title: Behandlingen av häktade och användandet av fängsel i domstolslokaler

sammanfattning: Kriminalvården hade inte tillgång till något utrymme som klassades som säkrat i tingsrätten Hudiksvall. Det medförde att den som var häktad bar fängsel utanför rättssalen i den domstolen. Vid normal incidentrisk belades den intagne med handfängsel och midjefängsel med handtag eller rem. Enligt anmälan användes dessa fängsel även under måltider och toalettbesök. I beslutet uttalar JO att det är viktigt att en häktad persons grundläggande behov kan tillgodoses oavsett i vilken byggnad en förhandling genomförs. Det får t.ex. inte förekomma att den häktade tvingas att avstå från att äta, dricka, ta medicin eller gå på toaletten på grund av att fängslen omöjliggör detta. Inför transporter till domstolsbyggnader där det inte tillhandahålls säkrade utrymmen anser hon därför att Kriminalvården måste överväga om det genom kompensatoriska åtgärder är möjligt att tillgodose den intagnes behov på ett humant sätt. Det bör enligt JO vidare ingå i transportplaneringen att i förväg ta ställning till om lättnad av fängsel kan ske vid toalettbesök och måltider.

text: Inledning

text: Anmälan i det här ärendet gjordes när tingsrätten i Hudiksvall hade sin verksamhet i en äldre domstolsbyggnad. Även Kriminalvårdens remissvar lämnades under den tid som domstolen låg i de tidigare lokalerna. I månadsskiftet mars–april 2023 flyttade tingsrätten, som sedan den 1 november 2022 heter Hälsinglands tingsrätt, till nya lokaler. Ärendet rör således förhållandena före flytten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 november 2021 klagade advokaten AA på hur intagna i häktet Gävle behandlades när de transporterades till förhandling vid tingsrätterna i Hudiksvall och Gävle. Hon anförde i huvudsak följande.

text: Häktets användning av fängsel vid förhandlingar i framför allt Hudiksvalls tingsrätt är djupt kränkande för de intagna. Alla klienter bär handbojor som är fästa i ett midjebälte. Dessa fängsel används under transport i bil, till och från

text: förhandlingssalar, vid pauser i rättegångar, under lunchtid och vid toalettbesök. Inne i förhandlingssalen tas fängslen av rakt framför domstolens ledamöter. Detta gäller oavsett om förhandlingssalen kan nås från de låsta utrymmena eller inte. Det görs inte någon individuell bedömning utifrån vilken typ av brott som den intagne misstänks för, om denne är överviktig, äldre eller har svårt att gå.

text: Under lunchen och vid andra pauser får den intagne sitta i tingsrättens låsta utrymmen med handfängslen fästa vid midjebältet, vilket gör det omöjligt att t.ex. dricka kaffe eller vatten. Om klienten behöver ta medicin får hon som advokat öppna medicinpåsen, lägga in tabletten i den intagnes mun och ”mata” denne med vatten. De intagna är hänvisade till att äta lunch och gå på toaletten med handfängsel på båda händerna. Vid flera tillfällen har intagna som bett om att handfängslen ska låsas upp under toalettbesök nekats detta.

text: I samband med en förhandling i Hudiksvalls tingsrätt uttryckte hennes klient att han fick lov att hålla sig eftersom det inte gick att kissa när han satt fast. Hon påtalade detta för kriminalvårdspersonalen som till slut, efter telefonkontakt med en chef, låste upp fängslet på den ena handen. Klienten var gravt överviktig och rörde sig sakta, varför han inte skulle ha kunnat rymma.

text: Häktets förhållningssätt motverkar en jämställd process mellan parterna. Flera av hennes klienter har valt att delta i tingsrättsförhandlingar via videolänk för att undvika den förnedrande behandlingen vid personlig inställelse i domstolen.

text: AA bifogade en bild på en person med handfängsel fästa i ett midjebälte.

text: Utredning m.m.

text: JO uppmanade Kriminalvården att lämna upplysningar om och yttra sig över vad som hade framförts i AAs anmälan till JO. Vidare begärde JO att yttrandet skulle besvara de frågor som framgår av remissvaret nedan.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Rättsavdelningen vid huvudkontoret, genom den dåvarande chefen för sektionen för verksjuridik, följande:

text: Utredning m.m.

text: Kriminalvården har i ärendet hämtat in uppgifter om sakförhållandena från myndighetens Region Nord som i sin tur hämtat in uppgifter från häktet Gävle. Rättslig reglering Av

text: 5 kap. 9 § rättegångsbalken (1942:740)

text: , RB, framgår att rättens ordförande ska upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och besluta de ordningsregler som behövs. Av

text: 1 kap. 6 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår följande. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av HäL eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Av 4 kap. 10 § HäL framgår bl.a. att en intagen får beläggas med fängsel vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transporter av frihetsberövade personer,

text: KVFS 2020:2

text: , FARK Transport, innehåller kompletterande bestämmelser till bl.a. HäL. Av 3 § framgår att med transport avses samtliga förflyttningar som Kriminalvården utför av en frihetsberövad person utanför den lokal som personen annars förvaras i samt bevakningsuppgifter i samband med förflyttningen. Av 4 § FARK Transport framgår bl.a. följande. En transport ska planeras och genomföras på ett säkert och effektivt sätt. De negativa konsekvenser som en transport kan medföra för en klient ska i möjligaste mån begränsas. Planering och genomförande av en transport ska ske med respekt för klientens personliga integritet och klientens särskilda behov ska beaktas. Enligt 5 § FARK Transport får beläggande av fängsel i samband med en transport endast användas om det står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt till bestämmelsen hörande allmänt råd ska vid tvångsåtgärder särskilt beaktas klientens situation och hälsotillstånd samt de säkerhetsmässiga förhållandena vid transporten. Vidare bör en säkerhetsbedömning alltid göras utifrån individuella och relevanta faktorer.

text: Kriminalvårdens bedömning m.m.

text: Svar på JO:s frågor samt yttrande över innehållet i anmälan 1. Gör häktet Gävle vid planering av transporter till förhandlingar i domstol en individuell bedömning av behovet av fängsel, fängselnivå och i vilka situationer som fängsel ska/bör/kan tas av eller lättas. Samtliga klienter i häkte har en aktuell säkerhetsbedömning. Säkerhetsbedömningen är individuell och grundar sig på den information som Kriminalvården har om klienten. Denna bedömning ligger sedan till grund för beslut om riskhantering vid t.ex. transporter. På häktet Gävle görs planeringen inför transporten av en transportplanerare. Transportplaneraren har befattningen vakthavande befäl. Med utgångspunkt i bland annat säkerhetsbedömningen och i vilken miljö transporten ska utföras så beslutar transportplaneraren om fängsel. Transportplaneraren beslutar även i förväg om i vilka situationer fängsel kan lättas, även denna bedömning görs utifrån riskerna kring klienten och i vilken miljö transporten utförs. Hudiksvalls tingsrätt är av Kriminalvården inte klassat som ett säkrat utrymme, detta innebär att klienterna av säkerhetsskäl ska bära fängsel utanför rättssalen. Inte heller de utrymmen som i anmälan beskrivs som ”låsta” utrymmen är enligt Kriminalvården att klassa som säkra. Med anledning av att Hudiksvalls tingsrätt inte är att betrakta som ett säkrat utrymme har häktet Gävle upprättat ett samarbete med arresten i Hudiksvall för att kunna göra lunchuppehåll där, detta för att möjliggöra för klienterna att äta lunch utan fängsel. Möjligheten att kunna nyttja arresten i Hudiksvall för lunchuppehåll är dock beroende av om det finns plats. Den nya tingsrätten i Hudiksvall är därtill under uppbyggnad och när den är färdig vid årsskiftet 2022/23 kommer detta också innebära att Kriminalvårdens klienter inte kommer att behöva bära fängsel i samma omfattning som nu. 2. Om det i förväg görs en bedömning av behovet av fängsel, vilken tjänsteman

text: gör bedömningen och vilka hänsyn tas?

text: Se svar på fråga 1. 3. Vilket utrymme har transportpersonalen att under transportuppdraget bestämma om avtagande/lättnad av fängsel? Vad gäller om behov av att ta

text: av fängsel uppstår under transportuppdraget? Kontaktas beslutsfattare i

text: häktet?

text: Föreligger det fara för klientens liv eller risk för allvarlig skada kan transportledaren bestämma om avtagande/lättnad av fängsel. Bedömer transportledaren i andra fall att det är nödvändigt med sänkning av fängselgraden ska beslutsfattare i häkte (vakthavande befäl) kontaktas för beslut kring lättnad av fängsel samt vilka kompensatoriska åtgärder som ska vidtas på grund av lättnaden. I det fall som nämns i anmälan meddelade advokaten transportpersonalen att den intagne inte kunnat kissa då denne var belagd med fängsel. Transportledaren kontaktade då vakthavande befäl som godkände lättnad av en hand men med kompensatoriska åtgärder i form av två bevakande personal. 4. Var går gränsen mellan Kriminalvårdens ansvar för bevakningen av en frihetsberövad person och det ansvar som rättens ordförande har för

text: ordningen vid en domstolsförhandling?

text: Kriminalvården har ansvar för bevakningen av klienten under hela transporten samt under domstolsförhandlingen. Det är rättens ordförandes ansvar att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Det är därmed också rättens ordförande som beslutar om fängsel i rättssalen. Häktet Gävle uppger att man direkt vid ankomst till rättssalen tar av klienten fängsel och normalt placerar sig också en personal framför klienten för att hanteringen av fängsel ska ske så diskret som möjligt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Enligt vad som framkommit i ärendet följs de ovan refererade bestämmelserna då det gäller häktet Gävles användning av fängsel i samband med förhandlingssituationer. Det finns sammanfattningsvis inte anledning att anta att Kriminalvården har agerat på ett felaktigt sätt.

text: Efter genomgång av remissvaret bedömde JO att yttrandet behövde kompletteras och uppmanade Kriminalvården att i ett förnyat remissvar besvara de frågor som framgår av yttrandet nedan.

text: Kriminalvårdens kompletterande remissvar I sitt kompletterande remissvar anförde Kriminalvården, Rättsavdelningen vid huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, följande:

text: Utredning m.m.

text: Kriminalvården har hämtat in kompletterande uppgifter från myndighetens region Nord (regionen), Säkerhetsavdelningen samt Nationella transportenheten. Nedan följer Kriminalvårdens svar på JO:s kompletterande frågor. 1. Vad är enligt Kriminalvårdens uppfattning ett säkrat utrymme? I Kriminalvårdens säkerhetshandbok (

text: ) definieras ett säkrat utrymme enligt följande. ”Säkrat utrymme innebär ett slutet utrymme där klient inte har möjlighet att rymma/avvika till exempel genom att öppna en olåst dörr eller ta sig ut via vanligt fönster. Säkrat utrymme kan vara kulvert, fordon eller rum med låsta dörrar utan fönster. En kontroll och bedömning av lokalen ska alltid genomföras av den som ansvarar för bevakningen vid tillfället.” 2. Vad är det som gör att Hudiksvalls tingsrätt inte klassas som ett säkrat

text: utrymme? Gäller det samtliga utrymmen i domstolsbyggnaden?

text: Inget av de utrymmen i Hudiksvalls tingsrätt dit Kriminalvården är hänvisad uppfyller kraven på säkrat utrymme enligt definitionen i Kriminalvårdens säkerhetshandbok. 3. Har klassningen lett till att Kriminalvården har kontakt med tingsrätten i frågor som rör säkerhet vid transporter i större utsträckning än vad som normalt

text: är fallet?

text: Ja. Både häktet Gävle och tingsrätten är väl medvetna om svårigheterna med lokalernas utformning. Häktet Gävle har vid flera tillfällen haft kontakt med tingsrättens ordningsvakt inför förhandlingar. Detta med anledning av de risker som finns då allmänhet, målsägande och tilltalad kan komma att mötas vid slussningar eller försöka kommunicera vid uppehåll. Det kan handla om fall där det finns information om att det kan komma att bli ordningsstörningar eller känsliga mål. I vissa fall har även ordningsvakt vid tingsrätt haft kontakt med polisen för att de ska ha information om förhöjd beredskap inför vissa förhandlingar. 4. Tas det vid planeringen av transport till Hudiksvalls tingsrätt alls hänsyn till den intagnes individuella förutsättningar att t.ex. avvika eller använda våld? Vid samtliga transporter från häktet Gävle görs en individuell bedömning gällande klientens förutsättningar att t.ex. avvika eller använda våld. För klienter i häkte bedöms dock transporter alltid utgöra ett riskmoment och fängsel i någon form anges av regionen användas i princip alltid. Vid normal incidentrisk använder sig häktet Gävle av handfängsel och midjefängsel med handtag eller rem. Detta sker dock utan att personal är sammankopplad eller håller i remmarna. Ett sådant förfarande krävs endast när säkerhetsbedömningen visar att två personal behöver hålla klienten. När individuella förutsättningar gör att normal fängselgrad inte bedöms vara nödvändig, t.ex. när en klient är rullstolsburen, kan endast handfängsel användas. Det kan även finnas individuella förutsättningar som gör att handfängsel eller midjefängsel inte kan anbringas, t.ex. kraftig övervikt eller en skadad arm. I stället kan då fotfängsel eller fotfängsel i kombination med annat fängsel användas. Bedömningen av om normal fängselgrad kan frångås görs utifrån klientens individuella förutsättningar. Det kan därmed även finnas individuella förutsättningar som gör att fängsel inte bedöms vara nödvändigt, t.ex. på grund av sjuklighet. Detta anges av regionen vara väldigt sällan förekommande. 5. Har Kriminalvården övervägt att utöver möjligheten till lunchuppehåll i arrestlokalen vidta några andra kompensatoriska åtgärder för att möjliggöra för de intagna att t.ex. kunna äta, dricka och uträtta toalettbehov på ett värdigt sätt? Häktet Gävle bedömer att det utifrån lokalernas utformning inte finns några andra kompensatoriska åtgärder, utöver ytterligare medföljande personal, som kan kompensera för fängsel i tingsrättens lokaler. Ytterligare medföljande personal enbart i syfte att klienten ska kunna äta eller gå på toaletten utan fängsel bedöms det inte finnas resurser för. Bedöms det nödvändigt med en sänkning av fängselgraden för att klienten t.ex. ska kunna utföra ett toalettbesök så har beslutsfattare i häktet dock möjlighet att fatta beslut om lättnader.

text: Anmälarens kommentarer AA kommenterade remissvaren och anförde bl.a. att Hudiksvalls tingsrätt har tjänat som domstolsbyggnad sedan 1909. Hennes erfarenhet är att det tidigare gjordes individuella bedömningar som resulterade i olika utfall och att de flesta klienter då bedömdes kunna gå på toaletten utan handfängsel. Den individuella bedömning som Kriminalvården nu påstår att häktet genomför leder alltid till samma resultat; att klienterna får äta, fika och göra toalettbesök med hand- och midjefängsel. Innan hon gjorde sin anmälan till JO hade hon aldrig varit med om att häktade klienter förts till polisarresten för att äta lunch. Kriminalvården

text: borde till Hudiksvalls tingsrätt ha fört fram det orimliga i att hålla domstolsförhandlingar i lokaler där häktade personer behandlas på detta omänskliga sätt. Behovet av att sätta lås på dörren till de rum där de intagna äter mat och har rast borde ha påpekats och åtgärdats för länge sedan.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för flera bestämmelser som har betydelse i ärendet. Därutöver kan nämnas att varje intagen enligt

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Bedömning

text: Användning av fängsel i domstolsbyggnad Som framgår av Kriminalvårdens remissvar får en intagen beläggas med fängsel, t.ex. vid transport om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa (

text: 4 kap. 10 § häkteslagen

text: Kriminalvården använder sig av fem olika säkerhetsnivåer där nivå 5 är den minst ingripande och nivå 1 är den mest ingripande (avsnitt 15 i myndighetens säkerhetshandbok).

text: JO har vid flera tillfällen understrukit att Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar måste vara individualiserade (se t.ex.

text: JO 2012/13 s. 203

text: och JO 2017/18 s. 131). Myndigheten får alltså inte tillämpa rutiner som innebär att intagna regelmässigt beläggs med fängsel i samband med transporter. Det får inte heller förekomma att bedömningen är så standardiserad att samma fängselnivå alltid gäller (se t.ex. mitt beslut den 20 november 2020, dnr 6354-2019). Kriminalvården förutsätts göra en individuell bedömning av om det är nödvändigt att under ett visst transportuppdrag använda fängsel och i så fall vilken nivå av fängsel och ytterligare anpassningar som behövs. Beslutsfattaren måste också ta ställning till om tvångsåtgärden är proportionerlig.

text: Enligt Kriminalvården görs det vid samtliga transporter från häktet Gävle en individuell bedömning av klientens förutsättningar för att t.ex. avvika eller använda våld. Myndigheten har vidare hävdat att hänsyn tas till bl.a. rörelsehinder, kraftig övervikt och skador. Kriminalvården har dock också klargjort att transporter av häktade alltid bedöms utgöra ett riskmoment och att fängsel i någon form därför i princip alltid används. Vid normal incidentrisk beläggs intagna i häktet Gävle med handfängsel och midjefängsel med handtag eller rem.

text: Utifrån Kriminalvårdens uppgifter framstår det som att den individuella bedömningen i praktiken består i att avgöra om det krävs en högre, dvs. mer

text: ingripande, nivå av fängsel än hand- och midjefängsel. Jag har i och för sig förståelse för att myndigheten betraktar transporter av häktade personer till förhandlingar som riskfyllda situationer. Det synsättet får dock inte leda till att häktet slentrianmässigt belägger i princip samtliga häktade med fängsel av samma nivå. Enligt min mening kan det ifrågasättas om häktets förhållningssätt ger utrymme för en tillräckligt individualiserad bedömning. Det är vidare bekymmersamt att utformningen av den byggnad där Hälsinglands tingsrätt tidigare var inrymd gjorde att intagna i normalfallet hänvisades till att äta mat, dricka och gå på toaletten med både handfängsel och midjefängsel.

text: För att den häktade ska ha goda förutsättningar att kunna delta i brottmålsprocessen är det viktigt att hans eller hennes grundläggande behov kan tillgodoses oavsett i vilken byggnad förhandlingen genomförs. Det får t.ex. inte förekomma att en häktad person tvingas att avstå från att äta, dricka, ta medicin eller gå på toaletten på grund av att fängslen omöjliggör detta. Inför transporter till domstolsbyggnader där det inte tillhandahålls sådana säkrade utrymmen som Kriminalvården anser sig kunna använda anser jag därför att myndigheten måste överväga om det genom kompensatoriska åtgärder är möjligt att tillgodose den intagnes behov på ett humant sätt.

text: Kriminalvården har i yttrandet anfört att häktets transportplanerare i förväg fattar beslut om i vilka situationer transportpersonalen kan lätta på fängslen. Denna bedömning görs, enligt remissvaret, utifrån riskerna kring klienten och i vilken miljö transporten utförs.

text: Jag inser att det kan vara svårt att vid transportplaneringen förutse alla situationer när det kan uppstå ett behov av att lätta på fängslen. En ordning som innebär att transportpersonalen får kontakta en beslutsfattare i häktet vid behov kan därför vara påkallad. Att den häktade kommer att behöva besöka toaletten måste dock rimligtvis vara så vanligt förekommande att det regelmässigt bör ingå i transportplaneringen att ta ställning till om lättnad av fängsel kan ske och vilka eventuella kompensatoriska åtgärder som då krävs. I vart fall om det är en förhandling som är planerad att pågå under hel dag måste man givetvis också kunna utgå från att den häktade kommer att behöva äta. Transportplaneraren bör alltså i förväg i sådana fall även ta ställning till om lättnad av fängslen kan ske under måltiden.

text: När det gäller den specifika händelse som AA beskrivit i sin anmälan vill jag inledningsvis nämna att det som utgångspunkt inte är JO:s uppgift att avgöra om den fängselnivå som Kriminalvården har beslutat om i ett visst givet fall är nödvändig. Jag konstaterar emellertid att det som har kommit fram om händelsen inte ger intryck av att transportplaneraren redan vid planeringen av transporten hade tagit ställning till att lättnad av fängsel kunde ske vid toalettbesök. Som framgår är jag kritisk till detta och finner alltså anledning att ifrågasätta att bedömningen i det aktuella fallet varit tillräckligt nyanserad och individualiserad.

text: Fängsel i rättssalen Rättens ordförande ska upprätthålla ordningen i rättssalen. Kriminalvården har ansvar för bevakningen av en häktad person under hela transporten och ska givetvis se till att han eller hon inte rymmer. Ordföranden har dock exklusiv bestämmanderätt i frågan om fängsel vid sammanträdet (se

text: 5 kap. 9 §

text: RB och bl.a. JO 1994/95 s. 172). Om en häktad person förs in i rättssalen fängslad ska rättens ordförande självmant pröva frågan om fängslen ska tas av (se JK:s beslut den 19 februari 2008, dnr

text: ). Vid denna prövning blir det naturligtvis viktigt att ordföranden har kännedom om de eventuella risker som finns kring personen i fråga och som kan påverka bedömningen.

text: Jag noterar med tillfredsställelse att häktet Gävle enligt remissvaret har som rutin att ta av klientens fängsel direkt vid ankomst till rättssalen.

text: Av Kriminalvårdens yttrande framgår det att häktet Gävle vid flera tillfällen har haft kontakt med tingsrättens ordningsvakt inför förhandlingar. Enligt vad som förts fram tycks dessa kontakter ha rört risker vid pauser i förhandlingen och vid förflyttningar inom domstolsbyggnaden. Det är naturligtvis positivt. Enligt min mening kan en sådan kontakt företrädesvis avse frågor utanför förhandlingssalen. Om det finns skäl att uppmärksamma eventuella risker runt en häktad person som har betydelse för säkerheten i rättssalen bör Kriminalvården också i god tid före en förhandling ta kontakt med rättens ordförande. Det är alltså han eller hon som upprätthåller ordningen vid sammanträdena.

text: Övrigt Jag har idag fattat ett gemensamt beslut i två andra ärenden som rör frågor om användning av fängsel i samband med en häktningsförhandling, dnr 3043-2021 och 10207-2021, som gäller Polismyndigheten respektive Uppsala tingsrätt.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Ansökan
Bistånd
God man/förvaltare
Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Vuxenutbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Örebro kommun kan inte undgå kritik för att inte ha godtagit en ansökan om försörjningsstöd som undertecknats av den enskildes gode man

org: jo

sammanfattning: En kvinna var aktuell för försörjningsstöd hos nämnden. Kvinnan hade en god man med bl.a. uppdrag att bevaka hennes rätt. Nämnden krävde att kvinnan skulle underteckna ansökningar om försörjningsstöd själv eller tillsammans med den gode mannen. I beslutet konstaterar JO att det inte finns några formkrav för en ansökan om försörjningsstöd och att nämnden således inte kan kräva att den enskilde ska underteckna ansökan. En god man med uppdraget att bevaka den enskildes rätt hjälper honom eller henne att utöva sin rättsliga handlingsförmåga. I detta ligger att den gode mannen vidtar olika rättshandlingar för den enskildes räkning. Att ansöka om försörjningsstöd kan ingå i uppdraget att bevaka rätt. En förutsättning för att den gode mannen, i ett fall där den enskildes samtycke kan hämtas in, ska kunna ansöka om försörjningsstöd är att den enskilde samtycker till detta. Den gode mannen ska kontrollera att den enskilde samtycker till åtgärden. Enligt vad som kommit fram kunde kvinnan förmedla sin inställning till om en ansökan om försörjningsstöd skulle göras. Nämnden har inte gjort gällande att det skulle vara fråga om att kvinnan inte samtyckte till ansökan. Enligt JO borde nämnden ha godtagit att den gode mannen ansökte om försörjningsstöd för kvinnans räkning. Nämnden kan därför inte undgå kritik.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA var aktuell för försörjningsstöd vid Vuxenutbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Örebro kommun. BB var god man för AA med uppdragen att förvalta egendom, bevaka rätt och sörja för person.

type: stycke

text: Den 4 oktober 2019 meddelade handläggaren AA att nämnden från den

text: 21 oktober skulle erbjuda möjligheten att ansöka om försörjningsstöd digitalt och att någon pappersblankett för ansökan därför inte skulle skickas ut. Tidigare hade en ansökningsblankett bifogats när nämnden skickade beslut om försörjningsstöd till AA.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 december 2019 klagade BB på Förvaltningen för utbildning, försörjning och arbete i Örebro kommun.

text: BB uppgav i huvudsak följande: När hon skickade in AA:s ansökan om försörjningsstöd för december 2019 begärde hon samtidigt att förvaltningen skulle fortsätta att skicka en ansökningsblankett tillsammans med beslutet om försörjningsstöd till AA. Handläggaren svarade att en ansökningsblankett bifogades beslutet den gången, men att ansökningsblanketter sedan fick hämtas hos Servicecenter. Det är inte förenligt med myndighetens serviceskyldighet att vägra att skicka ansökningsblanketter till den enskilde. Kommunen accepterar inte att hon undertecknar ansökningar om försörjningsstöd för AA:s räkning. Såväl Försäkringskassan som Pensionsmyndigheten godtar ansökningar undertecknade av god man.

text: Till anmälan fogade BB bl.a. två brev från handläggaren till AA daterade den 4 oktober och den 26 november 2019 samt ett mejl från en enhetschef till BB den 11 november 2019.

text: Den 25 december kompletterade BB sin anmälan till JO och uppgav i huvudsak följande: Den 17 december begärde hon på nytt att en ansökningsblankett skulle skickas med beslutet om försörjningsstöd. Handläggaren meddelade åter att förvaltningen inte skickar ansökningsblanketter till klienter.

text: Tillsammans med kompletteringen lämnade BB en kopia av sin begäran den 17 december och handläggarens svar den 20 december.

text: Utredning

text: JO begärde att Vuxenutbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Örebro kommun skulle yttra sig över det BB hade anfört i sin anmälan, dels om att myndigheten vägrade att skicka ansökningsblankett för ansökan om försörjningsstöd till henne via post, dels att kommunen inte accepterade att hon undertecknade AA:s ansökningar.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: I oktober 2019 genomfördes en förändring hos Verksamhet försörjning i Örebro, då möjlighet till att ansöka om ekonomiskt bistånd digitalt möjliggjordes. I samband med det gjorde verksamheten ställningstagandet att inte regelmässigt skicka med blankett för ansökan om försörjningsstöd i alla beslut. Detta för att möjliggöra för att fler skulle ansöka digitalt. Möjligheten finns även att hämta ansökningsblankett på kommunens Servicecenter och i de fall det inte är möjligt, eller på grund av andra skäl, kan blankett för ansökan skickas hem till sökande, vilket bedöms vara förenligt med

text: 6 § i Förvaltningslagen (2017:900)

text: . Med anledning av vad som framkommer i anmälan görs bedömningen att myndigheten utifrån den sökandes situation borde fortsatt med att skicka ansökningsblankett. Anledningen till missen får anses ha skett utifrån att verksamheten nyligen genomfört flera förändringar och att det tagit tid för handläggare att komma in i det nya arbetssättet.

text: Gällande undertecknande av ansökan skiljer det sig åt beroende på om det avser en digital eller fysisk (pappers-) ansökan. Vid digital ansökan är det inte tekniskt möjligt att underteckna en ansökan avseende en annan person. I detta fall är huvudmannen den sökande och det är då inte möjligt för annan person, t.ex. god man, att signera ansökan med sin egna e-legitimation. Detta då ärendet och ansökan är kopplad till sökande och dennes personnummer, och därför endast kan signeras med dennes e-legitimation. Dessutom, när det gäller undertecknande av ansökan, har en person med god man kvar sin rättsliga handlingsförmåga, vilket även framgår i anmälan, och har rätt att bestämma över sina egna angelägenheter. En god man har ingen självständig rättshandlingsförmåga och kan därför inte likställas med huvudmannen. Att ha en god man är en frivillig insats och den gode manen ska ha huvudmannens samtycke i alla åtgärder som rör den, vilket är en av anledningarna till att huvudmannens underskrift bör framgå. I ansökan om ekonomiskt bistånd framgår inte endast ekonomiska uppgifter utan även uppgifter kring t.ex. boendesituation, aktivitet m.m., vilket är uppgifter som en god man inte behöver ha kännedom om gällande sin huvudman. Detta utifrån att huvudmannen har kvar sin rättsliga handlingsförmåga och t.ex. kan upprätta avtal, ansöka om insatser eller ha kontakter med andra myndigheter, information om egna transaktioner och kring boendesituation, utan god mans samtycke eller vetskap. När ansökan om försörjningsstöd undertecknas lämnas försäkran på att de uppgifter man lämnat är korrekta, och då ansökan inte endast avser den ekonomiska situationen är det svårt för en god man att försäkra, och därmed underteckna, en ansökan om försörjningsstöd. Enligt

text: Socialtjänstlagens (2001:453)

text: 1 kap. 1 §

text: ska socialtjänstens verksamhet bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet och ta hänsyn till den enskildes egna resurser. Utifrån ovanstående, och med utgångspunkt från socialtjänstens mål, är regeln att en person som har en god man själv ska underteckna ansökan om försörjningsstöd, eller tillsammans med sin gode man. Undantag från detta görs om personen av olika skäl inte är i stånd att underteckna ansökan. Av vad som framkommer i anmälan till JO framgår inte att det skulle vara en sådan situation att sökande (huvudmannen) inte är i skick att skriva under sin ansökan. I de fall en sökande har en god man är arbetssättet i verksamheten att ha kontinuerlig dialog med både god man och sökande (huvudmannen), i de fall det är möjligt, för att hitta gemensamma lösningar och för att den sökande ska få den hjälp och stöd som behövs.

text: Åtgärder

text: Verksamhet försörjning har i samband med anmälan påmint samtliga handläggare om den service som gäller för myndigheten och att möjligheten att få ansökan hemskickad kvarstår. Diskussioner förs ständigt i verksamheten kring att förbättra servicen för sökanden och det pågår nu en diskussion om att publicera blanketten om ansökan om försörjningsstöd på Örebro kommuns hemsida, vilket möjliggör för att själv kunna ladda ned ansökan. I ärendet som anmälan avser har berörda kontaktats och informerats om att det framöver kommer skickas hem blankett för ansökan. För övrigt planeras inga åtgärder.

text: BB kommenterade remissvaret och bifogade bl.a. ett utdrag ur Försäkringskassans Vägledning 2004:7, Version 13. I vägledningen anges bl.a. att den gode mannen kan ansöka om förmåner för den enskildes räkning samt lämna uppgifter på heder och samvete om det följer av förordnandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Ansökan om bistånd Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå.

text: Den enskilde ansöker om bistånd hos socialnämnden. Det finns inte några formkrav för en biståndsansökan. Den enskilde kan alltså ansöka om en biståndsinsats muntligt. Det ligger dock i sakens natur att en ansökan i första hand bör göras skriftligt. Bestämmelser om god man Om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person, ska rätten, om det behövs, besluta att anordna godmanskap för honom eller henne (

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: , FB). Ett sådant beslut får inte meddelas utan samtycke av den för vilken godmanskap ska anordnas, om inte den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening inhämtas.

text: En rättshandling som en god man har företagit utanför sitt förordnande är inte bindande för den som förordnandet avser (

text: 11 kap. 5 §

text: FB). En rättshandling som utan dennes samtycke företagits inom ramen för förordnandet är inte heller bindande för den som förordnandet avser, såvida inte denne på grund av sitt tillstånd varit ur stånd att ge uttryck för sin mening eller denna av annan orsak inte har kunnat inhämtas.

text: Gode män ska, i den utsträckning det följer av deras förordnande, bevaka rätten för de personer som de företräder, förvalta deras tillgångar och sörja för deras person (

text: 12 kap. 2 §

text: FB). Gode män ska omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde (

text: 12 kap. 3 §

text: FB). Den gode mannens verksamhet står under överförmyndarens tillsyn (

text: 12 kap. 9 §

text: FB). Han eller hon är skyldig att lämna överförmyndaren de upplysningar om verksamheten som överförmyndaren begär. En myndighets serviceskyldighet En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla (

text: 6 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Bedömning

text: Nämndens serviceskyldighet Hösten 2019 införde nämnden en möjlighet för enskilda att ansöka om försörjningsstöd digitalt. I samband med detta beslutade nämnden att den inte regelmässigt skulle bifoga en blankett för ansökan om försörjningsstöd när den skickade beslut om försörjningsstöd till enskilda.

text: Av underlaget framgår att BB vid två tillfällen under november–december 2019 bad handläggaren att skicka med en ansökningsblankett för försörjningsstöd till AA och att handläggaren svarade att ansökningsblanketter enligt det nya arbetssättet inte skickades hem till klienter, utan att blanketterna fick hämtas hos Servicecenter.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att myndigheten utifrån AA:s situation borde ha fortsatt att skicka ansökningsblanketter till henne. Jag är inte av någon annan uppfattning än nämnden när det gäller huruvida en ansökningsblankett borde ha skickats till AA. Det hade varit god service. Med hänsyn till att nämnden numera har informerat handläggarna om att enskilda även fortsättningsvis har möjlighet att få en ansökningsblankett hemskickad anser jag mig kunna lämna den saken. Ansökan om försörjningsstöd Den 11 november 2019 skickade en enhetschef ett mejl till BB med bl.a. följande innehåll:

text: Vi vill i övrigt att den enskilde undertecknar sin ansökan eftersom en person som har god man har kvar hela sin rättsliga handlingsförmåga och den gode mannen ska ha den enskildes samtycke i alla åtgärder som rör denne. Underskriften blir ett sätt att visa att den enskilde samtycker till att ansökan görs. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att utgångspunkten är att en enskild som har god man ska underteckna ansökan om försörjningsstöd själv eller tillsammans med sin gode man. Som ovan nämnts finns det dock inte några formkrav för en sådan ansökan. Nämnden kan således inte kräva att den enskilde ska underteckna ansökan.

text: BB:s uppdrag som god man för AA omfattade att förvalta egendom, bevaka rätt och sörja för person. BB hade rätt att företräda AA inom ramen för förordnandet och var även skyldig att agera för att ta till vara hennes intressen.

text: En förutsättning för att den gode mannen, i ett fall där den enskildes mening kan hämtas in, ska kunna ansöka om försörjningsstöd är att den enskilde samtycker till detta. Den gode mannen ska kontrollera att den enskilde samtycker till åtgärden. I förarbetena uttalades att ingenting hindrar att huvudmannen lämnar

text: ett generellt samtycke till de rättshandlingar som den gode mannen vill företa (

text: prop. 1987/88:124 s. 142

text: Det skulle kunna uppstå en situation där den enskilde förmedlar till nämnden att han eller hon inte står bakom en ansökan om försörjningsstöd som den gode mannen har gjort. I ett sådant fall ska nämnden respektera den enskildes inställning. Att den enskilde samtycker till ansökan är en förutsättning för att nämnden ska kunna pröva saken.

text: Enligt vad som kommit fram kunde AA förmedla sin inställning till om en ansökan om försörjningsstöd skulle göras. Det var en uppgift för BB att säkerställa att hon hade AA:s samtycke till åtgärden innan den vidtogs. Nämnden har inte gjort gällande att det skulle vara fråga om att AA inte samtyckte till ansökan. Enligt min mening borde nämnden ha godtagit att BB ansökte om försörjningsstöd för AA:s räkning. Nämnden kan därför inte undgå kritik.

text: Nämnden bör se över den regel som beskrivs i remissvaret. Regeln kan ge enskilda intryck av att en ansökan inte kommer att behandlas av nämnden om den inte är egenhändigt undertecknad av den enskilde. Så förhåller det sig inte. Nämnden är skyldig att pröva en ansökan om bistånd från den enskilde även om den inte är egenhändigt undertecknad. Övrigt Det som BB i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Migrationsverket har inte gjort tillräckliga ansträngningar för att möjliggöra en vigsel i ett förvar

sammanfattning: En förvarstagen man och hans flickvän planerade att gifta sig i förvaret. Mannen begärde att få ta emot besök av flickvännen, en präst och två vittnen för att genomföra vigseln. Mot bakgrund av att mannens besök skulle vara övervakade medgav Migrationsverket inte något avsteg från rutinen om att högst två vuxna besökare fick vistas i ett besöksrum tillsammans med en förvarstagen. Den planerade vigseln kunde därför inte genomföras. Den förvarstagne utvisades drygt en månad senare. JO konstaterar att vuxna mäns och kvinnors rätt att gifta sig har ett starkt skydd i svensk rätt, även om utövandet av rättigheten i ett förvar måste anpassas till Migrationsverkets regler och rutiner för att exempelvis upprätthålla ordningen och säkerheten. JO uttalar att ansvaret för att hitta en rimlig och rättvis balans mellan de olika hänsyn som behöver tas ligger hos Migrationsverket. JO anser att tillräckliga ansträngningar inte gjordes för att möjliggöra vigseln och kritiserar Migrationsverket för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 25 januari 2025 klagade AA på att hon och hennes pojkvän BB inte fått gifta sig i Migrationsverkets förvar i Mölndal.

text: AA förde i huvudsak fram följande. Hon och hennes pojkvän, som då befann sig i förvaret i Mölndal, hade planerat för en vigsel fredagen den 24 januari 2025 och ordnat med hindersprövning, vittnen och präst. Besöket i förvaret hade bokats fredagen innan och godkänts. På onsdagen den 22 januari meddelades hennes pojkvän att det inte godkändes med fler än två besökare trots att två vittnen och en präst behövs för att genomföra en vigsel enligt svensk lag. Hennes pojkvän begärde vid flera tillfällen att få ett skriftligt beslut på att man inte får gifta sig i förvaret och på att deras planerade vigsel inte godkändes. Eftersom de inte fick något skriftligt beslut åkte hon, prästen och vittnena till förvaret men personalen stod fast vid beslutet och hon och hennes pojkvän kunde därför inte slutföra vigseln.

text: AA förde även fram att förvarets personal tipsade henne och hennes pojkvän om att välja en annan präst eller imam som kunde viga dem utan vittnen, trots att så krävs enligt svensk lag.

text: Utredning

text: På begäran av JO yttrade sig Migrationsverket (rättschefen CC) och redogjorde för myndighetens handläggning enligt sammanfattningsvis följande.

text: BB togs i förvar den 3 september 2024.

text: Den 5 januari 2025 beslutades att BB:s inbokade besök skulle vara övervakat.

text: Den 13 januari 2025 frågade BB om hans nästa besök skulle vara övervakat. Han frågade också om hans planerade vigsel skulle vara ett övervakat besök. Personalen återkopplade att vigseln troligtvis kommer vara övervakad.

text: Den 18 januari 2025 bokade BB in ett besök till den 24 januari 2025 i syfte att ingå äktenskap på förvaret. Enligt BB skulle två vittnen samt en präst komma.

text: Den 22 januari 2025 informerades BB av personal om att han inte kommer att få ta emot fyra besökare samtidigt med innebörden att vigseln därför inte kan ske som planerat. BB blev upprörd och ringde prästen för att se om bevittnandet kunde ske digitalt, vilket det inte kunde.

text: Den 23 januari 2025 hade BB återigen samtal med personal där han upplystes om att förvaret inte tillåter fler än två vuxna besökare åt gången och att ledningen inte funnit skäl för undantag från gällande rutiner.

text: Den 24 januari 2025 fattades beslut om att BB:s besök samma datum skulle övervakas av säkerhetsskäl. BB delgavs beslutet. Klockan 18:30 kom fyra personer för att besöka BB men BB fick, som tidigare förklarats för honom, bara ta emot två av dem, och då under övervakning. De följande dagarna efterfrågade BB ett skriftligt beslut avseende vägrat besök då två av besökarna som kom den 24 januari inte fick träffa honom.

text: Den 27 januari 2025 frågade BB återigen personal om han kunde få undantag avseende antalet personer på besök men fick samma svar som tidigare om att de lokala rutinerna inte tillät detta.

text: Den 31 januari 2025, efter att både BB och hans flickvän flera gånger påtalat att de ville ha ett skriftligt beslut om att inte få gifta sig, fattade en av förvarets teamledare ett skriftligt beslut avseende att vägra besök. BB överklagade beslutet och den 28 februari 2025 beslutade Migrationsdomstolen att skriva av ärendet då beslutet om förvar hade upphört att gälla genom att BB:s beslut om utvisning verkställdes den 26 februari 2025.

text: Migrationsverket gav följande svar på JO:s frågor. (JO har korrigerat

text: uppenbara felskrivningar utan att det särskilt angetts.)

text: Hur ser verkets rutiner ut beträffande vilket antal besökare som tillåts per tillfälle och besöksrum i ett förvar? Görs en individuell prövning inför varje besök?

text: Av brandsäkerhetsskäl har Migrationsverket i Mölndal i sin lokala rutin begränsat antalet besökare som vistas i ett besöksrum tillsammans med en förvarstagen till två vuxna personer. Vid händelse av brand kan Migrationsverket, utifrån de lokaler i Mölndal där förvaret bedrivs, enbart garantera säkerheten vid utrymning för en begränsad mängd besökare samtidigt. Besöksavdelningen i Mölndal har flera besök- och utredningsrum och flera besök och utredningar kan pågå samtidigt. Det finns generella förutsättningar att genomföra vigslar på förvaret i Mölndal. Eftersom en individuell prövning görs i anslutning till varje besök, har undantag från regeln med endast två vuxna tidigare gjorts, bl.a. vid vigsel. I dessa fall har det dock varit frågan om icke övervakade besök. Om BB hade tillåtits ta emot fyra vuxna besökare hade det, inräknat den besökande personalen, inneburit totalt sju personer i besöksrummet.

text: Hur kommer det sig att det i BB:s fall dröjde nio dagar från det muntliga beskedet till att det fanns ett skriftligt beslut att han inte tilläts ta emot önskat antal besökare?

text: Migrationsverket har inte fattat något skriftligt beslut om att vägra BB att ta emot besök. Frågan om antalet besökare bestäms utifrån hur förvarets besöksrum är utformade och förvarets rutiner för verksamheten. Förvaret har av säkerhetsskäl begränsat antalet besökare som får vistas i ett besöksrum tillsammans med en förvarstagen till två vuxna personer. Avseende aktuellt besök var BB fri att välja vilka två av de fyra besökarna som han ville träffa. De övriga två hade möjlighet att besöka BB vid ett senare tillfälle. Då både BB och hans flickvän AA framfört klagomål på att de inte fick gifta sig fattade en teamledare ändå ett skriftligt beslut i frågan den 31 januari. Migrationsverket finner detta olyckligt då ställningstagande av denna sort inte ska dokumenteras i form av skriftliga beslut enligt aktuella författningar.

text: Gav Migrationsverkets personal förslag på alternativa lösningar som inte innefattade närvaro av två vittnen vid vigseln?

text: Om det uppgivna stämmer, att personal tipsat om olagliga vigslar, är det uppenbart olämpligt då en svensk vigsel alltid kräver två myndiga vittnen. Det finns dock inget dokumenterat i journal eller tjänsteanteckningar om att förvarets personal gett förslag på sådana alternativa lösningar.

text: Migrationsverket redogjorde för följande bedömning.

text: Förvaret har inte förbjudit något giftermål eller gjort någon bedömning av äktenskapets lämplighet. Det förvaret har gjort är att besluta om villkoren samt de närmare formerna för besök med hänsyn till ordningen och säkerheten. […] Mot bakgrund av de ovan redovisade individuella förutsättningarna i ärendet anser Migrationsverket att ställningstagandet att inte tillåta fler besökare var rimligt och i linje med gällande regelverk och praxis.

text: AA fick möjlighet att kommentera Migrationsverkets yttrande.

text: JO har tagit del av en journalanteckning från den 22 januari 2025 av en av de tjänstemän som tjänstgjorde på förvaret. I den anges bland annat följande.

text: Personalen uppgav lite information hur det kan gå till väga istället och att det behöver inte närvara så många på en gång… Om han kan avvakta tills imorgon och googla lite så kommer det lösa sig för just denna vigselförrättaren inte ville godkänna vigsel så kan en annan göra det utan vittne.

text: JO har även tagit del av en journalanteckning från den 23 januari 2025. I anteckningen har dokumenterats att BB bett personalen meddela teamledaren att ett förslag från honom är att personal kan vittna vid hans vigsel. Enligt anteckningen meddelades teamledaren detta.

text: Av utredningen framgår att AA, som ombud för BB, den 23 januari 2025 i ett epostmeddelande till förvaret efterfrågade ett skriftligt beslut avseende besöket den 24 januari 2025.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I artikel 12 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), som gäller som svensk lag, anges att giftasvuxna män och kvinnor har rätt att ingå äktenskap och bilda familj i enlighet med de nationella lagar som reglerar utövandet av denna rättighet.

text: Europadomstolen har vid flera tillfällen slagit fast att denna rättighet även tillkommer frihetsberövade och att det inte är myndighetens sak att bedöma lämpligheten av ett äktenskap. Rätten att gifta sig får enligt domstolens praxis endast begränsas om det finns viktiga överväganden som följer av omständigheter såsom fara för säkerheten eller förebyggande av brottslighet och oordning. (Se t.ex. avgörandena i målen Frasik och

text: Jaremowicz mot Polen

text: [22933/02 och 24023/03] och

text: Hamer mot Storbritannien

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § första stycket utlänningslagen

text: ska en utlänning som hålls i förvar behandlas humant och hans eller hennes värdighet ska respekteras. I bestämmelsens andra stycke anges att verksamhet som rör förvar ska utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i utlänningens integritet och rättigheter.

text: Enligt

text: 11 kap. 4 § samma lag

text: ska en utlänning som hålls i förvar ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret.

text: Bedömning

text: I anmälan till JO har AA klagat på Migrationsverket för att hon och hennes pojkvän BB, som befann sig i förvaret i Mölndal, inte fick gifta sig med varandra.

text: Av utredningen kan jag inte dra slutsatsen att Migrationsverket fattat ett beslut som gick ut på att AA och BB inte fick gifta sig med varandra. Inte heller finns någon utredning om att verket gjorde någon bedömning av lämpligheten av äktenskapet.

text: Vad som synes ligga till grund för anmälan var att Migrationsverket beslutat att BB:s besök skulle vara övervakade och sedan, när frågan om vigseln blev

text: aktuell, inte medgav något avsteg från rutinen om att högst två vuxna besökare fick vistas i ett besöksrum tillsammans med en förvarstagen. BB föreslog då att personal vid förvaret skulle vara vittnen vid vigseln. Av vad som har kommit fram fick han ingen återkoppling på förslaget. Vigseln mellan BB och AA kunde därför inte genomföras den 24 januari 2025, som de hade planerat. Vidare framgår av utredningen att BB flera gånger och även efter den 24 januari framfört önskemålet att få gifta sig i förvaret. Den 26 februari 2025 verkställdes beslutet att utvisa BB ur landet.

text: Vuxna mäns och kvinnors rätt att gifta sig har ett starkt skydd i svensk rätt. För en förvarstagen kan rätten att gifta sig dock inte anses innefatta en ovillkorlig rätt att få genomföra en vigsel vid den tidpunkt och på det sätt som han eller hon önskar. Utövandet av rättigheten i ett förvar måste anpassas till lokala förhållanden och Migrationsverkets regler och rutiner för att exempelvis upprätthålla ordningen och säkerheten. Ansvaret för att hitta en rimlig och rättvis balans mellan de olika hänsyn som behöver tas ligger dock hos Migrationsverket (jfr ovan nämnda Frasik, punkt 100, och Jaremowicz, punkt 64).

text: Migrationsverket har fört fram att det finns förutsättningar att genomföra vigslar i förvarets lokaler men att undantag från regeln med två vuxna besökare endast gjorts när det varit fråga om besök som inte är övervakade.

text: Jag uttalar mig inte om bedömningen av hur många besökare som BB fick ta emot. Ställningstagandet borde dock ha föranlett Migrationsverket att göra ansträngningar för att vigseln ändå skulle kunna genomföras i förvaret. Enligt

text: äktenskapsbalken

text: krävs att två vittnen är närvarande vid vigseln men dessa måste inte vara släkt eller ha någon annan särskild koppling till de blivande makarna (se

text: 4 kap. 1 §

text: ). Det framstår därför som att BB kunde ha erbjudits andra alternativ att genomföra vigseln än i närvaro av just de personer som han önskade som vittnen. Exempelvis hade möjligheten att låta personal vid förvaret vara vittnen kunnat utforskas vidare.

text: Jag anser därför att det inte gjordes tillräckliga ansträngningar för att möjliggöra att en vigsel mellan BB och AA kunde komma till stånd. Migrationsverket kritiseras för detta.

text: AA har även fört fram att personal vid förvaret tipsade om att välja en annan präst eller imam som kunde viga dem utan vittnen. Migrationsverket har uppgett att det inte finns dokumenterat att personal vid förvaret har föreslagit olagliga vigslar.

text: Av en journalanteckning den 22 januari 2025 framgår dock att personal föreslagit för BB att eftersöka en vigselförrättare som kunde viga honom och AA utan vittnen. Ur journalanteckningen kan utläsas att förslaget lämnades mot bakgrund av att BB varit upprörd över beskedet angående den planerade vigseln. Oavsett varför förslaget lämnades vill jag säga att det naturligtvis inte

text: är lämpligt att en tjänsteman föreslår ett tillvägagångssätt som inte är förenligt med svensk lag.

text: Vidare framgår det av utredningen att BB, sedan i vart fall den 23 januari 2025, ett flertal gånger efterfrågade ett skriftligt beslut angående antalet tillåtna besökare. Ett skriftligt beslut upprättades först den 31 januari 2025. Migrationsverket har fört fram att ställningstaganden av denna sort inte ska dokumenteras i form av skriftliga beslut enligt gällande författningar. Jag vill med anledning av det säga följande.

text: En förvarstagens rätt att ta emot besök regleras i

text: 11 kap. 4 § utlänningslagen

text: . Ett beslut i ett särskilt fall enligt den bestämmelsen får överklagas till migrationsdomstol (se

text: 14 kap. 10 § utlänningslagen

text: JO har tidigare uttalat att starka skäl talar för att ett beslut som kan överklagas fattas skriftligen (se JO 2024 s. 115, dnr 10090-2023). Ett skriftligt beslut är tydligare för den enskilde och att beslutet dokumenteras skriftligt är en förutsättning för en prövning i domstol, som också har att avgöra frågan om överklagbarhet. Även när det är oklart om ett beslut kan överklagas finns det därför skäl för att beslutet fattas skriftligen. Det förhållandet att det tagits fram lokala rutiner för besök utesluter inte i sig att ett ställningstagande om antal besökare kan utgöra ett överklagbart beslut.

text: Migrationsverket har inte närmare förklarat varför BB inte hade rätt till ett skriftligt beslut. Det är en brist i utredningen som begränsar mina möjligheter att uttala mig om detta förhållande. Jag är kritisk till detta.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Rebecka Rynning har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, Malmö åklagarkammare, för handläggningstiden i en förundersökning

text: Anmälan

text: AA ifrågasatte i en anmälan, som kom in till JO den 23 februari 2007, handläggningstiden i en förundersökning vid Åklagarmyndigheten, dåvarande 1:a åklagarkammaren i Malmö (numera Malmö åklagarkammare). Hon var också kritisk mot det sätt på vilket förundersökningen handlagts, bl.a. vad gällde det förhållandet att förundersökningen lagts ned utan att svensk polis hållit förhör med målsäganden.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 303-2422-03 och i Polismyndighetens i Skåne ärende K90112-03 och K90136-03 infordrades och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades från kammaråklagaren BB. Följande framkom.

text: Den 30 juni 2003 inleddes förundersökning om sexuellt utnyttjande och sexuellt ofredande. Gärningarna skulle vara begångna i Sverige och i Australien under åren 1985-2003. Två personer, CC och AA, angavs som målsägande. Den sistnämnda var under 18 år. Samma dag antecknades en person som skäligen misstänkt för brotten. Den 1 januari 2004 tog BB över som förundersökningsledare efter kammaråklagaren DD. Förundersökningen rörande misstanke om brott mot CC lades ned den 1 oktober 2004, medan förundersökningen beträffande misstanke om brott mot AA lades ned den 31 mars 2005.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen varvid även skulle framgå om chefsåklagaren varit medveten om att tidsfristen i 2 a § förundersökningskungörelsen (FUK) överskreds och i så fall vilka åtgärder som chefsåklagaren vidtog med anledning härav.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren EE) inkom med ett remissyttrande till vilket var fogat yttranden från dåvarande chefsåklagaren FF och BB.

text: BB uppgav följande.

text: Bakgrund

text: I samband med omorganisation på Åklagarmyndigheten övertog jag per den 1 januari 2004, från specialiståklagaren DD vid 3:e åklagarkammaren i Malmö, ett större antal ärenden; som jag nu minns det cirka 40 st. Flertalet ärenden var av omfattande karaktär och/eller innefattade besvärliga rättsfrågor. Samtliga dessa ärenden var helt nya för mig och jag måste därför sätta mig in i dem från grunden. När jag övertog dessa ärenden var jag ungdomsåklagare och hade en kontinuerligt stor arbetsbörda. Redan från början av februari var jag p.g.a. den rådande arbetssituationen på åklagarkammaren även verksam som familjevåldsåklagare. Bland annat hade jag ett större mål mot häktad som gällde grov kvinnofridskränkning mot maka samt grov fridskränkning mot fem minderåriga barn och som inte fick sitt avslut förrän i början av maj 2004, då tingsrättens fällande dom meddelades – – –. Under två veckor i januari och två veckor i februari 2004 hade jag dessutom tillsyn på ytterligare en åklagartjänst. Under februari och i början av mars 2004 var jag också handledare åt juridikstudenter på åklagarkammaren. Direkt efter sommarsemestern 2004 hade jag under slutet av juli - början av september samtidigt tillsyn på ytterligare en åklagartjänst under sammanlagt sex veckor. Därtill kommer att jag i början av augusti 2004 blev förundersökningsledare i ett omfattande indiciemål mot häktad angående våldtäkt m. m. – – – som pågick hela hösten, samtidigt som jag handlade ett annat våldtäktsmål med häktad – – – . På grund av en fotskada var jag helt sjukskriven den 24 november - 6 december 2004 samt den 1 februari - 14 februari 2005 (opererad). Under tiden januari 2004 - mars 2005 hade jag på min tjänst i genomsnitt cirka 70 ärenden med pågående förundersökning. Ovanstående må tjäna som en bakgrund till min arbetssituation och arbetsläget på åklagarkammaren då jag övertog och handlade det aktuella ärendet.

text: Min hantering av det aktuella ärendet

text: Kammaråklagaren DD hade sedan sommaren 2003 vidtagit vissa utredningsåtgärder och bl. a. begärt upplysningar från Australien om den utredning som bedrevs där och hur man bäst skulle kunna samordna den australiensiska utredningen med den svenska förundersökningen. Bland de frågor som DD och därefter jag hade att ta ställning till var hur förhör med målsägandena lämpligen skulle kunna genomföras. Här skall framhållas att det vid mitt telefonsamtal med målsägandenas moder (anmälaren) den 8 april 2004 framgick att målsägandena ej kunde förväntas komma till Sverige för förhör. I det läget var jag hänvisad till att inledningsvis – innan några vidare utredningsåtgärder vidtogs – försöka bilda mig en uppfattning utifrån de förhör som hållits av australiensisk polis inom ramen för deras förundersökning. Dessa var avfattade på engelska och polisen i Malmö ställde sig under åberopande av kostnadsskäl helt avvisande till att låta översätta dem till svenska språket. Jag kunde efter vissa kontroller emellertid konstatera att vissa uppgifter i förhörsutsagorna med fog kunde ifrågasättas. Efter att därefter ha tagit del av förhöret med målsägandenas fader GG stod det klart för mig att brott ej kunde styrkas avseende AA. Jag beslutade därför att lägga ned förundersökningen mot GG. Mitt beslut har sedermera överprövats av Utvecklingscentrum Göteborg, som ej funnit skäl till ändring av beslutet. Därefter har det inte tillkommit något som givit anledning att återuppta förundersökningen. Vad gäller misstankarna avseende brott mot CC var min bedömning densamma som beträffande brott mot AA. Dessa brottsmisstankar hade dock blivit preskriberade (delvis redan innan anmälan gjordes). Jag är medveten om att tidsfristen i 2 a § FUK kom att överskridas, vilket jag beklagar. Det bör dock framhållas att överskridandet redan hade inträffat då jag övertog ärendet. Bortsett härifrån har ärendets internationella prägel utgjort ett oöverstigligt hinder mot att iaktta den föreskrivna tidsfristen. Ett överskridande av tidsfristen torde sålunda ha varit motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet. Som framgår av dagboksanteckningar och handlingar i ärendet har jag lämnat fortlöpande direktiv till polisen, vidtagit egna åtgärder samt hållit mig underrättad om utredningsläget, allt i den omfattning som rimligen kan krävas med hänsyn till ärendets beskaffenhet och min då rådande arbetssituation. Jag inser att anmälaren

text: utifrån sitt perspektiv kan ha känt att förundersökningen dragit ut på tiden, men jag hävdar med bestämdhet att det under rådande förhållanden inte funnits möjlighet att bedriva den mera skyndsamt än som skett. Jag vill avslutningsvis tillägga att jag tillbakavisar anmälarens antydningar om bristande noggrannhet vid handläggningen.

text: FF upplyste i huvudsak följande.

text: Under ärendets handläggning diskuterade jag det några gånger med BB. Det gällde då närmast det speciella förhållandet och svårigheten med att förhörspersoner fanns i Australien. Att det i ärendet förekom en målsägande som var under 18 år när anmälan gjordes var inget som jag – såvitt jag nu kan minnas – uppmärksammade. Vad BB anfört i sitt yttrande beträffande arbetsförhållandena på kammaren och – naturligtvis – beträffande hennes egen hälsa är helt riktigt. Förutsättningar att lämna över ärendet till någon annan åklagare saknades, eftersom det hårda arbetstrycket gällde generellt på kammaren. Att ärendet kommit att ta lång tid att handlägga och att tidsfristen § 2 a i förundersökningskungörelsen vida överstigits är mycket beklagligt. BB har anfört, att överskridandet av tidsfristen torde ha varit motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet. Om så varit fallet är naturligtvis en bedömningssak. Jag kan emellertid dela BB:s uppfattning i detta ärende. Jag vill slutligen anföra följande. Det är generellt sett ett problem att hålla den i § 2 a förundersökningskungörelsen angivna tidsfristen. Detta beror på bristande utredningsresurser hos polisen men även på det hårda arbetstrycket på åklagarna. Åklagarna på kammaren har sedan lång tid den rutinen, att de i sina utredningsdirektiv till polisen framhåller att förenämnda bestämmelse är tillämplig. – På arbetsplatsträffar och i liknande sammanhang uppmärksammas åklagarna också på vikten av den aktuella bestämmelsen. – Positivt är emellertid att det – enligt min och övriga åklagares på kammaren uppfattning – går mycket bättre numera än för några år sedan att klara ifrågavarande tidsfrist.

text: EE anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 30 juni 2003 gjordes en anmälan till Polismyndigheten i Skåne som avsåg brott mot två målsäganden CC och AA. Samma dag antecknades en person som skäligen misstänkt för brotten. AA var under 18 år när anmälan gjordes. Brotten var av sådant slag att bestämmelsen i 2 a § förundersökningskungörelsen var tillämplig. Det innebar att förundersökningen skulle vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kunde ske och senast den 30 september 2003. Anmälan inkom den 15 juli 2003 till 3:e åklagarkammaren i Malmö. Förundersökningsledare blev kammaråklagare DD. Av handlingarna i åklagarakten framgår att CC och AA var bosatta i Australien och att en förundersökning, där CC och AA var målsägande rörande likartad brottslighet, pågick i Australien. Den 1 augusti 2003 hade åklagaren givit utredningsmannen i uppdrag att undersöka vad som hänt i förundersökningen i Australien och om möjligheterna att via videolänk hålla förhör med målsäganden och modern. Av handlingarna framgår att utredningsmannen därefter varit i kontakt med Interpol. I skrivelse den 7 november 2003 har åklagaren begärt hjälp hos Justitiedepartementet med vissa utredningsfrågor rörande rättshjälp i Australien. Av handlingarna framgår att åklagaren under resten av år 2003 haft skriftliga kontakter med såväl Justitiedepartementet som med företrädare för Åklagarmyndigheten i Australien. Den 1 januari 2004 kom efter en omorganisation nu aktuellt mål att överföras till 1:a åklagarkammaren i Malmö. Ny förundersökningsledare blev kammaråklagare BB. I en skrivelse den 26 januari 2004 från kammaråklagare DD till kammaråklagare BB framför DD att det p.g.a. de uppgifter han erhållit från åklagare i Australien verkade som de båda målsägandena skulle behöva komma till Sverige för förhör alternativt att polis och eventuellt åklagare skulle behöva bege sig till Australien för att där närvara vid förhör med målsäganden. I mail den 9 mars 2004 från utredningsmannen

text: till åklagare BB framför utredningsmannen att det måste hända något i ärendet. Av en promemoria daterad den 8 april 2004 och upprättad av BB framgår att BB varit i kontakt med målsägandens mor och informerat om utredningsläget. Vidare framgår att de inte hade för avsikt att komma till Sverige. I promemorian sägs vidare att modern skulle ha undertecknat någon handling från myndigheterna i Australien, oklart vad för handling. I direktiv den 16 april 2004 har BB givit utredningsmannen i uppdrag att ta reda på vad för handling modern hade skrivit under. Av direktiv den 23 juni 2004 från BB till utredningsmannen framgår att förundersökningen i Australien var avslutad och att de handlingar från Australien rörande bl.a. förhör med målsägandena måste översättas samt att utredningsmannen skulle undersöka om det hållits ytterligare förhör med andra personer i Australien. Av mail den 17 september 2004 från utredningsmannen till BB framgår att utredningsmannen tidigare informerat BB om att polismyndigheten inte i nuläget var villig att bekosta en översättning av det översända materialet från Australien samt att utredningsmannen nu efterlyste åklagarens inställning hur frågan om översättning skulle hanteras. Den 1 oktober 2004 beslutade BB att lägga ned förundersökningen där CC var målsägande. Brotten var preskriberade. Den 9 november 2004 översände utredningsmannen ett förhör med en viss person till BB. I mail den 17 december 2004 från utredningsmannen till BB undrar utredningsmannen vad som händer i ärendet. I skrivelse den 14 januari 2005 från utredningsmannen till chefen för 1:a åklagarkammaren i Malmö framför utredningsmannen bl.a. att hon vid flera tillfällen efterlyst direktiv från BB – – – . I direktiv den 18 januari 2005 uppdrar BB åt utredningsmannen att hålla förhör med den misstänkte. Vidare anges att förhören med AA och modern skall översättas. I mail den 27 januari 2005 från utredningsmannen till BB uppges bl.a. att polismyndigheten fortfarande inte är beredda att betala översättningskostnaden som beräknades till ca 40 000 kr. Förhöret med den misstänkte genomfördes i februari 2005. Den 31 mars 2005 beslutade BB att lägga ned förundersökningen under motivering att brott inte kan styrkas. – – – – –

text: Bedömning

text: Utredningen i målet komplicerades av att målsäganden befann sig i Australien. Vidare pågick en förundersökning i Australien rörande bl.a. de brott som modern anmält till polisen i Malmö. Mot bakgrund härav har det enligt Åklagarmyndighetens mening funnits godtagbara skäl till att tidsfristen överskridits. Av vad som ovan redovisats kan det enligt Åklagarmyndighetens mening inte riktas någon kritik mot åklagare DD:s hantering av ärendet. Den 1 januari 2004 övertog åklagare BB ansvaret för utredningen. Av vad som ovan redovisats har fram till dess att åklagaren den 31 mars 2005 beslutade att lägga ned förundersökningen några egentliga utredningsåtgärder inte genomförts förutom förhöret med den misstänkte. Enligt Åklagarmyndigheten borde åklagaren i vart fall när förhören med målsäganden inkommit, vilket synes ha skett i juni 2004, tagit ställning till om ytterligare utredningsåtgärder skulle vidtas. Nu dröjde det ända till i januari 2005 innan åklagaren beslutade att den misstänkte skulle höras. Trots den av BB beskrivna arbetssituationen borde det enligt Åklagarmyndighetens mening ha varit möjligt för BB att ha avslutat ärendet tidigare än vad som nu skett. Enligt Åklagarmyndigheten har tidsfristen härigenom kommit att överskridas på ett sätt som inte kan anses acceptabelt.

text: Bedömning

text: JO:s uppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med granskningen är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt gällande regler för

text: förfarandet. Däremot brukar JO inte pröva myndigheters ställningstaganden i sak, såvida dessa inte strider mot lag eller annan författning eller annars framstår som uppenbart felaktiga. Detta innebär att JO vanligen inte prövar myndigheters överväganden i lämplighets- eller bedömningsfrågor. JO kan inte heller ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat och granskningen är inte avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning.

text: Mot denna bakgrund har min granskning begränsats till att gälla handläggningstiden vid åklagarkammaren.

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Enligt 2 a § FUK ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet är riktat mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Som exempel på detta anförs i förarbetena att fristen får överskridas vid mycket omfattande utredningar eller om många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomst av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör däremot inte skäl att överskrida fristen (

text: SOU 2000:42 s. 91

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: Anmälan gjordes den 30 juni 2003 varför beslut i åtalsfrågan, om det inte funnits godtagbara skäl att överskrida tidsfristen, skulle ha fattats senast den 30 september 2003. De kom därefter att dröja ytterligare ett och ett halvt år innan ett sådant beslut förelåg. Den aktuella utredningen har givetvis komplicerats av att målsägandena bott i Australien och av att en utredning rörande liknande brott pågått där. Jag delar därför i och för sig bedömningen att det i förevarande fall funnits skäl att överskrida tidsfristen.

text: BB fick i maj 2004 besked om att det inte längre pågick någon utredning i Australien och erhöll, såvitt framkommit, i juni 2004 utskrifter av förhör som hållits med målsägandena i Australien. Mot bakgrund av att förundersökningen då pågått i cirka ett år borde i vart fall vid den tidpunkten åtgärder ha vidtagits för att skyndsamt föra ärendet till ett avgörande. Om BB:s arbetssituation varit sådan att hon inte hade möjlighet till detta hade det ankommit på henne att uppmärksamma kammarledningen på saken. Så synes inte ha skett. Jag noterar att det kom att dröja

text: ända till januari 2005 innan BB beslutade att den misstänkte skulle höras. BB förtjänar således kritik för den långsamma handläggningen av ärendet.

text: FF har som chef för kammaren under den aktuella tiden haft det övergripande ansvaret för verksamheten och till uppgift att planera, leda och fördela kammarens arbete. Det har därför ankommit på honom att bl.a. tillse att det fanns rutiner för bevakning av ärendena. Detta är av särskild vikt beträffande ärenden där frister gäller för handläggningen. Det har inte framkommit att kammaren haft någon sådan rutin. Till viss del synes emellertid FF ha hållit sig informerad om ärendet genom att diskutera dess handläggning med BB. Vid diskussionerna har han dock – såvitt han minns – inte uppmärksammats på att en av målsägandena vid tidpunkten för anmälan var under 18 år. Så skulle givetvis ha skett och han borde därför allra senast under hösten 2004 ha agerat kraftfullt för att se till att utredningen drevs framåt med större skyndsamhet än som blev fallet. Inte heller han kan således undgå kritik.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för lång handläggningstid av ett ärende om föräldrapenning med internationell anknytning

text: I en anmälan till JO anförde AA bl.a. följande. Hon flyttade till Sverige i augusti 2007. I december 2007 lämnade hon in en ansökan om registrering hos Försäkringskassan för att försäkringstillhörighet skulle kunna fastställas. Trots att hon vid flera tillfällen besökte Försäkringskassans lokala kontor angående sitt ärende vidtog Försäkringskassan inga åtgärder. I juni/juli 2008 lämnade hon återigen in en ansökan. Den 8 augusti 2008 besökte hon Försäkringskassan för att lämna in en ansökan om föräldrapenning. Hon försökte även lämna in sin ansökan om försäkringstillhörighet en tredje gång, men fick till svar att detta inte behövdes, eftersom hennes två tidigare ansökningar redan fanns på Försäkringskassans kontor i Malmö. I oktober 2008 begärde Försäkringskassan kompletterande handlingar för att kunna fastställa försäkringstillhörighet. Hon lämnade omgående in handlingarna, men hörde inget mer från Försäkringskassan.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I sitt beslut den 12 mars 2010 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: Föräldrapenning utgör en ersättning som den enskilde många gånger är helt beroende av för sin försörjning. Det är därför mycket angeläget att Försäkringskassan handlägger en begäran om föräldrapenning med stor skyndsamhet.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. AA har uppgett att hon i december 2007 lämnade in en blankett med uppgifter för registrering till Försäkringskassans kontor i Hallunda. Försäkringskassan har uppgett att den saknar uppgift om de handlingar AA lämnat till kontoret i Hallunda men att kassans kontor i Malmö erhöll de aktuella blanketterna för registrering den 19 februari 2008. Den 8 juli 2008 lämnade AA in ett moderskapsintyg till Försäkringskassan och samma dag lämnade hon in ytterligare en blankett för registrering. Den 27 juli 2008 födde AA sitt barn. Den 5 augusti 2008 lämnade hon in en begäran om föräldrapenning avseende perioden den 4 augusti 2008–4 augusti 2009. Försäkringskassan fattade beslut om AA:s rätt till föräldrapenning först den 5 maj 2009.

text: Jag noterar att handläggningen av frågan om försäkringstillhörighet präglas av långa perioder av ren passivitet. Försäkringskassans kontor i Malmö erhöll AA:s begäran om inregistrering första gången den 19 februari 2008 och andra gången den 8 juli 2008. Kassans första åtgärd i ärendet var att den 1 oktober 2008 begära in en kompletterande handling. Begärd komplettering inkom den 11 december 2008. Ställningstagande i frågan om försäkringstillhörighet togs dock först den 29 april 2009 och det efter att AA den 21 april 2009 inkommit med ytterligare en ifylld blankett om uppgifter för registrering.

text: Av utredningen framgår vidare att två av AA:s begäran om inregistrering, som inkom till Försäkringskassans kontor i Malmö den 19 februari 2008 respektive den 8 juli 2008, inte har kunnat återfinnas hos kassan. Det är givetvis allvarligt att handlingar hos Försäkringskassan förkommer. I förevarande fall synes dessutom det inträffade ha varit en av orsakerna till den mycket långa handläggningstiden.

text: Handläggningen av AA:s ärende om föräldrapenning och det därtill hörande ärendet om försäkringstillhörighet är häpnadsväckande. Tidsutdräkten för att ta ställning till AA:s försäkringstillhörighet – något som i sin tur givetvis har fördröjt beslutet om föräldrapenning – är fullständigt oacceptabel. Det inträffade tyder enligt min mening på stora brister i Försäkringskassans bevakningsrutiner.

text: Jag vill i detta sammanhang hänvisa till vad som framkom vid min inspektion av Försäkringskassans internationella kontor i Malmö den 29 september–1 oktober 2009. I protokollet från den inspektionen antecknades bl.a. följande uppgifter (dnr 4911-2009).

text: Högst prioritet har de ärenden där den enskilde har gjort anspråk på en ”försörjningsförmån”, t.ex. föräldrapenning. För en familj med flera barn kan även barnbidraget vara avgörande för försörjningen. Till den högst prioriterade gruppen hör även ärenden om utvandring där en förmån redan utgår samt ärenden om tandvård. Ärenden med högsta prioritet ska registreras inom tre till fem dagar från det att en komplett anmälan föreligger.[– – –] Om och när en anmälan om registrering väl inkommer så träder prioriteringssystemet in. Anmälningar med ett samtidigt anspråk på en försörjningsförmån bevakas genom att respektive handläggare behåller ärendet på sitt skrivbord men det förekommer också att handlingarna läggs tillbaka på sin plats bland andra aktuella ärenden. Det är möjligt att via datorsystemet ta fram en förteckning över de prioriterade ärendena. Detta förutsätter emellertid att handläggaren har gjort en prioritetsbedömning och dessutom registrerat denna i datorsystemet. Det går i efterhand inte att se vid vilken tidpunkt ett ärende bedömts som prioriterat. Om ett ärende blivit liggande upptäcks det genom att förmånshandläggaren hör av sig och efterfrågar besked i registreringsfrågan. JO noterade i detta sammanhang att det således inte är möjligt att fastställa handläggningstiden i de prioriterade ärendena. JO anförde vidare att kontorets system för bevakning och förvaring av handlingar föreföll otillfredsställande. I detta fall har Försäkringskassans handläggare av föräldrapenning den 8 augusti 2008 skickat ärendet till internationella kontoret i Malmö för bedömning av AA:s försäkringstillhörighet och samtidigt lagt in en bevakning i Försäkringskassans ärendehanteringssystem. Därefter har förmånshandläggaren vid ett flertal tillfällen öppnat ärendet för att kontrollera om försäkringstillhörigheten har fastställts.

text: Någon kontakt med enheten för försäkringstillhörighet har dock inte tagits trots att mycket lång tid hunnit gå och trots att ärendet tillhörde den grupp som kassan ska prioritera högst.

text: Det inträffade är ett tydligt exempel på det som jag vid den ovan nämnda inspektionen kunde konstatera, nämligen att bevakningen och förvaringen av handlingar vid Försäkringskassans internationella kontor i Malmö inte fungerar tillfredsställande. Jag förutsätter att Försäkringskassan vidtar åtgärder för att komma till rätta med dessa problem.


nyckelord: Samtycke Sekretess

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Gävle, för utformningen av ett dokumenterat samtycke beträffande utlämnande av uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 december 2017 framförde AA klagomål mot anstalten Gävle och en namngiven kriminalvårdsinspektör där. Han anförde i huvudsak följande:

text: Sedan han till anstaltens sjukvård lämnat in sina sjukvårdsjournaler som innehåller uppgifter som omfattas av sekretess, har bl.a. en kriminalvårdsinspektör läst journalerna utan hans samtycke. Han fick kännedom om detta i samband med sitt kollegium när kriminalvårdsinspektören nämnde vissa uppgifter som framgår av journalanteckningarna.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet har hämtats in och granskats, bl.a. journalanteckningar från AA:s patientjournal. JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i AA:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt avse utformningen av ett lämnat samtycke som framgick i en journalanteckning den 6 oktober 2017. Efter remiss har Kriminalvården, huvudkontoret, genom tf. chefen för sektionen för verksjuridik anfört i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Nord, som i sin tur har gått igenom rutinbeskrivningen för initial hälsoundersökning och hämtat in uppgifter från anstalten Gävle. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. På häkten och anstalter ska en sjuksköterska söka upp alla nyinskrivna och snarast efter ankomst eller senast nästkommande vardag genomföra ankomstsamtal/hälsoundersökning. I samband med det tillfrågas klienten om denne lämnar sitt samtycke till att Kriminalvården hämtar in eventuella journalkopior och till att kriminalvårdarna informeras om hälsoförhållanden som har betydelse för vistelsen på häktet eller anstalten, som t.ex. diabetes, epilepsi eller över-

text: känslighet mot vissa födoämnen. Klientens inställning i fråga om samtycke dokumenteras i en journalanteckning tillsammans med övrig information som kommer fram under samtalet/undersökningen. Av journalanteckningen som en sjuksköterska den 6 oktober 2017 upprättade i samband med den initiala hälsoundersökningen på anstalten Gävle framgår att AA ”godkänner att information hämtas och lämnas till Kriminalvården eller andra vårdinstanser vid behov”. Den aktuella kriminalvårdsinspektören har inte tagit del av AA:s sjukvårdsjournal. AA:s påstående om psykologsamtal med en av anstaltens terapeuter stämmer inte heller. Mötet den 28 november 2017 var ett uppföljningsmöte angående pågående behandling. AA meddelades och erbjöds i samband med detta enskilda samtal med terapeut, vilket är ett inslag i behandlingen och styrs av en behandlingsmanual.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår bl.a. att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare och att den allmänna sjukvården ska anlitas, om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten. Vidare anges i

text: 25 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: att varje anstalt ska ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsutbildning. Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. I

text: 8 kap. 1 §

text: OSL anges att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i denna lag eller i lag eller förordning som denna lag hänvisar till. Enligt

text: 8 kap. 2 §

text: OSL gäller detta och vad som föreskrivs i andra bestämmelser i denna lag om uppgiftslämnande till andra myndigheter och överföring av sekretess mellan myndigheter, också mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Enligt

text: 12 kap. 2 §

text: OSL kan en enskild helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne, om inte annat anges i denna lag.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det aktuella samtycket har utformats i enlighet med vad som följer av Kriminalvårdens rutinbeskrivning för initial hälsoundersökning. Ett samtycke bör inte ges ett alltför generellt innehåll och det kan ifrågasättas om den aktuella formuleringen är tillräckligt specifik. Det kan dock noteras att rutinbeskrivningen i fråga för närvarande är under revidering. Det kan vidare konstateras att AA vid den initiala hälsoundersökningen i anstalten har godkänt att information vid behov hämtas och lämnas till bl.a. Kriminalvården och att detta har antecknats i hans journal. Enligt uppgift från anstalten har kriminalvårdsinspektören i fråga dock inte tagit del av AA:s patientjournal. Det har inte kommit fram skäl att tvivla på denna uppgift. Det saknas därför grund för AA:s påståenden.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Jag kan inledningsvis konstatera att Kriminalvården har tillbakavisat AA:s påstående att en kriminalvårdsinspektör tagit del av AA:s sjukvårdsjournaler. I den delen står ord mot ord och jag bedömer att ytterligare utredning inte kommer att leda till något annat resultat.

text: När det gäller det samtycke som dokumenterats i journalanteckningen den 6 oktober 2017, har det kommit fram att en sjuksköterska i samband med den initiala hälsoundersökningen antecknade i AA:s patientjournal att han godkände att information fick hämtas och lämnas till Kriminalvården eller andra vårdinstanser vid behov. Av

text: 12 kap. 2 §

text: OSL följer att den enskilde som utgångspunkt kan samtycka till att uppgifter rörande honom eller henne som omfattas av sekretess får lämnas till någon annan. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att ett sådant samtycke kan ges i förväg med tanke på en kommande situation. Ett samtycke får dock inte ges ett så generellt innehåll att den enskilde allmänt förklarar sig avstå från sekretessen hos en viss myndighet eller tjänsteman. Avtvingas en enskild mer eller mindre ett generellt samtycke kan omständigheterna vara sådana att samtycket inte bör tillerkännas rättslig giltighet (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 331). Därutöver bör samtycket inte medföra att den enskilde lämnar ett medgivande som går betydligt längre än vad som behövs för myndighetens verksamhet. Den person som tar emot samtycket bör försäkra sig om att detta inte får större räckvidd än vad den enskilde har insett eller velat (jfr t.ex. JO 2017/18 s. 99 och

text: JO 2017/18 s. 286

text: ). I sammanhanget kan nämnas att det i Kriminalvårdens handbok om sekretess anges att ett samtycke bör utformas på så sätt att det endast avser undantag för sekretess vid ett särskilt tillfälle eller i förhållande till en viss person (Handbok i sekretessfrågor inom Kriminalvården [2011:1]).

text: Enligt Kriminalvården utformades det nu aktuella samtycket i enlighet med myndighetens rutiner. Jag finner i och för sig inte skäl att ifrågasätta att AA fick någon form av information om syftet med samtycket och att han inte motsatte sig att uppgifter om honom fick lämnas vidare i enlighet med vad som antecknades i journalen. Enligt min mening har dock samtycket getts ett så generellt innehåll att AA svårligen kunde få information om – och överblicka – omfattningen och konsekvenserna av medgivandet. Detta framstår inte som rättssäkert, särskilt med beaktande av att det rör sig om uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess och därmed typiskt sett anses integritetskänsliga. För egen del ifrågasätter jag i vilken utsträckning ett sådant generellt samtycke kan anses ha någon rättsverkan.

text: Sammantaget kan Kriminalvården inte undgå kritik för utformningen av samtycket. Jag ser positivt på myndighetens besked att rutinbeskrivningen för samtycken ses över och revideras.

text: Ärendet avslutas.