nyckelord:
Beslut
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Miljönämnden i Höganäs kommun för bristfällig handläggning av ett klagomålsärende enligt miljöbalken

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Miljönämnden i Höganäs kommun angående handläggningen av ett klagomålsärende enligt

text: miljöbalken

text: . Han anförde i huvudsak att nämnden inte vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med problem med buller och matos från hans grannfastighet.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar och handlingar hämtades in från Miljönämnden i Höganäs kommun. JO tog också del av Länsrättens i Skåne län dom den 13 december 2006 i mål 3199-06. Härefter anmodades nämnden att mot bakgrund av bestämmelserna i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: göra en utredning och yttra sig över innehållet i AA:s anmälan.

text: I remissvaret anförde nämnden följande.

text: Miljöavdelningens förslag till beslut

text: Miljönämnden konstaterar att klagomålet på matos och buller från restaurangverksamheten på fastigheten M 14:44 upphörde i februari 2008 efter de åtgärder som företaget Restaurang Intim HB lät vidta mot störningarna. Miljönämnden konstaterar också att miljöavdelningens personal tillbakavisar de påstådda uttalandena i det skriftliga klagomålet som beklagliga missförstånd.

text: Redogörelse för ärendet

text: AA, boende på Norra Brunnsvägen 5 i Mölle, har från juli 2006 och under år 2007 framfört klagomål på matos och buller från hotellrestaurangen på intilliggande fastighet M 14:44. Under 2006 och 2007 hade miljökontoret ett flertal kontakter med den klagande, hotellägaren och den restaurangansvarige. Miljökontoret ställde krav på Restaurant Intim HB att åtgärda problemen med lukt och buller. Åtgärder vidtogs fortlöpande men flera av dessa visade sig i efter hand vara otillräckliga. Miljökontoret ställde då nya krav på åtgärder, som till slut ledde till en förbättrad ventilation från köket och minskat buller. I februari 2008 uppgav AA vid ett möte med miljökontoret att varken bullret eller matoset längre var något problem. Samtidigt framkom dock att AA inte var nöjd med att ärendet dragit ut på tiden. Efter

text: detta har AA inte återkommit med några klagomål på lukt eller buller från restaurangen. Eftersom de krav på åtgärder som ställts i ärendet inte har gått AA emot och krävda åtgärder har vidtagits så har det inte funnits anledning att fatta något beslut i ärendet som skulle gå AA emot och som han då skulle kunna överklaga. AA:s kom in med ett skriftligt klagomål på handläggningen till Riksdagens ombudsmän den 22 juli 2009. I skrivelsen framförs flera påståenden om vilseledande uttalanden vad gäller t. ex. möjligheten att överklaga beslut och innebörden av riktvärden. Dessutom klagar AA på ovänligt bemötande från miljökontorets sida. Förutom klagomålen på miljökontoret framkommer bl. a. också missnöje med bygglovshanteringen kring hotelletableringen och fortsatt missnöje med att hotellet över huvud taget har tillåtits att etablera sig på platsen. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 26 kap. 3 § miljöbalken

text: utövar den kommunala nämnd som fullmäktige bestämmer tillsyn över bl.a. miljö- och hälsoskyddet enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: , med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd. Tillsynen ska enligt 26 kap. 1 § säkerställa syftet med balken och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna. Tillsynsmyndigheten ska för detta ändamål på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. Av

text: 26 kap. 9 §

text: framgår att en tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska efterlevas. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas.

text: När någon vänder sig till en kommunal nämnd i dess egenskap av tillsynsmyndighet och begär ett ingripande mot en olägenhet som denne anser sig drabbad av uppkommer ett ärende hos myndigheten. En tillsynsmyndighet är skyldig att vara aktiv genom att utreda inkomna anmälningar om missförhållanden samt följa upp vidtagna åtgärder.

text: Ett anhängiggjort ärende ska alltid avslutas genom ett formligt beslut av något slag. Innebörden av beslutet avgörs av omständigheterna i det enskilda fallet. Ett beslut kan bestå i ett föreläggande till den som är ansvarig för en störande verksamhet eller t.ex. vara ett konstaterande att ingen olägenhet förekommer, varför klagoärendet avslutas utan åtgärd.

text: JO har i flera tidigare beslut uttalat att en sakägare, t.ex. en granne eller närboende som berörs av olägenheter, har rätt att inom rimlig tid få ett formligt beslut som, om det går honom eller henne emot, kan överklagas. Även när den som har gjort anmälan inte berörs av beslutet i sådan mån att han eller hon har rätt att överklaga beslutet kan det, med hänsyn till intresset av att upprätthålla allmänhetens förtroende för myndigheterna, i många fall vara lämpligt att underrätta klaganden om hur ärendet har avgjorts.

text: Varje ärende där någon enskild är part ska enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. När ett ärende anhängiggjorts hos en myndighet ankommer det på denna att driva fram ärendet till ett avgörande.

text: Bedömning

text: AA har från juli 2006 vid upprepade tillfällen vänt sig till miljönämnden i Höganäs kommun med klagomål på verksamheten på en grannfastighet. Klagomålen har avsett olägenheter i form av matos och buller. Nämnden har inledningsvis handlagt klagomålen i två ärenden. Den 8 juni 2007 har det ena ärendet avslutats i ärendehanteringssystemet, varefter handläggningen fortsatt i det andra ärendet. Sistnämnda ärende avlutades den 5 januari 2009 med kommentaren ”Inga klagomål har inkommit på lång tid. Ärendet avslutas.” Något formligt beslut upprättades inte.

text: Av remissvaret framgår att nämnden inte funnit anledning att avsluta ärendet genom ett formligt beslut eftersom verksamhetsutövaren genomfört de åtgärder som nämnden ställt krav på. Vidare anges i remissvaret att AA vid ett besök på miljökontoret ska ha förklarat att olägenheterna hade upphört. Någon närmare dokumentation av vad som framkom vid det mötet finns inte i klagomålsärendet.

text: Den utredning av klagomålen som genomförts har uppenbarligen lett nämnden till slutsatsen att det inte förekommit någon olägenhet som motiverar ett ingripande enligt

text: miljöbalken

text: . Nämnden borde så snart den kom fram till detta ha avslutat klagomålsärendet genom ett formligt beslut som återspeglat den bedömning. AA skulle ha underrättats om beslutet och han borde också ha underrättats om hur det kan överklagas. Handläggningen har således varit bristfällig.

text: Vad AA i övrigt tagit upp i sin anmälan ger inte anledning till någon åtgärd från JO:s sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Hembesök Integritet Orosanmälan

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot socialförvaltningen i Håbo kommun för ett oanmält hembesök hos en förälder i samband med att den andra föräldern skulle hämta ett gemensamt barn

org: jo

sammanfattning: Under en barnavårdsutredning som rörde en ettårig flicka gjorde två handläggare från socialförvaltningen ett oanmält hembesök hos flickans far. Besöket gjordes tillsammans med barnets mor och mormor, när modern skulle hämta barnet efter ett umgängestillfälle. Syftet med besöket var att observera både överlämningen av flickan och flickans ”tillstånd och situation hos fadern med anledning av inkommen oro”. Företrädare för det allmänna ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Ett hembesök som görs för att klarlägga ett barns situation och om det finns skäl för ett ingripande från myndighetens sida innehåller ett sådant inslag av myndighetsutövning att det som regel är olämpligt att andra än myndighetens representanter deltar i besöket. Handläggarna hamnade i det här fallet i en situation där fadern uppenbarligen uppfattade det som att handläggarna medverkande till stöd för modern. Detta är inte acceptabelt. Förvaltningen kritiseras för sitt agerande.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen i Håbo kommun. Han kompletterade senare sin anmälan och uppgav då bl.a. följande:

type: stycke

text: Den 5 september 2013 ringde en representant från förvaltningen och begärde att han skulle komma direkt hem tillsammans med sin dotter. Vid bostaden möttes han av två handläggare från förvaltningen, dotterns mamma och mormor. En av handläggarna berättade att de skulle ta med sig dottern men förklarade inte på vilka grunder. De hade inte heller något beslut utan sa att detta skulle skrivas senare. Handläggarna bar dottern till en bil där flickans mamma och mormor befann sig. När han senare frågade efter ett beslut informerade förvaltningen honom om att det inte fanns något sådant utan att det var dotterns mamma och mormor som hade hämtat flickan.

text: Utredning

text: På begäran av JO gav förvaltningen in journalanteckningar avseende AA:s dotter BB. Av journalanteckningarna framgick bl.a. att förvaltningen hade gjort ett oanmält hembesök hos AA den 5 september 2013.

text: JO begärde därefter att Socialnämnden i Håbo kommun skulle yttra sig över vad AA hade anfört om det nämnda hembesöket.

text: Socialnämndens biståndsutskott lämnade en detaljerad redogörelse för händelseförloppet den 5 september 2013. De anförde bl.a. följande:

text: 2013-09-05 fördes samtal med BB:s mor CC, då hon hörde av sig för att berätta att fadern AA inte lämnat BB till henne enligt avtal upprättat med familjerätten inom Håbo kommun socialförvaltning. Modern uttryckte oro för BB, och med anledning av att ärendet var aktuellt på socialtjänsten, fattade ansvarig handläggare DD beslut om att hon, tillsammans med kollega EE, skulle åka hem till mormodern, där modern befann sig, för att få ytterligare information om den oro som båda framfört gällande BB […] Under samtal fattade handläggarna beslut, med anledning av moderns och mormoderns önskemål, att medfölja dessa hem till fadern för att observera både den kommande överlämningen samt BB:s tillstånd och situation hos fadern med anledning av inkommen oro. De båda handläggarna beslöt sig i överenskommelse med modern […] och mormodern […] att medfölja i egen bil hem till fadern på oanmält besök i observationssyfte. När de båda handläggarna, modern och mormodern kommer till faderns adress är han och BB inte hemma. Handläggare ringer till fadern och ber denne komma hem, och han och BB inkommer skyndsamt. De har varit på BB:s förskola på besök, inför inskolning. Fadern lämnar BB till mormodern nere i porten, kommer upp till trappuppgången där handläggare står, och släpper in dessa i lägenheten. Även modern, mormodern och BB kommer in. Observationer av handläggare görs […] Fadern […] och modern […] börjar diskutera med handläggare DD om hur det kommer sig att fadern inte lämnat BB enligt gällande avtal. […] Föräldrarna fortsätter tvista om de olika avtalen […]

text: Fadern svarar i telefon och går under samtalet ut på balkongen. Vid den tidpunkten säger mormor att det inte är någon idé att diskutera detta vidare, utan att det är bättre att frågan om avtalen tas med respektive advokat, och att hon och modern istället åker med BB till mormodern. Modern och BB börjar göra sig färdiga för att gå, och fadern kommer då in från balkongen […] När fadern ser att modern och mormodern är på väg att åka med BB springer han fram och blir upprörd. Han blir högröstad, skriker "vad gör ni", och försöker slita BB från modern. Modern och mormodern förklarar att de ska ta med BB hem eftersom det är moderns umgängesdag, varpå fadern säger ”nej ni kan inte ta henne, ge tillbaka henne”, vilket han upprepar och försöker under tiden slita BB ur moderns och mormoderns famn, som BB skiftas mellan. Dessa hindrar fadern att ta BB, genom att modern som för tillfället inte håller i BB ställer sig mittemellan för att förhindra det pågående. De båda går längre ut i hallen mot ytterdörren. Handläggare EE uppfattar att det närmar sig bråk och att BB är mitt i detta […] Handläggare EE och DD går ut till hallen där mormodern håller i BB, och fadern står mycket nära modern i hallen närmast ytterdörren. […] Handläggare DD försöker flera gånger under tiden prata med fadern för att försöka lugna honom och få honom att sluta med sitt våldsamma agerande, och gå emellan honom och mormor respektive mamma CC. Handläggare EE lyckas komma förbi alla i hallen och ta BB från mormors famn och gå iväg nedför trapporna med henne, utan att bli stoppad av fadern. EE kommer ut från lägenheten med BB bort till bilarna som står parkerade på gatan. EE har dock ingen bilnyckel utan blir stående ute på gatan. Pappa kommer strax springande och försöker slita och dra BB ur famnen på handläggare. […] När fadern så småningom backar undan från bilen och upphör i sina försök att ta BB ur handläggares famn, sätter handläggare henne i mormors bil. Mormor och modern

text: åker strax därefter från platsen. Handläggare inväntar polis som kallats till platsen av mormor. När polisen så småningom kommer har såväl mormor, modern […] och BB men även fadern lämnat platsen. Fadern har åkt efter sällskapet i egen bil. De båda handläggarnas bedömning är att fadern utsatte BB för betydande risk och fara vid upprepade tillfällen under detta tumult, genom att slita och dra i såväl henne som de som höll i henne. […] Strax innan modern, mormodern och BB skulle lämna platsen, ringde handläggare DD till bitr enhetschef FF, och under telefonsamtal frågade denne, inför FFs åhöran, modern om det är hon som bestämmer sig för att föra BB från faderns hem, vilket modern tydligt uttryckte ja till. Detta med anledning av att något beslut om omhändertagande ej fanns varken planering eller beslut på. Dagen efter händelsen, 2013-09-06, fattade ordförande för socialnämndens biståndsutskott beslut om vård för BB med stöd av

text: 6 §

text: LVU, med placeringsbeslut enl

text: 11 §

text: LVU hos mormodern. Detta med anledning av att BB:s hälsa och boendesituation inte bedömdes kunna säkerställas utan att riskera avbrott eller vidare konflikter med inslag av våld, då vårdnadshavarna var i en allvarlig och djup konflikt med varandra gällande BB:s boende och meningsskiljaktigheter om avtal om umgänge. Handläggare DD samt medhandläggare EE informerade både modern och mormodern, inför besöket hos fadern, om att det oanmälda besöket hos fadern skedde med syfte att observera och fastställa BB:s hälsa utifrån den information som inkommit till socialtjänsten. Modern informerades att om hon väljer att föra BB med sig från fadern, utifrån det avtal hon ansåg vara gällande, var det på eget initiativ. I denna redogörelse har handläggare EE även klargjort att hennes avsikt att ta BB från mormoderns famn och gå ner med henne mot bilen, var att säkerställa att BB inte skulle fara fysiskt illa av det tumult som uppstod mellan fadern […], modern […] och mormodern […].

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret och framförde ytterligare klagomål mot förvaltningen.

text: Bedömning

text: Bakgrund

text: AA och CC har tillsammans dottern BB, född 2012. Vid den tid som är aktuell i JO:s ärende, hösten 2013, hade föräldrarna gemensam vårdnad om flickan. De hade dock, enligt nämndens remissvar, ”en allvarlig och djup konflikt med varandra gällande BB:s boende och meningsskiljaktigheter om avtal om umgänge”.

text: Den 4 september 2013 hölls ett möte vid förvaltningen. I mötet deltog bl.a. utredande socialsekreterare, handläggare från familjerätten, flickans mamma och mormor. AA hade meddelat han inte avsåg att delta. Mamman och mormodern framförde att de kände oro för hur AA tog hand om flickan samt att AA inte hade följt uppgjort umgängesavtal. De uppgav bl.a. att flickan var smutsig efter att ha varit hos pappan samt att han inte kunde tillgodose flickans behov av stimulans.

text: Den 5 september 2013 inleddes en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, för att bedöma om flickans situation krävde insatser från socialtjänstens sida med anledning av den oro som hade framförts. Samma dag hörde mamman av sig till förvaltningen och informerade om att pappan inte hade lämnat flickan enligt deras umgängesavtal. Två handläggare från förvaltningen

text: besökte härefter mamman och mormodern, som uppgav att de var fortsatt oroliga för hur flickan hade det hos pappan.

text: Hembesöket den 5 september 2013

text: I samband med att de två handläggarna träffade mamman och mormodern beslutade de att följa med mamman och mormodern till AA för att göra ett oanmält hembesök. Enligt remissvaret var syftet med besöket att observera den kommande överlämningen av flickan och flickans situation hos pappan. Handläggarna, mamman och mormodern kom tillsammans till AA:s bostad. Då pappan och flickan inte var hemma ringde en av handläggarna till AA och bad dem komma hem, vilket de gjorde. Samtliga blev insläppta i lägenheten. Enligt remissvaret förde föräldrarna en diskussion med en av handläggarna om umgängesavtalen. I samband med att mamman och mormodern ville lämna bostaden med flickan uppstod det enligt handläggarna ett ”tumult”. Händelseförloppet avslutades med att en av handläggarna bar ut flickan från lägenheten och bostadshuset och att mamman och mormodern därefter åkte iväg med flickan i sin bil. Pappan följde efter i en annan bil.

text: Mina överväganden

text: Företrädare för det allmänna ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Kravet på opartiskhet betyder bl.a. att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller ett annat handlande från en myndighet. Det har också betydelse hur myndighetens agerande har uppfattats (se JO:s beslut den 29 september 2014, dnr

text: När det råder en konflikt mellan föräldrar är det särskilt viktigt att socialtjänsten arbetar så att alla berörda förstår myndighetens roll, uppgifter och befogenheter. Om socialtjänsten agerar på ett sätt som kan ge någon av de berörda anledning att ifrågasätta myndighetens opartiskhet riskerar konflikten i stället att förvärras (se JO 2000/01 s. 285, dnr

text: och JO 2004/05 s. 213, dnr

text: ). Utgångspunkten är vidare att socialtjänstens handlande ska ske i samråd med de inblandade och med respekt för deras integritet.

text: Som har framgått var syftet med besöket hos AA att ”observera både den kommande överlämningen samt BB:s tillstånd och situation hos fadern med anledning av inkommen oro”. Jag har i och för sig förståelse för att förvaltningen ville bedöma om det behövdes någon form av insats eller ingripande från socialtjänstens sida med anledning av de uppgifter om oro som hade lämnats. Det kan dock diskuteras om uppgifterna i sig var sådana att de motiverade ett oanmält hembesök. Oavsett bedömningen av den saken anser jag att det var olämpligt att handläggarna gjorde besöket tillsammans med mamman och mormodern. Ett hembesök som görs för att klarlägga ett barns situation och om det finns skäl för ett ingripande från myndighetens sida innehåller ett sådant inslag av myndighetsutövning att det som

text: regel är olämpligt att andra än myndighetens representanter deltar i besöket (jfr JO 2000/01 s. 285, dnr

text: och JO 2004/05 s. 213, dnr

text: ). Vad som var känt om det konfliktfyllda förhållandet mellan föräldrarna redan före hembesöket borde under alla förhållanden ha manat till extra stor försiktighet vid socialtjänstens agerande. Som händelsen kom att utveckla sig hamnade handläggarna i en situation där AA uppenbarligen uppfattade det som om de båda medverkade till stöd för mamman. Detta är givetvis inte acceptabelt. Enligt min mening borde handläggarna i stället ha kontaktat AA och redogjort för mammans oro samt förklarat socialtjänstens roll i sammanhanget och syftet med ett eventuellt hembesök. Sammantaget förtjänar myndigheten kritik för sitt agerande.

text: Vad AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Långsam handläggning av ett tvistemål, bl.a. fråga om möjligheten att låta målet vila när ett beslut under rättegång har överklagats

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 oktober 2003 ifrågasatte AA handläggningstiden i ett mål angående bodelning. Han uppgav bl.a. att målet ännu efter sex år inte var avgjort.

text: Utredning

text: Dagboksblad i Ångermanlands tingsrätts mål – – – och Sollefteå tingsrätts mål – – – granskades. Vidare infordrades Sollefteå tingsrätts beslut den 6 maj 1998 i mål – – –, Hovrättens för Nedre Norrland beslut den 17 februari 1999 i mål – – – och – – – samt beslut den 10 april 2003 i mål – – –.

text: Anmälan remitterades därefter till Ångermanlands tingsrätt för upplysningar och yttrande över handläggningen av målet.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) inkom med yttrande enligt följande.

text: Målet som anmälan avser är mål – – – rotel 4, som registrerades i Ångermanlands tingsrätt den 25 februari 2002. Målet anhängiggjordes ursprungligen i Sollefteå tingsrätt av AA den 22 april 1998. Tingsrätten avvisade hans talan den 6 maj 1998. AA överklagade beslutet till Hovrätten för Nedre Norrland som den 17 februari 1999 undanröjde tingsrättens beslut och återförvisade målet till tingsrätten för förnyad handläggning. Enligt dagboksblad inkom målet till Sollefteå tingsrätt den 24 mars 1999 och handläggningen av målet påbörjades den 11 oktober 2000. Den 22 februari 2001 hölls muntlig förberedelse i Sollefteå tingsrätt. Huvudförhandling sattes ut till den 6 december 2001 men inställdes eftersom svaranden fick avbryta sin resa till Sollefteå på grund av väderleksförhållandena. Svaranden begärde ersättning för kostnaden för hyrbil men tillerkändes inte hela det begärda beloppet i beslut den 22 januari 2002. Svaranden överklagade beslutet den 12 februari 2002. Tingsrätten översände akten till Hovrätten för Nedre Norrland samma dag. Hovrätten meddelade beslut i frågan den 10 april 2003. Akten återkom till Ångermanlands tingsrätt den 22 maj 2003. Dessförinnan inkom den 12 mars 2003 till tingsrätten en skriftlig förfrågan av AA om målets fortsatta handläggning (aktbilaga 2). Den har inte besvarats. (Aktbilaga 3 är en blankett rörande beslut om målets handläggning men har inte fyllts i). Ångermanlands tingsrätt tillkom den 25 februari 2002 efter sammanslagning av Härnösands tingsrätt, Sollefteå tingsrätt och Örnsköldsviks tingsrätt. Undertecknad tillträdde som lagman i tingsrätten den 8 maj 2003. Vad gäller handläggningen av

text: målet kan Ångermanlands tingsrätt endast yttra sig över handläggningen efter det att målet överflyttades till tingsrätten den 25 februari 2002. Det kan konstateras att innehavaren av rotel 4, rådmannen Peter Svedberg, skulle ha svarat på AA:s förfrågan den 12 mars 2003 och i vart fall då ha efterhört med hovrätten när beslut kunde förväntas i den överklagade frågan och eventuellt bett att få akten tillbaka. När akten återkom till tingsrätten borde rotelinnehavaren ha vidtagit åtgärder för målets fortsatta handläggning. Att så inte kom att ske beror bl.a. på den stora arbetsbörda som tingsrätten hade under våren och svårigheterna att få domarförstärkning. Tingsrätten har nu förordnat en pensionerad rådman att handlägga vissa tvistemål i tingsrätten, och denne skall sätta ut nu aktuellt mål till huvudförhandling i februari eller mars 2004. Tingsrättens personal har på grund av sammanslagningen, domares sjukdom och den tidigare lagmannens avgång hösten 2002 haft en pressad arbetssituation under en längre tid. Vidare tillträdde rotelinnehavaren för rotel 4 hösten 2002. Tingsrätten har ett antal gånger försökt få förstärkning från hovrätten men hovrätten har inte haft någon fiskal eller assessor att skicka ut. Sammanfattningsvis så skall målet kunna avgöras under första kvartalet 2004. Beslutet den 22 januari 2002 i Sollefteå tingsrätts mål – – – samt nytt dagboksblad och dom den 2 mars 2004 i Ångermanlands tingsrätts mål – – – har därefter inhämtats.

text: I ett beslut den 19 mars 2004 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Den 6 maj 1998 avvisade Sollefteå tingsrätt AA:s talan om klander av bodelning. Sedan AA överklagat beslutet undanröjde Hovrätten för Nedre Norrland den 17 februari 1999 tingsrättens beslut och återförvisade målet till tingsrätten för förnyad handläggning.

text: Den 24 mars 1999 lades mål – – – upp vid Sollefteå tingsrätt med anledning av hovrättens beslut. Enligt dagboksbladet vidtogs därefter nästa åtgärd först den 11 oktober 2000 då tingsrätten hade telefonkontakt med en advokat för att fråga om denne företrädde svaranden.

text: Ångermanlands tingsrätt har endast yttrat sig om handläggningen av målet efter den 25 februari 2002 då målet överflyttades dit. Av yttrandet framgår således inte orsaken till att några handläggningsåtgärder inte vidtogs vid Sollefteå tingsrätt förrän drygt ett och ett halvt år efter det att målet återförvisats dit. Jag kan endast konstatera att det är helt oacceptabelt att det dröjer så länge innan handläggningen av ett mål påbörjas.

text: När målet överflyttades till Ångermanlands tingsrätt hade akten ett par veckor tidigare översänts till Hovrätten för Nedre Norrland. Svaranden hade överklagat Sollefteå tingsrätts beslut den 22 januari 2002 att endast tillerkänna henne viss ersättning för kostnad i samband med en inställelse till en huvudförhandling som ställdes in. Den 10 april 2003 avslog hovrätten överklagandet och akten återkom till tingsrätten den 22 maj 2003.

text: I

text: 49 kap. 11 § rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om vilandeförklaring av mål när en tingsrätts beslut under rättegången överklagas. Har en part som enligt

text: 49 kap. 4 §

text: RB anmält missnöje med tingsrättens beslut under rättegången hänvisats att överklaga beslutet särskilt, skall målet vila till dess att överklagandet prövats. Rätten får dock bestämma att förberedelsen i målet skall fortsätta. Anmäler någon missnöje enligt

text: 49 kap. 6 §

text: RB, får rätten förklara målet vilande till dess att överklagandet har prövats, om det finns särskilda skäl. I andra fall får ett överklagande av en tingsrätts beslut under rättegången emellertid inte leda till att målets behandling skjuts upp.

text: Tingsrättens beslut den 22 januari 2002 var ett beslut som fick överklagas särskilt. Av den nyss nämnda bestämmelsen följer att överklagandet inte fick leda till att målets behandling sköts upp. Trots detta vidtogs, från det att akten översändes till hovrätten den 12 februari 2002 till dess att den återkom till tingsrätten den 22 maj 2003, inte några åtgärder i syfte att driva målet framåt.

text: För att det skall vara möjligt att fortsätta handläggningen av ett mål när ett beslut under rättegången överklagas krävs självfallet att tingsrätten har tillgång till handlingarna i målet. I detta fall hade akten översänts till hovrätten i samband med att beslutet överklagades. Jag vill därför erinra om bestämmelsen i

text: 35 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol enligt vilken domstolen skall, om ett avgörande överklagas, utan dröjsmål sända sin akt till den högre domstolen. När avgörandet inte innebär att målet har prövats slutligt, är det dock tillräckligt att domstolen i original eller kopior sänder de handlingar som hänför sig till överklagandet.

text: Sollefteå tingsrätt borde således ha översänt kopior av relevanta handlingar tillsammans med överklagandet till hovrätten och fortsatt handläggningen av målet. Ångermanlands tingsrätt borde, sedan målet överflyttats dit, ha begärt att återfå handlingarna från hovrätten för att kunna avsluta förberedelsen, hålla huvudförhandling och avgöra målet.

text: Inte heller sedan akten återkommit till tingsrätten i maj 2003 vidtogs några handläggningsåtgärder i syfte att föra målet framåt förrän den 8 januari 2004 då kallelser till huvudförhandling expedierades. Den 17 februari 2004 hölls huvudförhandling och den 2 mars 2004 meddelades dom i målet.

text: I likhet med tingsrätten anser jag att åtgärder för målets fortsatta handläggning borde ha vidtagits tidigare än som skedde när akten återkom till tingsrätten och att AA:s skriftliga förfrågan om målets fortsatta handläggning, som kom in till tingsrätten den 12 mars 2003, skulle ha besvarats.

text: Tingsrätten kom att meddela dom närmare fem år efter det att målet hade inletts. Under dessa år har det vid olika tillfällen och av olika anledningar varit uppehåll i handläggningen under mer än tre års tid. En sådan handläggning är helt oacceptabel.

text: Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet.


title: Anmälan mot en åklagare vid Åklagarmyndigheten i Stockholm med anledning av ett beslut om husrannsakan

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO ifrågasatte AA den rättsliga grunden för ett beslut om husrannsakan som hade fattats av kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten i Stockholm, 9:e åklagarkammaren.

text: Utredningsåtgärder

text: Inledande åtgärder Handlingar i Åklagarmyndighetens i Stockholm ärende C9-6-1089-01 granskades. Vid granskningen framkom bl.a. följande.

text: Kammaråklagaren BB upprättade den 5 november 2001 en anmälan med följande innehåll. Under kvällen den 4 november 2001 har under olika nyhets- och sportsändningar förekommit inslag om att CC (personnummer) under sommaren 2001 i Ryssland inköpt dopningspreparat samt att hon brukat preparaten sedan hon återvänt från Ryssland. Under en intervju i Sportnytt kl. 20.30 har CC berättat att hon köpt dopningspreparat i Ryssland som hon brukat utanför Ryssland. Vid en sammanvägning av de uppgifter som framkommit har misstanke om dopningsbrott och smugglingsbrott uppkommit. Förundersökning inleddes 011104 kl. 21.00. I samband med att förundersökningen inleddes beslutade BB att CC skulle hämtas till förhör samt att husrannsakan skulle företas i hennes bostad.

text: BB:s beslut om husrannsakan verkställdes, enligt protokoll över förrättningen, den 5 november 2001 med början kl. 01.00.

text: Genom ett strafföreläggande utfärdat den 12 december 2001 ålades CC att erlägga dagsböter för bl.a. dopningsbrott avseende innehav av dopningsmedel, ringa brott, begånget 2001-06-15 - 2001-06-23.

text: Med anledning av vad som kommit fram beslutade jag den 21 januari 2002 att inleda förundersökning om tjänstefel.

text: Förundersökningen Jag beslutade den 27 februari 2002 att BB skulle delges misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning.

text: Den 4 november 2001 förekom uppgifter i massmedia om att CC under sommaren år 2001 hade köpt dopningspreparat i Ryssland som hon brukat i ett annat land. Med anledning av dessa uppgifter beslutade kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten i Stockholm, 9:e åklagarkammaren, samma dag att inleda förundersökning angående misstanke om dopningsbrott och smugglingsbrott. Han beslutade också bl.a. att husrannsakan skulle äga rum i CC:s bostad i Lidingö kommun. Några andra uppgifter rörande inköpet eller brukandet av dopningspreparatet än de som förekom i massmedia synes inte ha förelegat. Dessa uppgifter berättigade inte till annan slutsats än att CC kunde betraktas som skäligen misstänkt för dopningsbrott bestående i att hon någon gång under sommaren eller hösten 2001 på okänd plats innehaft och brukat dopningsmedel. Lagliga förutsättningar att företa en husrannsakan i CC:s bostad förelåg därför inte. Genom att trots detta besluta om åtgärden har BB uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gäller för uppgiften. Vid förhör bestred BB ansvar för brott och anförde att det, mot bakgrund av de uppgifter som CC själv hade lämnat till massmedierna, förelåg förutsättningar för husrannsakan.

text: Jag beslutade därefter den 26 mars 2002 att lägga ned förundersökningen.

text: BB bereddes sedan tillfälle att skriftligen komplettera de uppgifter som han lämnat vid förhöret, vilket han emellertid inte gjorde.

text: Utredningens resultat

text: Vid förhöret med BB anförde denne bl.a. följande.

text: Han anställdes som åklagare hösten 1983. Sedan år 1990 har en av hans specialiteter varit smugglingsmål och han har sedan 1996 handlagt mål om såväl narkotikasmuggling som smuggling av dopningspreparat.

text: Under kvällen den 4 november 2001 blev han kontaktad av en kvällstidning och fick då veta att CC hade blivit föremål för en dopningskontroll i Norge och med anledning av detta valt att offentliggöra att hon hade tagit anabola steroider. Han fick också veta att CC skulle hålla en presskonferens senare på kvällen som skulle sändas i sportnyheterna i TV. BB kontaktade därefter den person vid tullkriminalen som hade beredskap samt chefen för tullkriminalen. Sedan såg han på intervjun med CC i TV:s sportsändningar. CC berättade därvid att hon under en resa i Ryssland hade kommit till en park i Moskva där man sålde bl.a. steroider och att hon hade köpt sådana därför att hon mådde dåligt och ville gå ned i vikt. Sedan hade hon kommit hem till Sverige. Hennes träning på hösten hade inte gått bra. Hon ville skapa en förändring och hade av den anledningen tagit några kapslar eller piller. Detta var en berättelse som BB fann ”mycket svår att ta till sig”. För det första var uppgiften att CC, när hon strövade omkring i Moskva, skulle hamna i en park där man sålde steroider inte så övertygande. Det var vidare motsägelsefullt att hon skulle köpa steroider för att gå ned i vikt, eftersom man tar steroider för att öka fettproduktionen i kroppen. För det tredje hade BB mycket svårt att tro att CC

text: skulle ha tagit tre tabletter för att skapa en förändring, eftersom man tar steroider i kurer enligt ett ganska strikt schema.

text: Efter att ha tittat på intervjuerna i TV hade BB på nytt kontakt med chefen för tullkriminalen med vilken han diskuterade den uppkomna situationen. De ansåg båda att det förelåg misstanke om ”ett konkret brott; ett smugglingsbrott och ett innehav och ett bruk”. De ansåg att det mycket väl kunde vara så att CC av olika skäl förringade saken. Hennes berättelse framstod inte som frivillig utan snarare som föranledd av att hon hade genomgått ett dopningstest med dopningsmedel i kroppen.

text: Enligt BB:s erfarenhet brukar nyttjare av anabola steroider skriva upp vilka kurer som de tar i kurscheman. Det är nämligen vanligt att de inte bara tar ett preparat utan flera. Därför är kurscheman som man kan hitta hemma hos missbrukare av dopningsmedel ett tydligt tecken på att det förekommer dopningsmissbruk. Med vetskap om detta ansåg han det angeläget att göra husrannsakan. Normalt hade man väntat till dagen därpå. Paret CC och DD befann sig i Malmö eller Köpenhamn och han utgick från att de skulle åka hem. Eftersom massmedia vid denna tidpunkt hade fått vetskap om att åklagare och tull var involverade bedömde han att det fanns en risk att eventuella spår av tidigare missbruk av dopningsmedel kunde komma att undanröjas. Ungefär kl. 20.45 hade han kontakt med tullen på Arlanda och fick besked om att paret CC och DD inte hade synts till där. Det fanns en möjlighet att paret reste med bil från Köpenhamn och skulle komma hem mitt i natten. Av den anledningen fattade han kl. 21.00 beslut om att inleda förundersökning avseende dopningsbrott och smugglingsbrott, om hämtning till förhör samt, för att säkerställa förverkande- och bevisbeslag, att husrannsakan skulle äga rum i CC:s bostad. Att husrannsakan gjordes på natten hade den positiva effekten att den inte väckte onödig uppmärksamhet.

text: Misstanken om smugglingsbrott grundade sig således på de intervjuer som sänts i TV om att CC hade gjort inköp i Ryssland och att hon sedan kom till Sverige innan hon började träna i Norge. Eftersom CC själv hade berättat att hon köpt dopningspreparat i Ryssland som hon tagit i Sverige och BB, i likhet med tullkriminalen, inte uppfattade hennes förklaring om hur hon brukat preparatet som sanningsenlig, ansåg han att det förelåg skälig misstanke om brott. Hans kunskaper och tidigare erfarenhet på området var av stor betydelse för denna bedömning.

text: Såvitt gällde det strafföreläggande som utfärdades den 12 december 2001 uppgav BB att tiden för brottet, avseende innehav av dopningsmedel, av misstag hade blivit felaktigt angiven till 2001-06-15 - 2001-06-23 i stället för rätteligen 2001-06-15 - 2001-10-23.

text: Bedömning

text: Beslutet om husrannsakan Av utredningen framgår att BB den 4 november 2001 beslutade att inleda förundersökning rörande misstanke om dopningsbrott och smugglingsbrott samt att husrannsakan skulle äga rum i CC:s bostad.

text: Syntetiska anabola steroider får, enligt

text: 1 §

text: och

text: 2 §

text: lagen (

text: ) om förbud mot vissa dopningsmedel, inte införas i landet, innehas eller brukas annat än för medicinskt eller vetenskapligt ändamål. Den som uppsåtligen innehar eller brukar dopningsmedel skall, enligt

text: 3 § samma lag

text: , dömas för dopningsbrott till fängelse i högst två år. Om brottet med hänsyn till mängden dopningsmedel samt övriga omständigheter är att anse som ringa, är påföljden böter eller fängelse i högst sex månader.

text: Den som, i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling, döms, enligt

text: 3 § första stycket lagen (2000:1225)

text: om straff för smuggling, till böter eller fängelse i högst två år. Om brottet är att anse som ringa döms enligt 4 § till penningböter.

text: Bestämmelser om husrannsakan finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Enligt 1 § får husrannsakan företas hos någon som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa för eftersökande av föremål som är underkastat beslag eller för utrönande av omständighet som kan ha betydelse för utredning om brottet. Av 3 a § följer att husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. I 6 § föreskrivs att husrannsakan inte utan särskilt skäl får verkställas mellan kl. 21.00 och kl. 06.00.

text: För att en person skall anses vara skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser (se t.ex. JO 1992/93 s. 204 och 1993/94 s. 101).

text: Eftersom en grundläggande förutsättning för ett beslut om husrannsakan är att det skall förekomma anledning att ett brott har begåtts, får syftet med en husrannsakan inte vara att upptäcka brott. Inte heller får husrannsakan företas som en allmän kontrollåtgärd genom vilken undersöks om den som misstänks för ett visst brott har gjort sig skyldig till en mer omfattande brottslighet än som kan antas på de föreliggande omständigheterna (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 28:5).

text: Vid tidpunkten för mitt beslut att inleda förundersökning gav utredningen vid handen att det underlag som BB hade när han fattade beslutet om husrannsakan utgjordes endast av de uppgifter som framgick av den av honom upprättade anmälan. Dessa uppgifter berättigade emellertid inte till någon längre gående slutsats än att CC kunde misstänkas för att någon gång under sommaren eller hösten 2001 på okänd plats ha innehaft och brukat dopningsmedel. Detta var uppenbarligen inte tillräckligt för att grunda en skälig misstanke om smugglingsbrott. De i anmälan antecknade uppgifterna var vidare så vaga beträffande såväl det brottsliga handlandet som tid och plats för brottet att de inte kunde utgöra underlag för ett rimligt välgrundat antagande att något stod att vinna i brottsutredningen genom en husrannsakan i CC:s bostad. Beslutet om husrannsakan framstod mot denna bakgrund inte som en åtgärd för att utreda ett begånget brott utan som ett förfarande som syftade till att upptäcka brott.

text: Under förhöret med BB framkom emellertid att han grundade sitt beslut även på andra omständigheter än dem som handlingarna utvisade. Enligt BB hade CC vid den TV-sända presskonferensen uppgett att hon, efter det att hon förvärvat steroiderna, hade återvänt till Sverige. Han redogjorde också för omständigheter som enligt hans uppfattning medförde att CC:s uppgifter om hur hon hade kommit över steroiderna och om den begränsade kvantitet som hon förvärvat och brukat inte framstod som sanningsenliga. På grundval av sina yrkesmässiga kunskaper om och tidigare erfarenheter av dopningsbrott gjorde han den bedömningen att det var angeläget med en husrannsakan hos CC för att säkerställa förverkande- och bevisbeslag.

text: Det kan således konstateras att BB:s beslut om husrannsakan grundades på ett antagande att CC hade gjort sig skyldig till brott i betydligt större omfattning än vad hon hade uppgett i TV-intervjun. Det framgår vidare att BB byggde denna uppfattning på sin allmänna kunskap om beteendet hos missbrukare av dopningsmedel och inte på några konkreta omständigheter hänförliga till det aktuella fallet. Av vad som har sagts i det föregående om de överväganden som bör föregå ett beslut om husrannsakan följer därför att det rättsenliga i BB:s beslut kan ifrågasättas. Frågorna om det i ett visst fall föreligger skälig misstanke om brott och tillräckliga skäl för en husrannsakan är emellertid av den arten att de lämnar ett betydande utrymme för olika uppfattningar. Det måste i sådana fall vara fråga om relativt allvarliga felbedömningar för att straffansvar skall inträda (jfr

text: NJA 1990 s. 542

text: ). Jag anser mig mot denna bakgrund och med hänsyn till vad som framkommit under förundersökningen inte kunna hävda att BB genom att fatta beslutet om husrannsakan hos CC gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel. Jag har av detta skäl beslutat att lägga ned förundersökningen, och jag finner inte heller anledning att vidta någon annan åtgärd med anledning av det inträffade.

text: Med hänsyn till vad BB uppgett om skälen för valet av tidpunkt för genomförandet av husrannsakan hos CC saknar jag anledning att göra något uttalande i den delen.

text: Jag vill med anledning av vad som förevarit avslutningsvis framhålla det angelägna i att den som fattar ett beslut om ett straffprocessuellt tvångsmedel på ett tydligt sätt dokumenterar grunderna för beslutet. Strafföreläggandet Jag utgår från att den felaktiga datumangivelsen i det utfärdade strafföreläggandet har sin grund i ett rent förbiseende från BB:s sida. Det kan emellertid konstateras att han inte har iakttagit erforderlig noggrannhet vid avfattandet av strafföreläggandet.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Vindelns kommun för att den inte har erbjudit förskoleverksamhet där hela eller en väsentlig del av utbildningen har bedrivits på samiska

sammanfattning: Vindels kommun är sedan 2019 del av förvaltningsområdet för samiska. Kommunen ska därför enligt skollagen erbjuda barn en plats i förskola där hela eller en väsentlig del av utbildningen bedrivs på samiska om barnets vårdnadshavare begär det. ChefsJO anser att utbildningen som kommunen har erbjudit anmälarnas dotter inte är av en sådan omfattning att lagens krav uppfylls i detta avseende. ChefsJO har förståelse för att det kan vara svårt att rekrytera personal med rätt språkkunskaper men anser att det borde ha varit möjligt för kommunen att skapa bättre förutsättningar för att uppfylla sina skyldigheter. Kommunen kan inte undgå kritik för utbildningens brister.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA och BB på Vindelns kommun. De förde bl.a. fram följande. De skolade in sin dotter i en förskola i Åmsele i Vindelns kommun i december 2022. Kommunen är en del av det samiska förvaltningsområdet, vilket hade stor betydelse när de valde att flytta dit tidigare samma år. Vid inskrivningen förde de fram att deras dotter har nordsamiska som modersmål. De har krävt att det nordsamiska språket ska vara en del av kommunens verksamhet sedan dess men deras dotter har ännu inte fått adekvat språkstöd.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Vindelns kommun yttrade sig över anmälan i aktuella delar. Av yttrandet framgick följande.

text: Vindelns kommun har sedan februari 2019 varit en förvaltningskommun för samiska och efterlevt kraven gällande lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. I det aktuella fallet har kommunen den 14 december 2022, utifrån vårdnadshavarnas önskemål erbjudit barnet plats i förskola där hela eller en väsentlig del av utbildningen bedrivs på samiska. Kraven gällande språkliga och kulturella inslag i utbildningen har uppfyllts till väsentlig del genom att tre pedagoger som arbetar med barnen har utbildats i nordsamisk språkkurs. I barnets förskola används både svenska och samiska dagligen, vid exempelvis

text: samlingar och undervisningstillfällen där fokus ligger på språket, både nord-, syd- och umesamiska ord används. Förskolan använder dagligen både bild- och bokstavsstöd på samiska för att ord ska användas i rätt sammanhang. De arbetssätt som omnämns har syfte att bevara utveckla och föra språket vidare. Personalen har involverat barnets vårdnadshavare gällande språk och kultur och fått ta del av den samiska vardagen, genom dem har barnen fått följa en renhjord över året. Utifrån ovannämnda insatser blir den sammanlagda tiden i enlighet med proposition 2017/18:199 En stärkt minoritetspolitik, sidan 57-58. När barnet började på skolan erbjöd sig vårdnadshavarnas föräldrar att komma till förskolan regelbundet för att höja språknivån, kommunen beviljade det men, av okänd anledning har inte den möjligheten nyttjats. Kommunen har inte uppnått vårdnadshavarnas önskan kring språkstöd i det specifika språket nordsamiska med någon med djupgående kunskaper. Kommunen arbetar dock kontinuerligt med att hitta lösningar, bl.a. genom samiska samordnare samt genom samverkan med andra förvaltningskommuner med intentionen att hitta rätt språkkompetenser. Kommunen ser gärna att fler pedagoger ska kunna erbjudas språkkurser i samiska och arbetar för tillfället för att det ska förverkligas.

text: Rättslig reglering

text: Samiska är ett nationellt minoritetsspråk i Sverige. Det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken och barns användning av det egna minoritetsspråket ska främjas särskilt. (

text: och

text: 8 §§

text: språklagen

text: [2009:600] och 4 § andra stycket lagen [2009:724] om nationella minoriteter och minoritetsspråk [minoritetslagen].)

text: Samiskan har även ett förstärkt skydd inom ett särskilt geografiskt förvaltningsområde. Med förvaltningsområdet för samiska avses kommunerna Arjeplog, Arvidsjaur, Berg, Gällivare, Härjedalen, Jokkmokk, Kiruna, Lycksele, Malå, Sorsele, Storuman, Strömsund, Umeå, Vilhelmina, Åre, Älvdalen och Östersund. Andra kommuner kan efter ansökan få ingå i förvaltningsområdet. Beslut att en kommun ska få ingå i ett förvaltningsområde fattas av regeringen (6 och 7 §§ minoritetslagen). Vilka kommuner som ingår i förvaltningsområdet efter ett sådant beslut framgår av bilagan till förordningen (

text: ) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetsförordningen).

text: Statsbidrag lämnas årligen, i mån av tillgång på medel, till de kommuner som ingår i förvaltningsområdet. Statsbidraget är avsett att användas till de merkostnader som uppkommer i kommunen med anledning av de rättigheter som enskilda har enligt minoritetslagen och till åtgärder för att stödja användningen av bl.a. samiska. (5, 7 och 8 §§ minoritetsförordningen.)

text: Vindelns kommun är en av de kommuner som efter egen ansökan ingår i förvaltningsområdet för samiska. Kommunen ska därför, om den är hemkommun för ett barn, erbjuda barnet plats i förskola där hela eller en väsentlig del av utbildningen bedrivs på samiska om barnets vårdnadshavare begär det (

text: 8 kap. 12 b § skollagen

text: I förarbetena till minoritetslagen och tidigare lagstiftning på området har förskoleverksamhetens stora betydelse för språkens bevarande betonats.

text: Förskoleverksamheten är särskilt viktig eftersom grunden för additiv tvåspråkighet läggs under ett barns tidiga barndom och att förutsättningarna försämras med stigande ålder. Till detta hör att samlade internationella erfarenheter pekar på att den tidiga språkinlärningen, i Sverige till stor del organiserad genom utbildningen i förskolan, är avgörande för överföringen av språk och utgör ett institutionellt ramverk för revitalisering av minoritetsspråk. (Se

text: prop. 1998/99:143 s. 53

text: prop. 2008/09:158 s. 97

text: och

text: prop. 2017/18:199 s. 56

text: Bedömning

text: Vindelns kommun blev efter egen ansökan del av förvaltningsområdet för samiska 2019 och ska därmed erbjuda de vårdnadshavare som begär det en plats i förskola där hela eller en väsentlig del av utbildningen bedrivs på samiska.

text: Tidigare krävdes att en kommun skulle erbjuda förskoleverksamhet som helt eller delvis bedrevs på samiska. Omfattningen av verksamheten kunde variera beroende på bl.a. tillgången på språkkunnig personal. Så som bestämmelsen då var utformad kunde den uppfattas som att det inte krävdes mer än att kommunen erbjöd någon form av återkommande inslag på minoritetsspråket. Genom en lagändring som trädde ikraft den 1 januari 2019 stärktes rätten till förskola på minoritetsspråk genom att kommunerna skulle tillhandahålla lägst en väsentlig del av utbildningen på de aktuella minoritetsspråken. Skärpningen gjordes för att motsvara Sveriges åtaganden enligt artikel 8 punkt 1.a.iii i den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk och skulle återspegla en högre ambitionsnivå. (Se

text: prop. 1998/99:143 s. 81

text: f. och

text: prop. 2017/18:199 s. 56

text: och

text: Det saknas en närmare definition av vad som utgör en väsentlig del av utbildningen i

text: 8 kap. 12 b § skollagen

text: . Av förarbetena (

text: prop. 2017/18:199 s. 57

text: f.) framgår bl.a. följande.

text: Utgångpunkten måste vara att omfattningen bör vara sådan att den bidrar till att minoritetsspråket bevaras, utvecklas och förs vidare till nya generationer. Av bestämmelsens ordalydelse följer att den huvudsakliga delen av utbildningen i förskolan ska bedrivas på samiska. Begreppet måste dock tolkas utifrån en helhetsbedömning av verksamheten. Det antal timmar som en verksamhet bedrivs på minoritetsspråket har givetvis stor betydelse för hur väl förskolan ska lyckas bidra till en revitalisering av språket. Men även nivån på personalens språkkunskaper har betydelse, liksom hur förskolans arbete med språkrevitalisering är strukturerat, vilka arbetsmetoder som används samt i vilken utsträckning vårdnadshavare och andra i barnets omgivning involveras i revitaliseringsarbetet. Det sistnämnda är väsentligt med tanke på att det rör sig om överföring av språk och kultur. Det är endast i samverkan av olika sådana faktorer som ”väsentlig del” kan förstås.

text: AA och BB har fört fram att deras dotter inte har fått adekvat språkstöd trots att de redan vid inskolningen i december 2022 informerade kommunen om att hon har nordsamiska som modersmål.

text: Enligt kommunen har tre pedagoger som arbetar med AA:s och BB:s dotter utbildats i nordsamisk språkkurs. Både nord-, syd- och umesamiska ord används dagligen bl.a. vid samlingar. Förskolan använder även bild- och bokstavsstöd på samiska och barnen har fått följa en renhjord över året.

text: Den utbildning som kommunen har erbjudit AA:s och BB:s dotter är enligt min mening inte av en sådan omfattning och karaktär att lagens krav uppfylls. I ärendet framgår att kommunen har haft svårt att rekrytera personal med tillräckliga språkkunskaper. Jag har förståelse för att det kan vara en utmaning och det är givetvis positivt att kommunen på olika sätt arbetar för att kunna hitta personal med rätt kompetens. Det kan dock konstateras att kravet att kommunen ska erbjuda förskoleverksamhet där utbildningen i sin helhet eller till väsentlig del bedrivs på samiska gällde redan när kommunen efter egen ansökan i februari 2019 blev en del av förvaltningsområdet. Kommunen borde således redan vid anslutningen ha varit införstådd med att den är skyldig att tillhandahålla denna typ av förskoleundervisning. Kommunen har även mottagit statsbidrag bl.a. för att täcka de merkostnader som uppkommer med anledning av de rättigheter enskilda har enligt minoritetslagen. Det borde ha varit möjligt för kommunen att skapa bättre förutsättningar för att uppfylla sina skyldigheter i detta avseende. Kommunen kan inte undgå kritik för utbildningens brister.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Maria Jacobsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

title: Kritik mot kommunal vuxenutbildning (Komvux) bl.a. för att utan rättsligt stöd ta ut avgifter av eleverna för stenciler

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA klagomål mot komvux i Sundsvalls kommun varvid han bl.a. gjorde gällande att eleverna ålagts att betala en ”stencileringsavgift” om 100 kr per termin. I en komplettering till sin anmälan bifogade han ett, som det får förstås, till honom ställt meddelande med följande lydelse.

text: DU HAR INTE BETALT KOPIERINGSAVGIFTEN. OM DU INTE BETALAR KOMMER VI INTE ATT REGISTRERA DIN ANSÖKAN FÖR VÅRTERMINEN 1999.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Skolnämnden, numera Barn- och utbildningsnämnden, i Sundsvalls kommun. Nämnden anförde i sitt remissvar bl.a. följande.

text: Fram t.o.m. 1992 hade elever vid komvux i Sundsvall fria läromedel. Den förmånen beslutade dåvarande skolstyrelsen att ta bort när 1993 års budget fastställdes. Skolledningen på komvux beslöt då att mot en lägre avgift erbjuda eleverna läromedel i form av kopior, kompendier m.m. Tanken var att elevernas kostnader för läromedel skulle reduceras genom att skolan till självkostnadspris tillhandahåller visst material. Stöd för detta beslut finns i

text: skollagen

text: 11 kap. 5 §

text: . Såvitt gäller läroböcker, skrivmaterial, verktyg, skyddskläder och andra därmed jämförliga hjälpmedel som varje elev har för eget bruk och behåller som sin egendom, får huvudmannen bestämma att hjälpmedel skall anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar huvudmannens anskaffningskostnader. Avgiften fastställdes till: – 50 kr per termin för elever som läser endast en kurs – 100 kr per termin för övriga elever För detta erbjuds eleverna • kopior ur kurslitteraturen där endast ett fåtal sidor anses oundgängliga • kompendier som utarbetats av lärare och ersätter delar av kurslitteraturen • kopior ur bibliotekslitteratur, tidningar och tidskrifter utifrån elevens eget önskemål förutsatt att innehållet anknyter till studerad kurs

text: • i princip fri kopiering av övningsmaterial med obegränsad kopieringsrätt • tillgång till datasalar med utskriftsmöjligheter på icke undervisningstid • kopior av rapporter och liknande som andra elever i samma kurs producerat • projektorfilmsark Så gott som all kopiering utförs av skolans personal vilken också distribuerar det färdiga materialet. Systemet innebär att eleverna får tillgång till ett stort och varierat studiematerial anpassat till elevernas egna behov. Avgiften bokförs som intäkt i komvux redovisning och uppgår till ca 225 tkr 1998. Enligt skolnämndens uppfattning är den avgift som komvux tar ut för ovan redovisade tjänst rimlig i förhållande till det studiematerial som eleverna får. Intäkten budgeteras och bokförs på ett korrekt sätt i komvux redovisning. Tyvärr har det under hösten 1998 gått ut ett brev till elever som inte betalat avgiften, där betalning av avgiften sägs vara en förutsättning för registrering av ansökan till nästa termin. Så är naturligtvis inte fallet och information med det innehållet kommer inte att lämnas i fortsättningen. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Vissa kompletterande upplysningar inhämtades per telefon från Barn- och utbildningskontoret i Sundsvalls kommun.

text: I beslut den 7 april 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Komvux är en del av det offentliga skolväsendet för vuxna. Enligt

text: 1 kap. 10 § skollagen (1985:1100)

text: är kommuner och landsting huvudmän för komvux. Enligt

text: 2 kap. 1 § skollagen

text: skall varje kommun och landsting som styrelse för sitt offentliga skolväsende utse en eller flera nämnder. För en sådan nämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL. I

text: 6 kap. 7 §

text: KL stadgas bl.a. att nämnderna var och en inom sitt område skall se till att verksamheten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller för verksamheten.

text: Av utredningen framgår att beslut om fastställande av avgifter för vissa läromedel vid komvux i Sundsvalls kommun fattades av dåvarande skolledning, dvs. rektor i förening med studierektorer. Som rättsligt stöd för skolledningens beslut har nämnden åberopat bestämmelsen i

text: 11 kap. 5 § andra stycket skollagen

text: Utbildningen i komvux skall enligt huvudregeln i

text: 11 kap. 5 § första stycket skollagen

text: vara avgiftsfri för eleverna. Som skolnämnden anfört får huvudmannen emellertid enligt paragrafens andra stycke bestämma att vissa hjälpmedel som varje elev har för eget bruk och behåller som sin egendom, såsom exempelvis läroböcker och skrivmateriel, skall anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar huvudmannens anskaffningskostnader. Denna bestämmelse, som i viss mån innebar utökade möjligheter för kommunerna att ta ut ersättning för kostnader av eleverna, infördes i

text: skollagen

text: genom en lagändring år 1991 (

text: prop. 1990/91:85

text: Enligt bestämmelsen i

text: 11 kap. 5 § andra stycket skollagen

text: får alltså huvudmannen fatta beslut om avgifter för vissa hjälpmedel. Som ovan anförts är det kommunen eller landstinget som är huvudman för komvux.

text: Enligt den grundläggande uppgiftsfördelningen inom en kommun eller ett landsting har fullmäktige beslutanderätten i allmänhet. Principen kommer till uttryck i

text: 3 kap. 9 §

text: KL. I paragrafens första stycke föreskrivs att fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen eller landstinget. I andra stycket anges att fullmäktige också beslutar i andra frågor som anges i

text: kommunallagen

text: eller i andra författningar. I lagtexten ges också en exemplifierande uppräkning av vilka slags ärenden som åsyftas i

text: första stycket

text: . I punkten 2 anges att fullmäktige skall besluta om ”budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor". Av lagens förarbeten framgår att beslut om avgifter generellt sett hör till sådana viktiga ekonomiska frågor (jfr

text: prop. 1990/91:117 s. 49

text: och s. 158 f.). Enligt

text: 3 kap. 10 §

text: KL får fullmäktige delegera viss beslutanderätt till en nämnd. De ärendegrupper som anges i

text: 9 § första stycket

text: faller dock utanför möjligheten att delegera. Av förarbetena framgår att lagstiftarens intentioner emellertid inte varit att fullmäktige måste avgöra avgiftssättningen i varje enskilt fall. Om fullmäktige har antagit riktlinjer för avgiftsuttagen bör det vara möjligt att delegera till en nämnd att bestämma avgiften. Utanför gruppen ”viktiga ekonomiska frågor” kan också falla avgiftsuttag som inte har någon direkt betydelse för kommunalekonomin i stort (jfr

text: prop. 1990/91:117 s. 158

text: f. och

text: bet. 1990/91:KU38 s. 38

text: f.). Det kan tilläggas att även nämnderna enligt

text: 6 kap. 33 §

text: KL har viss möjlighet att, med de begränsningar som följer av

text: 6 kap. 34 §

text: KL, delegera sin beslutanderätt.

text: Av utredningen i ärendet framgår att eleverna vid komvux i Sundsvalls kommun sedan 1993, enligt skolledningens beslut, har betalat avgifter för läromedel. Som har framgått av det ovan anförda kan ett sådant beslut inte fattas av skolledningen. Den brist som i detta fall har förevarit i formellt hänseende innebär att det har saknats lagligt stöd för komvux uttag av avgifterna. Jag förutsätter att nuvarande barn- och utbildningsnämnden omgående vidtar erforderliga åtgärder avseende dessa avgifter.

text: Avslutningsvis är det naturligtvis oacceptabelt att komvux meddelar en elev att dennes ansökan för kommande termin inte kommer att registreras om kopieringsavgiften inte betalas. Ett sådant meddelande tyder på en grav missuppfattning av

text: skollagens

text: bestämmelser om det offentliga skolväsendet för vuxna. I detta sammanhang bör också understrykas att bestämmelsen i

text: 11 kap. 5 § skollagen

text: inte ger huvudmannen rätt att åligga eleverna att köpa läromedel hos huvudmannen. Bestämmelsen ger bara huvudmannen rätt att mot en avgift erbjuda eleverna vissa hjälpmedel. Eleverna skall alltid ha frihet att anskaffa behövlig materiel på annat håll (jfr Tersmeden-Werner, ”Skollagstiftningens grunder”, s. 230).

text: Med den allvarliga kritik som uttalats avslutas ärendet.


nyckelord: Förhör Förundersökning

title: Anmälan mot Polismyndigheten Värmland för felaktigheter i samband med förhör med underårig misstänkt

sammanfattning: Modern till en 15-årig flicka anmälde att hennes dotter vilseletts i samband med att hon förhördes av polis och att förhöret genomfördes utan försvarare. Det sätt på vilket förhöret genomfördes har vid en samlad bedömning inte föranlett kritik.

text: Anmälan och utredning

text: AA anmälde till JO bl.a. att hon och hennes 15-åriga dotter BB ansåg sig ha blivit lurade av Polismyndigheten Värmland att gå med på att BB förhördes som misstänkt vid samma tillfälle som BB blev förhörd som målsägande i ett annat ärende. AA anmälde även att förhöret med BB som misstänkt skedde utan vårdnadshavare och försvarare närvarande, vilket enligt AA var fel.

text: Enligt AA hade hon före förhöret haft kontakt med polisen om två händelser på BB:s skola. Det var dels ett ärende där BB var målsägande vid ett sexuellt ofredande, dels ett ärende där BB slog en kompis och sedan själv blev utsatt för misshandel. AA bestämde ett möte med polisassistenten CC. När hon tillsammans med BB kom till polisstationen blev de överrumplade av att även polisassistenten DD och EE från socialtjänsten fanns där. De övertygade henne om att det var till BB:s fördel att BB, vid samma tillfälle som hon hördes som målsägande rörande det sexuella ofredandet, även hördes som misstänkt för misshandel. Polisen nämnde att BB hade rätt till en försvarare men att det inte spelade någon roll om hon hade det vid förhöret, utan advokaten kunde läsa papperen i efterhand.

text: Det aktuella förhöret hölls den 14 januari 2011. I förhörsprotokollet finns följande antecknat som inledning till berättelsen. BB hörs även i detta ärende [K29343-10] då hon inkommer för förhör i K29339-10 där hon är målsägande. Med vid förhöret sitter representant från socialtjänsten EE samt inledningsvis bägge vårdnadshavarna. BB delges skälig misstanke till misshandel genom att ha slagit [-] med ett knytnävsslag i pannan så smärta uppstod. BB och hennes vårdnadshavare vitsordar att förhöret hålls utan en försvarare närvarande.

text: FHL [DD]: BB och föräldrarna känner att det vill få förhöret överstökat och att det mest praktiska är att förhöret hålls nu direkt. De informeras om rätten till försvarare närvarande vid förhöret och så att de inte känner att någon rättighet skjuts åt sidan om förhöret hålls utan försvarare närvarande men tycker ej detta. Informeras om att en försvarare kommer att förordnas efter förhöret. Inget särskilt önskemål om särskild försvarare. Vårdnadshavarna informeras också om att BB kommer höras som både målsägande och misstänkt i förhöret. BB önskar att sitta själv vid förhöret då hon tycker det är lättare att prata då. Detta accepteras av både FHL och vårdnadshavare. Fortsättningsvis i förhöret sitter FHL, Pa CC och EE. BB berättar att hon ERKÄNNER misshandel.

text: Det finns antecknat i förhörsprotokollet att förhöret lästes upp från förhörsanteckningar och godkändes efter att vårdnadshavarna återkom till förhörsrummet. Av förundersökningsprotokollet framgår att AA och FF i egenskap av vårdnadshavare hade underrättats om misstanken mot BB och att advokaten GG förordnades som offentlig försvarare för BB den 18 januari 2011.

text: Polismyndigheten Värmland inkom till JO med ett yttrande över vad AA anfört. Till yttrandet fanns bilagt en promemoria av DD. Av den framgår bl.a. följande.

text: Jag fick ärende K29343-10 och K29382-10 på mitt skrivbord 11/1-11. Ärendena handlade om att två tjejer. BB och [-] hade hamnat i bråk med varandra på skolan. Jag börjar kolla på ärendena den 13/1-11. Jag gör då som jag alltid gör när jag får ett ärende, det vill säga om till exempel misstänkt person förekommer i fler utredningar som är öppna. Jag får då fram att BB är uppsatt som målsägande i ett annat ärende som vid genomläsning av grundanmälan hänger ihop med mina ärenden samt att min kollega Pa CC handlägger ärendet. Jag tar kontakt med CC som berättar för mig att detta stämmer och att BB är kallad till förhör 14/1-11. Han har även kallat EE från socialtjänsten då rubriceringen på hans brott är sexuellt ofredande och att BB är så ung så tyckte CC det vore bra med socialtjänsten närvarande på tidigt stadium. Jag väljer då att följa med ner till förhöret för att prata med BB och hennes vårdnadshavare och istället för att skicka en kallelse via posten om nytt förhör istället prata med dem om bokning av en tid för nytt förhör. I förhörsrummet presenterar jag mig själv för BB och vårdnadshavare och berättar att det finns ett ärende där BB är uppsatt som misstänkt och ett annat ärende där hon är målsägande och att det är jag som handlägger de ärendena. BB och hennes vårdnadshavare vet då vilka ärenden jag pratar om och de berättar att det hänger ihop med det ärende som de pratat med Pa CC om. Vårdnadshavare frågar då vad det innebär och jag svarar att jag utreder de ärendena och förklarar klart och tydligt för BB:s vårdnadshavare och BB att eftersom BB är under 18 år så ska hon ha en advokat närvarande vid det förhöret då hon kommer höras som målsägande och misstänkt på samma gång i de ärenden och att vi får hålla det förhöret senare. Detta för att hon är underårig som tidigare sagts. BB och vårdnadshavare vitsordar då att förhöret kan hållas ändå, då de anser att BB inte har något att dölja och står för det hon har gjort. Det tycker själva det är mer praktiskt om förhöret hålls när ändå BB är där och få det hela överstökat. Jag svarar då att vi kan hålla förhöret ändå, om vårdnadshavare och BB känner att det känns okej ändå, men att jag absolut inte kommer att göra det om de känner att någon av deras rättigheter skjuts åt sidan då hon har rätten och ska ha en advokat närvarande vid förhöret i vanliga fall. Om de känner att någon av deras rättigheter skjuts åt sidan, så håller vi förhöret vid ett annat tillfälle. Vårdnadshavare till BB och BB vitsordar då igen att förhöret kan hållas ändå, då de upprepar att de anser att BB

text: inte har något att dölja och står för det hon har gjort. Det är mer praktiskt om förhöret hålls när ändå BB är där. Det framkommer även i samtalen innan att det är skolan som gjort anmälningarna och ingen av familjerna. Jag säger då att BB kommer att förordnas en offentlig försvarare direkt efter förhöret och att jag kommer skicka förhöret till försvararen. [---] Efter Pa CC:s förhör med BB så ska jag hålla mitt förhör med BB. Inledningsvis så sitter bägge vårdnadshavare samt EE från socialtjänsten med. Vårdnadshavare sitter med när jag delger misstanken om misshandel men väljer sedan självmant att kliva ut ur förhörsrummet då de och BB anser att BB har lättare för att prata om de inte är med. Jag godtar detta som förhörsledare då det är deras egna önskemål. Efter det att BB lämnat sin redogörelse över händelseförloppet så hämtar jag bägge vårdnadshavarna igen och förklarar för både vårdnadshavare och BB vad ett strafföreläggande innebär och om detta är något de godtar, informerar på samma vis angående medling och förenklad delgivning. Säger också att om de känner osäkerhet kring strafföreläggande så kan det besvaras senare när en offentlig försvarare förordnats och att de fått rådfråga med henne men svarar efter en kort stunds fundering att de och BB godtar ett strafföreläggande. Efter förhöret så skickar jag in till tingsrätten om ett förordnande om offentlig försvarare för både BB och den andra tjejen [-]. BB får förordnat advokat GG 18/1-11. Samma dag så pratar jag med GG i telefon och förklarar att jag hållit förhör med BB utan hennes närvaro och innan hon var förordnad försvarare för BB. GG hade inga synpunkter eller invändningar mot att detta skett och jag faxade BB:s förhör ca 15:45 efter telefonsamtalet.

text: Polismyndigheten (tf. myndighetschefen HH) redovisade följande bedömning.

text: Polismyndigheten anser att handläggningen har skett på ett så korrekt sätt som är möjligt under förevarande omständigheter. Enligt lag (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare § 24 skall offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. Man har hela tiden haft en dialog med misstänkt och vårdnadshavare och informerat om den misstänktes rättigheter. Socialtjänsten har närvarat och offentlig försvarare har utsetts så snart det kunnat ske och innan någon förundersökning avslutats. Under förevarande omständigheter bedömer polismyndigheten att behov av offentlig försvarare inte förelåg vid förhörstillfället.

text: Rättslig reglering

text: Underrättelse till vårdnadshavare m.m. När den som är under arton år är skäligen misstänkt för brott, ska vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge omedelbart underrättas. Vederbörande ska också kallas till förhör som hålls med den unge. Underrättelse respektive kallelse av detta slag behöver dock inte ske om det är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl emot det. (Se 5 § lagen om unga lagöverträdare, LUL.) Syftet är att de som har denna ställning i förhållande till den unge ska få kunskap om den pågående brottsutredningen och därmed bättre förutsättningar för att fullgöra sitt vårdnadsansvar (jfr Thunved, Clevesköld och Thunved, Samhället och de unga lagöverträdarna, 4 uppl., s. 110). Bestämmelsen innebär inte att

text: vårdnadshavare behöver eller har rätt att närvara i förhörsrummet när den unge hörs (a.st.).

text: Underrättelse till socialnämnd När den som inte fyllt arton år är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, ska socialnämnden genast underrättas, 6 § LUL. Vid förhör med den unge ska företrädare för socialtjänsten närvara om det är möjligt och kan ske utan men för utredningen, 7 § LUL. Syftet får i princip anses vara detsamma som när det gäller vårdnadshavare, dvs. att socialnämnden ska få kunskap om den pågående brottsutredningen och därmed bättre förutsättningar att fullgöra sitt ansvar (se vidare a.a., s. 112 ff.). Rätten till försvarare Enligt

text: 21 kap. 3 § rättegångsbalken

text: (RB) har den som är misstänkt för brott rätt att biträdas av försvarare, som han eller hon själv utser. Är den misstänkte under 18 år utses försvararen av vårdnadshavaren. Härav följer att vårdnadshavaren ska involveras i frågor som gäller den underåriges rätt till försvarare.

text: Under vissa förutsättningar ska offentlig försvarare förordnas, se

text: 21 kap. 3 a §

text: RB. Om dessa förutsättningar föreligger ska förundersökningsledaren anmäla detta till den domstol dit ärendet hör, varefter den ska ta upp frågan, 23 kap. 5 § respektive

text: 21 kap. 4 § andra stycket

text: RB. Är den misstänkte under arton år ska försvarare förordnas om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av detta, 24 § LUL.

text: Enligt 12 § förundersökningskungörelsen ska den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott samtidigt informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas.

text: JO har i flera ärenden under senare år riktat kritik mot att förhör i ungdomsutredningar genomförts utan att försvarare närvarat (se bl.a.

text: JO 2008/09 s. 92

text: , beslut den 9 april 2010, dnr 3741-2008, den 17 december 2010, dnr 5493-2008, och den 28 oktober 2011, dnr 4608-2010)

text: Bedömning

text: AA har gjort gällande att vårdnadshavarna och BB blev lurade att gå med på att delta i förhör rörande misstanken om misshandel i samband med att de befann sig på polisstationen för att BB skulle höras i ett annat ärende. I den delen förekommer det motstridiga uppgifter om vad som föregick förhöret. Det finns inte tillräckliga skäl att försöka utreda detta vidare.

text: AA har även gjort gällande att det var fel av polismyndigheten att förhöra BB utan att vårdnadshavarna och försvarare var närvarande.

text: Av förundersökningsprotokollet framgår att såväl vårdnadshavarna som socialnämnden underrättades om brottsmisstanken mot BB. En representant för

text: socialnämnden närvarade vid förhöret, medan vårdnadshavarna, i enlighet med BB:s begäran, närvarade enbart under begränsad del av förhöret. Som framgår ovan finns inget rättsligt krav på att vårdnadshavare ska närvara vid förhöret.

text: När det sedan gäller det förhållandet att BB hördes utan att försvarare närvarade gör jag följande bedömning.

text: Huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte på grund av bristande kännedom om utredningsförfarandet och den rättsliga regleringen ska komma i underläge mot polis och åklagare utan ha tillgång till sådan sakkunskap att han eller hon till fullo kan tillvarata sina rättigheter. Att den misstänkte ska ha tillgång till en försvarare innebär inte med automatik att en försvarare måste närvara när den misstänkte hörs.

text: För en misstänkt som är under arton år ska offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att behov av det saknas. En försvarare förordnades för BB efter det aktuella förhöret.

text: Den misshandel som BB misstänktes för var erkänd och inte av alltför svår beskaffenhet; hon riskerade ett bötesstraff och senare utfärdades ett strafföreläggande. Inga tvångsmedel förekom. Brottsutredningen var begränsad och bevisläget okomplicerat. BB hade vid förhöret stöd av sina vårdnadshavare. Till detta kommer att vårdnadshavarna och BB, enligt vad som framkommit, dels var fullt medvetna om rätten att ha försvarare närvarande, dels tydligt och med insikt avstod från den rätten. Det bör även sägas att det i efterhand inte har framkommit att BB skulle ha drabbats av någon nackdel av att försvarare inte närvarade vid förhöret.

text: Mot den bakgrunden saknas det vid en samlad bedömning skäl att rikta kritik mot polismyndigheten för hur förhöret med BB genomfördes.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Mariefred, för att intagnas samtal med myndigheter som huvudregel avlyssnas m.m.

sammanfattning: JO uttalar sig om förutsättningarna för avlyssning av intagnas telefonsamtal med myndigheter, när sådana sker utanför Kriminalvårdens särskilda system för kontrollerat telefonerande för intagna (INTIK). Enligt henne ska anstalten göra en bedömning inför varje samtal och utgå från att avlyssning enbart får ske om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Vid den bedömningen ska bl.a. Kriminalvårdens intresse att upprätthålla ordning och säkerhet vägas mot kravet på respekt för den intagnes integritet och värdighet. Det bör då beaktas att det under myndighetssamtal kan komma fram känsliga uppgifter om den intagne och andra personer. Anstalten Mariefred har i praktiken tillämpat en motsatt huvudregel och som utgångspunkt avlyssnat intagnas myndighetssamtal utanför INTIK, utan att några egentliga överväganden gjorts eller dokumenterats. JO kritiserar anstalten för det och för den formella hanteringen av två intagnas önskemål om att få ringa obevakade samtal till myndigheter.

text: Anmälningarna m.m.

text: I varsin anmälan förde två intagna fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Mariefred, för hanteringen av hemställningar om att få ringa obevakade samtal till myndigheter. Av anmälningarna och bifogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: Anmälarna ansökte var för sig om att få ringa obevakade telefonsamtal till olika svenska myndigheter. En klienthandläggare beviljade telefontillstånden, men under villkor om att samtalen skulle bevakas. Anmälarna begärde då på nytt obevakade samtal och – i ett senare skede – även att få beslut om varför samtalen skulle avlyssnas. Båda anmälarnas framställningar besvarades av en tillförordnad kriminalvårdsinspektör som hänvisade till en utskrift av bestämmelsen 7 kap. 14 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, som har följande lydelse:

text: Om tillstånd till telefonsamtal inom INTIK-systemet inte kan beviljas på grund av säkerhetsskäl och samtal i stället genomförs utanför det systemet enligt 13 § ska samtalet avlyssnas, om det inte är uppenbart obehövligt. Videosamtal ska avlyssnas om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in muntliga uppgifter från en klienthandläggare vid anstalten Mariefred. Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som kommit fram i ärendena, särskilt i fråga om myndighetens formella handläggning av respektive anmälares begäran. Vidare skulle det lämnas en beskrivning av bl.a. vilka avväganden som görs när det gäller avlyssning av myndighetssamtal.

text: Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., yttrade sig i huvudsak enligt följande:

text: Utredning Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Mariefred. Den tillförordnade kriminalvårdsinspektör som hanterade de intagnas framställningar är inte i tjänst och har därför inte varit möjlig att nå, och därmed inte heller getts möjlighet att lämna synpunkter. Uppgifter om beslutsgången, hur det i praktiken går till när en intagen i en anstalt i säkerhetsklass 2 ansöker om tillstånd att ringa till en myndighet, vilka avvägningar som görs i frågan om avlyssning och om samtal till myndigheter kan ske inom eller utom det s.k. INTIK-systemet har hämtats in från Kriminalvårdens samtliga regioner. Genom de inhämtade uppgifterna har, utöver vad som framgår av JO:s remiss, i huvudsak följande framkommit.

text: Uppgifter från region Mitt med anledning av anmälningarna

text: En intagen som önskar ringa till en myndighet lämnar in en hemställan, som hanteras av en klienthandläggare. Den intagnes behov av och syfte med det sökta telefonsamtalet utreds, varefter beslut fattas. Anstalten Mariefred hanterar regelmässigt en intagens ansökan om tillstånd att ringa till en myndighet utanför INTIK-systemet. Det beror på att kontakter med myndigheter ofta sker med olika personer, varför en etablerad kontakt inte kan hävdas. Det skulle också vara administrativt krävande att genomföra alla telefonsamtal till myndigheter inom INTIK, eftersom det ofta rör sig om flera tjänstemän hos och telefonnummer till samma myndighet. Samtalen avlyssnas så länge det inte bedöms uppenbart obehövligt. Avlyssning anses uppenbart obehövlig t.ex. vid en väletablerad och av Kriminalvården kontrollerad kontakt. Avlyssning sker för att säkerställa att den intagne talar med rätt person och för att samtalet ska genomföras på ett lämpligt sätt. Därutöver önskar intagna ofta stöd under samtalen. I de flesta rum finns dessutom teknisk utrustning som gör det svårt för de intagna att vara där själva. Anstalten ser dock nu över de tekniska möjligheterna för intagna att ringa myndighetssamtal okontrollerat. Uppgifter om hur det i praktiken går till när en intagen i en anstalt i säkerhetsklass 2 ansöker om tillstånd att ringa till en myndighet m.m. Enligt bilaga 1 till arbetsordningen för Kriminalvården är verksamhetsställe lägsta nivå för grundbeslut/ställningstagande om elektronisk kommunikation enligt

text: 7 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: . Inom den beslutsnivån har kriminalvårdschef, kriminalvårdsinspektör, vakthavande befäl och klienthandläggare befogenhet att besluta. Befogenheten att besluta får delegeras vidare till medarbetare inom den organisatoriska enheten genom särskilt beslut. Hanteringen av en intagens ansökan om tillstånd att ringa till en myndighet varierar i viss mån mellan anstalterna i säkerhetsklass 2. En intagen som önskar ringa till en myndighet kan i vissa anstalter kontakta sin kontaktperson, som är behjälplig. En intagen kan i andra anstalter ansöka om det muntligen eller skriftligen, i första hand på en blankett som benämns hemställan.

text: Merparten av anstalterna i aktuell säkerhetsklass meddelar inte något formellt beslut när en intagen får ringa till en myndighet. En intagen som tillåts ringa till en myndighet får dock i regel besked om det muntligen eller skriftligen på sin hemställan. Ett skriftligt beslut meddelas, om telefonsamtal nekas. Likaså meddelas normalt ett skriftligt beslut, om en intagen ansöker om men inte tillåts ringa ett icke avlyssnat telefonsamtal till en myndighet. Det är ovanligt att intagna i anstalt i säkerhetsklass 2 ansöker om att få ringa till myndigheter inom INTIK-systemet, bl.a. eftersom det ofta är fråga om engångssamtal. I de anstalterna sker en intagens telefonsamtal till en myndighet i regel utanför INTIK-systemet, och många gånger i närvaro av personal. Personal kan vara med under ett sådant telefonsamtal för att den intagne behöver eller önskar stöd under samtalet. Därutöver kan en intagens telefonsamtal till en myndighet behöva avlyssnas för att säkerställa att samtalet sker med rätt person eller av säkerhetsskäl, t.ex. om det bedöms finnas risk för att den intagne agerar hotfullt i samtalet med myndigheten. I vissa anstalter i säkerhetsklass 2 får en intagen normalt ringa till en myndighet enskilt, ibland efter att uppringningen kontrollerats.

text: Rättslig reglering I

text: 7 kap. 4 § fängelselagen

text: anges följande. En intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §, 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Av

text: 7 kap. 5 § första stycket fängelselagen

text: framgår att elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person får avlyssnas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. De som ska kommunicera med varandra ska i förväg informeras om kontrollen. Av 7 kap. 11 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse (FARK Fängelse) framgår att en intagens ansökan om telefontillstånd ska betraktas som en ansökan om tillstånd att ringa inom INTIK-systemet, om inte den intagne anger något annat. I

text: 7 kap. 13 §

text: FARK Fängelse anges att en intagen får beviljas tillstånd att ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet eller genomföra videosamtal endast om den intagne bedöms ha starka skäl för det. Av

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: FARK Fängelse följer att om tillstånd till telefonsamtal inom INTIK-systemet inte kan beviljas på grund av säkerhetsskäl och samtal i stället genomförs utanför det systemet enligt

text: 13 §

text: ska samtalet avlyssnas, om det inte är uppenbart obehövligt. I

text: 7 kap. 26 §

text: FARK Fängelse anges att den som en intagen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med ska tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum och i

text: 7 kap. 28 §

text: anges att bl.a.

text: 26 §

text: inte gäller om den som kontakten ska äga rum med bl.a. är tjänsteman på eller uppdragstagare till en svensk myndighet. I

text: 14 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: anges att Kriminalvårdens beslut enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av

text: 5 §

text: . Av

text: 14 kap. 2 § fängelselagen

text: framgår att ett beslut inte får överklagas enligt

text: 1 § första stycket

text: innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning.

text: I

text: 32 § förvaltningslagen (2017:900)

text: anges följande. Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. I förarbeten till

text: 32 § förvaltningslagen

text: uttalas bl.a. följande. Motiveringsskyldigheten begränsas enligt första stycket på så sätt att den gäller om motiveringen inte är uppenbart obehövlig. Undantagsregeln ska tolkas snävt. För att uppenbarhetskravet ska vara uppfyllt måste det för myndigheten vid en objektiv bedömning i princip framstå som självklart att någon motivering inte är behövlig. Så kan fallet många gånger vara exempelvis vid avskrivning efter en återkallelse av en ansökan. Det kan också vara aktuellt att tillämpa undantagsregeln t.ex. när en myndighet meddelar ett beslut som helt tillgodoser den enskildes önskemål på grundval uteslutande av den enskildes egna uppgifter och det inte finns någon enskild motpart som kan ha ett intresse av att ta del av en motivering för att överväga ett överklagande (se

text: prop. 2016/17:180 s. 321

text: Kriminalvårdens bedömning I anstalten Mariefred genomförs en intagens telefonsamtal till myndigheter i regel utanför INTIK-systemet och avlyssnas, om inte avlyssning bedöms uppenbart obehövlig. Anstalten har beskrivit i vilka situationer avlyssning kan bedömas vara uppenbart obehövlig och praktiska skäl för sin nuvarande hantering. Anmälarnas ärenden har hanterats på det sätt som normalt sker i anstalten Mariefred. Anstalten har därmed inte övervägt om de aktuella telefonsamtalen kunnat genomföras inom INTIK-systemet. Anstalten har inte heller redovisat sina skäl för avlyssning i de aktuella fallen eller, såvitt framkommit, gjort några särskilda avväganden inför besluten i fråga. Vidare har anstalten Mariefred dokumenterat beslut med anledning av de intagnas ansökningar om att få ringa till en myndighet på en blankett för hemställan. Besluten har innehållit enbart en hänvisning till de bestämmelser som tillämpats. Eftersom de intagnas ansökningar inte bifallits helt, borde besluten ha innehållit en klargörande motivering till varför samtalen skulle avlyssnas. Därutöver bedömer Kriminalvården att anstalten rätteligen borde ha uppfattat de intagnas begäranden om att få ringa okontrollerade telefonsamtal som begäranden om omprövning av de ursprungliga besluten. Om så hade skett, skulle de senare begärandena ha lämnats över till Kriminalvårdens huvudkontor för omprövning av de ursprungliga besluten.

text: Anmälarna fick tillfälle att kommentera remissyttrandet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevanta rättsliga utgångspunkter. Jag hänvisar därför dit.

text: Av remissvaret framgår att intagna vid anstalten Mariefred som utgångspunkt får ringa s.k. myndighetssamtal utanför Kriminalvårdens särskilda system för kontrollerat telefonerande för intagna (INTIK). Samtalen avlyssnas om det inte bedöms uppenbart obehövligt, vilket det sägs kunna vara vid en väletablerad och av Kriminalvården kontrollerad kontakt. Myndigheten har framfört att detta syftar till att säkerställa att den intagne talar med rätt person och att samtalet ska genomföras på ett lämpligt sätt. Därtill påstås att intagna ofta önskar stöd under samtalen och att det dessutom vanligtvis finns teknisk utrustning som gör det svårt att lämna dem ensamma i samtalsrummen.

text: Jag har visserligen ingenting emot att kriminalvårdspersonal närvarar vid telefonsamtal på en intagens begäran i syfte att bistå honom eller henne (jfr mitt beslut JO 2024 s. 150, dnr 11-2023). Självklart kan ett verksamhetsställe också behöva medverka när samtalet inleds för att säkerställa att den intagne talar med rätt person. Därutöver kan det givetvis finnas tillfällen då säkerhetsskäl motiverar att samtal avlyssnas, vilket även framgår direkt av bestämmelserna i

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. Jag vill dock understryka att 7 kap. 14 § FARK Fängelse – som anstalten hänvisat till i besluten – inte kan läggas till grund för en allmän huvudregel om att samtal utanför INTIK ska avlyssnas. Av ordalydelsen framgår att den bestämmelsen tar sikte på samtal som förs utanför INTIK-systemet för att de av säkerhetsskäl inte kan föras inom samma system. Om så inte är fallet ska anstalten alltså göra en bedömning inför varje samtal utifrån 7 kap. 5 § FäL och utgå från att avlyssning enbart får ske om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. En kontroll- eller tvångsåtgärd får dessutom bara användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (se 1 kap. 6 § FäL). Kriminalvårdens intresse att upprätthålla ordning och säkerhet måste därmed vägas mot kravet på respekt för den intagnes integritet och värdighet. Det bör då beaktas att det under myndighetssamtal kan komma fram känsliga uppgifter om den intagne och andra personer. (Jfr bl.a. mina uttalanden i JO 2021/22 s. 330, dnr

text: Som jag uppfattar saken är det inte säkerhetsskäl som ligger bakom att intagnas myndighetssamtal sker utanför INTIK vid anstalten Mariefred. Att utgångspunkten trots det har varit att sådana samtal avlyssnats utan att några egentliga överväganden gjorts eller dokumenterats innebär i praktiken att en motsatt huvudregel har tillämpats. Anstalten förtjänar kritik för det.

text: I sammanhanget vill jag vidare påtala att det inte är godtagbart att intagnas samtal med myndigheter avlyssnas enbart för att samtalsrummen är utformade med sådan utrustning att intagna inte kan lämnas ensamma där. Anstalterna har ett ansvar för att ordna sina lokaler och organisera verksamheten så att

text: fängelselagens

text: bestämmelser alltid kan upprätthållas (se det nyss nämnda beslutet JO 2024 s. 150). Mot denna bakgrund ser jag positivt på att anstalten ser över de tekniska möjligheterna för intagna att ringa myndighetssamtal okontrollerat.

text: Vad slutligen gäller den formella hanteringen av anmälarnas skrifter håller jag med Kriminalvården om att anstalten borde ha fattat formenliga beslut med en klargörande motivering om varför samtalen skulle avlyssnas (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Jag instämmer också i att anstalten borde ha tolkat anmälarnas upprepade önskemål om att ringa okontrollerade samtal som begäran om omprövning av de ursprungliga besluten. Dessa borde därmed ha behandlats i enlighet med myndighetens rutiner för omprövning (jfr 14 kap. 1 och 2 §§ FäL). Anstalten ska kritiseras även för hanteringen i denna del.

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Reb Kerstinsdotter har föredragit ärendena och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.