. Utifrån tingsrättens interimistiska beslut fattade familjerättsenheten i Norrköpings kommun den 2 oktober 2018 beslut om umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , vilket kommunicerades med Norrköpings umgängesstöd samma dag. Den 20 oktober skickade Norrköpings umgängesstöd en skrivelse till Norrköpings tingsrätt. I skrivelsen framfördes att verksamheten inte kunde verkställa tingsrättens interimistiska beslut om umgänge för pojken och hans pappa med närvaro av umgängesstöd, detta med hänsyn dels till barnets bästa och dels till personalens säkerhet. Detta skedde med stöd av den skrivning som tingsrätten meddelat i sitt interimistiska beslut. Norrköpings umgängesstöd grundade sin bedömning på utredningar som har gjorts utifrån 11 kap. l och

text: 2 §§ socialtjänstlagen

text: under perioden 2017-03-16 till 2018-07-17 samt på iakttagelser gjorda vid tidigare umgängen med umgängesstöd mellan pojken och hans pappa under perioden 2017-08-21 till 2017-10-02.

text: − − − Sammantaget […] gjorde Norrköpings umgängesstöd bedömningen att de inte kunde verkställa tingsrättens interimistiska beslut om umgänge. Detta ställningstagande bedömdes ha stöd i den erinran som gjorts i det interimistiska beslutet om att umgängesstödet i varje enskilt fall beslutar om umgänget lämpligen bör ske. − − −

text: Socialnämndens samlade bedömning av handläggningen

text: Ställningstagandet i oktober 2018 att inte verkställa tingsrättens interimistiska beslut om umgänge bedömdes dock ha stöd i den erinran som gjorts i tingsrättens beslut om att umgängesstödet i varje enskilt fall beslutar om umgänget lämpligen bör ske. − − − Socialnämndens samlade bedömning är att handläggningen av ärendet har skett korrekt. DD kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Bakgrund Den 25 juli 2018 beslutade Norrköpings tingsrätt interimistiskt bl.a. att AA skulle ha rätt till umgänge med BB under en och en halv timme varannan tisdag i närvaro av umgängesstöd.

text: I enlighet med tingsrättens beslut fattade familjerättsenheten i Norrköpings kommun den 2 oktober 2018 beslut om umgängesstöd. Något umgänge kom dock aldrig till stånd och den 20 oktober 2018 lämnade en enhetschef inom Norrköpings umgängesstöd in ett yttrande till tingsrätten där hon bl.a. uppgav att det med hänsyn till AA:s bästa och personalens säkerhet inte var möjligt att verkställa tingsrättens beslut om umgängesstöd.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att handläggningen av ärendet gick rätt till och har hänvisat till att tingsrätten i skälen för sitt beslut den 25 juli 2018 hade skrivit följande: Det erinras om att umgängesstödet beslutar i varje enskilt fall om umgänget lämpligen bör ske.

text: Nämndens hantering av tingsrättens beslut om umgängesstöd När domstolen beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med får rätten enligt

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Socialnämnden ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget.

text: JO har i flera beslut understrukit att domstolen löser en rättstvist mellan två föräldrar när den avgör frågor om umgänge enligt

text: 6 kap. 15 a §

text: FB och att

text: sådana rättstvister inte utan stöd i lag får avgöras av andra myndigheter än domstolar (11 kap. 5

text: regeringsformen

text: , RF). Det finns inte några lagregler som gör det möjligt för en domstol att delegera uppgiften att fatta beslut om umgänge till någon annan person eller myndighet. Förordnanden som innebär att domstolen överlämnar till socialförvaltningen att bestämma tidpunkten för umgänget eller lämnar öppet under vilka dagar eller på vilka platser umgänget ska äga rum – eller där detta ska bestämmas i samråd med föräldrarna och umgängesstödet – har därför inte ansetts lagligen grundade (se JO:s beslut den 19 januari 2021, dnr

text: , och däri gjorda hänvisningar).

text: Genom regleringen i RF och FB har lagstiftaren skapat en tydlig ansvarsfördelning mellan myndigheterna; domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut eller dom. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd och det är inte meningen att nämnden ska göra en egen bedömning av det beslutade umgängets lämplighet (se

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: och JO 2020/21 s. 521 samt JO:s beslut den 17 maj 2018, dnr

text: , och däri gjorda hänvisningar). En annan sak är att nämnden naturligtvis har en skyldighet att agera om den bedömer att ett umgänge med umgängesstöd bör avbrytas, t.ex. för att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter. Nämnden har i den situationen vissa handlingsalternativ som är reglerade i lag och förordning.

text: Nämnden kan föreslå föräldrarna att väcka talan om ändring av umgänget och, om föräldrarna inte agerar, kan nämnden själv väcka en sådan talan (se

text: 6 kap. 15 a §

text: FB och

text: prop. 2005/06:99 s. 89

text: f.). Det kan också bli aktuellt för nämnden att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL (se

text: prop. 2009/10:192 s. 31

text: När ett beslut om umgänge med umgängesstöd, såsom i det här fallet, har meddelats som ett interimistiskt beslut i ett pågående mål, ser nämndens handlingsalternativ lite annorlunda ut. I stället för möjligheten att väcka talan enligt

text: 6 kap. 15 a §

text: FB, ska nämnden göra en framställning enligt

text: 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: hos domstolen om att beslutet bör ändras (se

text: SOU 2007:52 s. 227

text: ). Innan nämnden lämnar in en sådan framställning till domstolen måste nämnden ge föräldrarna en möjlighet att ta del av och kommentera den (se JO:s beslut den 30 juni 2020, dnr

text: , s. 50 och däri gjorda hänvisningar). Det kan också bli aktuellt för nämnden att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL.

text: Det ska i sammanhanget understrykas att nämnden får grunda sin bedömning av frågan om verkställigheten av domstolens beslut om umgänge med umgängesstöd bör avbrytas endast på sådana omständigheter som har kommit fram efter domstolens avgörande. Det får alltså inte förekomma att nämnden överprövar domstolens beslut och gör en egen bedömning i frågan. För att nämnden ska kunna avbryta verkställigheten krävs det också att de nya

text: omständigheterna är av allvarligare slag (se JO:s beslut den 30 juni 2020, dnr

text: , s. 53).

text: I det här fallet valde nämnden inte något av de handlingsalternativ som jag har redogjort för ovan. I stället synes nämnden enbart ha konstaterat att tingsrättens beslut inte kunde verkställas. Umgänget hade vid det här tillfället inte påbörjats och enligt vad som kommit fram grundades nämndens bedömning på uppemot ett år gamla iakttagelser från tidigare umgängestillfällen samt på uppgifter i utredningar som fanns tillgängliga vid tidpunkten för tingsrättens beslut. Det var alltså inte fråga om att nämnden i en akut situation avbröt ett pågående eller nära förestående umgänge med hänsyn till nya allvarliga omständigheter. Något rättsligt stöd för nämndens agerande finns inte.

text: Nämnden har i sitt remissvar hänvisat till hur tingsrätten skrivit i skälen för sitt beslut den 25 juli 2018. Nämnden synes mena att tingsrätten härigenom gav enhetschefen för Norrköpings umgängesstöd rätten att själv avgöra om AA skulle ha umgänge med BB i närvaro av umgängesstöd. Jag instämmer inte i den tolkningen som i realiteten innebär att tingsrätten i så fall, i strid med bestämmelsen i

text: 11 kap. 5 §

text: RF, skulle ha överlåtit rätten att fatta beslut i frågan om umgänge med umgängesstöd till någon annan. Det innebär också att tingsrätten skulle ha gett enhetschefen och nämnden en rätt att kringgå de bestämmelser som reglerar nämndens handlingsalternativ när den bedömer att ett umgänge med umgängesstöd bör avbrytas. Någon sådan möjlighet har naturligtvis inte tingsrätten.

text: Tingsrättens beslut den 25 juli 2018 innebar en absolut skyldighet för nämnden att, i enlighet med bestämmelserna om umgängesstöd i FB, utse en viss person att närvara vid umgänget mellan AA och BB. Den skyldigheten påverkades överhuvudtaget inte av vad tingsrätten i det här fallet hade skrivit i skälen för beslutet och nämnden borde omgående ha fullgjort sin skyldighet och verkställt beslutet. Så blev dock inte fallet och innebörden av nämndens agerande är att tingsrättens beslut helt och hållet åsidosattes samt att nämnden, utan stöd i lag, satte sig över den bedömning som tingsrätten hade gjort. Följden blev att något umgänge med umgängesstöd mellan AA och BB aldrig kom till stånd. Det är inte acceptabelt och nämnden förtjänar kritik för handläggningen.

text: Yttrandet till tingsrätten i oktober 2018 Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen.

text: Bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller något annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och

text: opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot

text: 1 kap. 9 §

text: RF (se JO 2019/20 s. 60 och däri gjorda hänvisningar).

text: I

text: 6 kap.

text: FB finns bestämmelser om när domstolen kan och ska begära in uppgifter från socialnämnden i familjemål. Domstolen ska t.ex. inför ett beslut om umgänge med umgängesstöd inhämta ett yttrande från nämnden (

text: 6 kap. 15 c §

text: FB). I ett sådant yttrande ska nämnden ange sin inställning till om umgänge med umgängesstöd är praktiskt genomförbart. Nämnden ska däremot inte yttra sig över om ett umgänge med umgängesstöd är lämpligt (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). I vissa situationer finns det också en skyldighet för nämnden att göra en framställning till domstolen (

text: 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen

text: Ingen av de situationer som jag har redogjort för ovan var aktuell när enhetschefen för Norrköpings umgängesstöd i oktober 2018 lämnade in ett yttrande till tingsrätten i det där pågående målet om vårdnad, boende och umgänge. Även i den här delen har nämnden i sitt remissvar hänvisat till hur tingsrätten skrev i skälen för sitt beslut den 25 juli 2018. Nämnden synes mena att tingsrätten härigenom berättigade enhetschefens agerande. Jag instämmer inte i den tolkningen och anser att det är en alltför långtgående slutsats. Det är fråga om ett uttalande som tingsrätten gjorde i skälen för sitt beslut och kan inte tas som intäkt för att tingsrätten därigenom avsåg att ge en enskild tjänsteman rätt att kringgå de bestämmelser som reglerar nämndens möjligheter att yttra sig till domstolen i ett pågående mål. Någon sådan möjlighet har naturligtvis inte heller tingsrätten.

text: När ett yttrande, trots avsaknad av rättsligt stöd, upprättas och lämnas in till domstolen i ett familjemål av någon från socialtjänsten finns det en stor risk för att nämnden kan uppfattas som partisk redan genom att yttrandet upprättas. Det gäller oavsett vem som skriver yttrandet. Utrymmet för en enskild tjänsteman att skriva ett yttrande i ett sådant mål, utan att nämnden uppfattas som partisk, är därför ytterst begränsat. Enligt min mening bör därför inte enskilda tjänstemän, på eget initiativ, skriva yttranden som är avsedda att användas i tvister som gäller vårdnad, boende och umgänge enligt FB (se

text: JO 2019/20 s. 574

text: ). Jag är därför, redan av den anledningen, kritisk mot att det aktuella yttrandet upprättades.

text: När det gäller det aktuella yttrandets innehåll, kan jag konstatera att det inte är begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan att det innehåller uttalanden i de frågor som var föremål för prövning i tingsrättens beslut den 25 juli 2018; bl.a. frågan om lämpligheten i att AA skulle ha umgänge med BB i närvaro av umgängesstöd. Flera av de bedömningar och omständigheter som redovisas i yttrandet var tvistiga och i delar framstår yttrandet närmast som en partsinlaga.

text: Det är svårt att uppfatta yttrandet på annat sätt än som ett ställningstagande mot BB, och jag har stor förståelse för att det gav BB skäl att ifrågasätta inte bara enhetschefens utan även nämndens objektivitet. I det sammanhanget är det av

text: mindre betydelse om de omständigheter och bedömningar som redovisas i yttrandet var korrekta i sak. Det är inte heller något som jag har tagit ställning till. Handläggningen har inte skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i

text: 1 kap. 9 §

text: RF, och nämnden förtjänar kritik både för att yttrandet upprättades och för att det lämnades in till tingsrätten.

text: Avslutande synpunkter

text: För att socialnämnden ska kunna fullgöra sitt uppdrag är det, inte minst i ett pågående familjemål, av stor vikt att enskilda har förtroende för nämnden. Det är därför mycket allvarligt när domstolens beslut inte följs och när enskilda tjänstemän agerar på ett sätt som ger den ena föräldern skäl att ifrågasätta nämndens objektivitet. Det är något som helt enkelt inte får förekomma.

text: Av remissvaret framgår att nämnden inte har några invändningar mot handläggningen i det här fallet, utan att nämnden anser att det har gått rätt till. Det ger mig skäl att ifrågasätta om nämnden har tillräckliga kunskaper om innebörden av objektivitetsprincipen samt om nämndens uppgifter och skyldigheter i ett mål enligt FB. Jag förutsätter att nämnden omgående vidtar åtgärder, i form av bl.a. utbildningsinsatser, för att något liknande inte ska inträffa igen. Med detta sagt anser jag mig kunna avsluta ärendet med den kritik som har uttalats ovan.

text: Vad DD i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Anmälan Beslut Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Miljö- och byggnadsnämnden i Sollentuna kommun för handläggningen av anmälningar om verksamheter i strid med miljöbalken och detaljplan

org: jo

sammanfattning: En person anmälde störningar i sitt boende till kommunens miljö- och byggnadsnämnd. Nämnden handlade anmälan enligt byggnadslagstiftningen och bedömde att det saknades skäl att ingripa. Nämnden får kritik 1. för att den inte handlade anmälan även enligt miljöbalkens regler, och 2. för sin handläggning av klagandens begäran om överklagbara beslut.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan och komplettering till anmälan klagomål mot Miljöoch byggnadsnämnden i Sollentuna kommun och två tjänstemän där. Han uppgav bl.a. följande. Han bor i en hyreslägenhet i en fastighet på Minervavägen i Sollentuna. Fastigheten ägs av det kommunala bostadsföretaget AB Sollentunahem. Den 3 april 2011 anmälde han skriftligen till nämnden att han upplevde stora olägenheter och störningar i sin boendemiljö, bl.a. i form av lukt i och ökad biltrafik omkring fastigheten. Dessa olägenheter orsakades av en byggfirma som bedrev verksamhet i en lokal i fastigheten. I anmälan påpekade han även att den aktuella verksamheten stod i strid mot detaljplanen. I efterföljande kontakter med nämnden uppgav bygglovsarkitekten BB att ärendet inte hade något diarienummer. Trots att han vid flera tillfällen kontaktade BB för att skynda på ärendet hände ingenting. Han anmälde även att några andra verksamheter som bedrevs i området stred mot detaljplanen. När han vände sig till nämnden med en begäran om att få överklagbara beslut i ärendena fick han i e-postmeddelande den 4 januari 2012 följande besked. Hej! Jag har pratat med vår jurist och även bygglovschefen om beslut för de aktuella ärendena. Det är så att kontoret måste debitera dig på minst två arbetstimmar om du vill ha ett beslut som kan överklagas. Kostnaden är 1 500 kr per ärende vi lägger upp och fattar beslut om. I övrigt är det kostnadsfritt att ta del av information om bygglovsplikten. Om du fortfarande vill ha beslut om alla de ärenden på olika adresser kan du vänligen meddela mig. Mvh BB

type: stycke

text: Utredning

text: Sollentuna kommuns taxa för bygglovsverksamhet samt kart- och mätteknisk verksamhet begärdes in och granskades.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Miljö- och byggnadsnämnden den 27 januari 2012, varvid det framkom att något ärende enligt

text: miljöbalken

text: avseende fastigheten på Minervavägen inte fanns registrerat hos nämnden.

text: Miljö- och byggnadsnämnden anmodades att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet och då främst över uppgiften att det skulle vara förenat med avgift att få klagomålsärenden upprättade och få överklagbara beslut. Vidare anmodades nämnden yttra sig över vilka överväganden som gjorts i anledning av att AA:s skrivelse till nämnden den 3 april 2011 inte resulterat i att något ärende enligt

text: miljöbalken

text: initierats. I sitt svar till JO framförde nämnden bl.a. följande.

text: Den inledande handläggningen på miljö- och byggnadskontoret

text: Den 3 april 2011 kommer en anmälan in till miljö- och byggnadsnämnden via mail från AA. Anmälan riktar sig mot det kommunala bostadsbolaget AB Sollentunahem och en byggfirma som bedriver verksamhet i AB Sollentunahems lokaler på bl.a. Minervavägen. I sin anmälan anger AA både att verksamheten strider mot

text: miljöbalken

text: då den ger upphov till störningar i boendemiljön samt att verksamheten strider mot detaljplanen. Dessa frågor hanteras inom samma nämnd men på olika enheter, miljö- och hälsoskyddsenheten samt bygglovsenheten. Båda enheterna ingår i miljö- och byggnadskontoret. När anmälan kom in diskuterade enheternas handläggare hur anmälan skulle hanteras. Gemensamt bedömdes att det skulle vara mer effektivt att driva ett ärende utifrån att verksamheten inte följde detaljplanen än utifrån

text: miljöbalken

text: . Vidare skulle verksamheten utredas om den saknade bygglov. Detta eftersom en förutsättning för etableringen av den, enligt anmälaren, störande verksamheten är avhängig vad detaljplanen medger som tillåten användning av lokalerna. Det bedömdes därför som rimligt att till att börja med utreda om verksamheten överhuvudtaget var tillåten enligt detaljplanen.

text: Handläggningen på miljö- och hälsoskyddsenheten

text: Utifrån skrivelsen bedömde miljö- och hälsoskyddsenheten att störningarna i boendemiljön var relativt begränsade. En olägenhet i

text: miljöbalkens

text: mening är en störning som kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig (

text: 9 kap. 3 § miljöbalken

text: ). I skrivelsen anges att lukten av lösningsmedel/målarfärg kändes i trapphuset, och inte i något bostadsutrymme, vilket gör det mindre troligt att den påverkar hälsan menligt. Antalet fordonsrörelser på 35-70 per vecka är relativt begränsat, men skulle kunna utgöra en olägenhet, bland annat beroende på vilken typ av fordon och vilka tider som fordonsrörelserna sker.

text: Handläggningen på bygglovenheten

text: Den 12 april hänvisas AA till BB, bygglovsarkitekt för hantering av frågan om misstanke om verksamhet som strider mot detaljplanen. BB tar omgående inledande kontakter med fastighetsägaren Sollentunahem som meddelar att de enligt avtal har de inte gjort några bygglovspliktiga åtgärder och lovar att skicka kopia på avtalet till BB. BB har vidare telefonkontakt med AA som också skickar bilder som

text: exemplifierar olika aktiviteter i lokalen, t.ex. bilar som var parkerade på ”hans gård” samt bild på eventuell ”olovlig ateljé” Vid de påföljande telefonsamtal BB har med AA förklaras att verkstaden inte bedöms som en överträdelse av planbestämmelse med hänvisning till Sollentunahems förklaring och hyresavtalet för lokalen. Har lokalen använts i strid mot detaljplanen och 10 år har förflutit utan ingripande måste användningen tillåtas på grund av preskription. AA påpekar senare också att en ateljé har sin verksamhet utan bygglov och påtalar att det finns en ugn för keramik där. Även i denna fråga har BB givit klaganden muntligt besked om att lokalen använts för ändamålet i mer än 10 år och att den då inte är bygglovspliktig på grund av preskription. AA nöjer sig inte med kontorets bedömning. BB förklarar att misstanke om överträdelse mot plan- och bygglagen inte räcker som bevis för att fatta ett beslut mot fastighetsägaren (bevisbördan är kommunens) och föreslår AA att begära beslut om bygglovsplikten (menar här ingripandebesked) för alla dessa eventuella olovliga åtgärder, för att få en möjlighet att överklaga. När AA får förklaringen att sådana beslut förenas med avgifter enligt kommunens taxa och som den sökande av lov måste betala, vill han återkomma. (enl. telefonsamtal med AA den 17 augusti 2011). AA lämnar ingen ansökan eller uppgifter för beslut om planenligheten för dessa ”åtgärder/objekt”. I stället skickar AA ett mail med hot om att JO- anmäla kommunen. En ny fråga om bygglovsplikt på Studievägen 2 ställdes den 30 november 2011. Frågan avsåg om en veterinärmottagning i närheten av hans bostad ansågs som planenlig. Efter mailväxling i frågan och utredning av BB om vilken hantering verksamheten innebär, får klaganden den 23 januari via mail besked om att även den lokalen bedöms som förenlig med detaljplanen. AA frågar vid flera tillfällen hur han kan överklaga beskedet. BB har vid upprepade tillfällen förklarat processen för att få överklagbara beslut för de bedömningar som kontoret gör avseende lokalerna. BB kommunicerar med klaganden för att få klartecken av honom innan kontoret fattar beslut och debiterar. AA upprepar sina frågor i stället för att acceptera att ansöka om prövningen och då betala avgift för ett beslut i frågorna om bygglovsplikt och kunna överklaga dem (ingripandebesked). AA gör en anmälan till JO.

text: Miljö- och byggnadskontorets överväganden och åtgärder

text: Kontoret kan i efterhand konstatera att ett ärende enligt

text: miljöbalken

text: skulle ha startats och drivits parallellt med att frågan om verksamhetens tillåtlighet enligt detaljplanen utreddes. Uppgiften att avgift skulle tas ut avser beslut om prövning av planenligheten eller lagligheten av en verksamhet. Detta följer av

text: 10 kap. 2 §

text: jämfört med

text: 12 kap. 8 §

text: (rätteligen

text: 11 kap. 5 §

text: ; JO:s anmärkning) plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: samt vad avser ärende som påbörjats efter den 2 maj 2011 av

text: 11 kap. 7 §

text: jämfört med

text: 12 kap. 8 § plan- och bygglagen (2010:900)

text: . Här kan den klagande ses som sakägare enligt plan- och

text: bygglagen

text: och att beslut skulle gälla att få frågan om aktuella verksamheters planenlighet eller laglighet prövad med beslut. I det här fallet att de eventuella olovliga verksamheterna måste tillåtas enligt plan- och

text: bygglagen

text: om liknande verksamhet funnits etablerad i mer än 10 år. Avgifter för handläggning enligt plan- och

text: bygglagens

text: område sker enligt den av kommunfullmäktige fastställda taxan, se utdrag bilaga (bilaga här utelämnad; JO:s anmärkning). Om beslut i ärendet hade avsett t.ex. att lämna klagomål utan åtgärd med stöd av

text: miljöbalken

text: , utgår ingen avgift. När kontoret lämnar besked om olika frågor som till exempel tolkning av en planbestämmelse eller bygglovsplikt är beskeden avgiftsfria. Däremot tas avgift ut

text: om någon vill ha ett ingripandebesked med stöd av PBL, se ovan. Ett beslut tar enligt praxis minst två timmar x timtaxan (taxa innan första juli 2011, 2 x 750 kronor = 1500 kronor och därefter enligt nya taxan 2 x 850 kronor = 1700 kronor). Det är miljö- och byggnadskontorets uppfattning att vi förutom i registreringen av ärendet även brustit i kommunikationen gentemot klaganden om varför handläggningen helt gick över från miljöenheten till bygglovenheten. Miljö- och byggnadskontoret konstaterar vidare att vi också borde ha varit tydligare om vilket lagrum som stödjer att avgift kan tas ut för den eventuella prövningen enligt plan- och

text: bygglagen

text: . Handläggningen har i tid varit lång och kan förklaras med bygglovenhetens mycket stora arbetsbelastning under perioden. Bristerna beklagas och kommer att leda till att enheterna får ta del av ärendet och att rutinerna för hantering av klagomålsärenden förbättras, inom hela miljö- och byggnadsnämndens verksamhet. Miljö- och hälsoskyddsenheten har återupptagit handläggningen av ärendet om olägenhet gällande störande verksamhet för att komma till beslut om avslut alternativt förelägganden mot verksamhet om åtgärder. Miljö- och byggnadskontoret vill understryka att klaganden dock har fått besked om kontorets bedömning av de olika aktuella verksamheternas laglighet enligt PBL. - - - AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Den 2 maj 2011 trädde den nya plan- och

text: bygglagen (2010:900)

text: , PBL, i kraft. Av övergångsbestämmelserna (punkten 2) framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för mål och ärenden som påbörjats före den 2 maj 2011. För mål och ärenden som påbörjats före den 2 maj 2011 ska alltså plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, tillämpas. AA:s klagomål avser ärenden som påbörjats såväl före som efter den 2 maj 2011, varför redogörelsen nedan innefattar hänvisningar till både ÄPBL och PBL när så är behövligt. Av

text: 10 kap. 1 §

text: ÄPBL framgår att byggnadsnämnden ska ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Motsvarande reglering finns i

text: 11 kap. 5 §

text: PBL. Enligt

text: 11 kap. 7 §

text: PBL är byggnadsnämnden skyldig att på begäran i ett skriftligt ingripandebesked redovisa om det i fråga om ett visst byggnadsverk har vidtagits någon åtgärd som enligt nämndens bedömning motiverar ett ingripande enligt kapitlet. Bestämmelsen ger den som t.ex. står i begrepp att förvärva fast egendom eller bevilja lån mot säkerhet av panträtt i fastighet eller tomträtt, möjlighet att få skriftliga upplysningar från byggnadsnämnden i fråga om ett ingripande enligt

text: 11 kap.

text: kan komma att beslutas. Även andra kan begära sådant besked och det krävs alltså inte att vederbörandes rätt ska vara berörd för att nämnden ska vara upplysningsskyldig (se Didón m.fl., Plan- och

text: bygglagen

text: , 1 juli 2012, Zeteo, kommentaren till

text: 11 kap. 7 §

text: ). Paragrafens innehåll överensstämmer i huvudsak med

text: 10 kap. 2 §

text: ÄPBL. Av

text: 13 kap. 2 § 7

text: PBL framgår att ett ingripandebesked inte får överklagas. Inte heller sådana skriftliga upplysningar som lämnats med stöd av

text: 10 kap. 2 §

text: ÄPBL

text: får överklagas (se Didón m..fl., Tidigare Plan- och

text: bygglagen

text: , 1 oktober 2010, Zeteo, kommentaren till

text: 10 kap. 2 §

text: ). En byggnadsnämnd får enligt

text: 12 kap. 8 § 1

text: PBL ta ut en avgift för ingripandebesked (jfr

text: 11 kap. 5 § första stycket

text: ÄPBL). Partsbegreppet är centralt i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Den som är part har rätt att ta del av det som tillförts ärendet (

text: 16 §

text: ), att lämna uppgifter muntligt (

text: 14 §

text: ), att bli kommunicerad (

text: 17 §

text: ) och att bli underrättad om beslut (

text: 21 §

text: ). Den som är sökande eller klagande har alltid partsställning. Däremot anses den som tar ett faktiskt initiativ till ett ärende genom en anmälan utan att ha någon närmare anknytning till ärendet inte ha partsställning (

text: SOU 2010:29 s. 246

text: ). JO har dock i flera beslut ansett att en person i egenskap av ägare till en grannfastighet har rätt att påfordra prövning i sak av en begäran om ingripande mot en olovlig byggnadsåtgärd (se t.ex. JO 1990/91 s. 337). En sådan person ska alltså anses som part i

text: förvaltningslagens

text: mening. Den som är part har också rätt att överklaga myndighetens beslut, om det gått honom eller henne emot (

text: 22 §

text: ). I sådana fall där anmälaren inte är ägare till en grannfastighet eller sakägare av annan anledning kan däremot nämnden avsluta ärendet formlöst. Självfallet bör dock nämnden ge anmälaren besked om ärendets utgång eftersom den enskilde annars förtas möjligheten att överklaga beslutet i ingripandefrågan och därmed få partsfrågan och talerätten prövad i högre instans (jfr

text: JO 2012/13 s. 384

text: ). Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen framgår att AA den 3 april 2011 gjorde en skriftlig anmälan till nämnden om att han upplevde störningar i sin boendemiljö. Störningarna orsakades enligt honom av ett företag som bedrev verksamhet i en lokal i den hyresfastighet som AA bodde i. AA påpekade även för nämnden att företagets verksamhet bedrevs i strid med detaljplanen. Nämnden påbörjade dock ingen handläggning enligt

text: miljöbalken

text: eftersom den bedömde att det skulle vara mer effektivt att börja med att utreda om verksamheten var tillåten enligt detaljplanen. Efter utredning i saken bedömde nämnden att det saknades skäl att ingripa mot den aktuella verksamheten. Även beträffande ett par ytterligare verksamheter som AA senare påtalat till nämnden som planstridiga bedömdes på samma sätt av myndigheten. När AA begärde att få överklagbara beslut av nämnden fick han besked om att detta skulle kosta 1 500 kronor per ärende.

text: Ett ärende enligt

text: miljöbalken

text: borde ha initierats En kommunal nämnd har att utöva den tillsyn som följer av den eller de författningar som den är satt att tillämpa. Om ett ärende faller under flera av nämndens tillsynsområden, kan den naturligtvis inte själv välja att enbart utreda det inom ett av sina ansvarsområden. AA:s anmälan till nämnden avsåg både en begäran om tillsyn enligt

text: miljöbalken

text: och en begäran om ingripande enligt

text: bygglagstiftningen. Nämnden borde alltså redan när AA:s anmälan kom in till myndigheten även ha påbörjat handläggning enligt

text: miljöbalken

text: . För sin underlåtenhet i detta avseende förtjänar nämnden kritik.

text: Nämndens handläggning av AA:s begäran om överklagbara beslut Av utredningen i ärendet framgår inte uttryckligen om nämnden tagit ställning till om AA var sakägare och därmed part i de olika ärendena eller inte. Om nämnden gjorde bedömningen att AA var part i ärendena, hade det i enlighet med det ovan sagda ålegat nämnden att meddela beslut i ärendena. Om besluten hade gått AA emot, skulle nämnden dessutom ha gett honom besked om hur han skulle göra för att överklaga dem. I sådant fall har nämnden behandlat anmälningarna felaktigt. För det fall nämnden inte ansåg att AA var part i de aktuella ärendena har myndigheten – i enlighet med vad jag redogjort för ovan – inte haft någon skyldighet att meddela honom beslut med överklagandehänvisningar i ärendena. I den situationen har nämnden således handlat korrekt genom att enbart tillställa AA besked i saken. Däremot var det naturligtvis fel av nämnden att besvara hans begäran om beslut med att hänvisa honom till att begära ingripandebesked eftersom syftet med sådana besked är något helt annat och då ingripandebesked inte heller är överklagbara. Nämnden borde istället ha informerat AA om att han kunde överklaga myndighetens besked till honom att den inte avsåg att ingripa mot de anmälda verksamheterna. För det fall AA hade kommit in med överklaganden skulle nämnden enligt

text: 24 § förvaltningslagen

text: ha prövat om dessa kommit in i rätt tid och i så fall enligt

text: 25 § samma lag

text: ha skickat överklagandena till överinstansen som hade haft att ta ställning till om AA hade rätt att överklaga nämndens ställningstagande. Vad som i övrigt kommit fram i utredningen ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för att sekretesskänsliga uppgifter överförts per telefax till fel mottagare

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland. Han uppgav att polisen per telefax hade skickat sex dokument (Rapportblad Utväg) innehållande känsliga personuppgifter till honom trots att de uppenbarligen var avsedda för en annan mottagare. AA var även missnöjd med det bemötande han fick av polisen när han kontaktade dem för att påtala felet.

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som anförts i anmälan.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett yttrande och uppgav inledningsvis följande.

text: ”Utväg Skaraborg” är en samverkan mellan myndigheter som kommer i kontakt med mäns våld mot kvinnor i nära relationer. En förutsättning för verksamheten är att polisen lämnar personuppgifter ur anmälningsregistret (RAR) på de kvinnor som har utsatts för relationsvåld eller män som misstänks för brott. Kvinnan informeras i samband med polisanmälan om ”Utväg Skaraborg” och ger sitt samtycke till att personuppgifterna i anmälan lämnas vidare. Uppgifterna sammanställs på ett rapportblad som polisen faxar till ”Utväg Skaraborg”. Polismyndigheten har i ärendet inhämtat upplysningar från tf. chefen för polisområde Skaraborg, CC, som har anfört följande. Det var ett misstag att de aktuella handlingarna skickades till fel mottagare. Liknande misstag kommer att undvikas i framtiden då faxen numera har programmerats med kortnummer till aktuell mottagare.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen redovisade polismyndigheten följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att aktuella handlingar av misstag har skickats till fel mottagare. Det är naturligtvis oacceptabelt att sekretesskyddade uppgifter såsom namn, adress och personnummer kommer obehöriga personer tillhanda. Polismyndigheten ser allvarligt på händelsen. Det förefaller dock som det inträffade inte har inneburit någon skada för de enskilda personer vars personuppgifter har lämnats ut. Det går aldrig helt att undvika att misstag av liknande slag sker men det är viktigt att de säkerhetsåtgärder vidtas som är möjliga. Att använda kortnummer då

text: handlingar faxas är en sådan säkerhetsåtgärd. Det är även viktigt att de anställda har kunskap om frågor kring informationssäkerhet. Vikten av att sekretesskyddade handlingar hanteras med stor försiktighet framhålls bl.a. vid den sekretessinformation som ges alla nyanställda vid polismyndigheten. Polismyndigheten anser dock att det kan finnas anledning att ytterligare informera om aktuella frågor inom myndigheten. Vad gäller AA:s påstående om dåligt bemötande kan polismyndigheten endast beklaga för det fall han inte har blivit bemött på ett professionellt sätt. AA yttrade sig.

text: Bedömning

text: Det är naturligtvis av stor vikt att en myndighet har enkla, tydliga och säkra rutiner för överföring av handlingar mellan myndigheter eller till enskilda. Minst lika viktigt som att det finns fungerande rutiner är att stor noggrannhet iakttas av den som ska skicka handlingarna, inte minst när handlingarna innehåller sekretesskänsliga uppgifter. Detta gäller givetvis oavsett på vilket sätt som handlingen eller uppgifterna överförs.

text: Av utredningen har framgått att polismyndigheten per telefax skickat handlingar med sekretesskänsliga uppgifter till fel mottagare. Detta är självfallet inte godtagbart. Jag har emellertid inte anledning att tro något annat än att det inträffade berott på att någon befattningshavare hos polisen av misstag angett siffran 0 i stället för 8 i telefaxnumret. Jag noterar också att myndigheten har vidtagit vissa åtgärder för att undvika att något liknande ska inträffa i framtiden. Jag vidtar mot denna bakgrund ingen annan åtgärd än att uttala kritik mot polismyndigheten för det inträffade.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Dom/domskäl Sekretess

title: Kritik mot en chefsrådman vid Malmö tingsrätt för att ha röjt sekretessbelagda uppgifter om målsägande i en brottmålsdom

sammanfattning: Malmö tingsrätt meddelade dom i ett brottmål som gällde sexualbrott. I målet fanns flera målsägande. Trots att avsikten var att målsägandenas identitet skulle omfattas av sekretess namngavs de i en automatgenererad del av domen, vilket inte uppmärksammades av den chefsrådman som hade ansvar för målet. Följden blev att namnen röjdes när domen expedierades. JO ser allvarligt på händelsen och riktar kritik mot den ansvariga domaren.

text: Bakgrund och initiativ

text: Sommaren 2023 meddelade Malmö tingsrätt dom i ett brottmål som gällde sexualbrott. Trots att tingsrätten i domen hade förordnat att vissa bestämmelser om sekretess skulle fortsätta att vara tillämpliga på bl.a. vissa uppgifter som kunde röja målsägandenas identitet framgick deras namn.

text: Sedan det inträffade hade kommit till min kännedom beslutade jag den 31 augusti 2023 att utreda händelsen inom ramen för ett initiativärende.

text: Remissen

text: Tingsrätten uppmanades samma dag att yttra sig. Eftersom jag den 21 juni 2023 – inom ramen för ett annat initiativärende, JO:s dnr 4379-2023 – hade beslutat att utreda Domstolsverkets införande av verksamhetsstödet Digitalt brottmålsavgörande (DiBa) uppmanades tingsrätten även att ange om det inträffade hade beröringspunkter med den granskningen.

text: Tingsrättens remissvar

text: Tingsrätten inkom genom lagmannen AA den 17 oktober 2023 med remissvar tillsammans med ett underyttrande från chefsrådmannen BB, som hade dömt i målet. Remissvaret återges endast i de delar som är relevanta för JO:s uttalanden.

text: BB framförde följande:

text: … 2023 väcktes åtal omfattande 23 åtalspunkter. Stämningsansökan skickades in elektroniskt via Rättsväsendets digitalisering (RD) … Stämningsansökan var försedd med ett (S). Den handlingen överfördes därmed automatiskt även till verksamhetsstödet DiBa. I stämningsansökan anges de nio identifierade målsägandena med namn under åtalspunkterna 5–23 … Samtidigt inkom en maskad version av stämningsansökan via RD angiven som ”övrig handling” där målsägandena genomgående var avidentifierade och angivna som NN1 – NN9 …, samt en bilaga med målsägandenas namn …, även den benämnd som ”övrig handling” och försedd med ett (S). Den … låg därmed två stämningsansökningar under Händelser i Vera. Tingsrätten utfärdade stämning samma dag. Målet sattes ut till huvudförhandling två dagar …. Vid schemaläggningen veckan innan tilldelades jag målet. Inför förhandlingen skrev jag ut båda stämningsansökningarna för att ha tillgång till målsägandenas namn under huvudförhandlingen. Hela huvudförhandlingen ägde rum inom stängda dörrar för att skydda målsägandenas identitet. Under huvudförhandlingens första dag gjorde åklagaren justeringar av ett par åtalspunkter och valde därför att till den andra huvudförhandlingsdagen skicka in en justerad version av stämningsansökan … Målsägandena var avidentifierade och justeringarna var rödmarkerade. Det fanns därmed tre fullständiga stämningsansökningar omfattande alla åtalspunkterna men med vissa olikheter. Endast den först inskickade stämningsansökan fördes automatiskt över till DiBa. Domslutet blev relativt omfattande … Jag skrev ut och granskade domslutet mycket noga liksom även skadeståndsyrkandena från Sekretess 1 – 9 som lagts in manuellt i DiBa av protokollföraren. När det gäller åklagarens ansvarsyrkanden hade dessa överförts automatiskt till DiBa och jag utgick från att dessa var korrekta. I den delen granskade jag noga endast att de justeringar som gjordes efter den första huvudförhandlingsdagen hade lagts in på rätt sätt. Jag kände till att justeringar som görs efter att åtalet väckts måste ändras manuellt i DiBa vid färdigställandet av domen. Domen meddelades den … 2023. I domen som expedierades kl. 11:00 var målsägandena namngivna under åklagarens ansvarsyrkanden. Det var mitt ansvar att signera en i alla delar korrekt dom. Jag beklagar djupt att så inte skedde. Det är svårt att i efterhand redogöra för varför man har missat något. Att jag utgick från att åklagarens yrkanden alltid är korrekta i DiBa om åtalet inte justeras är en delförklaring. Jag gjorde vid ett par tillfällen utskrifter av domen, som jag fortfarande har i behåll, där jag kan se att jag bockat av de delar som jag just då arbetade med. När det gäller åklagarens ansvarsyrkanden har jag mer översiktligt stämt av så att alla åtalspunkter kommit med i domen. DiBa är fortfarande ett relativt nytt verksamhetsstöd och jag har gjort så vid många andra tillfällen för att säkerställa så att inte hela åtalspunkter på något sätt fallit bort. Vid den snabba översikten har jag inte noterat målsägandenas namn. Det kan bero på att jag möjligen jämförde med den stämningsansökan som hade namnen angivna och som jag använt under huvudförhandlingen. Alldeles oavsett hur domen kom att bli felaktig i den delen är det enbart mitt ansvar.

text: AA framförde bl.a. följande:

text: Såvitt gäller hur stämningsansökningarna varit utformade och kommit in till tingsrätten hänvisar jag till [BB:s yttrande, JO:s anm.]. Viktigt att notera är att åklagaren i det första skicket via Rättsväsendet digitalisering (RD, tidigare RIF), skickat en PDF-fil som aktbilagerats i händelser jämte strukturerad information som automatiskt överförts till yrkandedelen i det kommande avgörandet i DiBa. Både PDF-filen och den strukturerade informationen har innehållit målsägandenas namn i gärningsbeskrivningarna. Brukligt i stämningsansökningar är annars att åklagaren ersatt målsägandenas namn med sekretessbenämningar även

text: i gärningsbeskrivningen. Namnen framgår då endast av en sekretessmarkerad bilaga till stämningsansökan. Som redogjorts för i [BB:s yttrande, JO:s anm.] har det kommit in justeringar av stämningsansökan i PDF men inte någon justerad strukturerad information. För att undvika det inträffade hade i detta fall således krävts att tingsrätten uppmärksammat att gärningsbeskrivningen, som automatiskt hade överförts, innehöll målsägandenas namn och vidtagit åtgärder med anledning av det. Enligt rutin på tingsrätten justeras yrkandedelen i DiBa-domen först i samband med huvudförhandling, även om justeringar av gärningsbeskrivningen kommit in tidigare. Detsamma gäller för ett enskilt anspråk som har kommit in före huvudförhandlingen. Det hänger samman med att sådana eventuella justeringar i DiBa försvinner om tingsrätten under handläggningen av målet kommer fram till att mer än en stämningsansökan ska hanteras i samma avgörande och således måste slå ihop två automatskapade avgöranden. Eftersom tingsrättens rutin följts har alltså yrkandeinformationen varit oförändrad fram till huvudförhandlingen, vilket i och för sig inte är något bekymmer ur sekretesshänseende eftersom ingen obehörig ska ges åtkomst till DiBa-avgöranden som inte upprättats och eftersom den första stämningsansökan var sekretessmarkerad. Vid huvudförhandlingen gjordes justeringar i gärningsbeskrivningen. I enlighet med tingsrättens rutin förde protokollföraren in dessa justeringar i yrkandedelen i DiBa-domen. I samband med detta synes protokollföraren inte ha observerat eller reagerat på att målsägandenas namn stod angivna i gärningsbeskrivningen. För redogörelse för hanteringen av domen under domskrivningen hänvisar jag till [BB:s yttrande, JO:s anm.]. Effekten av felet som beskrivs där har varit att målsägandenas identiteter röjts i samband med domens meddelande. Tingsrätten uppmärksammades på felet samma dag som domen hade meddelats. Då ansvarig domare på grund av sjukdom var förhindrad att arbeta åtgärdades felet av undertecknad samma dag. Av förbiseende kvarstod adressen till en av målsägandenas vårdnadshavare varför jag åtgärdade även detta två dagar senare. ---

text: Hantering av sekretess i DiBa-domar

text: Samtliga skick av åtal i Rättsväsendets digitalisering innehåller en stämningsansökan i PDF-format och motsvarande information i strukturerad form. Det är PDF-filen som aktbilageras i verksamhetsstödet Vera och det är därför den som de flesta domare använder sig av i arbetet med målet. Om åklagaren därefter inkommer med en justerad PDF-fil medför det ingen automatisk justering av den strukturerade informationen som redan automatiskt förts in i yrkandedelen av DiBa-domen. Även före DiBas lansering fick tingsrätten in stämningsansökan som PDF-fil och strukturerad information. Men domar skrevs i verksamhetsstödet Vera. Domare kunde då välja att bilagera stämningsansökan i PDF eller att få den strukturerade informationen i samma dokument som domskälen författades i. Oavsett val hade domaren att själv göra justeringar och formulera texten under rubriken ”Yrkande” i Word-dokumentet. Med tillämpning på nu aktuella handlingar hade i det förra fallet alltså den avidentifierade och justerade varianten av stämningsansökan bilagerats av protokollföraren eller så borde domaren ha uppmärksammat att fel handling bilagerats till domen. I det andra fallet hade den strukturerade gärningsbeskrivningen med målsägandenas namn funnits i samma dokument som domaren skrev sina skäl i. Efter lanseringen av DiBa är tillvägagångssättet något annorlunda. Domare styr inte fritt utformningen av yrkandena i domen och det går inte att göra valet att under rubriken ”Yrkande” hänvisa till en bilaga. Åklagarens strukturerade information kommer alltid med i DiBa och vill domaren justera utformningen av

text: informationen går det att göra med vissa begränsningar, t.ex. genom att justera gärningsbeskrivningen. Den gärningsbeskrivning som automatiskt överförts till DiBa ska vara överensstämmande med den text som anges i stämningsansökan i PDF. Det är antagligen därför domaren, som hon beskriver i sitt yttrande, endast kontrollerat denna del mindre noggrant. I det aktuella fallet har det varit möjligt för domaren att avidentifiera målsägandenas namn i gärningsbeskrivningen genom att redigera texten i DiBa och ange sekretessbenämningar i stället för namn. Det bör anmärkas att om stämningsansökan hade getts in i det format som är brukligt när målsäganden har namn som omfattas av sekretess, hade domaren inte behövt göra detta. Då hade den strukturerade gärningsbeskrivningen aldrig innehållit målsägandenas namn. Sekretess i domar skiljer sig i DiBa på ett avgörande sätt från vad som gällde tidigare. Tidigare lades sekretessbelagda uppgifter i en bilaga till domen och rätten förordnade om sekretess för bilagan. Om en dom i DiBa innehåller sekretess skapas i stället flera avgöranden i DiBa. När domaren ska granska domen finns därför två fullständiga domar att granska. En PDF-fil som kallas ”Dom” och en PDF-fil som kallas ”Dom - visa sekretess”. Om domaren inte vill förlita sig på DiBas automatik i detta hänseende fordras alltså genomläsning av den fullständiga domen i två olika PDF-filer. ---

text: Tingsrättens syn på händelsen

text: Jag kan bara djupt beklaga det inträffande. Tingsrätten har gjort fel när målsägandenas namn har röjts. Ansvaret för innehållet i den signerade domen vilar alltid ytterst på domaren som undertecknar den. Tingsrätten menar att det i det aktuella fallet har förekommit flera omständigheter som i viss mån kan förklara det inträffade. Till att börja med har stämningsansökan getts in på annat sätt än vad som är brukligt i liknande mål. Det hjälper inte att åklagaren därefter kommit in med en avidentifierad stämningsansökan i PDF-format eftersom det inte medför någon automatisk justering av den strukturerade informationen. I det aktuella fallet fanns ett sätt att ändra i DiBa så att målsägandenas namn inte röjdes under yrkandedelen. Även om det är protokollföraren som enligt tingsrättens rutin ska göra eventuella tillägg och justeringar i yrkandelen faller ansvaret för den slutliga utformningen av domen på domaren. Protokollföraren kan alltså inte lastas för att domen fick sin aktuella utformning och rutinen synes inte heller täcka den aktuella situationen. För en domare som är van vid att korrekturläsa domar där själva domen endast innehåller sekretessbenämningar och all sekretess finns i bilagor är det nu en väsentlig skillnad när det finns en PDF-fil (”Dom – visa sekretess”) där namnen står i utskrivna, även i domshuvudet, och en PDF-fil (”Dom”) där namnen är sekretessmarkerade. Att DiBa har funktionen att automatiskt sekretessmarkera aktörers namn i domshuvudet men inte i texten i gärningsbeskrivningen (som också genereras automatiskt) är inte lätt att förstå för den som inte har full vetskap om DiBas funktionssätt. --- Enligt tingsrätten kan det nya verksamhetsstödet och de krav som det ställer på domarnas förståelse för dess funktion ha bidragit till det aktuella felet. Det har i den aspekt som nu är aktuell blivit lättare att göra fel, särskilt som systemet är förhållandevis nytt. Svårigheterna som det förändrade arbetssättet har inneburit för domarna ska inte underskattas.

text: Rättslig reglering

text: I ett mål om ansvar för sexualbrott gäller enligt

text: 35 kap. 12 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, sekretess hos domstolen för uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Enligt tredje stycket i samma bestämmelse gäller därutöver sekretess hos domstolen för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild, om det kan antas att denne eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om ansvar för barnpornografibrott.

text: En sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål upphör som huvudregel att vara tillämplig om uppgiften läggs fram vid en offentlig förhandling i samma mål. Om en sådan uppgift läggs fram vid en förhandling inom stängda dörrar fortsätter sekretessbestämmelsen att vara tillämplig även under den fortsatta handläggningen av målet, om domstolen inte beslutar annat. Sedan domstolen har avslutat målet fortsätter dock sekretessbestämmelsen att vara tillämplig endast i den utsträckning domstolen i sitt avgörande beslutat om det. (Se 43 kap. 5 § första och andra stycket OSL.)

text: Av 43 kap. 8 § första och andra stycket OSL följer att en sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål upphör att vara tillämplig i målet om uppgiften tas in i en dom eller ett slutligt beslut i samma mål. Det gäller dock inte om domstolen i sitt avgörande har beslutat att sekretessbestämmelsen ska vara tillämplig även i fortsättningen.

text: Bedömning

text: Det står klart att tingsrättens avsikt var att målsägandenas namn inte skulle röjas genom domen. Domen innehöll sålunda sekretessförordnanden och under rubriken Parter i den ”offentliga” pdf-versionen av domen benämndes målsägandena i domslutet som ”Sekretess 1”, ”Sekretess 2” osv. Under rubriken Yrkanden i samma version av domen framgick emellertid målsägandenas namn. Sedan domen expedierats upptäcktes misstaget och domen rättades.

text: Av tingsrättens remissvar framgår att en bakomliggande orsak till det inträffade var att målsägandenas namn fanns med i åklagarens gärningsbeskrivningar i den strukturerade information som fördes in i tingsrättens system i samband med att åtal väcktes. Informationen justerades aldrig i systemet och namnen fördes därför automatiskt in i domen i de sidor som följde efter domslutet, under åklagarens yrkanden. Detta uppmärksammades inte av den ansvariga domaren när hon arbetade med och färdigställde avgörandet, med följden att namnuppgifterna röjdes när domen expedierades.

text: Jag har tidigare framhållit att ett röjande av identiteten hos en målsägande i ett sexualbrottmål kan få allvarliga konsekvenser. Det är därför av stor vikt att sekretessbelagda personuppgifter hanteras med noggrannhet under handlägg-

text: ningen. Det är också centralt att den ansvariga domaren, innan den skriftliga versionen slutligen färdigställs, gör en omsorgsfull genomläsning av avgörandet där uppgifter som kan röja identiteten kan förekomma (se t.ex. mitt beslut den 3 juni 2020, dnr 5767-2019).

text: Jag ser allvarligt på händelsen. Som BB själv konstaterat var hon ansvarig för att göra den slutliga granskningen av domen och även om verksamhetsstödet för brottmålsavgöranden kan ha försvårat hanteringen förtjänar hon därför kritik.

text: Som jag nämnt inledningsvis utreder jag Domstolsverkets införande av DiBa i ett annat ärende. Den granskningens inriktning avser särskilt hur systemet tillgodoser domstolarnas självständighet enligt

text: regeringsformen

text: och intresset av rättssäkerhet. Jag kan i det kommande beslutet få anledning att beröra andra aspekter av sekretessfrågorna än de som jag nu tagit upp.

text: Det finns skäl att skicka en kopia av mitt beslut till Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jeanette Witting har föredragit ärendet och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Avvisning Omprövning Överklagande

title: Ett ärende rörande försäkringskassas val av fullföljdshänvisning vid avvisning av en ansökan om bostadsbidrag

text: JO Pennlöv meddelade den 20 mars 2001 ett beslut med följande innehåll.

text: Bakgrund

text: I

text: 20 § lagen (1993:737)

text: om bostadsbidrag anges följande. Om en ansökan om bostadsbidrag är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för prövning av bidraget, får försäkringskassan förelägga sökanden att inom viss tid avhjälpa bristen vid påföljd att ansökningen annars inte tas upp till prövning. Följs inte föreläggandet får ansökan avvisas.

text: I förarbetena till lagen om bostadsbidrag anges i specialmotiveringen till 20 § att ett avvisningsbeslut kan överklagas enligt

text: förvaltningslagen

text: eftersom en ansökan som avvisas inte sakprövas (

text: prop. 1992/93:174 s. 65

text: ). Riksförsäkringsverket har utformat sina rekommendationer rörande kassans fullföljdshänvisning i enlighet med förarbetsuttalandet (Allmänna Råd 1998:10 s. 78 och 93). Detta innebär bl.a. att Riksförsäkringsverket anger att överklagandetiden skall vara tre veckor.

text: Enligt 29 § lagen om bostadsbidrag skall bestämmelserna i

text: 20 kap.

text: 13 §§

text: lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt överklagande av försäkringskassas beslut och domstols beslut tillämpas i ärenden om bostadsbidrag.

text: Av 20 kap. 10 § AFL framgår att ett beslut av en allmän försäkringskassa som har fattats av tjänsteman i ärenden om försäkring enligt denna lag skall omprövas av kassan, om det begärs av en enskild som beslutet angår och beslutet inte har meddelats med stöd av 10 a § AFL.

text: Ärendet hos JO

text: Kronobergs läns allmänna försäkringskassa beslutade den 11 oktober 1999 att med stöd av 20 § lagen om bostadsbidrag avvisa AA:s ansökan om bostadsbidrag eftersom han trots föreläggande inte skickat in begärd komplettering. Till beslutet fogades en omprövningshänvisning. AA överklagade beslutet i en skrivelse ställd till länsrätten. Med anledning av överklagandet fattade försäkringskassan ett beslut

text: efter omprövning den 29 oktober 1999. I en anmälan till JO klagade AA bl.a. på att kassan inte vidarebefordrat hans överklagande till länsrätten.

text: Utredning

text: JO anmodade i remisser den 18 februari och den 9 mars 2000 försäkringskassan att yttra sig över detta samt över valet av fullföljdshänvisning. I sitt remissvar den 22 mars 2000 hänvisade försäkringskassan – genom direktören BB – till ovan återgivna förarbetsuttalande och Riksförsäkringsverkets anvisningar i frågan. Kassan anförde därutöver följande.

text: I skrivelse den 11 oktober 1999 meddelades AA försäkringskassans beslut om avvisning eftersom han trots föreläggande inte skickat in begärd komplettering till försäkringskassan. Skrivelsen var försedd med omprövningshänvisning. Anledningen härtill är att Länsrätten i Kronobergs län i beslut den 18 december 1996 återförvisat ett mål om avvisning till försäkringskassan. Länsrättens beslut innebar att försäkringskassan skulle ompröva ärendet enligt 20 kap. 10 § lagen om allmän försäkring. Försäkringskassan överklagade nämnda beslut till Kammarrätten i Jönköping. Kammarrätten meddelade prövningstillstånd. I beslut den 17 september 1997 avvisade kammarrätten försäkringskassans överklagande. Kammarrättens beslut överklagades av Riksförsäkringsverket till Regeringsrätten. Regeringsrätten meddelade inte Riksförsäkringsverket prövningstillstånd. Kammarrättens avgörande står därför fast. Med hänsyn till vad som ovan angetts var AA:s beslut den 11 oktober 1999 försett med omprövningshänvisning. Den 20 oktober 1999 inkom till försäkringskassan en överklagan av försäkringskassans beslut den 11 oktober 1999. Skrivelsen var ställd till länsrätten. Eftersom ifrågavarande beslut inte hade omprövats på försäkringskassan meddelades AA beslut efter omprövning den 29 oktober 1999. I skrivelse den 9 november 1999 överklagade AA försäkringskassans omprövningsbeslut. Ärendet översändes till länsrätten den 12 november 1999. Med hänsyn till de beslut som meddelats av länsrätten, kammarrätten och Regeringsrätten anser försäkringskassan att ärendet är rätt handlagt vad gäller kassans fullföljdshänvisning på beslut den 11 oktober 1999. AA:s skrivelse som inkom till försäkringskassan den 20 oktober 1999 och som var ställd till länsrätten skulle därför först omprövas av försäkringskassan. Nämnda skrivelse från AA sändes därför inte till länsrätten. – – –

text: Ärendet remitterades därefter till Riksförsäkringsverket för yttrande. Verket anmodades att, mot bakgrund av ovan återgivna förarbetsuttalande och domstolsavgöranden, yttra sig över försäkringskassornas tillämpning i praktiken av gällande bestämmelser om överprövning och omprövning av beslutet om avvisning enligt 20 § lagen om bostadsbidrag. Riksförsäkringsverket anmodades också att yttra sig över vilka åtgärder det vidtagit, t.ex. vad avser dess rekommendationer till kassorna, med anledning av nämnda avgöranden. Verket anmodades även att ange sin syn på föreskriften som sådan, dvs. till att utebliven komplettering i ett ärende om bostadsbidrag leder till avvisning och inte till en på befintligt material företagen sakprövning.

text: Riksförsäkringsverket – genom överdirektören CC– anförde i remissvaret följande.

text: – – – Är en ansökan om bostadsbidrag så ofullständig att den inte kan läggas till grund för prövning av bidraget, får försäkringskassan enligt 20 § BoL förelägga sökanden att

text: inom en viss tid avhjälpa bristen vid påföljd att ansökningen annars inte tas upp till prövning. Följs inte föreläggandet får ansökan avvisas. I

text: prop. 1992/93:174

text: anges i specialmotiveringen till ovannämnda paragraf att eftersom en ansökan som avvisas inte sakprövas kan avvisningsbeslutet överklagas enligt

text: förvaltningslagen

text: . RFV har i allmänt råd (

text: ) om bostadsbidrag till barnfamiljer och ungdomar – med hänvisning till nämnda proposition – angett att eftersom ingen sakprövning sker ska avvisningsbeslut överklagas enligt

text: förvaltningslagen

text: . Tid för överklagande är tre veckor. Den nämnda texten i allmänna rådet är ett återgivande av förarbetena och inte en rekommendation av RFV om tillämpningen av en författning. RFV anser vidare att försäkringskassans beslut att avvisa en ansökan om bostadsbidrag – om den är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för prövningen – inte är ett ärende enligt lagen om bostadsbidrag, eftersom någon sakprövning inte sker. Någon omprövning enligt

text: 20 kap. 10 §

text: lagen om allmän försäkring ska därför inte göras. Frågan om försäkringskassans beslut att avvisa en ansökan om bostadsbidrag ska omprövas av kassan eller överklagas till länsrätten har flera gånger varit föremål för domstolsprövning. Ett av dessa domstolsavgöranden är det av JO omtalade där Regeringsrätten den 16 april 1999 beslutade att inte bevilja RFV prövningstillstånd i målet. RFV har även överklagat en dom från Kammarrätten i Stockholm den 10 december 1997 (mål nr 5444-1996) till Regeringsrätten den 26 mars 1998. I detta mål har verket beviljats prövningstillstånd den 14 april 1999. Verket vet inte när målet kommer att avgöras. RFV driver med andra ord på för att få fram prejudikat i frågan. När ett sådant avgörande finns avser verket att vidta de åtgärder som krävs med anledning av avgörandet. Under tiden håller RFV försäkringskassorna informerade om läget. Senast på en konferens i december 1999 informerades kassorna om att inget avgörande föreligger från Regeringsrätten i frågan. Detta betyder att försäkringskassorna i dag tillämpar bestämmelserna om avvisning i

text: 20 §

text: BoL enligt skrivningen i allmänna råd (

text: ) sid. 78.

text: AA har beretts tillfälle att kommentera remissvaret men har inte hörts av.

text: Från Regeringsrätten har den 14 mars 2001 inhämtats att Riksförsäkringsverkets överklagande av Kammarrättens i Stockholm beslut i mål nr 5444-1996 ännu inte är prövat.

text: Bedömning

text: Följande fråga har uppkommit i ärendet. När en försäkringskassa beslutat att med stöd av 20 § lagen om bostadsbidrag avvisa en ansökan som inte är komplett, kan beslutet överklagas eller skall det först omprövas av kassan?

text: I lagens förarbeten (specialmotiveringen till 20 §, prop. 1992/93 s. 174) anförs att ett avvisningsbeslut kan överklagas enligt

text: förvaltningslagen

text: eftersom ansökan inte sakprövas. En sådan tillämpning skulle bl.a. innebära att försäkringskassan inte skall ompröva avvisningsbesluten på det sätt som anges i

text: 20 kap. 10 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Vidare skulle överklagandetiden vara begränsad till tre veckor.

text: Mot detta förarbetsuttalande står emellertid

text: 3 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som föreskriver att om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från denna lag, gäller den bestämmelsen. En sådan avvikande bestämmelse finns i 29 § bostadsbidragslagen. Där sägs att bestämmelserna i 20 kap. 10–13 §§ AFL om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt överklagande av försäkringskassas beslut och domstols beslut skall tillämpas i ärenden om bostadsbidrag. Under förutsättning att ett avvisningsbeslut kan sägas vara fattat i ett sådant ärende medför denna reglering bl.a. att beslutet skall omprövas av kassan innan det kan överklagas. Tiden för att begära sådan omprövning är två månader.

text: Det finns alltså två olika linjer i den aktuella frågan. Kammarrätten i Stockholm har följt den senare linjen i det avgörande som Riksförsäkringsverket nämnt i sitt yttrande hit. Detta är också den tillämpning som Kronobergs läns allmänna försäkringskassa använt sedan några år. Riksförsäkringsverket stödjer för sin del den linje som framförts i specialmotiveringen till 20 § lagen om bostadsbidrag. Verket har också överklagat det nämnda kammarrättsavgörandet till Regeringsrätten, som meddelat prövningstillstånd i målet.

text: Frågan kommer alltså att få sin lösning genom ett domstolsavgörande . Jag går därför inte närmare in på denna fråga. Med hänsyn till att rättsläget ännu är oklart saknas utrymme för någon kritik mot försäkringskassan för dess handläggning av det av AA påtalade ärendet.

text: I övrigt har inget framkommit som jag bör uttala mig om. Ärendet avslutas.

text: Som ett tillägg till detta referat lämnas följande upplysning. Regeringsrätten meddelade dom i det omnämnda målet den 21 maj 2001 (mål nr 831-1998). Domstolen anslöt sig därvid till kammarrättens ståndpunkt att ett av försäkringskassan med stöd av 20 § lagen om bostadsbidrag fattat beslut enligt

text: 29 § samma lag

text: jämförd med 20 kap. 10 § AFL skall omprövas av kassan.


nyckelord: Beslag Beslut Förundersökning Underrättelse

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av ett beslag

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av ett beslag. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: I slutet av maj 2004 köpte AA och hans son en begagnad moped. Drygt ett år senare erbjöds mopeden till försäljning på Internetsajten Blocket. I oktober 2005 kom två personer från Länsförsäkringar hem till AA och påstod att mopeden var stulen. Länsförsäkringar gjorde en polisanmälan och strax efteråt tog polisen mopeden i beslag. I februari 2006 fick AA reda på att ärendet var nedlagt och att mopeden hade lämnats ut till Länsförsäkringar utan att han underrättats om att så skulle ske. Det enda besked AA fick var att Länsförsäkringar stod som ägare till mopeden.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendena K235064-05, K261911-05 och Ai-793-112-06 infordrades. Muntliga uppgifter inhämtades från inspektören BB. Av utredningen framgick, utöver vad som sagts i det föregående, bl.a. följande.

text: I januari 2006 beslutade BB att lägga ned förundersökningen om häleri med motiveringen att brott inte kunde styrkas. Samma dag beslutade han att beslaget av mopeden skulle hävas och att mopeden skulle lämnas ut till Länsförsäkringar. Enligt BB underrättades inte AA eller dennes son om beslutet att häva beslaget och att mopeden skulle lämnas ut till Länsförsäkringar.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att komma in med upplysningar och yttrande över handläggningen av beslaget av mopeden. Polismyndigheten (bitr. länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar, till vilket var bifogat ett yttrande av polismästaren DD, Västerorts polismästardistrikt.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 16 maj 2004 köpte AA en moped. Köpet genomfördes utan att säljaren, vilken presenterade sig som EE, kunde legitimera sig eller uppvisa något inköpskvitto för mopeden. AA har dock uppgett att han i polisens register kontrollerade att mopeden inte var stöldanmäld. Dessutom intygade en tredje person, FF, att säljarens uppgivna identitet var korrekt. Den 12 augusti 2004 upprättades en polisanmälan, varigenom gjordes gällande att mopeden tillgripits i samband med ett rån (K200393-04). Efterföljande dag återbördades mopeden till AA. Polispersonal kontrollerade sedan att mopeden blivit återlämnad. Den 11 oktober 2004 anmäldes att GG, någon dag dessförinnan, blivit frånstulen samma moped (K256942-04). Enligt vägtrafikregistret hade han den 16 april 2004 köpt fordonet av HH. Den 22 mars 2005 övertog, enligt vägtrafikregistret, Länsförsäkringar Stockholm äganderätten till mopeden. Detta efter att ha utbetalt försäkringsersättning till GG. Omkring den 21 september 2005 bjöd AA ut mopeden till försäljning på den elektroniska handelsplatsen ”blocket.” Annonsen uppmärksammades av HH, vilken informerade Länsförsäkringar Stockholm. Försäkringsbolaget lät då upprätta en polisanmälan avseende häleri (K235064-05). Den 19 oktober 2005 upprättade Länsförsäkringar Stockholm en ny anmälan avseende häleri (K261911-05), efter att ha påträffat mopeden i anslutning till AA:s bostad. På grundval av uppgifterna i denna anmälan beslutade inspektören JJ att samma dag ta mopeden i beslag (beslagsnummer 0223-05-4451). Den 18 januari 2006 beslutade inspektören BB att häva beslaget. Mopeden utlämnades därefter, den 13 februari 2006, till Länsförsäkringar Stockholm. AA har sedan upprättat tre polisanmälningar i anledning av det inträffade. Dessa avser dels osant intygande (K321357-05), dels bedrägeri (K28139-06), dels ock tjänstefel (K34776-06). Förundersökningar pågår i anledning av förstnämnda båda anmälningar. Såvitt avser anmälan om tjänstefel har chefsåklagaren KK den 10 februari 2006 beslutat att inte inleda förundersökning mot någon polisanställd; bland annat med motivering att anmälningsuppgifterna inte ger anledning anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Enheten för interna utredningar vid Polismyndigheten i Stockholms län har därefter uppmanat inspektören BB att besvara ett antal frågor. Beroende på vad som därvid framkommer, kan en arbetsrättslig utredning komma att inledas. AA har i sin anmälan om bedrägeri krävt skadestånd av GG, EE och FF. Han har även yrkat skadestånd av Polismyndigheten i Stockholms län. Sistnämnda ärende handläggs vid Västerorts polismästardistrikt (AA-990-15268-2006).

text: Polismästardistriktets bedömning

text: Beslaget Den aktuella mopeden var stöldanmäld då den påträffades den 19 oktober 2005. Detta förhållande i kombination med vad som i övrigt var känt vid anmälningstillfället gör att Västerorts polismästardistrikt menar att beslutet att ta mopeden i beslag varit både påkallat och lagligen grundat.

text: Hävandet och utlämnandet av beslaget En tillämpning av

text: 27 kap. 4 a § rättegångsbalken

text: förutsätter att det är uppenbart att målsäganden, eller den som trätt i dennes ställe, har bättre rätt till egendomen än den hos vilken beslaget har gjorts. En invändning om god tro från den hos vilken beslaget gjorts saknar härvid som regel betydelse. Sistnämnda omständighet, i kombination med vägtrafikregistrets uppgifter om den aktuella mopedens äganderättsövergång och övriga upplysningar som var kända för

text: undersökningsledaren i det aktuella ärendet, gjorde att det för honom framstod som uppenbart att försäkringsbolaget ägde bättre rätt till mopeden. Det är vanskligt att i efterhand ifrågasätta bevekelsegrunderna för detta beslut. I syfte att garantera en rättssäker hantering har dock, i 27 kap. 8 § andra stycket, införts bestämmelser om när ett beslag får hävas på sätt som nu är i fråga. Sålunda får ett hävande ske först tre veckor efter det att en underrättelse har tillsänts den hos vilken beslaget har gjorts. Genom denna frist får han möjlighet att hinna begära rättens prövning av beslutet, varvid undanröjs det eventuella mått av osäkerhet som ett beslut enligt 27 kap. 4 a §, vid en granskning i efterhand, kan visa sig vara behäftad med. I det aktuella fallet sändes inte någon underrättelse till AA. Västerorts polismästardistrikt kan därmed konstatera att ärendet inte handlagts i enlighet med gällande regelverk. Mot bakgrund av det inträffade kommer polismästardistriktet att, inom ramen för det kontinuerliga utvecklingsarbete som under senare år bedrivits vid kriminalroteln, granska och i förekommande fall tydliggöra de interna rutiner som är anpassade för typsituationen som sådan. På detta sätt är det distriktets uttalade målsättning att all hantering av beslagtaget gods framgent kommer att bedrivas med större omsorg än vad som tyvärr blev fallet i AA:s ärende.

text: Övrigt Enheten för interna utredningar har alltjämt att ta ställning i frågan om någon befattningshavare vid distriktet kan bli föremål för en arbetsrättslig utredning. Det kan även konstateras att innehållet i GG:s stöldanmälan av den 11 oktober 2004 rimmar illa med vissa uppgifter som är kända av polismyndigheten. Så till exempel det förhållandet att mopeden under lång tid innan den påstådda stölden synes ha disponerats av AA. I anledning härav utreder polismästardistriktet för närvarande ifall någon person kan misstänkas för bland annat bedrägeri eller osant intygande.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: Polismyndigheten gör samma bedömning som Västerorts polismästardistrikt vad gäller beslaget samt hävandet och utlämnandet av beslaget. Polismyndigheten konstaterar i likhet med Västerorts polismästardistrikt att ärendet inte hanterats i enlighet med gällande regelverk då någon underrättelse i enlighet med

text: 27 kap. 8 § andra stycket rättegångsbalken

text: inte sänts till AA om att beslaget kunde komma att hävas. Polismyndigheten beklagar detta. Polismyndigheten finner att de åtgärder Västerorts polismästardistrikt vidtagit för att förhindra att liknande misstag uppkommer framöver torde vara tillräckliga.

text: AA kommenterade remissvaret och begärde viss ekonomisk ersättning.

text: Bedömning

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning (bevisbeslag) eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av brott förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag. Om det inte längre finns skäl för beslaget skall det omedelbart hävas (8 § första stycket). Av 8 § fjärde stycket framgår att beslaget, om det inte har beslutats av rätten, får hävas av undersökningsledaren eller av åklagaren. Den som fattar beslutet att lägga ned en förundersökning är skyldig att upphäva kvarvarande beslag (Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 425).

text: Sedan ett beslag hävts skall det beslagtagna föremålet lämnas tillbaka. Enligt huvudregeln skall det lämnas till den från vilken det har tagits i beslag, utom i de fall där det finns ett verkställbart beslut om att egendomen skall lämnas till någon annan (Lindberg, a.a., s. 429).

text: Ett exempel på fall i vilka godset kan lämnas till någon annan är s.k. förtida utlämnande enligt

text: 27 kap. 4 a §

text: RB. Enligt bestämmelsens första stycke kan åklagaren eller undersökningsledaren innan åtal väckts besluta att egendomen skall lämnas till någon som uppenbart har bättre rätt till det beslagtagna och som framställt anspråk på det. För att den som egendomen har tagits ifrån skall ha möjlighet att ta tillvara sin rätt är det nödvändigt att denne underrättas om ett sådant beslut. I andra stycket finns bestämmelser om en sådan underrättelseskyldighet. Den som drabbats av beslaget har därefter möjlighet att begära rättens prövning av beslutet (

text: 27 kap. 6 § andra stycket

text: RB). Beslaget får vidare hävas först tre veckor efter det att underrättelsen om beslutet har sänts till den hos vilken beslaget har gjorts (

text: 27 kap. 8 § andra stycket

text: RB).

text: I det aktuella fallet har beslutet att häva beslaget till Länsförsäkringar fattats samtidigt som förundersökningen lagts ned utan att någon underrättelse skickats till den hos vilken beslaget hade gjorts. Beslutet att lämna ut mopeden till Länsförsäkringar föranleder inte något uttalande från min sida. Jag instämmer emellertid i polismyndighetens bedömning att ärendet inte hanterats i enlighet med gällande regelverk genom att en underrättelse inte skickades till AA på föreskrivet sätt. AA betogs således möjlighet att hävda sin eventuella rätt till egendomen och att få saken rättsligt prövad. Polismyndigheten förtjänar därför kritik för handläggningen av beslaget.

text: Vad som AA i övrigt anfört föranleder inte något annat uttalande från min sida än att nämna att JO inte är behörig att pröva ersättningsanspråk.

text: Ärendet avslutas.