title: Rätt till ersättning för ideell skada med anledning av bristfällig utformning av domskäl, vilket har innefattat överträdelse av artikel 6.1 i Europakonventionen, har inte ansetts föreligga med hänsyn till att möjlighet att genom överklagande få domen undanröjd och målet återförvisat för förnyad prövning har förelegat samt då JO i beslut har kritiserat den ansvariga domaren och Statens ansvarsnämnd har ålagt domaren disciplinpåföljd

text: Justitiekanslern avslår MB:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: MB och PE. var tidigare sammanboende. De har tre gemensamma barn. Vårdnaden om de två äldsta barnen var gemensam medan MB hade ensam vårdnad om det yngsta barnet. PE. väckte den 25 mars 2008 talan mot MB vid Attunda tingsrätt och yrkade gemensam vårdnad om det yngsta barnet samt bl.a. växelvist boende (mål nr T 2070-08). MB bestred PE:s yrkanden och yrkade för egen del bl.a. ensam vårdnad om samtliga barn. Huvudförhandling hölls den 30 november 2009 och dom meddelades den 12 januari 2010. Tingsrätten förordnade därvid att vårdanden om samtliga tre barn skulle vara gemensam. Därutöver förordnade tingsrätten att barnen skulle bo växelvis hos föräldrarna samt att umgänget på skolloven etc. skulle ske på visst sätt. Tingsrätten förordnade också att MB:s rättshjälp omedelbart skulle upphöra. Domen överklagades inte.

text: MB framförde den 31 mars 2010 i en anmälan till Riksdagens ombudsmän (JO) klagomål mot rådmannen NH (JO:s dnr 1936-2010). MB anförde sammanfattningsvis att NH, som var ordförande vid huvudförhandlingen vid tingsrätten, hade agerat partiskt i målet. NH:s partiskhet visade sig dels i hur han utformade domskälen, dels i hur han agerade vid huvudförhandlingen i målet.

text: Efter att JO inhämtat viss utredning, däribland ett yttrande från lagmannen vid Attunda tingsrätt uttalade chefsjustitieombudsmannen MM i beslut den 15 november 2010 att NH i domskälen inte hade redovisat vad han hade grundat sina slutsatser på. Enligt chefsjustitieombudsmannen hade NH i domskälen dessutom uttryckt sig högst olämpligt och på ett sätt som varit ägnat att framkalla tvivel på rättens opartiskhet. Chefsjustitieombudsmannen fann därför att NH hade åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sätt som borde föranleda disciplinpåföljd. Ärendet överlämnades därför till Statens ansvarsnämnd för prövning. Chefsjustitieombudsmannen utvecklade skälen för sitt beslut enligt följande.

text: Bedömning

text: Inledning

text: Av den inhämtade utredningen har framgått att tingsrätten, genom rådmannen NH, formulerat domskälen i ett avförande om vårdnad m.m. på ett sätt som medfört att en av parterna upplevt att domstolen brustit i opartiskhet.

text: Domen inleds med en kort bakgrundsbeskrivning, följt av parternas yrkande och grunder, en redovisning av parternas utveckling av talan och en presentation av utredningen i målet, dvs. vilken muntlig och skriftlig bevisning som åberopats av parterna. Därefter följer domskälen, dvs. den del av domen där rätten redovisar sin bedömning.

text: Jag vill redan inledningsvis framhålla att jag genom mina uttalanden nedan inte tar ställning till de sakfrågor som tingsrätten hade att bedöma, dvs. frågor om vårdnad, boende och umgänge. Jag uppehåller mig i stället uteslutande vid frågan om domskälen är utformade på ett sätt som står i överensstämmelse med de bestämmelser i bl.a. rättegångsbalken som domstolen varit skyldig att följa.

text: Domskälens förenlighet med bestämmelserna i

text: 17 kap. 7 § 5

text: RB

text: I

text: 17 kap. 7 §

text: RB, finns bestämmelser om vad en tvistemålsdom ska innehålla. Bestämmelserna gäller, med undantag för bl.a. tredskodomar (se 8 §), alla slags domar.

text: Enligt bestämmelsens femte punkt ska i domen anges domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. Med domskälen avses de skäl som bestämt utgången i målet såväl i bevisfrågan som i rättsfrågan. Rätten måste således redovisa hur den värderat den av parterna åberopade bevisning och upplysa parterna om varför man ansett att ett visst rättsfaktum är styrkt. Att domskälen redovisas noggrant är viktigt av flera olika orsaker. En motiverad dom gör det möjligt för såväl parterna som en bredare allmänhet att kontrollera hur domstolen resonerat, vilket är av betydelse för förtroendet för rättsskipningen. Vid författandet av domskälen kan domaren också själv kontrollera riktigheten av sina tankegångar. En utförligt motivering brukar dock anses ha sin största betydelse på grund av möjligheten att överklaga domen eftersom en sådan motivering underlättar för den tappande att bedöma om det lönar sig att överklaga och för den högre instansen att bedöma domens riktighet (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 1, s. 17:24 f med där gjorda hänvisningar för ett utförligare resonemang i denna fråga).

text: I den aktuella domen redogörs för vilken muntlig och skriftlig bevisning som åberopats i målet. Beträffande den muntliga bevisningen anges att förhören lagrats i domstolens datasystem och att någon särskild redovisning inte görs i domen för vad var och en uppgett.

text: Vad gäller den skriftliga bevisningen framgår bl.a. att PE. åberopat delar av, och MB. hela, den vårdnads-, boende- och umgängesutredning som gjorts i målet.

text: Tingsrätten redovisar sedan i domskälen ett antal omdömen och slutsatser angående parterna och deras lämplighet som vårdnadshavare. Det anförs bl.a. om MB. att hon synes ”vara snar att söka konflikt med” PE., att hon försöker ”dra in omgivningen och barnen i dessa onödiga konflikter” och att hon ”tidigare visat att hon saknar förmåga att sätta barnens bästa i första rummet genom att inte tillgodose deras behov av fadern”. Beträffande PE. anges bl.a. att han får ”anses vara en professionell konfliktlösare”, att han framstår ”som en ansvarstagande och kärleksfull förälder som vill ta hand om sina barn” och ”kan tillgodose barnens behov av modern”. Rätten uttalar vidare att MB. får anses olämplig som ensam vårdnadshavare, men dock lämplig som vårdnadshavare och boendeförälder och att PE. får anses vara lämplig som vårdnadshavare och boendeförälder. Slutligen anser rätten att konflikterna mellan parterna oftast är ”sökta och skapade av” M.B. och inte av djupgående karaktär samt att parternas samarbetsförmåga är tillräcklig för att gemensam vårdnad och växelvis boende ska kunna fungera.

text: Tingsrätten redovisar emellertid inte vad den grundar sin uppfattning om parterna på. Det finns således ingen hänvisning till att någon i målet hörd person skulle ha uppgett att parterna hade eller saknade någon av de egenskaper som tillskrivs dem eller till att detta framkommit genom den skriftliga bevisningen. Det saknas i domskälen, som upptar ungefär fyra sidor av domen, över huvud taget någon redogörelse för eller hänvisning till vad som framkommit genom den muntliga eller skriftliga bevisningen i målet. Beträffande den skriftliga bevisningen kan det särskilt anmärkas att tingsrätten inte alls redovisar vad som framgår av vårdnads-, boende- och umgängesutredningen.

text: Det enda undantaget från vad som nyss konstaterats är att det i domskälen redovisas att MB:s föräldrar uppgett att de tar stor del i tillsynen och omvårdnaden av barnen. Av det förhållandet drar tingsrätten slutsatsen att MB. själv saknar ”förmåga att svara upp mot barnens behov därvidlag” och anger vidare att, genom kontakter med morföräldrarna, ”betas barnen i betänklig mån från kontakt med sin far”. Slutsatserna framstår, utan närmare motivering än vad som anges i domskälen, som anmärkningsvärda.

text: Vad pater och vittnen uppgett behöver naturligtvis i och för sig inte redovisas ordagrant och en alltför utförlig redogörelse för vad som kommit fram under bevisupptagningen riskerar snarare att tynga domen. Inte heller behöver den skriftliga bevisningen redovisas i detalj. Däremot måste domskälen självfallet vara utformade så att det är möjligt att förstå vad tingsrätten grundar sina slutsatser på. Det aktuella domskälen är utformade på ett sådant sätt att detta inte är möjligt för vare sig parterna, allmänheten eller en högre instans.

text: Det kan således inte råda något tvivel om att domskälen inte är utformade på ett sätt som är förenligt med bestämmelsen i

text: 17 kap. 7 § 5

text: RB.

text: Domskälens förenlighet med kravet på domstolens opartiskhet

text: Vad som kan utgöra jäv för domare regleras i

text: 4 kap. 13 §

text: RB. Enligt vad som brukar betecknas som bestämmelsens generalklausul, p. 10, ska en domare anses jävig om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i målet. Ett exempel på en omständighet som kan utgöra jäv enligt generalklausulen är om domaren vet med sig att han eller hon har en förutbestämd uppfattning i målet. Även om domares uppträdande under rättegången kan under vissa förutsättningar utgöra jäv. Således kan det föreligga jäv om en domare handlägger ett mål mot en viss person på ett sådant sätt att domaren, exempelvis genom sin processledning, åsidosätter sina åligganden i tjänsten och därmed också skapar motsättningar mellan sig själv och parterna. Det kan också tänkas förekomma att domskälen ges en uppseendeväckande och utmanande utformning, som inte påkallas av själva målet och som därmed inger parten uppfattningen att domaren varit negativt inställd just mot honom eller henne. I båda dessa situationer kan domaren således bli jävig genom sitt handlingssätt (se bl.a.

text: NJA 1993 s. 571

text: , Per Olof Ekelöf och Henrik Edelstam, Rättegång I, 8:e uppl., s. 148 och Claes Sandgren, Domares jäv och skiljemans obehörighet, SvJT 2010 s. 689).

text: Regeln i

text: 4 kap. 13 § 10

text: RB bör tolkas i ljuset av bestämmelserna i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och den praxis som utbildats vid Europadomstolen för mänskliga rättigheter. Enligt artikel 6.1 i konventionen innefattar rätten till en rättvis rättegång ett krav på att prövningen ska ske inför en oavhängig och opartisk domstol. När det gäller opartiskhet har Europadomstolen urskiljt två element, nämligen dels kravet på att varje domare faktiskt ska döma opartiskt mellan parterna (subjektiv opartiskhet), dels kravet på att det för en objektiv iakttagare inte får föreligga några legitima tvivel om domstolens opartiskhet (objektiv opartiskhet). Eftersom det i regel är omöjligt att visa att en domare i verkligheten brustit i opartiskhet, har huvudvikten lagts vid det senare elementet – den objektiva opartiskheten – i flertalet av de fall som behandlats av Europadomstolen. Domstolen brukar sägas hylla den brittiska maximen ”justice must not only be done, it must also be seen to be done” (Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl., s. 182 och Carl Henrik Ehrenkrona, Europakonventionens betydelse för den svenska rättegångsordningen, SvJT 1999 s. 486).

text: Som ovan angetts redovisas i domen över huvud taget inte vad som framkommit under den bevisupptagning som förekom vid huvudförhandlingen. De omdömen om parterna som rätten ger uttryck för, vilka i princip alltid är till fördel för P.E., saknar således hänvisning till vad någon förhörsperson sagt eller till vad som framkommit genom den skriftliga bevisningen. Redan detta riskerar att ge intryck av att rätten tagit ställning för den ena parten och således inte agerat opartiskt. Till detta intryck bidrar, som också lagmannen ansett i sitt yttrande, att domstolen dessutom redovisar sin uppfattning, även här till PE:s fördel, i frågor som den ansett sig inte behöva eller inte kunna pröva.

text: Tingsrätten inleder sina domskäl med en beskrivning av parternas yrkesbakgrund och uppförande under huvudförhandlingen. Efter att ha redogjort för PE:s yrkesbakgrund tar rätten denna till intäkt för att han inte kan ha de egenskaper som MB. ”pådyvlat” honom och att redan hans yrkesbakgrund ”borde borga för att uppfatta honom som en lämplig vårdnads-, boende- och umgängesförälder”.

text: Jag kan inte förstå dessa uttalanden på annat sätt än att rätten tycks anse att en person som nått en viss position i samhället inte kan besitta vissa egenskaper av mera negativt slag. Att en domare med lång erfarenhet av att döma i bl.a. familjerättsliga mål och brottmål ger uttryck för en sådan uppfattning, som ju måste sägas vara direkt felaktig, är djupt bekymmersamt. Det riskerar att ge upphov till misstankar om att domstolen redan härigenom tagit ställning för den ena parten, i det aktuella fallet förstärks detta intryck genom det sätt på vilket MB:s yrkesbakgrund och uppförande därefter redovisas.

text: Beträffande en händelse i april 2007, där PE. ostridigt utövat våld mot MB, och där PE., såvitt framgår av vad som antecknats under rubriken Parternas talan, uppgett att detta föregåtts av våld mot honom från MB:s sida, skriver tingsrätten att ”utan att veta hur våldsamheterna gått till eller vem som gjort vad, kan ändå sägas att det är förståeligt att PE. i denna situation haft svårt att besinna sig på samma sätt som han annars synes ha gjort vid konfrontationer mellan dem”. Eftersom tingsrätten uttryckligen anger att den inte vet vad som försiggick vid det aktuella tillfället är det ytterst förvånande att den ändå uttrycker förståelse för den ena partens agerande, inte minst eftersom detta agerande av den andra parten polisanmälts som misshandel.

text: I domskälen anges vidare att MB,, om hon får behålla ensam vårdnad om den yngsta dottern, ”krävt” att dotterns umgänge med PE. inledningsvis ska ske i närvaro av en kontaktperson. Tingsrätten anger vidare att, även om frågan fallit på grund av att tingsrätten förordnar om gemensam vårdnad, den anser ”sig inte böra undanhålla” upplysningen att en kontaktperson såvitt kan bedömas saknar ”annan positiv funktion i sammanhanget än att lugna MB. själv” och att det ”ur tingsrättens perspektiv under inga omständigheter varit aktuellt med en kontaktperson”. Denna ”upplysning” i en fråga som tingsrätten uttryckligen angett sig inte behöva ta ställning till vid sitt avgörande måste, enligt min mening, anses ägnad att inge MB. uppfattningen att rätten varit negativt inställd till henne.

text: Tingsrätten avslutar sina domskäl i sakfrågan med att ange att ”det vore förödande för barnen om MB. genom att överklaga domen skulle kunna ytterligare förhala för barnen att knyta an till sin far”. I fråga om MB:s rättshjälp konstaterar tingsrätten därefter att den omständigheten att MB. har rättshjälp har medfört att hon ”kommit i ett väsentligt bättre processekonomiskt läge än PE., som bedöms ha medelgod ekonomi” och att det inte är ”rimligt att processen får fortsätta i nästa instans under dessa orättvisa ekonomiska förutsättningar och på statens bekostnad”.

text: Huvudregeln beträffande rättshjälp är att den inte omfattar ersättning för mer arbete än 100 timmar,

text: 15 § rättshjälpslagen (1996:1619)

text: . Taket kan överskridas endast i undantagsfall,

text: 34 § andra stycket samma lag

text: (se prop., 1996/97:9 s. 145 f. och

text: NJA 2000 s. 390

text: angående förutsättningarna). I stället för att hänvisa till att sådana förutsättningar saknas har tingsrätten motiverat sitt beslut med att det vore ekonomiskt orättvist gentemot PE., ”som bedöms ha medelgod ekonomi”. Även i denna fråga förklarar tingsrätten således sitt ställningstagande på ett sätt som, särskilt i förening med vad rätten tidigare anfört angående vilka konsekvenser ett överklagande från MB:s sida skulle få för barnen, ger intryck av att rätten haft en negativ inställning till MB.

text: Sammanfattningsvis i denna del anser jag alltså att särskilt nyss redovisade uttalanden är såväl högst olämpliga i sig som ägnade att framkalla tvivel på rättens opartiskhet. Domskälen präglas emellertid även i övrigt tämligen genomgående av en ton som måste uppfattas som nedvärderande gentemot MB.

text: Fråga om disciplinpåföljd

text: Domares opartiskhet vid handläggning och avgörande av mål och ärenden är i en rättsstat av avgörande betydelse såväl för den enskildes rättssäkerhet som för allmänhetens förtroende för rättskipningen. Det finns därför anledning att se mycket allvarligt på NH:s handlande. Enligt min uppfattning har han, genom att avfatta domskäl med de brister såvitt avser fullständighet och uttryckssätt som jag ovan redovisat, åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sätt som utgör sådan tjänsteförseelse som enligt

text: 14 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning bör föranleda disciplinpåföljd.

text: MB lämnade den 9 juli 2010 in en klagan över domvilla till Svea hovrätt och yrkade bl.a. att hovrätten skulle undanröja tingsrättens dom (hovrättens mål nr Ö 5854-10). Hon yrkade även inhibition av tingsrättens dom, ett yrkande som hovrätten avslog samma dag. MB förde talan mot beslutet i Högsta domstolen som dock inte meddelade prövningstillstånd (Högsta domstolens mål nr Ö 3756-10). Till stöd för själva klagan över domvilla anförde MB i hovrätten dels att tingsrättens dom var så oklar eller ofullständig att det inte framgick hur domstolen hade dömt i saken, dels att NH hade varit partisk vilket utgör ett grovt rättegångsfel (59 kap. 1 § första stycket 3 respektive 4 rättegångsbalken). I beslut den 4 april 2011 avslog hovrätten MB:s klagan över domvilla i den del den grundade sig på 59 kap. 1 § första stycket 3 rättegångsbalken och avvisade klagan i den del den grundade sig på 59 kap. 1 § första stycket 4

text: rättegångsbalken

text: . Hovrätten anförde följande skäl.

text: Den av MB åberopade bestämmelsen i 59 kap. 1 § första stycket 3 rättegångsbalken innebär att en dom ska undanröjas på grund av domvilla, om den är så oklar eller ofullständig att det inte framgår av domen hur rätten har dömt i saken. Bestämmelsen tar sikte på domslutet och inte på domskälen. Domslutet är i detta fall klart och fullständigt. Det finns alltså inte skäl att undanröja domen på den av MB i första hand åberopade grunden.

text: Enligt 59 kap. 1 § första stycket 4 ska en dom undanröjas på grund av domvilla, om det i rättegången förekommit något annat grovt rättegångsfel än vad som nämnts tidigare i paragrafen och rättegångsfelet kan antas ha inverkat på målets utgång. Möjligheten till bifall till klagan över domvilla enligt denna bestämmelse inskränks av en bestämmelse i paragrafens andra stycke. Där sägs att klagan över domvilla enligt första stycket 4 som grundas på en omständighet som inte tidigare har åberopats i målet ska avvisas, om klaganden inte gör sannolikt att han har varit förhindrad att åberopa omständigheten i rättegången eller annars haft giltig ursäkt att inte göra det.

text: MB har varit medveten om de omständigheter som hon nu åberopar till stöd för sin klagan över domvilla alltsedan hon fick del av tingsrättens dom. Hon har haft möjlighet att överklaga domen i vanlig ordning men avstått från det. I sin klagan över domvilla har hon inte anfört någon omständighet till stöd för sin underlåtenhet att överklaga domen. Vid dessa förhållanden ska hennes klagan över domvilla avvisas i den del den grundar sig på

text: 59 kap. 1 § första stycket 4 rättegångsbalken

text: I beslut den 3 maj 2011 ålade Statens ansvarsnämnd NH en varning enligt

text: och

text: 15 §§

text: lagen (

text: ) om offentlig anställning. I skälen för beslutet anförde ansvarsnämnden sammanfattningsvis att domskälen inte uppfyllde de minimikrav som uppställs i 17 kap. 7 § 5 rättegångsbalken samt att domskälens utformning föranlett att rättens opartiskhet på goda grunder kunnat sättas i fråga. Ansvarsnämnden fann vidare att felen i vart fall hade begåtts av oaktsamhet och att de inte kunde bedömas som ringa. NH ålades därför en disciplinpåföljd för tjänsteförseelse i form av en varning. NH har inte fört talan mot beslutet.

text: Anspråket

text: MB har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 167 480 kr. Hon har hänvisat till JO:s och ansvarsnämndens beslut och har till stöd för anspråket anfört att hennes rätt till en opartisk rättegång enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har åsidosatts samt att domstolen har uttryckt sig partiskt och nedlåtande om henne i domskälen. Inte heller har tingsrätten redovisat på vad den har grundat sina slutsatser.

text: Av det yrkade beloppet avser 120 000 kr ersättning för lidande på grund av uttalanden i domen som MB har upplevt som kränkande och partiska, 38 480 kr ersättning för det lidande som hon har upplevt genom att det yngsta barnet rycktes upp ur sin hemmiljö på grund av det, enligt MB:s mening, felaktiga förordnandet om gemensam vårdnad och växelvist boende, 8 000 kr nedlagt arbete vid upprättande av klagan över domvilla samt 1 000 kr utebliven arbetsförtjänst då hon var tvungen att sjukskriva sig dagen efter att domen meddelades.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår vidare att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (jfr.

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konventionskonformt. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Det åtagande som härvid åsyftas är kravet på konventionsstaterna att i den nationella rättsordningen tillhandahålla effektiva rättsmedel för att förhindra och komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat. I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse och det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Kravet på ett effektiv rättsmedel kan också uppfyllas genom en kombination av olika åtgärder. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det ligger dock i sakens natur att det måste betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionskränkningar redan inom ramen för den process där de uppstår än att tillhandahålla en möjlighet att erhålla ekonomisk kompensation i efterhand. Den omständigheten att den enskilde har avstått från att ta i anspråk ett tillgängligt rättsmedel som hade kunnat medföra att överträdelsens undanröjs, lindras eller gottgörs påverkar därmed också möjligheten att få ekonomisk kompensation i efterhand. (Se för en närmare utveckling av dessa principer

text: SOU 2010:87

text: Skadestånd och Europakonventionen, särskilt avsnitt 3, 4.2.2 och 6.4.1, 6.4.4 samt 6.4.5, med där angivna hänvisningar till Europadomstolens praxis.)

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Överväganden

text: På de skäl som JO och Statens ansvarsnämnd har anfört konstaterar även Justitiekanslern att de aktuella domskälen inte uppfyller de krav som uppställs i

text: 17 kap. 7 § 5 rättegångsbalken

text: och att domskälen innehåller uttalanden som har varit ägnade att framkalla tvivel om rättens opartiskhet, varför jäv enligt

text: 4 kap. 13 § 10 rättegångsbalken

text: har förelegat. Däremot ger utredningen inte stöd för att domen innefattar i sak felaktig rättstillämpning. Vidare är de negativa omdömen som förekommer i domen angående MB visserligen klart olämpliga med de kan inte anses innefatta ärekränkningsbrott enligt brottsbalkens bestämmelser. Enligt Justitiekanslerns bedömning är de inte heller av den karaktären att MB:s rätt till respekt för sitt rykte och personliga integritet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: Rättegångsbalkens

text: krav på angivande och utformning av domskäl liksom upprätthållande av opartiskheten i den dömande verksamheten syftar till att säkerställa i allt väsentligt samma grundläggande rättssäkerhetsgarantier som följer av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europakonventionen. I det sagda ligger att rättegångsbalkens bestämmelser i dessa hänseenden ska tolkas med beaktande av konventionens krav och att ett konstaterat åsidosättandet av ifrågavarande bestämmelser också ofta innefattar en överträdelse av artikel 6 i konventionen. Om kraven enligt rättegångsbalken är högre ställda än vad som följer av konventionsbestämmelsen kan dock slutsatsen bli den motsatta. I detta fall bedömer Justitiekanslern att de konstaterade bristerna i domskälen också innefattar ett åsidosättande av MB:s rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i konventionen.

text: Under sådana förhållanden är staten som utgångpunkt skadeståndsskyldig i förhållande till MB enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: för bl.a. ren förmögenhetsskada som är en direkt följd av de konstaterade bristerna. Härutöver kan MB, enligt de principer som framgår av Högsta domstolens praxis, även vara berättigad till ersättning för ideell skada som har uppkommit på grund av konventionsöverträdelserna. Ekonomisk ersättning för sådan ideell skada kan emellertid endast utgå under förutsättning att MB:s rätt till ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelserna inte har tillgodosetts på annat sätt.

text: Med dessa utgångspunkter konstaterar Justitiekanslern att MB:s yrkande om ersättning för det lidande som hon menar att hon har upplevt genom att det yngsta barnet rycktes upp ur sin hemmiljö på grund av det, enligt MB:s mening, felaktiga förordnandet om gemensam vårdnad och växelvist boende inte kan vinna bifall. Som anges inledningsvis ger utredningen inte stöd för att domen i sak var felaktig och att staten av den anledningen skulle ha ådragit sig skadeståndsskyldighet.

text: Vad sedan gäller yrkandet om ersättning för kostnader för klagan över domvilla och utebliven inkomst gör Justitiekanslern följande bedömning. Sådana brister i en dom som det här är fråga om kan typiskt sett medföra merkostnader i form av rättegångskostnader i den utsträckning handläggningen måste tas om, t.ex. om domen undanröjs och målet visas åter för förnyad handläggning. Även kostnaderna för själva överklagandet för att få frågan prövad på nytt i underinstansen kan var ersättningsgilla. Några sådana merkostnader har emellertid inte uppkommit i detta fall. De kostnader för nedlagt arbete som MB har begärt ersättning för hänför sig till hennes klagan över domvilla. Som framgår av hovrättens beslut kunde de konstaterade bristerna i tingsrättens dom emellertid inte föranleda undanröjande genom ianspråktagande av ett extraordinära rättsmedel. Detta är en följd av en annan grundläggande rättssäkerhetsprincip, nämligen principen om laga kraftvunna domars orubblighet. MB:s yrkande om ersättning för nedlagt arbete för upprättande av klagan över domvilla ska därför avslås. Inte heller kan någon ersättning utgå för förlorad arbetsförtjänst på grund av att MB sjukskrev sig dagen efter tingsrättens dom. De konstaterade bristerna kan inte anses ha medfört sådana allvarliga konsekvenser för MB att hon var förhindrad att arbeta.

text: MB har slutligen begärt ersättning med 120 000 kr som gottgörelse för de i hennes mening kränkande och partiska uttalanden som domen innefattar. Som tidigare angivits bedömer Justitiekanslern att uttalandena i sig inte innefattar något sådant integritetskränkande brott eller någon överträdelse av artikel 8 i Europakonventionen som i sig hade kunnat medföra en ideell skada för MB. Den fråga som återstår att bedöma är därmed om det krävs för att upprätthålla MB:s rätt till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 i konventionen att hon tillerkänns ekonomisk ersättning med anledning av det åsidosättande av hennes rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i konventionen som har förekommit genom domskälens bristfälliga utformning.

text: Vid åsidosättande av de för rättssäkerheten centrala bestämmelserna om utformningen av domskäl liksom opartiskhet i den dömande verksamheten innehåller rättegångsbalken långtgående skyddsmekanismer som bl.a. syftar till att ge den enskilde möjlighet till en ny prövning. Således gäller enligt 50 kap. 27 och 29 §§ rättegångsbalken att hovrätten ska undanröja tingsrättens dom och återförvisa målet för förnyad prövning om talan om jäv mot en domare i tingsrätten förs och hovrätten anser att jäv har förelegat. Även bristfälligt utformade domskäl kan föranleda undanröjande och återförvisning (se 50 kap. 28 och 29 §§ jämfört med 59 kap. 1 § första stycket 4 rättegångsbalken). Förekomsten av rättegångsfel av nu aktuellt slag medför också typiskt sett att prövningstillstånd ska meddelas (49 kap. 14 § 2 och 4 rättegångsbalken).

text: Vid ett överklagande hade således MB kunnat få tingsrättens dom undanröjd och få en förnyad prövning som uppfyllde kraven på en rättvis rättegång.

text: Utöver möjligheten till rättelse genom ett överklagande har hon också kunnat framföra klagomål hos JO. JO har genom sin genomlysning av ärendet och sina uttalanden tydligt klarlagt att tingsrättens domskäl inte uppfyllde

text: rättegångsbalkens

text: krav. Härigenom framgår att domskälen inte längre kan ses som ett uttryck för det allmännas uppfattning. Härutöver har JO föranstaltat om disciplinpåföljd för den ansvarige domaren. Även om JO:s uttalanden och åläggandet av disciplinpåföljden inte ensamt kan betraktas som ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser av ifrågavarande slag utgör de en del av de samlade möjligheter som står till buds för den enskilde. Det är också i grunden den enskildes eget val om denne anser det tillräckligt med ett uttalande från JO i saken i stället för att söka rättelse genom ett överklagande.

text: Justitiekanslern konstaterar därmed att MB har haft möjlighet att genom ett överklagande av tingsrättens dom få domen undanröjd och få en förnyad prövning samt att hon under alla omständigheter genom JO:s tydliga uttalanden och den ålagda disciplinpåföljden har fått betydande upprättelse. Enligt Justitiekanslerns bedömning har därmed MB haft tillgång till effektiva rättsmedel för att komma till rätta med konventionskränkningarna. För att upprätthålla Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen krävs det därför inte att MB därutöver tillerkänns ekonomisk kompensation. Med hänsyn härtill saknas det förutsättningar för Justitiekanslern att bifalla MB:s yrkande om ersättning för ideell skada med anledning av bristerna i utformningen av tingsrättens domskäl.

text: Sammantaget har Justitiekanslern kommit fram till att någon ersättning inte ska utgå till MB.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättningsanspråk på grund av överträdelse av gemenskapsrätten avseende bl.a. EG-direktiv angående punktskatt på mineraloljor

org: jk

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk på skadestånd av staten.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Inom EG har antagits flera rättsakter angående harmonisering av regler på punktskatteområdet. Genom

text: rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992

text: om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (/"cirkulationsdirektivet"/ EGT nr L 76, 23.3.1992, s. 1) har lagts fast de allmänna villkor som skall gälla i fråga om produkter som är underkastade punktskatt. Direktivet är tillämpligt på mineraloljor, alkohol och alkoholdrycker samt tobaksvaror. Ytterligare regler om punktskatter på mineraloljor har införts genom bl.a.

text: rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992

text: om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (/"mineraloljedirektivet"/ EGT nr L 316, 31.10.1992, s.12) i dess lydelse enligt

text: rådets direktiv 94/74/EG av den 22 december 1994

text: om ändring av nämnda direktiv (EGT nr L 365, 31.12.1994, s. 46).

text: Artikel 9.3 i cirkulationsdirektivet (

text: ) har följande lydelse.

text: Medlemsstaterna får också föreskriva att punktskatt skall tas ut i den medlemsstat där förbrukningen sker vid förvärv av mineraloljor som redan släppts för förbrukning i en annan medlemsstat, om dessa produkter transporteras med ovanliga transportsätt av enskilda individer eller för deras räkning. Med "ovanliga transportsätt" avses transport av bränslen på annat sätt än i fordons tankar eller lämpliga reservdunkar liksom transport av flytande eldningsbränsle på annat sätt än med tankrar som används vid yrkesmässig handel.

text: Mineraloljedirektivet (

text: ) ålägger medlemsstaterna att ta ut en harmoniserad punktskatt på mineraloljor i enlighet med bestämmelserna i direktivet. Av

text: artikel 8 a i rådets direktiv 92/81/EEG

text: i dess lydelse enligt direktiv

text: följer att reglerna om punktskattebeläggning i inköpslandet skall gälla också kommersiella motorfordon.

text: Direktiven blev bindande för Sverige vid anslutningen till Europeiska unionen den 1 januari 1995.

text: Olja beskattas olika i såväl Finland som Sverige beroende på användningsområde. För att skattemässigt skilja låg- och högbeskattad olja används märk- och färgämnen. I Sverige är lågbeskattad olja grön, medan motsvarande olja i Finland är röd.

text: Bestämmelser som rör beskattning i Sverige av bl.a. mineralolja finns i lagen (

text: ) om skatt på energi. Av dessa bestämmelser framgår att den som för privat ändamål för in bränsle till Sverige från ett annat EG-land är skyldig att betala skatt för bränslet, om han inte visar att skatt har betalats för det i Sverige. Detta gäller flytande bränsle som är avsett för uppvärmning och som förs in på annat sätt än genom distansförsäljning samt motorbränsle som förs in på annat sätt än i fordonstank eller i reservdunk som rymmer högst 10 liter. Det sagda gäller även den för vars räkning införseln äger rum (

text: 4 kap. 11 §

text: lagen om skatt på energi). De skattebelopp som skall erläggas framgår av

text: 2 kap. 1 §

text: lagen om skatt på energi. Skattebeloppen har varierat från tid till annan och varierar också beroende på vilken typ av bränsle det rör sig om. Vid privat införsel inträder skatteskyldigheten när bränslet förs in till Sverige (

text: 5 kap. 3 § 3

text: lagen om skatt på energi).

text: I Sverige är det förbjudet att använda lågbeskattad, grönmärkt olja i alla typer av motordrivna fordon. Lågbeskattad olja får endast användas för drift av stationära motorer och för uppvärmning. Användningsförbudet är sanktionerat med särskilda avgifter. Enligt finsk nationell lagstiftning får rödmärkt olja användas bl.a. för uppvärmningsändamål och i motorfordon. Förbrukningen av sådan olja i bl.a. personbilar medför dock skyldighet att betala tilläggsskatt (gäller fordon registrerade i Finland). I vissa fall kan också en bränsleavgift tas ut. Den finska skatten på rödmärkt olja är avsevärt lägre än den svenska skatten på omärkt, högbeskattad olja som enligt svensk lagstiftning skall användas i motordrivna fordon. Detta ledde till en omfattande gränshandel med rödmärkt olja framförallt i Tornedalen.

text: För att stävja det skatteundandragande som orsakades av att svenskregistrerade fordon kunde tankas med rödmärkt diesel i Finland beslutade riksdagen att förbudet i lagen om skatt på energi mot användning av grönmärkta oljeprodukter från och med den 1 januari 1996 skulle utvidgas till att omfatta även olja som är rödmärkt enligt finsk lagstiftning (

text: prop. 1995/96:57

text: bet. 1995/96:SkU17

text: rskr. 1995/96:120

text: ). Den nya regeln medförde att sanktionsavgifter skulle utgå då finsk röd diesel fördes in till Sverige i motorfordons tankar.

text: Sedan Europeiska kommissionen, generaldirektoratet XXI för tullunion och indirekta skatter, i en skrivelse till regeringen, Finansdepartementet, satt ifråga huruvida det svenska förbudet mot användning av olja som är märkt enligt finska föreskrifter var förenligt med gemenskapsrätten genomfördes på förslag av regeringen en ändring i 2 kap. 9 a § lagen om skatt på energi. Ändringen, som trädde i kraft den 1 juli 1997, innebar att förbudet mot användning av finsk, rödmärkt olja i motordrivna fordon slopades såvitt gällde personbilar, motorredskap och traktorer (

text: prop. 1996/97:122

text: bet. 1996/97:SkU26

text: rskr. 1996/97:279

text: ). Bestämmelsen skulle tillämpas retroaktivt för tiden från och med den 1 januari 1996. Efter ändringen kom bestämmelsen att ha följande lydelse.

text: Bestämmelserna i 9 § första och andra styckena gäller även, såvitt avser bränsletank som förser motor på motordrivet fordon med bränsle, oljeprodukt som är eller har varit försedd med sådana av regeringen i föreskrift angivna andra märkämnen än de som avses i 8 § första stycket.

text: Första stycket gäller inte bränsletank som förser motor på annat motordrivet fordon än lastbil eller buss med bränsle, om bränslet

text: 1. för privat ändamål förts in till Sverige i fordonets tank eller i reservdunk som rymmer högst 10 liter, eller

text: 2. förts in till Sverige i en normal bränsletank på fordonet eller till fordonet kopplad släpvagn som används yrkesmässigt.

text: Till Justitiekanslern har inkommit ett mycket stort antal ersättningsanspråk från personer företrädesvis bosatta i Tornedalen. Till stöd för sina anspråk har de åberopat bl.a. att de på grund av den svenska lagstiftningen under tiden 1 januari 1996 - den 30 juni 1997 gått miste om möjligheten att köpa lågbeskattad, rödmärkt olja i Finland. De flesta anspråk som inkommit hit får anses grundade på påstående om att de svenska reglerna om förbud mot användningen av finsk röd diesel som motorbränsle i Sverige strider mot gemenskapsrätten och att staten på grund av denna överträdelse har ådragit sig skadeståndsansvar enligt de principer som uttalats av EG-domstolen. Kraven avser till största delen ersättning för skillnaden mellan faktisk kostnad för svensk olja och presumtiv kostnad om motsvarande mängd rödmärkt finsk olja hade kunnat tankas i Finland. Justitiekanslern har den 20 februari 1998 beslutat i ett av dessa ärenden (dnr

text: ). I beslutet har Justitiekanslern angivit bl.a. att EG:s direktiv om punktskatter på mineralolja får uppfattas på så sätt att de ger möjligheter för enskilda att till en medlemsstat fritt införa och använda mineralolja i form av motorbränsle, som inköpts och därvid punktbeskattats i en annan medlemsstat under förutsättning att bränslet transporteras i fordonets egen tank eller i en reservdunk. Justitiekanslern konstaterade att ersättning i dessa fall i princip bör kunna utgå.

text: Anspråket m.m.

text: I en skrivelse till Justitiekanslern har AA begärt ersättning av staten med 18 240 kr jämte ränta. Till stöd för anspråket har han angivit bl.a. följande. Genom beslut från riksdag och regering har han under tiden den 1 januari 1996 - den 30 juni 1997 berövats möjligheten att beställa röd finsk eldningsolja utan extra avgifter för uppvärmning av fastigheten. Bränslet har varit i fri cirkulation i Finland och fritt för inköp. Staten har kränkt hans grundläggande rätt som medborgare i ett EU-land att inkomma i landet med legalt inhandlad eldningsolja, utan sanktioner. Genom riksdagens beslut den 19 juni 1997 (SFS 1997:592) är det åter fritt att inkomma i landet som före den 1 januari 1996 med finsk röd eldningsolja. Under den tid användningsförbudet rådde tvingades han använda ett dyrare alternativ.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA:s anspråk synes grunda sig på påstående om att de svenska reglerna om förbud mot användningen av finsk röd diesel för uppvärmningsändamål strider mot gemenskapsrätten.

text: Beträffande staters skadeståndsansvar har EG-domstolen i ett flertal domar lagt fast att en medlemsstat kan bli skadeståndsskyldig gentemot enskilda om staten åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten (se t.ex. domarna Francovich m.fl., Brasserie du Pêcheur och Factortame samt Dillenkofer m.fl.). Enligt domstolens praxis gäller som förutsättning för skadestånd att den rättsregel som överträtts är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, att statens överträdelse är tillräckligt klar samt att det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som åsamkats de drabbade.

text: En första fråga är om de svenska bestämmelserna om punktskatt på olja för uppvärmning (4 kap. 11 § 1 lagen om skatt på energi) överhuvudtaget innebär någon överträdelse av gemenskapsrätten. Enligt dessa regler inträder skattskyldighet vid privat införsel av eldningsolja såvida inte det visas att skatt redan erlagts i Sverige. Undantag görs dock beträffande distansförsäljning, dvs. bl.a. när bränslet säljs från ett annat EU-land till en privat köpare i Sverige och leverantören ombesörjer transporten. Eldningsolja som t.ex. röd diesel kan också användas som motorbränsle. Om den transporteras i ett fordons bränsletank eller i en reservdunk får den vid införseln anses som motorbränsle även om oljan senare skall användas till något annat. Någon skyldighet att erlägga punktskatt i Sverige föreligger inte då. Något förbud mot användningen av finsk röd diesel för uppvärmningsändamål har till skillnad från vad som varit fallet med dess användning som motorbränsle inte uppställts.

text: AA har inte närmare angett i vilket avseende Sverige överträtt gemenskapsrätten. Han har endast uppgivit att han förhindrats att beställa villaolja från Finland.

text: Enligt min mening står de svenska bestämmelserna om skattskyldighet vid privat införsel av eldningsolja i överensstämmelse med gemenskapsrätten. Cirkulationsdirektivet (

text: ) medger sålunda uttryckligen att mineralolja som köpts i beskattat skick i ett medlemsland beskattas på nytt i det medlemsland där förbrukningen sker om oljan transporteras av enskilda individer eller för deras räkning (art. 9.3). Möjligheten att ta ut punktskatt gäller dock inte när oljan transporteras med tankrar som används i yrkesmässig handel eller i ett fordons bränsletank eller i en reservdunk. Uttrycket tankrar i yrkesmässig handel måste uppenbarligen förstås så att därmed avses transporter av olja som sker i sedvanliga tankbilar och som ombesörjs av en oljeleverantör. Uttrycket kan däremot inte ta sikte på sådana fall då en privatperson själv eller med annans hjälp hämtar olja i en tankbil på ett försäljningsställe. Jag kan alltså konstatera att undantaget från direktivets möjlighet att ta ut punktskatter återspeglas fullt ut i den svenska lagstiftningen både när det gäller transporter i yrkesmässig handel och i fordons bränsletankar och i reservdunkar. Någon överträdelse av gemenskapsrätten i detta hänseende har alltså inte skett och någon skadeståndsskyldighet för staten har inte inträtt.

text: I sammanhanget vill jag också peka på att frågan om privatpersoners rätt att köpa och föra in finsk röd olja för uppvärmningsändamål utan att behöva betala både svensk och finsk punktskatt har behandlats i riksdagen ett flertal gånger (se bl.a.

text: bet. 1997/98:SkU18

text: bet. 1997/98:SkU25

text: och

text: bet. 1998/99:SkU1

text: ). I samtliga fall har motionsyrkanden om en ändring av de svenska reglerna avslagits. Frågan har nyligen varit föremål för riksdagens behandling med anledning av ett motionsyrkande (motion 1998/99:Sk641). Riksdagen uttalade som sin mening att någon ändring av de svenska reglerna inte borde ske (

text: bet. 1998/99:SkU13

text: , prot. 1998/99:66).

text: Till det anförda vill jag lägga att man vid en ytterligt välvillig inställning till AA:s anspråk möjligtvis skulle kunna uppfatta hans inställning som så att han på grund av det svenska förbudet mot användning av finsk röd diesel som motorbränsle i praktiken förhindrats att i Finland köpa sådan olja för uppvärmningsändamål och frakta hem den i bränsletanken till ett motorfordon eller i en reservdunk Han har emellertid inte ens gjort gällande att så varit fallet. Även om det uttryckligen skulle ha åberopats att användningsförbudet medfört sådana konsekvenser torde det knappast kunna godtas utan starka bevis eftersom påståendet måste anses falla på sin egen orimlighet. Med hänsyn till de förhållandevis små mängder bränsle som kan fraktas i en bränsletank och i en reservdunk framstår det nämligen som helt irrationellt att någon skulle utnyttja ett sådant transportsätt för att tillgodose sitt behov av villaolja. Mer än någon annanstans gäller detta naturligtvis i norra Sverige där åtgången av olja för uppvärmningsändamål torde vara betydligt större än i övriga delar av landet.

text: Det kan också tilläggas att det står i överensstämmelse med artikel 9.3 i cirkulationsdirektivet (

text: ) att punktskattebelägga en privatpersons införsel av olja för uppvärmningsändamål om transporten skett på ett ovanligt sätt, t.ex. i större dunkar eller tankar som forslas på en släpvagn till en personbil.

text: Med stöd av det anförda avböjer jag att reglera AA:s anspråk på ersättning av staten.

type: avgorande


title: Kritik mot Försäkringskassan och en arbetslöshetskassa för deras handläggning av ett ärende om tillfällig föräldrapenning

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Försäkringskassan och Sveriges Arbetares Arbetslöshetskassa (SAAK) för att inte närmare ha undersökt de faktiska förhållandena med anledning av de uppgifter sökanden lämnade i samband med en ansökan om tillfällig föräldrapenning samt mot Försäkringskassan för att ha lämnat en felaktig motivering i ett avslagsbeslut.

text: Ärendet

text: I en anmälan som kom in till Justitiekanslern den 5 april 2011 framförde RU klagomål mot Försäkringskassan.

text: Av anmälan framgår bl.a. följande. Hon har hos Försäkringskassan ansökt om tillfällig föräldrapenning för den 13 december 2010. Hon har i ett övervägande från Försäkringskassan den 22 februari 2011 fått beskedet att hon inte har rätt till a-kassa och att kassan övervägde att inte betala ut tillfällig föräldrapenning. Försäkringskassan angav även att de avsåg att besluta utifrån den föreliggande uppgiften om RU inte hörde av sig senast den 6 mars 2011. Eftersom hon var berättigad till a-kassa kontaktade hon Försäkringskassan och meddelade detta. Därefter hörde hon inget mer från kassan. Den 15 mars 2011 kontaktade hon Försäkringskassan på nytt. Försäkringskassan meddelade då att eftersom inga nya uppgifter inkommit hade kassan beslutat i enlighet med övervägandet. Enligt det avslagsbeslut som hon erhöll, daterat den 14 mars 2011, motiveras beslutet med att hon enligt uppgift från arbetslöshetskassan inte avstått från arbetslöshetsersättningen, varför hon inte kunde få tillfällig föräldrapenning för samma period. Inte heller denna uppgift är korrekt. Hon anser att Försäkringskassan brustit handläggningen av hennes ärende.

text: Enligt uppgift till Justitiekanslern har RU sedermera erhållit tillfällig föräldrapenning för den 13 december 2010.

text: Justitiekanslern har låtit inhämta ett yttrande från Försäkringskassan, som anfört bl.a. följande.

text: För att ha rätt till tillfällig föräldrapenning krävs för den som är arbetslös bland annat att den försäkrade för aktuell dag är anmäld som arbetssökande till Arbetsförmedlingen, är berättigad ersättning från arbetslöshetskassan och att den försäkrade uppgett via sitt "A-kassekort" att ersättning begärs från Försäkringskassan istället för från arbetslöshetskassan.

text: När en ansökan om tillfällig föräldrapenning inkommer till Försäkringskassan skickas en automatisk förfrågan elektroniskt till Arbetsförmedlingen (AF) samt till arbetslöshetskassan. Den automatiska förfrågan görs för den period som den försäkrade gjort anspråk på.

text: Utredning

text: RU anmälde den 13 december 2010 tillfällig föräldrapenning till Försäkringskassan. Den 17 januari 2011 inkom komplett intyg om frånvaro från barnomsorgen och den 25 januari 2011 inkom komplett begäran om tillfällig föräldrapenning.

text: På begäran om tillfällig föräldrapenning uppgav RU att hon begärde ersättning för den 13 december 2010 samt att hon denna tid varit arbetslös och därför gått miste om dagpenning från arbetslöshetskassan.

text: Enligt Försäkringskassans rutiner sänds en förfrågan elektroniskt till Arbetsförmedlingen och eventuell arbetslöshetskassa för angiven dag/dagar, i varje enskilt ärende. Denna kontroll har även utförts den 25 januari 2011 i RU:s ärende. Svaret som levererades bekräftade att RU var anmäld hos Arbetsförmedlingen som arbetssökande samt att hon var registrerad hos en arbetslöshetskassa. Uppgifterna visade även att hon inte var berättigad till arbetslöshetsersättning för den aktuella dagen, vilket är en förutsättning för att kunna ha rätt till ersättning i form av tillfällig föräldrapenning.

text: Den 17 februari 2011 påbörjades handläggningen av RU:s ärende och handläggare sände då en förfrågan på nytt till Arbetsförmedlingen och arbetslöshetskassan. Svaret som kom samma dag visade samma information som svaret från den 25 januari 2011, d.v.s. att RU inte hade rätt till ersättning från sin arbetslöshetskassa. Handläggaren skickade därför ett kommuniceringsbrev där det framgick vilka uppgifter Försäkringskassan hade fått från RU arbetslöshetskassa samt att RU därmed inte uppfyllde samtliga villkor för att ha rätt till tillfällig föräldrapenning för den 13 december 2010.

text: Den 22 februari kontaktade RU Försäkringskassan, och enligt dokumentation i ärendejournal ”meddelar att hon varit i kontakt med A-kassan, och de säger att hon är berättigad till A-kassa”.

text: Med anledning av de uppgifter RU lämnade kontaktade handläggaren på nytt Arbetsförmedlingen och arbetslöshetskassan, via sänd förfrågan 23 februari. Svaren innehöll samma uppgifter som inkommit tidigare den 25 januari samt den 17 februari.

text: Den 14 mars skickade handläggaren på nytt förfrågan till Arbetsförmedlingen och arbetslöshetskassan och fick samma svar som tidigare. Då kommunicerings-tiden, till och med 6 mars, hade passerats fattade handläggaren beslut på befintligt underlag i det aktuella ärendet. Beslutet skickades till RU och verkställdes. Därefter avslutades ärendet.

text: I skrivelse daterat den 4 april uppgav RU att hon fått besked via telefonsamtal 15 mars att ” Vi ska kolla på det ” från Försäkringskassan. Några sådana uppgifter finns inte dokumenterade i det aktuella ärendet då det avslutades den 14 mars 2011.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av utredningen i ärendet har det framkommit att Försäkringskassan vid fyra tillfällen kontrollerat RU uppgifter hos arbetslöshetskassan. I samtliga fyra fall har Försäkringskassan fått tillbaka svar från arbetslöshetskassan om att RU inte är berättigad till arbetslöshetskassa för perioden, vilket resulterat i att rätt till tillfällig föräldrapenning saknats.

text: Försäkringskassan har enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, en skyldighet att kommunicera de uppgifter som tillförts ärendet av någon annan i de fall Försäkringskassan överväger att besluta om ett avslag. Kommunicering i enlighet med FL har gjorts i detta ärende. Det finns inget krav på att Försäkringskassan återigen skulle kommunicera det svar som kommit från arbetslöshetskassan i samband med att nya förfrågningar i ärendet skickats till arbetslöshetskassan från Försäkringskassan. Det rör sig vid alla fyra tillfällena om samma uppgifter som kommer i svar från arbetslöshetskassan.

text: I beslutet har Försäkringskassan felaktigt motiverat avslaget med att ersättning har utbetalats från arbetslöshetskassan och att RU därmed inte kan få ersättning från Försäkringskassan för samma dag. Korrekt beskrivning lämnades i kommuniceringsbrevet. Kravet på att Försäkringskassan ska motivera sina avslagsbeslut återfinns i

text: 20 §

text: FL. Motiveringskravet syftar till att garantera att ärendena prövas sakligt och enhetligt. Motiveringen gör det även enklare för den försäkrade att både förstå beslutet och att bedöma om han eller hon vill gå vidare och begära omprövning av beslutet. Försäkringskassan beklagar att RU fått en felaktig motivering i avslagsbeslutet.

text: Det har inte gått att klarlägga vad som sades vid telefonsamtal den 15 mars. Det framgår heller inte om någon ytterligare utredning av ärendet gjorts efter detta.

text: Försäkringskassan beklagar att information inte lämnats till RU om att hon själv hade möjlighet att inkomma med intyg från sin arbetslöshetskassa som bekräftade hennes uppgifter.

text: Efter beslut fattats i ärendet, har RU inkommit med intyg från arbetslöshetskassan vilket resulterat i att Försäkringskassan ändrat sitt beslut.

text: Justitiekanslern har även låtit inhämta ett yttrande från Sveriges Arbetares Arbetslöshetskassa (SAAK), som har anfört bl.a. följande.

text: Arbetsförmedlingen har ersättningsavanmält RU from 2010-12-13. Om RU hade varit fortsatt anmäld och stått till arbetsmarknadens förfogande denna dag hade hon haft rätt till arbetslöshetsersättning.

text: RU har på sitt kassakort för vecka 201050 helt korrekt deklarerat sjuk/vård av barn 2010-12-13.

text: Arbetsförmedlingen har ersättningspåanmält RU igen from 2010-12-27. Under perioden 2010-12-14 – 2010-12-26 har RU haft en timanställning och inte ansökt om arbetslöshetsersättning.

text: Arbetsförmedlingen borde ha avanmält RU först 2010-12-14 när hon började arbeta istället för 2010-12-13 när hon var förhindrad att stå till arbetsmarknadens förfogande pga vård av barn.

text: Med anledning av vad SAAK anfört har Justitiekanslern inhämtat ett yttrande från Arbetsförmedlingen, som har anfört bl.a. följande.

text: Av utredningen i ärendet har det framkommit att arbetssökande RU tog kontakt med berörd handläggare på Arbetsförmedlingen den 13 december 2010 för att meddela att hon inte längre stod till arbetsmarknadens förfogande på grund av vård av barn. Handläggaren informerade därefter RU om att en avanmälan skulle komma att göras samt att denna information även skulle skickas till hennes a-kassa. Hon var välkommen att besöka närmsta Arbetsförmedlingskontor för en påanmälan när hon åter stod till arbetsmarknadens förfogande, vilket hon gjorde den 27 december 2010.

text: Liksom i andra försäkringar är rätten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen förknippad med att vissa villkor är uppfyllda. Arbetsförmedlingens uppdrag inom arbetslöshetsförsäkringen är att ge en allmän information om dessa villkor och att kontrollera att den som begär ersättning uppfyller grundvillkoren. Arbetsförmedlingen ska också stödja den arbetssökande att själv vara aktiv i sitt arbetssökande. På så sätt säkerställer Arbetsförmedlingen att arbetslöshets-försäkringen fungerar som en omställningsförsäkring och motverkar felaktiga utbetalningar av arbetslöshetsersättning. Arbetsförmedlingen ska tillämpa arbetslöshetsförsäkringens regelverk enhetligt så att personer får ersättning på samma villkor. En tydlig information om villkoren och en enhetlig och konsekvent tillämpning av regelverket skapar förutsägbarhet för den sökande.

text: Mot bakgrund av ovanstående omständigheter kan Arbetsförmedlingen inte se att myndigheten på något sätt skulle ha agerat felaktigt i sin kontakt med RU. Myndigheten har enligt gällande regelverk helt korrekt avanmält henne för den aktuella dagen och därvid informerat henne om konsekvenserna. Vad gäller arbetssökandes rätt att uppbära arbetslöshetsersättning är det en fråga som bör lösas mellan arbetssökande och a-kassan.

text: Justitiekanslern har begärt in kompletterande upplysningar från Arbetsförmedlingen varvid bl.a. följande framkommit. Om den arbetssökande meddelar Arbetsförmedlingen att han eller hon är förhindrad att ta arbete en tid ska förmedlingen göra en avanmälan. Arbetsförmedlingens avanmälan skickas elektroniskt till den sökandes arbetslöshetskassa. Hos kassan skapas en utbetalningsspärr från angivet datum. Kassan ser inte orsaken till avanmälan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: För att en försäkrad som är arbetslös ska ha rätt till tillfällig föräldrapenning krävs att han eller hon är anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen samt är beredd att ta ett erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den bestämda sjukpenninggrundande inkomsten (

text: 13 kap. 36 § socialförsäkringsbalken

text: ). Den krävs vidare att den enskilde har fått vidkännas en inkomstförlust i form av utebliven arbetslöshetsersättning (jfr. FÖD 1986:14).

text: Av utredningen framgår att RU den 13 december 2010 meddelat Arbetsförmedlingen att hon var förhindrad att söka arbete på grund av vård av sjukt barn. Arbetsförmedlingen har därvid gjort bedömningen att hon denna dag inte stått till arbetsmarknadens förfogande och har därför registrerat henne i sökandekategori 14, arbetssökande med förhinder. Detta är i enlighet med de administrativa föreskrifter som utfärdats av Arbetsmarknadsstyrelsen (se 15 §

text: AMSFS 2005:4

text: Arbetsförmedlingen har vidarebefordrat informationen till SAAK, som funnit att RU därmed inte var berättigad till arbetslöshetsersättning för den aktuella dagen (jfr. 9 § lagen [1997:238] om arbetslöshetsförsäkring). Information om detta har lämnats till Försäkringskassan vid de förfrågningar som har skett i ärendet. Försäkringskassan har därefter beslutat utifrån den information som erhållits.

text: Den uppkomna situationen synes bero på att det inte i det elektroniska informationssystemet är möjligt för arbetslöshetskassan att se orsaken till varför Arbetsförmedlingen avanmält den arbetssökande. Arbetsförmedlingens registrering medför också automatiskt en utbetalningsspärr för den aktuella dagen. Vid en förfrågan från Försäkringskassan om den arbetssökande har haft rätt till arbetslöshetsersättning en viss dag är det uppenbart att det finns en risk för att arbetslöshetskassan i en dylik situation, med anledning av de uppgifter som finns registrerade i informationssystemet, lämnar ett missvisande besked till Försäkringskassan. Detta trots att orsaken till avanmälan har varit sådan vård av sjukt barn som är en förutsättning för att vara berättigad till tillfällig föräldrapenning.

text: Med tanke på den stora mängd ärenden som hanteras av Försäkringskassan och arbetslöshetskassorna är det nödvändigt att myndigheterna i hög grad förlitar sig på det datorstöd som står till förfogande vid handläggningen. Hanteringen kan dock inte enbart förlita sig på de uppgifter som kan hämtas ur systemen, särskilt inte i de fall då den enskilde vid upprepade tillfällen hävdar att uppgifterna är felaktiga. Resultatet av myndigheternas bristfälliga handläggning har blivit att RU inte omedelbart tillerkänts den ersättning hon uppenbarligen haft rätt till. Försäkringskassan och arbetslöshetskassan kan inte undgå kritik för att, trots att RU påtalat felet, inte närmare ha undersökt orsaken till varför RU avregistrerats av Arbetsförmedlingen som arbetssökande samt ansetts inte ha rätt till arbetslöshetsersättning. Justitiekanslern förutsätter att de inblandade myndigheterna vidtar de åtgärder som krävs för att förhindra att det inträffade upprepas.

text: Det finns även skäl att kritisera Försäkringskassan för den felaktiga motiveringen av beslutet från den 14 mars 2011. Det är naturligtvis av central betydelse att myndigheters beslut innehåller korrekta motiveringar, inte minst för att den enskilde ska kunna bevaka sin rätt. Med denna kritik avslutas ärendet.


title: Ersättning på grund av ett frihetsberövande. Fråga bl.a. om en verkställande direktör kunde tillerkännas ersättning för förlorad arbetsförtjänst i tiden efter ett frihetsberövande med hänvisning till att han saknade anställningsskydd.

text: Ersättning ska utgå för förlorad arbetsförtjänst med 260 000 kr

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: HA häktades i sin utevaro av Svea hovrätt den 30 juni 1997 på grund av misstanke om grovt bedrägeri (Köpings tingsrätts mål nr B 193-07). Han greps i Luxemburg den 18 december 1998 och frihetsberövades där samma dag. Han utlämnades till Sverige den 16 juni 1999 och var därefter häktad till den 17 augusti 1999. Under tiden den 17 augusti – 13 september 1999 var han ålagd reseförbud med anmälningsskyldighet hos Polisen tre gånger per vecka.

text: I samband med att huvudförhandlingen i målet vid Köpings tingsrätt avslutades den 13 september 1999 anhölls HA på grund av misstanke om grovt skattebedrägeri och grovt skattebrott. Han var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 13 september kl. 19.00 –14 september kl. 20.25. Åklagaren lade sedermera ned förundersökningen.

text: Den 1 november 1999 ogillade Köpings tingsrätt åtalet mot HA. Åklagaren överklagade domen men återkallade sedermera överklagandet. Tingsrättens dom har alltså vunnit laga kraft.

text: I ett beslut den 19 januari 2009 tillerkände Justitiekanslern HA ersättning enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) med sammanlagt 718 000 kr, varav 525 000 kr för förlorad arbetsförtjänst (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ). Ersättningen för förlorad arbetsförtjänst avsåg tiden den 18 december 1997 – 14 september 1998, då han dels var häktad, dels var ålagd reseförbud.

text: Justitiekanslern avslog HA:s anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst för tiden efter den 14 september 1998 med den motiveringen att han inte kunde anses ha styrkt att han var berättigad till ersättning för tiden efter frihetsberövandet. Vid denna bedömning beaktade Justitiekanslern bl.a. att det kunde antas att brottsmisstankarna mot HA under alla förhållanden skulle ha föranlett att han hade sagts upp från den anställning som verkställande direktör som han tidigare hade haft i ett luxemburgskt bolag.

text: Anspråk m.m.

text: HA har nu begärt ytterligare ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 23 878,96 Euro eller 173,03 Euro per dag. Anspråket avser tiden från det att han försattes på fri fot, dvs. från den 15 september 1998, till dess att han erhöll arbetslöshetsersättning i Luxemburg den 31 januari 2000. Beloppet per dag är beräknat genom att HA:s årsinkomst vid tiden för frihetsberövandet om drygt 60 000 Euro har dividerats med 365.

text: Åklagaren har avgett ett yttrande och HA har kommit in med synpunkter på detta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Förlorad arbetsförtjänst

text: Med förlorad arbetsförtjänst avses i första hand ett sådant direkt inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sitt arbete under den tid som han är berövad friheten. Därutöver kan ersättning i vissa speciella fall och i skälig omfattning utgå för inkomstförluster som hänför sig till viss kortare tid efter frihetsberövandet (jfr

text: prop. 1974:97 s. 71

text: ), t.ex. under sådan tid som den f.d. frihetsberövade personen söker ett nytt jobb. Normalt utgår sådan ersättning för högst tre månader. Om någon har blivit avskedad på grund av en frihetsinskränkning krävs dock i princip att avskedandet har varit förenligt med den arbetsrättsliga lagstiftningen för att ersättning ska kunna utgå med stöd av frihetsberövandelagen. I annat fall har den anställde inte behövt finna sig i avskedandet, som därmed inte har varit en nödvändig följd av frihetsberövandet (jfr JK Beslut 1986 D. 6).

text: HA har nu bl.a. åberopat ett intyg från en tidigare styrelseledamot i det bolag där han var verkställande direktör. Av intygat framgår att personen i fråga deltog i ett möte efter det att HA hade frihetsberövats. Vid mötet beslutades att anställningsavtalet mellan bolaget och HA skulle upphöra med ”omgående effekt”, utan lön, den 28 december 2008. Anledningen var att HA var häktad i avvaktan på utlämning till Sverige utan möjlighet till kommunikation med utomstående och att han därigenom inte kunde uppfylla sin roll som verkställande direktör.

text: Genom den nu åberopade bevisningen får HA anses ha styrkt att han blev uppsagd från tjänsten som verkställande direktör på grund av frihetsberövandet.

text: För att ersättning ska kunna utgå för förlorad arbetsförtjänst i tiden efter frihetsberövandet krävs som nämnts även att uppsägningen har varit förenlig med den arbetsrättsliga lagstiftningen. Enligt svensk lag saknar en verkställande direktör i regel anställningsskydd. Justitiekanslern saknar närmare kunskap om de arbetsrättsliga bestämmelserna i Luxemburg. Det kan dock med fog antas att samma regler gäller där. Vid sådant förhållande har uppsägningen av HA varit förenlig med den arbetsrättsliga lagstiftningen.

text: För att frihetsberövandet ska anses ha orsakat den skada som HA nu begär ersättning för krävs vidare att han hade haft kvar den aktuella anställningen, eller att han hade fått lön från annat håll, om han inte hade blivit frihetsberövad. Det råder viss osäkerhet om så hade varit fallet. Enligt allmänna bevisbördeprinciper åligger det emellertid staten att i vart fall göra sannolikt att HA hade blivit uppsagd från sin tjänst som verkställande direktör, utan någon uppsägningslön, även om han inte hade frihetsberövats. Staten kan genom den utredning som föreligger i ärendet inte uppfylla detta beviskrav.

text: På grund av det anförda ska HA tillerkännas viss ersättning för de inkomstförluster som han gjorde i tiden efter frihetsberövandet. Som nämnts utgår sådan ersättning normalt för högst tre månader. I detta fall får det dock anses skäligt att HA tillerkänns ersättning för den tid om ca 4,5 månader som det tog från det att han kunde resa hem till Luxemburg till dess att han fick möjlighet att uppbära arbetslöshetsersättning.

text: I beslutet den 19 januari 2009 godtog Justitiekanslern att HA tillerkändes ersättning för förlorad arbetsförtjänst med yrkade 173,03 Euro per dag. Det saknas skäl att nu göra en annan bedömning.

text: Det sagda innebär att HA anspråk om ytterligare ersättning för förlorad arbetsförtjänst med (138 x 173,03=) 23 878,14 Euro ska bifallas. Med hänsyn till gällande växlingskurs bestäms ersättningen i svensk valuta (efter avrundning uppåt) till 260 000 kr.

text: Ränta

text: På fordringar som avser skadestånd utgår ränta på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att ett krav på ersättning har framställts, se

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: . Trettiodagarsfristen räknas från dagen då borgenären avlämnade eller avsände sitt krav, jfr

text: prop. 1975:102 s. 123

text: HA:s ursprungliga ansökan i ärendet är daterad den 23 juli 2008. Ränta ska därför utgå från den 22 augusti samma år.


title: Fråga om yttrandefrihetsgrundlagens bestämmelser kan anses tillämpliga på innehållet på en webbsida

text: Justitiekanslern vidtar inte någon ytterligare åtgärd i saken.

text: Handlingarna i ärendet lämnas över till Åklagarmyndigheten i Stockholm för de åtgärder som kan vara erforderliga där.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 2 september 2002 tagit initiativ till en granskning av Radio Islams webbsida (http://radioislam.org.judemak).

text: Justitiekanslern har tagit del av den aktuella webbsidan och därvid kunnat konstatera bl.a. att man länkas till denna från Internetadressen (http://www.abbc.co).

text: Justitiekanslern har vidare inhämtat upplysningar från Patent- och registreringsverket, Radio- och TV-verket samt Kungliga biblioteket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpliga när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för ett radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling (den s.k. databasregeln). Detta gäller dock inte om mottagaren kan ändra innehållet i registret.

text: Beträffande yttrandefrihetsbrott är Justitiekanslern exklusiv åklagare. Misstankar om brott som faller utanför det grundlagsskyddade området ankommer det emellertid på det allmänna åklagarväsendet att handlägga.

text: Från Radio- och TV-verket har upplysts att Radio Islam inte längre har tillstånd att sända närradio. Justitiekanslern har från Patent- och registreringsverket inhämtat upplysningen att det finns ett utgivningsbevis meddelat för en periodisk skrift med titeln Radio Islam. Databasregeln i

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: skulle således kunna vara tillämplig i detta fall, om det är redaktionen för denna skrift som tillhandahåller allmänheten den aktuella hemsidan.

text: Justitiekanslern har i tidigare beslut kunnat konstatera att ett utgivningsbevis som meddelats för en periodisk skrift med titeln Radio Islam visserligen var gällande, men att någon sådan skrift enligt vad som var känt inte längre gavs ut (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 2 mars 2000 i ärenden med dnr

text: och

text: ). Yttranden som hade återgetts på hemsidor från Radio Islam kunde därför inte prövas inom området för

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: bestämmelser, eftersom den anknytning till en periodisk skrift som i de aktuella fallen utgjorde en förutsättning för tillämpning av databasregeln i

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: saknades. Till följd härav förordnade Justitiekanslern i nämnda beslut att anmälningarna beträffande innehållet på Radio Islams hemsidor skulle överlämnas till Åklagarmyndigheten i Stockholm för handläggning. Samma bedömning har Justitiekanslern gjort beträffande Radio Islams hemsida (http://www.abbc.com.ord.ht) i ett beslut den 26 juni 2001 (dnr 2019-01-31) och (http://www.abbc.com/historia/semigota/01.ht) i ett beslut den 6 juli 2001 (dnr

text: Enligt de upplysningar som Justitiekanslern i detta ärende inhämtat från Kungliga biblioteket förhåller det sig alltjämt så att någon periodisk skrift med titeln Radio Islam inte längre ges ut.

text: Mot bakgrund av det anförda och då det inte heller nu har framkommit några uppgifter som ger anledning till någon annan bedömning kan

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: bestämmelser inte anses tillämpliga på innehållet på den aktuella webbsidan. Justitiekanslern är därmed inte behörig att ingripa mot den. Handlingarna bör emellertid lämnas över till Åklagarmyndigheten i Stockholm för de åtgärder som kan anses erforderliga där.


title: Fråga om preskription av ersättningsanspråk med anledning av att ett register hos Försäkringskassan har innehållit en felaktig uppgift

text: Justitiekanslern tillerkänner LM skadestånd

text: dels för lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse med 5 000 kr, dels för ekonomisk skada beräknad som Riksbankens vid varje tid gällande reporänta på de belopp motsvarande mellanskillnaden mellan en korrekt beräknad ålderspension och faktiskt erhållen ålderspension som rätteligen borde ha betalats ut under tiden juni 1997 – april 2007 men som faktiskt betalades först i maj 2007.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Försäkringskassan, Huvudkontoret, att beräkna det skadeståndsbelopp som ska utgå för ekonomisk skada samt att se till att de båda skadeståndsbeloppen betalas ut till LM.

text: Ärendet

text: Bakgrund LM beviljades ålderspension från och med februari 1993. Han skilde sig den 19 januari 1995.

text: Civilståndsändringar aviseras automatiskt från folkbokföringen till Försäkringskassans databas och en sådan avisering rörande LMs civilstånd inkom till Försäkringskassan den 8 februari 1995. Den åtgärdades emellertid inte utan LM kvarstod som gift i Försäkringskassans databas.

text: Pensionsbeloppet var till och med december 1995 detsamma oavsett om man var gift eller skild men från och med den 1 januari 1996 sänktes beloppet för den som var gift. LMs ålderspension sänktes då med 517 kr per månad. Först i februari 2007 uppmärksammades den felaktiga registreringen om civilståndet. I maj 2007 betalade Försäkringskassan retroaktivt ut 79 711 kr till LM avseende för litet utbetalad pension under tiden januari 1996 – april 2007.

text: Anspråket m.m.

text: LM har i en skrivelse till Försäkringskassan den 25 juni 2007, som det får uppfattas, begärt skadestånd i form av räntekompensation för att han under flera år fått för låg pension till följd av den oriktiga uppgiften om hans civilstånd i pensionsdatabasen. Han har också, som det får förstås, begärt ersättning för de olägenheter som den oriktiga uppgiften inneburit för honom.

text: Försäkringskassan har med ett eget yttrande överlämnat LMs begäran om ersättning till Justitiekanslern för prövning. Försäkringskassan anser att LM har rätt till skadestånd av staten för det fall Justitiekanslern inte anser att kravet är preskriberat. Kassan anför bl.a. följande:

text: Den 24 oktober 1998 trädde

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: i kraft samtidigt som

text: datalagen (1973:289)

text: upphörde att gälla. Av tredje punkten i övergångsbestämmelserna till den nya lagen följer att

text: datalagens

text: bestämmelser ska tillämpas fram till och med den 30 september 2001 beträffande behandling av personuppgifter som påbörjats före den 24 oktober 1998. Vad gäller

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser om skadestånd ska dessa, enligt åttonde punkten i övergångsbestämmelserna, bara tillämpas om den omständighet som yrkandet hänför sig till har inträffat efter det att den nya lagen har trätt i kraft för den aktuella behandlingen. I annat fall ska

text: datalagens

text: bestämmelser tillämpas.

text: LMs ersättningsanspråk får anses grundat på den omständigheten att det sedan år 1995 har funnits en oriktig uppgift registrerad beträffande hans civilstånd.

text: Enligt

text: 23 § datalagen

text: ska den registeransvarige ersätta skada som tillfogats en registrerad person genom att personregister innehåller en felaktig uppgift om den registrerade. Vid bedömandet om och i vad mån skada har uppstått ska hänsyn tas även till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.

text: Ett skadeståndsanspråk preskriberas normalt tio år efter den skadeståndsgrundande handlingen eller underlåtenheten. När det gäller registerskador kan däremot i vissa fall felet löpande orsaka ytterligare skador och därför anses fortgå.

text: Försäkringskassan anser att, i den mån LMs anspråk inte preskriberats, han är berättigad till skadestånd för den ekonomiska skada och det lidande som han kan anses ha drabbats av genom den oriktiga uppgiften.

text: LM har lämnat synpunkter på Försäkringskassan yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag ansluter mig till Försäkringskassans bedömning att ersättningsfrågan i detta fall ska prövas med tillämpning av

text: datalagens

text: bestämmelser och att skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten på grund av den felaktiga uppgiften om LMs civilstånd.

text: Preskription

text: När det gäller preskriptionsfrågan har Justitiekanslern i ett beslut den 4 mars 2009 (dnr

text: ) kommit fram till att man när det gäller registerskador bör göra skillnad mellan anspråk som avser ersättning för ekonomisk skada och sådana som avser ersättning för kränkning. Jag har emellertid nu efter ytterligare överväganden funnit skäl att göra en annan bedömning.

text: Preskriptionslagens (1981:130)

text: tioåriga preskriptionstid anses när det gäller utomobligatoriska skadeståndsfordringar börja löpa vid ”skadetillfället”. Detta motsvarar i regel den tidpunkt när den skadegörande handlingen företogs, oavsett när skadan som sådan visar sig. I vissa fall kan dock denna princip modifieras av att det är fråga om en s.k. perdurerande skada, som uppkommer successivt.

text: Registerskador är ofta perdurerande, dvs. det är vanligt att en felaktig registrering löpande orsakar skador och att skadan därför får anses fortgå. Det är därvid inte registreringen som sådan vilken orsakar skadan utan denna uppkommer t.ex. när som i detta fall ett för lågt belopp vid upprepade tillfällen utbetalas på grund av den felaktiga registreringen. Skada som avser lidande eller andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse (kränkning av den personliga integriteten enligt

text: 48 §

text: PUL) fortgår i princip så länge den felaktiga uppgiften kvarstår i registret.

text: I detta fall får en ekonomisk skada anses ha materialiserats varje månad som pensionen betalades ut med ett för litet belopp från och med januari 1996 till och med april 2007. Preskriptionstiden har därmed börjat löpa; när det gäller den ekonomiska skadan för varje belopp som inte har utbetalats från den tidpunkt när betalning rätteligen borde ha skett och när det gäller uppkommet lidande för varje dag som detta pågått fram till dess att den felaktiga uppgiften rättats. LMs anspråk på ersättning bör därför anses preskriberat enbart såvitt avser krav hänförliga till utebliven ekonomisk ersättning och lidande som uppkommit mer än tio år före juni månad 2007 då LM framställde sitt skadeståndsanspråk till Försäkringskassan.

text: Skadan

text: Av utredningen framgår att Försäkringskassans register under tiden februari 1995 – april 2007 innehållit en oriktig uppgift om LMs civilstånd vilket påverkade hans ålderspensionsbelopp från och med den 1 januari 1996 och till och med april 2007.

text: Försäkringskassan har i maj 2007 retroaktivt betalat ut 79 711 kr till LM, vilket motsvarar den del av ålderspensionen som han hade gått miste om under den nämnda perioden exklusive ränta.

text: Det finns ingen författningsbestämmelse som uttryckligen föreskriver att ränta ska utgå när retroaktiv ersättning avseende en pensionsförmån betalas ut.

text: Räntelagens (1975:635)

text: bestämmelser är endast tillämpliga på förmögenhetsrättens område och gäller inte här. Enligt gällande principer inom skadeståndsrätten kan emellertid krav på ränta ersättas i form av skadestånd om förutsättningarna för det är uppfyllda.

text: Enligt Justitiekanslerns praxis brukar skadan i fall som det här aktuella beräknas på så sätt att den skadelidande ersätts med ett belopp som motsvarar den ränta som han eller hon kunde ha fått om medlen hade gjorts räntebärande i bank. Räntesatsen brukar beräknas med ledning av Riksbankens reporänta under den aktuella tiden.

text: Den förmögenhetsskada som LM har orsakats till följd av den felaktiga uppgiften i pensionsregistret bör därför anses motsvara den ränta han skulle ha erhållit om mellanskillnaden mellan den korrekta pensionen och den han faktiskt erhöll, efter avdrag för därpå belöpande preliminär skatt, hade gjorts räntebärande i bank under tiden från det att den borde ha betalats ut till dess att betalningen faktiskt skedde. Räntan ska i enlighet med den praxis som Justitiekanslern tillämpar anses motsvara Riksbankens vid varje tidpunkt gällande reporänta.

text: Det får ankomma på Försäkringskassan, Huvudkontoret, att göra de beräkningar som behövs för att fastställa det exakta ersättningsbeloppet i denna del.

text: LM har även yrkat ersättning för lidande som han drabbats av på grund av den felaktiga registreringen. Av utredningen får anses framgå att han har drabbats av vissa besvär och olägenheter. Vid en samlad bedömning av omständigheterna och med beaktande av den praxis som har utvecklats i Justitiekanslerns skadereglerande verksamhet bör ersättning för lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse i detta fall bestämmas till 5 000 kr.