title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Centrala Studiestödsnämndens handläggning av ett ärende om omställningsstudiestöd

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Vad är omställningsstudiestöd?

text: Omställningsstudiestöd är en ny form av studiestöd som syftar till att förbättra förutsättningarna för vuxna att finansiera studier som stärker deras framtida ställning på arbetsmarknaden. Stödet ska bidra till att förbättra förutsättningar att finansiera studier för vuxna yrkesverksamma, som annars inte hade valt att studera (

text: prop. 2021/22:176 s. 167

text: ). Centrala studiestödsnämnden (CSN) är den myndighet som prövar ansökningar om omställningsstudiestöd. Lagstiftningen trädde i kraft den 30 juni 2022 och den första ansökningsomgången öppnades den 1 oktober 2022 för studier under första halvåret 2023. För att omställningsstudiestöd ska beviljas krävs, enligt lagen om omställningsstudiestöd, att flera förutsättningar är uppfyllda. Det krävs bl.a. att sökanden tidigare har arbetat i en viss utsträckning, studierna måste ha en viss omfattning och utbildningen ska också stärka sökandens ställning på arbetsmarknaden. Även ytterligare förutsättningar måste vara uppfyllda.

text: Omställningsstudiestöd får inte lämnas eller tas emot för en vecka för vilken det samtidigt lämnas studiemedel (30 § lagen om omställningsstudiestöd). Det finns möjlighet att betala tillbaka studiemedel. En sådan inbetalning måste, enligt

text: 6 kap. 2 § studiestödslagen

text: , ske genast. Enligt 17 kap. 2 § CSN:s föreskrifter och allmänna råd (

text: CSNFS 2001:1

text: ) om beviljning av studiemedel framgår att med genast avses inbetalning senast 30 dagar från utbetalningsdagen eller från studiestödsperiodens början.

text: Omställningsstudiestöd får lämnas i mån av tillgång på medel. Detta innebär att CSN varje år får en budget för stödet. Stöd lämnas sedan i den mån det finns kvar medel.

text: Vad har hänt?

text: Sökanden ansökte den 3 oktober 2022 om omställningsstudiestöd för studier under perioden 23 januari–2 juni 2023, 7 augusti–22 december 2023 och 4 januari–22 januari 2024. Under handläggningstiden ändrade hon ansökan avseende vilka studier och vilken tidsperiod ansökan gällde. Den 31 december ändrade hon ansökan till att avse veckorna 3–23 och 33–51 år 2023.

text: I december 2022 ansökte sökanden om studiemedel och i januari 2023 beviljades hon studiemedel för heltidsstudier veckorna 3–23 och 33–51 år 2023.

text: CSN påbörjade handläggningen av sökandens ansökan om omställningsstudiestöd den 2 februari 2023 genom att skicka förfrågan till Försäkringskassan och även begära komplettering från sökanden. I maj 2023 fick sökanden information om möjligheten att återsända studiemedel för vissa veckor som redan var utbetalda för att i stället få omställningsstudiestöd.

text: Den 7 juni 2023 beslutade CSN att lämna omställningsstudiestöd för veckorna 21–23 och 33–51 år 2023. Sökandens ansökan avslogs avseende övriga delar av perioden eftersom hon redan fått studiemedel för perioden. Samma dag beslutade CSN, i enlighet med sökandens begäran, att inte lämna studiemedel för samma veckor som omställningsstudiestöd hade beviljats för.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten på den grunden att CSN:s handläggningstid varit för lång. Hon har i huvudsak fört fram följande. Handläggningstiden har orsakat henne stor ekonomisk skada, vilket medfört psykiskt lidande i form av stress och oro. Hon vill ha ersättning för mellanskillnaden mellan studiestödet som hon har fått och omställningsstudiestödet som hon har rätt till. Dessutom vill hon ha ersättning för vårdkostnader och psykiskt lidande. Hon har sålt sina tillhörigheter för att ha råd med sina kostnader och har inte haft ekonomi att amortera på lån och krediter. Eftersom hon har behövt lägga mycket tid på att försöka lösa sin ekonomiska situation har hon knappt klarat av sina studier.

text: CSN har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och har i huvudsak fört fram följande. Omställningsstudiestöd lämnas i den mån det finns tillgång på medel vilket innebär att ansökningarna ska beviljas i den ordning de kommit in till CSN. Anslaget för år 2023 beräknas räcka till cirka 8 800 heltidsstuderande. Tiden från Riksdagens beslut om stödet, den 8 juni 2022, ikraftträdandet samt den första ansökningsomgången har varit relativt kort. Regelverket är komplext med en rad olika villkor som en studerande ska uppfylla för att kvalificera sig för stödet. CSN är i olika delar beroende av uppgifter från tredje part vid handläggningen av en ansökan omomställningsstudiestöd. Myndighetens prognos om antal ansökningar som myndigheten kunnat förvänta sig i samband med att den första ansöknings-omgången öppnades, har vida överskridits. De initiala prognoserna handlade om cirka 5 500 ansökningar inför den första ansökningsomgången. I samband med att ansökningsomgång två öppnades, den 1 april 2023, kunde myndigheten kort därefter konstatera att det totala antal ansökningar som inkommit i de båda omgångarna uppgick till 44 000. Merparten av ansökningarna kom in i nära anslutning till att det var möjligt att lämna in en ansökan för respektive ansökningsomgång. Mot bakgrund av förutsättningarna för handläggningen har handläggningstiden inte klart överstigit vad som kan vara en normal handläggningstid för ärenden av aktuellt slag.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon vid myndighetsutövning har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: Oacceptabla dröjsmål i handläggningen av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Denna fråga bör prövas i två steg (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 9 januari 2024 i dnr 2022/5055). Till att börja med måste det prövas om ett dröjsmål över huvud taget kan anses föreligga. Om så är fallet, ska det sedan prövas om dröjsmålet kan kvalificeras som oaktsamt (jfr bl.a.

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: och Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2:a uppl. 1996, s. 87).

text: Handläggningstiden har varit långsam

text: Det finns inte någon frist för när ärenden om omställningsstudiestöd ska avgöras. När det inte finns någon sådan frist krävs i allmänhet en betydande försening för att det över huvud taget ska vara fråga om dröjsmål (se

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: Omställningsstudiestöd är en ersättning som ges för att enskilda ska kunna försörja sig under tiden de studerar. Stödet är alltså ett medel för försörjning. Om handläggningstiden är för långsam kan enskilda som sökt omställningsstudiestöd, för att trygga sin försörjning, behöva ansöka om studiemedel enligt

text: studiestödslagen

text: under samma period de ansökt om omställningsstudiestöd för. Det saknas dock möjlighet att beviljas omställningsstudiestöd om man i stället sökt och beviljats studiemedel enligt

text: studiestödslagen

text: under samma period. En sökande riskerar därför att inte få den ersättning med det belopp han eller hon skulle ha varit berättigad till om handläggningstiden är för lång. Handläggningstiden kan därmed innebära en rättsförlust för enskilda. Syftet med omställningsstudiestödet, dvs. att vuxna yrkesverksamma ska studera, uppfylls inte heller om de enskilda i stället måste ansöka om vanligt studiestöd som utges med ett lägre belopp. Dessa omständigheter talar för att handläggningstiden i ärenden om omställnings-studiestöd bör vara förhållandevis kort för att det inte ska vara fråga om dröjsmål. Bedömning av vad som är en för lång handläggningstid måste dock göras i varje enskilt fall med beaktande av ärendets art och komplexitet.

text: I nu aktuellt fall ansökte sökanden om omställningsstudiestöd den 3 oktober 2022. CSN påbörjade handläggningen av ansökan den 2 februari 2023. Innan dess vidtogs inte några handläggningsåtgärder i ärendet. Beslut fattades den 7 juni 2023. Från att ansökan kom in till dess att beslut fattades gick det alltså åtta månader. Under de inledande fyra månaderna var handläggningen inaktiv. Det har inte kommit fram att ärendet varit särskilt komplicerat eller krävt omfattande utredningsåtgärder utöver de åtgärder som normalt krävs i ärenden om omställningsstudiestöd. Under handläggningen har CSN begärt kompletterande uppgifter från sökanden, men det har inte kommit fram att sökanden har orsakat att handläggningen dragit ut på tiden. Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att handläggningen varit för långsam.

text: Dröjsmålet har inte varit oaktsamt

text: För att skadestånd ska kunna utbetalas är det inte tillräckligt att handläggningen varit långsam. Det krävs också att dröjsmålet varit oaktsamt – myndigheten ska ha agerat felaktigt eller försumligt. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär fel eller försummelse är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan kräva av myndighetens handläggning; om beslutet i ett ärende har stor inverkan på den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden har den enskilde normalt anledning att ställa högre krav på snabbhet vid handläggningen. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för den uppkomna skadan (se

text: prop. 1989/90:42, s. 16

text: ). Vidare kan staten bli skadeståndsskyldig när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: Vid bedömningen av om den långsamma handläggningen varit oaktsam måste hänsyn tas till de uppgifter som CSN har fört fram om den oväntat höga arbetsbelastningen med anledning av andelen inkommande ärenden vid myndigheten under aktuell period. Prognoserna för hur många ansökningar som skulle komma in överskreds betydligt, vilket CSN inte har kunnat förutse. Därtill öppnade den första ansökningsomgången för omställningsstudiestöd förhållandevis kort tid efter att lagstiftningen beslutades. CSN har, i enlighet med lagstiftningen, handlagt ärenden i den ordning de kommit in till myndigheten och det har inte kommit fram att myndigheten skulle ha gjort någon felbedömning avseende i vilken ordning inkommande ärenden ska handläggas. Orsaken till den långsamma handläggningen verkar ha varit den oväntat stora arbetsbördan och komplexiteten i det nya regelverket.

text: Avgörande för bedömningen av om dröjsmålet är oaktsamt är dock vad den enskilde kan begära från en myndighet i en viss situation, snarare än vilka resurser en myndighet har fått för sitt uppdrag. Vid bedömningen måste därför beaktas att beslut omställningsstudiestöd har stor ekonomisk betydelse för enskilda och att en enskild bör kunna förvänta sig att ärendena avgörs utan oskäligt dröjsmål. Det bör dock beaktas att omställnings-studiestöd inte är en rättighet för de personer som uppfyller villkoren för stödet utan endast kan lämnas om det finns tillgängliga medel. En enskild som har sökt stödet kan därmed inte vara säker på att beviljas stödet även om förutsättningarna för beviljande är uppfyllda. Det har också varit fråga om en ny studiestödsform där det inte heller för enskilda kan ha framstått som klart hur många personer som skulle ansöka om stödet och därmed hur lång handläggningstiden skulle bli.

text: Mot denna bakgrund har det varit ofrånkomligt att handläggningstiden, utifrån de förutsättningar som rådde i det inledande skedet av CSN:s hantering, tagit längre tid än vad som kan förväntas. Även om handläggningstiden i nu aktuellt ärendet har varit för lång kan CSN:s handläggning av ärendet därmed inte anses försumlig på ett skadestånds-grundande sätt.

text: Skadestånd ska inte utbetalas

text: CSN:s handläggning av sökandens ansökan om omställningsstudiestöd har varit långsam. Under de förhållanden som rådde under aktuell period kan dock inte myndigheten anses ha agerat felaktigt eller försumligt på ett skadeståndsgrundande sätt. Anspråket ska avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Betänkandet Förstärkt skydd för den personliga integriteten. Behovet av åtgärder mot oskuldskontroller, oskuldsintyg och oskuldsingrepp samt omvändelseförsök (SOU 2023:37)

org: jk

text: ( Departementets diarienummer Ju2023/01620 )

type: stycke

text: Kriminalisering av oskuldskontroll och oskuldsingrepp

type: rubrik

text: Oskuldskontroll och oskuldsingrepp utgör en skadlig och diskriminerande sedvänja som drabbar och inskränker flickors och kvinnors rätt till bl.a. skydd för privatlivet. Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det finns ett tydligt skyddsintresse avseende dessa handlingar.

text: Oskuldskontroll och oskuldsingrepp bör dock i många fall omfattas av ordalydelsen i redan befintliga straffbestämmelser. Det handlar t.ex. om brotten misshandel, vållande till kroppsskada och olaga tvång. Även ansvar för vissa sexualbrott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: torde kunna aktualiseras. Ordalydelsen i förbudet mot könsstympning bör också i vissa fall kunna täcka ingrepp i en kvinnas könsorgan som vidtas i syfte att kvinnan ska framstå som oskuld (jfr 1 § lagen [1982:316] med förbud mot könsstympning av kvinnor).

text: Det finns mot den bakgrunden anledning att erinra om att dubbelkriminalisering i möjligaste mån bör undvikas eftersom det försvårar överblicken av straffsystemet. Om en handling täcks av ordalydelsen i olika straffbud bör det klargöras vilken bestämmelse som ska ges företräde. I annat fall finns det en risk för osäkerhet och brister i likformighet i tillämpningen. Justitiekanslern konstaterar att det i denna del behövs ytterligare analys och eventuella klargöranden i den fortsatta beredningen av förslaget.

text: Utvidgat utreseförbud och ändringar i

text: passlagen

text: Skyddet för rörelsefriheten och rätten för varje svensk medborgare att lämna landet regleras i

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: . Förslaget att utvidga utreseförbudet för unga och införa ytterligare passhinder och skäl för passåterkallelse innebär begränsningar av den grundlagsskyddade rörelsefriheten. Sådana begränsningar får endast ske för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (2 kap. 20 och

text: 21 § regeringsformen

text: Rörelsefriheten skyddas även av artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen och möjligheterna att inskränka denna rätt sammanfaller i huvudsak med vad som anges i

text: regeringsformen

text: (jfr artikel 2.3 i tilläggsprotokollet). Även

text: artikel 45 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna

text: innehåller en rätt för varje unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.

text: Åtgärder som innebär begränsningar i enskildas rätt att lämna sitt land måste således enligt såväl

text: regeringsformen

text: som våra unions- och folkrättsliga förpliktelser vara proportionerliga i förhållande till ändamålet.

text: De föreslagna brotten oskuldskontroll och oskuldsingrepp föreslås få en straffskala som sträcker sig från böter upp till fängelse i högst ett år. Utredningen synes därmed ha gjort bedömningen att straffvärdet för de föreslagna brotten ligger i linje med straffvärdet för bl.a. ofredande dvs. väsentligt lindrigare än t.ex. straffskalan för barnäktenskapsbrott och brott mot könsstympningslagen. De sistnämnda är brott som idag omfattas av utreseförbudet i

text: 31 a § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga. Skillnaden i straffskalan har sannolikt sin grund i att barnäktenskap och könsstympning har en betydligt mer skadlig långsiktig och fysisk och psykisk inverkan på den enskilda flickan eller kvinnan än vad en oskuldskontroll eller ett oskuldsingrepp har.

text: Medan det inte råder några tvivel om att en utresebegränsning för att förhindra de allvarligare brotten uppfyller proportionalitetskravet, framstår en sådan begränsning som alltför långtgående för att förhindra de mer begränsade skador som kan uppstå vid en oskuldskontroll eller ett oskuldsingrepp.

text: Kriminalisering av underlåtenhet att avslöja äktenskapstvång och barnäktenskapsbrott

text: Underlåtelseansvaret i

text: 23 kap. 6 § brottsbalken

text: var ursprungligen avsett att tillämpas endast i fråga om mycket allvarliga brott. Tillämpningsområdet har dock utvidgats något och omfattar nu även vissa våldsbrott och sexualbrott. Straffansvarsutredningen ansåg, i samband med att man föreslog att underlåtenhet att anmäla eller avslöja grova sexualbrott skulle straffbeläggas, att underlåtenhet att avslöja brott generellt sett borde vara straffbelagt om brottet har ett straffminimum på två års fängelse eller däröver (

text: SOU 1996:185 s. 327

text: Straffskalan för äktenskapstvång och barnäktenskapsbrott är fängelse i högst fyra år. Brotten når därmed inte upp till det krav på ett minimistraff om två år som Straffansvarsutredningen förordade. Planeringen av ett tvångs- eller barnäktenskap torde vidare oftast ske inom en snäv krets av familjemedlemmar som är starkt knutna till varandra. Det är därför tveksamt om ett underlåtelseansvar verkligen skulle leda till att fler tvångs- och barnäktenskap förhindras. Skyldigheten att avslöja brott kan också bortfalla om avslöjandet kan innebära fara för den handlande eller någon annan. Äktenskapstvång och barnäktenskapsbrott är vidare subsidiära till brottet människohandel vilket gör att några av de mer allvarliga fallen av tvångs-och barnäktenskap faller under bestämmelsen om människohandel (

text: 4 kap. 1 a § brottsbalken

text: ). För människohandel gäller redan ett ansvar för underlåtenhet att avslöja sådant brott (

text: 4 kap. 10 § första meningen brottsbalken

text: Mot denna bakgrund bedömer Justitiekanslern att de skäl som anförs i utredningen inte är tillräckliga för den föreslagna kriminaliseringen.

type: avgorande


title: Kritik mot Kriminalvården med anledning av att en intagen varit skyddsplacerad på säkerhetsavdelning i en Fenixbyggnad

text: Justitiekanslern kritiserar Kriminalvården, anstalten Saltvik, med anledning av att en intagen varit skyddsplacerad på en säkerhetsavdelning i en Fenixbyggnad utan att omfattas av beslut enligt 2 kap. 4 § fängelselagen.

text: Ärendet

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit emot ett klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, angående bl.a. att en intagen har varit skyddsplacerad i en byggnad med särskilt hög grad av säkerhet och kontroll s.k. Fenixbyggnad. Anmälaren har varit placerad där under perioden 25 mars 2022 – 18 december 2023.

text: Anmälaren har anfört sammanfattningsvis följande. Placeringen på säkerhetsavdelning har påverkat honom negativt på ett flertal sätt och bland annat har han nekats permissioner och utslussningsåtgärder. De intagna är alltid övervakade när de befinner sig utanför cellen och han har inte fått ta del av någon sysselsättning som han kan ha nytta av efter frigivningen. Han har vidare blivit nekad samtal med BOPS (Polisens lokala brottsoffer och personsäkerhetsverksamhet) och kontakt med sin advokat. När anhöriga kommer till anstalten för övervakade besök blir dem visiterade flera gånger och besöken äger rum bakom glas.

text: Kriminalvården har yttrat sig och bemött de klagomål som anmälaren fört fram. Vad gäller frågan om anmälarens skyddsplacering på säkerhetsavdelning har Kriminalvården framfört sammanfattningsvis följande.

text: Kriminalvården har säkerhetsavdelningar vid de tre anstalterna Saltvik, Hall och Kumla. Säkerhetsavdelningarna ligger i en egen byggnad på respektive anstalt. Varje säkerhetsavdelning består av fyra avdelningar med sex platser på varje avdelning. För närvarande används nio säkerhetsavdelningar (tre på anstalten Kumla, tre på anstalten Hall och tre på anstalten Saltvik) för säkerhetsklienter, dvs. klienter som är inskrivna enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. Övriga tre avdelningar används för närvarande enligt följande; en avdelning som skyddsavdelning (anstalten Saltvik), två avdelningar som anstaltsavdelningar (en utgör normalavdelning och på den andra finns platser till klienter som väntar på en fördjupad villkorsutredning). Vid båda anstaltsavdelningarna tillämpas dubbelbeläggning. Till varje säkerhetsenhet finns det fyra platser för placering i avskildhet/isolering.

text: Skyddsavdelningen på anstalten Saltvik har sex platser av platstypen skyddsplatser. Anstalten Saltvik har under en längre tid arbetat för att förbättra tillvaron för skyddsplacerade på säkerhetsenheten. Utgångspunkten i arbetet har varit att verkställigheten ska vara likvärdig den på en normalavdelning. Det innebär bland annat en ambition om att de intagna ges möjlighet till vistelse utanför avdelningen i samma utsträckning som intagna placerade på normalavdelning. Utgångspunkten har vidare varit att skyddsplacerade ska ges möjlighet att besöka anstaltens bollhall, bibliotek och bastu en gång per vecka. Detsamma har gällt möjligheten att besöka kiosken och en större promenadgård. Under helgerna har ambitionen varit att erbjuda de intagna ASV (annan strukturerad verksamhet) med personalen i form av bland annat bakning, spel och filmkväll. Skyddsplacerade har möjlighet att använda anstaltens vanliga besöksavdelning för att ta emot besök.

text: På grund av personalbrist har anstalten Saltvik inte kunnat genomföra ovan nämnda aktiviteter i den utsträckning som varit önskvärd. Personalbristen har drabbat inte bara intagna som är skyddsplacerade utan även övriga intagna på anstalten.

text: Kriminalvården har under lång tid försökt att hitta andra lösningar och annan placering för skyddsplatserna. Vidare har myndigheten kontinuerligt bevakat frågan om att inneha skyddsplatser på annan plats än på säkerhetsenhet. För ökad platstillgång och framtida behov av platser på säkerhetsavdelning beslutade chefen för avdelningen för anstalt, häkte och frivård den 22 juni 2023 bl.a. om inriktningen att inrätta skyddsplatser på anstalten Hällby. I beslutet föreslogs att så snart detta är genomfört ska skyddsplatserna på anstalten Saltvik konverteras till säkerhetsplatser. Planeringen är att skyddsplatser på anstalten Hällby ska öppna från den 1 januari 2024. Anstalten Hällby är en anstalt i säkerhetsklass 1.

text: Anmälaren har inkommit med synpunkter på Kriminalvårdens yttrande.

text: Kriminalvården har i november 2024 upplyst Justitiekanslern om att planeringen som angavs i yttrandet har hållits. I början av år 2024 ändrades skyddsplatserna vid anstalten Saltvik till säkerhetsplatser och vid anstalten Hällby ändrades normalplatser till skyddsplatser.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas (1 kap. 5 § fängelselagen).

text: Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (1 kap. 6 § fängelselagen).

text: En intagen får vidare inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering (2 kap. 1 § fängelselagen)

text: En intagen får placeras på en avdelning med särskild hög grad av övervakning och kontroll (säkerhetsavdelning) om det finns en varaktig risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, eller det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra den intagne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt (2 kap. 4 § fängelselagen).

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har i beslut den 31 mars 2021 (dnr 1950-2019) riktat allvarlig kritik mot Kriminalvården för att intagna som är i behov av skydd placerats i Fenixbyggnaderna och underkastats mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt i strid med fängelselagens bestämmelser. Av beslutet framgår även att JO tidigare kritiserat Kriminalvården för att Fenixbyggnaden i anstalten Saltvik delvis har använts för placering av intagna som inte är säkerhetsplacerade utan som av olika skäl är i behov av skydd (JO:s beslut 2016/17 s. 174).

text: Bedömningen i detta fall

text: Det kan konstateras att anmälaren, som haft behov av skydd, varit placerad på en säkerhetsavdelning utan att omfattas av beslut enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för att en säkerhetsavdelning på anstalten Saltvik är omgjord till en skyddsavdelning och att Kriminalvårdens ambition varit att de intagna som är placerade där ska ha en likvärdig verkställighet som den på en normalavdelning. Det framgår dock att detta inte har kunnat tillgodoses fullt ut på grund av personalbrist.

text: Justitiekanslern delar JO:s uppfattning – som uttalats vid upprepade tillfällen – att det är problematiskt att anstalten Saltvik använt säkerhetsplatser i en s.k. Fenixbyggnad för att placera intagna som inte omfattas av beslut enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. Dessa intagna underkastas då en mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt i strid med fängelselagens bestämmelser. Eftersom en Fenixbyggnad som sådan utgör en mycket kontrollerad och övervakad miljö är det en ytterst svår uppgift för Kriminalvården att kunna se till att fängelsestraff för intagna med placering där sker på villkor som motsvarar verkställighet för intagna med placering på en normalavdelning. Anstalten har heller inte kunnat genomföra planerade anpassningar till följd av personalbrist. Mot den bakgrunden förtjänar anstalten kritik för placeringen av anmälaren på en säkerhetsavdelning.

text: Justitiekanslern ser dock positivt på att skyddsplatserna på anstalten Saltvik sedan början av 2024 numera är ändrade till säkerhetsplatser.

text: Vad anmälaren i övrigt har framfört föranleder inte några ytterligare uttalanden från Justitiekanslern.


title: Betänkandet En inre marknad för digitala tjänster – kompletteringar och ändringar i svensk rätt (SOU 2023:39)

text: (Departementets diarienummer Fi2023/02280)

text: I den s.k. förordningen om digitala tjänster görs inga undantag för webbplatser på internet som omfattas av skyddet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Grundlagsskyddet gäller för webbplatser som har utgivningsbevis och för webbplatser som, något förenklat, drivs av massmedieföretag. Skyddet innebär bland annat att ansvar för innehållet i en publicering enligt den s.sk exklusivitetsprincipen endast kan komma i fråga i enlighet med vad som gäller enligt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Det innebär som utgångspunkt att det saknas möjlighet för det allmänna att stänga ned eller kräva nedstängning av en webbplats vars verksamhet omfattas av

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: tillämpningsområde. Detsamma gäller för blockering eller krav på borttagning av innehåll.

text: Det kan enligt Justitiekanslern inte uteslutas att webbplatser som åtnjuter skydd enligt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: kan komma att omfattas av förordningens tillämpningsområde. Med hänsyn till bl.a. det skydd mot krav på borttagning av innehåll som webbplatser som omfattas av

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: åtnjuter går det därmed inte att bortse ifrån den potentiella konflikt som kan uppstå mellan förordningens artikel 9 om föreläggande att agera mot olagligt innehåll, och svensk grundlag. För den enskilde aktören bakom en webbplats som omfattas av

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: handlar det ytterst om huruvida denne, med hänvisning till svensk grundlag, kan underlåta att agera på ett föreläggande om borttagning av innehåll utan att samtidigt bryta mot unionsrätten.

text: En ytterligare potentiell konfliktyta mellan förordningen och svensk grundlag är bestämmelsen om krav på inrättande av system för hantering av klagomål (artikel 20). När en anmälan om olagligt innehåll har nått en leverantör inträder ett ansvar att skyndsamt agera på en sådan anmälan. Med hänsyn till de kännbara sanktioner som är kopplade till en överträdelse av förordningen föreligger det enligt Justitiekanslern en klar risk för att även innehåll som inte är att bedöma som olagligt, kan komma att tas bort i syfte att undkomma sanktioner. Ett överborttag eller en s.k. övermoderering av innehåll på en webbplats har rimligen en negativ påverkan på rätten till yttrande- och informationsfrihet. Eftersom de föreslagna tillsynsmyndigheternas agerande och bedömningar riskerar att få stor betydelse för den säkerhetsmarginal som leverantörerna använder kan det finnas skäl att överväga om det inte krävs särskilda anvisningar för tillsynen.

text: Det finns således en osäkerhet om och i vilken omfattning förordningens bestämmelser kan komma att innebära en begränsning av yttrande- och informationsfriheten samt hur denna eventuella begränsning förhåller sig till

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Avsaknaden i betänkandet av en analys i dessa avseenden måste ses som en brist som bör åtgärdas i den fortsatta beredningen.


title: Slutbetänkandet Utökade möjligheter att använda preventiva tvångsmedel 2 (SOU 2023:60)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/02265)

text: Den senaste tiden har det pågått flera parallella lagstiftningsprojekt avseende tvångsmedel varigenom flera lagar antingen redan har ändrats eller där ändringar kan väntas vara nära förestående. Förslag på utökningar av statens maktbefogenheter i förhållande till enskilda kräver noggranna avvägningar i förhållande till grundlag och Sveriges unions- och folkrättsliga åtaganden. En svårighet i sammanhanget är att bedömningen av proportionaliteten av varje förslag delvis är beroende av övriga förslag på området. Det är skälet till Justitiekanslern redan i sitt remissvar över delbetänkandet efterlyste ett mer systematiskt angreppssätt från lagstiftarens sida.

text: Förutom svårigheten att få en överblick av förslagens samlade konsekvenser för enskilda, gör antalet förslag som på kort tid skickas på remiss det svårt att analysera förslagen på det sätt som krävs för en tillfredsställande beredning. Det påverkar kvaliteten på synpunkterna och riskerar därmed även att leda till sämre lagstiftning som inte kan tillämpas på det sätt som avses eller möjligen inte alls.

text: Att Justitiekanslern beträffande det nu aktuella förslaget har funnit skäl att begränsa sitt svar till vissa aspekter utesluter alltså inte att myndigheten under andra förhållanden skulle kunna avge synpunkter på förslaget i övrigt.

text: Inhämtningslagen

text: Den utökade brottskatalogen och kvalifikationskravet

text: Som framgår av utredningen finns det klara uttalanden från såväl Europadomstolen som EU-domstolen att hemlig avlyssning endast kan användas i förhållande till allvarliga brott. I ljuset av det tydliga rättsläget och de starka motstående intressen som gör sig gällande framstår det som problematiskt att den nu föreslagna brottskatalogen i 2 a § inhämtningslagen utvidgas med fler brott där straffminimum är fängelse i sex månader. Det är tveksamt om de betydande ingrepp som de hemliga tvångsmedlen innebär för den personliga integriteten kan anses som proportionerliga genom att dessa, i relativt hänseende mindre allvarliga brott, kan kopplas till organiserad brottslighet.

text: Vidare framstår det inte som klart i vilka situationer det s.k. kvalifikationskravet i den föreslagna bestämmelsen ska tillämpas, dvs. kravet på att brottsligheten måste kunna antas utövas i organiserad form eller systematiskt . Utredningen har angett att bestämmelsen ska ha samma innebörd och beviskrav som den nyligen införda bestämmelsen i

text: 27 kap. 18 a § andra stycket 22 c rättegångsbalken

text: Frånsett de problem som redan idag torde finnas vid tillämpningen av de aktuella begreppen enligt

text: 27 kap. 18 a § rättegångsbalken

text: , är det oklart om de rekvisit som krävs för att den bestämmelsen ska var tillämplig, utan vidare kan överföras till inhämtningslagen. I det avseendet kan följande framhållas.

text: För att

text: ska vara tillämplig måste det finnas en inledd förundersökning avseende flera brott där någon är skäligen misstänkt för samtliga brott. Det rör sig alltså om situationer där det finns tillräckligt med omständigheter för att en förundersökning ska ha inletts avseende konkreta brott. Domstolen har därmed underlag kring de påstådda brotten och den misstänkte att pröva rekvisiten mot. För att beviskravet ska vara uppfyllt måste det finnas konkreta omständigheter som talar för att brotten har ingått i en brottslighet som har utövats i organiserad form eller systematiskt (

text: prop. 2022/23:126 s. 207

text: ). I allt väsentligt är det för domstolen en prövning av

text: 29 kap. 2 § 6 brottsbalken

text: men med ett lägre beviskrav.

text: När det gäller inhämtningslagen krävs däremot inte att det finns någon konkret misstanke om att ett brott har begåtts. Tvärtom är det till och med så att inhämtning av uppgifter inte får ske inom ramen för en förundersökning eller annars i syfte att utreda eller lagföra konkreta brott.

text: Konkretionsgraden avseende brottsmisstankar mellan å ena sidan

text: rättegångsbalken

text: och å andra sidan inhämtningslagen skiljer sig alltså väsentligt från varandra. I det förstnämnda fallet är det fråga om utredning av konkreta brott medan det i det andra är fråga om att inhämta uppgifter som kan användas i underrättelseverksamhet avseende brottslig verksamhet .

text: Förutsättningarna för att pröva om det finns konkreta omständigheter för att ett visst brott respektive brottslig verksamhet har utövats i organiserad form eller systematiskt borde därmed också skilja sig åt. Avsaknaden av resonemang och exempel som tydliggör detta förhållande, inte minst när det kommer till osjälvständiga brottsformer, gör att det är svårt att tillägna sig i vilka situationer den utökade brottskatalogen är tänkt att användas.

text: Beslutsordningen

text: Utredningen har noggrant analyserat om den svenska ordningen med att åklagare prövar frågor om inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen är förenlig med unionsrätten, särskilt mot bakgrund av de två nyligen avgjorda målen Prokuratuur,

text: och Commissioner of An Garda Síochána,

text: Utan att för den skull ifrågasätta de i och för sig goda argument som anförs för att Åklagarmyndigheten uppfyller de krav på självständighet, opartiskhet och objektivitet som uppställs i de aktuella domarna, går det samtidigt inte att bortse från att argumentens hållbarhet från en unionsrättslig synpunkt framstår som väl osäker.

text: Om beslutsordningen skulle underkännas i en framtida prövning i EU-domstolen skulle det kunna få svårhanterliga konsekvenser. Denna risk är sådan att det enligt Justitiekanslern kan finnas skäl att generellt och inte minst i detta sammanhang överväga en mer betryggande lösning där beslutsorganets oberoende inte kan sättas i fråga.

text: Preventivlagen

text: Utökningen av tvångsmedelskatalogen

text: Justitiekanslern framförde i sitt remissvar över delbetänkandet vikten av stor restriktivitet vad gäller möjligheterna att använda preventiva tvångsmedel. Samma synpunkter gör sig även gällande beträffande det förslag om en utökning av tvångsmedelskatalogen som nu läggs fram. Under alla omständigheter borde det finnas skäl att avvakta en utvärdering av de preventiva tvångsmedel som redan är i kraft för att skapa sig en bättre bild av de faktiska behoven och av konsekvenserna för enskilda.


title: Kritik mot Kriminalvården med anledning av att en person alltför länge varit placerad i häkte i väntan på placering på anstalt

text: Justitiekanslern kritiserar Kriminalvården med anledning av att sökanden, efter det att han påbörjat verkställighet av sitt fängelsestraff, varit placerad i häkte i över fyra månader i väntan på placering på anstalt.

text: Justitiekanslern avslår sökandens begäran om skadestånd.

text: Ärendet

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 900 000 kr plus ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 30 juli 2023 till dess betalning sker. Till grund för begäran har han anfört att han varit placerad i häkte trots att han borde ha placerats på anstalt. Under tiden på häktet utsattes han för misshandel av andra intagna, vilket har orsakat honom fysiskt och psykiskt lidande.

text: Sökanden har vidare uppgett i huvudsak följande. Förutom den felaktiga placeringen har Kriminalvården brustit i sitt ansvar att upprätthålla ordning och säkerhet. Under tiden i häkte har han också blivit nekad att träffa läkare och psykolog i rätt tid. Han har inte heller fått en lämplig sysselsättning eller tillfälle till tillräcklig motion, och den försenade anstaltsplaceringen ledde till att hans programverksamhet blev försenad. Slutligen har Kriminalvården felaktigt nekat honom tillgång till videomaterial från övervakningskameror.

text: Kriminalvården har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. Sökanden har inkommit med ytterligare yttranden och myndigheten har fått möjlighet att yttra sig över det som sökanden har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tillsyn

text: Av

text: 10 § strafftidslagen (2018:1251)

text: följer att tiden i häkte i väntan på placering på anstalt inte får vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar.

text: Det kan finnas särskilda skäl att överskrida sjudagarsfristen när det med hänsyn till ordning och säkerhet är tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Ett annat exempel på särskilda skäl är hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig. Frågan om vad som utgör särskilda skäl ska avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. I samband med att den nya regleringen infördes framhöll regeringen att en absolut tidsfrist om trettio dagar borde ge Kriminalvården möjlighet att upprätthålla de fastställda fristerna (

text: prop. 2017/18:250 s. 173

text: Av uppgifterna i Kriminalvårdens yttrande framgår att sökanden varit placerad i häkte i fyra och en halv månad innan han flyttades till anstalt. Kriminalvården har angett att förseningen berodde på att den fördjupade villkors-utredningen skulle utföras på anstalten Kumla, men att sökanden var orolig för att där placeras tillsammans med personer som utsatt honom för våld under häktningstiden. Av underlaget framgår dock inte annat än att misshandeln i häktet ägde rum när sökanden redan suttit i häkte i drygt tre månader i väntan på placering på anstalt. Kriminalvården har inte gett någon förklaring till vad denna inledande försening berott på.

text: Att en intagen väntar på en ledig plats på riksmottagningen eller att säkerhetsskäl gör det svårt att hitta en lämplig placering kan medföra att en tillfällig plats på häkte utöver de sju dagar som föreskrivs i

text: 10 § strafftidslagen

text: ibland måste godtas. Att en intagen får vänta så länge som i sökandens fall är dock inte acceptabelt. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade.

text: Skadeståndsanspråket

text: För att skadestånd ska utgå är det inte tillräckligt att staten har agerat felaktigt. Sökanden ska också styrka att felet har orsakat honom en skada och hur stor den skadan är. Det måste dessutom finnas ett orsakssamband mellan myndighetens fel och den uppkomna skadan. Mycket avlägsna eller svårförutsedda skador ersätts inte.

text: Utredningen i ärendet är inte tillräcklig för att styrka vilken skada sökanden har orsakats till följd av misshandeln. Något skadestånd för personskada kan därför inte utgå. Att andra intagna med uppsåt begått brott mot sökanden under placeringen i häkte är dessutom inte en sådan följd som Kriminalvården haft möjlighet att förutse. Det är inte heller visat att misshandeln skett på grund av något annat felaktigt agerande från Kriminalvårdens sida, så som brister i ordning och säkerhet. Skadestånd ska därför inte heller utgå på denna grund.

text: Ersättning för rent ideell skada (kränkning) kan utgå om den enskilde genom myndighetens fel eller försummelse har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Skadestånd kan också lämnas på den grunden att den enskildes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen eller

text: regeringsformen

text: har överträtts.

text: Det finns inte stöd för att någon anställd inom Kriminalvården har gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel eller något annat brott vid handläggningen av sökandens placeringsärende. Det har heller inte framkommit sökandens rättigheter enligt Europakonventionen eller

text: regeringsformen

text: skulle ha överträtts. Ersättning för ideell skada ska därför inte utgå.

text: När det gäller de övriga synpunkter som sökanden har fört fram ger utredningen inte stöd för att det har förekommit något hos Kriminalvården som kan innebära att staten är skadeståndsskyldig.

text: Sammanfattningsvis ska sökandens begäran om skadestånd således avslås.


title: Utkast till lagrådsremiss Bättre möjligheter att verkställa frihetsberövanden

text: (Departementets diarienummer Ju2023/02364)

text: Jag har i mitt remissvar över betänkandet

text: SOU 2022:50

text: ifrågasatt proportionaliteten av att, vid en bedömning av om de aktuella tvångsmedlen ska användas efter att någon har dömts för brott, utgå från annat än det utdömda straffets längd. I utkastet till lagrådsremiss anges vissa skäl för att utgångspunkten vid bedömningen inte ska vara den konstaterade brottslighetens allvar. Jag noterar att dessa skäl inte förhåller sig till de strikta och förhållandevis tydliga begränsningar som allmänt gäller för lagstiftning om hemliga tvångsmedel. I övrigt hänvisar jag till mitt tidigare remissvar.


title: Betänkandet Ökat informationsflöde till brottsbekämpningen (SOU 2023:69)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/02434)

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte att det mot bakgrund av de senaste årens samhällsutveckling – där grova våldsbrott i form av skjutningar och sprängningar har ökat och den systematiska och organiserade brottsligheten påverkar många delar av samhället – finns behov av ett ökat informationsflöde till brottsbekämpningen. Justitiekanslern vill dock efter en genomgång av utredningens förslag framhålla följande.

text: Justitiekanslern har förståelse för syftet med att införa en skyldighet för vissa myndigheter att på eget initiativ lämna uppgifter till de brottsbekämpande myndigheterna. Införandet av en sådan skyldighet i kombination med den låga tröskel för utlämnande som föreslås (” kan antas behövas i den brottsbekämpande verksamheten ”) innebär dock en risk för att oväsentlig och för brottsbekämpningen ointressant information lämnas i allt för stor utsträckning, vilket bl.a. kan stå i strid med kravet på uppgiftsminimering i artikel 5.1 c i EU:s dataskyddsförordning (GDPR).

text: Också förhållandet att den föreslagna uppgiftsskyldigheten omfattar all information som kan antas behövas i brottsbekämpande verksamhet, utan begränsning till brott av visst allvar eller viss karaktär, medför att skyldigheten blir vidsträckt. Oaktat att det i betänkandet anges att det måste krävas en viss grad av konkretion för att en uppgift ska kunna antas behövas i brottsbekämpande verksamhet framstår det utifrån bestämmelsernas ordalydelse som svårt att förutse vilken information som i praktiken kan komma att överlämnas och vilken personuppgiftsbehandling det därmed kan bli fråga om (jfr skäl 41 i GDPR om krav på tydlighet, precision och förutsebarhet). Det exempel som lämnas i betänkandet på en situation där rekvisitet ”kan antas behövas” inte ska anses vara uppfyllt (s. 219) bidrar inte heller till att klargöra hur bestämmelsen ska tillämpas, utan snarare tvärt om.

text: Det finns mot denna bakgrund skäl att överväga om det finns andra sätt att uppnå det angivna ändamålet för regleringen som skulle innebära mindre integritetsrisker. Det skulle exempelvis kunna röra sig om en högre tröskel för att aktualisera skyldigheten att lämna uppgifter på eget initiativ (jfr att uppgiften sannolikt skulle behövas i den brottsbekämpande verksamheten – ett alternativ som avfärdats av utredningen utan mer ingående motivering). En något högre tröskel skulle troligen också skapa ytterligare incitament till samverkan mellan de brottsbekämpande myndigheterna och informationsinnehavarna, vilket i sig framstår som eftersträvansvärt.

text: När det gäller genomförd konsekvensanalys har Justitiekanslern förståelse för att bedömningarna i denna del är förenade med svårigheter. Oaktat detta framstår det – inte minst såvitt avser uppgiftsskyldigheten beträffande kontaktuppgifter som träffar samtliga myndigheter – som otillfredsställande att man inte över huvud taget kunnat kvantifiera det ökade informationsflöde som förslagen förväntas ge upphov till eller närmare kunnat bedöma förslagens ekonomiska konsekvenser för myndigheterna. Med hänsyn till att förslagen kan förväntas få en handlingsdirigerande effekt och leda till en ökad administrativ börda på såväl kort som lång sikt kan förslagen innebära utmaningar särskilt för mindre myndigheter med begränsade administrativa resurser. Det är inte godtagbart att, som föreslås i detta fall, hänvisa myndigheterna till att själva följa upp de kostnadsmässiga utfallen inom ramen för myndigheternas årliga budgetdialog. Det ökade resursbehov som förslagen synes innebära för de uppgiftslämnande myndigheterna bör därför analyseras och hanteras i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Avslutningsvis noterar Justitiekanslern att det den senaste tiden har pågått flera parallella lagstiftningsprojekt avseende ökade informationsflöden i olika avseenden. I det nu aktuella betänkandet saknas dock närmare uttalanden om hur utredningens förslag förhåller sig till exempelvis de närliggande förslag om utökade möjligheter till uppgiftsinhämtning för vissa andra myndigheter som lagts fram i betänkandet Ett stärkt och samlat skydd av välfärdssystemen

text: SOU 2023:52

text: och de överväganden som gjorts i samband därmed.

text: Förutom svårigheten att få en överblick över förslagens samlade konsekvenser för enskilda, gör antalet förslag som på kort tid skickats på remiss det även svårt att analysera förslagen på det sätt som krävs för en tillfredsställande beredning. Det framstår därtill som mindre lämpligt att remittera ett så omfattande betänkande som det nu är fråga om på kortare tid än det normala, dessutom över jul- och nyårshelgerna. Det påverkar kvaliteten på synpunkterna och riskerar därmed även att leda till sämre lagstiftning.

text: Att Justitiekanslern beträffande det nu aktuella förslaget har funnit skäl att begränsa sitt svar till vissa aspekter utesluter alltså inte att myndigheten under andra förhållanden skulle kunna avge synpunkter på förslagen i övrigt.


title: Kritik mot Kriminalvården med anledning av att en person alltför länge varit placerad i häkte i avvaktan på placering i anstalt

text: Justitiekanslern kritiserar Kriminalvården med anledning av att sökanden, efter det att domen mot honom fått laga kraft, varit placerad i häkte i drygt tre månader i väntan på placering i anstalt.

text: Justitiekanslern avslår sökandens begäran om skadestånd.

text: Ärendet

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 2 500 kr om dagen för perioden den 6 juli 2023 – 8 oktober 2023 på den grunden att han varit placerad i häkte trots att han borde ha placerats på anstalt och att det inträffade har orsakat honom stort psykiskt lidande och oro.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket och avstyrkt bifall till sökandens skadeståndsanspråk samt upplyst om att sökanden började verkställa sin dom den 6 juli 2023, då han var intagen i häkte, och att han ankom till anstalt den 8 oktober 2023.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsanspråket

text: Sökandens ersättningsanspråk har uppfattats avse såväl personskada som ideell skada.

text: Det som sökanden har fört fram vad gäller ersättning i den delen som avser ideell skada och vad som i övrigt framgår av handlingarna ger inte Justitiekanslern anledning att göra någon annan bedömning än den som Kriminalvården har gjort i sitt yttrande. Ersättning för ideell skada ska därför inte utgå. Vad gäller eventuell ersättning för personskada saknas utredning som visar att en sådan skada har uppkommit. Sökandens skadeståndsanspråk ska därför avslås sin helhet.

text: Tillsyn

text: Om en dömd är häktad när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas omedelbart där han eller hon förvaras (8 § strafftidslagen [2018:1251]). Om den dömde inte förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten påbörjas, ska han eller hon överföras till kriminalvårdsanstalt för fortsatt verkställighet. En dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte bland annat i avvaktan på anstaltsplacering (9 § första stycket strafftidslagen).

text: Tiden i häkte får inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar (10 § första stycket strafftidslagen).

text: I förarbetena har som exempel på när det kan anses föreligga särskilda skäl att överskrida sjudagarsfristen nämnts att det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Ett annat exempel på när det kan vara motiverat att tiden i häkte blir längre än sju dagar är hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig. Frågan om vad som utgör särskilda skäl ska dock avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. I samband med att den nya regleringen infördes framhöll regeringen att en absolut tidsfrist om 30 dagar borde ge Kriminalvården möjlighet att upprätthålla de fastställda fristerna (jfr

text: prop. 2017/18:250 s. 72

text: ff. och 173).

text: Kriminalvården har medgett att den absoluta tidsfristen i 10 § strafftidslagen har överskridits. Enligt myndigheten berodde tidsutdräkten på att det vid tillfället saknades tillräcklig platskapacitet vid anstalten Kumla i förhållande till det antal dömda som skulle placeras där för fördjupad villkorsutredning varför sökanden i stället fick genomföra villkorsutredningen på distans.

text: Att en intagen väntar på en ledig plats på riksmottagningen är en sådan omständighet som kan medföra att en tillfällig förvaring på häkte utöver de sju dagar som föreskrivs i 10 § strafftidslagen ibland måste godtas. Att en intagen får vänta så länge som i sökandens fall är dock oacceptabelt. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade.


title: Promemorian Några processrättsliga reformer i allmän domstol

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01245)

text: I promemorian föreslås bl.a. utvidgade möjligheter för aktörer i domstol att delta i sammanträden inför rätten genom videokonferens. Samtidigt föreslås begränsningar i möjligheten att delta i sammanträden per telefon. Även rätten ska ges en uttrycklig möjlighet att delta i sammanträden genom videokonferens. Vidare lämnas förslag om utvidgade möjligheter att avgöra brottmål med en lagfaren domare, dvs. utan nämndemän och det föreslås även att nya ansökningsavgifter ska införas för vissa mål och ärenden.

text: Förslagen har tagits fram av en arbetsgrupp som består av ordinarie domare med koppling till allmänna domstolar. Arbetsgruppen, vars uppdrag är kopplat till den strategiska inriktningen för Sveriges Domstolar om en utvecklad målhantering, har haft frihet att efter samråd med Domstolsverket välja vilka ämnen man vill behandla.

text: Det finns inte anledning att ifrågasätta att förslagen i många fall skulle innebära effektivitetsvinster för målhanteringen, vilket också synes vara det bärande skälet till att arbetsgruppen fokuserat på just dessa frågor. Förslagen tar dock sikte på regleringar som har stor betydelse för både parter, ombud och nämndemän. Representanter för dessa grupper synes dock inte ha deltagit i arbetsgruppens arbete. Inte heller verkar synpunkter från dessa grupper ha hämtats in på något annat sätt. Arbetssättet har medfört att fördelarna med förslagen inte i tillräcklig utsträckning har vägts mot eventuella nackdelar, t.ex. i förhållande till olika rättssäkerhetsaspekter och risken att parter med befogat intresse av att få sin sak prövad inte kommer till sin rätt. Närmare överväganden när det gäller förslagens konsekvenser för de allmänna förvaltningsdomstolarna saknas också.

text: Förslagen har alltså inte beretts på det sätt som processrättsliga frågor av den här digniteten kräver. Det lämpligaste vid förslag som tar sikte på förändringar av grundläggande processrättsliga regler är att tillsätta en offentlig utredning, med sakkunniga och experter som representerar olika intressen och som bidrar till att bredda analysen av frågeställningarna. Redan av det skälet saknas det möjlighet för mig att tillstyrka förslagen. Dessutom finns ytterligare synpunkter att föra fram när det gäller vissa av förslagen i sak. Det saknas t.ex. en analys av hur utvidgade möjligheter för aktörer i domstol att delta genom videokonferens ”om en sådan medverkan skulle bidra till en effektiv handläggning av målet” förhåller sig till den redan befintliga möjligheten till sådant deltagande för att undvika kostnader eller olägenheter. (Jfr

text: prop. 2004/05:131 s. 91

text: .) Frågan är alltså om det föreslagna tillägget i

text: 5 kap. 10 § rättegångsbalken

text: verkligen är nödvändigt.

text: Vidare kan förslaget att införa ett krav på särskilda skäl för att en aktör i domstol ska få delta per telefon ifrågasättas. Vissa grupper i samhället, som äldre, kan ha svårigheter med eller helt sakna tekniken som krävs för att delta genom videokonferens. Sådana grupper kan inte heller alltid ta sig till t.ex. en domstolslokal för att därifrån kunna delta genom videokonferens. Att sådana svårigheter skulle kunna utgöra särskilda skäl framgår inte av promemorian. Deltagande per telefon förekommer också frekvent i vissa måltyper inom de allmänna förvaltningsdomstolarna och analys av konsekvenserna av förslagen i förhållande till sådana mål saknas.

text: Det föreslås också att det införs en uttrycklig möjlighet för rätten att delta i sammanträden genom videokonferens. Det kan dock ifrågasättas om ett sådant deltagande ska vara möjligt redan ”om det finns skäl för det” även om detta förtydligas med att man särskilt ska ”beakta om en sådan medverkan skulle bidra till en effektiv handläggning av målet”. Eftersom utgångspunkten alltid bör vara att rätten ska infinna sig i rättssalen eller där sammanträdet annars hålls bör det redan av lagtexten framgå att det handlar om rena undantagssituationer där deltagande genom videokonferens aktualiseras. Att använda den formen för rättens deltagande för att t.ex. komma till rätta med målbalanser eller för att underlätta rekrytering av domare, vilket anges som skäl i promemorian, kan alltså starkt ifrågasättas. Det anges vidare att utgångpunkten är att rätten ska sitta samlat även om man deltar genom videokonferens. Detta framgår dock inte av lagtexten, vilket är en brist.

text: Slutligen kan lämpligheten i att låta en polisman eller en ordningsvakt ansvara för ordningen i rättssalen när rättens ordförande deltar genom videokonferens ifrågasättas. Arbetsgruppen hänvisar i den delen till den möjlighet som redan nu finns att delegera uppgiften att upprätthålla ordningen till en polisman eller en ordningsvakt vid användning av en s.k. sidosal. Situationerna är dock inte helt jämförbara eftersom ordföranden trots allt befinner sig i samma domstolsbyggnad när en polisman eller ordningsvakt upprätthåller ordningen i en sidosal.


title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården med anledning av att en person fått vänta orimligt länge på anstaltsplacering och fördjupad villkorsutredning m.m

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Kriminalvården med anledning av myndighetens passiva och långsamma handläggning av sökandens fördjupade villkorsutredning och ett beslut om särskilda villkor samt att sökanden har vistats i häkte i drygt en och en halv månad i väntan på placering i anstalt.

text: Justitiekanslern avslår sökandens begäran om skadestånd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden dömdes den 21 december 2022 till fängelse fem år. Verkställigheten påbörjades den 20 januari 2023 och han var då intagen i häktet Växjö. Placeringssektionen bedömde att det utifrån brottslighetens art fanns ett behov av en fördjupad villkorsutredning innan särskilda villkor kunde beslutas. Det beslutades att sökanden skulle genomgå villkorsutredningen vid anstalten Norrtälje. Den 2 mars 2023 skrevs sökanden in i anstalten Norrtälje. Den fördjupade villkorsutredningen genomfördes den 20 maj 2024 och Kriminalvården beslutade om särskilda villkor den 3 juni samma år.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten för, som Justitiekanslern uppfattar det, ideell skada och personskada i form av psykiskt lidande. I första hand för den tid utöver 60 dagar som han har väntat på Kriminalvårdens fördjupade villkorsutredning och i andra hand för den tid utöver 30 dagar som han har varit placerad i häkte i väntan på anstaltsplacering. Till stöd för sin begäran har han fört fram bl.a. följande. I väntan på villkorsutredningen har han gått miste om flera åtgärder som kriminalvård ska innefatta. Det gäller bl.a. deltagande i återfallsförebyggande program, samtal med psykolog, rätt till permissioner och relevant sysselsättning. Så länge han sitter på en anstalt i klass 1 är det för långt för hans familj att komma på besök, vilket han är i stort behov av för sitt psykiska mående. Han har ett flertal diagnoser som gör att han påverkas extra hårt av situationen på anstalten. Den långa väntan på både placering i anstalt och villkorsutredning innebär en allvarlig kränkning och psykisk tortyr mot honom.

text: Sökanden har även upplyst om att han har lämnat in en ansökan om ersättning för diskriminering - som den långa tiden i väntan på villkorsutredningen inneburit - till Diskrimineringsombudsmannen.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket och medgett att sökanden har varit placerad i häkte under en tid som överskrider den absoluta tidsfristen i

text: 10 § första stycket strafftidslagen (2018:1251)

text: samt att även handläggningstiden för den fördjupade villkorsutredningen och beslutet om särskilda villkor har varit alldeles för lång. Det skulle i och för sig kunna utgöra fel eller försummelse. Enligt Kriminalvårdens bedömning finns det dock inte stöd i utredningen för att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut. Inte heller har sökandens rättigheter enligt Europakonventionen överträtts.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tillämpliga bestämmelser m.m.

text: Fördjupad villkorsutredning

text: Prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten enligt 7 § fängelselagen ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov av det. Villkoren ska omprövas när det finns anledning till det. Ett beslut om placering, permission, särskild permission eller särskilda utslussningsåtgärder får inte meddelas i strid med de särskilda villkoren. (1 kap. 8 § fängelselagen 2010:610)

text: I avsnitt 7.1 i Kriminalvårdens handbok för särskilda villkor, fördjupad villkorsutredning samt yttrande vid ansökan om omvandling av fängelse på livstid (

text: ) anges bl.a. följande om tiden för prövning av särskilda villkor enligt 1 kap. 8 § fängelselagen. Att ett beslut om särskilda villkor ska meddelas så snart verkställigheten påbörjas innebär att den utredning som ska ligga till grund för beslutet måste göras med viss skyndsamhet. Ett ärende om särskilda villkor som ska initieras av anstalt ska därför initieras till placeringssektionen så snart som möjligt. En fördjupad villkorsutredning bör om möjligt sammanställas inom sex veckor efter att den intagne ankommit till aktuell anstalt. Placeringssektionen bör fatta beslut om fullständiga särskilda villkor inom två månader efter det tillfälliga beslutet om särskilda villkor avseende säkerhetsnivå.

text: Anstaltsplacering

text: En intagen får inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. (2 kap. 1 § fängelselagen)

text: En dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte bland annat i avvaktan på anstaltsplacering (

text: 9 § första stycket strafftidslagen

text: ). Tiden i häkte får inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar. (

text: 10 § första stycket strafftidslagen

text: I förarbetena har som exempel på när det kan anses föreligga särskilda skäl att överskrida sjudagarsfristen nämnts att det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Ett annat exempel på när det kan vara motiverat att tiden i häkte blir längre än sju dagar är hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig. Frågan om vad som utgör särskilda skäl ska dock avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. I samband med att den nya regleringen infördes framhöll regeringen att en absolut tidsfrist om 30 dagar borde ge Kriminalvården möjlighet att upprätthålla de fastställda fristerna. (Jfr

text: prop. 2017/18:250 s. 72

text: ff. och 173)

text: Tillämpliga bestämmelser i övrigt framgår av Kriminalvårdens yttrande.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har granskat Kriminalvårdens handläggningstider för fördjupade villkorsutredningar och kommit fram till att prövningen av villkoren inte äger rum så snart verkställigheten påbörjas, vilket strider mot fängelselagen. De långa handläggningstiderna medför även att den individuellt anpassade verkställigheten inte kan påbörjas. JO ser synnerligen allvarligt på detta. (Se bl.a. beslut den 26 juni 2024 i dnr 4837-2023).

text: Vidare har Justitiekanslern tidigare kritiserat Kriminalvården för att en intagen fått vänta oacceptabelt länge på en anstaltsplacering och blivit kvar i häkte i drygt fem respektive tre månader (se t.ex. beslut den 11 april 2024 i dnr 2023/6935 och den 14 april 2025 i dnr 2023/8922). Även JO har vid upprepade tillfällen granskat och uttalat kritik mot att Kriminalvården inte upprätthåller fristerna i

text: strafftidslagen

text: om överföring av intagna med verkställbara fängelsestraff från häkte till anstalt (se t.ex. JO 2022/23 s. 158, dnr

text: och JO 2023 s. 166, dnr 1716-2022).

text: Skadeståndsanspråket

text: Det som sökanden har fört fram vad gäller ersättning i den delen som avser ideell skada och vad som i övrigt framgår av handlingarna ger inte Justitiekanslern anledning att göra någon annan bedömning än den som Kriminalvården har gjort i sitt yttrande. Ersättning för ideell skada ska därför inte utgå. Vad gäller eventuell ersättning för personskada saknas utredning som visar att en sådan skada har uppkommit. Sökandens skadeståndsanspråk ska därför avslås i sin helhet.

text: Tillsyn

text: Fördjupad villkorsutredning

text: Prövningen av de särskilda villkoren ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov. Enligt Kriminalvårdens handbok för särskilda villkor och fördjupad villkorsutredning m.m. bör den fördjupade villkorsutredningen om möjligt sammanställas inom sex veckor efter att den intagne ankommit till anstalten. Det kan konstateras att sökanden har fått vänta i drygt ett år och två månader på en fördjupad villkorsutredning från det att han ankom till anstalten, vilket är helt oacceptabelt. Eftersom prövningen endast tog två veckor från att utredningen genomfördes till dess beslut om särskilda villkor meddelades, är det tydligt att den långa handläggningstiden i huvudsak har berott på väntetiden.

text: Justitiekanslern delar JO:s uppfattning – som uttalats vid upprepade tillfällen (se bl.a. JO-beslut dnr 4837-2023) – att det förhållandet att en dömd person inte får genomgå en fördjupad villkorsutredning inom rimlig tid medför att verkställigheten i den individuellt anpassade formen inte kan påbörjas (jfr 1 kap. 5 § fängelselagen). Dessutom innebär placeringen i högsta säkerhetsklass i väntan på utredningen att en intagen riskerar att, i strid med 2 kap. 1 § fängelselagen, underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än nödvändigt. Det saknas skäl att ifrågasätta att så har varit fallet för sökanden, särskilt mot bakgrund av att han efter utredningen omedelbart placerades i en anstalt i säkerhetsklass 2. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade.

text: Anstaltsplacering

text: Kriminalvården har medgett att den absoluta tidsfristen i 10 § strafftidslagen har överskridits. Enligt myndigheten berodde tidsutdräkten på att det vid tillfället inte fanns tillräcklig platskapacitet vid riksmottagningarna i anstalterna Kumla och Norrtälje.

text: Att en intagen väntar på en ledig plats på riksmottagningen är en sådan omständighet som kan medföra att en tillfällig förvaring på häkte utöver de sju dagar som föreskrivs i

text: 10 § strafftidslagen

text: ibland måste godtas. Att en intagen – som i sökandens fall – får vänta längre än de i fängelselagen föreskrivna fristerna är dock oacceptabelt. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade.

text: Allvarlig kritik

text: Det kan alltså konstateras att handläggningstiden för den fördjupade villkorsutredningen och beslutet om särskilda villkor varit både passiv och oacceptabelt lång. Mot bakgrund av att JO tidigare har kritiserat Kriminalvården för långsam handläggning av fördjupade villkorsutredningar och att både Justitiekanslern och JO vid flera tillfällen tidigare har kritiserat Kriminalvården för att intagna fått vänta orimligt länge på en anstaltsplacering kan kritiken inte bli annat än allvarlig i detta fall.


title: Promemorian Säkerhetszoner – ökade möjligheter för polisen att visitera för att förebygga brott (Ds 2023:31)

text: ( Departementets diarienummer Ju 2023/02781 )

text: Den senaste tiden har det pågått flera parallella lagstiftningsprojekt avseende tvångsmedel varigenom flera lagar antingen redan har ändrats eller där ändringar kan väntas vara nära förestående. Förslag på utökningar av statens maktbefogenheter i förhållande till enskilda kräver noggranna avvägningar i förhållande till grundlag och Sveriges unions- och folkrättsliga åtaganden. En svårighet i sammanhanget är att bedömningen av proportionaliteten av varje förslag delvis är beroende av övriga förslag på området. Det är skälet till att Justitiekanslern i tidigare remissvar har efterlyst ett mer systematiskt angreppsätt från lagstiftarens sida.

text: Förutom svårigheten att få en överblick av förslagens samlade konsekvenser för enskilda, gör antalet förslag som på kort tid skickas på remiss det svårt att analysera förslagen på det sätt som krävs för en tillfredställande beredning. Det påverkar kvaliteten på synpunkterna och riskerar därmed även att leda till sämre lagstiftning som inte kan tillämpas på det sätt som avses, eller möjligen inte alls. Det kan särskilt ifrågasättas att ett betänkande av den dignitet som det nu aktuella har getts en så kort remisstid, dessutom över jul- och nyårshelgerna.

text: Att jag har funnit skäl att begränsa mitt svar till vissa aspekter utesluter alltså inte att jag under andra förhållanden skulle kunna avge synpunkter även på förslaget i övrigt.

text: Utredningen förslår att polisen ska ges utökade möjligheter att utföra kroppsvisitationer och genomföra husrannsakan i transportmedel i brottsförebyggande syfte. En utökning av polisens befogenheter kommer ofrånkomligen att innebära stora ingrepp i många enskildas personliga integritet. Frågan huruvida det föreslagna regelverket är proportionerligt måste ses i ljuset av att svensk polis redan i dag har långtgående möjligheter att visitera individer och genomsöka fordon utan skälig brottsmisstanke, även i jämförelse med våra grannländer. Förslaget innebär att den enskilda polismannen får vida befogenheter att avgöra om förutsättningarna för ett ingripande är uppfyllda. Klart är att regleringen lämnar ett mycket stort utrymme för subjektiva bedömningar, som i efterhand kommer att vara svåra att ifrågasätta. Även med beaktande av föreslagna avgränsningar och kontrollmöjligheter är det därför högst tveksamt om förslaget är förenligt med det skydd mot godtyckliga ingripanden som uppställs i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Jag avstyrker därför förslaget.

text: För det fall utredningens förslag ändå skulle genomföras vill jag lämna några synpunkter på frågor som jag anser kräver ytterligare överväganden.

text: Utredaren föreslår att Polismyndighetens beslut att införa en säkerhetszon ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol av den det berör, om beslutet gått honom eller henne emot. Mot bakgrund av sådana beslut innebär mycket ingripande konsekvenser för enskilda och risken att besluten inte i tillräcklig mån avgränsas i tid och/eller rum, bedömer jag den föreslagna ordningen som otillräcklig. I stället anser jag att Polismyndighetens beslut att införa en säkerhetszon alltid och så snart det är möjligt måste underställas en prövning av domstol.

text: Som påtalas i utredningen har Europadomstolen konstaterat att artikel 14 i förening med artikel 8 innefattar en skyldighet att se till att påstådd diskriminerande etnisk profilering och liknande i samband med polisingripanden i vissa fall utreds av ett oberoende organ. Med anledning av det vill jag förtydliga att Justitiekanslern vare sig inom ramen för den frivilliga skaderegleringen eller i den extraordinära tillsynen har möjlighet att utföra sådana utredningar som krävs enligt Europakonventionen. Så länge ett sådant oberoende organ saknas innebär ett antagande av förslaget en förhöjd risk för överträdelser av Europakonventionen och att ett flertal därtill kopplade skadeståndsanspråk riktas mot staten.


title: Betänkandet Hemlig dataavläsning – utvärdering och permanent lagstiftning (SOU 2023:78)

text: ( Departementets diarienummer Ju2023/02690 )

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern har inga invändningar mot att hemlig dataavläsning blir ett permanent tvångsmedel. Förslaget om att tillåta hemlig dataavläsning avseende kamerabevakningsuppgifter i någons stadigvarande bostad bör dock analyseras och övervägas ytterligare under den fortsatta beredningen.

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att det behövs en samlad översyn på området för tvångsmedel och välkomnar att en utredning tillsätts.

text: En följd av förslagen kan bli att Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) anmäler fler ärenden till Justitiekanslern. Konsekvenserna för Justitiekanslerns verksamhet som förslagen medför bör därför utvecklas i den fortsatta beredningen.

text: Förslaget om att hemlig dataavläsning ska bli ett permanent tvångsmedel

text: Utredningen har utifrån avvägningar om nytta, behov och integritet kommit fram till att hemlig dataavläsning ska införas som ett permanent tvångsmedel (se avsnitt 6.5). Den noggranna utvärderingen i betänkandet och de praktiska exempel från den hittillsvarande tillämpningen som redovisas ger stöd för förslaget. Justitiekanslern har därför inga invändningar mot att hemlig dataavläsning blir ett permanent tvångsmedel.

text: När de gäller utredningens övriga förslag och bedömningar har Justitiekanslern vissa synpunkter. Dessa redovisas nedan.

text: Förslagen om utökade möjligheter att använda hemlig dataavläsning

text: Tillämpningsområdet för hemlig dataavläsning har utvidgats fler gånger sedan lagen (

text: ) om hemlig dataavläsning infördes. Vissa av dessa ändringar har nyligen trätt i kraft, medan andra kan förväntas träda i kraft inom kort. Även de förslag som lämnas i betänkandet innebär att tillämpningsområdet för hemlig dataavläsning utökas.

text: Att hemlig dataavläsning får användas i fler fall leder till att riskerna för den personliga integriteten ökar. Det är därför positivt att utredningen gjort en samlad proportionalitetsbedömning av hela det utökade och tilltänkta tillämpningsområdet för hemlig dataavläsning (se avsnitt 7.6).

text: Enligt Justitiekanslern är det särskilt förslaget om nya möjligheter att utreda vem som kan misstänkas för brott som medför integritetsrisker (se avsnitt 7.4.4). Hemlig dataavläsning i detta syfte innebär ofrånkomligen att tvångsmedlet måste riktas mot en mer obestämbar krets av personer. Detta leder till en ökad risk för att personer utan koppling till brottslighet drabbas av åtgärden.

text: Förslaget innebär bl.a. att det blir tillåtet med hemlig dataavläsning avseende kameraövervakningsuppgifter i syfte att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brott. Huvudregeln ska vara att det är förbjudet att verkställa ett tillstånd som gäller kameraövervakningsuppgifter på en plats som är någons stadigvarande bostad. Men det föreslås ett undantag från den huvudregeln. Ett sådant motsvarande förbud gäller dock vid hemlig kameraövervakning enligt rättegångsbalken.

text: Att det i vissa fall ska vara tillåtet med hemlig dataavläsning avseende kameraövervakningsuppgifter i någons bostad innebär en betydande risk för integritetsintrång. Utredningen pekar visserligen på omständigheter som innebär att hemlig dataavläsning inte behöver innebära motsvarande integritetsintrång som vid hemlig kameraövervakning. Samtidigt är det inte uteslutet att riskerna för integritetsintrång blir högre vid hemlig dataavläsning. Skälet för det är att verkställigheten sker genom en realtidsaktivering av kamerafunktionen på det informationssystem som tillståndet avser. Det bör därför vid hemlig dataavläsning finnas en förhöjd risk att kameraövervakningen sker när en person befinner sig i en integritetskänslig situation, jämfört med hemlig kameraövervakning.

text: Det föreslagna undantaget för hemlig dataavläsning – som innebär att kameraövervakning i någons bostad tillåts – utgör ett ingrepp i skyddet för privat- och familjelivet. Det är enligt Justitiekanslern tveksamt om det finns tillräckliga skäl att göra ett avsteg från vad som gäller vid hemlig kameraövervakning. Den bedömningen ändras inte av vad utredningen redovisar om behovet av åtgärden och att tillämpningsområdet kan förväntas bli mycket begränsat.

text: Förslaget om att det ska vara tillåtet att verkställa hemlig dataavläsning avseende kameraövervakningsuppgifter i någons stadigvarande bostad bör därför analyseras och övervägas ytterligare under den fortsatta beredningen.

text: Förslagen om kontrollmekanismerna och andra rättssäkerhetsgarantier

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att SIN:s tillsynsfunktion utgör en viktig rättssäkerhetsgaranti för att hemlig dataavläsning bedrivs lagenligt (se avsnitt 8.7).

text: I samma avsnitt i betänkandet tas det upp att SIN har en anmälningsskyldighet till Justitiekanslern i vissa ärenden. De ärenden som nämns är de där en enskild begärt en kontroll av om han eller hon utsatts för hemliga tvångsmedel eller varit föremål för personuppgiftsbehandling. Det kan noteras att SIN även har möjlighet att till Justitiekanslern anmäla felaktigheter som uppmärksammas vid tillsyn (se 20 § andra stycket första meningen förordningen, 2007:1141, med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden).

text: SIN har bedömt att nämndens tillsynsuppdrag, som en följd av förslagen i betänkandet, kommer att öka i en sådan omfattning att ytterligare medel behöver tillföras (se avsnitt 12.4). En tänkbar konsekvens av förslagen kan därför bli att SIN anmäler fler ärenden till Justitiekanslern, jämfört med i dag. Dessa ärenden kommer Justitiekanslern att hantera inom ramen för den frivilliga skaderegleringen. Konsekvenserna för Justitiekanslern redovisas eller kostnadssätts dock inte i betänkandet.

text: Det är svårt att göra en prognos för hur ofta SIN kommer att uppmärksamma felaktigheter i tillämpningen av reglerna om hemlig dataavläsning som kan medföra skadeståndsansvar för staten. Det är därför osäkert vilken påverkan förslaget kommer att få på Justitiekanslerns skaderegleringsverksamhet. Konsekvenserna för Justitiekanslerns verksamhet som förslagen medför bör dock utvecklas i den fortsatta beredningen.

text: Det behövs en samlad översyn på tvångsmedelsområdet

text: Den senaste tiden har det pågått flera parallella lagstiftningsprojekt avseende tvångsmedel varigenom flera lagar antingen redan har ändrats eller där ändringar kan väntas vara nära förestående.

text: Detta kan illustreras med att några av förslagen i betänkandet är antingen en konsekvens eller beroende av vad som föreslås i andra lagstiftningsärenden. Vidare har regeringen – efter att betänkandet överlämnades – beslutat två lagrådsremisser med förslag på ändringar i lagen om hemlig dataavläsning (se lagrådsremisserna Bättre möjligheter att verkställa frihetsberövanden och Preventiva tvångsmedel för att förebygga och förhindra allvarliga brott).

text: Förslag på utökningar av statens maktbefogenheter i förhållande till enskilda kräver noggranna avvägningar i förhållande till grundlag och Sveriges unions- och folkrättsliga åtaganden. En svårighet i sammanhanget är att bedömningen av proportionaliteten av varje förslag delvis är beroende av övriga förslag på området. Justitiekanslern har därför i flera remissvar efterlyst ett mer systematiskt angreppssätt från lagstiftarens sida.

text: Mot denna bakgrund är det positivt att utredningen har identifierat ett behov av att göra en samlad översyn över området för tvångsmedel (se avsnitt 9.2). Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att det behövs en samlad översyn på området och välkomnar att en utredning tillsätts.

text: Enligt Justitiekanslern är det särskilt viktigt att de hemliga tvångsmedlen blir föremål för översynen. I översynen bör det också ingå att göra en samlad proportionalitetsbedömning. Avvägningen mellan behovet av en effektiv brottsbekämpning och den enskildes rätt till skydd för sin personliga integritet bör ha utgångspunkt i det samlade integritetsintrånget som tvångsmedlen kan medföra.


title: Staten är skadeståndsskyldig på grund av en exekutiv försäljning av utmätt egendom

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 10 000 kr. Kronofogdemyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I maj 2023 stoppades en bil i en poliskontroll och Kronofogdemyndigheten beslutade att utmäta bilen för förarens skulder. AA, som är gäldenärens mor, gjorde därefter anspråk på bilen och överklagade utmätningsbeslutet till tingsrätten. I juli 2023 såldes bilen på exekutiv auktion. Månaden därpå biföll tingsrätten överklagandet och upphävde utmätningsbeslutet.

text: Anspråket

text: AA har begärt skadestånd av staten med 10 000 kr. Till stöd för anspråket har AA anfört i huvudsak följande. Kronofogdemyndigheten har felaktigt utmätt AA:s bil för en annan persons skulder och därefter sålt bilen trots att AA hade överklagat utmätningsbeslutet. Det inträffade har inneburit en ekonomisk förlust om 10 000 kr. AA har även begärt ersättning för sveda och värk samt ersättning för psykiskt lidande med anledning av utmätningen. Till följd av att bilens registreringsskylt inte maskades i annonserna för den exekutiva försäljningen har också dataskyddsförordningens bestämmelser överträtts.

text: Kronofogdemyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada (ekonomisk skada) som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Kronofogdemyndighetens handläggning och beslut i utsökningsärenden är sådan verksamhet.

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten kan även bli skadeståndsskyldig för materiell och immateriell skada vid en överträdelse av dataskyddsförordningen (artikel 82.1 i förordningen).

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Var det felaktigt att utmäta bilen?

text: Lös egendom får utmätas om det framgår att egendomen tillhör gäldenären (

text: 4 kap. 17 § utsökningsbalken

text: ). Enligt förarbetena innebär lagtextens formulering att beviskravet för att gäldenären äger egendomen är det beviskrav som normalt gäller i tvistemål (se

text: prop. 1980/81:8 s. 1099

text: f. och 1209). Utmätningssökanden ska alltså styrka att den egendom som är i fråga för utmätning tillhör gäldenären. Om emellertid gäldenären vid utmätningstillfället har egendomen i sin besittning anses gäldenären vara ägare till egendomen, om det inte framgår att egendomen tillhör någon annan (den legala besittningspresumtionen enligt 4 kap. 18 § utsökningsbalken). Presumtionen innebär att bevisbördan ligger på den tredje man som påstår sig ha bättre rätt till egendom som finns i gäldenärens besittning. (Se rättsfallet

text: NJA 2019 s. 765

text: , ”Bättre rätt till fordon I", p. 7.)

text: För att bryta den presumtion som besittning ger för gäldenärens rätt är det inte tillräckligt att saken är tveksam (se Gösta Walin m.fl., Utsökningsbalken – En kommentar, JUNO, version 6, kommentaren till 4 kap. 18 §). Utan för att fullgöra bevisbördan krävs det att tredje man styrker sin påstådda rätt och visar på vilken grund som gäldenären vid utmätningstillfället ändå innehar egendomen, exempelvis genom avtal om deposition, pant eller nyttjanderätt (se rättsfallen

text: NJA 2019 s. 765

text: , ”Bättre rätt till fordon I", p. 7 och 11 och

text: NJA 2008 s. 444

text: ). Det förhållandet att tredje man står som registrerad ägare på bilen anses i regel inte vara tillräckligt för att bryta besittningspresumtionen (se Gösta Walin m.fl., a.a., kommentaren till 4 kap. 18 §).

text: Vad som framkommit i ärendet ger inte skäl att ifrågasätta Kronofogdemyndighetens beslut att utmäta bilen med stöd av 4 kap. 18 § utsökningsbalken. Att tingsrätten vid sin prövning av utmätningen bedömde att AA hade styrkt sin rätt till bilen förändrar inte den bedömningen eftersom tingsrätten hade tillgång till ett annat underlag än Kronofogdemyndigheten hade vid utmätningstillfället.

text: Utredningen ger därmed inte stöd för att Kronofogdemyndighet skulle ha agerat skadeståndsgrundande vid utmätningen av bilen. AA har därmed inte rätt till ersättning för angiven ekonomisk skada, personskada eller kränkning. AA:s anspråk i den här delen ska således avslås.

text: Var det felaktigt att genomföra försäljningen av bilen?

text: AA har även gjort gällande att Kronofogdemyndigheten har förfarit felaktigt genom att genomföra den exekutiva försäljningen trots att hon hade överklagat utmätningsbeslutet samt att Kronofogdemyndigheten har lämnat missvisande information om följden av ett överklagande.

text: Den rättsliga utgångspunkten är att ett beslut om utmätning gäller omedelbart (

text: 2 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken

text: ). För att undvika en fördröjning av utmätningsförfarandet ska därför verkställigheten som utgångspunkt fortgå, även om ett beslut i ett tidigare led i utmätningsförfarandet har överklagats (se Torkel Gregow, Utsökningsrätt, JUNO, version 5, s. 62 f). När ett beslut har överklagats, kan emellertid tingsrätten omedelbart förordna att åtgärd för verkställighet tills vidare inte får äga rum, dvs. inhibition (

text: 2 kap. 19 § andra stycket utsökningsbalken

text: Även om Kronofogdemyndigheten – i avsaknad av ett beslut om inhibition – inte är förhindrad att sälja utmätt egendom när ett utmätningsbeslut har överklagats, är det i allmänhet olämpligt att Kronofogdemyndigheten säljer egendomen när tvist råder om äganderätten till den (se Torkel Gregow, a.a., s. 260). Av den anledningen föreskrivs det i

text: 8 kap. 5 § första stycket utsökningsbalken

text: ett förbud mot att sälja utmätt egendom i de fall då tredje man har förelagts att väcka talan i äganderättsfrågan enligt

text: 4 kap. 20 § utsökningsbalken

text: . Även om Kronofogdemyndigheten inte har förelagt tredje man att väcka en sådan talan kan det i vissa fall finnas skäl att avvakta med en försäljning. I Kronofogdemyndighetens handbok Utmätning anges att ”om det snart är dags för en exekutiv försäljning, och om Kronofogden anser att skäl till det finns, bör myndigheten ändå ställa in försäljningen eller kontakta tingsrätten för att påskynda ett beslut i inhibitionsfrågan” (se handboken Utmätning, s. 732 och jfr

text: 8 kap. 3 § utsökningsbalken

text: om möjligheten till anstånd med försäljning).

text: För Kronofogdemyndighetens verksamhet gäller den allmänna serviceskyldighet som följer av

text: 6 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: . Enligt den bestämmelsen ska en myndighet lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska, utan onödigt dröjsmål, ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Bestämmelsen innebär en skyldighet att hjälpa den som vänt sig fel genom att hänvisa till rätt myndighet (se

text: prop. 2016/17:180, s. 291

text: ). Inom ramen för serviceskyldigheten ska en myndighet även hjälpa den enskilde till rätta om en framställning är ofullständig eller oklar (20 § förvaltningslagen). Serviceskyldigheten har på så sätt ett nära samband med en myndighets utredningsansvar enligt

text: 23 § förvaltningslagen

text: , vilken föreskriver att en myndighet genom frågor och påpekanden ska verka för att parten förtydligar eller kompletterar framställningen om det behövs (jfr

text: prop. 2016/17:180, s. 68

text: Av utredningen framgår att AA överklagade utmätningen dagen efter utmätningsbeslutet. Hon gjorde då gällande att hon var ägare av bilen. Till stöd för sitt anspråk åberopade hon ett undertecknat köpekontrakt enligt vilket hon hade köpt bilen knappt två månader tidigare för 37 000 kr. Hon gav även in fakturor till stöd för att hon låtit betala bilens försäkring och skatter och avgifter kopplade till bilen.

text: Kronofogdemyndigheten överlämnade den 31 maj 2023 AA:s överklagande till tingsrätten tillsammans med myndighetens yttrande. Senare samma dag skickade AA följande mejl till Kronofogdemyndigheten.

text: Hej!

text: Jag undrar hur det går med min överklagan? Är i behov utav min bil så jag känner mig tvungen att höra mig för. Hoppas att den inte säljs innan min överklagan är behandlad.

text: Med vänliga hälsningar från en orolig person.

text: AA:s mejl lämnades inte över till tingsrätten. Ett par dagar senare informerade i stället Kronofogdemyndigheten AA att överklagandet hade överlämnats till tingsrätten och att hon skulle få mer information när det hade behandlats. Därefter såldes alltså bilen på exekutiv auktion innan tingsrätten upphävde utmätningsbeslutet i augusti 2023.

text: Frågan är om Kronofogdemyndigheten genom det inträffade har agerat skadeståndsgrundande. Enligt Justitiekanslern måste så anses vara fallet. Skälen för det är följande.

text: Den bevisning som AA la fram i överklagandet gav starkt stöd för hennes anspråk (jfr

text: NJA 2019 s. 765

text: , ”Bättre rätt till fordon II", p. 20). I det läget framstår det som rimligt att Kronofogdemyndigheten hade förelagt AA att väcka talan i äganderättsfrågan enligt

text: 4 kap. 20 § utsökningsbalken

text: (jfr

text: NJA 2008 s. 444

text: ). Under alla förhållanden gav bevisningen Kronofogdemyndigheten skäl att, på så sätt som myndighetens rutiner föreskriver, avvakta med försäljningen av den utmätta bilen.

text: Till bilden hör också att AA i mejlet den 31 maj 2023 uttryckte sig på sådant sätt att det låg nära till hands att tolka framställningen som en begäran om inhibition, som därmed genast borde ha vidarebefordrats till tingsrätten för prövning (se Johan Lundmark och Mathias Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar, JUNO, version 1B, kommentaren till

text: 46 §

text: , Riksdagens ombudsmäns (JO) ämbetsberättelse 2006/07, s. 160 och Gösta Walin, a.a., kommentaren till

text: 18 kap. 10 §

text: Under alla förhållanden borde mejlet ha väckt frågor om vad AA avsåg med sin skrivelse till Kronofogdemyndigheten. Som ett led i myndighetens serviceskyldighet borde Kronofogdemyndigheten därmed ha kontaktat AA i syfte att få klarhet i om hon begärde inhibition och, om så var fallet, vidarebefordra begäran till tingsrätten (jfr

text: NJA 2013 s. 1210

text: , p. 21 och 28 och JO:s ämbetsberättelse 1999/00, s. 188). Genom att underlåta detta har Kronofogdemyndigheten brustit i sin serviceskyldighet. Det förhållandet att Kronofogdemyndigheten i bilagan till utmätningsbeslutet hade gett allmän information om bl.a. inhibition ger inte skäl till någon annan bedömning.

text: Det sagda innebär sammantaget att de brister som förekommit vid handläggningen måste anses innefatta oaktsamhet från Kronofogde-myndighetens sida.

text: Kravet på orsakssamband och skada

text: Kravet på orsakssamband är uppfyllt. Om Kronofogdemyndigheten hade förelagt AA att väcka talan i äganderättsfrågan så hade myndigheten varit förhindrad att sälja bilen innan äganderättsfrågan hade prövats eller tiden före föreläggandet hade löpt ut (

text: 8 kap. 5 § utsökningsbalken

text: ). Av allt att döma skulle försäljningen då inte ha genomförts före tingsrättens prövning av utmätningsbeslutet. Resultatet hade blivit detsamma om myndigheten hade ställt in den planerade försäljningen med hänsyn till den bevisning som AA åberopade i överklagandet.

text: Utredningen talar också starkt för att inhibition skulle ha beviljats om AA:s mejl hade vidarebefordrats till tingsrätten. Med hänsyn till innehållet i de handlingar som AA sände in och till de övriga omständigheter som förelåg saknas det vidare skäl att betvivla att AA, om Kronofogdemyndigheten hade uppmärksammat henne på möjligheten till inhibition, snarast skulle ha framställt en sådan begäran. En begäran som alltså av allt att döma skulle beviljats. Kronofogdemyndighetens oaktsamhet får därmed anses ha medfört att bilen hann säljas exekutivt före utmätningsbeslutet upphävdes av tingsrätten. Kravet på orsakssamband är därmed uppfyllt.

text: Köpeskillingen vid den exekutiva auktionen uppgick till 27 000 kr, dvs. 10 000 lägre än vad AA hade köpt bilen för ett par månader tidigare. Det står därmed klart att det inträffade har orsakat AA en skada om 10 000 kr.

text: AA ska alltså tillerkännas detta belopp i skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Har AA rätt till skadestånd enligt dataskyddsförordningen?

text: AA har även begärt ersättning med stöd av dataskyddsförordningen på den grunden att bilens registreringsskylt syntes på en bild i Kronofogdemyndighetens annons för den exekutiva försäljningen.

text: Dataskyddsförordningen är bl.a. tillämplig på behandling av personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg (artikel 2.1). Enligt dataskyddsförordningen utgör en ”personuppgift” varje upplysning, direkt eller indirekt, som avser en identifierbar person (artikel 4.1). Begreppet personuppgift har i EU-domstolens praxis fått en vidsträckt innebörd.

text: I rättsfallet Nowak , som gällde dataskyddsdirektivet, uttalade EU-domstolen att en uppgift ”avser” en person om upplysningen på grund av sitt innehåll, syfte eller verkan är knuten till en viss person (se EU-domstolens dom den 20 december 2017 i mål nr C-434-16, Nowak , EU:C:2017:994, p. 35). I det fallet fann EU-domstolen att provsvar och en examinators anteckningar angående dessa svar utgjorde sådana upplysningar om den examinerade som träffades av begreppet personuppgift (se p. 42).

text: Frågan om vad som utgör en indirekt upplysning om en identifierbar person prövades i rättsfallet Breyer (se EU-domstolens dom den 19 oktober 2016 i mål nr C-582-14, Breyer , EU:C:2016:779). I det fallet uttalade EU-domstolen att ordet ”indirekt” i dataskyddsdirektivet innebar att det inte var nödvändigt att uppgiften i sig gjorde det möjligt att identifiera den aktuella personen för att den skulle anses utgöra en personuppgift (se p. 40). Utan EU-domstolen angav att även en upplysning, som tillsammans med andra uppgifter kan användas för att identifiera en fysisk person, utgjorde en personuppgift förutsatt att man med rimliga hjälpmedel kunde få tillgång till de nödvändiga kompletterande uppgifterna som krävdes för identifiering (se p. 43, 45–46 och 49). Mot den bakgrunden fann domstolen att uppgifter om en tillfällig IP-adress (s.k. dynamisk IP-adress) utgjorde en sådan indirekt personuppgift som omfattades av dataskyddsdirektivet.

text: Överfört på det nu aktuella fallet kan det konstateras att en registreringsskylt på en bil utgör en indirekt upplysning om en identifierbar person; tillsammans med annan tillgänglig information kunde man med hjälp av den uppgiften få fram information avseende AA (t.ex. att hon var registrerad ägare av bilen). En sådan uppgift faller därmed inom ramen för begreppet ”personuppgift” i dataskyddsförordningens mening (se Sören Öman, Dataskyddsförordningen (GDPR) m.m., En kommentar, JUNO, version 2B, kommentaren till artikel 4.1 och jfr Umeå tingsrätts dom den 15 december 2021 i mål nr 828-21).

text: Eftersom Kronofogdemyndigheten typiskt sett annonserar på internet så saknas det skäl att ifrågasätta att det har varit fråga om en sådan automatisk behandling av personuppgiften som omfattas av dataskyddsförordningen (jfr Sören Öman, a.a., kommentaren till artikel 2.1 och artikel 4.2). Förordningen är därmed tillämplig.

text: Det finns inga särskilda regler om hur Kronofogdemyndigheten ska utforma annonserna vid en exekutiv försäljning. När det är fråga om personuppgiftsbehandling så måste man dock beakta de krav som dataskyddsförordningen föreskriver, exempelvis att personuppgifter ska behandlas lagligt samt vara adekvata och relevanta och inte för omfattande i förhållande till de ändamål för vilka de behandlas.

text: I det här fallet är laglighetskravet uppfyllt eftersom behandling av uppgifter om utmätt egendom av det här slaget måste anses nödvändigt för fullgörandet av Kronofogdemyndighetens verksamhet (artikel 6.1.e dataskyddsförordningen). Det förhållandet att genomförandet av försäljningen, såsom konstaterats ovan, har varit i konflikt med annan lagstiftning, t.ex. det utsökningsrättsliga regelverket, innebär inte att personuppgiftsbehandlingen i sig strider mot laglighetskravet enligt dataskyddsförordningen (se EU-domstolens dom den 4 maj 2023 i mål nr

text: , Bundesrepublik Deutschland , EU:C:2023:373, p. 57).

text: Uppgiften om en bils registreringsnummer framstår vidare som en helt naturlig uppgift i en bilannons. Personuppgiften har därmed varit adekvat och relevant för det aktuella ändamålet (se Sören Öman, a.a., s. kommentaren till artikel 5.1.c). Det föreligger därmed ingen överträdelse av dataskyddsförordningen. AA:s anspråk i den här delen ska alltså avslås.


title: Promemorian Stärkt skydd för vissa polisanställda

text: ( Departementets diarienummer Ju2023/02861 )

text: Det förslag som presenteras i promemorian, att identiteten på poliser som fattat ingripande beslut mot enskilda ska kunna hemlighållas, är ett tydligt avsteg från grundprincipen att beslutsfattare inte får vara anonyma.

text: Frågan om det bör finnas en möjlighet att minska exponeringen av offentliganställdas namn i handlingar har nyligen utretts i

text: SOU 2024:1

text: . Utredningen gjorde där bedömningen att namn i första hand inte bör ersättas med en anonym beteckning i dokumentation men lämnade, i enlighet med uppdraget, bl.a. ett alternativt förslag som skulle innebära en möjlighet för vissa polisanställda att ange tjänstgöringsnummer i stället för namn i viss dokumentation. En grundpremiss i den utredningen var dock att enskildas rätt att på begäran få del av beslutsfattarens namn inte skulle begränsas. Utredningen lämnar inte heller något förslag om att namnen ska kunna sekretessbeläggas i större utsträckning än vad som följer av nuvarande regelverk. Betänkandet är för närvarande föremål för ett remissförfarande. Mot den bakgrunden är det ur beredningssynpunkt både förvirrande och betänkligt att ett så långtgående förslag som det nu aktuella samtidigt läggs fram i en promemoria.

text: Ett förslag som innebär att offentlig maktutövning mot enskilda ska kunna ske anonymt väcker grundläggande frågor om rättssäkerhet, allmänhetens förtroende för de rättsvårdande myndigheterna samt mediers möjligheter till insyn och kritisk granskning. Dessa frågor har varken belysts eller hanterats på ett tillräckligt sätt i promemorian.

text: Jag saknar också en nödvändig analys av tillsynens förutsättningar att tillgodose enskildas berättigade rättssäkerhetskrav att exempelvis ta reda på om jäv har förekommit. Av lätt insedda skäl kan förslaget här medföra betydande praktiska problem.

text: Förslaget har alltså inte beretts på ett sådant sätt som krävs. Redan av det skälet avstyrker jag att det går vidare till lagstiftning.