avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Förvaltningsprocess Inhibition Omhändertagande Verkställighet

title: Ett beslut om inhibition av ett redan verkställt beslut om omhändertagande av djur innebär inte att djuren måste återlämnas i avvaktan på överinstansens slutliga prövning

sammanfattning: En länsstyrelse beslutade att omhänderta tre hästar och bestämde att beslutet fick verkställas omedelbart. Efter överklagande från djurägaren bestämde förvaltningsrätten att länsstyrelsens beslut tills vidare inte skulle gälla i den del som avsåg omedelbar verkställighet (inhibition). Vid tiden för förvaltningsrättens beslut hade hästarna redan omhändertagits. JO uttalar att ett beslut om inhibition inte per automatik också innefattar ett interimistiskt förordnande om att redan verkställda åtgärder ska återgå. Enligt JO är länsstyrelsens ansvar för djurhållningen av ett omhändertaget djur inte en del av verkställigheten av omhändertagandebeslutet. Därmed innebär ett beslut om inhibition av ett redan verkställt beslut om omhändertagande av djur inte att djuren måste återlämnas i avvaktan på överinstansens slutliga prövning. I det aktuella fallet hade förvaltningsrättens beslut om inhibition inte uttryckligen innefattat något förordnande om att de omhändertagna hästarna skulle återlämnas. JO finner därför inte grund för att kritisera länsstyrelsen för att hästarna inte lämnades tillbaka.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO uppgav AA att Länsstyrelsen i Gävleborgs län hade verkställt ett beslut om omhändertagande av tre hästar och därefter vägrat att lämna tillbaka hästarna när förvaltningsrätten meddelat inhibition. Han ansåg att länsstyrelsens agerande var helt oacceptabelt.

text: Utredning

text: JO begärde att länsstyrelsen skulle yttra sig.

text: Länsstyrelsen (landshövdingen BB) redogjorde i sitt yttrande för bl.a. följande bakgrundsuppgifter. Länsstyrelsen beslutade den 17 april 2020 att förbjuda den aktuella djurägaren att ha hand om och skaffa hovbärande djur. Vid en uppföljande kontroll den 3 juni 2021 konstaterade länsstyrelsen att djurägaren i strid med djurförbudet hade hand om tre hästar. Den 29 juni 2021 beslutade

text: länsstyrelsen att omhänderta dem och bestämde att beslutet fick verkställas omedelbart. Beslutet verkställdes senare samma dag med handräckning av polis. Djurägaren överklagade beslutet och begärde inhibition. Förvaltningsrätten beslutade den 1 juli 2021 att länsstyrelsens beslut, i den del som avsåg omedelbar verkställighet, tills vidare inte skulle gälla. Länsstyrelsen överklagade förvaltningsrättens beslut samma dag samt begärde inhibition av det. Den 6 juli

text: 2021 utvecklade länsstyrelsen skälen för sitt överklagande. Kammarrätten meddelade prövningstillstånd den 8 juli 2021 och avslog överklagandet den

text: 20 juli 2021.

text: Länsstyrelsen framförde därefter följande:

text: Enligt

text: 48 § förvaltningslagen (2017:900)

text: samt

text: 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: kan en överinstans bestämma att ett överklagat beslut tills vidare inte ska gälla. Regeln har inrättats för att det ska finnas en möjlighet att ibland kunna tillfälligt stoppa en verkställighet. Särskilt viktigt är detta om verkställigheten av beslutet medför skador eller negativa effekter som är svåra eller omöjliga att reparera i efterhand (

text: prop. 2016/17:180, s. 274

text: ). Regeringsrätten har tidigare framhållit att frågan om inhibition faller om verkställighet redan skett (jmf

text: RÅ 1991 not. 201

text: ). Ett beslut som omedelbart kan verkställas får verkställas även om det överklagas och även om inhibition yrkas. Så länge inhibition inte beslutats kan ett omedelbart gällande beslut verkställas. I förevarande ärende har verkställighet skett innan begäran om inhibition inkommit och innan domstolen avgjort frågan om inhibition. När förvaltningsrätten sedan beslutade om att inhibera länsstyrelsens beslut om omedelbart omhändertagande (ett beslut som alltså redan verkställts) innebar detta, enligt länsstyrelsen, att fortsatt verkställighet stoppades. På grund av inhibitionen har länsstyrelsen avvaktat med beslut om vad som ska ske med djuren (och alltså valt att inte omedelbart avliva djuren trots den bedömning som gjordes av veterinär om en av hästarnas hälsotillstånd). Länsstyrelsen har alltså tolkat förvaltningsrättens beslut om inhibition som innebärande att myndigheten inte får gå vidare i ärendet och besluta om vad som ska hända med de omhändertagna djuren (vilket länsstyrelsen enligt

text: 9 kap. 8 § djurskyddslagen

text: annars har att snarast besluta om). Länsstyrelsen har bedömt att en inhibition av ett redan verkställt beslut om omhändertagande inte innebär att djuren ska transporteras tillbaka till en person med djurförbud. En motsatt tolkning skulle leda till att djur kan komma att transporteras fram och tillbaka på ett sätt som inte är lämpligt. En av hästarna stod under smärtstillande behandling, en situation som påverkar lämpligheten i att transportera djuret. En person med djurförbud får dessutom, förutom att den inte får hålla djur eller ansvara för skötseln av djur, naturligtvis inte heller ansvara för genomförande av medicinering av djur. Länsstyrelsen överklagade förvaltningsrättens beslut och yrkade att kammarrätten upphäver förvaltningsrättens beslut. För att framhålla vikten av skyndsamhet yrkades även inhibition av förvaltningsrättens beslut. Länsstyrelsen framhöll även i yttrandet till kammarrätten att myndigheten önskade att kammarrätten klargjorde vad en inhibition av redan verkställt beslut innebär. Kammarrätten kom med sin dom i ärendet den 20 juli. I domen avslog man länsstyrelsens överklagan av förvaltningsrättens beslut och gav inte någon ledning i vad förvaltningsrättens beslut innebär. Förvaltningsrätten såväl som kammarrätten refererar i sina beslut till avgörande från Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) från den 24 juli 2021 i mål nr

text: HFD 2021 ref. 41

text: , JO:s anm.]

text: och hur HFD i denna dom resonerat kring skäl för beslut om omedelbar verkställighet. Länsstyrelsen bedömde mot bakgrund av förvaltningsrättens och kammarrättens domskäl att det fanns en stark indikation på att båda instanserna vid en slutlig prövning skulle finna att länsstyrelsen saknat möjlighet att med stöd av

text: 35 § förvaltningslagen

text: förordna om omedelbar verkställighet. Vidare bedömde länsstyrelsen, med hänsyn till HFD:s avgörande att möjligheten att få prövningstillstånd av den frågan var liten. Länsstyrelsen valde därför att inte överklaga kammarrättens dom. Mot denna bakgrund bedömde länsstyrelsen att den mest lämpliga hanteringen var att snarast återtransportera de tre hästarna till djurhållaren, trots det rådande djurförbudet. Eftersom en av hästarna stod under veterinär behandling och den första veterinärundersökningen indikerat behov av vidare undersökningar förelade länsstyrelsen djurhållaren att genom ombud bl.a. tillse att hästarna veterinärundersöktes och att veterinärs ordination följs […]. Sammanfattningsvis får länsstyrelsen konstatera att detta ärende innehållit en rad situationer där svåra avvägningar har behövt göras, inte minst mot bakgrund av de aktuella hästarnas hälsotillstånd, ett gällande djurförbud, tolkning av innebörden av inhibition av ett redan verkställt beslut, samt domstolarnas tolkning av innebörden av Högsta förvaltningsdomstolens avgörande och dess påverkan på myndigheternas tillämpning av i sammanhanget berörd lagstiftning. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Länsstyrelsen kan besluta att förbjuda en fysisk person att ha hand om djur (djurförbud). Av

text: 9 kap. 1 § djurskyddslagen (2018:1192)

text: framgår att djurförbud ska meddelas i en rad uppräknade situationer, såsom när någon allvarligt har försummat tillsynen eller vården av ett djur. Ett djurförbud får, enligt

text: 9 kap. 2 § djurskyddslagen

text: , avse alla djur eller begränsas till ett eller flera djurslag. Det kan gälla för en viss tid eller tills vidare. Om den som meddelas djurförbud äger eller håller djur, ska länsstyrelsen enligt

text: 9 kap. 3 § samma lag

text: förelägga honom eller henne att inom en viss tid göra sig av med det eller de djur som omfattas av djurförbudet.

text: Länsstyrelsen har även möjlighet att besluta att omhänderta djur. Det anges i

text: 9 kap. 5 § djurskyddslagen

text: att ett sådant beslut ska meddelas bl.a. om ett beslut om djurförbud inte följs. Det är länsstyrelsen som ansvarar för att omhändertagandet verkställs. Vid omhändertagande av djur ska länsstyrelsen vidare, enligt

text: 9 kap. 8 § djurskyddslagen

text: , snarast besluta om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas.

text: I den tidigare gällande

text: djurskyddsförordningen (1988:539)

text: fanns en bestämmelse om att beslut om omhändertagande av djur skulle gälla omedelbart om inte den beslutande myndigheten bestämde något annat. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i nu gällande djurskyddslag och djurskyddsförordning (

text: ). Däremot finns det i

text: 35 § förvaltningslagen (2017:900)

text: en allmän bestämmelse om när beslut får verkställas. Av den framgår att huvudregeln är att ett beslut får verkställas först när överklagandetiden har gått ut, förutsatt att beslutet inte överklagats. Ett beslut får dock verkställas omedelbart om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det, men myndigheten ska i så fall först noga överväga om det finns skäl att avvakta med verkställigheten.

text: Högsta förvaltningsdomstolen har i rättsfallet

text: HFD 2021 ref. 41

text: uttalat sammanfattningsvis följande om tillämpningen av

text: 35 § förvaltningslagen

text: i ärenden om omhändertagande av djur. Bestämmelsen om när beslut får verkställas medger inte omedelbar verkställighet i varje situation där djurskyddslagstiftningen inte följs. För att ett omhändertagande ska få gälla omedelbart bör det som regel krävas att djuret är utsatt för lidande eller att det finns en konkret risk för att djuret kommer att fara illa om beslutet inte verkställs omedelbart. Även när dessa förutsättningar är uppfyllda behöver den beslutande myndigheten noga överväga om det ändå finns skäl att avstå från att besluta om omedelbar verkställighet.

text: Den domstol som ska pröva ett överklagande får, enligt

text: , besluta att det överklagade beslutet, om det annars skulle gälla omedelbart, tills vidare inte ska gälla (s.k. inhibition) och även i övrigt besluta rörande saken.

text: Bedömning

text: Inhibition och andra interimistiska förordnanden när verkställda beslut har överklagats JO har vid upprepade tillfällen uttalat att det är en självklarhet att underinstanser ska följa och lojalt tillämpa domar och beslut från sina överinstanser (se t.ex.

text: JO 2010/11 s. 525

text: ). Det innebär att om en överinstans har upphävt ett verkställt överklagat beslut, är beslutsmyndigheten skyldig att om möjligt se till att verkställigheten återgår. Med andra ord ska myndigheten i möjligaste mån återställa situationen till de förhållanden som skulle ha rått om beslutet aldrig hade verkställts. I vissa fall är förhållandena dock sådana att verkställigheten av ett beslut inte kan återgå. Så är exempelvis fallet om beslutet gäller avlivning av ett omhändertaget djur. Ett annat exempel är att om ett omhändertaget djur har sålts, kan det finnas civilrättsliga hinder mot att återlämna det till den som det har omhändertagits från.

text: Ett inhibitionsbeslut, dvs. ett förordnande om att ett överklagat beslut tills vidare inte ska gälla, har i regel inte lika långtgående konsekvenser som en slutlig prövning av ett överklagande. Inhibitionen innefattar inte per automatik också ett interimistiskt förordnande om att redan verkställda åtgärder ska återgå (jfr Fitger m.fl., Lagen om domstolsärenden – en kommentar, version 3B, publicerad 2022 i Juno, kommentaren till 26 § lagen om domstolsärenden under rubriken Inhibition). I situationer då verkställigheten av ett beslut inte bara utgörs av en engångsåtgärd, utan kan sägas pågå kontinuerligt, innebär ett inhibitionsbeslut emellertid att verkställigheten ska avbrytas i avvaktan på att målet avgörs slutligt eller något annat bestäms. Vilka åtgärder ingår i verkställigheten av ett beslut om omhändertagande av djur? Att länsstyrelsen ansvarar för att ett omhändertagande av ett djur verkställs innebär i de flesta fall i praktiken att myndigheten ser till att djuret hämtas från

text: den plats där djurhållaren har hållit det. Länsstyrelsen kommer därefter också att ansvara för djurhållningen av det omhändertagna djuret, antingen på egen hand eller genom en extern uppdragstagare (jfr

text: prop. 2016/17:224 s. 22

text: Det vore tänkbart att se länsstyrelsens ansvar för djurhållningen av ett omhändertaget djur som en del av verkställigheten av grundbeslutet. Med ett sådant synsätt skulle verkställigheten av beslutet pågå kontinuerligt fram till det att ett beslut om t.ex. försäljning eller avlivning har verkställts. Det är emellertid också möjligt att se det som att verkställigheten av omhändertagandebeslutet är själva åtgärden att flytta det berörda djuret. Med det synsättet är länsstyrelsens ansvar för djurhållningen inte en del av verkställigheten, utan snarare en konsekvens av att beslutet har verkställts men att det ännu inte har verkställts något beslut om t.ex. försäljning eller avlivning. Frågan om vilket av dessa synsätt som är det riktiga kan ha betydelse för vilka verkningar ett beslut om inhibition av ett omhändertagandebeslut får.

text: I rättsfallet R78 2:6 från Regeringsrätten (nuvarande Högsta förvaltningsdomstolen) hade kammarrätten avslagit ett yrkande om att ett beslut om omhändertagande av hästar, som gällde omedelbart, inte skulle verkställas i avvaktan på målets avgörande. Hästarna omhändertogs under tiden mellan kammarrättens beslut och Regeringsrättens prövning. Majoriteten i Regeringsrätten uttalade att frågan om verkställighet av polisstyrelsens beslut i samband med omhändertagandet inte kunde prövas i det aktuella målet samt att överklagandet vid angivna förhållanden inte gav anledning till något vidare yttrande från Regeringsrättens sida. En skiljaktig ledamot fann inte skäl att meddela ”förbud mot vidare verkställighet av länsstyrelsens beslut” och ansåg därför att överklagandet skulle avslås.

text: Vid tiden för Regeringsrättens prövning 1978 var det polismyndigheterna som hade till uppgift att verkställa beslut om omhändertagande av djur och att besluta om djuren skulle säljas eller avlivas. Regelverket för omhändertaganden har sedan dess också ändrats på andra sätt. Stora delar av den grundläggande systematiken är dock oförändrade. Enligt min uppfattning måste rättsfallet R78 2:6 därför fortfarande anses vara relevant.

text: Mot denna bakgrund finner jag att länsstyrelsens ansvar för djurhållningen av ett omhändertaget djur inte ska ses som en del av verkställigheten av omhändertagandebeslutet. Därmed krävs det ett annat interimistiskt förordnande än ett beslut om inhibition om en domstol bedömer att redan omhändertagna djur bör återlämnas till den tidigare djurhållaren i avvaktan på den slutliga prövningen av ett överklagande av omhändertagandebeslutet. Bedömningen i detta fall Förvaltningsrätten har i sitt beslut bestämt ”att det överklagade beslutet om omhändertagande av djuren i den del som avser omedelbar verkställighet inte ska gälla” i avvaktan på att målet prövas slutligt eller annat beslutas. Vid tiden

text: för beslutet hade länsstyrelsen redan omhändertagit hästarna men däremot inte fattat något beslut om att överlåta eller avliva dem.

text: Jag konstaterar att förvaltningsrättens beslut inte uttryckligen innefattat något förordnande om att de redan omhändertagna hästarna skulle återlämnas i avvaktan på den slutliga prövningen. Vid sådana förhållanden finner jag inte grund för att kritisera länsstyrelsen för att hästarna inte återlämnades till ägaren förrän efter kammarrättens prövning av länsstyrelsens överklagande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av en framställning om utlämnande av handling

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 19 oktober 2009, framförde AA klagomål mot Försäkringskassan. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

type: stycke

text: Den 16 oktober 2009 kontaktade AA Försäkringskassan per telefon och begärde att få del av en s.k. rättslägesanalys, upprättad av Riksförsäkringsverket 1992 (RFV 1992:1 – Havandeskapspenning). När han fick tala med en handläggare begärde hon att få hans hustrus personnummer. Då han upprepade att framställningen inte var kopplad till något pågående ärende erbjöd han handläggaren sina personuppgifter. Handläggaren insisterade dock på att få hustruns personnummer eftersom ”ärendet måste knytas till någon”. Eftersom han inte orkade diskutera saken mer lämnade han till slut de begärda uppgifterna. På hans upprepade frågor om syftet med förfarandet fick han beskedet att ”den handläggare som fattat beslutet måste få yttra sig” och att personalen vid kassans kundtjänst inte var säkra på om den begärda handlingen fortfarande var aktuell.

text: AA anförde att Försäkringskassan hade handlat i strid med gällande regler på området och att det var uppenbart att hans begäran inte krävde hustruns personnummer för att kunna handläggas. Han hade angett sitt eget personnummer och namn och det torde ha varit tillräckligt för kassans prövning av om den begärda handlingen kunde lämnas ut. Att myndigheten i samband med hans utlämnadeframställning blandade in hans hustrus pågående ärende om havandeskapspenning, och eventuellt t.o.m. hade vidarebefordrat hans framställning till den handläggare som var ansvarig för hennes ärende, ansåg han vara mycket märkligt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I sitt yttrande anförde myndigheten genom försäkringsdirektören BB, följande.

text: Bakgrund

text: En myndighet är skyldig att skyndsamt hantera en begäran om att ta del av en allmän handling och vid själva utlämnandeprövningen måste man alltid ställa sig frågan om begäran rör utlämnande av en sådan handling. Myndigheten får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem han eller hon är eller vilket syfte denne har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut (se

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF); JO:s anmärkning). Ett besked i utlämnandefrågan bör normalt lämnas redan samma dag som begäran har gjorts. På vilket sätt offentliga allmänna handlingar ska lämnas ut framgår av

text: 2 kap.

text: TF. Alla utlämnanden handlar emellertid inte om allmänna handlingar, även om så ofta är fallet. Den begärda informationen kan finnas i handlingar som inte är allmänna eller ännu inte blivit det. Viss information blir aldrig allmän handling oavsett hur den struktureras eller förvaras inom en myndighet. Ett exempel på det är den information som ingår i myndighetens bibliotek. Detta följer av den så kallade biblioteksregeln i

text: 2 kap. 11 § första stycket 3

text: TF. Det finns inget som hindrar en myndighet från att på begäran lämna ut en handling som inte är allmän, men myndigheten är inte skyldig att göra det. Givetvis måste man ta hänsyn till eventuell sekretess och bedöma om det över huvud taget är lämpligt att lämna ut handlingen. I Försäkringskassans rutin (

text: ) för utlämnande av allmänna handlingar och uppgifter beskrivs hur ett utlämnandeärende ska hanteras, från det att en begäran om information kommer in till myndigheten till att avgifter ska tas ut. Den sökande kan i ett tidigt skede i ett utlämnandeärende behöva bli informerad om materialets omfattning och att avgifter kan komma att tas ut och med vilket belopp.

text: Utredning

text: Den 16 oktober 2009 ringde AA (AA; JO:s anmärkning) till Försäkringskassan och begärde ut en så kallad rättslägesanalys. Han blev då via växeln kopplad till Kundcenter. AA redogjorde där för sin begäran och när handläggaren uppfattat vilken handling som åsyftades begärde handläggaren att få hans personnummer. AA förklarade då att hans begäran inte hade koppling till ett pågående ärende. Efter viss ytterligare diskussion uppgav han emellertid sitt personnummer, vilket han för övrigt redan hade knappat in i talsvarstjänsten. Handläggaren insisterade dock på att även få AA:s hustrus personnummer eftersom hans begäran måste ”knytas till någon”. Enligt AA var det uppenbart att handläggaren i datorsystemet via hans personnummer tagit fram uppgift om att hans hustru hade ett pågående ärende om havandeskapspenning hos Försäkringskassan. Detta trots att han upprepade gånger förklarat att han endast önskade få ut den begärda handlingen. Ett par timmar senare samma dag ringde en annan handläggare till AA:s bostad och meddelade hans hustru att en avgift skulle tas ut för den begärda handlingen då den omfattar 65 sidor. Hustrun, som inte hade begärt handlingen, undrade då vad det hela handlade om. Hon informerade AA om samtalet varpå han ringde upp Försäkringskassan och godkände kostnaden för kopiorna. AA menar att Försäkringskassans handläggare har agerat i strid med såväl gällande lagstiftning som med myndighetens egna regler som rör utlämnande av handlingar. Det är enligt AA uppenbart att ärendets karaktär inte krävde hustruns personnummer. Det var han som begärde handlingen och han ska därmed också vara mottagare av eventuell korrespondens. Hans personnummer torde således vara tillräckligt.

text: Handläggningen i det här fallet har skett dels vid Försäkringskassans Kundcenter, dels vid Nationellt Försäkringscenter (NFC). Anledningen till att handläggaren i Kundcenter begärde att få hustruns personnummer var att det begärda dokumentet inte finns i elektronisk form och att det var en annan enhet vid Försäkringskassan som förfogade över den begärda handlingen. Det finns olika sätt en begäran från någon utomstående kan kanaliseras vidare in i organisationen. Det kan göras med hjälp av en så kallad konversation, via e-post eller på annat lämpligt sätt. En konversation gör det möjligt att via ärendehanteringssystemet ÄHS på ett säkert och spårbart sätt föra vidare information till berörd del av organisationen. Anledningen till varför man använder konversationer är att vissa uppgifter inte får skickas internt via e-post (till exempel känsliga personuppgifter). För att förmedla en konversation krävs personnummer. För att skyndsamt vidarebefordra AA:s begäran bedömde handläggaren vid Kundcenter att det var relevant att upprätta en konversation. Det framgår inte av utredningen varför begäran inte skickades per e-post. Konversationen hanterades vidare av ytterligare en handläggare vid den mottagande enheten. Det gjordes senare samma dag. Handläggaren där konstaterade att en utskrift omfattade ett större antal kopiesidor och att en avgift skulle komma att tas ut. Handläggaren ringde till AA:s bostad för att informera honom om detta.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: En handläggare i Kundcenter kan få frågor om utlämnande av information av alla möjliga slag som rör Försäkringskassans verksamhet. Den efterfrågade informationen behöver inte ha någon som helst koppling till ett försäkringsärende. Det kan exempelvis handla om information som har med den administrativa verksamheten att göra. Den efterfrågade handlingen, en rättslägesanalys, är inte allmän eftersom den omfattas av biblioteksregeln i TF. Någon sekretess gäller inte för uppgifterna i den. Redan tidigt i ärendet stod det klart att den begärda handlingen kunde lämnas ut. Det framgår dock inte av utredningen om handläggaren vid tidpunkten för AA:s begäran tog ställning till om materialet omfattades av biblioteksregeln och att handlingen lämnades ut som en serviceåtgärd. När AA den 16 oktober 2009 begärde att få ut rättslägesanalysen fanns det ingen anledning för handläggaren att vare sig begära personnumret eller knyta AA:s begäran till hustruns socialförsäkringsärende. Detta skedde endast i syfte att skyndsamt tillgodose hans begäran, inte att efterforska hans identitet för att kunna avgöra utlämnandefrågan. Naturligtvis ska inte någon som begär ut en handling från Försäkringskassan avkrävas ett personnummer om inte det är nödvändigt att numret lämnas. Om en begäran måste skickas vidare internt får lämplig kanal väljas för det aktuella ändamålet. Försäkringskassan beklagar djupt det inträffade. Försäkringskassan har i samband med AA:s begäran hanterat uppgifter om hans hustrus havandeskapsärende. Varken hennes ärende eller hennes uppgifter har med saken att göra. Att så har skett är också beklagligt. Kundcenter har med anledning av det inträffade informerat handläggare och chefer om det material som finns som stöd vid utlämnande av allmänna handlingar och uppgifter. Även detta ärende har diskuterats. Personalen vid Kundcenter kommer också vid så kallade arbetsplatsträffar att diskutera kring JO:s praxis avseende utlämnande av handlingar. Försäkringskassans rutin (

text: ) ska förtydligas, bland annat i fråga om på vilket sätt en begäran ska förmedlas inåt i organisationen.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag anföra att jag inte tar ställning till huruvida den begärda handlingen var allmän eller inte. Orsaken är att det rör sig om en bedömningsfråga, vilken JO som regel inte uttalar sig om. Den som är missnöjd med en myndighets beslut att inte lämna ut en begärd handling är istället hänvisad till att överklaga beslutet hos domstol och i samband därmed framföra sina synpunkter.

text: Av utredningen framgår att det dokument som AA begärde ut inte innehöll några uppgifter som omfattades av sekretess. Det har dock inte framkommit om den handläggare som tog ställning till AA:s begäran gjorde bedömningen att handlingen omfattades av den s.k. biblioteksregeln i

text: 2 kap. 11 § första stycket 3 tryckfrihetsförordningen

text: , och därför inte betraktades som allmän, eller om handläggaren bedömde att dokumentet var en allmän handling. Oavsett vilket fanns det enligt min uppfattning inte något skäl att, för att kunna ta ställning till om handlingen skulle lämnas ut, knyta själva framställningen till en viss person. Det fanns framförallt inte anledning att koppla AA:s begäran till hans hustru, vilket sannolikt skedde endast p.g.a. att hon hade ett pågående ärende rörande havandeskapspenning (vilket var det ämnesområde som avhandlades i den aktuella rättslägesanalysen). Att Försäkringskassan, för det fall det beslutas att en viss handling ska lämnas ut, kan ha anledning att få uppgift om t.ex. till vilken adress handlingen ska sändas är en annan sak.

text: Försäkringskassan har medgett att kassan på olika sätt har brustit vid handläggningen av AA:s begäran. Jag instämmer i den bedömningen. Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade. Jag konstaterar att den aktuella händelsen har föranlett kassan att dels informera personalen angående de rutiner som gäller i anledning av utlämnandeframställningar, dels förtydliga rutinerna för hur sådana framställningar förmedlas inom organisationen.

type: avgorande


nyckelord:
Internetpublicering
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Anmälan mot Finansinspektionen om ett inlägg som publicerades på myndighetens twitterkonto

sammanfattning: En tjänsteman vid Finansinspektionen publicerade av misstag ett inlägg med negativa åsikter om vissa politiska partier på myndighetens officiella twitterkonto. Inlägget raderades efter ett par minuter. Därefter klargjorde Finansinspektionen offentligt att myndigheten inte stod bakom inlägget. Enligt chefsJO står det klart att de politiska åsikter som kom till uttryck i twitterinlägget inte uppfyller regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet samt att publiceringen av inlägget skadade allmänhetens förtroende för myndigheten. ChefsJO konstaterar dock att myndigheten inte har brustit i regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet, eftersom publiceringen inte var förenlig med myndighetens riktlinjer. Eftersom den aktuella tjänstemannen har fått en skriftlig tillsägelse för bristande omdöme har chefsJO inte funnit anledning att ytterligare kommentera tjänstemannens agerande. I beslutet uttalar sig chefsJO även mer allmänt om myndigheters aktiviteter i sociala medier. ChefsJO noterar att myndigheter i allt större utsträckning är aktiva i sociala medier och genom sådana kan uppnå en snabbare och bredare spridning av information till allmänheten. Möjligheten att snabbt sprida information är dock förenad med ett stort ansvar, bl.a. för att informationen uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet. Enligt chefsJO bör en myndighet som använder eller överväger att använda ett socialt medium noga överväga vilka risker det medför samt vilka åtgärder och rutiner som krävs för att minimera riskerna.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 1 september 2018 framförde AA klagomål mot Finansinspektionen. Han anförde i huvudsak följande:

text: Den 23 augusti 2018 publicerade Finansinspektionen ett inlägg på Twitter med negativa åsikter om vissa politiska partier. Inlägget togs sedan bort. En statlig myndighet får inte uttrycka åsikter om politiska partier. Finansinspektionen har genom inlägget brustit i saklighet och opartiskhet. Om myndigheten gör gällande att en enskild tjänsteman skrivit inlägget för privat del har tjänstemannen utnyttjat myndigheten för att sprida egna åsikter eller propaganda. Tjänstemannen har i sådana fall åsidosatt sina skyldigheter enligt anställnings-

text: avtalet och missbrukat tillgången till sin dator. I anmälan hänvisades till internetlänkar till det aktuella twitterinlägget.

text: Utredning

text: JO begärde att Finansinspektionen skulle yttra sig över uppgifterna i anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten i huvudsak följande:

text: Tillämpliga regler Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: framgår att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Händelsen Den 23 augusti 2018, ca kl. 10.40, publicerades ett inlägg på Finansinspektionens twitterkonto med det innehåll som anmälaren angett. Inlägget togs bort ett par minuter efter att det publicerats. Ungefär 10 minuter senare angav Finansinspektionen, som svar på två kommentarer om inlägget, att inlägget inte varit tänkt att publiceras på myndighetens konto. På morgonen den 24 augusti publicerade Finansinspektionen även följande meddelande på myndighetens twitterkonto: FI är en myndighet med uppdrag att övervaka finansmarknaden. Vi är inte en politisk organisation och vi driver inte politiska frågor. Den tweet med politiskt innehåll som felaktigt publicerades under torsdagen är inget som FI står bakom. Efter händelsen upprättades en incidentrapport och en internutredning inleddes för att närmare utreda vad som hänt. Internutredningen visar att det aktuella inlägget inte var avsett att publiceras på Finansinspektionens twitterkonto utan på ett privat konto i ett annat socialt medium. Av utredningen framgår också att publiceringen på myndighetens konto var ett misstag, och att tjänstemannens avsikt inte var att på detta sätt sprida sina egna politiska åsikter i Finansinspektionens namn. Eftersom tjänstemannen ansågs ha brustit i sitt omdöme tilldelades denne dock en tillsägelse som finns sparad i personalakten. Efter den felaktiga publiceringen av twitterinlägget var det flera personer som begärde att Finansinspektionen skulle lämna ut namnet på den person som publicerat inlägget. Finansinspektionen bedömde dock att den uppgiften omfattades av sekretess enligt

text: 39 kap. 3 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , eftersom det fanns anledning att anta att den aktuella tjänstemannen eller någon närstående till denne skulle lida allvarligt men om uppgiften lämnades ut. Skadebedömningen grundades på att den felaktiga publiceringen ledde till många upprörda kommentarer på bland annat twitter, varav några kunde uppfattas som hotfulla. En person överklagade Finansinspektionens beslut. Kammarrätten avvisade överklagandet med hänvisning till att det var fråga om en begäran om utlämnande av uppgift och att ett beslut om att inte lämna ut en sådan uppgift inte är överklagbart (Kammarrättens i Stockholm beslut den 24 september 2018 i mål nr 7071-18).

text: Finansinspektionens syn på händelsen Det aktuella inlägget publicerades inte för Finansinspektionens räkning och ger inte uttryck för myndighetens åsikt. Finansinspektionen har så snart misstaget uppdagats tagit bort inlägget och därefter offentligt klargjort att myndigheten inte står bakom inlägget. Enligt myndigheten framgår det dessutom redan av twitterinläggets lydelse att det inte rör sig om en kommunikation från Finansinspektionen utan från en privatperson. Den tjänsteman som publicerade inlägget hade inte för avsikt att utnyttja myndighetens twitterkonto för att sprida sina egna politiska åsikter, utan publiceringen skedde av misstag. Finansinspektionen

text: anser sammantaget att myndigheten inte brustit i de krav på saklighet och opartiskhet som anges i

text: regeringsformen

text: genom den felaktiga publiceringen. Händelsen har dock föranlett Finansinspektionen att se över myndighetens interna styrdokument för att i möjligaste mån förhindra att liknande misstag kan göras framöver. Av Finansinspektionens regler och riktlinjer för användning av it-utrustning, internet, e-post och telefoni, framgick redan före händelsen att all utrustning som tillhandahålls i samband med tjänst hos myndigheten är till för att utföra arbetsuppgifter, men att utrustningen får användas i begränsad omfattning för privat bruk om det inte inkräktar på arbetet eller på annat sätt skadar myndigheten. Finansinspektionen har efter händelsen förtydligat myndighetens riktlinjer för användandet av sociala medier i tjänsten så att det uttryckligen anges att den som har möjlighet att logga in på Finansinspektionens konton i sociala medier inte får vara inloggad på ett privat konto i något socialt medium på sin arbetsdator. Undantaget är LinkedIn där inloggning på privat konto alltid krävs för att inlägg över huvud taget ska kunna göras. I riktlinjerna anges numera även att inloggning på Finansinspektionens konton i sociala medier alltid bör ske på en arbetsdator.

text: AA – som fick möjlighet att kommentera remissvaret – anförde i huvudsak att innehållet i twitterinlägget var ägnat att undergräva allmänhetens förtroende för Finansinspektionen även om det publicerades av misstag.

text: JO tog därefter del av vissa handlingar från Finansinspektionen, bl.a. den internutredning som nämns i remissvaret, tillsägelsen och myndighetens riktlinjer för användandet av sociala medier i tjänsten daterade den 4 december 2018.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering m.m. Som framgår av remissvaret ska en myndighet enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. JO har tidigare uttalat att den information som en myndighet tillhandahåller allmänheten – exempelvis på en webbplats – omfattas av

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet (se JO 2010/11 s. 616 och 2014/15 s. 137). Det innebär bl.a. att uppgifter som lämnas ska vara korrekta till såväl innehåll som form, att de ska baseras på hållfast underlag och att det ska vara sakligt motiverat för myndigheten att ge spridning åt uppgifterna. Kravet på opartiskhet innebär bl.a. att informationen ska vara allsidig och objektiv. I det avseendet ska särskilt beaktas att bestämmelsen inte bara omfattar hur en sak rent faktiskt handläggs eller vilka verkliga skäl som ligger bakom ett handlande från myndigheten, utan även hur agerandet uppfattas är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att agerandet kan anses strida mot grundlagens krav.

text: Den aktuella händelsen Det har kommit fram att en enskild tjänsteman vid Finansinspektionen av misstag publicerade ett inlägg med negativa åsikter om vissa politiska partier på myndighetens officiella twitterkonto. Vidare har det kommit fram att inlägget raderades efter ett par minuter och att Finansinspektionen därefter offentligt klargjorde att myndigheten inte stod bakom inlägget.

text: Som framgår av remissvaret angavs, i Finansinspektionens riktlinjer för användning av it-utrustning och internet m.m., vid tidpunkten för publiceringen av inlägget att utrustningen får användas i begränsad omfattning för privat bruk om det inte inkräktar på arbetet eller på annat sätt skadar myndigheten. Det står enligt min mening klart att de politiska åsikter som kom till uttryck i twitterinlägget inte uppfyller

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet samt att publiceringen av inlägget var ägnat att skada allmänhetens förtroende för Finansinspektionen. Sådana skadliga verkningar uppkom också i praktiken eftersom inlägget fick en relativt stor spridning.

text: Det har kommit fram att Finansinspektionen gett den aktuella tjänstemannen en skriftlig tillsägelse för bristande omdöme med anledning av det inträffade. Jag finner därför inte anledning att ytterligare kommentera tjänstemannens agerande.

text: Eftersom det redan vid tidpunkten för publiceringen framgick av Finansinspektionens riktlinjer att internet m.m. inte får användas på ett sådant sätt att det skadar myndigheten, har Finansinspektionen inte agerat eller underlåtit att agera på ett sådant sätt att myndigheten brustit i

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Jag kan även konstatera att de riktlinjer som myndigheten tagit fram till följd av det inträffade kan förväntas minska risken för att liknande incidenter inträffar i framtiden. Jag är dock tveksam till riktlinjerna i den del det anges att inloggning på myndighetens konto i sociala medier alltid bör ske från en arbetsdator. Eftersom inloggning på en myndighets konton i sociala medier med hjälp av t.ex. en privat mobiltelefon sannolikt medför större risker, rekommenderar jag Finansinspektionen att överväga om myndighetens riktlinjer behöver skärpas ytterligare.

text: Allmänt om myndigheter i sociala medier Jag har noterat att myndigheter i allt större utsträckning är aktiva i sociala medier och att sådana i många fall fungerar som officiella verktyg. Genom sociala medier kan myndigheter många gånger uppnå en snabbare och bredare spridning av information till allmänheten. Möjligheten att snabbt sprida information är dock även förenad med ett stort ansvar, bl.a. för att informationen uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet. En myndighet som använder eller överväger att använda ett socialt medium bör därför noga överväga vilka risker det medför samt vilka åtgärder och rutiner som krävs för att minimera riskerna. Det kan t.ex. handla om att begränsa vilka medarbetare som har tillgång till myndighetens användarkonton och från vilken teknisk utrustning information får spridas.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Arrest Frihetsberövande Integritet

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en intagen inte fick behålla sin benprotes i arresten

sammanfattning: AA greps som misstänkt för misshandel och sattes in i en polisarrest. Han är underbensamputerad och har en protes under vänster knä. I samband med avvisiteringen beslutade Polismyndigheten att ta ifrån honom bl.a. hans benprotes. JO uttalar att ett beslut att ta ifrån en intagen i en polisarrest en benprotes måste föregås av individuella överväganden av om åtgärden är nödvändig och vilka följder det skulle kunna få om den intagne tillåts behålla sin protes. Övervägandena bör också avse hur det kan bedömas påverka den enskilde att vara utan benprotes och vilka eventuella anpassningar i cellen som kan behövas. Vidare måste det övervägas om tillsynen behöver utökas för att tillgodose den intagnes säkerhet och eventuella behov av hjälp. I detta fall finns det enligt JO inte någon konkret uppgift i utredningen som tyder på att det fanns en risk för att AA skulle skada sig själv. Även om det utifrån uppgifterna i ärendet inte går att utesluta att det fanns en risk för att AA skulle kunna skada andra med benprotesen borde den risken ha kunnat hanteras på ett mindre ingripande sätt än att ta ifrån AA protesen. Sammantaget ger utredningen inte stöd för att det varit nödvändigt att ta ifrån AA benprotesen med hänsyn till ordning och säkerhet. Det är också en brist att Polismyndigheten inte tycks ha reflekterat över om några särskilda åtgärder krävdes för att underlätta för AA under hans vistelse i cellen sedan han fått lämna ifrån sig benprotesen. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för att AA inte fick behålla sin benprotes när han sattes in i cellen. Polismyndigheten kritiseras också för bristande dokumentation.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Nord, bl.a. för att han inte fick behålla sin benprotes och sina kryckor i arresten efter att han hade blivit gripen som misstänkt för misshandel. Han uppgav i huvudsak följande. Han är underbensamputerad och har en protes under vänster knä. Höger ben och knä är svårt skadade efter en händelse han varit med om. I arresten tvingades han att lämna ifrån sig sin benprotes och sina kryckor. Enligt personalen berodde det på att det fanns en risk för att han skulle

text: kunna ta sitt liv. Han är mentalt stabil och ringde själv till polisen och uppgav att han hade varit i slagsmål.

text: Utredning

text: Inledning Av handlingar från Polismyndigheten framgår att AA greps av polis tidigt på morgonen den 16 juli 2017. Han sattes in i polisarrest i Umeå kl. 1.35 och frigavs kl. 13.17.

text: I samband med avvisiteringen av AA beslutade Polismyndigheten att ta ifrån honom bl.a. hans benprotes och kryckor. I den säkerhetsbedömning som gjordes innan han sattes in i arresten angavs att det förekommit våld eller hot i samband med ingripandet mot AA, att det fanns tidigare känd brottslighet och tidigare känt brottsligt eller hotfullt beteende. Vidare angavs att han var påverkad av alkohol. Han angavs inte visa tecken på självskadebeteende, psykisk ohälsa eller sjukdom som kräver behandling eller medicinering. Sammantaget ledde säkerhetsbedömningen fram till slutsatsen att den risk som fanns var av normalgraden och att den intagne skulle ses till en gång per timme.

text: Polismyndighetens yttrande JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig om vilka överväganden som gjordes när man beslutade att ta ifrån AA hans benprotes och hur dessa dokumenterades.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar. Myndigheten redovisade upplysningar från bl.a. följande befattningshavare.

text: CC har uppgett följande. Han var ansvarigt stationsbefäl när AA togs i förvar. En polispatrull kom in med AA som var gripen misstänkt för misshandel. AA var påverkad av alkohol. Hans benprotes var gjord av metall. I samband med ingripandet hade AA agerat med våld eller hot. Han har även tidigare känt brottsligt beteende. AA ville ha kvar sin protes, främst för att han sa att hans knä kunde svullna upp. CC kontaktade därför sjukvården och fick prata med en läkare vid Norrlands universitetssjukhus. Läkaren uppgav att det inte skulle innebära några problem för knät om AA inte bar benprotesen. AA informerades om detta. CC pratade även med en arrestvakt som var i tjänst. Arrestvakten hade erfarenhet sedan tidigare att en benprotes använts som tillhygge i en annan arrest. Han beslutade därför att AA inte fick ha benprotesen i cellen. Han ansåg att det fanns en risk att AA kunde använda benprotesen som ett tillhygge för att skada sig själv eller någon annan. I och med den bedömningen fick AA inte heller ta med sig kryckor in i cellen. CC tog i beaktande att AA kunde få svårt att röra sig i cellen. Ordning och säkerhet vägde dock tyngre i detta fall. AA informerades om att arrestvakten skulle vara behjälplig med t.ex. toalettbesök. Den informationen lämnades även till arrestvakten. Det gjordes ingen dokumentation angående benprotesen och vad AA tyckte om att den togs ifrån honom förutom noteringen på avvisiteringsprotokollet. [– – –] DD arbetade som arrestvakt den aktuella natten. Hon har uppgett att hon minns att hon gav tillbaka benprotesen till AA när han skulle gå till toaletten. [– – –]

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning när det gäller beslutet att inte låta AA behålla sina personliga hjälpmedel i cellen.

text: Enligt den lokala arbetsinstruktionen krävs uttryckligt godkännande och beslut från ansvarigt befäl för att personliga hjälpmedel, som t.ex. kryckor och proteser, ska tillåtas i cellen. Instruktionen ger närmast uttryck för att sådana hjälpmedel enbart ska tillåtas i undantagsfall. Vid tillämpningen av instruktionen, som uppenbarligen syftar till att upprätthålla ordningen och säkerheten i polisarresten, är det dock viktigt att häkteslagens krav på bemötande och utformande av verkställigheten så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas, inte åsidosätts. Även om den enskilde kan uppleva det som kränkande att inte få tillgång till personliga hjälpmedel i cellen så anser Polismyndigheten att det är befogat med en sådan åtgärd om det behövs för att förhindra att den enskilde skulle skada sig själv eller andra. I nu aktuellt fall gjorde stationsbefälet bedömningen att AA:s personliga hjälpmedel inte skulle tillåtas i cellen på grund av risken för att AA skulle använda dessa som tillhygge för att skada sig själv eller andra. Vad som framkommit vid säkerhetsbedömningen av AA i samband med intagningen i arresten ger visst stöd för att det ställningstagandet var rimligt för att inte äventyra säkerheten i polisarresten. Utredningen i övrigt ger inte anledning att ifrågasätta bedömningen. Det har inte heller framkommit något i utredningen som antyder att åtgärden har vidtagits i något annat syfte än att förhindra att AA skulle skada sig själv eller andra. Polismyndigheten noterar vidare att, enligt uppgift från berörda befattningshavare, AA har fått använda de personliga hjälpmedlen vid toalettbesöken, vilket är förenligt med bestämmelserna i den lokala arbetsinstruktionen. Sammanfattningsvis gör Polismyndigheten bedömningen att utredningen inte visar annat än att åtgärden att inte tillåta personliga hjälpmedel i förevarande fall var befogad för att inte äventyra säkerheten i arresten. Åtgärden kan inte heller anses ha stått i strid med häkteslagens krav på bemötande och hur verkställigheten ska utformas. Det är dock beklagligt att beslutet att inte tillåta AA benprotes och kryckor i cellen inte har dokumenterats mer utförligt än med kryss på avvisiteringsprotokollet. Polismyndigheten anser att omständigheterna av betydelse för övervägandena vid en så ingripande åtgärd som att inte tillåta en benprotes borde ha dokumenterats på ett mer utförligt sätt. Särskilt som det förevarit kontakter med läkare innan beslutet togs. I den delen förtjänar myndigheten kritik.

text: Anmälarens yttrande AA kommenterade Polismyndighetens yttrande. Han anförde bl.a. att det inte stämmer att han var våldsam och hotfull vid gripandet, och han hänvisade till videoinspelningar från det tillfälle då han greps och en promemoria som Polismyndigheten skrev i samband med avrapporteringen.

text: Rättslig reglering

text: Behandlingen av den som förvaras i polisarrest Bestämmelser om hur den som är omhändertagen och förvaras i en polisarrest ska behandlas finns främst i häkteslagen. Som en allmän utgångspunkt anges där att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande (se 1 kap. 4 § häkteslagen).

text: Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än de som följer av häkteslagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. (Se 1 kap. 6 § häkteslagen.) Personliga tillhörigheter och kroppsvisitation En intagen får inneha personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten (2 kap. 11 § häkteslagen).

text: I den arbetsinstruktion som gällde för arresten i Umeå vid tidpunkten för ingripandet mot AA anges att intagna i princip inte ska ha annat än ett lager kläder med sig i cellen, samt sängkläder om de är anhållna, men att t.ex. hjälpmedel som rullstolar, glasögon eller proteser ibland kan tillåtas efter beslut av det ansvariga befälet. I arbetsinstruktionen anges också att personliga hjälpmedel, som t.ex. rullstolar, kryckor eller olika former av skenor, inte ska tillåtas i cellen om inte det ansvariga befälet gett sitt uttryckliga godkännande. Den intagne ska dock få ta sig till cellen innan de avlägsnas. Vid toalettbesök och förhör ska de återlämnas så länge personen är ute ur cellen. Personer som inte kan ta sig till snabbtelefonen utan hjälpmedel kan behöva extra bevakning. Dokumentation För intagna i polisarrester ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad. Alla beslut som har fattats samt viktiga händelser eller väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder när det gäller den intagne ska dokumenteras. Även uppgifter som i övrigt är av betydelse för vistelsen i arresten ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt. (Se 5 § häktesförordningen och 2 kap. 2 och 3 §§ Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester,

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1.)

text: Bedömning

text: Min granskning har enbart avsett vilka överväganden som Polismyndigheten gjorde vid beslutet att ta ifrån AA hans benprotes och hur dessa dokumenterades. Jag går alltså inte in på några andra frågor som rör behandlingen av AA under den tid han vistades i arresten.

text: De föremål som den som är intagen i en polisarrest får ha tillgång till får begränsas om det behövs för den intagnes säkerhet eller för att ordning och säkerhet i övrigt ska kunna upprätthållas. Även tillgången till personliga hjälpmedel kan behöva begränsas av säkerhetsskäl. Det förutsätter dock noggranna individuella överväganden i det enskilda fallet.

text: Polismyndigheten beslutade att ta ifrån AA hans kryckor och benprotes när han sattes in i arresten. Det finns enligt min mening normalt inte någon anledning att ifrågasätta att kryckor inte tillåts i en cell, och jag kommer som angetts ovan inte att ta upp den frågan till närmare bedömning. När det gäller beslutet att ta ifrån AA hans benprotes gör jag följande överväganden.

text: En protes ersätter en skadad eller förlorad kroppsdel och har ofta en avgörande betydelse för en persons funktionsförmåga. Att ta ifrån en person t.ex. en benprotes innebär inte bara att personens rörelseförmåga och rörelsefrihet försvåras och begränsas, utan utgör också ett betydande ingrepp i personens integritet. Den som är frihetsberövad befinner sig redan genom själva frihetsberövandet i en utsatt situation, och det är av grundläggande betydelse att hans eller hennes person och integritet respekteras. Ett beslut att ta ifrån en intagen en benprotes får därför inte fattas slentrianmässigt, utan måste föregås av individuella överväganden av om åtgärden är nödvändig och vilka följder det skulle kunna få om den intagne tillåts behålla sin protes. Övervägandena bör också avse hur det kan bedömas påverka den enskilde att vara utan benprotes och vilka eventuella anpassningar som måste göras i cellen. Vidare måste det övervägas om tillsynen behöver utökas för att tillgodose den intagnes säkerhet och eventuella behov av hjälp. Det måste också övervägas om utökad tillsyn skulle kunna göra det möjligt att låta den intagne ändå behålla sin benprotes.

text: Det anges i arbetsinstruktionen för arresten i Umeå att personliga hjälpmedel som t.ex. proteser inte ska tillåtas i cellen om inte det ansvariga befälet gett sitt uttryckliga godkännande. Som Polismyndigheten skriver i sitt yttrande till JO ger instruktionen närmast uttryck för att de hjälpmedel som avses enbart ska tillåtas i undantagsfall. Instruktionen är enligt min mening alltför kategoriskt utformad, och det framgår inte tillräckligt tydligt att det måste göras individuella överväganden. Det finns inte heller någon närmare vägledning för hur dessa överväganden ska göras. Därmed finns det en risk för att beslut om att ta ifrån en intagen hans eller hennes personliga hjälpmedel görs slentrianmässigt.

text: När det gäller beslutet att ta ifrån AA hans benprotes har Polismyndigheten uppgett att stationsbefälet bedömde att det fanns en risk att AA skulle använda protesen som tillhygge för att skada sig själv eller andra och att säkerhetsbedömningen av AA i samband med intagningen i arresten ger visst stöd för att denna bedömning var rimlig. Jag noterar dock att det har antecknats i säkerhetsbedömningen att AA inte uppvisade tecken på självskadebeteende. Jag kan vidare konstatera att utredningen inte ger stöd för anteckningen i säkerhetsbedömningen att det förekom våld eller hot i samband med ingripandet. Däremot framgår det av utredningen att AA greps för att han misstänktes för misshandel bl.a. med hjälp av ett tillhygge. Framför allt detta är en omständighet som pekar på att det fanns visst fog för bedömningen att AA i vart fall kunde tänkas använda benprotesen för att skada andra. Polismyndigheten har dock inte närmare redogjort för på vilket sätt AA bedömdes kunna använda benprotesen som ett tillhygge, med tanke på hans begränsade rörlighet.

text: Sammantaget konstaterar jag att det inte finns någon konkret uppgift i utredningen som tyder på att det fanns en risk att AA skulle skada sig själv med benprotesen. Även om jag utifrån uppgifterna i ärendet inte kan utesluta att det

text: fanns en risk att AA skulle kunna skada andra med benprotesen borde den risken enligt min mening ha kunnat hanteras på ett mindre ingripande sätt än att ta ifrån AA protesen. Det hade t.ex. varit möjligt för arrestpersonalen att kontrollera om AA fortfarande bar protesen innan de gick in i cellen. Om han då hade tagit av sig protesen hade personalen kunnat hantera situationen genom att vara extra uppmärksam när man gick in till honom. Jag fäster mig i det avseendet särskilt vid att AA fick tillbaka benprotesen i samband med toalettbesök och att detta uppenbarligen har varit förenligt med ordning och säkerhet. Min slutsats blir att utredningen inte ger stöd för att det varit nödvändigt att ta ifrån AA benprotesen med hänsyn till ordning och säkerhet.

text: Jag välkomnar att Polismyndigheten tog kontakt med en läkare för att kontrollera om det fanns en risk att AA:s knä kunde svullna upp om han inte fick behålla protesen. Det är dock en brist att Polismyndigheten inte tycks ha reflekterat över om några särskilda åtgärder krävdes för att underlätta för AA under hans vistelse i cellen sedan han fått lämna ifrån sig protesen.

text: Polismyndigheten ska också kritiseras för att det i princip helt saknas dokumentation av de överväganden som gjordes i samband med beslutet att ta ifrån AA benprotesen, liksom av den kontakt med sjukvården som det ansvariga stationsbefälet tog. Jag har vid flera tillfällen tidigare framhållit att det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller.

text: Jag utgår från att Polismyndigheten ser över sin instruktion om tillåtligheten av hjälpmedel i arrestcellen så att det tydligare framgår att individuella överväganden måste göras i varje enskilt fall och att dessa överväganden måste dokumenteras.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Bemötande
Information
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Anmälan mot polismyndigheterna i Kronobergs län och Stockholms län angående inlägg på Facebook

sammanfattning: JO har granskat ett antal inlägg som gjorts på polisens konton på Facebook. Inläggen har i och för sig relevans för ändamålet med polisens deltagande i sociala medier; de har ett brottsförebyggande budskap eller informerar om polisens arbete. Flera av inläggen har dock ett innehåll som gör att sakligheten kan ifrågasättas. De präglas bitvis av en raljerande ton som är mindre lämplig för den som företräder polisen. Det kan även diskuteras i vilken utsträckning beskrivningar av människor i en utsatt situation överhuvudtaget lämpar sig för polisens inlägg på sociala medier. Vidare bör utgångspunkten vara att man som företrädare för polisen i sociala medier är återhållsam med att uttrycka personliga känslor inför sina arbetsuppgifter. I beslutet konstateras att det finns ett regelverk för polisens deltagande i sociala medier som, om det efterföljs, bör vara tillräckligt för att det inte ska förekomma publiceringar som riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet eller i övrigt är olämpliga.

text: Bakgrund

text: Polisens användning av sociala medier har ökat väsentligt under senare år. På Facebook och Twitter finns för närvarande cirka hundra konton registrerade av polisen. Kontona administreras vanligtvis lokalt av exempelvis ett närpolisområde eller en ungdomsgrupp inom en polismyndighet. Sammanlagt följer cirka 360 000 personer polisens sidor på Facebook och Twitter.

text: I Rikspolisstyrelsens handledning för polisen i sociala medier anges att de övergripande syftena med polisens närvaro i sociala medier är följande.

text: - Ökad dialog – vara synlig och tillgänglig där många människor är. - Dela brottsförebyggande information och tips för att minska brottsligheten. - Berätta om polisens arbete för att öka tryggheten. - Nå ut med att polisen vill ha tips och vittnesuppgifter för att lösa brott.

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i en anmälan till JO kritik mot ett antal inlägg som polisen hade publicerat på Facebook. De anförde att vissa av polisens sidor på Facebook

text: inte levde upp till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet, utan snarare var ett forum för politiska yttringar och hån mot medborgarna.

text: AA och BB återgav följande inlägg som hade publicerats av närpolisområde Växjö/Alvesta (Polismyndigheten i Kronobergs län).

text: Den 1 december 2011 – Ibland måste man skratta! Bilden är ett bra exempel av hur man INTE ska pynta sin bil. Man måste ha bra sikt när man kör bil. Jag tror förarens favorit tv-program är ”pimp My ride”. Tagen på en trafikkontroll i Växjö. //CC. (Enligt anmälan fanns vid inlägget en bild där man tydligt kunde se bilens interiör, vilket gjorde att ägaren av bilen lätt kunde identifieras.) Den 28 december 2011 – I BLAND ÄR DET INTE LÄTT!! I går hittade vi en ung tjej på cykelvägen vid Österleden i Växjö. Hon hade skurit sig själv med ett rakblad i armvecket. Det fanns mycket blod och hon var inte särskilt samarbetsvillig. Hon hade rakbladet i handen och försökte även sparka oss. Vi lyckades hålla fast henne, ta bort rakbladet och stoppa blödningen i väntan på ambulansen. Tjejen är nu omhändertagen och förhoppningsvis kommer hon att få hjälpen som hon behöver. Tack till ambulanspersonalen som var mycket proffsig och

text: tog väl hand om henne. //CC

text: Den 15 augusti 2012 – Fel sida av fyllecellsdörren!! De allra flesta personer som vi omhändertar för LOB ”lag om omhändertagande av berusade personer” har problem med alkohol. Tyvärr är det väldigt få som vill erkänna det. Det är inte sällan som vi blir utsatta för våld eller hotade när vi omhändertar fulla personer. Om du vaknar en lördagsmorgon och ser fel sida av fyllecellsdörren, eller om du känner igen bilden, är det kanske dags att se över dina alkoholvanor. Det är inte bara din hälsa som du riskerar, ditt körkort står på spel och tjejen som du försökte ragga inne på krogen har förmodligen åkt med den fula killen som inte kunde sjunga lika bra som dig! Om du tar det lugnt med alkoholen kan vi lova dig att kvällen kommer att bli lugnare för oss och MYCKET trevligare för dig. //CC (Inlägget avslutades med information om olika möjligheter till vård vid alkoholmissbruk.) Den 25 oktober 2012 – Utsättning kl. 05.00, polisen skall biträda Migrationsverket i ett utvisningsärende. En familj med små barn. En uppgift som polisen har, men det

text: skär i hjärtat ändå. //DD

text: Den 27 oktober 2012 – HEMNES vitrinskåp från IKEA=1795 kr HEMNES vitrinskåp från IKEA+böter som du får när paketet, som du inte bundit fast, flyger av släpet och nästan träffar min polisbil som kör bakom dig=3290 kr. HEMNES vitrinskåp från IKEA+böter som du får när paketet flyger av släpet och nästan träffar min polisbil som kör bakom dig+att du skäller på mig för att jag

text: skriver böter till dig för att DU inte har bundit fast DIN last=fortfarande 3290 kr – jag bjuder på utskällningen! //CC

text: AA och BB återgav även följande inlägg som hade publicerats av närpolisområde Upplands Väsby (Polismyndigheten i Stockholms län) den 20 oktober 2012.

text: En patrull har under natten befunnit sig och bedrivit närpolisarbete i Upplands Väsby. Ett roligt arbetspass där vi både hunnit med att prata med många ungdomar samt fotpatrullerat kring centrum och Dragonvägen/Arkadstigen. Mot slutet kunde vi tack vare goda polisnäsor och lokalkännedom genomföra en husrannsakan som resulterade i <100 gram beslagtagen cannabis ämnat för försäljning. På bilden syns förutom den portionsförpackade narkotikan även typiska tillbehör i sammanhanget såsom en våg, grinder, pipa, kontanter samt mobiltelefoner. Problemet med cannabis är tyvärr relativt vanligt och som polis får man ofta se baksidan av drogen. Det brukar sluta med att man sitter i en ostädad etta på socialbidrag, röker cannabis och tittar på Simpsons dagarna i ända och sällan får för sig att

text: åstadkomma något konstruktivt. Don´t do drugs mmmkaaay! /Din närpolis i natten (Vid inlägget fanns en bild på bl.a. påsar med någon form av torkad växt.)

text: Utredning

text: Rikspolisstyrelsen anmodades att yttra sig samt även inhämta upplysningar från polismyndigheterna i Kronobergs län och Stockholms län.

text: Rikspolisstyrelsen Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen EE) anförde i sitt yttrande följande angående polisens användning av sociala medier.

text: Det övergripande syftet med Polisens närvaro i sociala medier är att leva upp till uppdraget att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Genom sin närvaro i dessa medier blir Polisen synlig och tillgänglig i ett forum där många människor vistas och kan på så sätt nå andra målgrupper. Många ungdomar följer Polisens sidor och ett viktigt skäl till Polisens närvaro i sociala medier är att komma i kontakt med dem. Polisen kan genom sociala medier nå ut med information på ett effektivt sätt, t.ex. att Polisen söker tips, information om Polisens arbete och brottsförebyggande information. Sociala medier gör det också möjligt att snabbt nå stora grupper med information t.ex. i samband med en kris. – – – Innan användningen av sociala medier blev ett mer officiellt verktyg i Polisens arbete gjordes en förstudie […]. Utifrån vad som framkom i förstudien har Rikspolisstyrelsen gett ut en handledning, Polisen i sociala medier […]. Handledningen behandlar bl.a. organisatoriska, juridiska och etiska frågor och innehåller konkreta råd och tips för Polisens närvaro i sociala medier. Handledningen syftar bl.a. till att säkerställa att Polisen uppfattas som en enhetlig och tydlig avsändare i sociala medier och att rättsliga krav följs. Handledningen uppdateras kontinuerligt. Rikspolisstyrelsen har sedan i maj 2011 anordnat tre seminarier om Polisen i sociala medier. Många av de poliser som gör inlägg på Polisens sidor har deltagit vid något av dessa seminarier. Utgångspunkten är att respektive polismyndighet fattar beslut om närvaro i sociala medier och ansvarar för de kanaler som upprättas. När Polisen närvarar i sociala medier ska det enligt Rikspolisstyrelsens handledning vara klart vem som uttalar sig för myndighetens räkning och vilka ramarna är. De befattningshavare som kommunicerar på Polisens sociala mediekanaler ska ha fått detta uppdrag från sin polismyndighet.

text: Polismyndigheten i Kronobergs län Polismyndigheten i Kronobergs län (länspolismästaren FF) redogjorde inledningsvis i sitt yttrande för myndighetens arbete med sociala medier. Därvid framkom bl.a. att de medarbetare som hade i uppdrag att skriva inlägg hade genomgått utbildning om de regler och riktlinjer som gäller för polisens medverkan på Facebook. Vidare upplystes att myndigheten hade som rutin att inlägg signerades med författarens, dvs. den Facebookutbildade polisens, namn. Detta ansågs vara en framgångsfaktor i arbetet med Facebook då det skapade en bättre och mer personlig relation till läsarna. Ett flertal brott hade enligt myndigheten klarats upp tack vare närvaron på Facebook. När det gällde de aktuella inläggen hänvisades till vad respektive befattningshavare hade anfört.

text: Polisinspektören CC redogjorde för bakgrunden till sina inlägg och vilka överväganden han hade gjort inför publiceringarna, varvid bl.a. följande framkom.

text: Inlägget den 1 december 2011 om den ”pyntade” bilen avsåg en taxibil i vilken det hängde åtskilliga föremål på insidan av framrutan. På bilden kunde man varken identifiera förare eller bil. Syftet med inlägget var att upplysa om att man bör ha bra sikt när man kör bil.

text: Beträffande inlägget den 28 december 2011 om den unga kvinnan som hade skurit sig själv, anförde CC att han observerat att det fanns ett antal åskådare till händelsen. Han hade uppfattat dessa som chockade över att kvinnan blödde ymnigt och att polisen ingrep med visst våld. Med inlägget avsåg han att förklara anledningen till polisens agerande samt att kvinnan blev väl omhändertagen av polis- och ambulanspersonal.

text: När det gällde inlägget den 15 augusti 2012 om alkoholkonsumtion, var syftet att informera om att personer med alkoholproblem var ett bekymmer för polisen samt att uppmana dessa att söka vård. CC hade skrivit inlägget på ett lättsamt sätt för att intressera allmänheten och på så vis få stor spridning av budskapet. Avsikten var inte att håna eller nedvärdera personer med alkoholproblem.

text: Syftet med inlägget den 27 oktober 2012 om vitrinskåpet på biltaket var att påminna allmänheten om att det är viktigt att säkra sin last. Händelsen som återgavs inträffade år 2005 och varken förare eller bil kunde identifieras genom inlägget.

text: CC anförde avslutningsvis att han genom sina inlägg avsåg att nå ut med ett budskap samt att han skrev på ett informellt och lättsamt sätt för att få ökad spridning. Han övervägde kontinuerligt vilken information han lämnade ut och på vilket sätt han skrev. Därvid sökte han vägledning bl.a. hos myndighetens informationsenhet. CC angav även att han inte hade mottagit några klagomål från personer som hade varit inblandade i de händelser som han hade skrivit om på Facebook.

text: Polisinspektören DD anförde angående sitt inlägg den 25 oktober 2012, om polisens biträde vid utvisning av en barnfamilj, att hennes uppgift som ”Facebookpolis” var att upplysa om polisens arbetsuppgifter. Att hon ibland uttryckte känslor i inläggen ansåg hon vara förenligt med de direktiv och den utbildning hon hade fått.

text: Polismyndigheten anförde i sin bedömning att myndigheten hade kontinuerlig övervakning på sina konton på Facebook och om något av de nu aktuella inläggen inte hade stått i överensstämmelse med den handledning som förelåg på området hade detta tagits bort.

text: Polismyndigheten i Stockholms län Polismyndigheten i Stockholms län (biträdande länspolismästaren Ulf Johansson) redogjorde inledningsvis i sitt yttrande för myndighetens arbete med sociala medier. Därvid framkom bl.a. att myndigheten, utöver Rikspolisstyrelsens handledning, hade upprättat egna rutiner för närvaron i sociala medier. Dessa utgår från de lärdomar som har gjorts om hur och om vad man bör skriva i sociala medier. Som exempel på viktiga punkter i rutinerna angavs att

text: personuppgiftslagen

text: ska följas, att enskilda personer inte ska hängas ut och att man inte ska föra fram personliga åsikter samt att man ska använda sig av ett vårdat och enkelt språk. När det gäller användandet av humor i inläggen anges i rutinerna att det i och för sig kan vara bra för att göra det mer intressant för läsaren men att man ska vara väldigt försiktig så att det inte missuppfattas. Dessa rutiner var emellertid inte framtagna vid tidpunkten för det nu aktuella inlägget om konsekvenserna av cannabisbruk. Vidare upplystes att myndigheten har en särskild samordnare för sociala medier som aktivt arbetar med frågorna i syfte att åstadkomma en myndighetsgemensam syn på vad som är lämpligt att publicera.

text: När det gällde inlägget om cannabis anförde polismyndigheten att när polisen uttalar sig negativt om narkotikabruk ska det ses som ett led i brottsbekämpningen mot narkotika. Det var enligt myndigheten tydligt att de berörda polismännens avsikt var att på ett humoristiskt sätt förmedla en bild av sambandet mellan narkotikamissbruk och sociala problem. Avsikten var således varken att redovisa konkreta faktauppgifter eller att håna medborgare. Myndigheten konstaterade emellertid att det var en svår balansgång att använda humor eftersom det finns en risk att det missuppfattas. Ur detta perspektiv ansågs den sista delen av inlägget, om problemen med cannabis, vara olyckligt formulerad.

text: Sammanfattningsvis anfördes att myndighetens deltagande i sociala medier skedde i överensstämmelse med gällande lagstiftning och att erforderligt internt regelverk fanns framtaget för verksamheten. Rikspolisstyrelsens bedömning Rikspolisstyrelsen anförde i sin bedömning att det inte hade röjts några sekretessbelagda uppgifter i de aktuella inläggen och att någon enskild inte hade hanterats eller bemötts på ett osakligt eller partiskt sätt. Inläggen stred inte heller på annat sätt mot någon författning. Polismyndigheterna bedömdes inte ha agerat utanför sina uppdrag eftersom samtliga inlägg anknöt till ett verksamhetsområde som ankommer på polisen, t.ex. att förebygga brott, ingripa mot brott eller att lämna allmänheten skydd. Även om några av inläggen kunde anses gå utöver vad som var nödvändigt för att framföra ett brottsförebyggande budskap eller beskriva polisens arbete innebar detta inte att de stred mot kraven på saklighet och opartiskhet.

text: När det gällde frågan om inläggen var olämpliga anförde Rikspolisstyrelsen att de inte innehöll uttalanden som innebar att någon enskild hade kränkts eller hånats samt inte heller var felaktiga, nedlåtande, respektlösa, ironiska eller liknande. I

text: likhet med Polismyndigheten i Stockholms län ansågs emellertid inlägget om problemen med cannabis vara olyckligt formulerat då det skulle kunna missuppfattas vara nedvärderande. Såvitt avsåg vad som var lämpligt i övrigt, avseende t.ex. humor, personlighet och känslor, avstod styrelsen från att avge en bedömning.

text: Till yttrandet bifogades bl.a. Rikspolisstyrelsens handledning, Polisen i sociala medier (version 2.1, den 13 september 2012), samt Polismyndighetens i Stockholms län hanteringsregler för sociala medier och rutin för närvaron i sociala medier.

text: AA och BB yttrade sig över vad polismyndigheterna och Rikspolisstyrelsen hade anfört. De vidhöll i huvudsak vad de hade framfört tidigare och utvecklade sin argumentation. De anförde bl.a. att det inte var lämpligt att polisen genom alltför personliga eller humoristiska inlägg beskrev situationer där tvångsmedel eller våld hade använts. Dessutom menade anmälarna att effekten av det brottsförebyggande arbetet genom sociala medier kunde ifrågasättas. Sammantaget ansåg de att samtliga de nu aktuella inläggen avvek markant från vad man borde kunna förvänta sig av polisanställda. AA och BB återgav även bl.a. ytterligare ett inlägg som hade gjorts av närpolisområde Växjö/Alvesta (se JO:s ärende 1916-2013).

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer att myndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Reglerna om saklighet och opartiskhet överlappar i viss mån varandra. Saklighetskravet innefattar dock annat och mer än vad kraven på likabehandling och opartiskhet medför, t.ex. vad gäller bemötande, formuleringar och förmåga att hålla sig till den sakfråga som myndigheten vanligen har att avgöra visavi den enskilde. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2013, s. 58.)

text: JO har tidigare uttalat att den information som en myndighet tillhandahåller allmänheten, exempelvis på en webbplats, omfattas av

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Detta innebär bl.a. att uppgifter som lämnas ska vara korrekta till såväl innehåll som form, att de ska baseras på hållfast underlag och att det ska vara sakligt motiverat för myndigheten att ge spridning åt uppgifterna. Kravet på opartiskhet innebär bl.a. att informationen ska vara allsidig och objektiv. (Se JO 2010/11 s. 616, dnr

text: I

text: 4 kap. 1 § polisförordningen (1998:1558)

text: anges att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning; de ska uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvika vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet.

text: Även Rikspolisstyrelsen handledning för polisen i sociala medier behandlar frågorna om attityd och bemötande (avsnitt 8.4). I handledningen anges bl.a. att man ska tänka på att använda en mänsklig ton som visar på ödmjukhet och respekt.

text: Vidare sägs att man ska undvika ironi samt inte heller uttrycka sig på ett sätt som kan uppfattas som nedlåtande eller ha en attityd som kan uppfattas som stötande eller överlägsen. Det anges även att man ska var försiktig med humor, då detta är något högst personligt som lätt kan missuppfattas. De inlägg som görs bör vara kopplade till syftet med närvaron i sociala medier och man ska tänka på att förmedla fakta och inte åsikter.

text: När det gäller omnämnande av personer i inlägg anger Rikspolisstyrelsens handledning (avsnitt 8.5) att information som kan riskera brottsoffers eller brottsmisstänktas integritet och säkerhet inte får publiceras. Inte heller får information som gör att läsaren kan identifiera en enskild individ läggas ut.

text: Polismyndigheten i Stockholms län fastställde den 26 november 2012 rutiner för närvaron i sociala medier. I rutinerna har man delat in inlägg i olika färger beroende på innehåll och vilka regler som gäller för publicering. En godkänd administratör får självständigt publicera så kallade gröna inlägg, vilka t.ex. kan avse information om trafikkontroller och brottsförebyggande åtgärder. Inlägg som innehåller t.ex. humor eller specifikation av platser eller personliga reflektioner, så kallade gula- [minus] inlägg, får endast publiceras efter diskussion med minst en annan godkänd administratör. Så kallade gula+ [plus] inlägg, vilka t.ex. kan avse hanteringen av psykiskt sjuka, våldtäkter och andra grova brott samt pågående förundersökningar, får endast publiceras efter godkännande av ägaren av kanalen (dvs. en person i chefsställning). Inlägg som innehåller t.ex. kritik av personer, svordomar, polisjargong, information om dödsolyckor eller pågående självmord eller enskildas sociala och psykiska status, så kallade röda inlägg, ska undvikas och får endast publiceras efter godkännande av länspolismästaren eller chefen för avdelningen eller stabsenheten.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Av utredningen har framkommit att polismyndigheter runt om i landet är mycket aktiva i sociala medier och att dessa numera är officiella verktyg för polisen. Utvecklingen har gått snabbt de senaste åren; användandet började under år 2011 och det finns nu cirka hundra konton registrerade, med en stor mängd följare. En sådan utveckling medför naturligtvis en risk för att det, innan rutiner, handledning och kontrollfunktioner har etablerats, sker misstag och att det görs mindre genomtänkta eller olämpliga publiceringar.

text: Det finns enligt min mening inte skäl att ifrågasätta polisens närvaro i sociala medier i sig. En självklar utgångspunkt är att den ska ske i enlighet med de författningar som finns. Det får till exempel inte förekomma att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut och inte heller i övrigt att personer som varit föremål för ingripanden kan identifieras. Polismyndigheterna måste naturligtvis också leva upp till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. I det avseendet ska särskilt beaktas att bestämmelsen inte bara omfattar hur en sak rent faktiskt handläggs eller vilka verkliga skäl som ligger bakom ett handlande från myndigheten utan även hur

text: agerandet uppfattas är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att agerandet kan anses strida mot grundlagens krav. Även

text: polisförordningens

text: allmänna krav på hur anställda inom polisen bör uppträda ska naturligtvis beaktas vid deltagandet i sociala medier.

text: Att uttryckssättet i de sociala medierna har en annan och mindre formell karaktär än annan myndighetsinformation kan medföra en risk för att polisen inte uppfattas som saklig och opartisk. Samtidigt är en av avsikterna med deltagandet i sociala medier att lämna information på ett enkelt sätt samt att vara tillgänglig i ett forum där många personer deltar och på så vis nå fler grupper av befolkningen. Det är naturligt att tonen och uttryckssättet blir mer lättsamt och spontant än vad som skulle vara fallet vid mer traditionell kommunikation. Detta är sannolikt också en bidragande orsak till att det finns ett stort intresse för polisen i de sociala medierna. Det är enligt min mening en vällovlig intention att försöka nå ut till en så stor del av befolkningen som möjligt och att även intressera t.ex. ungdomar – som generellt sett är mer aktiva i sociala medier – för polisens arbete. Strävan efter att få genomslag får emellertid inte medföra att polisen åsidosätter kraven på saklighet och opartiskhet, eller publicerar inlägg vars lämplighet av andra skäl kan ifrågasättas.

text: De anmälda inläggen Samtliga i ärendet granskade inlägg har relevans för ändamålet med polisens närvaro i sociala medier; de har ett brottsförebyggande budskap eller informerar om polisens arbete. De granskade inläggen har inte ett innehåll som gör att polismyndigheternas opartiskhet sätts i fråga. Däremot har flera av inläggen ett innehåll som gör att sakligheten kan ifrågasättas. De präglas bitvis av en raljerande ton som är mindre lämplig för den som företräder polisen. Så är det med inläggen av närpolisområde Växjö/Alvesta om alkoholkonsumtion, om den pyntade bilen och det felaktigt lastade vitrinskåpet, liksom inlägget av närpolisområde Upplands Väsby om följderna av cannabisbruk. Det sistnämnda inlägget har dessutom ett anslag som kan uppfattas som nedlåtande.

text: Det finns inte beträffande något av inläggen skäl att tro att avsikten med inläggen har varit att nedvärdera eller kränka människor. Det har uppgetts att syftet var att på ett humoristiskt sätt informera och få fram ett brottsförebyggande budskap. Under alla förhållanden har detta, enligt min mening, gått ut över sakligheten. Som både Rikspolisstyrelsens handledning och Polismyndighetens i Stockholms län rutiner anger bör försiktighet iakttas när det gäller användandet av humor då det lätt kan missuppfattas. Den som skriver inläggen måste göra en avvägning mellan å ena sidan att vara underhållande och därmed kanske få fler läsare, å andra sidan att såsom företrädare för en myndighet förhålla sig saklig samt avhålla sig från olämpliga formuleringar och uttryckssätt.

text: Invändningar kan i det avseendet även riktas mot rubriken på inlägget om den unga kvinnan som skurit sig. Tonen i rubriken kan uppfattas som raljerande, vilket är mindre lämpligt med tanke på innehållet i inlägget. Texten i inlägget har i sig en

text: respektfull ton och syftet med att göra inlägget är gott. Det kan dock ändå diskuteras i vilken utsträckning beskrivningar av människor i en sådan utsatt situation lämpar sig för polisens inlägg i sociala medier.

text: När det gäller inlägget om polisens biträde vid utvisning av en barnfamilj ger det uttryck för att det ibland kan vara känslomässigt svårt att vara polis. Även om jag inte har någon egentlig invändning mot innehållet i inlägget vill jag ändå framhålla att utgångspunkten bör vara att man som företrädare för polisen i sociala medier är återhållsam med att uttrycka personliga känslor inför sina arbetsuppgifter. I annat fall riskerar man att komma i konflikt med kravet på saklighet och opartiskhet. Avslutning Av utredningen har framkommit att Rikspolisstyrelsen och de aktuella polismyndigheterna arbetar aktivt med hur polisen uppfattas som avsändare i sociala medier. De framstår som väl medvetna om de problem som kan uppstå. De poliser som har i uppdrag att skriva i de sociala medierna är särskilt utbildade och det finns en strävan inom polisen att få till stånd gemensamma normer för nivån på inläggen. Rikspolisstyrelsens handledning om polisens närvaro i sociala medier ger relativt heltäckande råd, men de är av naturliga skäl inte särskilt konkreta. Polismyndigheten i Stockholms län har utifrån handledningen tagit fram egna rutiner som i princip går ut på att, om ett inlägg inte är helt neutralt till sitt innehåll, ska det före publicering diskuteras med en annan medarbetare eller godkännas av en person i chefsställning. Ett sådant system ger goda förutsättningar för att en kontroll av hur inlägg kan komma att uppfattas sker, och minska risken för publicering av obetänksamma och förhastade inlägg.

text: Avslutningsvis kan det konstateras att det finns ett regelverk för polisens deltagande i sociala medier som, om det efterföljs, bör vara tillräckligt för att det inte ska förekomma publiceringar som riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet eller i övrigt är olämpliga.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Ansökan
God man/förvaltare

title: Kritik mot Socialnämnden i Flens kommun för att nämnden inte frågade den enskilde om han ville ansöka om bistånd enligt socialtjänstlagen

sammanfattning: En man hade beviljats insatsen bostad med särskild service enligt 9 § 9 lagen (1993:387) om stöd och service för vissa funktionshindrade, LSS. Mannen hade en förvaltare med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person. Vid flera tillfällen uppgav mannen för socialnämndens handläggare att han inte trivdes på boendet, att han inte längre ville bo kvar där och att han önskade ett annat boende. Vid andra tillfällen uttryckte mannen att han trivdes på boendet. Insatser som ges med stöd av LSS förutsätter att den enskilde själv begär dem. Mannens vilja att ta emot insatsen var således avgörande för om insatsen skulle kvarstå. I beslutet uttrycker JO förståelse för att myndigheten i en situation som denna försöker motivera den enskilde att fortsätta ta emot insatsen när denne är ambivalent till insatsen. Handläggningen uppvisade respekt för mannens självbestämmande och en god samverkan mellan honom, förvaltaren och nämnden. En fråga som uppkom var om mannen vid sina upprepade kontakter med nämnden kunde anses ha ansökt om bistånd eller uttryckt sig på ett sådant sätt att nämnden i vart fall borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453). JO anser att mannen hade uttryckt sig på ett sådant sätt att handläggaren åtminstone borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd. Nämnden verkar ha varit av uppfattningen att det ankom på mannens förvaltare att ansöka om bistånd. Oavsett förvaltaruppdragets utformning kan den enskilde i vissa situationer tillerkännas viss självständighet. JO uttalar att insatser enligt socialtjänstlagen är ett område inom vilket en enskild som regel bör tillerkännas viss självständighet trots förekomsten av en förordnad förvaltare. Det var därför inte tillräckligt att hänvisa honom till att kontakta förvaltaren för att med denne diskutera frågan. Genom att inte klarlägga om mannen ville ansöka om bistånd, brast nämnden i sin handläggning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Socialnämnden i Flens kommun angående det boende han beviljats enligt lagen (

text: ) om stöd och service för vissa funktionshindrade, LSS. Han anförde i huvudsak att han

text: bor på ett LSS-gruppboende och att han inte vill ha ett boende enligt LSS. Han uppgav vidare att hans gode man inte ville skriva under blanketten för att avsluta boendet och att han aldrig blivit informerad om att boendet var ett LSSboende.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar i ärendet. JO remitterade därefter anmälan och anmodade Socialnämnden i Flens kommun att yttra sig över vad AA framförde om att han ville avsluta insatsen i form av ett LSS-boende. Myndigheten anmodades även att särskilt redogöra för de åtgärder som vidtagits med anledning av AA:s kontakter med nämndens handläggare, där han framfört att han inte trivdes på boendet och att han önskade ett annat boende. Socialnämnden uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande (bilagor här utelämnade):

text: Sammanfattning

text: Socialnämnden anmodas yttra sig över vad som framförs i AA anmälan till JO i fråga om nämndens handläggning av den enskildes ärende och att hen vill avsluta sin pågående insats i form av LSS-boende. AA har haft insatser enligt LSS sedan 2012 och har i dagsläget beslut både om bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 p, samt daglig verksamhet enligt

text: 9 § 10 p

text: LSS. AA har vid olika tillfällen framfört till biståndshandläggare hos socialnämnden att hen inte trivs på LSS-boendet, men har även vid senare uppföljningsmöten uppgett att hen trivs på boendet och med den dagliga verksamheten. AA har fått information om att insatserna som hen beviljats är frivilliga. – – –

text: Bakgrund

text: AA har i dagsläget insatser i form av bostad med särskild service eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna enligt 9 § 9 p samt daglig verksamhet enligt

text: 9 § 10 p

text: LSS. Båda besluten är verkställda för perioden 2017-09-01 till och med 2019-09-30. […] AA har vidare förvaltare sedan 2013-10-13 med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person. Senare har ytterligare en förvaltare tillkommit med uppdraget att förvalta AA egendom. Ett av målen för AA är att flytta till ett serviceboende enligt LSS i Flens kommun vilket framgår av både bifogade journalanteckningar och planering vid uppföljningsmöte.

text: Redogörelse för socialförvaltningens handläggning av AA:s ärende

text: AA har under perioden 2017-10-13 till och med 2019-01-14 vid fyra tillfällen, vilket framkommer av bifogade journalanteckningar, framfört att hen inte trivs i sitt nuvarande boende i form av LSS-bostad. Under denna period har handläggare haft möten/uppföljningar med AA och personal på boendet, liksom möten där även förvaltare har medverkat i syfte att vidare utreda detta. Kontakt med förvaltare har också tagits efter enskilda möten med AA. I samband med möten under denna period har AA emellertid uttryckt att hen trivs på boendet då hen lyckas hålla sig drogfri och läser in grundskolekompetens samt har en daglig verksamhet hen tycker om.

text: På möte med syftet att följa upp LSS-insatserna 2019-03-14 där AA, båda förvaltarna, personal och anhöriga närvarade framkommer att AA är väl införstådd med att insatserna hen har är frivilliga. Detta är dock något som AA återkommande behöver påminnas om. AA är medveten om att AA har svårt att hyra egen lägenhet då AA inte beviljas skuldsanering.

text: Myndighetens bedömning av handläggningen

text: Handläggarens uppdrag och mål har varit att samverka med AA, förvaltarna, anhörig och personal på boendet sedan begäran om LSS insatser inkommit. Detta har också skett utifrån lyhördhet inför AA funktionsnedsättningar, egen målsättning och målbeskrivning avseende boende och arbete. AA har fått information om att insatserna är frivilliga och har även förklarat sig vara införstådd i detta. Nämnden ser en särskild svårighet i ärendet i och med AA:s skiftande förmåga att förstå innebörden av denna frivillighet och sitt eget behov av insatserna. Socialnämnden gör därför bedömningen att handläggningen har varit tillfredsställande såväl utifrån gällande lagkrav, som individens behov och målsättning. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Granskningens omfattning AA har framfört ett flertal synpunkter på socialnämndens handläggning av hans ärende och även missnöje mot andra myndigheters handläggning. Jag har valt att granska anmälan endast i den del den avser nämndens hantering av AA:s önskemål om att få byta till ett annat slags boende. Bakgrund AA har haft insatser enligt LSS sedan 2012. Han är förordnad två förvaltare, den ena med uppdraget att bevaka rätt och sörja för person och den andra med uppdraget att förvalta hans egendom. I februari 2017 begärde AA:s förvaltare, med uppdrag att bevaka rätt och sörja för person, att AA skulle få insatsen bostad med särskild service enligt

text: 9 § 9

text: LSS. Socialnämnden beviljade AA insatsen och erbjöd honom boende på Framnäs LSS-boende i Gnesta kommun i väntan på möjligheten att flytta till en gruppbostad inom Flens kommun. AA besökte boendet i april och dagen efter besöket meddelade förvaltaren nämnden att AA tackade ja till boendet. Nämndens beslut att bevilja honom insatsen gällde fr.o.m. den 1 september 2017 t.o.m. den 30 september 2019. Utredningen Den 13 oktober 2017 ringde AA till nämndens handläggare och berättade att han inte trivdes med sitt boende på Framnäs. Handläggaren och AA kom då överens om att AA skulle avvakta ett möte som skulle vara den 15 november med handläggaren och att han under tiden skulle prata med enhetschefen på Framnäs om sin situation.

text: Den 11 december 2017 skickade AA ett e-postmeddelande till handläggaren där han igen uttryckte att han inte trivdes så bra på sitt boende och att han hittat ett boende i Norrköping alternativt Göteborg som kunde ta emot honom. Handläggaren ringde upp AA och vid samtalet hänvisade hon honom till hans

text: förvaltare och att en ansökan skulle göras via förvaltarna. AA uttryckte att han själv ville kontakta dem.

text: Den 12 december 2017 kontaktade handläggaren AA:s förvaltare angående hans önskan att byta boende. Förvaltaren beskrev att AA i perioder önskat byta både boende och ort och att han som förvaltare inte avsåg att ansöka om annat boende för AA Förvaltaren uppgav att han var mycket nöjd med boendet och att AA aldrig tidigare haft ett boende med så hög kompetens.

text: Förvaltaren kontaktade nämnden den 5 januari 2018 med anledning av att AA ville byta boendeform och börja studera. Förvaltaren uppgav att han inte ansåg det aktuellt med byte av boendeform och att AA blivit erbjuden studier på Framnäs vid sidan av sin dagliga verksamhet.

text: Den 25 april 2018 gjordes en uppföljning av insatserna gruppbostad och daglig verksamhet enligt LSS med den vikarierande enhetschefen på Framnäs som uppgav att det fungerade bra med AA som hade god tillit till personalen och sa sig trivas bra. En uppföljning gjordes även den 12 juni 2018 och även då konstaterade man att det fungerade bra på boendet för AA.

text: Den 2 september 2018 kontaktade AA handläggaren via e-post och skrev att han ville tillbaka till ett behandlingshem han varit på tidigare eller till ett annat behandlingshem. Handläggaren svarade AA att han skulle börja med att samråda med sin förvaltare och därefter ha ett gemensamt möte på Framnäs.

text: Rättsliga utgångspunkter Av

text: 6 §

text: LSS framgår bl.a. att den enskilde i största möjliga utsträckning ska ges inflytande och medbestämmande över de insatser som ges.

text: Enligt

text: 8 § första stycket

text: LSS ska insatser enligt lagen ges den enskilde endast om han eller hon begär det. Om den enskilde är under 15 år eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare, förvaltare eller framtidsfullmaktshavare begära insatser för honom eller henne.

text: Enligt

text: 11 kap. 9 § föräldrabalken

text: , FB, har förvaltaren inom ramen för förvaltaruppdraget ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget.

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, ska socialtjänstens verksamhet bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet.

text: Av

text: 3 kap. 5 §

text: SoL följer att insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne.

text: Bedömning Av utredningen framgår att AA inledningsvis tackade ja till det aktuella boendet när det erbjöds. Det framgår också att han vid vissa tillfällen uttryckte att han trivdes på boendet och vid andra tillfällen att han vantrivdes och ville flytta. När AA tog kontakt med handläggaren för att berätta att han ville ha ett annat boende hänvisade denne honom till att prata med förvaltaren och med personalen på boendet. Handläggaren förklarade för AA att ansökan om annat boende skulle göras via hans förvaltare, och handläggaren följde också upp frågan genom kontakt med förvaltaren. Vid flera tillfällen påminde handläggaren AA om att insatsen var frivillig.

text: Det är tydligt att AA var ambivalent till det av nämnden beviljade boendet och att han vid flera tillfällen gav uttryck för att han inte längre ville bo kvar där. Insatser som ges med stöd av LSS förutsätter, som ovan framgått, att den enskilde själv begär dem. Det har inte framkommit något i ärendet som tyder på att AA uppenbart saknade förmåga att ta ställning i frågan om boende. Hans vilja att ta emot insatsen var alltså avgörande för om insatsen i form av boende skulle kvarstå. Jag har dock förståelse för att nämnden i en situation som denna, när den enskilde är ambivalent till den beviljade insatsen, i första hand försöker motivera den enskilde att fortsätta ta emot densamma. Nämnden hade fortlöpande en dialog med AA och följde regelbundet upp insatsen. Handläggningen uppvisar respekt för AA:s medbestämmande och en god samverkan mellan honom, förvaltaren och nämnden. Det saknas därför skäl för mig att invända mot handläggningen i denna del.

text: En fråga som uppkommer i detta sammanhang är dock om AA vid sina upprepade kontakter kan anses ha ansökt om bistånd eller uttryckt sig på ett sådant sätt att nämnden i vart fall borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: (jfr JO 2017/18 s. 432, dnr

text: Det finns inte något formkrav för en ansökan om bistånd. En ansökan kan alltså göras muntligt, även om en skriftlig ansökan är att föredra. Socialnämnden har inte tagit upp den frågan i sitt remissvar och av journalanteckningarna framgår inte heller att nämnden reflekterade över frågan under handläggningen.

text: Det kan enligt min uppfattning visserligen diskuteras om AA vid sina kontakter med nämnden ansökte om bistånd (jfr JO 1987/88 s. 151, dnr

text: ). Jag anser dock att han uttryckte sig på ett sådant sätt att handläggaren åtminstone borde ha frågat honom om han ville ansöka om bistånd. Om så hade varit fallet hade det ålegat nämnden att utreda och fatta ett beslut i frågan – ett beslut som han sedan hade kunnat överklaga till förvaltningsrätten.

text: Med anledning av att AA hade förvaltare förordnade för sig, och handläggaren synes ha haft uppfattningen att det var förvaltaren som skulle ansöka om insats, finns det även skäl att redogöra för de bestämmelser som finns om detta. Av

text: 11 kap. 9 §

text: FB följer att en förvaltare har ensam rådighet över de delar som uppdraget omfattar. Förvaltaren behöver inte ha huvudmannens samtycke för

text: sina åtgärder, utan handlar på eget ansvar i huvudmannens intresse och för dennes räkning. I specialmotiveringen till bestämmelsen (

text: prop. 1987/88:124 s. 171

text: f.) uttalas att huvudmannen inom vissa områden, som t.ex. den sociala vårdlagstiftningen, bör kunna tillerkännas en viss självständighet och att risken för negativa konsekvenser av kolliderande rättshandlingar på området torde vara försumbar med beaktande av den officialprövning som åligger sociala myndigheter. Huvudmannen bör också själv få bestämma i frågor som rör hans boende liksom innehållet i erbjuden vård.

text: Oavsett förvaltaruppdragets utformning kan den enskilde i vissa situationer alltså tillerkännas viss självständighet. Enligt min uppfattning är insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: ett område inom vilket en enskild som regel bör tillerkännas viss självständighet trots förekomsten av förordnad förvaltare. Det förhållandet att AA hade förvaltare innebar således inte att han saknade möjlighet att på egen hand ansöka om bistånd i form av bostad. Det var alltså inte tillräckligt att hänvisa honom till att kontakta förvaltaren för att med denne diskutera frågan.

text: Sammanfattningsvis anser jag att nämnden, genom att inte klarlägga om AA ville ansöka om bistånd, har brustit i sin handläggning. För detta kan nämnden inte undgå kritik.

text: Det som AA har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.