avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Allmänna handlingar
Sekretess

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärendemot Kriminalvårdsmyndigheten Örebro, anstalten Hinseberg, och Kriminalvårdsmyndigheten Kumla (sjukvårdsavdelningarna) angående hanteringen av vissa sekretessbelagda handlingar

text: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende mot Kriminalvårdsmyndigheten Örebro, anstalten Hinseberg, och Kriminalvårdsmyndigheten Kumla (sjukvårdsavdelningarna) angående hanteringen av vissa sekretessbelagda handlingar

text: lnitiativet

text: Vid en av JO företagen inspektion av sjukvårdsavdelningarna vid Kriminalvårdsmyndigheten Örebro, anstalten Hinseberg, den 13 april 1999 (JO:s dnr 1395-1999) och Kriminalvårdsmyndigheten Kumla den 14 april 1999 (JO:s dnr 1396-1999) uppmärksammades följande oklarheter rörande hanteringen av vissa handlingar som omfattas av sekretess. 1. Utlåtanden avseende rättspsykiatriska undersökningar och intyg enligt 7 lagen (

text: ) om särskild personutredning i brottmål, m.m. I förordningen (

text: ) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. finns bestämmelser om att domstolen, under vissa förhållanden, skall foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och intyg enligt

text: 7 § lagen (1991:2041)

text: om särskild personutredning i brottmål, m.m., s.k. § 7-intyg, till den kopia av domen som tillställs berörd kriminalvårdsmyndighet.

text: Det framkom att det inom anstalterna rådde delade meningar mellan respektive anstalt och dess sjukvårdsavdelning i frågan om handlingar av angivet slag lämpligen skall förvaras i de intagnas akter på sjukvårdsavdelningen och om de, med hänsyn till rådande sekretessbestämmelser, kunde utlämnas därifrån utan samtycke från den intagne för att användas vid bl.a. de bedömningar som anstalten har att göra enligt bestämmelser i lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. 2. Det s.k. läkarkuvertet Under inspektionen av Kumlaanstalten ifrågasattes det riktiga i att den intagnes sjukvårdshandlingar, det s.k. läkarkuvertet, trots gällande sekretessbestämmelser, regelmässigt medföljde kriminalvårdsakten i de fall denna översändes till frivården, särskilt mot bakgrund av att det numera saknas läkare inom frivården.

text: Mot bakgrund av vad som framkom beslöt JO att i ett särskilt ärende granska hur handlingar av ovanstående slag behandlas inom kriminalvården.

text: Utredning

text: Utredning och yttrande över nämnda frågor begärdes in från Kriminalvårdsstyrelsen. Styrelsen överlämnade som sitt remissvar ett yttrande som beslutats av överdirektören AA och vari anfördes följande.

text: 1 . Utlåtande avseende rättspsykiatriska undersökningar (RpU) och intyg enligt 7 lagen (

text: ) om särskild personutredning i brottmål, m.m. ( 7-intyg).

text: Enligt förordningen (

text: ) om underrättelse om dom i vissa brottmål m.m. är domstol skyldig att till en dom, som skall sändas till en kriminalvårdsmyndighet, foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och § 7-intyg. När RPU och § 7-intyg finns inom en rättspsykiatrisk klinik eller på en sjukvårdsavdelning på en anstalt omfattas uppgifterna i dessa handlingar av sekretessbestämmelserna i

text: 7 kap.

text: 3 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . En sjukvårdsavdelning inom en kriminalvårdsanstalt är att betrakta som en självständig verksamhetsgren enligt bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 §

text: SekrL. Av detta följer att det råder sekretess mellan en sjukvårdsavdelning och den ”vanliga” kriminalvårdsverksamheten på en anstalt. På en sjukvårdsavdelning inom kriminalvården skall föras patientjournal enligt bestämmelserna i

text: patientjournallagen (1985:562)

text: . Handlingar som upprättas på eller inkommer till en sjukvårdsavdelning tillhör patientjournalen och omfattas av sjukvårdssekretessen. När domstolen med stöd av ovan angivna förordning sänder rättspsykiatriskt utlåtande eller § 7-intyg tillsammans med domen till en kriminalvårdsmyndighet kommer, enligt Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning, dessa handlingar att omfattas av kriminalvårdssekretessen enligt

text: 7 kap. 21 §

text: SekrL. Ett rättspsykiatriskt utlåtande är inte en handling som upprättats i samband med hälso- och sjukvård av en patient, utan är en del av en domstols beslutsunderlag i påföljdsfrågan. I regel inkommer utlåtandet, som framgår ovan, tillsammans med domen till kriminalvårdsmyndigheten och hör då till personakten (kriminalvårdsakten). Om ett rättspsykiatriskt utlåtande däremot rekvireras av hälso- och sjukvårdspersonal som underlag för patientens diagnostik eller behandling tillhör det patientjournalen och omfattas av sjukvårdssekretessen (

text: 7 kap.

text: 3 §§

text: SekrL). Rättspsykiatriska utlåtanden och § 7-intyg är utomordentligt viktiga dokument i kriminalvårdsarbetet både för anstalts- och frivårdsverkställighet. Till exempel används uppgifter ur dessa handlingar vid fråga om placering i anstalt, för frigivningsförberedelser, för planering av permissioner, för deltagande i programverksamhet m.m. Kriminalvårdsstyrelsen har i föreskrifterna om akthantering och journalföring (

text: KVVFS 1995:3

text: ) reglerat bl.a. hanteringen av personakter inom kriminalvården. Av föreskrifterna framgår bl.a. var och hur vissa handlingar skall förvaras i personakten. Till exempel framgår av

text: 2 §

text: att en personakt består av behandlingsjournal och domsakt. Det framgår också var inom akten som sådana handlingar som förekommer i varje akt t.ex. dom och daganteckningar skall placeras. Rättspsykiatriska utlåtanden och s.k. § 7-intyg är däremot inte omnämnda i föreskrifterna. Detta får, mot bakgrund av vad som nu framkommit, betecknas som en brist. Kriminalvårdsstyrelsen avser därför att vid revidering av föreskrifterna också beskriva hur dessa handlingar skall hanteras och förvaras. I publikationen ”Handbok i sekretessfrågor inom kriminalvården” har hanteringen och sekretessbestämmelserna för RPU och § 7-intyg berörts. På sidan 50 i handboken framgår att RPU och § 7-intyg omfattas av den allmänna kriminalvårdssekretessen (7:21) när de inte förvaras på en sjukvårdsavdelning. På sidan 105 i handboken upprepas samma konstaterande om gällande sekretessregler.

text: 2. Det s.k. läkarkuvertet

text: Av Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter,

text: KVVFS 1995:3

text: om akthantering och journalföring 7 och 8 §§ framgår hur det s.k. läkarkuvertet skall hanteras. Av bestämmelserna framgår att läkarkuvertet, när en intagen friges eller förflyttas till annan anstalt, skall iordningställas och tillföras personakten. Läkarkuvertet skall

text: tillfogas personakten oavsett till vilken kriminalvårdsmyndighet personakten skall sändas. Det har visat sig vara av utomordentligt värde att läkarkuvertet ingår som en del i personakten. Under en verkställighet kan en intagen av säkerhetsskäl eller som ett led i en behandlingsplan förflyttas mellan olika anstalter. Förflyttning måste ibland ske mot den intagnes vilja. För personer som är berövade friheten och förflyttas mellan olika enheter är det viktigt att de kan garanteras en kontinuerlig och god hälso- och sjukvård. När en person blir aktuell på en anstalt eller häkte kan, genom att läkarkuvertet ingår i personakten, den aktuella sjukvårdsavdelningen snabbt och smidigt få tillgång till patientjournaluppgifter, vilket är av stort värde både för klienten och sjukvårdspersonalen. En god hälso- och sjukvård gagnas, enligt Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning, av de rutiner som under lång tid etablerats för hantering av patientjournaler. Det är riktigt att frivården numera saknar läkarmottagningar. Styrelsen har dock inte funnit skäl att skilja läkarkuvertet från personakten trots detta förhållande. Frivården får i detta sammanhang närmast ses som ett tillfälligt arkiv för läkarkuvertet i avvaktan på att det tillsammans med personakten sänds till Kriminalvårdsstyrelsen för slutlig förvaring eller återaktiveras på häkte eller anstalt. Socialstyrelsen har i ett ärende begärt yttrande av Kriminalvårdsstyrelsen angående hanteringen av patientjournaler inom kriminalvården. Kriminalvårdsstyrelsen har den 26 april 1999 avlämnat begärt yttrande. Kopia på yttrandet biläggs (här utelämnat). Socialstyrelsen bereddes tillfälle att yttra sig i ärendet.

text: I beslut den 31 maj 2000 anförde JO Andre följande.

text: Bedömning

text: ) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Som ovan anförts skall en domstol under vissa förhållanden till den kopia av domen som tillställs berörd kriminalvårdsmyndighet foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och § 7-intyg. Som Kriminalvårdsstyrelsen anfört i sitt yttrande behandlas sådana från domstol inkommande utlåtanden och intyg regelmässigt av mottagande kriminalvårdsmyndighet som en del av den intagnes personakt och uppgifterna i intyget omfattas av den sekretess som gäller inom kriminalvården enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: . Jag har för egen del inte någon invändning mot den gällande ordningen. Jag delar därvid Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning att utlåtanden och intyg av ifrågavarande slag inte är att anse som upprättade i samband med hälso- och sjukvård av en patient, utan i stället skall betraktas som en del av en domstols beslutsunderlag i påföljdsfrågan. Av detta följer att handlingarna i fråga inte heller skall förvaras i de intagnas akter på sjukvårdsavdelningen. Om däremot sjukvårdsavdelningen, som ett led i behandlingen av en intagen, rekvirerar ett intyg eller utlåtande av ifrågavarande slag skall dessa fortsättningsvis ingå i den intagnes akt på sjukvårdsavdelningen och kommer därigenom att omfattas av sekretess enligt

text: 7 kap. 1 § sekretesslagen

text: Jag har noterat att Kriminalvårdsstyrelsen har för avsikt att vid revidering av föreskrifterna om akthantering och journalföring (

text: KVVFS 1995:3

text: ) beskriva hur rättspsykiatriska utlåtanden och § 7-intyg skall hanteras och förvaras. Jag finner inte anledning att ytterligare uppehålla mig vid denna fråga.

text: 2. Det s.k. läkarkuvertet Kriminalvårdsstyrelsen har i sitt remissvar hänvisat till sina föreskrifter,

text: KVVFS 1995:3

text: om akthantering och journalföring, vari det av 7 och 8 §§ framgår hur det s.k. läkarkuvertet skall hanteras. Av de nämnda bestämmelserna följer bl.a. att läkarkuvertet, när en intagen friges eller förflyttas till annan anstalt, skall iordningställas och tillföras personakten. Personakten medföljer sedan den intagne till den kriminalvårdsanstalt som denne flyttas till eller, i förekommande fall, till frivården när den intagne blivit föremål för villkorlig frigivning. När den intagne friges översänds läkarkuvertet tillsammans med personakten till Kriminalvårdsstyrelsen för slutlig förvaring. När det gäller översändande av handlingarna till frivården har Kriminalvårdsstyrelsen anfört att frivården i det sammanhanget närmast får ses som ett tillfälligt arkiv för läkarkuvertet i avvaktan på att det tillsammans med personakten sänds till Kriminalvårdsstyrelsen för slutlig förvaring eller återaktiveras på häkte eller anstalt.

text: Det finns skäl att påpeka att den ordning som för närvarande gäller inom kriminalvården innebärande att de intagnas sjukjournaler, utan att samtycke dessförinnan inhämtats, medföljer deras personakter vid överflyttning till annan anstalt, är föremål för ett tillsynsärende vid Socialstyrelsen, dnr 30-1816-99. Jag finner för egen del därför inte anledning att uttala mig i den frågan.

text: Det har i remissvaret inte anförts något annat skäl till att läkarkuvertet medföljer den intagnes personakt när den översänds till frivården än att det inom kriminalvården visat sig vara av utomordentligt värde att läkarkuvertet hålles samlat med personakten. Jag har i och för sig förståelse för de skäl som styrelsen anfört i detta avseende. Jag finner ändå anledning att ifrågasätta ändamålsenligheten av att läkarkuvertet medföljer personakten till frivården.

text: Som framkommit finns det inte längre några läkarmottagningar inom frivården. Detta innebär att det inte heller finns någon där som är behörig att ta del av handlingarna i läkarkuvertet. Förutom att det i sig inte är tillfredsställande att sekretessbelagda handlingar onödigtvis tillställs någon som inte har något behov av dem, kan det uppkomma särskilda problem om handlingarna i fråga begärs utlämnade. Eftersom det inte finns någon inom frivården som är behörig att ta del av handlingarna i läkarkuvertet kan begäran inte heller prövas där. Handlingarna måste därför översändas till den kriminalvårdsmyndighet, varunder den berörda frivården lyder, för att framställningen skall kunna behandlas. Mot bakgrund bl.a. av det skyndsamhetskrav som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: beträffande framställningar av förevarande slag finns det enligt min mening anledning för styrelsen att överväga om de nuvarande rutinerna skall bestå.

text: En i mina ögon lämpligare ordning skulle kunna vara att läkarkuvertet, i stället för att medfölja den intagnes personakt till frivården, separat sänds direkt till Kriminalvårdsstyrelsen för förvaring.

text: Eftersom det inte framkommit att de nuvarande rutinerna de facto inneburit att sekretesskyddade uppgifter i läkarkuvertet röjts i strid med bestämmelserna i


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Östersunds tingsrätt i ett initiativärende angående utformningen av en underrättelse till den misstänkte vid begäran om offentlig försvarare

org: jo

sammanfattning: Under en förundersökning anmälde åklagaren till tingsrätten att den misstänkte hade begärt en offentlig försvarare. Tingsrätten underrättade den misstänkte skriftligen om att den preliminära bedömningen var att någon offentlig försvarare inte behövdes samt gav honom tid att anmäla om han fortfarande ville ha en försvarare och ange skälen för det. I underrättelsen skrev tingsrätten att den inte avsåg att meddela något särskilt beslut i försvararfrågan om den misstänkte inte hörde av sig. Tingsrätten kritiseras för utformningen av underrättelsen.

text: Initiativet

type: rubrik

text: Jag genomförde den 15–17 februari 2012 en inspektion vid Östersunds tingsrätt. I samband därmed granskades bl.a. brottmålsakter. I fråga om handläggningen av mål B 2437-10 noterades följande.

type: stycke

text: Målet initierades genom att en åklagare gav in en framställan om förordnande av offentlig försvarare och uppgav att en för hot mot tjänsteman misstänkt person begärde att viss advokat skulle förordnas. Fem dagar senare skickade tingsrätten en underrättelse till den misstänkte i vilken bl.a. angavs att tingsrätten vid en preliminär bedömning inte funnit skäl att förordna offentlig försvarare. Den misstänkte förelades samtidigt, för det fall att begäran kvarstod, att senast viss dag skriftligen eller muntligen anmäla detta till tingsrätten och samtidigt ange skälen för begäran. Vidare angavs att om någon begäran inte kom in inom angiven tid skulle tingsrätten inte meddela något särskilt beslut i frågan. Sedan den misstänkte anmält att begäran kvarstod och angett skäl för detta, beslutade tingsrätten en dryg månad senare att förordna offentlig försvarare.

text: Från tingsrätten inhämtades att underrättelsen används i andra mål där en misstänkt under förundersökningen begär försvarare.

text: Jag beslutade att ta upp utformningen av den aktuella underrättelsen till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål tillfördes JO:s akt.

text: Därefter anmodades tingsrätten att lämna upplysningar om vilka rättsliga överväganden som gjorts inför utformningen av underrättelsen. Av upplysningarna skulle bl.a. framgå tingsrättens ståndpunkt vad gäller frågan om en begäran om offentlig försvarare under förundersökningen ska avgöras genom ett formligt beslut. Domstolen skulle vidare redovisa sin bedömning av vad som kommit fram.

text: Tingsrätten, genom lagmannen AA, kom in med följande yttrande.

text: Tingsrättens handläggning

text: Tingsrättens underrättelse till misstänkta som önskar försvarare bygger på den mall för underrättelse som finns i domstolarnas målhanteringssystem Vera. I den mallen står det så här: ”Tingsrätten har vid en preliminär bedömning funnit att Ni inte behöver någon offentlig försvarare. – Om Ni fortfarande vill ha en offentlig försvarare bör Ni skriva eller ringa till tingsrätten och anmäla detta. Ni bör då ange skälen för Ert önskemål.” Vi har kompletterat med följande text: ” Tingsrätten har….offentlig försvarare. Om Ni…och anmäla detta senast …(datum ca 14 dagar framåt). Ni…önskemål. Inkommer inte någon sådan begäran från Er inom angiven tid, kommer tingsrätten inte att meddela något särskilt beslut i denna fråga.”

text: Vi har gjort tillägget för att vi efter den här tiden ska kunna skriva av målet om den här begäran är det enda som finns i målet och vi fortfarande gör bedömningen att någon offentlig försvarare inte ska förordnas. I dessa fall skrivs ett beslut om att begäran avslås samt beslut om målets avskrivning. Upplysningen om att tingsrätten inte kommer att fatta något särskilt beslut i frågan är alltså felaktig i denna typ av situationer. I målet B 2437-10 fanns bara begäran om offentlig försvarare och sedan den nämnda blanketten skickats hörde den misstänkte av sig per telefon. Det ledde till att framställningen om försvarare bifölls. Om däremot åtal redan är väckt och vi fortfarande gör bedömningen att försvarare inte ska förordnas fattar vi inget särskilt beslut i frågan, eftersom vi då ser det som att den tilltalade inte kvarstår vid sin begäran om offentlig försvarare. Detta gäller under förutsättning att den tilltalade inte svarar på tingsrättens föreläggande. Om däremot en begäran kommer in fattar vi naturligtvis ett formellt beslut i frågan. Vid en förfrågan till några andra domstolar har jag fått uppfattningen att de gör på samma sätt som vi, dock med utgångspunkt från ”Vera-mallen”. Den här blanketten skickas naturligtvis inte ut i de fall vi genast gör bedömningen att den misstänkte har rätt till försvarare – då förordnas en sådan.

text: Bedömning

text: Den som begär offentlig försvarare ska naturligtvis få ett formligt beslut i den frågan. I de fall vi skickar ut den här blanketten och inte får något svar gör vi dock bedömningen att den misstänkte inte kvarstår vid sin begäran och då behövs inte heller något formellt beslut i frågan. Såvitt jag kan bedöma är detta ett vanligt sätt bland domstolarna att hantera den här frågan. Vårt eget tillägg till blanketten är dock inte korrekt i den situationen att denna begäran är det enda som finns i målet. Vi kommer därför att ändra texten i denna skrivelse så att den stämmer med de verkliga förhållandena.

text: I ett beslut den 21 januari 2013 anförde JO Lindström följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 21 kap. 3 § rättegångsbalken

text: , RB, får en misstänkt person anlita en försvarare som biträde. Denna rätt är ovillkorlig och gäller vid alla brott, både vid huvudförhandlingen och under förundersökningen. Försvararen kan antingen utses av den misstänkte själv (privat försvarare) eller förordnas av rätten (offentlig försvarare). Om den misstänkte är anhållen eller häktad, eller om misstanken avser ett brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i sex månader, ska offentlig försvarare förordnas på begäran av den misstänkte (

text: 21 kap. 3 a §

text: RB). Offentlig försvarare ska härutöver förordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet, om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas eller om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. För en misstänkt person som inte har fyllt 18 år har domstolen enligt

text: 24 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare i vissa fall också en skyldighet att utse en offentlig försvarare.

text: Av

text: 21 kap. 4 §

text: RB framgår att offentlig försvarare förordnas av rätten. Frågan om offentlig försvarare ska tas upp till prövning av rätten om det görs en framställning härom eller om rätten av andra skäl finner anledning till det. Den misstänkte kan när som helst hos rätten begära att få en offentlig försvarare. Enligt

text: 23 kap. 5 §

text: RB åligger det förundersökningsledaren att göra en anmälan hos rätten, om offentlig försvarare ska utses för den misstänkte. En framställning från den misstänkte till förundersökningsledaren om offentlig försvarare ska omedelbart vidarebefordras till rätten (se JO 1964 s. 97).

text: Bedömning

text: Tingsrättens underrättelse till den misstänkte bygger på en mall som tingsrätten har tagit fram, vilken i sin tur bygger på en mall från målhanteringssystemet Vera. I tingsrättens mall och underrättelse anges bl.a. att tingsrätten vid en preliminär bedömning har funnit att den misstänkte inte har behov av någon offentlig försvarare och om den misstänkte fortfarande vill ha en offentlig försvarare ska han eller hon skriva eller ringa till tingsrätten och anmäla detta senast en viss dag. Vidare anges att om någon sådan begäran inte kommer in inom angiven tid, kommer tingsrätten inte att meddela något särskilt beslut i frågan.

text: Enligt min mening är en sådan underrättelse ändamålsenlig i de fall då en misstänkt person under förundersökningen har angett till polis eller åklagare att han eller hon önskar en offentlig försvarare under huvudförhandlingen. Det kan i dessa fall vara godtagbart att endast underrätta den misstänkte om tingsrättens preliminära bedömning, som då i första hand torde grunda sig på det påstådda brottets karaktär. Underrättelsen syftar i dessa fall till att ge den misstänkte möjligheten att ange om han eller hon fortfarande, även efter det att åtal har väckts, vidhåller sin önskan och utveckla skälen för sin begäran. Ett svar på en

text: sådan underrättelse blir därmed ett led i den bedömning av försvararbehovet som rätten enligt

text: 21 kap. 4 § andra stycket

text: RB har att göra självmant (jfr uttalanden i JO 1988/89 s. 30).

text: I nu aktuellt brottmål kom emellertid åklagaren in med en begäran om att offentlig försvarare skulle förordnas för den misstänkte under förundersökningen. En sådan begäran kan t.ex. vara föranledd av att den misstänkte inte vill medverka i förhör utan biträde av försvarare eller på andra sätt behöver hjälp med att ta till vara sin rätt under förundersökningen. Det är i dessa fall angeläget att rätten fattar ett skyndsamt beslut (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , oktober 2012, Zeteo, kommentaren till

text: 23 kap. 5 §

text: ). Ett sådant snabbt besked i frågan underlättar för den misstänkte att förbereda sitt försvar och möjliggör för honom eller henne att, vid ett avslag från tingsrättens sida, överklaga beslutet och få det överprövat i högre instans i god tid innan förundersökningen avslutas. Delar av den nyss nämnda tingsrättsmallen kan även här vara användbara i vissa fall, främst då det står klart att förutsättningar för ett förordnande saknas på befintligt underlag. Detta förutsätter emellertid att domstolen, om den misstänkte inte efter viss angiven tid avhörs, meddelar ett formligt avslagsbeslut.

text: Mallen och den underrättelse som tingsrätten skickade ut till den misstänkte ger emellertid intryck av att något beslut inte överhuvudtaget, dvs. varken ett beslut om förordnande av offentlig försvarare eller ett avslagsbeslut, skulle fattas om den misstänkte inte hörde av sig. Det kan med hänsyn till bestämmelsen i

text: 21 kap. 4 §

text: RB emellertid inte åligga den misstänkte att, efter en sådan anmälan till rätten av förundersökningsledaren, vidhålla sin begäran för att få ett formligt beslut från rättens sida. Både förundersökningsledaren och den misstänkte har ett berättigat intresse av att snarast möjligt få ett besked i frågan. Underrättelsen var därför, som tingsrätten också medger i sitt remissvar, missvisande i denna situation.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut, ändring av
Bistånd
Dokumentation
Information

title: Kritik mot Vård- och omsorgsnämnden i Båstads kommun för handläggningen av ett ärende om bistånd i form av boendestöd

sammanfattning: Vård- och omsorgsnämnden hade beviljat en man bistånd i form av boendestöd för vissa aktiviteter, bl.a. träning, under en viss period. Beslutet var försett med ett omprövningsförbehåll. Under beslutets giltighetstid beslutade nämnden att boendestöd i form av träning inte längre skulle ges. Beslutet dokumenterades inte. När beslutet om boendestöd löpt ut i sin helhet dröjde det cirka två månader innan handläggningen av ett nytt ärende om bistånd till boendestöd påbörjades och ytterligare fem månader innan ett nytt beslut om insatsen boendestöd fattades. Under dessa sju månader, när det inte fanns något giltigt beslut om boendestöd, fortsatte nämnden att tillhandahålla boendestöd i huvudsakligen samma omfattning som beviljats tidigare. Huruvida det fanns rättslig grund för att ändra det gynnande beslutet om boendestöd genom att minska insatsens omfattning på grund av ändrade förhållanden är en sådan bedömningsfråga som kan prövas i domstol och som JO normalt inte granskar. Nämnden kritiseras dock för att den inte på det sätt som krävs dokumenterade beslutet att ta bort träningstillfällena, att biståndstagaren underrättades om beslutet eller om han fick information om möjligheten att överklaga beslutet. JO påtalar också att i de fall nämnden har beviljat en tidsbegränsad insats är det viktigt att en uppföljning av insatsen görs i god tid innan perioden löper ut, bl.a. för att ge den enskilde en möjlighet att ansöka om att insatsen ska fortsätta. Det är inte en godtagbar åtgärd att i stället tillhandahålla insatser utan att det finns något beslut. Nämnden kritiseras för att en uppföljning inte genomfördes i god tid och för att boendestöd tillhandahölls utan att det fanns något beslut om en sådan insats.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 mars 2018 framförde AA, i egenskap av ombud för BB, klagomål mot Vård- och omsorgsnämnden i Båstads kommun. Hon anförde bl.a. följande:

text: BB har varit beviljad bistånd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i form av boendestöd. Det tidigare beslutet gällde t.o.m. den 30 september

text: 2017 och därefter har inget nytt beslut fattats. Den tidigare genomförandeplanen upphörde den 12 maj 2017, och ingen ny plan har upprättats. BB:s behov har inte förändrats, men insatsens omfattning har minskat. Vidare har tiderna

text: ändrats utan att BB har informerats. Han har efterfrågat ett schema för insatserna men har inte fått något. Den 6 december 2017 gjorde en biståndshandläggare, en enhetschef och två boendestödjare hembesök hos honom, men ingen företrädde BB vid besöket.

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet begärdes in och granskades. Anmälan remitterades därefter till Vård- och omsorgsnämnden i Båstads kommun.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande: BB har insatserna boendestöd och kontaktperson beviljade sedan flera år tillbaka. Boendestödet skulle utföras tre gånger per vecka, varav en gång avsåg inköp, en gång avsåg städning och en gång avsåg träning tre i timmar.

text: Vård- och omsorgsnämnden anförde i sitt remissvar den 18 juni 2018 bl.a. följande:

text: Anmälan gäller: 1. Inget nytt beslut sedan 2017-09-30 2. Ingen ny genomförandeplan sedan den förra gick ut 2017-05-12 3. Ändrade insatser med dagar och tider utan information till BB och inget skriftligt på det sedan september 2017. Inget schema för BB att utgå ifrån. Han har bett om det flera gånger.

text: 1. Inget nytt beslut sedan 2017-09-30

text: – – – Tidigare ansökan på boendestöd gick ut för BB 2017-09-30. Ny ansökan om fortsatt boendestöd inkom inte innan tidigare beslut gick ut. BB kontaktades med anledning av biståndsbeslutet gått ut under november månad 2017. – – – Vid hembesök hos BB 2017-12-06 påbörjades handläggningen av nytt beslut och utredningens faktadel skickades medelst rekommenderat brev till BB för kommunicering 2018-02-26. Han gavs möjlighet att inkomma med synpunkter innan 2018-03-13. Mottagningsbevis inkom 2018-02-28 om att BB tagit del av utredningens faktadel och synpunkter på dessa inkom till nämnden 2018-03-12. Utredning med beslut samt besvärshänvisning skickas medelst rekommenderat brev till BB 2018-04-30. Mottagningsbevis om att BB tagit del av utredning med beslut inkom till nämnden 2018-05-03 och överklagan över beslutet inkom den 2018-05- 14. Överklagande med yttrande skickas till Förvaltningsrätten i Malmö 2018-05- 22.

text: Vård- och omsorgsnämnden bedömer att handläggningen av aktuellt biståndsbeslut genomförts på korrekt sätt, i rimlig takt. Överklagad del av beslutet ligger för prövning i förvaltningsrätten. Vård- och omsorgsnämnden menar att det faktum att verkställigheten av tidigare biståndsbeslut fortgått, innebär att BB:s behov av boendestöd under handläggningstiden kan anses vara uppfyllt.

text: – – – Genomförandeplanen med anledning av nytt beslut har tillsammans med BB och AA reviderats 2018-05-28. Arbete med att revidera denna påbörjades efter nytt beslut om boendestöd. – – – Då förändringar i BB:s insatser under våren 2017 skedde eftersom BB konsekvent uteblev, borde genomförandeplan åtminstone under sommaren ha reviderats. Nämnden finner det dock förklarligt att förvaltningen avvaktade revidering, då åtgärder vidtogs för att ny ansökan skulle inges. Vidare anser vård- och omsorgsnämnden det lämpligt att insatsen träning utgick för BB, då han trots motivering under en längre tid uteblev från schemalagd aktivitet. Vård- och omsorgsnämnden menar att BB genom att konsekvent utebli under en längre tid, visat att han inte är intresserad av att få åtgärden genomförd. – – –

text: – – – Personalschemat ändrades i slutet av januari 2018, vilket innebar att ett antal brukare som anpassning till kontaktmans schema fick nya dagar för sina insatser. Kontaktman var ansvarig för att informera om detta, samt vid behov revidera genomförandeplan. Detta gjordes inte i god tid när det gäller BB. Sedan dagen efter denna händelse har dock BB fått information om vilka tre dagar boendestödet kommer till honom, samt ifall besöket är förlagt på förmiddag eller eftermiddag. Någon justering av planerad tid hemma hos BB har däremot inte skett. Förändringen består endast utav byte av dag. – – – Vård- och omsorgsnämnden finner det inte lämpligt att brukare informeras om förändringar i schemat 45 minuter innan insats. BB har nu erhållit de scheman som vård- och omsorgsnämnden kan erbjuda honom.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning AA har i flera avseenden framfört synpunkter på nämndens handläggning i ärendet om BB:s boendestöd. Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet i formellt hänseende. JO brukar inte uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda fall eller om utförandet av insatser inom socialtjänsten. Mot bl.a. denna bakgrund har jag riktat in min granskning på nämndens ändring av det tidigare beslutet om boendestöd samt tillhandahållandet av fortsatt boendestöd efter det att beslutet upphörde att gälla.

text: Rättslig reglering Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: SoL har varje kommun ansvar för socialtjänsten inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver.

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 § första stycket

text: SoL). Socialnämndens insatser för den enskilde ska enligt 3 kap. 5 § utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne.

text: Av

text: 5 kap. 7 § första stycket

text: SoL framgår att socialnämnden ska verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Socialnämnden ska då enligt andra stycket samma paragraf medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd.

text: Enligt

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som var tillämplig vid tiden för handläggningen av det aktuella ärendet, ska en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Enligt samma bestämmelse gäller vidare att om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han eller hon underrättas om hur han eller hon kan överklaga det. Enligt paragrafens tredje stycke bestämmer myndigheten om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. Motsvarande reglering finns numera i

text: 33 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: När det gäller ändring av ett gynnande beslut till en enskilds nackdel framhålls i förarbetena till den nya

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: att det av de förvaltningsrättsliga grundsatser som kommer till uttryck i praxis och doktrin anses gälla att gynnande beslut som gäller rätt till en förmån av personlig eller ekonomisk art som huvudregel inte kan återkallas av beslutsmyndigheten, men också att det finns flera viktiga undantag från denna princip (se

text: prop. 2016/17:180 s. 219

text: ). Ett gynnande beslut kan sålunda återkallas om återkallelsen grundas på ett tydligt förbehåll i beslutet eller i den författning på vilket beslutet grundas, om tvingande säkerhetsskäl kräver en omedelbar återkallelse eller om det gynnande beslutet grundas på vilseledande uppgifter från den enskilde (ibid.). Numera finns det i

text: 37 §

text: FL en bestämmelse om när en myndighet får ändra sitt beslut.

text: Bedömning Det aktuella ärendet rör stödinsatser till BB som har betydande svårigheter i sin livsföring. Vård- och omsorgsnämnden har därför ett särskilt ansvar för att hans behov av hjälp ska kunna tillgodoses.

text: Av utredningen framgår att BB har varit beviljad boendestöd sedan flera år tillbaka, senast genom ett beslut den 6 augusti 2015. Insatsen avsåg stöd med planering, strukturering och genomförande av sådant som rörde den dagliga livsföringen, såsom dagliga hushållssysslor, samt stöttning vid myndighetskontakter och kontakter med vårdgivare samt för att komma ut på aktiviteter och träning. I vilken omfattning boendestöd beviljades framgick inte av beslutet, men enligt utredningen skulle boendestöd ha getts vid tre tillfällen per vecka, varav två avsåg social samvaro två timmar per tillfälle och ett avsåg träning tre timmar per tillfälle. Träningsinsatsen togs emellertid bort under sommaren 2017 eftersom BB konsekvent avböjde träning under våren. BB informerades om indragningen muntligt, men det är oklart om beslutet åtföljdes av en upplysning om hur BB kunde gå till väga om han ville överklaga detsamma eftersom det inte finns någon dokumentation om beslutet.

text: Beslutet om boendestöd gällde t.o.m. den 30 september 2017. Av beslutet framgick uttryckligen att insatsen bl.a. avsåg att komma ut på aktiviteter och träning. Att ändra ett pågående beslut på så sätt att en beviljad insats inte längre erbjuds är en ändring av ett gynnande beslut till nackdel för den enskilde. Vårdoch omsorgsnämndens beslut att inte längre tillhandahålla insatsen grundades uppenbart inte på tvingande säkerhetsskäl eller på att grundbeslutet blivit fel på grund av vilseledande uppgifter från BB. I grundbeslutet fanns dock ett förbehåll om att beslutet kunde komma att prövas på nytt vid väsentligt ändrade förhållanden. Vidare specificerades att förbehållet gällde så snart den enskildes levnadsförhållanden ändrades. Huruvida BB:s levnadsförhållanden förändrats på ett sådant sätt att det fanns förutsättningar att ändra insatsen avseende träning till nackdel för honom utgör en sådan bedömningsfråga som kan överprövas i domstol och ligger därmed utanför den prövning som normalt ska göras av JO. Jag finner inte anledning att avvika från den principen i det här fallet.

text: Vård- och omsorgsnämnden har dock brustit i dokumentationen av ärendet. Beslutet att ta bort träningstillfällena dokumenterades inte på lämpligt sätt. Inte heller dokumenterades det att BB underrättades om beslutet och om han fick information om möjligheten att överklaga beslutet. Jag kan i dessa avseenden hänvisa till 5 kap. 14 § och 16 § första stycket i Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: SOSFS 2014:5

text: ) om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS. Vård- och omsorgsnämnden förtjänar kritik för dessa brister.

text: Beslutet om insatsen boendestöd upphörde att gälla i sin helhet den 30 september 2017. Det finns inte något i ärendet som tyder på att BB därefter saknade behov av boendestöd. Verkställigheten av insatsen fortsatte också,

text: vilket tyder på att nämnden ansåg att behovet fanns kvar även fortsättningsvis, även om inga formella beslut verkar ha fattats i frågan. Inte heller synes BB ha ansökt om en fortsatt insats förrän i november 2017.

text: I praxis har, i fråga om insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), framhållits att det för rätt till en insats måste finnas såväl en ansökan som ett formellt myndighetsbeslut (JO 2018/19 s. 577, JO 2003/04 s. 342 och

text: HFD 2016 ref. 7

text: ). När det gäller insatser enligt SoL finns till skillnad från vad som gäller för insatser enligt LSS inget uttryckligt krav på att en insats måste begäras av den enskilde själv (jfr.

text: 8 §

text: LSS). Däremot föreskrivs att insatser ska utformas och genomföras tillsammans med den enskilde (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL). Det bör alltså även enligt

text: socialtjänstlagen

text: , som huvudregel, krävas att den enskilde själv begär att få insatsen. För att någon ska ha rätt till en insats är det naturligtvis en förutsättning att det finns ett formellt myndighetsbeslut, oavsett om insatsen ges med stöd av LSS eller SoL.

text: Jag kan konstatera att det var fel av nämnden att låta insatsen fortsätta utan vare sig en ny ansökan eller ett beslut. Visserligen har nämnden argumenterat för att BB:s behov var tillgodosedda under den tid då det inte fanns något beslut, men AA har bl.a. uppgett att insatsen minskades i omfattning. Oavsett hur det förhåller sig med det är det uppenbart att det i en situation utan beslut kan uppkomma osäkerhet för den enskilde i fråga om vilka åtgärder som kan krävas av myndigheten. Att tillhandahålla insatser utan att det finns något beslut är därför ingen godtagbar åtgärd.

text: I sammanhanget bör även påpekas att i de fall nämnden har beviljat en tidsbegränsad insats är det viktigt att en uppföljning av insatsen görs innan perioden löper ut, detta bl.a. för att ge den enskilde möjlighet att ansöka om en fortsatt insats. En uppföljning ska göras i god tid innan beslutet har upphört att gälla (jfr. JO 2003/04 s. 342). Om nämnden hade följt upp beslutet om boendestöd skulle sannolikt den uppkomna situationen ha kunnat undvikas. Vård- och omsorgsnämnden förtjänar kritik för den bristfälliga handläggningen.

text: Anmälan i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Krav på att ansökningar om forskningsanslag ska vara skrivna på engelska

sammanfattning: Ett forskningsråd har felaktigt uppställt krav på att ansökningar om forskningsfinansiering måste vara skrivna på engelska. Efter att detta inträffat har språklagen trätt i kraft. Enligt lagen är svenska huvudspråk i Sverige. Svenska ska alltid användas inom kärnområdet för det allmännas verksamhet. Utanför kärnområdet är huvudregeln att svenska ska användas, men undantag kan göras efter en intresseavvägning. Även om utländskt språk tillåts ska det alltid vara möjligt att kommunicera med svenska myndigheter på svenska. En forskningsmyndighet kan därför inte heller efter språklagens införande kräva att en ansökan ska skrivas på annat språk än svenska.

text: Bakgrund och utredning

text: AA anmälde Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas) till JO. Hon ifrågasatte om Formas har rätt att kräva att ansökningar om forskningsanslag skrivs på engelska. Till stöd för sin anmälan åberopade hon ett beslut av JO (

text: JO 2006/07 s. 409

text: AA uppgav att hon i maj 2007 hade skickat in två ansökningar om forskningsanslag till Formas. Båda ansökningarna var skrivna på svenska. Den 14 november 2007 fick hon besked om att Formas hade avslagit hennes ansökningar. Skälet var att de inte var skrivna på engelska. Hon uppgav vidare att det hade kommit till hennes kännedom att beredningsgruppen fått instruktioner att inte läsa och bedöma de ansökningar som inkommit på svenska. I Formas handbok stod det att ansökningar skulle vara skrivna på engelska, men hon hade vid två tillfällen under 2006 skickat in ansökningar till Formas skrivna på svenska och fått dem bedömda.

text: Formas anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört. Formas framförde genom generaldirektören BB bl.a. följande.

text: Formas är ett forskningsråd och hade enligt sin tidigare instruktion (

text: ) och har enligt sin nuvarande instruktion (

text: ) till uppgift att fördela medel till forskning. – – –

text: Forskningen är internationell och tenderar att bli än mer internationell. Sverige är ett litet land och för att kunna bedöma ansökningar på en hög kvalitativnivå krävs numer nästan alltid att man anlitar både svenska och utländska bedömare av forskningsansökningar. Formas har därför i sin handbok inför ansökningsomgång 2007 skrivit att ansökningarna ska vara författade på engelska förutom den populärvetenskapliga sammanfattningen som ska vara skriven på svenska. Bakgrunden till språkkravet är att Formas anser det omöjligt att klara sina, av regeringen uppsatta, kvalitetsmål om ansökningarna enbart bedöms av forskare som behärskar det svenska språket. Engelska är i forskningssammanhang det internationella språket. Bedömningsgrupperna sätts samman så att hela den vetenskapliga bredden inom forskningsområdet täcks. Detta innebär att om någon av ledamöterna inte kan delta i bedömningen saknas den aspekten som just den ledamoten ska bedöma och således förloras helhetsgreppet. En forskningsansökan och den där beskrivna forskningen är för en icke insatt person, om än mycket språkkunnig sådan, mycket svår att korrekt och rättvist översätta. Det är därför inte möjligt att Formas översätter ansökningar från svenska till engelska för att de ska kunna få en bedömning. Formas anser vidare att regeln i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: 8 §

text: om tolk inte är tillämplig i dessa fall. AA:s ansökningar som hon sänt in i maj 2007 har behandlats och gåtts igenom. De har dock funnits inte uppfylla kravet på engelska och de har därför inte kunnat behandlas lika med andra ansökningar av den expertgrupp som var utsedd att yttra sig över ansökningarna. Det har således inte varit möjligt för de i utvärderingsgruppen som inte behärskar svenska att lämna ett vetenskapligt grundat yttrande. Av denna anledning har ansökningarna inte beviljats. AA framhåller att hon tidigare fått ansökningar behandlade då de varit skrivna på svenska. Vi har gått igenom behandlingen av dessa och då funnit att vid de tillfällena bestod utvärderingsgruppen enbart av personer som behärskade svenska språket. Formas har vid dessa tillfällen funnit att det är onödigt att rida på utfärdade direktiv för hur en ansökan ska vara utformad och därför prövat dem i sak. Formas beklagar att behandlingen av de tidigare ansökningarna vilselett AA att tro att det var möjligt att skriva på svenska. Formas har tolkat gällande lagstiftning som om det var möjligt att kräva att ansökningar till Formas ska avfattas på ett för Formas lämpligt språk och därför skrivit i sin handbok att ansökningarna ska vara på engelska och att den populära sammanfattningen ska vara både på engelska och svenska. AA har i sitt yttrande hänvisat till ett tidigare beslut av JO avseende Rådet för högre utbildning hos Högskoleverket. Verket har där gjort en analys av möjligheterna för en myndighet att avvisa ansökningar som inte är skrivna på det anvisade språket. Formuleringen där var att ”ansökan skriven på svenska behandlas ej”. Högskoleverket har i sin analys kommit fram till att det är omöjligt att utan författningsstöd ställa upp absoluta krav på att en ansökan ska vara författad på engelska. Verket har därför sett till att rådet ändrat sina anvisningar till nästa ansökningsomgång. Den nya formuleringen är ”Det är önskvärt att ansökan skrivs på engelska, eftersom de ansökningar som går vidare kommer att bedömas av experter både i Sverige och utomlands”. Detta önskemål om engelska innebär inte att Rådet kommer att avvisa en ansökan gjord på svenska. Den kommer att prövas. År 2007 har Formas haft handboken för ansökning och beredning både på svenska och på engelska. Formas har inför 2008 ändrat ställningstagandeangående handbokens språk. Eftersom hela ansöknings- och bedömningsprocessen sker på engelska bör även handboken enbart ha detta språk. För att inga missförstånd ska uppstå mellan handläggare, bedömningsgrupp och forskare som ansöker är det bra

text: att hela processen förs på ett och sammaspråk. Av dessa anledningar har Formas beslutat att handboken för 2008 enbart är på engelska. – – – Det är som vi angivit ovan svårt att på ett vetenskapligt godtagbart sätt bedöma ansökningar på svenska. Formas kommer att informera regeringen om att vi kommer att hantera ansökningar avfattade på svenska så gott det går, vilket kommer att innebära att de bedömare som inte behärskar svenska inte har möjlighet att yttra sig. Detta kan således medföra att en ansökan inte beviljas bidrag. Formas kommer också att uppmana alla som skrivit ansökan på svenska att översätta den tillengelska och därmed ge dem möjlighet till en annan bedömning. AA kommenterade yttrandet. Hon uppgav därvid att Formas i sin handbok för 2008 som ett skäl för ett tidigt avslagsbeslut angav att ansökan var skriven på svenska. Hon uppgav vidare att hon 2008 hade skickat en ansökning till Formas skriven på svenska. Kort efter att ansökningstiden hade löpt ut fick hon besked om att hon hade möjlighet att inkomma med en översättning av ansökningen till engelska. När hon kontaktade Formas och frågade vilken slags bedömning hennes ansökning skulle få om hon valde att inte komplettera med översättning till engelska, fick hon i maj 2008 svaret att den i så fall skulle avslås utan att skickas ut till berörd beredningsgrupp. Hon kompletterade därefter ansökningen med en översättning till engelska.

text: Bedömning

text: Inledningsvis bedöms Formas praxis och handläggning utifrån de regler som gällde vid tiden för AA:s ansökningar. Eftersom rättsläget förändrats genom införandet av

text: språklagen

text: och det är av principiell betydelse att belysa hur de frågor som väckts i detta ärende ska hanteras framöver ägnas merparten av beslutet åt detta.

text: Bedömning utifrån den rättsliga reglering som gällde då anmälarens ärenden handlades

text: Vid tiden för AA:s ansökningar fanns inte någon uttrycklig författningsbestämmelse som föreskrev vilket språk förvaltningsmyndigheterna ska använda vid handläggningen av sina ärenden. Emellertid bygger

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: på den underförstådda förutsättningen att svenska språket ska användas av myndigheterna (jfr Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2:a upplagan, 2007, s. 102, och

text: JO 2007/08 s. 253

text: ). Vidare har JO i det av anmälaren åberopade beslutet (

text: JO 2006/07 s. 409

text: ) uttalat att det var fel av en statlig myndighet att utan författningsstöd kräva att en ansökan om forskningsfinansiering ska vara skriven på engelska. Eftersom det inte heller i detta sammanhang fanns något författningsstöd saknade Formas rätt att ställa motsvarande krav i samband med sin anslagsgivning.

text: Formas har i sitt yttrande till JO redogjort för de åtgärder som senare vidtagits. Mot bakgrund av vad som därvid uppgetts måste det ifrågasättas om ändringarna har medfört någon förändring i praktiken. Det synes alltjämt föreligga en

text: överhängande risk för att en ansökan skriven på svenska inte kommer att bli prövad i sak. Den uppfattningen vinner stöd av vad AA uppgett rörande sin ansökan 2008.

text: Jag noterar även att Formas, i syfte att hela ansöknings- och bedömningsprocessen ska ske på samma språk, tillhandahåller sin handbok för ansökningsförfarandet endast på engelska. En utgångspunkt måste dock självfallet vara att man ska kunna använda sig av det svenska språket när man kommunicerar med och söker information hos svenska myndigheter. Efter den av Formas genomförda förändringen begränsas denna möjlighet. Det synes därefter inte gå, i vart fall inte utan betydande svårigheter, att få information på svenska om hur man ansöker om bidrag hos Formas. Detta kan inte anses ha varit i överensstämmelse med den rättsliga reglering som tidigare gällde. Som framgår av det följande kräver även nu gällande regler att information av detta slag tillhandahålls på svenska.

text: Språklagen

text: och dess förarbeten Den 1 juli 2009 trädde

text: språklagen (2009:600)

text: i kraft. Förarbetena finns framför allt i

text: prop. 2008/09:153

text: , som i sin tur bygger på Språklagsutredningens betänkande (

text: SOU 2008:26

text: Språklagen

text: innehåller bl.a. bestämmelser om språkanvändning i offentlig verksamhet. Lagen stadgar att svenska är huvudspråk i Sverige (

text: 4 §

text: ). Som huvudspråk är svenskan samhällets gemensamma språk, som alla i Sverige bosatta ska ha tillgång till och som ska kunna användas inom alla samhällsområden (

text: 5 §

text: ). Det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas (

text: 6 §

text: ). Språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (

text: 10 §

text: ). Myndigheter har ett särskilt ansvar för att svensk terminologi inom deras olika fackområden finns tillgänglig, används och utvecklas (

text: 12 §

text: Lagstiftaren kan på särskilda områden besluta om andra principer. Det framgår av lagens 3 §. Där stadgas att om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från

text: språklagen

text: , gäller den bestämmelsen. Men

text: språklagens

text: krav utgör alltså huvudregler, som ska tillämpas så länge det inte finns undantag i lag eller förordning.

text: Innebörden av att svenska är huvudspråk i Sverige utvecklas i förarbetena (

text: a. prop. s. 17

text: Som huvudspråk ska svenskan vara det samhällsbärande språket i Sverige. Konkret innebär det att all offentlig verksamhet bygger på svenska språket. Lagar stiftas och publiceras på svenska, handläggningsspråket vid förvaltningsmyndigheter och domstolar är svenska och kommunikation med myndigheterna kan alltid ske på svenska. Beslut och andra viktigare handlingar som ska expedieras upprättas som huvudregel på svenska och information till allmänheten om offentlig verksamhet finns alltid på svenska. Svenskans ställning som huvudspråk innebär att det är samhällets gemensamma språk som ska följa samhällsutvecklingen i stort, t.ex. i fråga om vokabulär och terminologi, och därigenom kunna användas inom alla sektorer av samhället. Som samhällets gemensamma språk bör alltså svenskan vara ett komplett språk.

text: Denna roll som svenska språket har i samhället betyder att det ska vara tillräckligt för den som verkar och bor i Sverige att behärska svenska för att kunna delta i samhällslivet och ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sinaskyldigheter. Den enskilde ska alltså kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera – muntligt och skriftligt – på svenska. Bestämmelsen i 10 § är avsedd att ge uttryck för vad som sedan lång tid tillbaka gäller i Sverige, nämligen att de offentliga organen arbetar på svenska, skriftligt såväl som muntligt (

text: a. prop. s. 48

text: ). Som övergripande motivering för införandet av en regel med denna innebörd anfördes i propositionen under rubriken Offentlighetsprincipen följande (

text: a. prop. s. 29

text: Som en konsekvens av att det i

text: språklagen

text: uttryckligen anges att svenskan har ställning som huvudspråk, bör frågor om språkanvändning inom den offentliga verksamheten, dvs. inom domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet, regleras i

text: språklagen

text: . För att bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i realiteten ska fylla sin funktion är det väsentligt att de handlingar som blir allmänna är skrivna på svenska, liksom att handlingar skrivna på ett annat språk än svenska och som lämnas in till myndigheten översätts i rimlig utsträckning, om de inte bedöms sakna betydelse. Beslut och domar men även – som huvudregel – andra handlingar som blir allmänna ska därför upprättas på svenska. Även då en handling översätts till ett annat språk för att en enskild mottagare ska kunna tillgodogöra sig innehållet bör handlingen finnas i original på svenska i ärendet. Av förarbetena framgår vidare att lagstiftaren tänkt sig ett s.k. kärnområde som omfattar sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten, såsom den politiska beslutsprocessen, domstolsförhandlingar, domar, protokoll, beslut, föreskrifter, verksamhetsberättelser och andra dokument av liknande karaktär. De behov av framställningar på andra språk som kan finnas här får, heter det, tillgodoses genom översättning från de svenska originalen. (Se

text: a. prop. s. 29

text: Utanför kärnområdet är det enligt förarbetena naturligt att det kan förekomma kommunikation på andra språk än svenska. Som exempel anges ”skriftväxling och andra kontakter mellan svenska myndigheter och utländska myndigheter och internationella organisationer, muntlig kommunikation mellan företrädare för myndigheter och medborgare, t.ex. i invandrartäta områden”. Vidare omnämns den speciella situation som kan råda vid Sveriges utlandsmyndigheter, där det regelmässigt finns lokalanställda som inte talar svenska. (Se

text: a. prop. s. 29

text: f.) I författningskommentaren anges även att bestämmelsen inte är ”avsedd att utgöra en begränsning av möjligheten att t.ex. inom forskning och utbildning bedriva verksamhet på andra språk än svenska för att möjliggöra ett deltagande på ett integrerat och konkurrenskraftigt sätt i det internationella forskningssamfundet” (

text: a. prop. s. 48

text: Närmare om

text: språklagens

text: tillämpning inom utbildning och forskning Ett flertal remissinstanser lyfte fram de tillämpningssvårigheter som lagförslagen enligt dessa instanser skulle innebära på utbildnings- och forskningsområdena.

text: Vetenskapsrådet reste således uttryckligen frågan om lagförslaget innebar att forskningsansökningar måste skrivas på svenska och Högskoleverket ansåg att det behövdes ett undantag för högskoleområdet. I propositionen kommenterades detta på följande sätt (

text: a. prop. s. 30

text: Som vi har framhållit är den föreslagna regleringen övergripande. Vad som konkret kan förväntas av enskilda myndigheter – t.ex. universitet och högskolor – får avgöras dels med utgångspunkt i

text: språklagens

text: regler, dels utifrån respektive verksamhetsområdes särskilda förutsättningar. När det gäller utbildnings- och forskningsområdet är givetvis de internationaliseringssträvanden som kommit till uttryck i bl.a. propositionen Ett lyft för forskning och innovation en central faktor som måste vägas in när myndigheterna ska tillämpa

text: språklagens

text: bestämmelser utanför kärnområdet. Som vi har understrukit tidigare finns det dock inte någon motsättning mellan internationalisering och ett värnande av svenskan som huvudspråk. Den föreslagna bestämmelsen är alltså en huvudregel där kärnområdet är språkanvändningen i sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten. Som har framgått ovan under 5.4 innebär

text: språklagen

text: inte att det ställs undantagslösa krav på viss språkanvändning; inom vissa sektorer förutsätter verksamheten att andraspråk kan användas.

text: I det avsnitt hänvisningen avser behandlas svenskans användning och utveckling inom högre utbildning och forskning under en särskild rubrik (se

text: a. prop. s. 20

text: ). Där noteras att det på svenska universitet och högskolor förekommer en utbredd användning av engelska, särskilt inom de naturvetenskapliga områdena. Att använda andra språk än svenska är i många fall nödvändigt för att stärka forskningens internationalisering, heter det vidare. Efter att ha pekat på den medvetenhet, som finns inom universitet och högskolor om hur användningen av engelska kan påverka de nationella språkens ställning, övergick lagstiftaren till behovet av att väga skilda intressen mot varandra (a. st.):

text: Värdet av att använda svenskan får vägas mot behovet att i vissa fall använda andra språk inom särskilda verksamhetsområden, och i konkreta fall kan sådana överväganden leda till att det bedöms lämpligt eller nödvändigt att använda andra språk. I den föreslagna

text: språklagen

text: ställs i och för sig inte några krav på att språket för forskning och utbildning ska vara svenska. Vad som ska gälla inom forskning och undervisning bestäms av myndigheterna på området efter överväganden kring relevanta faktorer inom verksamhetsområdet. För att förtydliga möjligheten att använda andra språk än svenska inom forskning och högre undervisning överväger regeringen en sådan ändring av högskoleförordningen. Det är självklart så att det engelska språket även fortsättningsvis kommer att spela en stor roll i det svenska högskoleväsendet. Det allmännas särskilda ansvar för att svenskan används och utvecklas innebär dock att man bör överväga hur detta ansvar uppfylls på mest ändamålsenliga sätt. Den enskildeforskarens fristående ställning innebär också att det är han eller hon som avgör vilket språk som används i olika sammanhang inom forskningen.

text: Allmän bedömning av rättsläget Av förarbetena framgår således att lagstiftaren varit väl medveten om de invändningar som från forskningshåll kan resas mot de krav som numera finns i

text: språklagen

text: . På ett flertal ställen förekommer hänvisningar till de behov som kan finnas inom särskilda verksamheter och till de avvägningar som där kan behöva

text: göras. Något undantag infördes dock inte i lagen, varken allmänt eller specifikt för forskningens del. Frågan är då hur rättsläget ska tolkas.

text: Inför besvarandet av den frågan finns det inledningsvis skäl att notera två tydliga utgångspunkter i

text: språklagens

text: regler om det svenska språkets ställning. Den första är att svenskan är vad som kan betecknas som förvaltningsspråk och ska användas i det allmännas kärnverksamheter, det s.k. kärnområdet. Regleringen är tvingande; här får andra språk inte användas. Den andra är att svenskan såsom huvudspråk härutöver ska kunna användas inom alla samhällsområden. Utanför kärnområdet är regleringen avsedd att vara flexibel. Det innebär dock inte att myndigheter kan göra fria lämplighetsöverväganden; huvudregeln är att svenska ska användas.

text: Möjligheten att utanför kärnområdet frångå huvudregeln framkommer i förarbetena. Den saknar dock helt förankring i lagtexten. I frånvaro av tydligare vägledning får regleringen fyllas ut med hjälp av allmänna principer. Jag tolkar därvid rättsläget på följande sätt.

text: Intresset av att utanför kärnområdet använda ett annat språk måste alltid vägas mot det allmännas ansvar för det svenska språkets användning och utveckling. Undantag från

text: språklagens

text: krav ska motiveras av sakliga skäl. De får inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt i det särskilda fallet. Enbart det förhållandet att användandet av ett annat språk kan te sig bekvämt eller rationellt från den enskilda myndighetens synpunkt är inte tillräckligt. Behovet ska granskas och alternativa lösningar prövas, såsom möjligheten att utnyttja översättningar. Man måste vidare skilja mellan situationer där frågan är om det ska vara tillåtet för myndigheter att använda utländska språk och situationer där frågan gäller den enskildes möjlighet att inför myndigheten bruka svenska. Medan en myndighet i enlighet med det nyss sagda har en viss frihet att inom sin verksamhet använda t.ex. engelska måste den säkerställa att svenska kan brukas när enskilda kommunicerar med och inhämtar information från myndigheten. Kravet på användning av svenska ställt mot behovet av att bedriva forskning i en internationell miljö I propositionen hävdas att det inte finns någon motsättning mellan internationalisering och ett värnande av svenskan som huvudspråk. Enligt min mening är forskning och utbildning emellertid tydliga exempel på områden där en sådan motsättning finns. Flera av de risker för det svenska språkets framtid som beskrivits i lagstiftningsärendet och som gett upphov till den införda regleringen är synliga inom denna samhällssfär. Det gäller det som i ärendet kallats risken för domänförluster, dvs. den utarmning som blir resultatet när ett annat språk ersätter svenskan inom ett visst samhällsområde, något som redan synes ha inträffat inom flera centrala forskningsfält. Det gäller även för s.k. kapacitetsförluster, dvs. att exempelvis universitetslärare hänvisas till att undervisa på ett annat språk än sitt modersmål, med risk för att lärarens pedagogiska kapacitet begränsas. Ett av syftena med

text: språklagen

text: är att motverka effekter av detta slag, vilket bl.a. kommer till uttryck i den bestämmelse som anger att myndigheter ska se till att svensk

text: terminologi inom olika fackområden finns tillgänglig, används och utvecklas (12 §). Det står samtidigt klart att krav på svensk språkanvändning i vetenskapliga sammanhang kan vara till hinder för det internationella utbyte som forskningen överlag är helt beroende av. Förarbetena andas som framgått förståelse för synpunkter av det slaget och det är tydligt att lagstiftaren vill se svensk forskning som en del i det internationella forskningssamfundet. Det är således fråga om intressen som löper uppenbar risk att komma i konflikt med varandra och som på ett så konstruktivt sätt som möjligt får lov att sammanjämkas.

text: Eftersom det i lagstiftningen saknas särskilda regler för forskningsområdet måste utgångspunkten därvid vara de rättsregler som uppställts i

text: språklagen

text: , inklusive de principer som i enlighet med vad som redovisats ovan kan utläsas ur lagstiftningen.

text: Merparten av verksamheten inom universitets- och forskningsvärlden – såsom utförandet av undervisning och forskning – hör inte till det s.k. kärnområdet. Av

text: språklagen

text: följer således inte – för att ta några självklara exempel – att undervisning alltid ska ske på svenska eller att utländsk kurslitteratur inte skulle få förekomma. Men den centrala förvaltningen hör till kärnområdet. Av

text: språklagen

text: och av det som uttalats i dess förarbeten måste anses följa att föreskrifter, beslut, protokoll, diarier, verksamhetsberättelser och annan dokumentation som myndigheterna inom utbildnings- och forskningssektorerna förvaltningsrättsligt är skyldiga att upprätta utförs på svenska. De behov som kan finnas av att sådana framställningar finns tillgängliga på andra språk får, som framgått ovan, tillgodoses genom översättning från de svenska originalen. Även den service som en myndighet enligt

text: förvaltningslagen

text: ska ge måste tillhandahållas på svenska.

text: En myndighets beslut om fördelning av anslag till enskilda forskare utgör myndighetsutövning. Svenska måste användas vid handläggningen av och beslut i sådana ärenden. Inget synes däremot hindra att engelska är arbetsspråk vid den vetenskapliga granskningen av ansökningar; det måste vara just en sådan situation där det kan vara sakligt motiverat att inom en myndighets verksamhet tillåta ett annat språk än svenska. Det gäller dock bara då detta är nödvändigt. Av yttrandet från Formas framgår att man vid tillfällen då utvärderingsgruppen bestått av personer som alla behärskar svenska använt detta språk. Av vad jag ovan redovisat följer att detta är i enlighet med den rättsliga regleringen, eftersom annat språk bara ska användas då det är sakligt motiverat, vilket det naturligtvis inte är när alla talar svenska.

text: Om engelska är språket vid den vetenskapliga utvärderingen av en anslagsansökan ligger det vidare nära till hands att begära att sökanden i de vetenskapliga delarna beskriver sitt forskningsprojekt och sina meriter på engelska. Att uppställa krav av det slaget var emellertid otillåtet redan enligt de regler som tidigare gällde, såvida det inte fanns författningsstöd. Den numera införda

text: språklagen

text: är inte avsedd att medföra några lättnader i det hänseendet, snarare tvärtom. En svensk myndighet med uppgift att fördela forskningsanslag kan således inte lagligen kräva att en ansökan helt eller delvis är författad på engelska. I det sammanhanget bör även

text: beaktas vad som i förarbetena uttalades om den enskilde forskarens fristående ställning och rätt att själv avgöra vilket språk som används i olika sammanhang inom forskningen.

text: Av det sagda följer självfallet också att den som använt svenska inte på grund härav får utsättas för diskriminering på sådant sätt att ansökan handläggs så att sökandens chanser att erhålla anslag försämras. Vid behov åligger det anslagsmyndigheten att översätta hela eller delar av ansökan. Det Formas anfört om svårigheten att översätta just forskningsansökningar ter sig inte övertygande.

text: I propositionen anges att regeringen överväger ändringar i lagstiftningen för att förtydliga möjligheten att använda andra språk än svenska inom forskning och högre utbildning (

text: a. prop. s. 16

text: ). Enligt vad JO inhämtat föreligger dock för närvarande inga omedelbara planer på författningsändringar. Lagstiftaren torde vid

text: språklagens

text: införande ha underskattat vikten av rättslig vägledning för hur konflikter mellan den nya lagen och forskningens behov ska lösas. Omständigheterna i detta ärende belyser detta. En kopia av beslutet översänds därför till Regeringskansliet, utbildnings- och kulturdepartementen.


title: Initiativ mot Överförmyndarnämnden i Bergs kommun med anledning av ett yttrande till tingsrätten i ett ärende om anordnande av godmanskap

sammanfattning: Överförmyndaren har ingen laglig skyldighet att lämna förslag på god man och förvaltare till tingsrätten. Däremot är det lämpligt att överförmyndaren hjälper tingsrätten med detta.

text: Initiativet

text: Under en inspektion vid Östersunds tingsrätt i februari 2012 uppmärksammades följande. I ett ärende avseende ansökan om god man förelade tingsrätten Överförmyndarnämnden i Bergs kommun att komma in med förslag på god man. Överförmyndarnämnden kom då in med ett yttrande till tingsrätten och anförde att den inte hade någon skyldighet enligt lag att lämna förslag på god man/förvaltare till tingsrätten och att tingsrätten därför endast borde bereda nämnden möjlighet att komma in med sådant förslag.

text: Jag beslutade att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Handlingar i Östersunds tingsrätts ärende Ä 900-11 togs in och granskades. Ärendet remitterades därefter till överförmyndarnämnden för upplysningar om handläggningen och för redovisning av nämndens bedömning av det som kommit fram.

text: Till remissen bifogades en kopia av JO:s beslut den 15 maj 2008, dnr 3903- 2006, i vilket dåvarande justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt uttalade bl.a. följande (se JO 2008/2009 s. 486).

text: Överförmyndaren är enligt

text: 11 kap. 16 § fjärde stycket

text: FB skyldig att yttra sig till domstolen. Den skyldigheten måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare. I sistnämnda del är viktigt att hålla i minnet att överförmyndaren förordnar ett stort antal ställföreträdare, särskilt gode män, utan att tingsrätten över huvud taget involveras, se 11 kap. 1-3 §§, 4 § sista stycket och 7 § sista stycket FB. Överförmyndaren ansvarar också för tillsynen över samtliga ställföreträdare, se

text: 16 kap. 1 §

text: FB. Det är inte lyckat att tingsrätten i det

text: läget bygger upp en separat rekryteringsorganisation för vissa av dessa ärenden, och något sådant skulle inte heller ligga i linje med det pågående reformarbetet inom domstolarna. Härtill kommer att överförmyndaren med sin kommunala förankring och lokalkännedom rimligen bör ha betydligt större möjligheter än tingsrätten att hitta lämpliga ställföreträdare och att göra den referenstagning och annan kontroll som bör föregå ett förordnande.

text: Nämnden beslutade den 18 juni 2012 att avge juristen AA:s yttrande som remissvar enligt följande (bilagor utelämnade i detta beslut: JO:s anmärkning).

text: Det må vara olämpligt att – på det sätt som skett – enbart skriva "Överförmyndarnämnden har inte någon skyldighet enligt lag att lämna tingsrätten förslag på god man/förvaltare utan skall beredas möjlighet härtill" utan ytterligare kommentarer i det aktuella ärendet. För detta är nämnden beredd att få kritik. I sak är dock yttrandet korrekt.

text: FB 11:16

text: :4 syftar (enligt Walin/Vängbys kommentar i Norstedts

text: Föräldrabalken

text: ) på myndigheter inom t.ex. hälso- och sjukvård och socialtjänst samt att dessa inte med stöd av sekretess ska kunna underlåta att lämna vissa upplysningar i ett infordrat yttrande (

text: FB 16:10

text: ). I samma kommentar anges, såvitt gäller paragrafens andra stycke, att "Överförmyndaren bör dock alltid få tillfälle att lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget." En liknande text fanns i en departementschefskommentar till

text: FB 11:16

text: enligt NJA II 1988 s. 471: "Överförmyndaren bör dock alltid beredas tillfälle att lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget." Under inga omständigheter finns det grund för att tingsrätt kan förelägga överförmyndare att inkomma med förslag till god man. I de fall överförmyndaren gör ansökan om anordnande av ställföreträdarskap (på grund av regeln i 5 § förmynderskapsförordningen) finns ingen annan skyldighet än att göra just en ansökan. Om lagstiftaren avsett att det åligger överförmyndaren att samtidigt föreslå lämplig ställföreträdare borde detta i så fall ha angetts i förordningen eller i

text: föräldrabalken

text: . Utredningsansvaret i ärenden angående ställföreträdarskap enligt

text: föräldrabalken

text: ligger kvar hos tingsrätt. Enligt Ärendeutredningens slutbetänkande (

text: SOU 2007:65

text: , regeringskansliets dnr Ju2007/8611/DOM) föreslås ingen ändring i den delen. För närvarande (Dir 2012:16) sitter en utredning som bland annat ska utreda den fråga som berör aktuellt ärende: "Bör överförmyndaren bistå tingsrätten med utredning i ärenden om godmanskap och förvaltarskap?" Se sid. 4 f. i kommittédirektiven. Där anges bland annat (på sid. 5 i direktiven) att vissa överförmyndare har ändrat sina rutiner och, underförstått, i högre grad än tidigare, lämnar över ärenden till tingsrätt utan yttrande. Tingsrätter, men också överförmyndare, har framfört att denna ordning innebär ett betydande merarbete. Det finns i det sammanhanget en principiell fråga som bör beaktas: Om överförmyndarna skulle åläggas att ge förslag på lämpliga män skulle det innebära att de först skulle garantera ställföreträdarnas lämplighet och sedan ha tillsyn över samma personer. Det är svårt att hitta någon jämförbar situation beträffande andra tillsynsmyndigheter. Ett sådant åläggande för överförmyndarna skulle också strida mot en regel i

text: kommunallagen

text: : "En nämnd får inte heller utöva i lag eller annan författning föreskriven tillsyn över sådan verksamhet som nämnden själv bedriver." (

text: 3 kap 5 § 2

text: st

text: kommunallagen

text: ). Överförmyndarnämnderna i Bergs och Bräcke kommuner har, efter beredning av tjänstemän i Bräcke kommun, möjligen mer än andra överförmyndare drivit att överförmyndare inte ska ta på sig en annan roll än lagstiftaren avsett. – – –

text: Under beredningen av det här yttrandet till JO har det bedömts nödvändigt att i yttrandet peka på de rättsliga frågor som berör ärendet. Nämnden är beredd på att få kritik på grund av utformningen av yttrandet till tingsrätt i april 2011, i rättens mål nr Ä 900-11. JO:s bedömning av saken bör, görs det gällande, ändå utgå från vad som gäller enligt lag och förarbeten och den rollfördelning som finns idag mellan tingsrätt och överförmyndare. I ett beslut den 13 februari 2013 anförde JO Lindström följande.

text: Bedömning

text: I ärendet har tingsrätten förelagt överförmyndarnämnden att komma in med förslag på god man varpå nämnden yttrat att den enligt lag inte har någon skyldighet att lämna ett sådant förslag utan endast bör beredas möjlighet att göra det. Den fråga som därmed ställts på sin spets är huruvida överförmyndaren i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap som handläggs vid domstol kan anses ha en skyldighet att lämna förslag på lämplig ställföreträdare.

text: När en domstol enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: (FB) meddelar beslut om att anordna godmanskap för någon enskild ska domstolen samtidigt förordna en god man att utföra uppdraget. I andra fall tillkommer behörigheten att förordna god man överförmyndaren (se

text: 11 kap. 4 § andra stycket

text: FB). Detsamma gäller vid anordnande av förvaltarskap (se

text: 11 kap. 7 § fjärde stycket

text: FB).

text: Det är domstolen som har det huvudsakliga utredningsansvaret i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap som handläggs vid domstolen. Domstolen ska ta in det underlag som krävs för att ta ställning i ärendet. Bestämmelser som närmare reglerar utredningsansvaret återfinns i 11 kap. 16– 17 §§ FB.

text: Av

text: 11 kap. 16 § andra stycket

text: FB framgår att domstolen, om det inte är obehövligt, ska inhämta yttrande från bl.a. överförmyndaren. Enligt fjärde stycket i samma bestämmelse är överförmyndaren skyldig att lämna domstolen sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet.

text: Bestämmelserna infördes i samband med en större reform den 1 januari 1989. I anslutning till frågan om vilka yttranden som rätten enligt

text: 11 kap. 16 § andra stycket

text: FB ska inhämta anfördes i förarbetena att överförmyndaren alltid bör beredas tillfälle att lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget (

text: prop. 1987/88:124 s. 176

text: Före 1989 fanns det uttryckliga bestämmelser i FB som angav att rätten i ärenden om förordnande av förmyndare respektive god man skulle bereda överförmyndaren tillfälle att lämna förslag på person som var lämplig för uppdraget (dåvarande 11 kap. 13 § respektive 18 kap. 13 §). Dessa bestämmelser hade i sin tur sitt ursprung i en bestämmelse som infördes den 1 januari 1976 (dåvarande 20 kap 24 a §).

text: I motiven till ursprungsbestämmelsen anförde föredraganden att han utgick från att överförmyndarna i behövlig utsträckning skulle utnyttja möjligheten att lämna förslag på lämpliga personer och att det därför inte, som hade anförts från något håll under remissbehandlingen, var erforderligt att komplettera bestämmelsen med en föreskrift om skyldighet för överförmyndaren att utse presumtiva förmyndare (

text: prop. 1974:142 s. 128

text: Den nuvarande regleringen i

text: 11 kap. 16 § andra stycket

text: FB och därtill hörande förarbetsuttalanden har således sitt ursprung i en uttrycklig lagbestämmelse enligt vilken överförmyndaren skulle ges tillfälle att lämna förslag på lämplig person. Om det hade varit lagstiftarens avsikt att överförmyndarens skyldigheter härvidlag skulle utvidgas, borde detta rimligen ha kommit till uttryck på något sätt under lagstiftningsprocessen.

text: Enligt

text: 11 kap. 16 § fjärde stycket

text: FB är de myndigheter som anges i bestämmelsens andra stycke, dvs. bl.a. överförmyndaren, skyldiga att lämna domstolen sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ett ärende. Enligt förarbetena innebär den angivna skyldigheten att myndigheter inte med hänvisning till sekretesslagstiftningen kan underlåta att lämna vissa upplysningar i ett infordrat yttrande (se

text: prop. 1987/88:124 s. 177

text: ). Det är alltså fråga om en sekretessbrytande bestämmelse. Bestämmelsen kan enligt min uppfattning inte anses innefatta en skyldighet för överförmyndaren att lämna förslag på god man eller förvaltare (jfr dock JO 2008/2009 s. 486).

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att det är domstolen som vid anordnande av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB eller förvaltarskap enligt

text: 11 kap. 7 §

text: FB ska förordna en god man eller förvaltare att utföra uppdraget, att det formella utredningsansvaret ligger hos domstolen och att det inte finns någon uttrycklig skyldighet för överförmyndaren att lämna förslag på lämplig person för uppdraget. Enligt min uppfattning kan någon sådan skyldighet inte heller anses följa av

text: 11 kap. 16 §

text: FB. Min slutsats är därför att det som överförmyndarnämnden anfört i sitt yttrande till tingsrätten är riktigt i sak. Skäl att rikta kritik mot överförmyndarnämnden med anledning av dess yttrande till tingsrätten föreligger därför inte.

text: Med detta sagt vill jag emellertid lägga till att jag delar dåvarande justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelts uppfattning att det bl.a. mot bakgrund av att överförmyndaren förordnar ett stort antal ställföreträdare utan att tingsrätten involveras inte vore helt ändamålsenligt om tingsrätterna skulle behöva bygga upp en separat rekryteringsorganisation för dessa ärenden. Överförmyndarna måste anses ha betydligt större möjligheter än tingsrätterna att hitta ställföreträdare och att göra de kontroller som bör föregå ett sådant förordnande. Det är därför lämpligt att överförmyndarna bistår tingsrätterna med att lämna förslag på lämpliga ställföreträdare.

text: För närvarande pågår en utredning som har i uppdrag att föreslå åtgärder som ger bättre förutsättningar för gode män och förvaltare (Ju 2012:01). Utredningen

text: beräknas avsluta sitt arbete senast den 30 april 2013. Av utredningens direktiv (

text: dir. 2012:16

text: ) framgår att tillämpningen av bestämmelserna om utredningsansvar inte är enhetlig och att hanteringen av sådana ärenden (dvs. ärenden som handläggs i domstol; JO:s anmärkning) därför kan skilja sig åt. Utredaren ska enligt direktiven bl.a. överväga om det är lämpligt att överförmyndaren åläggs att bistå tingsrätten med att göra utredningen i dessa ärenden samt ta ställning till om överförmyndarens skyldighet att lämna förslag på ställföreträdare till tingsrätten bör framgå av lagen.

text: Då det uppenbarligen förekommer olika uppfattningar i frågan om överförmyndarens skyldighet att lämna förslag på ställföreträdare anser jag att det vore lämpligt med lagreglering på området. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.


nyckelord: Anmälningsskyldighet Tillsyn

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Kronobergs län för underlåtenhet att åtalsanmäla misstanke om brott enligt miljöbalken

sammanfattning: Enligt 26 kap. 2 § miljöbalken är en tillsynsmyndighet skyldig att anmäla överträdelser till polis- eller åklagarmyndigheten, om det finns en misstanke om brott. Denna skyldighet har ansetts gälla även om någon annan redan har gjort en anmälan.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 mars 2014 framförde ett antal personer, genom AA, klagomål mot Länsstyrelsen i Kronobergs län bl.a. med anledning av att länsstyrelsen hade underlåtit att åtalsanmäla en misstanke om brott enligt

text: miljöbalken

text: . AA uppgav bl.a. följande. I ett lagakraftvunnet beslut om tillstånd att uppföra och driva en gruppstation för vindkraftverk fanns ett villkor 17 med krav på kontrollprogram. Enligt villkoret skulle verksamhetsutövaren ge in förslag på kontrollprogram till tillsynsmyndigheten senast tre månader efter det att tillståndet hade vunnit laga kraft. Verksamhetsutövaren hade brutit mot villkoret genom att lämna in ett förslag till kontrollprogram för sent. Det var länsstyrelsens skyldighet att åtalsanmäla detta, vilket inte hade gjorts.

text: Utredning

text: Miljövårdsdirektören BB vid Länsstyrelsen i Kronobergs län har lämnat muntliga upplysningar av vilka följande framgick.

text: Eftersom länsstyrelsen ansåg att verksamhetsutövaren hade brutit mot villkor 17 i länsstyrelsens tillståndsbeslut den 23 juni 2011 genom att komma in med ett förslag till kontrollprogram för sent kontaktade länsstyrelsen polismyndigheten. En utredare av miljöbrott uppgav att en åtalsanmälan om villkorsbrottet redan hade lämnats in till polismyndigheten av någon annan och att det skulle vara utan betydelse för polisutredningen om även länsstyrelsen gjorde en sådan anmälan. Länsstyrelsen gjorde därför ingen åtalsanmälan.

text: Bedömning

text: Jag har inte funnit tillräckliga skäl att hämta in ett skriftligt yttrande från länsstyrelsen, men det som har kommit fram ger anledning till följande uttalanden från min sida.

text: Enligt

text: 26 kap. 3 § första stycket miljöbalken

text: , MB, och

text: 2 kap. 29 § 1 miljötillsynsförordningen (2011:13)

text: utövar länsstyrelsen tillsyn över bl.a. verksamheter med tillståndspliktiga vindkraftverk.

text: Enligt

text: 26 kap. 2 §

text: MB ska en tillsynsmyndighet anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till poliseller åklagarmyndigheten om det finns misstanke om brott. En tillsynsmyndighets anmälningsskyldighet påverkas inte av att en anmälan till polis eller åklagare redan har gjorts av någon annan (se även Naturvårdsverkets allmänna råd om tillsyn,

text: NFS 2001:3

text: , till

text: 26 kap. 2 §

text: MB).

text: Enligt

text: 29 kap. 4 § 2

text: MB kan det vara en straffbar överträdelse, otillåten miljöverksamhet, att bryta mot ett villkor eller en bestämmelse i ett beslut om tillstånd som har meddelats med stöd av MB.

text: Av utredningen i ärendet framgår det att länsstyrelsen utredde frågan om överträdelse av det aktuella villkoret och kom fram till att misstanke om brott förelåg. Det var därför länsstyrelsens skyldighet att göra en åtalsanmälan oavsett den upplysning som polismyndigheten hade lämnat om att en anmälan redan hade gjorts. Länsstyrelsen kan därför inte undgå kritik.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.