title: Reseförsäkringsvillkor med krav på att läkare ordinerat sängläge har ansetts oskäligt att tillämpa vid revbensbrott och har med tillämpning av 36 § avtalslagen lämnats utan avseende.

text: 36 § avtalslagen

text: lämnats utan avseende. Avgörande 2004-08-11; 2004-0974

text: B.H. bröt tre revben under en veckas semester på Gran Canaria. Skadan smärtade vid varje rörelse och han var hänvisad till hotellrummet under resans resterande fem dagar. Läkaren ordinerade inte sängläge då detta skulle ha ökat risken för lunginflammation. Han har inte kunnat utnyttja resan som planerat.

text: B.H. yrkade ersättning för hela resans pris.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att B.H. inte varit inlagd på sjukhus eller ordinerats sängläge, vilket enligt försäkringsvillkoren krävs för att ersättning skall utgå.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Försäkringsbolaget har i ärendet åberopat att försäkringsvillkoren i ett fall som detta kräver att läkare ordinerat sängläge för att försäkringsersättning skall kunna utgå. Nämnden finner inte att detta villkor typiskt sett är oskäligt. B.H. har dock i ärendet gjort gällande att han var illa skadad men att läkaren i detta fall inte rekommenderat sängläge då det vid revbensbrott ökar risken för lunginflammation. B.H. har till följd av den allvarliga skadan inte kunnat lämna hotellrummet under merparten av resan. Han har också varit i behov av läkarvård efter hemkomsten. Försäkringsbolaget har inte bestritt B.H:s påståenden.

text: Nämnden finner mot bakgrund av vad B.H. har anfört, och då särskilt att sängläge generellt sett inte ordineras vid revbensbrott, att en tillämpning av villkoret om kravet på sängläge i detta fall är oskälig mot försäkringstagaren. Kravet skall därför enligt nämndens mening, med tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: , lämnas utan avseende. B.H:s yrkande om ersättning ur reseförsäkringen skall därmed bifallas. Nämnden tar dock inte ställning till ersättningens storlek. Denna får fastställas genom en tillämpning av villkoren i övrigt.

text: Mot beslutet – i fråga om nämndens motivering – reserverade sig två ledamöter och anförde:

text: Det har i skriftligt läkarintyg angående skadan angetts bl. a. att försäkringstagaren inte kunnat utöva planerade aktiviteter, att resans ändamål blivit spolierat genom att försäkringstagaren varit förhindrad att simma samt att han ordinerats att vila inomhus i fem dagar. Sängläge har dock inte föreskrivits och vi finner inte stöd för, vare sig i skriftligt läkarintyg eller på annat sätt, att sängläge skulle ha föreskrivits om risk för lunginflammation inte hade förelegat. Försäkringsbolagets tillämpning av villkorets ordalydelse är mot denna bakgrund i och för sig riktig. Emellertid visar en jämförelse av villkoren och bolagets broschyr (vilken i detta hänseende överensstämmer med hemsidan) att förutsättningarna för ersättning vid akut sjukdom anges helt olika. Enligt villkoren skall i skriftligt läkarintyg ha föreskrivits sängläge. Enligt broschyren är förutsättningen att man vid sjukdom inte kan fullfölja sin resa som planerat. Denna diskrepans innebär en otydlighet i fråga om försäkringsavtalets innehåll. Med hänsyn härtill och omständigheterna i detta fall bör försäkringstagaren få ersättning från försäkringen.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Regeln i 20 a § konsumentköplagen utesluter inte köparens rätt att reklamera en vara upp till två år efter köpet eller att åberopa eventuell garanti.

org: arn

text: Regeln i

text: 20 a § konsumentköplagen

text: utesluter inte köparens rätt att reklamera en vara upp till två år efter köpet eller att åberopa eventuell garanti. Avgörande 2004-05-26; 2004-1318

type: rubrik

text: W köpte en barnvagn i november 2002. Han fick 24 månaders garanti. I augusti, när han skulle byta från liggvagn till sittvagn, upptäckte han att barnvagnens klädsel hade förändrats från svart/grå till lila/rosa.

type: stycke

text: Säljaren E bestred yrkandet på de grunderna att W borde ha upptäckt felet tidigare och att garantitiden på sex månader hade gått ut.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet skall

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: tillämpas. Enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: gäller bl.a. följande. Om säljaren genom en garanti eller liknande utfästelse har åtagit sig att under viss tid svara för varan, skall fel anses föreligga om varan under den angivna tiden försämras i det avseende som utfästelsen omfattar. Detta gäller dock inte om det görs sannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida.

text: I de fall garanti inte har lämnats, eller när tiden för lämnad garanti har gått ut, krävs enligt

text: 20 § konsumentköplagen

text: att felet har varit ursprungligt för att säljaren skall bli ansvarig. Säljaren svarar för fel som fanns vid köpet även om felet visar sig först senare.

text: Av

text: 23 § konsumentköplagen

text: framgår att säljarens ansvar föreligger under en tid av två år från köpet. Enligt

text: 20 a § samma lag

text: gäller från och med den 1 juli 2002 att ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnandet om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. I detta sammanhang vill nämnden erinra om att denna bestämmelse inte utesluter köparens rätt att reklamera en vara upp till två år efter köpet eller att åberopa eventuell garanti.

text: Nämnden har granskat delar av barnvagnens klädsel och fotografier av barnvagnen och tagit del av övrig utredning i ärendet. Av utredningen i ärendet framgår att W har köpt barnvagnen den 21 november 2002 och att 24 månaders garanti har lämnats vid köpet. Vidare framgår att W klagade i oktober 2003, dvs. inom garantitiden. Det är således säljaren E som har att göra sannolikt att felet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida. Någon sådan utredning har dock inte ingivits. Nämnden kan konstatera att barnvagnens tyg har blekts och förändrat färg i betydande omfattning. Barnvagnen är således att anse som felaktig i köprättslig mening. Felet är sådant att W har rätt att få klädseln utbytt mot en motsvarande, ny felfri klädsel.

type: avgorande


text: Köp av motorbåt. Fråga bl.a. om en båtmotor som satt monterad på båten dels vid visningen, dels vid leveransen har ingått i köpet. Avgörande 2004-06-18; 2004-1403

text: P köpte en motorbåt genom ett företag, O, för 135 000 kr. Båten levererades med monterad motor, vilken några veckor efter leveransen gick sönder. P yrkade i första hand avhjälpande av fel och i andra hand ersättning för avhjälpande med 25 000 kr.

text: O bestred yrkandet och anförde att båtmotorn inte var en del av parternas köpeavtal.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Inledningsvis kan konstateras att det rör sig om ett förmedlingsköp enligt

text: 1 § andra stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: . Enligt denna bestämmelse svarar både säljaren och näringsidkaren som förmedlat köpet, i detta fall O, för säljarens skyldigheter enligt lagen.

text: Företaget har påstått att parterna kommit överens om att motorn inte var en del av köpeavtalet. Detta påstående har bestritts av P. Nämnden konstaterar att det är företaget som har bevisbördan för sitt påstående. Av utredningen framkommer att motorn var monterad på båten under såväl visning som leverans. Vid sådant förhållande krävs att säljaren (eller som i detta fall förmedlaren) vid köpet gjort ett uttryckligt förbehåll om att motorn inte ingick i köpet. Av det ingivna köpeavtalet framgår inte att motorn inte skulle ingå i köpet. Det har inte heller på någon annan handling som företetts i ärendet gjorts ett sådant förbehåll. Nämnden finner därför att O inte har kunnat visa att det gjorts ett uttryckligt förbehåll om att motorn ej ingick i köpet. Till följd härav skall motorn anses ha ingått i köpet. Den skall dessutom vara funktionsduglig då det inte visats i ärendet att något annat överenskommits mellan parterna.

text: Av

text: 20 § konsumentköplagen

text: följer att frågan om en vara är felaktig skall bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet när den avlämnas. Säljaren svarar för fel som funnits vid denna tidpunkt, även om felet visar sig först senare. Enligt

text: 20 a § nämnda lag

text: skall ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses ha funnits vid avlämnandet om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art.

text: I ärendet är ostridigt att ett fel på motorn förelegat. Eftersom felet på motorn i det nu aktuella fallet har visat sig inom cirka två veckor efter leveransen ankommer det - för undgående av köprättsligt ansvar - på företaget att visa att felet inte har funnits vid avlämnandet eller att presumtionen för att felet fanns redan vid avlämnandet är oförenlig med varans eller felets art. O har inte lagt fram någon utredning som visar att felet inte fanns vid leveransen. Det har i ärendet inte heller framkommit några omständigheter som tyder på att antagandet att felet fanns vid leveransen skulle vara oförenligt med varans eller felets art. Nämnden finner därför att felet skall anses ha förelegat vid leveransen. Till följd härav är O ansvarigt för felet gentemot köparen.

text: Av

text: 27 § konsumentköplagen

text: följer att säljaren har rätt att på egen bekostnad avhjälpa fel om han erbjuder sig att göra detta när köparen reklamerar. Åtgärden skall då ske inom rimlig tid efter reklamationen. Om avhjälpande inte kommer i fråga får köparen, enligt

text: 28 § konsumentköplagen

text: , kräva prisavdrag som svarar mot felet.

text: I detta fall finner nämnden - mot bakgrund av dels att företaget vägrat att avhjälpa felet, dels att felet som uppkommit på motorn är omfattande - att ett avhjälpande inte kommer i fråga. I

text: stället bör köparen få ett prisavdrag. Detta kan skäligen bestämmas till 20 000 kr; ett belopp som alltså får anses svara mot felet.


title: Fråga om beräkningen av ångerfristen vid s.k. hemförsäljning (15 § distansavtalslagen)

text: 15 § distansavtalslagen

text: ) Avgörande 2004-06-04; 2004-1688

text: S köpte en dammsugare vid hemförsäljning den 18 december. Den 3 januari kontaktade S en representant för säljaren per telefon och meddelade att han hade ångrat köpet. Dagen därpå faxade han ångerblanketten till företaget.

text: Säljaren B bestred yrkandet på den grunden att köparen hade ångrat sig för sent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att tillämplig lag på det aktuella köpet är lagen (

text: ) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (

text: distansavtalslagen

text: Enligt

text: 13 § nämnda lag

text: har konsumenten rätt att frånträda ett hemförsäljningsavtal genom att till näringsidkaren lämna eller sända meddelande om detta inom 14 dagar (ångerfrist) från det att konsumenten tar emot varan. För det fall att ångerfristen inte rymmer sju arbetsdagar, har konsumenten ändock sju arbetsdagar på sig att ångra avtalet. Med arbetsdagar avses alla årets dagar förutom lördagar, söndagar, allmänna helgdagar, midsommarafton, julafton och nyårsafton. Konsumentens meddelande till näringsidkaren behöver inte vara skriftligt. Ett muntligt meddelande är tillräckligt under förutsättning att det klart framgår att konsumenten inte vill stå fast vid avtalet (

text: prop. 1999/2000:89

text: Enligt

text: 15 § distansavtalslagen

text: börjar ångerfristen löpa tidigast den dag de handlingar som anges i 11 §, bl.a. skriftlig information om ångerrätten, kommer konsumenten tillhanda. I ärendet är oklart när S fick denna information. Däremot får det anses utrett att S den 3 januari muntligen meddelat företrädare för bolaget att han ångrat köpet och att ångerblanketten faxats till bolaget den 4 januari.

text: Nämnden kan därvid konstatera att även om ångerfristen skulle räknas från den 18 december, då avtalet om köp vid hemförsäljning är daterat, löper den ut först den 5 januari, eftersom varken lördagar, söndagar, helgdagar, julafton eller nyårsafton skall räknas. Såväl S muntliga meddelande om att han ångrat köpet den 3 januari som faxet den 4 januari har således inneburit att ångerrätten utövats inom rätt tid.

text: S är därför berättigade att frånträda avtalet. Därvid gäller att han skall hålla dammsugaren tillgänglig för säljaren för avhämtning och att säljaren snarast skall betala tillbaka vad han har betalat för dammsugaren.


text: En näringsidkare som för en privatpersons räkning förmedlat en båtförsäljning har på köparens vägnar framställt krav gentemot säljaren i anledning av utförda reparationer på båten. Fråga om säljaren av båten skall svara för de vidtagna åtgärderna . Avgörande 2004-06-09; 2004-2286

text: K sålde en båt genom ett båtförmedlingsföretag, R, till en konsument. I samband med försäljningen besiktigades båten. En dryg månad efter leveransen uppgav R för K att ett oljeläckage kunnat konstateras och några månader senare fick K en faktura om 9 623 kr från företaget avseende reparationskostnader. K yrkade betalningsbefrielse med nämnda belopp och anförde i huvudsak att det inte var något köprättsligt fel på den sålda båten.

text: R bestred yrkandet och hänvisade till

text: konsumentköplagen

text: , köpeavtalet och försäljningsuppdragsavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I förevarande fall har R i enlighet med uppdrag försålt K:s båt. Efter försäljningen har bolaget till K framställt krav på betalning i anledning av att det enligt bolagets uppgift efter leveransen har kunnat konstateras fel - i form av bl.a. ett oljeläckage - på båten. Betalningkravet avser kostnader som bolaget haft med anledning av att det på köparens begäran avhjälpt de uppgivna felen.

text: Fråga är då om det aktuella oljeläckaget är ett fel i

text: konsumentköplagens

text: mening. Enligt

text: 20 § konsumentköplagen (1990:932)

text: skall frågan om en vara är felaktig bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet när den avlämnas. En vara måste således vara behäftad med ett ursprungligt fel för att säljarens felansvar skall kunna aktualiseras.

text: Nämnden konstaterar att motorn var mycket gammal. Vid köp av en så gammal motor får man räkna med att det på grund av förslitningen kan uppstå fel redan kort tid efter leveransen. I ärendet har inte företetts något besiktningsintyg från opartisk besiktningsman eller liknande som utvisar vad felet skulle bestå i. Det har däremot obestritt uppgivits att det inte vid den besiktning av båten som skett inför försäljningen noterats att något fel av nu aktuellt slag skulle föreligga. I den varudeklaration som upprättades inför försäljningen anges under p. 3.5 och 3.6 som rör motorns oljeförhållanden att skicket är normalt. Det finns dock under ”motor” i varudeklarationen ett antal punkter där skicket angetts till osäkert eller felaktigt och som köparen alltså borde räkna med. Med hänsyn till vad som nu anförts finner nämnden det inte visat att motorns skick avvikit från vad köparen haft anledning att räkna med. Något fel i köprättslig mening har därför inte visats föreligga (jfr

text: 16 § konsumentköplagen

text: Vad som nu anförts gäller även, såvitt visats i ärendet, på motsvarande sätt vad som i övrigt åtgärdats av bolaget.

text: Till följd av vad som nu anförts har köparen inte haft rätt att få de aktuella reparationerna gjorda på säljarens eller förmedlarens bekostnad. Att R ändå gått med på att svara för reparationerna binder inte säljaren utan är något som bolaget får ta på sig. K är således inte skyldig att betala bolagets kostnad för reparationerna. Vid sådant förhållande skall K:s yrkande om betalningsbefrielse bifallas.


text: Oklarheter i ett avtal drabbar enligt gängse principer för avtalstolkning den som har upprättat och fyllt i ett avtalsformulär. En bil som tillverkats i oktober 2001 har sålts under sådana omständigheter att köparen fått intrycket att hon köpt en bil av årsmodell 2003. Avgörande 2004-11-16; 2004-2289

text: M köpte en ny bil i juni 2003. Tillverkningsdatum diskuterades inte inför köpet, men hon fick besked att det var en ny bil av årsmodell 2003. När den köpta bilen senare skulle användas för inbyte sjönk värdet med 20 000 kr då det framkom att bilen tillverkats i oktober 2001 och var att betrakta som en bil av årsmodell 2002. När M klagade till säljbolaget blev hon avvisad. M yrkade prisavdrag med 20 000 kr.

text: Motparten motsatte sig yrkandet med motiveringen att det är första datum för registrering som används för att åldersbestämma bilar. Eftersom den aktuella bilen är nyregistrerad år 2003 har bolaget inte gjort något fel.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt i ärendet att den aktuella bilen har tillverkats i oktober 2001. I köpekontraktet har i en ruta med rubriken ”Årsmodell/Första reg.datum” angivits ”2003”. När en bil registreras sker detta en viss dag. Registreringsdatum anges därför med angivande av år, månad och dag. Årsmodell däremot anges endast med år. Köpekontraktet ger därför intrycket att vad som anges i rutan avser årsmodell och inte första registreringsdatum. Enligt gängse principer för avtalstolkning drabbar oklarheter i ett avtal den som har upprättat och fyllt i avtalsformuläret, dvs. i detta fall säljaren. Avtalet får således tolkas så att det avser en bil av årsmodell 2003. Eftersom bilen är tillverkad i oktober 2001 överensstämmer den inte med vad som anges i avtalet. Avtalet har givit M intrycket att hon har köpt en bil av årsmodell 2003, men bilen har de facto tillverkats mer än ett och ett halvt år före köpet och skulle om årsmodell åsatts bilen ha erhållit årsmodell 2002. Bilen är därför behäftad med ett köprättsligt fel som berättigar M till prisavdrag. Avdraget kan bestämmas till skäliga 7 000 kr. M:s yrkande skall bifallas endast i enlighet med det anförda.


text: En bil som lämnats till ett bolag för försäljning har stulits i samband med provkörning. Bolaget har ansetts skyldigt att ersätta bilägaren. Avgörande 2004-09-30; 2004-2315

text: A lämnade sin bil för försäljning till ett bolag. Bilen skulle säljas för 80 000 kr. Efter fjorton dagar fick hon ett telefonsamtal från bolaget som meddelade att bilen hade blivit stulen. Bolagets säljare hade lämnat en presumtiv köpare ensam i bilen med nycklarna kvar i bilen och när säljaren kom tillbaka till bilen var den borta, stulen. När hon klagade hos bolaget löste bolaget ett lån på 30 000 kr men ville inte ersätta henne för mer då bolaget ansåg att bilen var stulen. A yrkade skadestånd med 50 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet med motiveringen att det är fråga om en ren stöld av bilen och därför är ett försäkringsfall.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att bolaget har åtagit sig uppdraget att för A:s räkning sälja bilen. Det framgår att bilen stulits i samband med en provkörning. Säljaren har i samband härmed, då han gått för att hämta s.k. tillfälliga skyltar, lämnat en presumtiv köparen ensam i bilen. Nycklarna har också lämnats kvar i bilen.

text: En näringsidkare är skyldig att vårda gods som lämnats till försäljning. Nämnden anser att bolaget varit försumligt när bilen lämnats med nycklarna i på det sätt som skedde. A:s yrkande skall därför bifallas.

text: Huruvida skadan slutligen kan komma att täckas av någon försäkring saknar betydelse för den prövning som nämnden nu har haft att göra.


text: Installation av golvvärme hade inte utförts i enlighet med rekommendation från Golvavjämningsgruppen inom Golvbranschens riksförbund. Trots att rekommendationen utfärdats efter det att arbetet hade utförts har tjänsten inte ansetts fackmässigt utförd då tätskiktet i värmegolvet lagts under avjämningsmassan. Avgörande 2004-09-20; 2004-2643

text: Näringsidkaren T hade utfört en badrumsrenovering hos L i januari 1997. I september 2003 upptäckte L sprickor i det underliggande golvspacklet. Detta medförde att golvet sprack upp på ytan och att kakelfogarna gradvis vittrade sönder. L yrkade avhjälpande av felet.

text: T bestred yrkandet och anförde att felet inte berodde på utförandet utan på att spacklet inte tålde golvvärme, men att felet kunde åtgärdas mot betalning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: T har anfört att spacklet inte tålde golvvärme. Sedan slutet av 1997 rekommenderar Golvavjämningsgruppen (GAGG) inom Golvbranschens riksförbund generellt att lägga tätskiktet i värmegolvkonstruktioner i våtrum över avjämningsmassan. Arbetet har såvitt framkommit visserligen utförts före rekommendationen från GAGG gjordes och sprickorna i golvspacklet skulle kunna bero på andra orsaker, t.ex. sättningar i huset. Nämnden finner dock att det inte kan anses fackmässigt att, som synes ha skett i det aktuella fallet, lägga tätskiktet i värmegolvet under avjämningsmassan. Tjänsten har således varit behäftad med fel och näringsidkaren bör därför rekommenderas att avhjälpa felet utan kostnad för L.


text: Rättsskyddsmoment i hemförsäkring har p.g.a. oklart försäkringsvillkor ansetts omfatta en tvist om fel i fastighet efter försäljning av fastigheten. Avgörande 2005-01-10; 2004- 2769

text: J.P. har haft en villa/hemförsäkring tecknad hos försäkringsbolaget under hela den tid han ägde en fastighet. Fastigheten såldes och nya ägare tillträdde. Efter försäljningen återkom köparen till J.P. och gjorde gällande att det fanns dolda fel i fastigheten. J.P. bestred påståendet. Köparen har ingivit ansökan om stämning till tingsrätt och tvisten är nu föremål för rättslig prövning. J.P. begärde därför han skulle beviljas rättsskydd i enlighet med rättsskyddsmomentet i sin hemförsäkring.

text: Försäkringsbolaget har bestritt yrkandet eftersom det av villkoren för försäkringen följer att den gäller för händelser som inträffar under försäkringstiden och den aktuella tvisten uppstått först efter det att försäkringen upphört att gälla.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: J.P. har yrkat att få ta i anspråk försäkringens rättsskyddsmoment. Försäkringsbolaget har bestritt yrkandet under åberopande av att försäkringen endast gäller händelser som inträffar under försäkringstiden och att tvisten inträffat först efter det att försäkringen upphört att gälla.

text: Frågan är när försäkringen gäller och hur försäkringsvillkoren skall tolkas i detta avseende. Enligt nämndens bedömning framgår inte på något otvetydigt sätt att den i ärendet uppkomna situationen inte omfattas av försäkringen. Med hänsyn till att försäkringsvillkoret måste anses oklart på denna punkt bör det tolkas till försäkringsbolagets nackdel. J.P:s yrkande skall därför vinna bifall.


text: Eltariff. Fråga om boende i radhus borde ha debiterats fast nätavgift för lägenhetsabonnemang i stället för villaabonnemang. Avgörande 2004-12-21; 2004-3216

text: O bor i ett radhus i en bostadsrättsförening. Han delar servisledning med tre grannar och i varje radhuslänga finns en gemensam mätarplats inrymd i gaveln på ett av de förråd som varje lägenhet har. Han har enlighet med fram till den 1 mars 2004 lydande abonnemangsbestämmelser haft rätt till lägenhetsabonnemang. Trots detta har han debiterats för villaabonnemang. O yrkade därför återbetalning av skillnaden mellan kostnaderna för de två abonnemangstyperna för de senaste tio åren. O yrkade även att den ändring av tillämpning av lägenhetsabonnemang som bolaget gjort, bl.a. med exkludering av radhuslägenheter, skulle tas tillbaka samt att nätavgiften skulle justeras.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde i huvudsak att det grundläggande kravet för lägenhetsabonnemang är att lägenheterna och det särskilda abonnemanget är anslutna till samma servisledning. Detta krav är inte uppfyllt då alla lägenhetsinnehavare får sin el via en gemensam servisledning och bostadsrättsföreningens abonnemang får sin el via en annan servisledning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Tvisten i ärendet gäller huvudsakligen huruvida O i enlighet med fram till den 1 mars 2004 lydande abonnemangsbestämmelser borde ha debiterats fast nätavgift för lägenhetsabonnemang i stället för villaabonnemang. För lägenhetsabonnemang (även benämnt Tariff 0100) har bolaget enligt utredningen i detta ärende, i informationen till sina kunder, haft följande tre definitioner.

text: A. Sedan 1995 t.o.m. den 31 augusti 2003:

text: ”1 Att minst tre (3) lägenheter och ett huvudabonnemang för fastighetens allmänna behov anslutes på samma servisledning

text: 2 Mätarsäkring för lägenhetsabonnemang max 16 A.”

text: B. Från och med den 1 september 2003:

text: ”I flerbostadshus, kedjehus eller i liknande husbyggnationer med gemensam servisledning där särskilt abonnemang är tecknat för området eller fastigheten, klassas abonnemangen som lägenhetsabonnemang. Dock skall minst tre abonnemang vara anslutna till den gemensamma servisledningen.”

text: C. Från och med den 1 mars 2004:

text: ”Tariff 0100 (Enkeltariff 16A) är avsedd för bostadslägenheter i flerbostadshus där fastigheten har en anslutningspunkt med gemensam servisledning och servissäkring för minst fyra abonnemang varav minst tre avser bostadslägenheter och ett särskilt abonnemang för husets allmänna behov, dock ej kedjehus, radhus eller liknande sammanbyggda hus.”

text: Enligt nämndens mening är den definition som infördes den 1 september 2003 oklar. Den ger inte något entydigt stöd för att en förutsättning för att lägenhetsabonnemang skall tillämpas är

text: att det s.k. särskilda abonnemanget är anslutet till samma servisledning som lägenhetsabonnemangen. Den kan enligt nämndens mening ges den tolkning som O förespråkar. Vid detta förhållande finner nämnden att bolaget under den period som nyss nämnda definition kan sägas ha ingått i avtalet mellan parterna (dvs. fr.o.m. den 1 september 2003 t.o.m. den 29 februari 2004) borde ha debiterat O för lägenhetsabonnemang i stället för villaabonnemang. O:s talan i denna del bör därför bifallas. Bolaget bör rekommenderas att återbetala vad man under denna period har tagit ut för mycket.

text: För tiden före den 1 september 2003 fanns såvitt utredningen visar inte någon annan definition än den enligt A. Av denna framgår det klart att en förutsättning för att lägenhetstaxan skulle vara tillämplig varit att det s.k. särskilda abonnemanget var anslutet till samma servisledning som lägenhetsabonnemangen, vilket ostridigt inte var fallet för de aktuella lägenheterna. O:s kan därför inte vinna framgång i denna del.

text: Angående O:s två återstående yrkanden uppfattar nämnden det första som en begäran om prövning av taxans förenlighet med

text: 4 kap. 1 § ellagen (1997:857)

text: varav framgår att nättariffer bl.a. skall vara utformade på sakliga grunder. Statens energimyndighet svarar för tillsynen över efterlevnaden av

text: ellagen

text: i bl.a. detta avseende och prövar frågor om taxans utformning. Yrkandet kan därför inte komma under nämndens prövning och skall således avvisas (jämför med Högsta domstolens avgörande

text: NJA 1994 s 442

text: ). På liknande sätt förhåller det sig med yrkandet om att nätavgiften omgående skall justeras vilket, som nämnden förstår det, åtminstone delvis har samma grund som det föregående yrkandet. I den mån det yrkandet grundar sig på tillämpningen av lydelsen från och med den 1 mars 2004 är det uppenbart att förutsättningarna inte är uppfyllda eftersom radhus är undantagna. Till den delen bör därför yrkandet ogillas.

text: Sammanfattningsvis bör bolaget rekommenderas att återbetala vad man under perioden den 1 september 2003 – den 29 februari 2004, dvs. ett halvår, har tagit ut för mycket genom att debitera O för lägenhetsabonnemang i stället för villaabonnemang. Enligt den i ärendet ingivna information om nätavgifter som började gälla den 1 september 2003 var den fasta avgiften för lägenhet 645 kr och för villa 1318 kr per år exkl. mervärdesskatt. Återbetalningen bör därför bestämmas till 420 kr 50 öre (0,5 x 1,25 [1318 ./. 645 kr]).


title: Avhjälpande eller omleverans? Tillämpning av 26 § konsumentköplagen.

text: 26 § konsumentköplagen

text: . Avgörande 2004-10-06, 2004-3797

text: A köpte i april 2004 en barnvagn. Efter en knapp månad släppte sömmarna på vagnsöverdraget på ett flertal ställen. Han klagade hos säljaren och begärde en ny vagn eller pengarna tillbaka. Säljaren motsatte sig detta och ville i stället reparera vagnen. A anser att han enligt

text: konsumentköplagens

text: regler har rätt till omleverans eller hävning av köpet. Han skall inte behöva godta att en ny vagn går sönder på så kort tid.

text: A yrkade i första hand hävning av köpet och i andra hand omleverans.

text: Säljaren bestred yrkandet. Säljaren erbjöd sig redan från början att reparera felet på vagnen och att låna ut ett vindskydd under tiden. Felet var marginellt och lätt att avhjälpa.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är ostridigt att barnvagnen är felaktig på det sättet att sömmar har släppt på vissa ställen. Enligt

text: 26 § konsumentköplagen

text: har köparen i sådant fall rätt att kräva att säljaren avhjälper felet eller företar omleverans, om detta kan ske utan oskälig kostnad för säljaren. Vid bedömningen av om någon av påföljderna avhjälpande eller omleverans skulle medföra oskälig kostnad för säljaren skall särskild hänsyn tas till vilken betydelse felet har, vilket värde varan skulle ha haft om den varit felfri och om den andra påföljden skulle kunna fullgöras till väsentligt lägre kostnad för säljaren och utan väsentlig olägenhet för köparen.

text: I detta fall kan konstateras att A vid reklamationen av varan krävde omleverans eller hävning av köpet medan säljaren erbjöd sig att avhjälpa felet och att låna ut ett annat vindskydd under den tid köparens vindskydd var på reparation. Nämnden konstaterar att denna åtgärd har kunnat fullgöras till en väsentligt lägre kostnad för säljaren än en omleverans och att avhjälpandet måste bedömas kunna ske utan väsentlig olägenhet för köparen.

text: A:s yrkande om hävning av köpet eller omleverans kan mot denna bakgrund inte bifallas. Han bör i stället godta erbjudandet om att få felet avhjälpt.


text: Fråga om bolaget borde avrått konsumenten från att låta utföra rostskyddsbehandlingar på bilen med hänsyn till bilens ålder och förväntat resultat. Avgörande 2004-12-15; 2004-4608

text: D beställde två rostskyddsbehandlingar på sin bil, en Volvo 745 av årsmodell 1986. Behandlingarna kostade 3 120 kr. D klagade hos bolaget efter att bilen underkänts vid besiktning hos Bilprovningen drygt ett halvår efter den senaste behandlingen. Vid den första rostskyddsbehandlingen hade bilen varit helt fri från rost. När han klagade till bolaget kunde bolaget tänka sig att betala tillbaka en del av pengarna. D yrkade ersättning med 5 052,50 kr vilket förutom återbetalning av rostskyddsbehandlingarna hade kostat även skulle täcka resekostnader och avhjälpande av de rostskador som uppstått på grund av bolagets felaktiga tjänst.

text: Bolaget medgav att betala en del i reseersättning men bestred yrkandet i övrigt med motiveringen att bolaget inte gjort något fel.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Bolaget har medgivit att betala för en resa till bolaget. I enlighet med sitt medgivande skall bolaget därför till D betala såsom skäligt ansedda 224 kr för den resan.

text: Nämnden finner att bolaget borde ha avrått D från att göra de ifrågavarande rostskyddsbehandlingarna på bilen med hänsyn till bilens ålder och den svaga skyddseffekt som sådana behandlingar kan ge på så pass gamla bilar. Det kan därför inte anses fackmannamässigt att, utan reservationer, utföra en rostskyddsbehandling på en så pass gammal bil. Bolaget bör därför betala tillbaka vad D har erlagt för behandlingarna, dvs. 3 120 kr.

text: Det har i ärendet inte visats att det är rostskyddsbehandlingen som har orsakat de aktuella skadorna. Det har inte heller visats att skadorna inte skulle ha uppkommit om rostskyddsbehandling utförts på något annat sätt. Till följd härav är bolaget inte ansvarigt för skadorna. D:s yrkande i denna del kan därför inte bifallas.


text: Förutsättningar för att den som hyr en bil ska vara skyldig att ersätta skador på den hyrda bilen. Avgörande 2005-02-09; 2004-4964

text: R hyrde en bil av uthyrningsföretaget under tio dagar. Sex veckor efter återlämnandet krävde företaget honom på ersättning för en skada på bilen. R betalade fakturan under protest och vände sig till nämnden. I nämnden yrkade R att företaget skulle betala tillbaka beloppet till honom.

text: Företaget motsatte sig yrkandet eftersom R enligt hyresvillkoren var skyldig att betala ersättning till företaget för skadan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att eftersom det finns ett avtal mellan parterna skall i första hand de allmänna avtalsvillkor som bifogats hyresavtalet tillämpas på den aktuella tvisten och inte Konsumentverkets riktlinjer. I punkten 8 i dessa avtalsvillkor anges att hyresmannen ansvarar gentemot uthyraren för att fordonet inte skadas eller förkommer under hyrestiden. Hyresmannen skall betala ersättning till uthyraren för skador som han svarar för med 12 500 kr för vagnskada. Vid vagnskada har hyresmannen som alternativ till att ersätta uthyraren och efter överenskommelse med uthyraren rätt att på egen bekostnad låta reparera skadan fackmässigt. Hyresmannen kan mot särskild avgift (skadekostnadsreducering) minska sin ersättningsskyldighet för varje skademoment.

text: I punkten 10 anges bl.a. att vid återlämnandet skall fordonet lämnas i samma skick som vid avhämtandet bortsett från normalt slitage. Uthyraren och hyresmannen skall om möjligt gemensamt besiktiga fordonet för bedömning av dess skick.

text: Av utredningen i ärendet framgår att diskussion inledningsvis uppkommit mellan parterna om bilen överhuvudtaget råkat ut för en skada under hyrestiden. I hyresavtalet har uthyraren antecknat att bilen vid utlämnandet haft skador i form av en repa på bakluckan och tunna repor vid vb skärmkant. Enligt nämndens mening bör det i ett fall som det aktuella, särskilt mot bakgrund av vad som anges i punkten 10 i hyresvillkoren, kunna krävas att uthyraren och hyresmannen direkt vid avlämnandet gemensamt besiktigar fordonet för bedömning av dess skick och att skador som uthyraren menar har uppkommit under hyrestiden protokollförs och undertecknas av hyresmannen. Någon sådan dokumentation har dock inte presenterats i ärendet av uthyraren. Inte heller har någon annan utredning redovisats om bilens skick vid återlämnandet. Mot denna bakgrund finner nämnden att företaget inte visat att den aktuella skadan uppkommit under hyrestiden. Någon grund för att kräva R på ersättning för skadan kan därmed inte anses föreligga. Företaget bör därför rekommenderas att genast återbetala det av R erlagda beloppet till R.


text: Tillämpning av förutsättningsläran på fråga om bindande köpeavtal uppkommit. Avgörande 2005-01-25; 2004-5287

text: H ingick i augusti 2004 avtal om köp av en ny bil. I samband med detta ansökte H om kredit för att kunna betala köpeskillingen. Han ingick avtalet bl.a. under villkor att krediten skulle beviljas. Innan leverans av bilen meddelade säljaren att H inte hade godkänts som ensam kredittagare. Den sökta krediten kunde endast beviljas under förutsättning att H:s hustru var medsökande. H förklarade då genast för säljaren att hans hustru inte ville vara medsökande till det aktuella lånet. H yrkade betalningsbefrielse avseende säljarens krav på 21 280 kr för avbeställningskostnad.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde bl.a. att H samma dag som köpeavtalet ingicks, informerade om att han ensam inte kunde stå för krediten och lämnade sin hustrus personnummer. Samma dag som bilen skulle levereras meddelade H att hans hustru inte ville vara med på lånet. De informerade då H om att kreditgivaren krävde H:s hustrus medverkan. Bilen var klar med den extrautrustning som H hade beställt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar att det måste ha varit uppenbart för bolaget vid köpetillfället att en förutsättning för H:s köp av den aktuella bilen var att han beviljades den sökta krediten – antingen ensam eller tillsammans med sin hustru. Båda dessa förutsättningar, som bolaget alltså känt till, har brustit. H kan därför inte anses vara bunden av det ingångna köpeavtalet. Det finns därför inte heller någon grund för bolagets krav på avbeställningskostnad mot honom. Han bör därför befrias från betalningsansvaret för denna kostnad.


text: Under vilka förutsättningar har en näringsidkare rätt att debitera kunden för kostnaden för undersökningen av en vara, om undersökningen visar att varan inte är behäftad med fel som säljaren har att svara för? Avgörande 2004-12-22, 2004-5311

text: J köpte en mobiltelefon hos O. Hon fick ett års garanti. Knappt ett år efter köpet lämnade hon in telefonen hos säljaren på grund av att några av knapparna hade upphört att fungera. Hon fick ingen information om vilka villkor som gällde för garantireparation, bl.a. att hon eventuellt skulle bli tvungen att betala för undersökningen av telefonen. J yrkade att få tillbaka mobiltelefonen utan kostnad för henne.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde bl.a. att det framgår av det inlämningskvitto som J fick när hon lämnade in telefonen, att en undersökningsavgift tas ut om det visar sig att apparaten har utsatts för fukt, vatten eller annan yttre påverkan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt köprättsliga principer skall avhjälpande av fel i en köpt vara i princip ske utan kostnad för köparen. Denna princip hindrar dock inte att säljaren kan debitera köparen kostnaden för undersökningen av varan, om undersökningen skulle visa att varan inte är behäftad med ett fel som säljaren har att svara för. Om säljaren vill förbehålla sig rätten att ta ut en sådan kostnad, bör han dock klargöra detta för köparen innan undersökningen påbörjas. Detta framgår av förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: , se

text: prop. 1989/90:89 s. 120

text: f.

text: Av utredningen i ärendet framgår inte att J innan hon lämnade in mobiltelefonen för garantireparation muntligen blivit upplyst om att en undersökningsavgift skulle kunna tas ut, om säljaren inte svarade för felet. Däremot framgår att J när hon lämnade mobiltelefonen för garantireparation fått ett inlämningskvittot på vilket anges att debitering för undersökningsavgift sker då inget fel är konstaterat eller då felet inte omfattas av garantiåtagandet. Frågan är om en information som endast lämnats skriftligen på ett inlämningsbevis kan anses vara tillräckligt klargörande för att en undersökningsavgift skall kunna tas ut.

text: Ett klargörande av ett förbehåll om undersökningsavgift tjänar syftet att ge konsumenten en möjlighet att ta ställning till förbehållet innan konsumenten lämnar in varan för reparation. Ett inlämningskvitto fås visserligen i samband med att varan lämnas in, men är en ensidigt tillkommen handling som normalt enbart syftar till att vara just kvitto på inlämnandet. Det kan under dessa omständigheter inte förväntas att konsumenten skall ta del av allt innehåll. Informationen på kvittot kan därmed inte heller leda till att konsumenten blir bunden av det ensidiga förbehållet. För en sådan bundenhet måste krävas ett godkännande av konsumenten, vilket hon kan göra konkludent genom att lämna in varan för reparation eller undersökning efter det att hon har fått del av informationen. Det sagda innebär emellertid inte att en upplysning om undersökningsavgift på ett inlämningskvitto skulle sakna värde. Tvärtom kan en sådan skriftlig upplysning ha bevisvärde för att information har lämnats.

text: I det nu aktuella ärendet har inte ens påståtts att konsumenten fått information om undersökningsavgiften innan hon lämnade in mobiltelefonen för reparation. Hon kan därmed inte anses bunden av det ensidiga förbehållet om en sådan avgift. Hennes yrkande att återfå mobiltelefonen utan kostnad skall därför bifallas.


title: Vid en paketresa har nämnden ansett att en familj skall ha rätt till prisavdrag men inte skadestånd. Familjen drabbades av sjukdom under sin resa på grund av att ett närbeläget hotell, som inte tillhörde researrangören, hade släppt ut förorenat kloakvatten i området. Utsläppet och dess följder ansågs ligga utanför researrangörens kontroll och ansvarsområde.

text: Avgörande 2005-03-31; 2004-5653

text: I och hans familj hade bokat en två veckors paketresa. Efter några dagar vid resmålet blev familjen sjuk. Familjen hade klagat till guiden på hotellet efter två dagar på resmålet eftersom hotellet inte levde upp till de krav som kan ställas avseende service, hygien och säkerhet. Hela familjen vistades på sjukhus under ett dygn och en familjemedlem under två dygn. Familjen fick byta till ett annat hotell efter en och en halv vecka. I hade för sig och sin familj yrkat att få ersättning med totalt 52 994 kr varav 18 494 kr avsåg kostnaden för resan, 17 500 kr 14 dagars utebliven lön, 10 000 kr ersättning för sveda och värk, 4 000 kr kostnader för inköp av mat, vatten telefon m.m. samt 3 000 kr för inköp av medicin. Familjen hade av yrkat belopp erhållit 4 574 kr i kompensation vilket motsvarade 25 % av resans pris.

text: Researrangören bestred yrkandena eftersom en kompensation hade utgått motsvarande 25 % av resans pris. Ett hotell i närheten hade släppt ut sitt orenade kloakvatten i en å som rinner i närheten av researrangörens hotell. Efter kontroll kunde flera sorteras hälsofarliga parasiter och bakterier konstateras vid en begränsad del av stranden nära researrangörens hotell. Statliga hälsokontrollanter var på plats i området inom några timmar efter det att situationen blivit känd. De kunde lokalisera smittkällan till det hotell som släppt ut sitt kloakvatten. Det hotellet tillhörde en annan researrangör. Researrangören gjorde även egna kontroller på sitt hotell men utan att några brister kunde konstateras. Att ett annat hotell inte tar ansvar för sitt kloakvatten är något som inte går att förutse, hindra eller skydda sig mot.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att arrangören av en paketresa enligt

text: 9 § paketreselagen

text: har ett helhetsansvar för arrangemanget. Nämnden anser även att arrangören vid en reklamation bör göra en individuell prövning.

text: Enligt

text: 16 § Paketreselagen (1992:1672)

text: framgår att resenärer vid fel i de avtalade tjänsterna har rätt till prisavdrag och skadestånd, om felet inte beror på resenären. Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att prisavdrag, i motsats till skadestånd, utgår "strikt", dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig.

text: Enligt

text: 16 § Paketreselagen (1992:1672)

text: kan även resenären ha rätt till skadestånd, om arrangören inte visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri från ansvar vid motsvarande bedömning, s.k. kontrollansvar.

text: I ärendet har I och hans familj yrkat att få både prisavdrag och skadestånd på grund av brister på hotellet i form av dålig service, hygien och säkerhet.

text: Prisavdrag: Det är ostridigt att prisavdrag skall utgå på grund av att familjens semester inte blev vad den skulle. Parterna är emellertid oeniga om kompensationens storlek. Eftersom alla i familjen blev sjuka och fick vårdas på sjukhus under sin semesterresa och med hänsyn till de övriga brister som familjen har påtalat bör familjen få ett prisavdrag som är högre än vad researrangören hittills betalat ut. Enligt nämnden bör prisavdraget uppgå till totalt 9 500 kr. Researrangören bör därför genast betala ytterligare 4 926 kr till familjen. I prisavdraget är inräknat de extra kostnader som familjen haft för mat, vatten och telefon.

text: Skadestånd: Nämnden anser att researrangören, med ingiven utredning, har visat att den uppkomna situationen var utanför företagets kontroll och att företaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med situationen när avtalet ingicks och vars följder företaget inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Med hänsyn härtill har I och hans familj inte rätt till skadestånd. Familjens yrkanden om ersättning för förlorad arbetsinkomst, sveda och värk, medicinkostnader, rädsla och oro efter resan kan därför inte bifallas.


title: Bedömning av vilken ersättning som kan utgå vid "avhjälpande av fel" hos sällskapsdjur. Nämnden har ansett att de vårdåtgärder (inklusive rehabilitering) som vidtagits inte översteg de kostnader som en hundägare rimligen kan beräknas ta på sig.

text: Bedömning av vilken ersättning som kan utgå vid ”avhjälpande av fel” hos sällskapsdjur. Nämnden har ansett att de vårdåtgärder (inklusive rehabilitering) som vidtagits inte översteg de kostnader som en hundägare rimligen kan beräknas ta på sig. Avgörande 2004-12-23; 2004-5665

text: G köpte en hundvalp som efter köpet visade sig ha ett medfött fel i bogleden. Kostnad för operation ersattes genom försäkring. Rehabilitering, som kostade 4 283 kr, ersattes dock inte. G yrkade ersättning för avhjälpande av fel med 4 283 kr samt prisavdrag med 7 000 kr eftersom hunden på grund av felet inte kunde användas för avel eller utställning.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde bl.a. att G istället kunde ha avlivat hunden och skulle då ha fått ut hela köpeskillingen via säljarens valpförsäkring. G valde att operera hunden och har fått ersättning för operationskostnaderna. Sjukgymnastik är frivilligt och något som djursjukhuset endast rekommenderar. Vidare anförde säljaren att om G köpte hunden med tanke på att ha hunden i avel skulle det ha skrivits in i köpeavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Högsta domstolen har med anledning av skada på ett sällskapsdjur ansett att det skadade djuret inte kan betraktas som vilken sak som helst och att det får därför anses rimligt att ägaren får ersättning för kostnader för vård av djuret även om kostnaderna kan beräknas komma att överstiga djurets ekonomiska värde (se

text: NJA 2001 s. 65

text: I och II).

text: Det är inte självklart att motsvarande resonemang är tillämpligt när det vid ett konsumentköp gäller att bestämma ersättningen för ”avhjälpande av fel” hos ett sällskapsdjur. Men eftersom den yrkade ersättningen i det nu aktuella fallet inte går upp till köpeskillingen ställs inte frågan på sin spets.

text: Det har inte framkommit någon omständighet som talar för att de vårdåtgärder (inklusive rehabilitering) som vidtagits med G:s hund var medicinskt ogrundade. De utgifter som G sammanlagt ådrog sig med anledning av felet och för vilka hon begärt ersättning kan inte anses överstiga de kostnader som en hundägare rimligen kan beräknas vara beredd att ta på sig under de omständigheter som förelåg. G bör därför få yrkad ersättning för rehabiliteringskostnader.

text: När det gäller det begärda prisavdraget får G anses ha gjort gällande att hunden på grund av det medfödda felet är mindre lämpad för avel och utställning. Av köpeavtalet framgår emellertid att hunden sålts huvudsakligen för att användas som ett rent sällskapsdjur. Utredningen visar också att den hund som G köpte var den klart minsta i kullen varför den enligt vad säljaren obestritt har uppgett var mindre lämpad just för avel och utställning. Mot den bakgrunden finner nämnden inte visat att hunden i detta avseende, avvikit från vad G med fog kunnat förutsätta. Hon har därför inte rätt till avdrag på köpeskillingen.


text: Condictio in debiti. Avtal avseende hyra av videobandspelare har fortsatt att löpa utan uppehåll i drygt 16 år. Avgörande 2005-04-08; 2004-6002

text: I maj 1986 tecknade T avtal om hyra av videobandspelare med bolaget S. Av en slump upptäckte en vän till honom att han kontinuerligt har betalat hyra för videon i drygt 16 år. Videon finns inte kvar, troligen har den förkommit i samband med flyttning. T har av misstag inte själv sagt upp avtalet. T yrkade att bolaget skulle återbetala 24 788 kr till honom.

text: Bolaget S bestred yrkandet bl.a. på den grunden att det är upp till hyrestagaren att meddela uppsägning av hyreskontrakt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det aktuella hyresavtalet tecknades i maj 1986 och att avtalet fortsatt att löpa utan uppehåll i drygt 16 år därefter. Av de uppgifter som bolaget har lämnat framgår att den ursprungliga hyrestiden sannolikt löpte på fyra år och att avtalet därefter kunde lösas eller fortsätta att löpa. Vidare framgår att bolaget inte har kvar det aktuella hyresavtalet, eftersom man inte sparar sådana avtal under längre tid än tio år. T har anfört att han av misstag har fortsatt att betala hyresavgifter under lång tid efter hyrestidens utgång. Bolaget S har invänt att det är hyrestagarens ansvar att meddela uppsägning av hyresavtal.

text: Några särskilda lagregler om återkrav av betalning som skett av misstag, s.k. condictio indebiti, finns inte. Däremot har vissa principer utbildats genom rättspraxis. Som huvudregel gäller att då en betalning görs av misstag, t.ex. till fel person eller med för högt belopp, mottagaren är skyldig att återbetala det felaktigt betalade beloppet. Men det finns undantag från denna huvudregel, som medför att betalningsmottagaren kan ha rätt att behålla pengarna. En grundläggande förutsättning är dock att betalningsmottagaren har varit i god tro när pengarna togs emot, men också andra omständigheter kan tillmätas betydelse.

text: Mot bakgrund av det som har sagts finner nämnden att bolaget i vart fall bort inse att T av misstag fortsatt att betala hyresavgiften under så lång tid efter den avtalade hyrestidens utgång som det är fråga om här. Bolaget S är därför skyldigt att betala tillbaka vad T har betalat i hyresavgift fr.o.m. maj 1996, när det alltså hade gått tio år sedan hyresavtalet ingicks och bolaget genom att inte bevara hyresavtalet uppenbarligen också ansett att hyresförhållandet var avslutat. Bolaget bör erlägga ränta på det återbetalda beloppet enligt

text: och

text: 5 §§

text: räntelagen (1975:635)


text: Säljaren har inte gjort sannolikt att mobiltelefonen under garantitiden skadats till följd av felaktig hantering från köparens sida. Säljaren har efter tre månader skrotat telefonen utan att anmana köparen att hämta telefonen eller upplysa honom om att den kunde komma att skrotas. Avgörande 2005-05-23; 2004-6528

text: S.E. köpte en mobiltelefon hos T.S. Knappt ett år efter köpet lämnade han in telefonen i butiken p.g.a. att den var ”helt död” och begärde omleverans. Han fick besked från butiken att mobiltelefonen var fuktskadad. Säljaren har påstått att man sökt honom per telefon, vilket inte stämmer.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde bl.a. att felet inte omfattades av garantiåtagandet då mobiltelefonen var vätskeskadad. Företaget har haft rätt att skrota mobiltelefonen då S.E. inte varit anträffbar och därmed inte hämtat den inom tre månader.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 21 § konsumentköplagen (1990:932)

text: svarar säljaren för fel i varan under garantitiden. Säljaren är dock inte ansvarig för fel som uppträder under garantitiden om säljaren kan göra sannolikt att felet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller liknande förhållande på köparens sida.

text: Det är ostridigt att mobiltelefonen omfattas av garanti och att S.E. påtalade felet under garantitiden. T.S. har bestritt ansvar och hävdat att mobiltelefonen varit utsatt för fukt.

text: T.S. har inte lagt fram någon närmare utredning, t.ex. verkstadsutlåtande eller motsvarande, kring den aktuella skadan utan endast avvisat reklamationen genom ett påstående om att mobiltelefonen är vätskeskadad på kretskortet och bottenkontakten. Företaget kan mot denna bakgrund inte anses ha gjort sannolikt att mobiltelefonen har skadats till följd av felaktig hantering från S.E:s sida. Mobiltelefonen får därför anses vara felaktig i köprättslig mening.

text: Av utredningen i ärendet framgår att den aktuella mobiltelefonen har skrotats. T.S. har gjort gällande att bolaget haft rätt att skrota mobiltelefonen eftersom S.E. inte varit anträffbar och därmed inte hämtat den inom tre månader.

text: Av lagen (

text: ) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats framgår att en näringsidkare under vissa förutsättningar får sälja eller kasta en inlämnad sak. En sådan förutsättning är att den som har beställt arbetet har anmanats att hämta saken och upplysts om att saken annars kan komma att säljas eller kastas efter en viss tid, minst tre månader från anmaningen.

text: Nämnden kan konstatera att företaget inte har följt lagens regler i detta fall, bl.a. genom att skrota mobiltelefonen utan att dessförinnan ha anmanat S.E. på föreskrivet sätt. Med hänsyn härtill och mot bakgrund av vad som ovan anförts skall S.E:s yrkande om omleverans utan kostnad för honom bifallas.


text: Innebörden av kravet på fackmässighet vid felsökning på bil. Avgörande 2005-04-11: 2004-6626

text: I juli 2004 vände sig X till ett bilföretag för att få klarhet i varför hans bil uppvisade ett visst fel. Företaget utförde en felsökning och sade att felet härrörde från en viss del av bilen och att denna reservdel behövde bytas ut. X betalade kostnaden för felsökningen och bytte även den aktuella reservdelen. Efter denna reparation visade det sig dock att felet kvarstod. X yrkade ersättning avseende kostnaden för felsökningen och reparationen.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde att felsökningen utförts på ett korrekt sätt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: En tjänst skall utföras fackmässigt. Vidare skall näringsidkaren med tillbörlig omsorg ta tillvara konsumentens intressen och samråda med denne i den utsträckning som behövs och är möjligt. Uppfyller inte näringsidkaren dessa krav skall tjänsten anses felaktig. Är tjänsten felaktig och avhjälpande från näringsidkarens sida inte kommer i fråga, får konsumenten bl.a. häva avtalet. En förutsättning för att hävning skall komma i fråga är att syftet med tjänsten är förfelat och att näringsidkaren insett eller borde ha insett detta. Om avtalet hävs har näringsidkaren inte rätt till betalning för tjänsten. Näringsidkaren är vidare skyldig att ersätta konsumenten för sådan skada som denne drabbas av på grund av fel, om inte näringsidkaren visar att felet beror på hinder utanför hans kontroll. Se

text: och

text: 31 §§

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: Nämnden konstaterar att den tjänst som företaget utförde åt X i juli 2004 innebar att företaget enbart utförde en felsökning, inte några reparationer. Det som är avgörande i detta fall är alltså vilka krav som man bör kunna ställa på en konsumenttjänst som är begränsad på detta sätt och som – typiskt sett inte alltför sällan – torde användas som underlag när någon annan utför själva reparationen.

text: En bils elektronik kännetecknas av stor komplexitet och nämndens erfarenhet är att ett felsökningsprogram inte vid alla tillfällen ger ett uttömmande svar på vilka fel som finns. När då som i detta fall det inte är orimligt att det förekommer flera, samverkande, elektronikfel är det nämndens uppfattning att en begränsad felsökningstjänst av det slag som varit aktuell här åtminstone – som ett minimum – måste kompletteras med information om att det kan finnas ytterligare fel.

text: Genom de uppgifter som X har lämnat – och som får stöd i ett utlåtande av tredje part – är det klarlagt att företaget i den felsökning som utfördes åt X med ett diagnosinstrument inte lyckades identifiera det fel som orsakade problemen med motorns gång. Såvitt framgår av utredningen har företaget inte reserverat sig för möjligheten att problemen skulle kunna bero på andra fel eller att X på annat sätt uppmärksammats på felsökningstjänstens begränsade omfång. Under sådana förhållanden kan nämnden inte finna annat än att företaget har utfört tjänsten på ett ofullständigt sätt och att den därmed också är felaktig i

text: konsumenttjänstlagens

text: mening. Någon nytta av felsökningstjänsten kan X inte anses ha haft. Han bör därför, enligt nämndens mening, vara berättigad att få häva tjänsten och få tillbaka det han har betalat för den.

text: X har vidare begärt att företaget skall kompensera honom för den reparationskostnad som han har betalat för bytet av reservdel. Nämnden konstaterar att företaget varken har bestritt uppgiften att det aktuella bytet var verkningslöst eller invänt mot det yrkade beloppet i sig. Mot bakgrund av det som har framkommit i ärendet finner nämnden att företaget, genom den felaktigt utförda felsökningstjänsten, skall anses ha orsakat X en onödig utgift. Denna skada bör företaget kompensera honom för.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och reserverade sig enligt följande.

text: Nämndens majoritet har beslutat att den av företaget utförda felsökningstjänsten varit felaktig samt att felsökningen och efterföljande reparation utförd på annan verkstad inte varit till någon nytta för konsumenten. Vi reserverar oss mot detta beslut då vi inte anser det visat att konsumenten drabbats av några merkostnader på grund av den utförda tjänsten.

text: Som anges i beslutet är en viktig fråga vilka krav som man bör kunna ställa på en felsökningstjänst när det är känt för verkstaden att felsökningsrapporten ska användas som underlag när någon annan utför själva reparationen. Majoriteten anser att en felsökningstjänst av aktuellt slag måste kompletteras med informationen om att det kan finnas ytterligare fel. Vi delar inte denna uppfattning då flertalet av de efterföljande reparationsarbeten som utförs på basis av en felsökningsrapport är sådana att de måste utföras av en fackkunnig person som förstår innebörden av en felsökningsrapport. Endast i de fall det är uppenbart att en konsument själv har för avsikt att utföra reparationen är kompletterande information nödvändig.

text: Majoriteten anger att en felsökning - "typiskt sett inte alltför sällan" - torde användas som underlag när någon annan utför själva reparationen. Detta överensstämmer enligt vår mening inte med det normala förfarandet ute i verkstäderna. Just med tanke på vad nämnden sagt om en felsöknings komplexitet och med svårigheten att "kliniskt" identifiera felet så är den normala arbetsgången i verkligheten att den verkstad som utför felsökningen även gör den efterföljande reparationen. Det är därför ett mycket ovanligt förfarande att kunden, som i detta fall, kommer med en reservdelsbeskrivning och låter en annan verkstad reparera. När så ändå sker som i detta fall är det under alla omständigheter den reparerande verkstadens skyldighet att upplysa konsumenten om feldiagnosens innebörd och risken att felet kvarstår efter komponentbyte.

text: När det sedan gäller frågan om konsumenten drabbats av några merkostnader så konstaterar vi att det i ärendet inte finns något underlag som visar att så blivit fallet. Vi anser därför att konsumentens yrkande redan av detta skäl inte kan bifallas.

text: Innebörden av en feldiagnos är att felsökningen alltså i första hand ger svar på frågan var man ska påbörja det stegvisa reparationsarbete som till slut leder fram till felets avhjälpande. En annan sak är att det oftast är den utpekade komponenten som är felaktig. Det var således enligt vår uppfattning nödvändigt att byta ut den aktuella reservdelen - något annat är heller inte påstått i ärendet - för att finna det verkliga felet. Vi anser det därför inte visat att felsökningen inte varit till någon nytta för konsumenten eller att denne drabbats av några merkostnader genom reparationen. Även av detta skäl kan inte konsumentens yrkande bifallas.

text: Sammanfattningsvis anser vi inte att det i utredningen finns grund för att dra slutsatsen att det skulle vara fel i tjänsten eller att felsökningstjänsten och det senare komponentbytet inte varit till nytta för kunden.


text: Tillämpning av principen att avsändaren av en betalning bär risken för att betalningen inte kommer mottagaren tillhanda. Avgörande 2005-03-10; 2004-6983

text: F innehade en depå hos ett värdepappersbolag. I mars 2004 fick han erbjudande från bolaget om att delta i en nyemission. Enligt villkoren i erbjudandet skulle teckning finnas på depån senast den 25 mars 2004. F satte in pengar i tillräcklig omfattning den 22 mars 2004 via en insättningsautomat tillhörande en bank. Vid insättningen angav han bolagets kontonummer i samma bank och sitt depånummer. Den 5 april 2004 upptäckte F att han inte erhållit de nyemitterade aktierna. F yrkade att bolaget skulle ersätta den ekonomiska förlust han lidit genom att aktierna inte tecknats.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. följande. I samband med att F upptäckte att samtliga erbjudna teckningsrätter inte hade kunnat användas framkom att F hade satt in ett tillräckligt stort belopp på bolagets bankkonto men inte fått beloppet tillgodoskrivet på sin depå. En utredning av det inträffade visade att banken som ägde den insättningsautomat som F använt sig av nyligen bytt ut ett datasystem som var kopplat till automaten. Det nya systemet var behäftat med ett tekniskt fel som gjorde att den angivna referensen, d.v.s. F:s depånummer, inte vidarebefordrades till bolaget. Det var därför omöjligt för bolaget att identifiera vem som gjort insättningen. Ansvaret för det inträffade ligger inte hos bolaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Frågan i ärendet gäller huruvida bolaget skall bära ansvaret för att den aktuella betalningen inte fanns bokförd på F:s depå hos bolaget senast den 25 mars 2004. Enligt allmänna regler som är tillämpliga i förevarande fall gäller som huvudprincip att betalning skall ske hos betalningsmottagaren (näringsidkaren) och att avsändaren (konsumenten) står risken för att betalningen inte kommer mottagaren tillhanda.

text: I detta fall måste betalningen anses ha kommit bolaget tillhanda först då betalningen kunnat bokföras på F:s depå. Till följd av ett tekniskt fel hänförligt till bankens insättningsautomat har F:s depånummer inte vidarebefordrats till bolaget. Betalningen kunde därför inte bokföras i rätt tid på depån. Det har i ärendet inte visats att det förelegat några särskilda omständigheter som skulle medföra att den ovan nämnda huvudprincipen inte skall tillämpas. Det innebär att det är F och inte bolaget som burit risken för att betalningen inte kunnat bokföras på depån. Till följd härav har bolaget inget ansvar för att F ej fått de nyemitterade aktierna. F:s yrkande kan därför inte bifallas.


title: Vid en paketresa under en helg (weekendresa) har nämnden ansett att ett prisavdrag skall utgå på grund av en försening. Eftersom det varit fråga om en kortvarig resa får förseningen anses ha påverkat arrangörens prestation i hög grad.

text: Avgörande 2005-03-31; 2004-7231

text: M hade för sig och sina tre resekamrater bokat en så kallad weekendresa till Island. Avresan till Island blev försenad med 14 timmar och 38 minuter. På grund av detta missade de en hel dag på Island och de var mycket trötta dagen efter. M hade för sig och sina tre resekamrater yrkat att få totalt 2 000 kr per resenär i prisavdrag på grund av förseningen. Av yrkat belopp hade de per resenär erhållit 875 kr, varav 120 kr avsåg transfer, 255 kr förstörd utflykt och 500 i kompensation för själva förseningen. Resan kostade totalt 20 820 kr för alla fyra resenärerna och då ingick transfer till blå lagunen med 320 kr per person och ett besök vid den gyllene cirkeln med 510 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet eftersom återbetalning hade skett med 875 kr per resenär. Det återbetalade beloppet är en väl tilltagen ersättning för den försening som resenärerna drabbats av.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: M och hennes resesällskap hade köpt en paketresa (weekendresa) till Island.

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: framgår att resenärer vid fel i de avtalade tjänsterna har rätt till prisavdrag och skadestånd, om felet inte beror på resenären. Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att prisavdrag, i motsats till skadestånd, utgår "strikt", dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig.

text: Avresan till Island blev försenad med 14 timmar och 38 minuter. Förseningen berodde inte på någon i resesällskapet. Eftersom det varit fråga om en weekendresa får förseningen anses ha påverkat arrangörens prestation i hög grad. Islandsresor har betalat 500 kr i kompensation per resenär för förseningen men nämnden anser med hänsyn till vad som ovan nämnts att kompensation skall uppgå till totalt 1 500 kr per resenär. Detta innebär att Islandsresor bör betala ytterligare 1 000 kr till varje resenär.


title: Kostnad för felsökning. Nämnden har funnit att en auktoriserad verkstad som är medlem i en branschorganisation tydligt skall upplysa kunden om verkstaden avser att avvika från tillämpliga allmänna villkor, i detta fall "Verkstadens Reparationsvillkor".

text: Kostnad för felsökning. Nämnden har funnit att en auktoriserad verkstad som är medlem i en branschorganisation tydligt skall upplysa kunden om verkstaden avser att avvika från tillämpliga allmänna villkor, i detta fall ”Verkstadens Reparationsvillkor”. Avgörande 2005-08-02; 2004-8095

text: L uppdrog åt bolaget A att göra en felsökning av hans Jaguar XJ6, årsmodell 1997, med anledning av att den inte hade någon värme i kupén. Parterna kom inte överens om något pris för tjänsten. L utgick från att den skulle vara kostnadsfri eller som mest kosta några hundralappar. Arbetet kostade emellertid 3 189 kr. L klagade omedelbart och begärde nedsättning av priset. Enligt Motorbranschens Riksförbund skulle han inte behöva betala mer än 1 000 kr om inte något annat avtalats. L yrkade prisavdrag med 2 189 kr.

text: A bestred yrkandet. Till stöd för sin inställning åberopade A bl.a. att L varit fullt medveten om att kostnaderna skulle överstiga 1 000 kr eftersom han hela tiden hade bett bolagets mekaniker att fortsätta att arbeta med bilen. När A hade plockat isär allt och informerat vad erforderlig del kostade, 3 000 kr, ville L inte hade utbytt. Han begärde och fick information om hur han skulle byta delen. Värmeventilen smordes och sattes ihop igen. Värmen fungerade när bilen lämnades tillbaka. L informerades om att funktionen var osäker.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt vad som framgår genom förekomsten av Motorbranschens Riksförbunds (MRF) logotype på verkstadsfakturan så är A medlem i MRF. MRF har tillsammans med Konsumentverket kommit överens om villkor i samband med verkstadsreparationer, ”Verkstadens Reparationsvillkor”. Enligt dessa villkor, som L hänvisar till, skall verkstaden lämna en skriftlig prisuppgift om uppdraget beräknas kosta mer än 1 000 kr. Om uppdraget endast avser en förberedande undersökning eller felsökning skall verkstaden avtala om ett högsta pris för felsökningen om den kostar 1 000 kr eller mer, om inte kunden avstår från en sådan uppgift. Det har inte mot L:s bestridande visats att han – på sätt som de angivna villkoren förutsätter – har upplysts om att reparationen kunde komma att kosta mer än 1 000 kr, men därefter ändock avstått från att begära en prisuppgift. Enligt nämndens mening ankommer det på en auktoriserad verkstad som är med i en branschorganisation som tillämpar vissa allmänna villkor att tydligt upplysa kunden om man avser att avvika från dessa. Mot L:s bestridande har inte visats att han har erhållit någon sådan upplysning. Vid angivna förhållanden är det inte skäligt att debitera L mer än 1 000 kr. L:s yrkande om prisavdrag skall därför bifallas.


text: Köpare och säljare har varit oense om priset på en dator inkluderat moms eller inte. Köparen har därför erbjudits att kostnadsfritt frånträda köpet. Då köparen sedan hämtat ut datorn på posten och betalt det högre priset har nämnden bedömt att han därmed också har godtagit det högre priset. Avgörande 2005-04-28; 2004-8264

text: J beställde en dator den 26 oktober 2004 via telefon. Vid telefonsamtalet uppgav säljaren att priset för datorn var 7 389 kr. Även en vän till J hörde att han vid samtalet uppgav att han skulle ta datorn för 7 000 kr. J hade även sagt att han inte hade råd med någon dyrare dator. När sedan en avi från posten anlände med information om att datorn fanns att hämta så hade priset höjts till 9 496 kr på grund av att moms tillkommit. J hade inte fått någon information om att moms skulle tillkomma på det pris som säljaren nämnde vid telefonsamtalet. J kontaktade säljaren, innan han hämtade ut datorn, för att få besked om vad som hänt och varför han inte fick köpa datorn till avtalat pris. Säljaren uppgav då att han inte behövde hämta ut datorn och att säljaren skulle begära att posten skickade tillbaka datorn. Efter några veckor löste J ut datorn från posten och betalade det pris som säljaren begärt. Han hade innan han löste ut datorn talat med konsumentvägledaren som förklarat att säljaren måste uppge moms vid försäljning till privatperson och att han endast behövde betala det pris som han avtalat om. J ansåg därför att företaget skulle betala tillbaka 1 847 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet eftersom något avtal inte hade träffats på de villkor som J anfört. Säljaren hade innan J hämtade ut datorn från posten kommit överens med J om att köpet inte skulle genomföras och att datorn skulle skickas tillbaka.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Ett avtal kan anses ha träffats först när parterna är överens, bl.a. om priset. Det är inte möjligt att utreda exakt vad som var avtalat vid det första telefonsamtalet mellan parterna men med hänsyn till parternas skriftliga inlagor har nämnden gjort följande bedömning.

text: Vad parterna har uppgett pekar på att de har helt olika bilder av vad som avtalades vid beställningssamtalet om pris på datorn. När J därefter fick en avi från posten framgick att säljaren ansåg att det avtalade priset var 9 496 kr. Vid det telefonsamtal som därefter följde är ostridigt att parterna inte var överens om vad som var avtalat avseende priset. J erbjöds då att kostnadsfritt frånträda köpet, något som han av allt att döma var helt införstådd med. Köpet skulle därför inte genomföras utan datorn skulle skickas tillbaka till säljaren. Att J flera veckor senare betalade 9 496 kr och hämtade ut datorn, utan att dessförinnan ha kontaktat säljaren för att förvissa sig om att han hade rätt att köpa datorn till ett lägre pris än vad säljaren var villig att sälja datorn för, gör att han får anses ha accepterat att köpa datorn för 9 496 kr.


title: Tillämpningen av den s.k. tvåmånadersregeln i 23 § konsumentköplagen. Näringsidkaren har att visa att konsumenten har märkt eller borde ha märkt felet tidigare än två månader före reklamation.

text: 23 § konsumentköplagen

text: . Näringsidkaren har att visa att konsumenten har märkt eller borde ha märkt felet tidigare än två månader före reklamation. Avgörande 2005-05-31; 2004-8429

text: A köpte i december 2003 en bil. I köpekontraktet angavs årsmodellen till 2003. Efter köpet fick han veta att bilen var 21 månader gammal när den inregistrerades på leveransdagen.

text: A yrkade prisavdrag med 25 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. att information om bilens ålder lämnades vid köpet samt att reklamation inte har skett inom skälig tid.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet figurerar två versioner av köpekontraktet. Nämnden konstaterar inledningsvis att endast det av A underskrivna kontraktet är gällande mot honom.

text: Av utredningen framgår att årsmodellen angivits till 2003 i det kontrakt som skrivits under av A. Enligt vedertagen praxis är bilen att anse som av årsmodell 2002. Bilen är således behäftad med ett köprättsligt fel.

text: Bolaget har invänt att A för sent reklamerat att bilen var av fel årsmodell. Enligt

text: 23 § konsumentköplagen (1990:932)

text: skall reklamation (meddelande till säljaren om felet) ske inom skälig tid efter det att köparen märkt eller borde ha märkt felet. Meddelande som lämnas inom två månader efter det att köparen märkt felet skall enligt den paragrafen alltid anses ha lämnats i rätt tid.

text: A får anses ha bestritt bolagets reklamationsinvändning.

text: Nämnden konstaterar att bolaget inte förmått visa att A tidigare än två månader före reklamationen märkt att bilen hade fel årsmodell. Det innebär att A skall anses ha reklamerat felet inom rätt tid. (Jfr Johnny Herre,

text: Konsumentköplagen

text: – En kommentar, andra upplagan, 2004, s. 291 f, där det framgår att tvåmånadersregeln i

text: 23 § konsumentköplagen

text: i praktiken medför att näringsidkarens möjligheter att invända att konsumenten reklamerat för sent närmast uteslutits, eftersom näringsidkaren skall visa att det gått mer än två månader sedan konsumenten faktiskt upptäckte felet, samt att bestämmelsen om vad konsumenten ”borde ha märkt” närmast kan anses ha spelat ut sin roll.)

text: På grund av vad som nu anförts finner nämnden att bolagets reklamationsinvändning skall lämnas utan avseende.

text: Bolaget har vidare invänt att bolaget vid köpet lämnat en ”årsmodellsrabatt”. Av det köpekontrakt som skrivits under av A framgår dock inte att lämnad rabatt avser just rabatt för äldre årsmodell. Bolaget har inte – mot A:s bestridande – kunnat styrka sitt påstående om att denne ändå före köpet informerats om att bilen var av äldre årsmodell än som angavs i köpekontraktet eller att A och bolaget varit överens om att lämnad rabatt avsåg äldre årsmodell. På grund av vad som nu anförts finner nämnden att A är berättigad till ett prisavdrag för att bilen varit av fel årsmodell. Prisavdraget kan skäligen bestämmas till 10 000 kr.


text: Bristfälliga och vilseledande uppgifter som försäkringstagare erhållit från ett bolag som handlat i egenskap av ombud för försäkringsgivaren har ansetts bindande för försäkringsgivaren. Bolaget har även betraktats som ombud i tvisten vid nämnden. Avgörande 2005-05-16; 2005-0167

text: S innehade en sjukförsäkring som hon tecknat via ett svenskt försäkringsbolag (bolaget). Försäkringsgivare var ett schweiziskt bolag. I augusti 1997 kontaktade S bolaget för att anmäla ett sjukfall. Några månader tidigare hade hon blivit sjukskriven på grund av en s.k. whiplashskada. Bolaget skickade anmälningsblanketter samt en blankett för läkarintyg. Den sistnämnda lämnade hon då till sin behandlande läkare. På grund av läkarens orimliga arbetsbörda blev läkarintyget, som skulle vara på engelska, inte färdigt förrän i juli 2000. Eftersom det dröjde så lång tid innan hon fick läkarintyget tog hon vid flera tillfällen under 1998 och 1999 kontakt med bolaget för att kontrollera om hon skulle skicka in anmälan trots att läkarintyget inte var färdigt. Varje gång fick hon beskedet att avvakta med att skicka in anmälan till dess att läkarintyget kunde bifogas. S skickade sedan in anmälan och läkarintyget i juli 2000. I augusti 2003 fick hon besked om att det schweiziska bolaget hade avslagit hennes begäran om ersättning eftersom mer än två år förflutit mellan skadetillfället och anmälan. S yrkade att hon skulle beviljas försäkringsersättning då bolaget brustit i sin information till henne.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. följande. Bolaget bestrider att bolaget lämnat vilseledande uppgifter till S. Det är dock riktigt att S vid kontakter med bolaget fått beskedet att vänta med att skicka in skadeanmälan till dess att hennes läkare lämnat nödvändiga uppgifter. Skadeanmälan inkom mer än tre och ett halvt år efter skadetillfället. Bolaget tecknade 1994 ett gruppavtal med försäkringsgivaren, det schweiziska bolaget, som gällde fram till den 31 maj 2001. Bolagets åtagande var att marknadsföra försäkringen i Sverige och föra register över kunder samt svara för kontakter mellan försäkringsgivaren och kunderna. Försäkringsgivaren svarade för all riskbedömning och skadereglering. Av gruppavtalet framgår att schweizisk lag gäller.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Bolaget har företrätt det schweiziska bolaget (försäkringsgivaren) i Sverige, bl.a. genom att marknadsföra försäkringen och svara för försäkringsgivarens kontakter med försäkringstagarna här. Eftersom försäkringsgivaren alltså gett bolaget i uppgift att fullgöra vissa uppgifter, svarar försäkringsgivaren för hur uppdraget utförs och blir i princip bundet av de uppgifter som bolaget lämnar. Såvitt utredningen visar måste denna rätt att företräda bolaget anses gälla också när tvisten, som i detta fall, anmäls till Allmänna reklamationsnämnden.

text: Mot S:s anspråk på försäkringsersättning har den invändningen gjorts att schweizisk lag skulle vara tillämplig på försäkringsavtalet och att anspråket skulle vara preskriberat enligt den lagen. I och för sig föreskriver gruppförsäkringsplanen att schweizisk rätt skall tillämpas. Detta gäller emellertid för meningsskiljaktigheter mellan försäkringsgivaren och bolaget och inte för S:s anspråk. Dessutom följer under alla förhållanden av allmänna internationellt privaträttsliga regler att S inte genom ett lagvalsavtal kan berövas det skydd som tillförsäkras henne enligt tvingande regler i svensk rätt.

text: Vid en tillämpning av den svenska

text: försäkringsavtalslagen

text: finner nämnden att S:s anspråk inte är preskriberat. Av betydelse vid bedömningen är bl.a. de kontakter som förevarit mellan S och bolaget rörande hennes skadeanmälan från augusti 1997 till våren 1999.

text: Försäkringsgivaren skall följaktligen rekommenderas att frånfalla invändningen att anspråket är preskriberat.


title: Rätt till ersättning för förlorade semesterdagar på grund av flygförsening; analogitillämpning av 32 § konsumentköplagen (1990:932) och 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: 32 § konsumentköplagen (1990:932)

text: och

text: 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: Avgörande 2001-06-23; 2005-0626

text: Familjen M köpte en biljett av flygbolaget X med avresa den 9 oktober 2004 från Stockholm till Shanghai med mellanlandning i Helsingfors. På grund av ett tekniskt fel avgick planet från Stockholm fyra timmar försenat, vilket i sin tur ledde till att familjen missade sitt anslutningsflyg i Helsingfors. I Helsingfors fick familjen beskedet att de bokats in på ett plan till Paris dagen efter. Den 10 oktober flög familjen till Paris där de fick reda på att de var inbokade på ett flyg till Shanghai med flygbolaget Y. Vid bokningstillfället hade familjen aktivt valt just flygbolaget X, trots att det fanns billigare alternativ, för att få bättre flygtider, komfort och service. Familjen anlände till Shanghai över ett dygn senare än vilket medförde att vissa evenemang fick ställas in.

text: NÄMNDENS BEDÖMNING

text: Resenärerna har yrkat ersättning för att de inte fått den service och komfort de avtalat om och för att de anlände till Shanghai ett dygn senare än gällande tidtabell för den aktuella biljetten.

text: Nämnden konstaterar till att börja med att

text: luftfartslagen

text: 1957:297 är tillämplig på transportavtalet och att lagen skall tillämpas i dess lydelse före den 1 april 1989. Enligt denna lagstiftning har passagerare inte rätt till prisavdrag vid fel i de avtalade tjänsterna. Däremot har de rätt till ersättning för skada till följd av dröjsmål vid transporter med luftfartyg av passagerare, inskrivet resgods eller gods. Fraktföraren är dock inte ansvarig, om han kan visa att han, hans anställda och de som han har anlitat har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna eller att det har varit omöjligt att vidta åtgärderna.

text: Frågan i ärendet är om resenärerna har lidit någon skada. När det gäller kontraktsförhållanden är i detta sammanhang de uttalanden som har gjorts i förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: och till

text: konsumentköplagen (1990:32)

text: av intresse. Den uppfattning som präglar dessa förarbeten går ut på att förlust av fritid och andra liknande besvär och olägenheter som inte direkt kan mätas i pengar har en direkt ekonomisk betydelse (se

text: prop. 1984/85:110 s. 274

text: och

text: prop. 1989/90:89 s. 42

text: ; se också Högsta domstolens avgörande

text: NJA 1992 s. 213

text: ). Rättsutvecklingen har således numera intagit ståndpunkten att intrång i sådana intressen innefattar ekonomisk skada.

text: Flygbolaget X har anfört att tidtabellen inte är en del av transportavtalet med hänvisning till sina transportvillkor. Nämnden finner för sin del att ett villkor som genom sin utformning helt utesluter möjligheterna att erhålla skadestånd för dröjsmål enligt

text: luftfartslagens

text: tvingande regler är att betrakta som oskälig. Enligt nämndens mening skall det därför åsidosättas i det nu aktuella fallet.

text: I ärendet är ostridigt att resenärerna anlände till Shanghai ett dygn senare än vad som sålunda får anses vara avtalet. Dröjsmål har därmed förelegat. Flygbolaget har inte visat att företaget vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadan eller att det har varit omöjligt att vidta åtgärderna. Flygbolaget kan därför inte undgå skadeståndsansvar.

text: Med hänvisning till vad som anförts i det föregående finner nämnden att resenärerna är berättigade till skadestånd och att det skäligen kan bestämmas till sammanlagt 2 500 kr (500 kr per person).


text: Fråga om en försäkringstagare på rätt sätt har meddelat sitt försäkringsbolag om ändring av förmånstagarförordnande. Avgörande 2005-11-18; 2005-1414

text: M:s mor hade tecknat grupplivförsäkringar som fortsättning på en tjänstegrupplivförsäkring som hade upphört. Några år före sin död hade modern ändrat förmånstagarförordnandet till att gälla barn och barnbarn. Ändringen registrerades och bekräftades till modern. Efter moderns död hävdade försäkringsbolaget att fel blankett använts och att ändringen inte gällde. Försäkringsbeloppet betalades därefter ut i enlighet med det ursprungliga förmånstagarförordnandet.

text: M yrkade att ersättning skulle betalas ur försäkringen i enlighet med det ändrade förmånstagarförordnandet.

text: Försäkringsbolaget F har motsatte sig yrkandet eftersom ändringen av förmånstagarförordnandet avsåg en tjänstegrupplivförsäkring.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Frågan i ärendet är om ett förmånstagarförordnande skriftligen meddelats försäkringsbolaget F. Enligt

text: 103 § lagen (1927:27)

text: om försäkringsavtal krävs detta för att förordnandet skall vara gällande. I kravet på meddelande till försäkringsbolaget ligger att meddelandet skall vara riktat till bolaget och att försäkringstagaren skall ha vidtagit ändamålsenliga åtgärder för att få meddelandet överbringat till bolaget (jfr

text: prop. 2003/04:150

text: beträffande 14 kap. 3 § i 2005 års försäkringsavtalslag, som i aktuellt avseende överensstämmer med 103 §). Giltigheten är alltså inte beroende av att förordnandet på något sätt registrerats hos försäkringsbolaget. Vilka åtgärder försäkringstagaren måste ha vidtagit för att få fram meddelandet till bolaget får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av att försäkringsbolaget i princip bör kunna stödja sig på det förmånstagarförordnande som meddelats bolaget. Under vissa förutsättningar kan bolaget befrias från sin skuld om det betalar ut ersättning till någon annan än den som i egenskap av förmånstagare har rätt till ersättningen och därvid har iakttagit skälig aktsamhet.

text: I detta fall hade M:s mor två grupplivförsäkringar hos försäkringsbolaget F. Det omtvistade förmånstagarförordnandet antecknades på en blankett, som enligt vad som angavs på den hade upprättats för ”ändrat förmånstagarförordnande för tjänstegrupplivförsäkring” hos TGLinstitutionen. Blanketten med förmånstagarförordnandet sändes tillbaka till TGLinstitutionen.

text: Enligt nämnden borde det stått klart för försäkringsbolaget F, som ingick i TGL-institutionen, att förmånstagarförordnandet avsåg grupplivförsäkringarna. Modern saknade ju tjänstegrupplivförsäkring, och på blanketten hade hon dessutom antecknat att hon själv betalade premien för försäkringen. Nämnden finner alltså att förmånstagarförordnandet meddelats försäkringsbolaget och att det är gällande för grupplivförsäkringarna. M:s yrkande mot bolaget skall därför bifallas.


title: Tolkning av försäkringsvillkoret "Stöld av medförd egendom". Frågan om en stulen videokamera blivit kvarglömd, borttappad eller förlagd i villkorens mening innan den stals.

text: Tolkning av försäkringsvillkoret ”Stöld av medförd egendom”. Frågan om en stulen videokamera blivit kvarglömd, borttappad eller förlagd i villkorens mening innan den stals. Avgörande 2005-10-05; 2005-2452

text: G bestals på sin videokamera i samband med en lokalresa med tåg i Singapore. Hon satt på en bänk på järnvägsstationen och hade videokameran i en väska bredvid sig. När hon reste sig för att gå ombord på tåget upptäckte hon att kameran var borta. Hon anmälde förlusten till sitt försäkringsbolag som dock motsatte sig att betala ersättning. Som skäl uppgav bolaget att hon hade glömt kameran. G yrkade ersättning med 6 090 för kameran och tillbehör.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och åberopade att bolaget inte var ersättningsskyldigt eftersom videokameran glömts kvar på bänken när G reste sig för att gå till/på tåget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att videokameran har stulits. Det är emellertid inte helt klarlagt om den stulits när G satt på bänken och väntade på tåget eller om stölden skett efter det att hon rest sig för att gå till eller på tåget. Oavsett om stölden skett vid det ena eller det andra tillfället har stölden inträffat under ett så avgränsat händelseförlopp i tid och rum att det får anses att G fortfarande hade besittning i rättslig mening över videokameran när den stals. Nämnden kan därför inte finna att kameran kan anses blivit kvarglömd, borttappad eller förlagd i villkorens mening innan den stals. I stället får det anses som att den stulits medan den medfördes av G. Försäkringsbolaget bör därför låta reglera skadan med denna utgångspunkt och med tillämpning av villkoren i övrigt.


title: Presumtionsregeln i 20 a § konsumentköplagen vid fel på omlevererad vara.

text: Presumtionsregeln i

text: 20 a § konsumentköplagen

text: vid fel på omlevererad vara. Avgörande 2005-06-27; 2005-2472.

text: Den kamera G hade köpt slutade fungera efter ca tio månader. Säljaren bytte ut kameran mot en ny. Efter ca fem månader slutade även den nya kameran att fungera. G kontaktade säljaren och begärde reparation eller omleverans, vilket säljaren vägrade.

text: G yrkade omleverans.

text: Säljaren motsatte sig yrkandet med motiveringen att den ettåriga garantin hade gått ut när G återkom. Eftersom G inte kunde bevisa att kameran haft ett ursprungligt fel ansåg man sig inte ha något köprättsligt ansvar för kameran.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att G köpte kameran den 3 december 2003 och att den slutade att fungera den 10 november 2004. Han fick därför den 23 november 2004 en ny kamera av säljaren. Den nya kameran slutade att fungera den 6 mars 2005, varför han den 15 mars 2005 reklamerade den.

text: Av

text: 20 a § konsumentköplagen (1990:932)

text: framgår att ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnandet. Denna presumtion kan brytas av säljaren, om denne visar att varan var felfri vid köpet eller att presumtionen om ursprungligt fel är oförenligt med felets eller varans art.

text: Nämnden finner att bestämmelsen i

text: 20 a § konsumentköplagen

text: också skall tillämpas på den nya kameran från tidpunkten för dess avlämnande, dvs. den 23 november 2004 (jfr

text: Konsumentköplagen

text: , J. Herre, 2 uppl., Norstedts 2004, s. 251). Då den nya kameran reklamerades inom sex månader åligger det således säljaren att visa att varan var felfri vid köpet eller att presumtionen om ursprungligt fel är oförenligt med felets eller varans art.

text: Regeln innebär dock inte någon påverkan på eller bevislättnad avseende felbedömningen i sig. Det åligger alltså fortfarande konsumenten att bevisa att ett fel i varan föreligger. Säljaren har inte gjort gällande att kameran skulle vara felfri men har hävdat att det ankommer på köparen att visa att det rör sig om ett ursprungligt fel. Nämnden utgår därmed ifrån att kameran är behäftad med ett fel i sig.

text: Tvärtemot vad säljaren har hävdat är det med hänsyn till vad som anförts ovan därmed säljaren som har att motbevisa presumtionen enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: . Säljaren har i ärendet inte ingett någon utredning om felets art. Nämnden finner därför att säljaren inte presenterat någon bevisning som styrker påståendet om att felet inte beror på någon ursprunglig brist i kameran. Felet skall därför anses ha funnits vid avlämnandet. G är således berättigad till omleverans av kameran.


text: Avtalsvillkor om att ett flygbolag inte ansvarar om incheckade barnvagnar skadas har ansetts ogiltigt då det strider mot tvingande lagstiftning. Villkoret har därför lämnats utan avseende. Avgörande 2005-11-30; 2005-2475

text: Resenären P hade köpt en flygbiljett för en resa mellan Stockholm och Malmö med flygbolaget F. Med på resan hade hon en barnvagn som hade checkats in före avgången. När hon hämtade ut barnvagnen efter flygningen var den skadad. P yrkade skadestånd för skadorna på vagnen med 5 295 kr jämte ränta och för de veckor hon inte kunnat använda vagnen och hyrt eller lånat en annan vagn med 500 kr per månad.

text: F bestred yrkandet. Till stöd för sin inställning åberopade F huvudsakligen att det enligt sina transportvillkor inte ersatte skadade barnvagnar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Ärendet avser ersättning för skadad barnvagn vid en inrikes flygresa Stockholm–Malmö den 12 mars 2005.

text: Flygningen har utförts av ett s.k. EG-lufttrafikföretag. Jämlikt

text: 9 kap. 1 § luftfartslagen

text: gäller i detta fall vad som stadgas i

text: rådets förordning (EG) nr 2027/97

text: om lufttrafikföretags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passagerare och deras bagage. Genom förordningen genomförs de bestämmelser i Montrealkonventionen som är relevanta för detta ansvar. Förordningen har ändrats genom

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 889/2002

text: Enligt

text: artikel 17

text: (2) i Montrealkonventionen ansvarar transportören för incheckat bagage som förstörs eller skadas under förutsättning att den skadebringande händelsen inträffar ombord på luftfartyget eller under den tid då bagaget var i transportörens vård. Transportören ansvarar dock inte i den mån skadan orsakas av bagagets egenskaper eller av en inneboende defekt eller svaghet hos det.

text: Enligt

text: artikel 22

text: (2) är transportörens skadeståndsansvar för förstört eller skadat bagage begränsat till 1 000 s.k. särskilda dragningsrätter för varje enskild passagerare.

text: Enligt

text: artikel 26

text: är vidare varje avtalsvilllkor som har till syfte att befria transportören från skadeståndsanvar eller att bestämma lägre ansvarsgränser än de som fastställts i Montrealkonventionen ogiltigt. Flygbolag är således inte, som F gör gällande, fria att ha egna villkor rörande bagage som står i strid med Montrealkonventionens ansvarsbestämmelser.

text: Nämnden konstaterar vidare att ett flygbolag i och för sig kan vägra att ta emot vissa föremål för transport. Ett avtalsvillkor som förbjuder att sådana föremål medförs som bagage är således giltigt och en passagerare som i strid med villkoret medtar sådana föremål är inte berättigad till ersättning (jfr Anders Beijer, Passagerarbefordringsrätt, Juristförlaget, Stockholm 1995, s. 34). Om flygbolaget i och för sig tillåter att vissa föremål medförs gäller emellertid Montrealkonventionens tvingande regler om ansvarsbegränsning.

text: Av det nämnda följer att det av F åberopade villkoret om att barnvagnar inte räknas som bagage och om att de transporteras på passagerarens eget ansvar är ogiltigt. Villkoret kan därför lämnas utan avseende. Detta gäller även med beaktande av vad flygbolaget anfört om att resenären har godkänt villkoret.

text: F har vidare som skäl för att ersättning inte kan utgå för skadade och förstörda barnvagnar, bl.a. anfört följande. Det innebär en stor risk för skador att frakta barnvagnar tillsammans med annat bagage. Barnvagnar har många rörliga och känsliga delar som även i daglig hantering får utstå påfrestningar och slitage. Det är svårt att okulärt avgöra om en barnvagn är hel eller inte till skillnad mot exempelvis en resväska.

text: Nämnden finner inte att vad F anfört i det föregående innebär att flygbolaget har visat att skadorna på den aktuella barnvagnen orsakats av barnvagnens egenskaper eller av en inneboende defekt eller svaghet hos barnvagnen. Jämlikt

text: artikel 17

text: (2) är F därför, i princip, ersättningsskyldigt för den aktuella skadan.

text: Det yrkade beloppet är lägre än den beloppsmässiga begränsningen av transportörens ansvar enligt

text: artikel 22

text: . F har inte ifrågasatt P:s påstående om att barnvagnen inte går att laga. Uppgiften, som inte motsägs av annat i ärendet, kan därför läggas till grund för nämndens bedömning. Nämnden konstaterar dock att barnvagnen inköpts den 14 november 2003. Något skadestånd motsvarande nypris kan därför inte utgå. Med beaktande av inköpsdatum samt i ärendet ingivet inköpskvitto finner nämnden skäligt att F ersätter P för den skada hon åsamkats med 2 000 kr. Nämnden finner inte att P har förmått visa att hon är berättigad till ersättning för lån och hyra av annan barnvagn.


text: Skada på hyrbil. Fråga om betydelsen för om skadan skall anses ha uppkommit under hyrestiden att bilen inte besiktigats vid återlämnandet. Avgörande 2005-10-03; 2005- 2536

text: C hyrde en bil av uthyrningsföretaget M i början av år 2005. När bilen återlämnades genomfördes inte någon besiktning. M meddelade därefter att bolaget upptäckt en skada på bilen och krävde C på ersättning. C hade varit mycket noggrann vid hanteringen av bilen under hyrestiden och förnekade att han orsakat skadan. C yrkade att han skulle befrias från skyldigheten att ersätta M för skadan.

text: M bestred yrkandet och anförde bl.a. följande. Innan bilen överlämnades utfördes en genomgång av bilen tillsammans med C. Vissa skador som påpekades av C antecknades på hyresavtalet. Bilens skick när den togs i bruk var således besiktigat och godkänt av hyrestagaren. Bilen var vid återlämnandet väl nersmutsad, varför en tvätt var nödvändig för att kunna besiktiga bilen. Personalen hade klart och tydligt informerat om rutinerna vid återlämnandet. Skadan upptäcktes dagen efter återlämnandet då bilen hade tvättats.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av de i ärendet tillämpliga hyresvillkoren framgår av punkt åtta att hyresmannen gentemot uthyraren ansvarar för att fordonet inte skadas eller förkommer under hyrestiden samt att hyresmannen skall ersätta de skador som han svarar för.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att det ankommer på den som påstår att skada uppkommit under hyrestiden att visa det. Det åligger således i detta fall bolaget att visa att skadan inte uppkommit efter hyrestidens utgång. Mot bakgrund av utredningen i ärendet och framför allt då ingen besiktning skett vid återlämnandet finner nämnden att bolaget inte visat att skadan uppkommit under hyrestiden. C:s yrkande skall därför bifallas.


text: Fråga om vem av säljaren och köparen som är skyldig att betala fordonsskatt. Avgörande 2005-11-01; 2005-2559

text: H köpte en bil den 4 april 2005. Efter köpet fick han en faktura på fordonsskatten hemsänd. H hade aldrig uppfattat att parterna kommit överens om att H skulle stå för fordonsskatten och det stod inte heller i köpeavtalet. H yrkade ersättning för den fordonsskatt han fick betala.

text: Säljbolaget har motsatt sig yrkandet eftersom det är den som ska bruka bilen som ska betala skatten om inget annat är överenskommet vilket det inte var i detta fall.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 10 § fordonsskattelagen (1988:327)

text: är det ägaren till fordonet som är skattskyldig. Vidare följer av

text: 16 § samma lag

text: att fordonsskatten skall betalas av den som är skattskyldig för fordonet vid ingången av den kalendermånad under vilken skatten skall betalas.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att säljbolaget vid uppbördsmånadens ingång (april) var registrerad ägare till bilen. I enlighet med vad som ovan anförts är säljbolaget därmed skattskyldigt för den aktuella skatteperioden.

text: Vid ett bilköp kan parterna sinsemellan avtala att köparen skall stå för skattekostnaden för tiden efter köpet. Av köpehandlingarna i det aktuella ärendet framgår inte att något sådant avtal träffats. Inte heller i övrigt finns det i ärendet några bevis för att ett sådant avtal skulle ha träffats mellan försäljningsbolaget och H. Nämnden finner det därför inte visat att något sådant avtal har träffats. Till följd härav har det inte funnits någon skyldighet för H att betala den ifrågavarande skatten. Försäljningsbolaget bör därför återbetala skattebeloppet till H.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde:

text: Tvisten rör fordonsskatt för en skatteperiod som började löpa ca 14 dagar efter leveransdagen.

text: Fordonsskatten för tiden efter leverans är enligt vår uppfattning en driftkostnad som normalt ska betalas av bilägaren/köparen. Frågan är vad som ska gälla när ett säljföretag på grund av

text: fordonsskattelagen

text: är betalningsskyldigt för skatt för tiden efter leverans och något avtal om vem som ska betala skatten inte träffats mellan parterna. I sådant fall anser vi det skäligt att säljföretaget i brist på avtalsreglering får stå för skatten för den skatteperiod som löper vid leveranstillfället - i detta fall har säljföretaget betalat denna skatt. Däremot anser vi det högst skäligt att bilägaren/köparen, trots brist på uttrycklig reglering, ska stå för skatten för skatteperioder som börjar löpa först en tid efter leveransen då detta är en driftskostnad köparen inte haft något rimligt skäl att anta att säljföretaget skulle svara för.