avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot IF Metalls arbetslöshetskassa angående handläggningen av ett ärende om arbetslöshetsersättning

text: Anmälan

text: AA anmälde IF Metalls arbetslöshetskassa för handläggningen av hennes ärende om arbetslöshetsersättning. I anmälan anfördes i huvudsak följande.

text: I augusti 2008 upphörde utbetalningarna av AA:s arbetslöshetsersättning. Eftersom hon inte hade fått någon information om detta kontaktade hon kassan. Därefter återupptogs utbetalningarna med ett lägre belopp än tidigare. Hon påtalade detta, varpå ersättningsbeloppet höjdes. Hon erhöll inte några beslut gällande dessa åtgärder. Även under 2009 förekom det ett antal höjningar och sänkningar av ersättningsbeloppen utan att hon fick något beslut om ändringarna.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade handlingar i ärendet hos IF Metalls arbetslöshetskassa. Härefter anmodades kassan att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan.

text: Remissvaret gavs in av kassaföreståndaren BB och juristen CC. Till remissvaret var fogat bl.a. en intern utredning samt viss e-postkorrespondens och informationsutskick. I huvudsak anfördes följande (bilagorna har utelämnats). Kassan har låtit den handläggare som normalt sköter arbetet med kassans internkontroll, DD, utreda ärendet. Under utredningen har DD varit i kontakt med EE som är AA:s handläggare (se mejl i bilaga). Som bilagor medföljer även den information som kassan skickat ut angående lagändringar som påverkat dagpenningens storlek samt kassans omprövningsbeslut i ärendet. DD:s utredning visar onekligen på att det varit många förändringar i storleken på AA:s dagpenning, utan att kassan meddelat detta i beslutsbrev. Men vid flera av dessa tillfällen menar kassan att något beslutsbrev inte varit nödvändigt. Att AA:s dagpenning sänks efter 200 dagar den 5 mars 2008, får anses ha meddelats genom informationsutskick med utbetalningsavier veckorna 26-30 2007 (se bilagor). Den 31 mars 2008 samt den 6 april 2009 hade kassan generella löneuppräkningar vilket kassan har en gång per år. I fall dagpenningen påverkas får medlemmar med ersättning besked genom utbetalningsavin.

text: Men det finns ett fall i DDs utredning där kassan kan kritiseras. Det rör tillfället den 22 juli 2008, när AA:s ersättningsperiod löper ut. Kassan ska i det läget skicka ut ett beslutsbrev om att en ny ersättningsperiod beviljats. Då hade även på nytt information lämnats om ersättningsnivåerna. Det beslutet skickades först ut i juli 2009. Sedan finns det ett tveksamt fall som rör kassans agerande 2009 efter att det upptäckts att AA periodvis fått för hög ersättning på grund av ett tekniskt fel. De gängse rutinerna är då att kommunicera medlemmen för att få del av dennes syn på det inträffade. Därefter beslutar kassan om återkrav ska ske eller inte. Vid återkrav skickas ett beslutsbrev till medlemmen. Men om kassan efter kommunicering finner att återkrav inte föreligger fattar kassan ett avskrivningsbeslut. Vid det här tillfället kom kassan fram till att något återkrav inte ska ske utan att ha kommunicerat AA och det går därför att argumentera för att ett avskrivningsbeslut inte var nödvändigt. Det hade dock varit lämpligt med ett informationsbrev med en förklaring till den ändrade dagpenningen. EE, AA:s handläggare, har lång erfarenhet och är en uppskattad och duktig medarbetare. Det här är alltså inget personalärende utan tvärtom visar det tydligt på att även den bästa kan göra misstag. Inom vårt verksamhetsområde har det under de senaste åren varit många genomgripande lagförändringar, samtidigt som arbetslösheten ökat dramatiskt. Det ställer stora krav på kassan i form av kompetensutveckling, datasystemutveckling och inte minst internkontroll. Kassan jobbar aktivt med alla delar och i den ständigt pågående utvecklingen av kassans datasystem ÄGA, är målsättningen att minimera risken för mänskliga misstag. På grund av arbetets art är det sannolikt det bästa sättet att komma till rätta med sådana misstag som visats i detta ärende.

text: Av kassans interna utredning framgick huvudsakligen följande.

text: 2008-07-22 (vecka 08/30) blev medlemmen utförsäkrad. Handläggaren beviljade då felaktigt en förlängning med 150 dagar trots att medlemmen inte har barn under 18 år. Handläggaren har förklarat att misstaget berodde på att hon förväxlat medlemmen med annan medlem. När handläggaren senare, närmare bestämt den 25 augusti 2008, upptäckte sitt misstag spärrades ersättningen fr.o.m. vecka 08/34 för utredning. Efter utredning och nyprövning konstaterades att medlemmen uppfyllde ett nytt arbetsvillkor 2007-11-30 och således hade rätt till en ny ersättnings-period. Dagpenningen fastställdes till 65 procent av tidigare dagsförtjänst (723:94) dvs. till 471 kronor, eftersom detta var förmånligare för medlemmen. Något formellt beslut gick vid den aktuella tidpunkten inte ut till medlemmen. Historiskt har utvecklingen av medlemmens dagsförtjänst/dagpenning sett ut enligt följande, Fram t o m 2008-03-02 (vecka 08/09) hade medlemmen en fastställd dagsförtjänst om 699:44 kronor och en dagpenning om 560 kronor (699:44 x 80 procent). 2008-03-05 (onsdag vecka 08/10) hade medlemmen erhållit 200 dagar i sin ersättningsperiod och därför sänktes ersättningsnivån till 70 procent av dagsförtjänsten. Dagsförtjänsten var således från samma tidpunkt oförändrad 699:44 kronor men hennes dagpenning 490 kronor (699:44 x 70 procent). 2008-03-31 (vecka 08/14) hade kassan en generell löneuppräkning med 3,5 procent vilket innebar att medlemmens dagsförtjänst och dagpenning från samma tidpunkt ändrades till 723:94 kronor respektive 507 kronor (723:94 x 70 procent). 2008-07-22 (vecka 08/30) blev medlemmen utförsäkrad och tillerkändes en ny ersättningsperiod vilket innebar att medlemmens dagsförtjänst från samma tidpunkt var oförändrad men dagpenningen sänktes till 471 kronor (723:94 x 65 procent). 2009-04-06 (vecka 09/15) hade kassan en generell löneuppräkning med 3,0 procent vilket innebar att medlemmens dagsförtjänst och dagpenning från samma tidpunkt höjdes till 745:66 kronor respektive 485 kronor (745:66 x 65 procent). Under perioden vecka 08/32 - 09/13 har för mycket ersättning utbetalats (580 kronor per dag eller 2900 kronor per vecka istället för 471 kronor per dag eller 2355 kronor

text: per vecka) pga. av ett tekniskt fel som uppstod vid rättningen i kassans utbetalningssystem. Medlemmen har under vissa perioder erhållit för hög ersättning. Kassan borde ha kommunicerat medlemmen angående detta och även fattat ett formellt beslut huruvida medlemmen skulle anses återbetalningsskyldig eller inte. När det gäller ersättningsnivåerna finns sedan 2007-07-01, då nya bestämmelser trädde i kraft, information i grundbesluten om ersättningsnivåerna, dvs. att dag 1 - 200 är ersättningsnivån 80 procent, dag 201 - 300 är ersättningsnivån 70 procent och efter dag 300 är ersättningsnivån 65 procent. Information om detta har också gått ut tillsammans med utbetalningsavierna avseende veckorna 07/26-30. Medlemmen erhöll ersättning dessa veckor. Det framgår också vid varje beslut om utbetalning, dvs utbetalningsavierna, vilken ersättningsnivå utbetald ersättning avser. Några andra beslut går inte ut till medlemmarna när ersättningsnivån sänks pga. att ersättning har utbetalats i 200 ersättningsdagar. Inte heller går särskilda beslut ut vid kassans årliga löneuppräkning. Däremot borde medlemmen ha fått ett formellt beslut avseende den nya ersättningsperioden som började löpa fr.o.m. 2008-07-23. Av ett sådant besluts motivering framgår att perioden enligt gällande bestämmelser ska inledas med 7 karensdagar. (Senare, dvs. 2009-07-09 har beslut om nyprövning av arbetsvillkor skickats till medlemmen). Medlemmen borde också ha fått ett formellt upphävningsbeslut avseende förlängningen. Ärendet är handlagt av EE, avd. 24. Hon säger att ärendet blev fel pga. av att hon felaktigt beviljade en förlängning vilket berodde på att hon förväxlade ärendet med annan medlem som har barn under 18 år. Hon har meddelat medlemmen, AA, per telefon att hon felaktigt fått en förlängning samt att hon har rätt till en ny ersättningsperiod. Samtidigt informerade hon om karensen. Någon tjänsteanteckning gjordes dock inte.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA felaktigt beviljades förlängning av ersättningsperioden efter att hon blivit utförsäkrad den 22 juli 2008. När detta uppdagades höll kassan inne utbetalningarna samt inledde en utredning och en förnyad prövning. AA beviljades därefter en ny ersättningsperiod. De åtgärder som kassan härigenom har vidtagit är att se som beslut i ett ärende om rätt till ersättning enligt lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring, ALF. Sådana beslut ska meddelas i skriftlig form tillsammans med fullföljdshänvisning. Som framgår av remissvaret har kassan brustit i detta hänseende.

text: Vidare har det framkommit att AA under vissa perioder erhöll högre ersättning än hon var berättigad till. Kassan gjorde dock bedömningen att återkrav inte skulle ske. Detta ställningstagande skedde formlöst och utan föregående kommunicering med AA. Någon kommuniceringsskyldighet kan emellertid inte anses ha förelegat då avgörandet inte gick AA emot. Kassan borde dock ha fattat ett formligt beslut i frågan och underrättat AA härom.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd från JO:s sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Allmänna handlingar
Kommunicering

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Hovrätten för Västra Sverige med anledning av att part nekades att ge in ljudfiler via e-post; kritik även för utformningen av en skrivelse till parten

org: jo

sammanfattning: En person skickade e-postmeddelanden till hovrätten med bifogade ljudfiler. Hovrätten svarade honom att domstolen inte hade möjlighet att ta emot ljudfilerna med hänsyn till reglerna i personuppgiftslagen samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. För detta svar får hovrätten kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde klagomål bl.a. mot Hovrätten för Västra Sverige med anledning av att hovrätten i ett mål angående resning vägrat att ta emot av honom åberopad bevisning i form av ljudfiler inskickade via e-post. Till anmälan bifogade AA en skrivelse från hovrätten (aktbilaga 33 i hovrättens mål Ö 4495-11) av vilken framgick att hovrätten inte ansåg att man hade möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i

text: personuppgiftslagen

text: samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Han rekommenderades att i stället skicka in ljudfilerna på CD eller DVD.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i hovrättens mål Ö 4495-11 begärdes in och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades från hovrättsrådet BB som bl.a. uppgav följande. Hovrätten har intagit ståndpunkten att ljudfiler via e-post inte tas emot. Skälen till detta är främst säkerhetsmässiga eftersom det finns risk för virussmitta. Eventuella ljudupptagningar mottas således endast via CD och DVD. Detta gäller även t.ex. ljudupptagningar som åberopas av åklagare. Hänvisningen till reglerna i

text: personuppgiftslagen

text: avser de fall då även andra personer än den som skickat in ljudfilen förekommer på densamma. Den skrivelse som skickades till AA är framtagen av en tidigare beredningschef och domstolssekreterarna har rekommenderats att använda sig av skrivelsen. Det är således inte enbart i det aktuella målet som skrivelsen har använts. Ärendet remitterades till hovrätten som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av AA:s begäran om att få åberopa viss bevisning samt redovisa

text: sin bedömning av det som kommit fram. Hovrätten (dåvarande hovrättspresidenten CC) anförde i ett yttrande följande.

text: Vänersborgs tingsrätt stadfäste genom dom den 20 maj 2011 en överenskommelse mellan AA och Trollhättans Energi AB av innehåll att AA skulle till energibolaget en viss dag till ett angivet bankgirokonto betala 146 kr i ett för allt. Vardera parten skulle svara för sina rättegångskostnader. Samtliga mellanhavanden var slutligt reglerade genom överenskommelsen. Den 7 november 2011 ansökte AA om resning genom e-post-meddelande till hovrätten. Han förelades av hovrätten den 24 november att komplettera sin ansökan med en egenhändigt undertecknad ansökan, uppgift om vilken dom ansökan avsåg (domstol och målnummer), skälen för ansökan och de förhållanden som ansökan grundades på samt uppgift om de bevis som han ville åberopa och vad som skulle styrkas med varje bevis. AA gav in ett flertal e-postmeddelanden, bl.a. hovrättens aktbilaga 31 med en ljudfil bifogad (329 kilobyte) och aktbilaga 32 med två bifogade ljudfiler (329 kilobyte samt 14 megabyte). En av hovrättens sekreterare skrev till AA (aktbilaga 33) följande. "Hovrätten har mottagit två skrivelser via e-post med bifogade ljudfiler från Er. Hovrätten har inte möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i

text: Personuppgiftslagen

text: (PUL) samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Ni rekommenderas därför att skicka ljudfilerna på CD eller DVD till hovrätten." I beslut den 31 januari 2012 avvisade hovrätten AA:s ansökan om resning. Hovrätten uttalade att visst ytterligare material hade kommit in men att AA trots dessa kompletteringar inte hade följt hovrättens föreläggande att avhjälpa bristerna. När det gäller frågan att ta emot bl.a. ljudfiler över e-post vill jag först framhålla att hovrätten inte har lagt fast några rutiner om detta. Såvitt jag kunnat utröna har det nog inte heller förekommit i andra mål att sådant material sänts in, utöver just i det aktuella fallet. Det är alltså inte fråga om någon vanlig skrivelsemall som använts i ärendet. Däremot har vi kunnat spåra upphovet till formuleringarna, nämligen i minnesanteckningar från ett informellt möte med åklagare och advokater inom domkretsen den 10 maj 2011. Mötet, som återkommer någon gång om året, kallas Forum för hovrättsaktörer. Frågor av gemensamt intresse avhandlas, hovrätten informerar om nyheter m.m. och besvarar frågor från deltagarna. I minnesanteckningarna står att en advokat påpekade att det i allt fler mål kan vara aktuellt att skicka in filmsnuttar, inspelade samtal m.m. som bevisning. Advokaten undrade om det var möjligt att skicka denna typ av material som bifogad fil till ett e-brev. Som svar på frågan har antecknats precis det svar som sekreteraren har återgivit i aktbilaga 33. När det gäller min bedömning av det inträffade ser jag det som så att domstolarna inte kan vägra att ta emot handlingar som kommer in via e-post, oavsett om det sker från en enskild eller en myndighet. Bestämmelserna om myndigheternas skyldigheter i dessa avseenden finns i

text: 33 kap. 3 § rättegångsbalken

text: 10 § förvaltningslagen

text: 44 § förvaltningsprocesslagen

text: och

text: 44 § ärendelagen

text: . Av förarbetena framgår att reglerna är tillämpliga på elektronisk miljö. Enligt Domstolsverket finns det i dag begränsningar i e-postsystemet som innebär att filer som är större än 30 megabyte inte kan skickas eller tas emot. Så stora filer torde dock vara sällsynta. Det ska också sägas att handlingar som kommer in till domstolen i ett format som domstolen inte kan hantera knappast anses vara inkomna, exempelvis om det skulle krävas ett program som domstolen inte använder för att uppfatta meddelandet. För att handlingen ska anses inkommen ska den nämligen vara tillgänglig i sådan form att meddelandet kan läsa, avlyssnas eller uppfattas på annat sätt. De filer som är aktuella i detta ärende är dock av ganska begränsad storlek och inget talar för att de skulle ha krävt något speciellt program för att kunna uppfattas.

text: Vidare ska nämnas att hovrätten har kontaktat Domstolsverket angående de säkerhetsmässiga aspekterna på att ta emot okända filer. Därvid har sagts att om ett e-postmeddelande med bifogad ljudfil har kommit igenom Domstolsverkets brandväggar och viruskontroller så bör det vara riskfritt att öppna. Säkerhetsmässiga skäl för att inte ta emot en ingiven fil föreligger alltså inte. Jag vill också nämna att Domstolsverket för närvarande arbetar på att ta fram rekommendationer för Domstolarnas e-posthantering, och där torde även sådana frågor som är aktuella i detta ärende komma att behandlas. Sammanfattningsvis borde hovrätten, såvitt jag kan bedöma, utan vidare ha tagit emot AA:s ljudfiler. Jag beklagar att han utsattes för olägenheter i detta avseende. Samtidigt vill jag dock säga att hovrätten inte uttryckligen har vägrat att ta emot filerna. Han har i stället rekommenderats att skicka in dem på annat sätt. Hovrättens personal har underrättats om det inträffade och det står nu klart för alla att inkomna handlingar, såväl elektroniska som andra, ska tas emot om det inte föreligger alldeles speciella skäl, som i sådana fall måste övervägas särskilt. Åtgärder har alltså vidtagits för att ett upprepande inte ska ske. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA inom ramen för handläggningen av ett resningsärende skickade två e-postmeddelanden till Hovrätten för Västra Sverige. Till e-postmeddelandena hade han fogat ljudfiler. Hovrätten skickade då en skrivelse till AA av vilken framgick att hovrätten inte ansåg att man hade möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i

text: personuppgiftslagen

text: samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Enligt

text: 33 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) anses en handling ha kommit in till rätten den dag då handlingen eller en avi om betald postförsändelse som innehåller handlingen anlänt till rätten eller kommit en behörig tjänsteman till handa. Även ett e-postmeddelande är att betrakta som en handling och den angivna bestämmelsen i RB är tillämplig på elektroniska handlingar av nu aktuellt slag. Inget annat har kommit fram än att de aktuella e-postmeddelandena inklusive bifogade ljudfiler – i för hovrätten såväl läs- som uppspelningsbar form – tagits emot av hovrätten. Meddelandena måste därmed i sin helhet anses ha kommit in till domstolen. Under sådana förhållanden var det, som hovrätten själv konstaterat, fel att meddela AA att domstolen inte kunde ta emot de bifogade ljudfilerna. Hovrätten har i sitt yttrande till JO anfört att man inte uttryckligen vägrade att ta emot ljudfilerna utan att AA i stället rekommenderades att skicka in dem på annat sätt. Med tanke på skrivelsens utformning har jag dock viss förståelse för att AA tolkade den som att hovrätten vägrade ta emot ljudfiler via e-post. Utredningen ger vidare vid handen att det, till skillnad från vad som angavs i skrivelsen, inte förelåg några tekniska eller säkerhetsmässiga förhållanden som innebar att hovrätten inte kunde ta emot de aktuella ljudfilerna. Jag kan inte heller se att reglerna i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: skulle ha någon betydelse för på vilket sätt hovrätten tog emot de åberopade ljudfilerna. Innehållet i den skrivelse som skickades ut till AA var med andra ord direkt missvisande. Det är naturligtvis inte godtagbart.

text: Jag är således kritisk till hur hovrätten hanterat de via e-post insända ljudfilerna. Jag noterar emellertid att hovrätten vidtagit åtgärder för att det inträffade inte ska upprepas. Vad AA i övrigt anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Part

title: Kritik mot Halmstads tingsrätt för handläggningen av ett skadeståndsanspråk

text: Anmälan

text: M-F.C. framförde i en anmälan till JO klagomål mot Halmstads tingsrätt för handläggningen av ett enskilt anspråk i ett mål om vårdslöshet i trafik och vållande till annans död. Hon uppgav att tingsrätten hållit huvudförhandling och dömt i målet utan att kalla hennes mormor – som var änka efter den avlidne och hade framställt ersättningsanspråk – till förhandlingen. Inte heller hade mormoderns ombud kallats.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål B 414-06 infordrades och granskades. Av dessa framgick följande. I målet inkom advokaten A.K. den 16 mars 2006 med en skrivelse i vilken redovisades vissa kostnader som E.A., änka efter den omkomne, drabbats av på grund av dödsfallet. Skrivelsen med bilagor översändes till motparten. Tingsrätten höll den 14 juni 2006 huvudförhandling i målet. Åklagaren samt den tilltalade och dennas offentliga försvarare hade kallats till, och var närvarande vid, huvudförhandlingen. I domen angav tingsrätten att skrivelsen uppfattats som ett yrkande om skadestånd framställt av dödsboet efter H.A. Tingsrätten ogillade skadeståndsyrkandet.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande beträffande handläggningen av ersättningsanspråket i A.K:s skrivelse.

text: Tingsrätten (lagmannen Jan Warén) inkom med yttrande, till vilket hade fogats upplysningar från tf. rådmannen Petra Lundin.

text: Petra Lundin upplyste följande.

text: Handläggningen av brottmål vid Halmstads tingsrätt

text: Denna sköts enhetsvis och det finns två enheter på tingsrätten. Detta innebär att sekreterare och någon domare (den som aktuell vecka är s.k. ”postansvarig”) på aktuell enhet sköter handläggningen fram till huvudförhandling. Därefter tar den domare och notarie vid som bestämts ta huvudförhandlingen i målet och dessa ser således ofta inte målet förrän det är dags för huvudförhandling.

text: Handläggningen av aktuellt skadeståndsanspråk

text: Skadeståndsanspråket har inte formulerats tydligt som ett anspråk på just ersättning. Dock har tingsrätten, dvs. med mig som ordförande i målet, valt att uppfatta det som ett sådant. Detta får antas vara till fördel för den som sänt in ev. anspråk. Tyvärr har dock inte dödsboet efter H.A. kallats till huvudförhandlingen och detta kan jag inte påminna mig uppmärksammades heller. Annan handläggning har tyvärr heller inte valts, såsom avskiljande etc. Att sedan någon ersättning enligt domen inte har bedömts kunna utgå är enligt mig klart. Jag bedömer således att även om en korrekt handläggning skett skulle utgången inte blivit annan för dödsboet efter H.A. Jag har inget övrigt att tillägga mer än att kallelse el. dylikt har förbisetts från inblandade i hanteringen av målet och slutligen med mig som ordförande i målet.

text: Jan Warén anförde bl.a. följande.

text: Även om något uttryckligt yrkande om skadestånd inte framställts i advokaten A.K:s skrivelse den 15 mars 2006 (aktbil. 9), kan skrivelsen inte rimligen tolkas på något annat sätt än som ett yrkande om skadestånd. Om det rått någon oklarhet beträffande avsikten med skrivelsen borde A.K. ha kontaktats för ett klarläggande. Åklagaren borde därefter, enligt de rutiner som normalt tillämpas, ha tillfrågats om hon enligt

text: 22 kap 2 § rättegångsbalken

text: var beredd att i samband med åtalet utföra målsägandens talan. Anspråket är av sådan karaktär att åklagaren sannolikt hade avstått från detta, vilket skulle ha föranlett att målsäganden kallats till huvudförhandlingen enligt vad som föreskrivs i

text: 45 kap 15 § rättegångsbalken

text: . Att så inte skett är ett fel som begåtts under handläggningen. Det kan också konstateras att det vid handläggningen har förbisetts att enligt

text: 21 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359)

text: lämna underrättelse om den väckta talan till den försäkringsanstalt som meddelat trafikförsäkring för fordonet. Som Petra Lundin uppgett bereds huvuddelen av alla brottmål efter delegation av domstolssekreterare fram till huvudförhandlingen. Varje vecka finns en beredningsansvarig domare, som sekreterarna vid behov kan vända sig till för att få råd och stöd. Det är dock naturligtvis alltid den domare som slutligen handlägger målet som har ansvaret för att målet har beretts på ett korrekt sätt. Om det i detta fall först i anslutning till huvudförhandlingen uppmärksammats att målsäganden inte kallats hade antingen huvudförhandlingen fått ställas in och sättas ut till ett senare tillfälle, med kallelse även av målsäganden, eller skadeståndsyrkandet enligt

text: 22 kap 5 § rättegångsbalken

text: fått avskiljas för att handläggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål. Det var således fel att ta upp skadeståndsyrkandet till prövning i detta fall. Under förutsättning att målsäganden kallats till förhandlingen kan det i detta sammanhang avslutningsvis konstateras att den omständigheten att målsäganden uteblir inte alltid utgör ett hinder mot att hans eller hennes talan prövas i sak (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 22:8 och 22:20 a). Jag avser att informera berörd personal om de frågor som aktualiseras genom denna anmälan.

text: M-F.C. yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: I det aktuella brottmålet var en kvinna åtalad för vårdslöshet i trafik och vållande till annans död. I gärningsbeskrivningen angavs att kvinnan på ett övergångsställe hade kört på en man som avled till följd av de skador han fick. I en skrivelse till tingsrätten redovisade advokaten A.K., som ombud för E.A., vissa specificerade kostnader som E.A. drabbats av till följd av dödsfallet. Jag delar tingsrättens uppfattning att skrivelsen måste uppfattas som ett anspråk på skadestånd.

text: I tingsrättens dagbok har såväl E.A. som dödsboet efter den avlidne angetts som parter. Ingen av dessa, och inte heller E.A:s ombud, kallades emellertid till huvudförhandlingen.

text: Tingsrätten har i remissvaret angett att åklagaren enligt de rutiner om tillämpas vid domstolen borde ha tillfrågats om hon enligt

text: 22 kap. 2 § rättegångsbalken

text: (RB) var beredd att i samband med åtalet utföra målsägandens talan. Eftersom målsäganden ställt ombud för sig anser jag inte att det finns anledning att kritisera tingsrätten för att detta inte gjordes.

text: Av

text: 45 kap. 15 §

text: RB framgår att en målsägande som för talan i målet, om talan inte utförs av åklagaren enligt nyss nämnda bestämmelse, ska kallas till huvudförhandling. Eftersom varken målsäganden eller ombudet hade kallats till huvudförhandlingen fanns det således inte förutsättningar att avgöra målet i den del som gällde skadestånd. Rätten borde, som Jan Warén anfört, ha tagit ställning till om huvudförhandlingen i brottmålet skulle ställas in eller om skadeståndsanspråket, med stöd av bestämmelserna i

text: 22 kap. 5 §

text: RB, skulle avskiljas från brottmålet så att rättegången i den frågan i stället kunde fortsätta som ett tvistemål. Tingsrätten handlade alltså fel, dels genom att inte kalla målsäganden eller hennes ombud till huvudförhandlingen, dels genom att pröva skadeståndsanspråket trots att sådan kallelse inte skett.

text: Jag noterar vidare att tingsrätten i domen angett att den uppfattade att det var dödsboet som framställde yrkandet om skadestånd. I en sådan fråga måste tingsrätten ta reda på hur det faktiskt förhåller sig. Domstolen hade således bort utreda om det var änkan eller dödsboet efter den avlidne som framställde yrkandet.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att tingsrätten förtjänar kritik för sin handläggning av det enskilda anspråket.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Bemötande
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, och Polismyndigheten i Stockholms län rörande handläggningen av ett ungdomsärende -uttalanden om polismans kontakt med målsägande för att fråga om de ville driva ärendet vidare

text: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, och Polismyndigheten i Stockholms län rörande handläggningen av ett ungdomsärende – uttalanden om polismans åtgärd att kontakta målsägande för att fråga om de ville driva ärendet vidare

text: Anmälan

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 10 oktober 2007, framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning om misshandel.

text: Utredning

text: Handlingar i Åklagarmyndighetens, City åklagarkammare i Stockholm, ärende C11-10260-06 och polismyndighetens ärende K91534-07 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 9 april 2007 gjordes en anmälan om misshandel. Enligt anmälan hade flera personer, varav några var under 18 år, blivit misshandlade samma dag. I anslutning till händelsen hölls flera förhör. Den 11 april antecknades två personer, då 15 och 16 år gamla, som skäligen misstänkta. Två dagar senare lämnade kammaråklagaren BB direktiv till polisen. Därefter synes ingen åtgärd ha vidtagits innan inspektören CC i början av oktober 2007 kontaktade målsägandena i syfte att utröna om de ville driva ärendet vidare.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten och polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av förundersökningen.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren DD) uppgav i sitt remissvar att upplysningar inhämtats från City polismästardistrikt och anförde därefter bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 16 april 2007 lämnade åklagaren direktiv om att målsägandena skulle höras på nytt (direktiven upprättades den 13 april och kom in till polismyndigheten den 16 april; JO:s anm.). Några nya målsägandeförhör kom dock inte att hållas vid denna tidpunkt. Några utredningsåtgärder kom inte att vidtas i ärendet förrän i början av oktober 2007, efter det att en av de misstänkta i ärendet häktats i ett annat ärende (händelse på Kungsholmen den 5 oktober 2007).

text: Efter den 5 oktober 2007 försökte kriminalinspektör CC kontakta målsägandena men kunde inte nå samtliga. Ett av målsägandena uppgavs ha rest utomlands och andra målsägande har sagt att de vill avvakta med att prata med polisen till dess denna person återkommit till Sverige. CC sökte denna person via hans hemtelefon och mobiltelefon vid ett antal tillfällen. CC lämnade meddelanden på hans telefonsvarare och bad honom att kontakta henne men detta kom att dra ut på tiden. Idag har denna person och flertalet av de övriga målsägandena hörts på nytt. Utredningen pågår dock fortfarande genom fortsatta förhör med målsäganden och vittnen i ärendet.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill polismyndigheten framhålla att det inte finns några rättsliga hinder mot att polisman under en pågående förundersökning tar direktkontakt med målsägande som är över 15 år men under 18 år. En utredning mot den som inte har fyllt arton år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa skall bedrivas med särskild skyndsamhet och förundersökningen skall avslutas senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB (4 § LuL). De personer som i det aktuella ärendet har registrerats som misstänkta för brottet har inte delgivits denna misstanke. Den tidsfrist beträffande utredningen som stadgas i 4 § LuL har därför inte börjat löpa. Polismyndigheten delar dock City polismästardistrikts bedömning att förundersökningen trots att 4 § LuL inte är tillämplig borde ha bedrivits mer skyndsamt. En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (

text: 23 kap 4 §

text: RB). En förundersökning skall även enligt 2 a § FuK bedrivas särskilt skyndsamt när som i detta fall målsäganden inte har fyllt 18 år vid tiden för anmälan och brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Den händelse som föranledde polisanmälan den 9 april 2007 avsåg misshandel, ej ringa brott. Mot bakgrund av att det enligt

text: 3 kap. 5 § brottsbalken

text: (BrB) för misshandel är föreskrivet fängelse i två år är samtliga förutsättningar för tillämpning av 2 a § FuK uppfyllda. Det råder inga oklarheter om att den tidsfrist som stadgas i 2 a § FuK har överskridits. Denna tidsfrist får endast överskridas om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Polismyndigheten delar även i denna del City polismästardistrikts bedömning att det inte funnits några skäl som medger att tidsfristen i det aktuella fallet kunde överskridas. Polismyndigheten beklagar att den i FuK stadgade tidsfristen har överskridits i det aktuella ärendet och ser allvarligt på det inträffade. Myndigheten är medveten om att organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida tidsfristen i 2 a § FuK och har även tagit del av JO:s beslut av den 10 september 2007 (dnr 2083-2006). Myndigheten ser dock anledning att lämna en förklaring till att tidsfristen i det aktuella fallet överskreds och de åtgärder som har vidtagits för att undvika liknande problem återkommer. Situationen vid City polismästardistrikts ungdomsrotel har sedan en längre tid varit ansträngd. Vid den tidpunkt då det aktuella ärendet inregistrerades vid ungdomsroteln hade roteln 526 öppna ärenden och tolv utredare. Av dessa tolv utredare har flera varit långtidssjukskrivna hel eller deltid. Vissa av dem hade delpension eller var frånvarande av annan anledning. City polismästardistrikt har vidtagit ett antal åtgärder för att både omgående och på längre sikt komma till rätta med de förhållanden som föranledde att utredningen av det aktuella brottet inte kunde färdigställas inom gällande tidsfrist. Under augusti 2007 gav polismästaren vid City polismästardistrikt ett nytt uppdrag till ungdomsrotelns nya chef som tillträdde den 1 september 2007. Uppdraget innehåller bl.a. att se över balanssituationen på roteln, fördelningen av ärenden inom polismästardistriktet samt metodutveckling i samråd med Åklagarmyndigheten och

text: socialtjänsten. Uppdraget genomförs under överinseende av tf. chefen för polismästardistriktets kriminalenhet. Ovan nämnda uppdrag har lett till att ett antal åtgärder har vidtagits för att komma till rätta med den ansträngda ärendesituationen. City polismästardistrikts ungdomsrotel kommer under hösten 2007 att få ett tillskott av tre civilanställda akademiker som ska arbeta som utredare. Ungdomsrotelns hela yttre spaningsresurs kommer även att ägna sig åt utredningsverksamheten under hösten. Dessutom tillförs ungdomsroteln tillfällig polispersonal från andra delar av City polismästardistrikt. Samtidigt görs en översyn av polismästardistriktets ärendefördelningsplan med syftet att ungdomsroteln ska avlastas vissa typer av ärenden. Ungdomsroteln har även infört förbättrade bevakningsrutiner för fristerna i FuK och LuL. Detta sker genom ett utökat användande av polisens IT-system RAR, vilket förhoppningsvis leder till att liknande situationer som den aktuella uppmärksammas på ett tidigare stadium. Tf. chefen för kriminalenheten har med anledning av det ovan nämnda uppdraget uppgivit att förhoppningen är att de åtgärder som nu vidtagits vid City polismästardistrikt skall innebära att liknande situationer undviks i framtiden. Avslutningsvis vill polismyndigheten framhålla att myndigheten ser allvarligt på att förundersökningar där unga personer är inblandade inte avslutas eller färdigställs inom lagstadgade frister. Förundersökningen i det aktuella fallet har enligt myndighetens bedömning inte bedrivits så skyndsamt som förskrivs i RB och FuK. Myndigheten bedömer dock att City polismästardistrikt har vidtagit nödvändiga och tillräckliga åtgärder för att försöka förhindra att utredningar i mål där ungdomar är inblandade pågår under så lång tid att lagstadgade tidsfrister överskrids.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) kom in med ett remissvar av vilket det framgick att upplysningar hade inhämtats från bl.a. BB Åklagarmyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Polisen fick den 11 april in uppgifter som ledde till att två personer, 15 respektive 16 år gamla, bedömdes som skäligen misstänkta för misshandeln. Tidsfristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen har således börjat löpa och beslut i åtalsfrågan skulle enligt huvudregeln ha fattats senast den 11 juli 2007. Vid tiden för anmälan har de misstänkta inte delgivits misstanke om brott varför fristen enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: om unga lagöverträdare inte har börjat löpa. Oavsett detta skulle förundersökningen enligt denna lag ha bedrivits med särskild skyndsamhet. Ärendet kom in till åklagarkammaren den 11 april. Två dagar senare lämnade åklagaren direktiv till polisen innefattade att alla målsäganden skulle höras samt att fotokonfrontation skulle genomföras. Därefter synes inga åtgärder ha vidtagits förrän åklagaren skickade en påminnelse till polisen den 1 oktober. Av handlingarna i ärendet framgår att polisen inte förefaller ha vidtagit några åtgärder i sak förrän polisen först i oktober har kontaktat vissa av målsägandena. Jag kan konstatera att det i ungdomsmål inte är ovanligt att vissa personer måste höras flera gånger och att förundersökningar av den anledningen kan dra ut på tiden. I detta fall har polisen överhuvudtaget inte vidtagit någon åtgärd inom tidsfristen varför det är svårt att uttala sig om utredningen var sådan att det har funnits anledning att överskrida fristen. Även om sådana skäl skulle ha förelegat borde åklagaren i ett tidigare skede ha kontaktat polisen för att efterhöra hur ärendet fortskred. Om så hade skett borde det faktum att polisen inte hade arbetat med ärendet under flera månader ha uppdagats snabbare än vad som komma att ske. Därmed hade åklagaren tidigare kunnat agera för att försöka driva utredningen framåt med tillräcklig skyndsamhet. Det har framkommit att polisens utredningsverksamhet för aktuella ärenden inte har fungerat helt tillfredställande. Av kammarens yttrande framgår att berörd åklagare på ett allmänt plan har framfört för kammarledningen att hon bl.a. var bekymrad över ärendeprioriteringen vid Citypolisens ungdomsrotel. Kammarledningen har framfört dessa synpunkter för polismästaren vid City polismästardistrikt. Jag noterar med tillfredsställelse att detta har resulterat i att Citypolisens ungdomsrotel har

text: påbörjat ett arbete med att se över och komma till rätta med polisens utredningsverksamhet beträffande ungdomsärenden. Avslutningsvis vill jag peka på att Åklagarmyndigheten på olika sätt arbetar med att förkorta handläggningstiderna. Införandet av Åklagarmyndighetens nya ärendehanteringssystem skapar t.ex. bättre förutsättningar för den enskilde handläggaren och för kammarledningen att ha en god överblick över ärendena på den egna roteln respektive hela kammaren. I myndighetens verksamhetsplan för år 2007 har ungdomsbrott och ärenden med unga målsäganden ägnats särskild uppmärksamhet. Där slås fast att åklagarkamrarna i anslutning till att nya ärenden registreras ska identifiera de ärenden som aktualiserar en tillämpning av 2 a § förundersökningskungörelsen. Kamrarna ska också redovisa omfattningen av eventuella fristöverskridanden och efterlevnaden av fristen att fatta beslut i åtalsfrågan enligt 4 § lagen om unga lagöverträdare. Åklagarmyndigheten kommer självfallet att vidta de åtgärder som denna redovisning ger anledning till. Åklagarmyndigheten upplyste därefter att BB inte haft kännedom om att CC i början av oktober kontaktade målsägandena.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Enligt 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) är det undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara.

text: Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke. Det framgår av 2 a § FUK att även en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år ska bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska i sådant fall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och inom tre månader från den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet.

text: De nu nämnda tidsfristerna i LUL och FUK får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter eller, beträffande LUL, med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling enligt lagen (

text: ) om medling med anledning av brott.

text: Bedömning

text: I det aktuella ärendet gäller således krav på särskild skyndsamhet enligt både 4 § LUL och 2 a § FUK, eftersom såväl de misstänkta som vissa av målsägandena är under arton år. Den föreskrivna tremånadersfristen i 2 a § FUK började löpa den 11 april 2007. Sexveckorsfristen i 4 § LUL hade i vart fall i början av oktober inte börjat löpa eftersom någon misstankedelgivning inte skett.

text: Som framgår av utredningen höll polisen ett antal förhör i anslutning till händelsen den 9 april 2007. Därefter synes inte några utredningsåtgärder ha vidtagits förrän i början av oktober, dvs. efter ungefär sex månader. Dessa åtgärder kom till stånd först sedan en av de misstänkta kommit att misstänkas även för delaktighet i brott den 5 oktober 2007 på Kungsholmen i Stockholm som resulterade i en ung persons död. Som förklaring till den utdragna handläggningstiden har polismyndigheten i huvudsak hänvisat till den höga arbetsbelastningen vid City polismästardistrikts ungdomsrotel. Jag är väl medveten om att polisens arbetssituation är ansträngd och att man måste prioritera vissa ärenden framför andra. Detta är emellertid inte något godtagbart skäl för att överskrida en författningsreglerad tidsfrist och inte heller för att i övrigt åsidosätta krav på särskild skyndsamhet i utredningsarbetet. Enligt min mening är det helt oacceptabelt att en förundersökning i ett ungdomsärende blir liggande utan åtgärd under så lång tid som skett i detta fall.

text: Det finns också anledning att särskilt betona att i ett fall som det nu aktuella måste man ställa särskilt höga krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Utredningen visar att BB efter att ha gett direktiv i ärendet den 13 april inte påminde polisen förrän den 1 oktober.

text: Från Åklagarmyndigheten har framförts att BB på ett allmänt plan påtalat för kammarledningen att hon var bekymrad över ärendeprioriteringen vid Citypolisens ungdomsrotel. Något skäl till att hon i detta ärende inte följde upp de givna direktiven eller reagerade över att inga åtgärder vidtogs har emellertid inte angetts. Hon skulle givetvis i ett betydligt tidigare skede än som nu blev fallet ha kontaktat polisen för att efterhöra hur utredningen fortskred. Jag vill även erinra om Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar (

text: ÅFS 2007:5

text: Det finns också skäl att särskilt kommentera det förhållandet att CC i början av oktober kontaktade målsägandena i syfte att ta reda på om de ville driva ärendet vidare. Polismyndigheten har i sitt remissvar i denna del endast nämnt att det inte finns några rättsliga hinder mot att en polisman under en förundersökning har direktkontakt med en målsägande i åldern 15-18 år. Det är i och för sig riktigt. Kontakten togs emellertid för att fråga målsägandena om de ville driva ärendet vidare. Att framställa en sådan förfrågan står principiellt i strid med skyldigheten att åtala brott som hör under allmänt åtal och den därtill kopplade förundersökningsplikten. Oavsett hur CC må ha uttryckt sig vid dessa samtal, finns det stor risk att en målsägande uppfattar en kontakt av detta slag som ett uttryck för en önskan hos polisen om att inte behöva utreda ett visst brott. Det gäller särskilt om kontakten tas sedan lång tid förflutit och den utdragna handläggningstiden kan hänföras till polis eller åklagares senfärdighet. Enligt min uppfattning är det alldeles särskilt olämpligt att en sådan kontakt tas med en underårig person.

text: Sammanfattningsvis anser jag att BB och polismyndigheten förtjänar kritik för den långsamma handläggningen av förundersökningen. Även CC förtjänar kritik för sitt nyss beskrivna handlande.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Bygg- och miljönämnden i Upplands-Bro kommun angående handläggningen av ett andrahandsyrkande m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan som kom in till JO den 6 november 2003 klagomål mot Bygg- och miljönämnden i Upplands-Bro kommun. Han anförde bl.a. följande. Han har i diskussioner med stadsarkitekten och i skriftväxling med bygg- och miljönämnden framfört önskemål om att få byta ett grönt läckande plåttak mot i första hand tegelfärgade betongpannor och i andra hand svarta betongpannor. Nämnden har inte prövat hans andrahandsyrkande och har därmed inte behandlat hela bygglovsärendet.

text: Till ansökan fogades bl.a. bygg- och miljönämndens beslut den 10 december 2002, § 105. I beslutet avslog nämnden AA:s ansökan avseende tegelfärgade betongpannor. Nämnden beslutade också att uttala att den skulle ställa sig positiv vid en eventuell ansökan om bygglov för svart trapetskorrugerad takplåt.

text: Utredning

text: Länsstyrelsens beslut den 12 maj 2003 att avslå AA:s överklagande av bygg- och miljönämndens beslut den 10 december 2002 hämtades in. Länsstyrelsens beslut har inte överklagats.

text: Bygg- och miljönämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig beträffande handläggningen av AA:s yrkande om bygglov för byte till svarta betongpannor.

text: I remissvaret den 2 mars 2004 anförde nämnden att den inte anser sig ha brustit i sin myndighetsutövning. Nämnden hänvisade till en tjänsteskrivelse upprättad den 25 februari 2004 vid samhällsbyggnadsförvaltningen. I tjänsteskrivelsen anfördes bl.a. följande. Utifrån de kontakter som tagits i ärendet har AA tydligt framfört brevledes 020822 (inkomststämplad 020823) önskemål att få byta till ”tegelfärgade betongpannor”. Brevledes 020927 (inkomststämplad 020930) skriver AA ”kan jag, om än motvilligt, om det är nödvändigt för ett positivt besked, acceptera ett byte till svarta betongpannor”. Utöver dessa två alternativ har det visserligen telefonledes diskuterats vid ett flertal tillfällen olika takbeläggningsalternativ men ingen av dessa har tydlig-

text: gjorts som en bygglovsförfrågan. Det bör här nämnas att stadsarkitekten i Upplands- Bro kommun (nedan kallad BB) aldrig har varit positiv till takbyte där tegel- eller betongpannor införs i området, inte heller till tegelliknande takplåt. – – –

text: I Upplands-Bro kommun bifogas all korrespondens som sker i varje ärende vid utskick inför bygg- och miljönämndens nämndbeslut. Sålunda har nämnden och dess nämndledamöter tillgång till all korrespondens som har skett i ärendet inför beslut. Under nämndens möten har det i detta ärende diskuterats sökandens olika önskemål men även andra varianter av takbeläggningsmaterial som i framtiden kan tänkas komma som en bygglovsförfrågan i området. Då det i detta ärende har diskuterats olika varianter av takbeläggningsmaterial och för att underlätta för sökanden samt tydliggöra nämndens strävan, beslutade nämnden uttala att nämnden ställer sig positiv vid en eventuell ansökan om bygglov för svart trapetskorrugerad takplåt. – – –

text: 02-08-23 inkom AA med en förfrågan om det krävdes bygglov, bygganmälan eller någon annan åtgärd för att bl.a. byta från grön trapetskorrugerad plåt till tegelfärgade betongpannor. – – –

text: 02-09-30 inkom skrivelse från sökanden där han beskriver ”Händelseförloppet” utifrån sitt perspektiv samt pekar på 5 punkter vilka här nedan kommenteras: – – – Sökanden har därefter beskrivit under rubriken ”Mina argument” vad han anser vara relevant för att han skall få tillåtelse att ändra takbeläggningen. Vidare uppger sökanden att han kan acceptera svarta betongpannor som ett andrahandsalternativ med hänvisning till de telefonsamtal han haft med BB. Det bör här nämnas att BB aldrig har varit positiv till takbyte där tegel- eller betongpannor införs i området, inte heller till tegelliknande takplåt. – – –

text: 02-10-25 Tjänsteskrivelse av BB där förslag till beslut avseende takbeklädnad med tegelfärgade betongpannor är avslag med stöd av plan- och bygglagen (PBL) kap 3 § 10. – – –

text: 02-11-26 inkommer AA med en skrivelse där han menar på att nämnden inte har tagit ställning till hans andrahandsalternativ d.v.s. byte till svarta betongpannor. Vidare har sökanden genomfört en inventering över de förändringar som har genomförts i området vilket här översänds som en förteckning. Vidare bifogas även ett informationsblad från ”Mosaikvägens Samfällighetsförening”. – – –

text: 02-12-10 Efter besök på plats samt promenad genom området avslår nämnden byte av takbeklädnadsmaterial, Bmn § 105. Bygg- och miljönämnden uttalar vidare ”att nämnden kommer att ställa sig positiv vid en eventuell ansökan om bygglov för svart trapetskorrugerad takplåt”.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: AA begärde hos bygg- och miljönämnden att han skulle beviljas bygglov för att byta taktäckningsmaterial på sitt hus till i första hand tegelfärgade betongpannor och i andra hand svarta betongpannor. Sedan nämnden, utan att pröva andrahandsyrkandet, avslagit förstahandsyrkandet framställde AA motsvarande yrkanden i överklagande till länsstyrelsen. Enligt min mening borde bygg- och miljönämnden

text: ha prövat AA:s andrahandsyrkande och jag är kritisk till nämndens underlåtenhet i detta avseende. Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd av mig. Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Vägverket angående dröjsmål med att överlämna ett överklagande till överinstansen

text: Anmälan

text: En person som uppgav att han heter AA klagade i en anmälan till JO bl.a. på att Vägverket ännu efter ca en månads tid till regeringen inte hade överlämnat ett överklagande från honom av verkets beslut PP 30A 2005:2238. I en av två kompletterande skrivelser uppgav AA att han bodde i Falun. De närmare skälen för klagomålen framgick av de tre skrivelserna.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Vägverket. Det framkom då att ärendet tillhörde verkets huvudkontor och avsåg en arbetsplan för en väg mellan Borlänge och Mora. Vidare framkom att överklagandet inte hade överlämnats till regeringen eftersom det pågick utredning för att, genom kontakter med personer vid namn AA inom Leksands kommun med omnejd, fastställa den klagandes identitet.

text: Därefter remitterades ärendet till Vägverket för utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan.

text: Generaldirektören BB avgav Vägverkets remissvar. Till yttrandet var fogade kopior av det överklagade beslutet jämte bilagor, av överklagandet, av en skrivelse av vilken det framgår att överklagandet överlämnats till regeringen och av den utredning verket gjort med utgångspunkt från Internet för att utreda vem den klagande var. Av yttrandet framgick bl.a. följande. – – – Vägverket beslutade den 12 augusti 2005 att fastställa arbetsplan för ombyggnad och omläggning av väg 70 och väg 908 i Insjön. Sista dag för överklagande av beslutet var den 16 september 2005. Genom skrivelse som inkom till Vägverket den 12 september överklagades beslutet av en person med namn AA. AA uppgav inte någon adress eller fastighet i överklagandet. Efter rättidsprövning och försök att utröna vem som överklagat beslutet överlämnades handlingarna till regeringen den 17 oktober. I samband med överlämnandet bifogade Vägverket ett yttrande över överklagandet.

text: – – – Av

text: 25 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att om ett överklagande inte avvisas enligt 24 § skall myndigheten som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet. Det allmänna kravet på skyndsamhet gäller även här. När ett beslut om fastställelse av arbetsplan överklagas av en person som är okänd företar Vägverket försök med att identifiera personen innan ärendet överlämnas till regeringen. Regeringen har i tidigare ärenden om överklagande av okända personer ansett att Vägverket bör yttra sig i denna fråga i samband med överlämnandet av handlingarna. Fördröjningen av överlämnandet av ärendet till regeringen beror på att handläggaren råkade ut för en olycka och blev sjukskriven från 12 september. Handläggaren gjorde trots detta hemifrån en utredning avseende den överklagandes adress inom Leksands kommun. För att svara upp mot

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: krav slutfördes utredningen, framtagande av yttrande och överlämnande av överklagandet till regeringen med hjälp av annan handläggare. Enligt nuvarande rutiner ska dröjsmål med överlämnande inte kunna uppkomma vid handläggares sjukdom. – – – Eftersom AA till JO inte uppgett någon adress och då han inte heller avhördes sedan remissvaret kom in till JO, har han inte kunnat beredas tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: När det gäller tidsfristen för myndigheter att överlämna en skrivelse med överklagande till överinstansen har JO i flera beslut uttalat att myndigheterna skall överlämna en sådan skrivelse och övriga handlingar i ärendet till överinstansen utan dröjsmål, och att handläggningstiden i normalfallet inte bör överstiga en vecka. Inte heller den omständigheten att myndigheten finner det lämpligt att bifoga ett eget yttrande till överinstansen får medföra att den nämnda tiden utsträcks med mer än högst några dagar (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314 och 2002/03 s. 424).

text: Underinstansens befattning med ett överklagande begränsas till att pröva om det kommit in inom rätt tid, frånsett förberedande handläggning såsom att avge yttrande och en eventuell omprövning. Vägverket har i detta fall försökt att utreda den klagandes identitet inför yttrande till regeringen. Att utreda en klagandes identitet och adress sker i första hand för att kunna avgöra om den klagande har rätt att överklaga beslutet och var den klagande kan nås för kommunicering i ärendet hos överinstansen. Dessa uppgifter är därför främst av intresse för överinstansen och det ankommer därmed primärt på den instansen att utreda detta. Den beslutande instansen kan i andra sammanhang ha fått tillgång till uppgifterna om identiteten. Jag ifrågasätter därför i sig inte att verket försökte utreda den klagandes identitet i avsikt att tillgodose ett till synes alltjämt gällande önskemål från regeringen. Sådant biträde har ju också kunnat lämnas efter överlämnandet av överklagandet till regeringen. Den utredning som företogs borde dock enligt min mening inte ha fått försena överlämnandet på sätt som skett.

text: Överklagandet är numera överlämnat. Dessutom har Vägverket uppgett att verket har rutiner för att dröjsmål med överlämnande inte skall uppstå vid handläggares sjukdom. Med hänsyn härtill föranleder det påtalade dröjsmålet utöver nyss gjorda

text: påpekanden inte någon åtgärd av mig. Vad som i övrigt framkommit ger heller inte anledning till någon åtgärd. Ärendet avslutas.


nyckelord: Restriktioner Sjukvård

title: Kritik mot psykiatriska kliniken vid Skellefteå lasarett inom Västerbottens läns landsting

sammanfattning: Psykiatriska kliniken vid Skellefteå lasarett inom Västerbottens läns landsting kritiseras för att vid en avdelning, som bedriver vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, ha uppställt generella förbud mot användande av mobiltelefoner och datorer. I beslutet behandlas även frågan om en klinik får ha regler om att DVD-filmer ska uppvisas och godkännas inför uppspelning i en avdelnings gemensamma utrymmen.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO i augusti 2010, framförde AA klagomål mot psykiatriska kliniken (avd. 2) vid Skellefteå lasarett inom Västerbottens läns landsting. AA anförde bl.a. följande. När han vårdades vid kliniken fick han inte ha sin mobiltelefon inne på avdelningen utan endast på innergården under rökpaus och frigång. Kliniken uppgav att syftet med förbudet var att hindra patienterna från att filma och ta kort med mobiltelefoner på avdelningen. Hans mobiltelefon var dock inte utrustad med sådana funktioner. Han överfördes senare till Norrlands universitetssjukhus i Umeå. Där tilläts han inneha såväl mobiltelefon som dator.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade JO från psykiatriska kliniken vid Skellefteå lasarett AA:s patientjournal för tiden den 6–25 juli 2010.

text: Därefter inhämtades avdelningens ”trivselregler” och ”förhållningsregler”. Vidare lämnade överläkaren BB den 2 september 2010 muntliga upplysningar.

text: BB uppgav bl.a. följande. Mobiltelefon får inte användas av patienterna inne på den psykiatriska avdelningen. Regeln gäller alla patienter. Patienterna får ta med sig mobiltelefonen när de vistas på innergården (s.k. rökfrigång) samt vid övriga frigångar. I ”förhållningsreglerna” angavs bl.a. följande.

text: DVD-filmer får ses mellan 17.00–23.00 vardagar samt helger hela dagen. Filmerna skall uppvisas för personal och godkännas.

text: - - - Av säkerhetsskäl så använder vi inte mobiltelefon inne på avdelningen. Tillgång till mobiltelefon medges vid egna frigångar och vid rökfrigång. Mobiltelefoner förvaras inlåst. Medhavda datorer används inte på avdelningen.

text: ”Trivselreglerna”, som i förhållande till ”förhållningsreglerna” var mer kortfattade, innehöll bl.a. regler rörande mobiltelefoner och DVD-filmer.

text: Landstingsstyrelsen för Västerbottens läns landsting anmodades att inkomma med utredning och yttrande över dels vad som framförts i AA:s anmälan såvitt gällde inskränkningen av hans användande av mobiltelefon, dels vilka rättsliga överväganden som låg till grund för de ”trivselregler” och ”förhållningsregler” som uppställts för den aktuella avdelningen vad avsåg tillgång till mobiltelefon och datorer samt uppvisande och godkännande av DVD-filmer.

text: I landstingsstyrelsens remissvar anfördes i huvudsak följande (omnämnd bilaga har här utelämnats).

text: En person har framfört klagomål när denne vistades vid psykiatriska kliniken i Skellefteå sommaren 2010. Vården skedde enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT). I en lång inlaga har personen framfört olika klagomål angående vården på avdelningen. De beror till stor del på patientens sjukdomstillstånd och är därför svårt att bemöta i detalj. Det skulle krävas ingående beskrivning av sjukdomstillståndet, men i det följande görs det allmänna kommentarer. Vissa sjukdomstillstånd kräver rutiner och tydliga regler. I det här fallet har personen testat både gränser och tålamod hos personal på ett sätt som många gånger har varit svårt att förhålla sig till. Det har också funnits vissa svårigheter att få en patientansvarig läkare för personen eftersom personen många gånger är starkt kritisk till mycket på grund av sitt sjukdomstillstånd. Ett problem är också att dennes egen sjukdomsinsikt inte stämmer överens med vårdpersonalens uppfattning. När personen är frisk råder en helt annan dialogsituation. Patientklagomål är dock alltid något kliniken tar till sig i sitt förbättringsarbete. De synpunkter kliniken fått används bl.a. vid personalutbildningar och på arbetsplatsträffar. Att hålla en professionell attityd kräver ett dagligt arbete för att uppmärksamma brister. Under ett och ett halvt år har genomförts en ambitiös utbildning för all avdelningspersonal där alla får gå 6 veckokurser. I kursinnehållet finns många lektioner om förhållningssätt, etik, diagnostik, behandling, tvångsvård, samtalsmetodik, familjesamtal och så vidare. Utbildning slutförs under våren 2011. Det finns också ett samarbete med psykiatriska kliniken i Umeå, bl.a. för att utveckla gemensamma regler och rutiner vid tvångsvård. Deras lokala anvisningar för tvångsvård är grunden för våra lokala anvisningar vid tvångsvård, som anpassats för kliniken. Dokument bifogas som bilaga.

text: Svar på övriga frågor:

text: 1. Angående telefonrutiner På sjukhuset finns anslag om att mobiltelefon inte kan användas på grund av hänsyn till medicinsk apparatur. Telefonförbudet har varit för att skydda medpatienter från att få sin integritet kränkt. Alla mobiltelefoner har numera både inspelningsmöjligheter och kamera. Minst en incident har inträffat där bilder har blivit utlagda på internet.

text: Det borde anses som en skyldighet att kunna erbjuda en god och säker vård även ur integritetssynpunkt och att medpatienter ska känna sig trygga med att inte bli fotograferade eller inspelade under vistelsen på psykiatriska kliniken. Målsättningen är att införskaffa mobiltelefoner som lånetelefon och som varken har kamera eller inspelningsmöjlighet. Lokala anvisningar för tvångsvård bifogas. Ett problem är den tekniska utvecklingen som går snabbt och ofta ligger några år före lagstiftningens anpassning, vilket kan medföra svåra avvägningssituationer. 2. Granskning av DVD-filmer Möjligheten att se DVD-filmer finns enbart i dagrum, vilket innebär att flera patienter kan se filmerna samtidigt. På avdelningen vistas personer med olika psykiska problem eller trauman. Därför får inte filmer med mycket våld, övergrepp, pornografiskt innehåll eller annat som kan vara till skada för vissa inneliggande patienter visas. Det finns inte heller så många enkelrum så att man kan sitta inne på sitt rum och se film på DVD-spelare. Men i sådana fall är restriktionerna inte lika bestämda. Dock begränsas filmtittandet om det anses ha skadlig inverkan på den enskildes behandling och rehabilitering. 3. Användning av dator Det finns vissa svårigheter med att använda dator på en avdelning. Det saknas bra utrymmen för detta, risken för att datorn blir stulen osv. Rutinerna har ändrats i denna fråga så att en samsyn ska råda mellan psykiatriska kliniker i länet. Rutinerna finns angivna i lokala anvisningar.

text: I till remissvaret fogade ”Lokala rutiner för tillämpning av tvångsvård mm”, Psykiatriska kliniken, Skellefteå lasarett, angavs bl.a. följande.

text: Att ta mobiltelefonen från en patient är att betrakta som en inskränkning av patientens rättigheter. [---] Sedan den 1 juli 2006 får en patients mobil omhändertas och patienten hindras från att ringa om patienten missköter användningen t ex ringer och hotar eller kraftigt försvårar vården på annat sätt. Beslutet ska omedelbart meddelas socialstyrelsen på därför avsedd blankett och gäller högst två månader, men kan förlängas. Patienten kan överklaga beslutet till förvaltningsrätten. - - - Patienter har rätt att inneha och använda mobiltelefon. - - - Om signaler kommer om att en patient missköter användningen av sin mobil ska ansvarig överläkare kontaktas för ställningstagande till omhändertagande av mobilen - - - Patienten ska meddelas skriftligt och muntligt, även om rätten att överklaga. [---] - - - Mobiltelefoner med inbyggd kamera eller inspelningsfunktion behöver inte tillåtas om alternativ finns, t ex lånetelefoner på avdelningen. Dator med Internetanslutning är också ett elektroniskt kommunikationsmedel och faller således under samma lagstiftning.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: JO:s kansli inhämtade den 12 och 13 juni 2012 från psykiatriska kliniken ytterligare handlingar, bl.a. avdelningens nu gällande ”trivselregler” (daterade den

text: 22 maj 2011), klinikens ”Lokala rutiner för tillämpning av tvångsvård mm” (reviderade den 3 april 2012) samt klinikens ”avtal för användande av mobiltelefon och/eller dator i samband med vårdvistelse” (reviderat i september 2011).

text: Klinikens nu gällande ”Lokala rutiner för tillämpning av tvångsvård mm” har i här aktuella avseenden inte ändrats i förhållande till de lokala rutiner som citerats ovan. I de reviderade ”trivselreglerna” anges bl.a. följande.

text: [---] Mobil och dator får endast användas enligt avtal. Av klinikens ”avtal” framgår bl.a. att det är förbjudet att, med användande av mobiltelefon eller dator, fotografera inne på avdelningen och på innergården.

text: Vidare inhämtades den 13 juni 2012 upplysningar per telefon från CC, verksamhetschef och chefsöverläkare vid psykiatriska kliniken, Skellefteå lasarett. Han anförde i huvudsak följande.

text: Vid ett klinikledningsgruppsmöte den 14 september 2010 bestämdes att den psykiatriska kliniken skulle upphöra att tillämpa de generella förbuden mot innehav av mobiltelefoner och datorer. Han kan inte komma ihåg exakt när kliniken i praktiken slutade att tillämpa förbuden men det var i anslutning till mötet. Vid mötet bestämdes även att det skulle utformas lokala rutiner för användandet av mobiltelefoner och datorer vid kliniken. Numera tillåts således mobiltelefoner och datorer. Vid kliniken används dock ett ”avtal” som patienterna måste följa. Detta innehåller regler för användning av dator och mobiltelefon. – När landstingsstyrelsen anmodades att yttra sig till JO fick han i uppdrag att upprätta underlaget för styrelsens yttrande. Det kan konstateras att han i underlaget kunde ha uttryckt sig tydligare bl.a. vad gäller den omständigheten att de generella förbuden mot innehav av mobiltelefoner och datorer inte längre tillämpades.

text: Bedömning

text: Vid den aktuella tidpunkten vårdades AA på psykiatriska kliniken vid Skellefteå lasarett med stöd av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT. Han har uppgett att han inte fick ha sin mobiltelefon inne på avdelningen utan endast ”på innergården under rökpaus och under frigång”. Att AA:s uppgifter i denna del är korrekta har bekräftats genom utredningen. Såvitt framkommit har det inte fattats något individuellt beslut om att inskränka AA:s rätt att använda mobiltelefon. Inskränkningen synes således ha grundats på det generella förbud mot mobiltelefoner som vid den tidpunkten tillämpades på avdelningen. Patienterna tilläts använda sina mobiltelefoner endast vid frigångar och vid s.k. rökfrigång på klinikens innergård.

text: Möjligheten att begränsa en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster regleras i LPT.

text: Enligt

text: 20 a § första stycket

text: LPT får chefsöverläkaren besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Av bestämmelsens andra stycke framgår att den tekniska utrustning som möjliggör användningen får omhändertas under den

text: tid beslutet gäller. Omhändertagen utrustning ska återlämnas till patienten senast när beslutet om inskränkning upphör att gälla.

text: Patienten får hos förvaltningsrätten överklaga ett beslut om inskränkning av rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster (

text: 32 § fjärde stycket

text: LPT).

text: Av

text: 22 b §

text: LPT framgår att ett beslut om en sådan inskränkning gäller i högst två månader. När det inte längre finns förutsättningar för beslutet ska chefsöverläkaren genast besluta att inskränkningen ska upphöra. Frågan om upphörande ska övervägas fortlöpande.

text: Vid införandet av ovan redovisade bestämmelser anfördes bl.a. följande i förarbetena (

text: prop. 2005/06:195 s. 25

text: Beslut om inskränkning [---] får aldrig fattas kollektivt för en grupp av patienter eller för en särskild avdelning utan får enbart avse enskilda patienter. Det ska i varje enskilt fall göras en samlad bedömning av förutsättningarna för beslutet. Besluten får naturligtvis aldrig användas som bestraffningsåtgärd. Den inskränkning av patienternas rätt att använda mobiltelefoner inne på avdelningen som tillämpades vid den psykiatriska kliniken vid Skellefteå lasarett utgjorde ett generellt förbud. Det finns inte något lagstöd för att utfärda ett sådant förbud. Kliniken förtjänar kritik för att ha inskränkt patienternas rätt att använda mobiltelefon.

text: Det har genom de kompletterande utredningsåtgärder som vidtagits av JO:s kansli framkommit att kliniken i september 2010 upphörde att tillämpa förbudet. Det förvånar mig att landstingsstyrelsen i sitt remissvar till JO i februari 2011 inte tydligt informerade om detta. Remissvaret brister i detta avseende i klarhet.

text: Klinikens generella mobiltelefonförbud synes ha införts för att de flesta mobiltelefoner numera är utrustade med kamera och inspelningsfunktioner. Förbudet uppges ha syftat till att skydda medpatienters integritet. Numera tillåts klinikens patienter använda såväl mobiltelefoner som datorer på avdelningarna, men enligt det ”avtal” som kliniken tillämpar är det förbjudet att, med användande av mobiltelefon eller dator, fotografera inne på avdelningen och på innergården.

text: Psykiatrilagsutredningen, som haft i uppdrag att göra en översyn av LPT och lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV, samt lämna förslag till en ny lagstiftning på området, har nyligen överlämnat betänkandet Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (

text: SOU 2012:17

text: ) till regeringen. I betänkandet har utredaren föreslagit att chefsöverläkarens möjlighet att besluta om att en patient ska förbjudas att inneha utrustning för eller använda elektroniska kommunikationstjänster utvidgas och att en inskränkning av en patients rätt att använda sådan utrustning inte bara ska få ske med hänsyn till vården och rehabiliteringen av patienten, eller för att undvika att någon annan lider skada, utan också ska få grundas på ordnings- och säkerhetsskäl. Varje beslut om inskränkning måste dock fattas efter en individuell bedömning i det enskilda fallet. Vidare har utredaren föreslagit att det ska införas en rätt för vårdgivaren att kunna besluta om

text: att allmänt fotograferingsförbud ska gälla vid en vårdinrättning som bedriver psykiatrisk vård. I det sammanhanget har utredaren anfört bl.a. följande (s. 831). Om en patient missbrukar sitt innehav av en telefon utrustad med kamera, t.ex. genom att utan samtycke av den fotograferade eller i direkt strid mot ett generellt fotograferingsförbud som råder på vårdavdelningen tar bilder av medpatienter och senare också gör dessa bilder åtkomliga för andra utanför vårdavdelningen, kan det utgöra grund för att av ordningsskäl omhänderta telefonen. En annan mobiltelefon utan kamera ska som regel i ett sådant fall tillhandahållas patienten som lån. Betänkandet är för närvarande föremål för remissbehandling och JO har beretts tillfälle att lämna synpunkter på betänkandet. Mot den bakgrunden avstår jag från att här göra några uttalanden i dessa frågor. Den psykiatriska kliniken uppställde i de ”förhållningsregler” som gällde vid den aktuella tidpunkten också ett generellt förbud mot att patienter innehade egna datorer på avdelningen. I remissvaret har uppgetts att anledningen till förbudet var bl.a. att det saknades bra utrymmen samt att det fanns risk för stöld.

text: Ett allmänt förbud mot innehav av datorer kan innebära att patienters möjlighet att kommunicera på elektronisk väg begränsas. En sådan inskränkning kan endast ske genom att chefsöverläkaren, för det fall förutsättningarna enligt

text: 20 a §

text: LPT är uppfyllda, fattar beslut i det enskilda fallet. Det är därför inte lagligen möjligt att ha ett generellt förbud mot innehav av egna datorer. Kliniken förtjänar kritik för att den uppställt ett sådant förbud. Det har framkommit att kliniken, i likhet med vad som gäller för mobiltelefoner, slutade att tillämpa det generella datorförbudet i september 2010. Även i denna del är remissvaret otillfredsställande eftersom det inte tydligt framgår att förbudet upphävts och när det skedde. Det har framkommit att avdelningen i sina ”förhållningsregler” anger att DVDfilmer ska uppvisas för personal och godkännas. I remissvaret har anförts bl.a. att möjligheten att se DVD-filmer endast finns i gemensamma utrymmen och att filmer med bl.a. våld och pornografiska inslag måste begränsas med hänsyn till patienternas olika psykiska problem och trauman.

text: I tidigare beslut har JO uttalat att ett bibliotek, när det lånar ut datorer till enskilda personer, har rätt att bestämma vilken information som får hämtas in från internet. Detta under förutsättning att myndigheten inte gör skillnad mellan användarna annat än på objektiv grund. JO har inte haft något att erinra mot att bibliotek har uppställt regler om att ett biblioteks dator inte får användas för sökning av bl.a. pornografiskt material (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 469). I det nu nämnda ärendet uttalades vidare att eftersom allmänna bibliotek har rätt att ställa upp regler för användningen av deras datorer måste de också vara berättigade att vidta åtgärder för att kontrollera att dessa regler följs. Jag anser att samma resonemang kan föras för det fall en vårdinrättning tillhandahåller en DVD-spelare som patienter får använda.

text: Mot bakgrund av det anförda har jag inte några invändningar mot klinikens agerande vad gäller DVD-filmer.