title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till brister vid genomförande av förundersökningar och rättegångar angående mord

text: Justitiekanslern avslår ACLs och BAs skadeståndsanspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 7 november 1980 försvann ACLs och BAs son, J, spårlöst från sitt hem i Sundsvall. En omfattande polisutredning inleddes men vad som hänt J kunde inte klarläggas. En tidigare partner till ACL delgavs misstanke om olaga frihetsberövande, men misstanken avskrevs efter en tid av åklagare med motiveringen att brott inte kunde styrkas. ACL och BA väckte senare enskilt åtal rörande människorov mot mannen. I april 1985 dömdes han av Sundsvalls tingsrätt till två års fängelse för olaga frihetsberövande. Sedan domen överklagats och åtalet utvidgats till att även omfatta bland annat mord ogillade Hovrätten för Nedre Norrland åtalet i en dom den 9 april 1986.

text: År 1992 lämnade SB (vid den tiden TQ), som då var intagen för rättspsykiatrisk tvångsvård, uppgifter om att han hade mördat flera personer. En förundersökning angående misstänkt mord på J inleddes år 1993 och pågick sedan till år 2001, då SB i enlighet med sitt erkännande dömdes för att år 1980 ha mördat J. Påföljden bestämdes till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. SB ålades också att betala skadestånd med 150 000 kr vardera till ACL och BA. SB hade dessförinnan, från år 1994 och framåt och även då i enlighet med vad han erkänt, dömts för sju andra mord.

text: ACL och BA överklagade den fällande domen mot SB. I ett beslut den 17 december 2001 avvisade Hovrätten för Nedre Norrland deras överklagande med motiveringen att både åtalet, som de hade biträtt, och deras skadeståndsanspråk hade bifallits och att ett yrkande från deras sida om frikännande dom därför inte objektivt sett kunde anses vara till deras förmån.

text: År 2006 gjorde ACL och BA (tillsammans med en annan person) en anmälan till Justitiekanslern om tjänstefel och allvarliga brister vid genomförandet av förundersökningarna och rättegångarna mot SB. Efter granskning av domar, förundersökningsprotokoll och videoupptagningar från rekonstruktioner m.m. beslutade Justitiekanslern att inte inleda någon förundersökning och att inte heller i övrigt vidta någon åtgärd med anledning av deras anmälan.

text: År 2008 återtog SB sina erkännanden av de mord som han hade dömts för. Han har därefter beviljats resning och frikänts i samtliga fall.

text: År 2013 tillsattes en utredning för att utreda och redovisa rättsväsendets, advokaternas, de sakkunnigas och vårdens agerande i samband med de brottmålsprocesser som ledde till att SB blev dömd för åtta mord. Utredningen, som tog namnet Bergwallkommissionen, redovisade resultatet av sin granskning i en omfattande rapport (

text: SOU 2015:52

text: ) som presenterades i juni 2015. I rapporten framför kommissionen kritik mot rättsväsendets och vårdens agerande i bl.a. följande avseenden.

text: Samtidigt som man lyfte fram bl.a. ovan angivna brister i rättsväsendets och vårdens agerande framhöll Bergwallkommissionen att brottmålsprocesserna hade inneburit stora utmaningar för såväl rättsväsendet som vården och att kommissionens egen bedömning var gjord efter det att SB hade återtagit sina erkännanden och de tidigare fällande domarna hade upphävts. Kommissionen betonade vidare att en grundförutsättning för det efterföljande händelseförloppet var att SB, som var psykiskt sjuk och som redan tidigare var dömd för våldsbrott, själv berättade om morden, gick in i rollen som oberäknelig och hänsynslös mördare samt erkände morden vid huvudförhandlingarna.

text: Anspråket m.m.

text: ACL och BA framförde genom ombud i en skrivelse i november 2015, ställd till bl.a. regeringen, klagomål mot och synpunkter på rättsväsendets hantering av förundersökningarna och rättegångarna mot SB. De riktade även kritik mot den dåvarande justitiekanslerns granskning av dessa frågor. De begärde att regeringen skulle agera ex officio och ge dem en offentlig ursäkt och/eller ekonomisk ersättning.

text: Efter underhandskontakter med tjänstemän på regeringskansliet har ACL och BA – i en skrivelse som ställts direkt till Justitiekanslern – preciserat sin begäran och yrkat att regeringen ska vidgå att de har utsatts för ett extraordinärt och långvarigt lidande och därför, antingen via Justitiekanslern eller ex gratia, tillerkänna dem ersättning med en miljon kr (eller annat skäligt belopp) vardera. För det fall regeringen skulle anse sig vara förhindrad att betala ut någon ersättning har de begärt att regeringen i vart fall ska uttala en ursäkt för de handläggningsbrister som förekommit. De har även begärt ersättning för ombudskostnader.

text: Under handläggningen av deras krav har det klargjorts att ACLs och BAs begäran om ersättning ex gratia enbart riktar sig till regeringen, som har för avsikt att fatta beslut i den delen efter det att Justitiekanslern har tagit ställning till frågan om ACL och BA har rätt till skadestånd. I det följande kommer Justitiekanslern därför endast att pröva frågan om ACL och BA har rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: eller på annan grund.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Något om förutsättningarna för Justitiekanslerns skadereglering

text: Justitiekanslern har till uppgift att bevaka statens rätt när skadeståndsanspråk riktas mot staten. Uppgiften fullgörs bl.a. genom att Justitiekanslern vid s.k. frivillig skadereglering i det enskilda fallet tar ställning till en begäran om ersättning. Den skadereglering som sker hos Justitiekanslern innefattar en strikt rättslig bedömning av om staten har ådragit sig skadeståndsansvar. Det är endast regeringen som har rätt att – i vissa sällsynta undantagsfall – besluta att ersättning ska utgå ex gratia , dvs. trots att skadeståndsskyldighet inte föreligger för staten.

text: För att Justitiekanslern ska kunna pröva ett skadeståndsanspråk måste det ha ett sådant innehåll att det kan läggas till grund för en skadereglering. Detta innebär bl.a. att den som begär ersättning ska kunna lägga fram utredning som klart anger på vilket sätt en myndighet enligt hans eller hennes mening har gjort fel eller varit försumlig. Det ska också framgå att felet eller försumligheten har lett till skada, hur stor denna skada är och hur den har beräknats. Det är alltså den som framställer ett skadeståndsanspråk som ska visa att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är uppfyllda. Det nu sagda har sin förklaring i de förutsättningar som gäller för Justitiekanslerns prövning, bl.a. att handläggningen i princip är rent skriftlig och att det saknas möjlighet till muntlig bevisupptagning.

text: Det som nu sagts innebär att alltför allmänt hållna skadeståndsanspråk eller oklarheter i dessa grundläggande hänseenden kan begränsa möjligheten till skadereglering.

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polisens, åklagarnas och domstolarnas handläggning av och beslut under förundersökningar och i brottmål är sådan verksamhet. Justitiekanslerns tillsynsverksamhet innefattar däremot i princip inte någon myndighetsutövning i den mening som avses i

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är som ovan beskrivits den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Preskription

text: Huvudregeln i

text: preskriptionslagen (1981:130)

text: är att fordringar preskriberas tio år efter fordringens tillkomst. När det gäller skadeståndsanspråk innebär det att preskriptionsfristen i princip räknas från den skadegörande handlingen och att ett anspråk måste framställas inom tio år från den tidpunkten för att inte preskriberas.

text: Något om hur Justitiekanslern har uppfattat anspråket och vad som ska prövas i detta skaderegleringsärende

text: Rättsväsendets hantering av förundersökningarna och rättegångarna mot SB har under lång tid debatterats och utretts i olika sammanhang.

text: Med utgångspunkt i vad som framkommit bl.a. i de olika resningsärendena och vid Bergwallkommissionens granskning står det klart att olika aktörer både inom rättsväsendet och vården har begått misstag i flera avseenden. Vid prövningen av det nu framställda skadeståndsanspråket ska Justitiekanslern emellertid inte på ett allmänt plan granska eller recensera handläggningen av de olika förundersökningarna eller brottmålsrättegångarna. Justitiekanslerns uppgift är att ta ställning till om det har förekommit några skadeståndsgrundande fel, försummelser eller konventionsöverträdelser i något avseende och om detta i så fall har orsakat någon ersättningsgill skada. Den bedömningen måste ta sin utgångspunkt i hur grunderna för det framställda skadeståndsanspråket har preciserats och är en rent juridisk prövning med tillämpning av gällande skadeståndsrättsliga regelverk.

text: Till en början kan det konstateras att det framställda skadeståndsanspråket är oklart i flera avseenden, vilket torde ha sin förklaring i att det initialt och framförallt har utformats som en begäran om ersättning ex gratia . Det framstår som oklart vilken typ av skada den begärda ersättningen avser att kompensera för. Närmast till hands ligger att uppfatta anspråket som en begäran om ersättning för ideell skada (kränkning eller sveda och värk).

text: För att ersättning för sveda och värk ska komma ifråga krävs det att den skadelidande, till följd av ett i sig skadeståndsgrundande agerande, har drabbats av en medicinskt påvisbar fysisk eller psykisk skada. Det är alltså inte tillräckligt med allmänna känsloyttringar, såsom naturlig vrede, rädsla, oro eller sorg, som vanligen uppkommer i samband med skadegörande handlingar (

text: prop. 2000/01:68 s. 17

text: f.). Det är uppenbart att ACL och BA har drabbats av ett oerhört lidande till följd av sonens försvinnande. Inte heller finns det anledning att betvivla att deras lidande har förstärkts som en följd av först förundersökningen och det ogillade enskilda åtalet mot en misstänkt gärningsman i mitten av 80-talet och därefter den utdragna förundersökningen och efterföljande rättegången mot SB åren 1993–2001. De har emellertid inte lämnat några uppgifter eller något underlag som visar att de, till följd av någon handling eller underlåtenhet som skulle kunna läggas staten till last, har drabbats av sådana medicinskt påvisbara fysiska eller psykiska skador som skulle kunna ge rätt till ersättning för sveda och värk. Justitiekanslern uppfattar därför deras skadeståndsanspråk som att det snarare avser ersättning för ideell skada i form av kränkning.

text: Som framgått ovan kan ersättning för kränkning lämnas endast om den skadelidande har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott eller fått sina rättigheter enligt Europakonventionen kränkta. ACL och BA har inte preciserat grunderna för sina anspråk närmare, men det finns skäl att uppfatta dem som att de gör gällande att det vid tidigare utredningar och rättegångar avseende SB – och särskilt då utredningen angående deras sons försvinnande – har förekommit skadeståndsgrundande fel eller försummelser hos bl.a. polis, åklagare och domstolar. De har emellertid inte uttryckligen angett att de fel och försummelser som de anser förekommit skulle innefatta något brott. Med hänsyn till vad som anfördes i ACLs och BAs anmälan till Justitiekanslern år 2006 utgår dock Justitiekanslern från att de även nu gör gällande att personer inom rättsväsendet har gjort sig skyldiga till tjänstefel och möjligen även mened.

text: Exakt vilka fel och försummelser som påstås grunda skadeståndsansvar har inte preciserats närmare. Eftersom det inte finns något uttryckligt påstående om brott har av naturliga skäl inte heller några konkreta brottsliga gärningar som kan grunda rätt till kränkningsersättning preciserats.

text: Trots att de rättsliga grunderna för det framställda skadeståndsanspråket i olika avseenden således är oklara har Justitiekanslern valt att, med utgångspunkt i den utredning och argumentation som har lagts fram, ta ställning till ersättningsyrkandet. Bedömningen blir dock med nödvändighet mera övergripande och generell än vad som hade varit fallet om yrkande och grunder hade preciserats närmare.

text: Mot angiven bakgrund utgår Justitiekanslern vid den fortsatta bedömningen från att den begärda ersättningen avser ideell skada i form av kränkning och att anspråket grundar sig på påståenden om fel eller försummelser (som även innefattar brott) vid dels rättsväsendets hantering av förundersökningarna och rättegångarna mot SB, dels Justitiekanslerns handläggning av ACLs och BAs anmälan år 2006. Justitiekanslern kommer även att pröva om befintlig utredning ger stöd för slutsatsen att det har förekommit någon skadeståndsgrundande kränkning av ACLs och BAs rättigheter enligt Europakonventionen.

text: Justitiekanslerns bedömning i sak

text: Frågan om skadeståndsansvar med anledning av Justitiekanslerns handläggning av tillsynsärendet år 2006

text: Justitiekanslern har till uppgift bl.a. att granska att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och att de även i övrigt fullgör sina åligganden. Enligt Justitiekanslerns instruktion ska emellertid ett klagomål prövas bara om frågans beskaffenhet ger anledning till det och Justitiekanslern är i princip fri att avgöra vad som ska tas upp till prövning och vad tillsynen ska inriktas på. Justitiekanslern avgör alltså själv om ett klagomål ska föranleda någon åtgärd och ett beslut från Justitiekanslern att inte inleda någon tillsyn eller att begränsa sin tillsyn i något avseende kan inte överklagas.

text: Den tillsynsverksamhet som bedrivs av Justitiekanslern innefattar inte myndighetsutövning i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , vilket innebär att eventuella brister vid handläggningen av ett tillsynsärende hos Justitiekanslern inte kan grunda skadeståndsansvar enligt den nämnda bestämmelsen.

text: Eftersom Justitiekanslerns tillsynsverksamhet inte innefattar myndighetsutövning kan beslut eller åtgärder inom ramen för ett tillsynsärende inte heller utgöra grund för skadestånd p.g.a. brottet tjänstefel. Det brottet förutsätter nämligen att någon åsidosätter vad som gäller för en uppgift vid myndighetsutövning .

text: Till den del ACLs och BAs anmälan till Justitiekanslern år 2006 innefattade påståenden om att personer inom åklagar- och polisväsendet hade gjort sig skyldiga till brott skulle det i och för sig kunna hävdas att Justitiekanslern handlade ärendet i egenskap av särskild åklagare och att det, i dessa delar, därför i något avseende skulle kunna vara fråga om myndighetsutövning. Oavsett hur det förhåller sig med den saken kan jag emellertid inte finna några omständigheter som ger stöd för slutsatsen att Justitiekanslerns beslut att inte inleda förundersökning och de överväganden som låg bakom det beslutet har innefattat något brott eller någon konventionsöverträdelse som kan grunda skadeståndsansvar för staten.

text: Till den del yrkandet om skadestånd grundar sig på påståenden om brister vid handläggningen av den anmälan som gjordes till Justitiekanslern år 2006 finns det alltså inte förutsättningar att bifalla anspråket.

text: Frågan om skadeståndsansvar med anledning av rättsväsendets hantering av förundersökningarna och rättegångarna mot SB

text: Som framgått ovan har Justitiekanslern uppfattat att ACLs och BAs skadeståndsanspråk grundar sig på påståenden om fel och försummelser vid förundersökningarna och rättegångarna mot SB och att den begärda ersättningen avser ideell skada i form av kränkning.

text: Det finns inte anledning att ifrågasätta de slutsatser som Bergwallkommissionen har redovisat i sin rapport. En utgångspunkt för min bedömning är därför att det har förekommit brister hos rättsväsendets aktörer i de avseenden som kommissionen har lyft fram. Att det finns skäl att ha synpunkter på eller kritisera handläggningen hos en myndighet eller domstol är dock, som ovan beskrivits, inte i sig tillräckligt för att det ska anses ha förekommit fel eller försummelser i skadeståndslagens mening. I detta fall, där anspråket avser ersättning för ideell skada i form av kränkning, är det dessutom inte tillräckligt att konstatera förekomsten av fel eller försummelser enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen eftersom kränkningsersättning kan utgå bara om den skadelidande har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Den fortsatta bedömningen får därför koncentreras till frågan om tillgänglig utredning ger stöd för slutsatsen att ACL och BA har utsatts för något sådant brott, vilket i detta fall skulle kunna handla om tjänstefel eller möjligen mened.

text: Förundersökningarna och rättegångarna mot SB beträffande andra misstänkta brott än det som avsåg Js försvinnande har inte innefattat någon myndighetsutövning i förhållande till ACL och BA. Oavsett vilka brister som kan ha förekommit vid dessa utredningar har de inte innefattat något brott som kan sägas vara riktat mot dem. Vad som förekommit vid andra förundersökningar och rättegångar än den som avsett Js försvinnande kan därför inte grunda en rätt till kränkningsersättning för ACL eller BA.

text: När det gäller förundersökningen och rättegången avseende Js försvinnande har ACL och BA emellertid varit direkt berörda.

text: Både tjänstefel och mened är brott som i och för sig kan föranleda ersättning för kränkning, men bara under förutsättning att brottet innefattat en allvarlig kränkning av en viss person. Detta anses endast undantagsvis kunna vara fallet (se t.ex.

text: prop. 1972:5 s. 571

text: samt Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: En kommentar m.m., 5 uppl., s. 74 och 129).

text: Bristfälliga eller tveksamma utredningsåtgärder etc. under en förundersökning eller i en rättegång kan normalt sett inte anses utgöra kränkande angrepp riktade mot enskilda (jfr i detta sammanhang Svea hovrätts dom den 15 november 2013 i mål nr T 3967-13). Tillgänglig utredning ger inte stöd för att någon av rättsväsendets aktörer har gjort sig skyldig till tjänstefel eller mened. Även om så skulle vara fallet kan detta emellertid i så fall inte anses utgöra sådana angrepp mot ACL eller BA som kan ge dem rätt till kränkningsersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: Till den del ACLs och BAs skadeståndsanspråk grundas på påståenden om fel eller försummelser vid förundersökningarna och rättegångarna mot SB eller på att de skulle ha utsatts för brott vid dessa utredningar finns det därför inte förutsättningar att bifalla anspråken.

text: Skadestånd med stöd av Europakonventionen?

text: ACL och BA har inte uttryckligen gjort gällande att det har förekommit någon kränkning av deras rättigheter enligt Europakonventionen. Tillgänglig utredning ger inte heller stöd för att någon skadeståndsgrundande sådan kränkning skulle ha ägt rum. Eftersom det inte framställts några konkreta påståenden om konventionskränkningar avstår jag från att närmare utveckla skälen till varför det inte finns förutsättningar att bifalla ett eventuellt sådant anspråk.

text: Preskription

text: ACLs och BAs skadeståndsanspråk har framställts mer än tio år efter det att de påstått skadeståndsgrundande handlingarna ägde rum. Det innebär att anspråket enligt gällande lag är preskriberat.

text: Ersättning för ombudskostnader

text: Eftersom de framställda anspråken inte till någon del bifallits finns det inte förutsättningar att tillerkänna ACL och BA ersättning för ombudskostnader i detta skaderegleringsärende.

text: Sammanfattning

text: Det råder inte någon tvekan om att ACL och BA har fått utstå ett enormt lidande under den tid som förflutit sedan deras son försvann år 1980. Det står också klart att det har begåtts misstag i olika avseenden vid rättsväsendets hantering av förundersökningarna och rättegångarna mot SB. Detta har säkert förstärkt ACLs och BAs lidande.

text: Att det finns utrymme för kritik mot rättsväsendets aktörer är dock inte liktydigt med att det har begåtts några skadeståndsgrundande fel. I detta fall – där anspråket av allt att döma avser ersättning för ideell skada i form av kränkning – krävs det dessutom att ACL och BA har blivit utsatta för något typiskt sett integritetskränkande brott eller en kränkning av sina rättigheter enligt Europakonventionen för att skadestånd ska kunna utgå. Eftersom utredningen inte ger stöd för att de har blivit utsatta för något sådant brott eller någon sådan kränkning och då det dessutom står klart att deras eventuella fordran under alla förhållanden är preskriberad har jag kommit fram till att det inte finns förutsättningar att bifalla deras anspråk på skadestånd och ersättning för ombudskostnader.


publisher: Justitiekanslern

title: Justitiekanslern uttalar viss kritik mot en tingsrätt med anledning av att en begäran om att få ta del av en allmän handling hanterats på ett sätt som inte varit förenligt med det ändamål som bär upp anonymitetsskyddet i 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

org: jk

text: Justitiekanslern uttalar viss kritik mot Nyköpings tingsrätt med anledning av hur en begäran om att få ta del av en allmän handling har hanterats, men noterar med tillfredsställelse att tingsrätten med anledning av det inträffade kompletterat sina riktlinjer för e-posthantering.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anmälan

text: K.J. har i en anmälan hit framfört klagomål mot att Nyköpings tingsrätt översänt en dom till honom via e-post på ett sätt som gjorde att även andra personer som begärt att få kopia av domen kunde se att han hade fått del av den. K.J. har ifrågasatt om man inte ska få vara anonym när man begär ut en dom.

text: Utredningen

text: Anmälan har remitterats till Nyköpings tingsrätt som inkommit med följande yttrande.

text: Tingsrätten har i en e-post skickat en dom till en persons e-postadress. Personen hade via samma e-postadress begärt att få ta del av domen. Samma e-post som skickades till personen skickades också till andra som hade begärt att få ta del av domen. Av e-posten framgick samtligas e-postadresser.

text: I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: anges att en myndighet inte, på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling, får efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran. Regeln, som gäller med visst här ej aktuellt undantag, innebär att var och en har rätt att ta del av handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingarna ska användas till, det s.k. anonymitetsskyddet.

text: Även om identiteten hos en person som begär att få ta del av allmänna handlingar är känd, bör myndigheten, utifrån grundtanken bakom anonymitetsskyddet, inte utan vidare föra uppgifterna vidare (se

text: JO 2013/14 s. 620

text: med hänvisningar).

text: Av den aktuella e-posten borde således inte ha framgått e-postadresserna till andra som hade begärt att få ta del av domen. Tingsrätten beklagar att e-posten innehöll denna information.

text: Med anledning av det inträffade har tingsrättens riktlinjer för e-posthantering kompletterats med följande föreskrift.

text: "Vid utlämnande av allmän handling genom e-post ska tillses att e-posten inte innehåller uppgift om vilka andra än mottagaren som begärt att få ta del av handlingen."

text: K.J. har fått del av Nyköping tingsrätts yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag instämmer i Nyköping tingsrätts bedömning att tingsrätten inte borde ha fört vidare uppgiften om vem som hade begärt att få ta del av domen på det sätt som nu skedde. Förfarandet har inte varit förenligt med det ändamål som bär upp anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

text: . Det finns därför skäl att rikta kritik mot tingsrättens hantering av K.J:s begäran.

text: Tingsrätten har med anledning av det inträffade kompletterat sina riktlinjer för hanteringen av e-post. Detta bör vara tillräckligt för att vid Nyköpings tingsrätt undvika ett upprepande. Eftersom frågan rör en viktig yttrandefrihetsrättslig princip, och då risken finns att andra domstolar av förbiseende skulle kunna göra sig skyldiga till samma misstag, översänds detta beslut för kännedom till Domstolsverket med förhoppningen att det därmed kan spridas inom Sveriges Domstolar.

type: avgorande


title: Ifrågasatt tryck- eller yttrandefrihetsbrott (brott mot tystnadsplikt)

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning beträffande de uppgifter som lämnats vid en radiointervju.

text: Anmälan återlämnas i övriga delar till Åklagarkammaren i Borås för de åtgärder som den kan ge anledning till där.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har tagit emot en anmälan om brott mot tystnadsplikt. Anmälan, som har överlämnats hit av Åklagarkammaren i Borås, gäller uppgifter som en anställd i enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: har lämnat i en radiointervju. Anmälan avser även annat uppgiftslämnande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål.

text: Var och en har rätt att meddela uppgifter i vilket ämne som helst i syfte att de ska göras offentliga i en tryckt skrift eller i något annat grundlagsskyddat medium (meddelarfrihet), se 1 kap. 7 § första stycket tryckfrihetsförordningen (TF) och

text: 1 kap. 10 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: För meddelarfriheten gäller dock vissa begränsningar. Enligt

text: 7 kap. 22 § första stycket 3

text: TF och

text: 5 kap. 4 § första stycket 3

text: YGL gäller att den som lämnar en uppgift och därigenom gör sig skyldig till ett uppsåtligt åsidosättande av en tystnadsplikt i de fall som anges i en särskild lag kan straffas för brott mot tystnadsplikt. Den lag som avses är offentlighets- och sekretesslagen (OSL). I OSL anges de tystnadsplikter som inskränker rätten att lämna uppgifter med stöd av meddelarfriheten, s.k. kvalificerade tystnadsplikter.

text: Det förbud mot att röja uppgifter som gäller inom socialtjänsten gäller i flertalet fall före meddelarfriheten (se 26 kap. 1 och 15 §§ OSL). Förbudet gäller dock som huvudregel endast för myndigheter och dess anställda. För den som, såsom i detta fall, är verksam inom en enskild verksamhet inom socialtjänstens område gäller i stället tystnadsplikt enligt 15 kap. 1 § socialtjänstlagen. Denna tystnadsplikt omfattas inte av OSL och inskränker inte meddelarfriheten (se 44 kap. 3 § p. 2 OSL och

text: SOU 2003:99 s. 409

text: ff.).

text: Det sagda innebär att anmälan i den del som avser uppgiftslämnandet vid radiointervjun inte utgör brott mot tystnadsplikt. Förundersökning ska alltså inte inledas i denna del.

text: Det finns inte anledning att anta att det som i övrigt görs gällande i anmälan omfattas av TF eller YGL. Det ankommer därmed inte på Justitiekanslern utan på allmän åklagare att ta ställning till om anmälan i dessa delar ska föranleda någon åtgärd. Handlingarna i ärendet ska därför återlämnas till Åklagarkammaren i Borås.


title: Initiativärende med anledning av att företrädare för ett politiskt parti har avvisats från en skola

text: Justitiekanslern riktar viss kritik mot Hulebäcksgymnasiet, Härryda kommun.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten i Västra Götaland överlämnade i december 2009 till Justitiekanslern en anmälan från MA, partiledare för Nationaldemokraterna. Anmälan riktade sig mot Hulebäcksgymnasiet i Mölnlycke och dess chef JÖ (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ). Av anmälan och de handlingar som hade fogats till den framgick bl.a. följande. Nationaldemokraterna var tillsammans med andra politiska partier inbjudna att delta i en s.k. partidag på Hulebäcksgymnasiet den 25 november 2009. Nationaldemokraterna hade ställt upp en monter med bl.a. böcker, tidningar och klistermärken. En polispatrull kallades till Hulebäcksgymnasiet med anledning av att samtal inkommit angående ordningsstörningar på gymnasiet. När patrullen kom till platsen visade det sig att en mycket stor skara elever hade samlats runt ett bord där nationaldemokraterna delade ut information. Stämningen var mycket upprörd på platsen. Skolans rektor uppgav att han inte längre kunde garantera säkerheten i skolan och ville därför få hjälp med att avvisa de fyra nationaldemokraterna från skolan för att därefter kunna avsluta mötet. För att undvika en allvarlig ordningsstörning genomfördes en avvisning jml.

text: 13 § polislagen (1984:387)

text: . Enligt anmälaren hade skolan alternativt skolans rektor gjort sig skyldig till brott genom att avvisa Nationaldemokraterna från skolans område.

text: Med anledning av anmälan prövade Justitiekanslern i ett beslut den 10 mars 2010 om förundersökning skulle inledas för tjänstefel på grund av brott mot bestämmelsen i

text: 1 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Justitiekanslern fann i beslutet att det inte var aktuellt att inleda förundersökning. Justitiekanslern beslutade dock att inleda ett tillsynsärende mot Härryda kommun med anledning av vad som anförts i anmälan.

text: I en remiss till Härryda kommun begärde Justitiekanslern att kommunen skulle lämna en redogörelse för vad som hade hänt samt ange vilket eller vilka skäl som låg till grund för beslutet att avvisa Nationaldemokraterna från skolans område och vem eller vilka som fattade detta beslut.

text: Utredning

text: Härryda kommun har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: Redogörelse för händelseförlopp

text: Hulebäcksgymnasiet i Härryda kommun är en gymnasieskola med ca 1 700 elever och ett brett programutbud. För att komplettera undervisningen erbjöds ungdomspartier från samtliga partier som ställde upp i EU-valet, att medverka i skolans valinformation onsdagen den 25 november 2009.

text: Elever i åk 1 och 2 hade förberett sig med ett antal frågeställningar som de skulle gå runt till de olika ungdomsförbunden med. För att lösa det praktiskt fick ungdomsförbunden ha ett informationsbord i den stora öppna yta, ”Gatan”, som finns strax innanför entrén i Hulebäcksgymnasiet.

text: Nio ungdomsförbund tackade ja till att komma och majoriteten av dessa kom mellan kl. 9 och l0. Nationaldemokraterna kom strax efter kl. 11 och fram till dess så hade allt varit lugnt och elever hade gått runt till de olika informationsborden med sina frågeställningar.

text: Någon gång strax efter kl.11.30 fick rektor TS reaktioner från några elever som var upprörda och kände sig kränkta av det som Nationaldemokraterna förmedlade.

text: TS gick då ner för att själv få en uppfattning av bakgrunden till elevernas reaktion. När han kom ner till ”Gatan” så upplevde han att det var en upprörd stämning och bad gymnasiechefen JÖ att komma ner. Både TS och JÖ upplevde att det fanns material hos Nationaldemokraterna som kunde uppfattas som hets mot folkgrupp och det var också detta material som många elever som fanns där kände sig kränkta av.

text: Under samtalet med Nationaldemokraterna blev stämningen nere i ”Gatan” mer och mer upprörd och fler och fler elever strömmade till. Personalens vädjan till eleverna att ta det lugnt hjälpte inte och skolledningen bad då Nationaldemokraterna att lämna skolan eftersom de upplevde att det var svårt att upprätthålla ordningen. När de inte ville detta kontaktade JÖ polisen för att be om hjälp.

text: Under tiden samlades fler och fler elever nere i ”Gatan” runt Nationaldemokraternas bord och några lärare och rektorer bildade en kedja framför bordet för att hindra att elever trycktes mot bordet av den folkmassa som bildats. Under tiden rörde sig personal runt bland den stora skara elever som samlats för att lugna ner de upprörda känslorna.

text: Eftersom det dröjde nästan en timme innan polisen kom till platsen hade stämningen trots de försök som gjorts för att lugna ner elever piskats upp ännu mer och elever började kasta ner papperstussar på nationaldemokraterna från de balkonger som omger ”Gatan”. Personalen fortsatte att försöka lugna ner stämningen och förhindra kastandet. När polisen kom någon gång före kl. 13 så var väldigt många elever samlade runt Nationaldemokraternas bord, många hade lämnat lektioner och ordinarie undervisning var svår att upprätthålla.

text: Poliserna som först kom till platsen höll med om att stämningen var mycket upprörd men var osäkra hur de skulle agera och ville konsultera ett yttre befäl. Innan det yttre befälet anlände kom fler polispatruller till platsen och stämningen runt nationaldemokraterna var fortsatt mycket upprörd.

text: När polisens yttre befäl kom till platsen meddelade han gymnasiechefen att han uppfattat att de kallats dit för att hjälpa till för att upprätthålla ordningen och fick då ett jakande svar. Efter detta talade polisen med Nationaldemokraterna varvid dessa lämnade Hulebäcksgymnasiet. Klockan närmade sig då 14 och övriga ungdomsförbund började också packa ihop och lämna skolan.

text: Skäl till beslut att avvisa Nationaldemokraterna

text: På grund av den upprörda stämningen och den stora tillströmningen av irriterade elever till Nationaldemokraternas informationsbord bedömde skolledningen på Hulebäcksgymnasiet att ordningen och säkerheten på skolan inte kunde upprätthållas. Ordinarie undervisning var också svår att genomföra. Beslutet om avvisning fattades av gymnasiechefen JÖ i samråd med skolans rektorer.

text: Det är givetvis ett misslyckande att arrangemanget inte har kunnat fullföljas på avsett sätt. Det finns anledning för skolan att se över formerna för samverkan mellan skolan och de politiska partierna.

text: När det gäller frågan om hur skolans agerande förhåller sig till bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: är det givetvis Justitiekanslerns sak att avgöra utifrån redogörelsen ovan. Kommunen vill dock understryka att avvisningen inte har någon direkt koppling till budskapet i skrifterna och spridningen av desamma på skolan, utan föranleddes av en akut tumultartad situation på skolan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som RF garanterar innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning.

text: Vad beträffar tryckfriheten finns särskilda grundlagsföreskrifter i TF. Enligt dess 1 kap. 2 § är det inte tillåtet för myndigheter eller andra allmänna organ att på grund av en skrifts innehåll, genom en åtgärd som inte har stöd i förordningen, bl.a. hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: En skola är inte en allmän plats. Yttrandefriheten enligt RF innefattar inte någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en skola för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt förhåller det sig med den i TF garanterade rätten att sprida tryckta skrifter. Skolledningen kan dock ge tillstånd för utomstående att i skolan sprida information eller tryckta skrifter. Vid ställningstagande till om ett politiskt parti i dessa syften ska få tillträde till en skola måste skolledningen beakta bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: Skolledningen har en skyldighet att upprätthålla ordningen i skolan. Under vissa förhållanden kan allmänna ordningsskäl motivera att politiska partier nekas tillträde till en skola eller att möjligheten att där lämna information begränsas eller styrs av skolan vad gäller tid, rum och form. Justitiekanslern har i ett äldre ärende år 1967 uttalat att det bl.a. med hänsyn till skolans arbetsformer och dess fostrande uppgift kan göras gällande att begreppet ordning har ett något vidare innehåll inom skolor för barn och ungdom än i allmänhet. JO har anslutit sig till denna bedömning. Som bl.a. framhållits i Justitiekanslerns beslut den 24 april 2008 (dnr

text: ) får ordningshänsyn naturligtvis inte användas som ”svepskäl” för att utestänga ett parti på grund av dess åsikter.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det var skolans egna elever som stod för ordningsstörningarna och att elevernas beteende var föranlett av det budskap som nationaldemokraterna förmedlade. Skolledningens beslut att avvisa nationaldemokraterna kan därmed sägas ha haft ett samband med de politiska åsikter som nationaldemokraterna hade fört framfört. Skolledningen har emellertid uppgett att beslutet om avvisning var motiverat av att gymnasiechefen i samråd med skolans rektorer gjorde bedömningen att ordningen och säkerheten på skolan inte kunde upprätthållas.

text: I ett fall som detta ställs en skolledning inför en avvägningsfråga som kan vara svår att hantera, särskilt i en pressad situation med pågående ordningsstörningar i skolan. Jag har förståelse för att det i en sådan situation kan ligga nära till hands att välja den lösning som enklast och snabbast kan antas få ordningsstörningarna att upphöra. Även under sådana förhållanden måste emellertid bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF beaktas. Enligt min mening borde skolledningen i den uppkomna situationen i stället för att besluta att avvisa nationaldemokraterna omedelbart ha avbrutit hela arrangemanget med partidagen. Ett sådant beslut hade varit korrekt i formellt hänseende eftersom alla partier hade behandlats på samma sätt. Beslutet hade också kunnat tydliggöra för eleverna hur allvarligt det är om grundläggande demokratiska principer inte respekteras.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.

text: De frågor som tas upp i detta beslut återkommer regelbundet på olika platser i landet och det är viktigt att ansvariga skolledare i förväg har tänkt igenom hur situationer som den ovan beskrivna ska hanteras. Det är därför utmärkt att Skolverket under 2010 har utkommit med riktlinjer i form av en skrift med titeln ”Politisk information i skolan”. Den vill beskriva vilka spelregler som gäller för skolor och ge svar på frågor som kan uppstå när skolor har kontakt med politiska partier. Materialet är också tänkt att vara ett stöd för skolorna i det långsiktiga arbetet med att forma det lokala arbetet där samverkan med partier ska byggas upp samt att ge vägledning i olika konkreta situationer.


title: Klagomål mot Arbetsförmedlingen med anledning av att en placering inom jobb- och utvecklingsgarantin har avbrutits

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: EC har deltagit i det arbetsmarknadspolitiska programmet jobb- och utvecklingsgarantin. Programmet består av tre faser. Deltagare i fas tre ska sysselsättas hos anordnare som förmedlas av Arbetsförmedlingen. Anordnaren betalar ingen lön till deltagaren. Den som tar del av programmet kan istället få ekonomiskt stöd för sin försörjning från Försäkringskassan i form av aktivitetsstöd.

text: EC påbörjade i februari 2010 fas tre i programmet och placerades hos anordnaren Jobbfabriken i Malmö. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet erhöll EC ersättning från Försäkringskassan under placeringen.

text: Den 27 januari 2011 publicerades en artikel i tidningen Efter Arbetet med rubriken ”Jobbfabriken kräver slavkontrakt”. I artikeln uttalade EC och en annan deltagare i programmet kritik mot Jobbfabrikens verksamhet i Malmö.

text: Den 8 februari 2011 deltog EC i ett så kallat trepartsamtal med Arbetsförmedlingen och Jobbfabriken. I samtalet deltog, förutom EC, arbetsförmedlaren BH samt från Jobbfabriken regionchefen HB och en handledare.

text: Den 11 februari 2011 avbröts EC:s placering hos Jobbfabriken. I avvaktan på ny sysselsättningsplats angavs Arbetsförmedlingen som anordnare.

text: Anmälan m.m.

text: EC har i en skrivelse hit anfört att Arbetsförmedlingen felaktigt har begränsat hennes yttrandefrihet och meddelarfrihet. Till anmälan har fogats den aktuella artikeln i tidningen Efter Arbetet, ytterligare en artikel ur samma tidning rörande den anmälda händelsen, registerutdrag från Arbetsförmedlingen samt en ljudupptagning av trepartssamtalet den 8 februari 2011 som uppges ha gjorts med en dold digitalkamera.

text: Justitiekanslern har tagit del av handlingarna och ljudupptagningen. Av dessa framgår bl.a. följande. EC har gjort gällande att Arbetsförmedlingen har beslutat att omplacera henne och att anledningen till detta var de uttalanden hon hade gjort i tidningen Efter Arbetet. Jobbfabriken har å sin sida hävdat bl.a. att EC har ägnat sig åt mobbning av en annan deltagare i programmet på internet.

text: I det ingivna registerutdraget från Arbetsförmedlingen anges att EC:s placering avbryts ”på grund av oenighet mellan anordnare och sökande”.

text: Den ingivna ljudupptagningen från trepartsamtalet den 8 februari 2011 är av mycket dålig kvalitet och knappt hörbar. Endast enstaka ord och meningar har gått att urskilja. Såvitt Justitiekanslern har kunnat bedöma framgår att HB och EC har varit oense i ett flertal frågor, bl.a. beträffande sakfrågor som har tagits upp i artikeln i tidningen Efter Arbetet den 27 januari 2011 och beträffande vad som har avhandlats i en grupp på Facebook på internet. BH förefaller ha intagit en mer tillbakadragen roll i samtalet. Samtalet har såvitt kan bedömas avslutats med att BH föreslagit att samarbetet mellan EC och Jobbfabriken ska avbrytas på grund av den oenighet som visat sig föreligga mellan parterna.

text: Handläggningen och utredningen

text: Justitiekanslern uppfattade EC:s skrivelse som en anmälan om brott mot repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och beslutade den 24 maj 2011 att inte inleda förundersökning med anledning av misstanke om sådant brott. I beslutet anförde Justitiekanslern att de åtgärder som vidtagits gentemot EC inte faller inom det straffbelagda området eftersom EC inte varit anställd av Arbetsförmedlingen. Justitiekanslern fann dock skäl att inom ramen för tillsynsverksamheten inhämta ett yttrande från Arbetsförmedlingen.

text: I yttrandet har Arbetsförmedlingen anfört bl.a. följande.

text: I början av februari [2011] publiceras en artikel i tidningen Efter Arbetet, där E uttalar sig kritiskt kring Jobbfabriken och Arbetsförmedlingen. Med anledning av att kritiken signalerar risk för missförhållanden tar ansvarig handläggare BH kontakt med Jobbfabriken och E och bokar in ett uppföljningssamtal. Arbetsförmedlingen hade ingen information kring E:s upplevelser på Jobbfabriken innan publicering av artikeln. Detta samtal äger rum den 8 februari 2011 kl 10.00. HB, ansvarig på Jobbfabriken, berättar innan samtalet - för B - att han haft ett samtal med E och [en annan deltagare] dagen efter artikeln publicerats. Under detta samtal hade han framfört sitt ogillande gällande artikeln och han önskade att de hade framfört kritiken till honom innan artikeln publicerades. Han berättar också för dem att andra deltagare på Jobbfabriken känner sig uthängda.

text: Uppföljningssamtalet genomförs med E, B, H och en handledare från Jobbfabriken, Y. Samtalet är inledningsvis en dialog mellan H och E, och handlar om artikeln, logginläggen på Facebook, andra deltagare på Jobbfabriken. Mycket fokus läggs på andra saker än sysselsättning på Jobbfabriken enligt E. Diskussionen fortgår och slutligen avbryter B denna genom att säga att mötet är till för att hitta en lösning för E; hon vill vara kvar men Jobbfabriken vill avsluta hennes deltagande. Mötet avlutas abrupt då E anklagar Y (handledare på Jobbfabriken) för att vara rasist. Enligt E har Y kallat deltagare för invandrarpack, blattar och obildbara. Y blir mycket upprörd och mötet avslutas då Y säger att hon ska göra en polisanmälan.

text: B talar nu i enrum med E och till slut kommer man överens om att E avslutar sin placering på Jobbfabriken. Det är inte aktuellt med ett återkallande och Arbetsförmedlingen kommer att hitta en annan placering till E. Placering Fas 3 på Jobbfabriken för deltagaren samt möjlighet till anordnarbidrag för anordnaren avbryts.

text: Arbetsförmedlingens slutsats:

text: Efter att ha lyssnat på inspelningen av samtalet samt efter interna diskussioner kan konstateras att Arbetsförmedlingen inte har brustit i sina rutiner i just denna situation (uppföljningssamtalet). Däremot kunde uppföljningarna av deltagarna på Jobbfabriken ha varit mer frekventa under hösten, vilket alltid hänger på tillgängliga resurser. Detta hade möjligen kunnat medverka till att situationen inte hade drivits till sin spets. Det är också viktigt att konstatera att det inte är Arbetsförmedlingen som ville avsluta Es placering på Jobbfabriken, utan Jobbfabriken. Grunden för en bra placering är att det finns en bra relation mellan sökande, anordnare och Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen har inget att säga till om i ett enskilt ärende om en anordnare inte vill ha kvar en deltagare. Det enda Arbetsförmedlingen kan göra är att försöka hitta en ny placering att erbjuda. På sikt kanske man finner anordnaren olämplig, om det regelbundet uppstår problem som inte går att lösa på annat sätt än genom att placeringar avbryts, men i detta ärende kan man inte utesluta att anordnaren kan ha rätt i att deltagaren har bidragit till att skapa problem för andra deltagare, så det kan inte ensamt läggas till grund för att sluta erbjuda placeringar hos anordnaren. Men om en anordnare är oseriös bryter Arbetsförmedlingen alla pågående placeringar och slutar erbjuda placeringar hos anordnaren, även om deltagarna skulle motsätta sig det. Det är vad lagstiftaren har gett Arbetsförmedlingen som möjlig åtgärd, och det följer av den arbetsmarknadspolitiska bedömningen som ska göras vid placeringar att en placering ska förbättra deltagarens möjligheter på arbetsmarknaden. Några repressalier har Arbetsförmedlingen inte gjort sig skyldig till. Det kan knappast anses lämpligt att placeringarna istället skulle ha fortsatt och att deltagarna skulle ha varit tvungna ”att sitta utanför porten” eftersom de hade vägrats tillträde till lokalerna av anordnaren, eller att de istället skulle ägnat dagarna åt att söka jobb i Arbetsförmedlingens lokaler utan att ta del av det som anordnarna ska erbjuda för att ge deltagarna större möjligheter att få ett arbete. Det åligger Arbetsförmedlingen att vid sin arbetsmarknadspolitiska bedömning istället finna att det är bättre för den arbetssökande att erbjudas en annan placering.

text: EC har beretts tillfälle att yttra sig över vad Arbetsförmedlingen har anfört men har inte inkommit med något yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet).

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift har brukat sin tryckfrihet eller medverkat till ett sådant bruk. Uppsåtligt ingripande i strid med bestämmelsen är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelsen i 3 kap. 5 § tredje stycket TF. Detta s.k. repressalieförbud gällde visserligen även tidigare såsom en följd av stadgandet i

text: 1 kap. 3 §

text: TF att ingen får tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller annat fall än vad TF medger. En överträdelse av repressalieförbudet kunde härvid, om den skedde i samband med myndighetsutövning mot den enskilde, föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser. Om repressalieåtgärden var av annat slag kunde den också – liksom idag – föranleda kritik från Riksdagens ombudsmän (JO) eller Justitiekanslern inom ramen för dessa tillsynsorgans s.k. erinringspraxis.

text: Repressalieförbudet anses innefatta att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i en tryckt skrift i princip är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheter får således inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller meddelarfriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och 1987/88 s. 193 samt

text: SOU 1990:12 s. 63

text: Till ansvar för uppsåtligt ingripande i strid med

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF döms, enligt

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF, om åtgärden utgör avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller en liknande åtgärd. De åtgärder som faller utanför den angivna bestämmelsen är följaktligen straffria. Därmed är inte sagt att andra negativa åtgärder som vidtas i repressaliesyfte är tillåtna. Repressalieförbudet är betydligt mer omfattande än vad som är straffbelagt och företrädare för det allmänna är utanför det straffbelagda området som redan har nämnts underkastade Justitiekanslerns och JO tillsyn (

text: prop. 2009/10:81 s. 42

text: Av förarbetena till de nya bestämmelserna framgår att det inte är uteslutet att en myndighet skulle kunna vidta en åtgärd som träffas av repressalieförbudet mot någon annan än de anställda vid myndigheten. När det gäller det straffbara området är straffansvar för åtgärder mot andra än anställda dock uteslutet på grund av karaktären av de repressalier som enligt straffbestämmelsen kan föranleda ansvar (

text: prop. 2009/10:81 s. 43

text: Överväganden

text: EC har inte varit anställd av Arbetsförmedlingen utan har varit deltagare i ett arbetsmarknadspolitiskt program. De åtgärder som har vidtagits gentemot henne faller, vilket Justitiekanslern redan har konstaterat, inte inom ramen för det straffbelagda området. Den nu aktuella frågan är istället om det, utanför det straffbelagda området, finns anledning att rikta kritik mot Arbetsförmedlingen för myndighetens agerande i ärendet.

text: Förhållandet mellan Arbetsförmedlingen, deltagaren och anordnaren

text: Vid bedömningen av Arbetsförmedlingens agerande i ärendet måste beaktas den speciella trepartsrelation som råder vid deltagande i jobb- och utvecklingsgarantin. Bestämmelserna i förordningen (

text: ) om jobb- och utvecklingsgarantin innebär i korthet följande.

text: Arbetsförmedlingen prövar frågor om anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin. En anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin innebär att den som anvisas erbjuds att ta del av programmet (3 §). Deltagare i fas tre ska sysselsättas hos anordnare som förmedlas av Arbetsförmedlingen (7 §). En anvisning till programmet ska återkallas bl.a. om den som anvisats avvisar någon insats inom programmet eller missköter sig eller stör verksamheten (15 §). Bestämmelsen om återkallelse gäller själva anvisningen till programmet, inte placeringen hos anordnare i fas tre. Anordnaren betalar ingen lön till deltagaren. Den som tar del av programmet kan istället få ekonomiskt stöd för sin försörjning från Försäkringskassan i form av aktivitetsstöd (17 § och förordningen [1996:1100] om aktivitetsstöd). Anordnaren kan få viss ekonomisk ersättning (s.k. anordnarbidrag), vilken Arbetsförmedlingen beslutar om och betalar ut (18 §). Arbetsförmedlingens beslut enligt förordningen kan omprövas (22 §) och i vissa fall överklagas till förvaltningsdomstol (23 §). Arbetsförmedlingen har i ett kompletterande yttrande framhållit att anvisningen till deltagande enligt 3 § inte är ett beslut. Inte heller placeringen hos en anordnare eller erbjudandet om en sådan placering är enligt Arbetsförmedlingens uppfattning ett beslut. Att återkalla en anvisning är dock ett beslut. Att avbryta en placering hos en anordnare är inte heller ett beslut och en ”omplacering” är inte annat än ett nytt erbjudande att ta del av en insats. Arbetsförmedlingen kan därför rent juridiskt inte omplacera någon.

text: Det är i ärendet inte fråga om en traditionell relation mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det är istället fråga om en trepartsrelation mellan Arbetsförmedlingen, anordnaren och deltagaren. Den enskilde deltagaren är inte att betrakta som arbetstagare i förhållande till vare sig anordnaren eller Arbetsförmedlingen. Förhållandet mellan anordnaren och deltagaren liknar dock i praktiken förhållandet mellan arbetstagare och arbetsgivare.

text: Anordnaren är inte en myndighet utan ett privat företag. I förhållandet mellan ett sådant företag och dess anställda gäller såvitt är av intresse i detta ärende inte samma regler som mellan en myndighet och dess anställda. Rätten till yttrandefrihet enligt

text: regeringsformen

text: 2 kap. 1 §

text: och till meddelarfrihet enligt TF gäller endast offentligt anställda, samt enligt särskilda bestämmelser i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: anställda i vissa offentligt ägda bolag. Offentligt anställda har en viss lojalitetsplikt gentemot sin arbetsgivare. Den gäller dock endast skyldigheten att utföra sina arbetsuppgifter på ett korrekt sätt. Att uttala kritik mot sin arbetsgivare strider för den offentligt anställde inte mot lojalitetsplikten. Rätten att göra det är tvärtom grundlagsskyddad. En arbetstagare hos en privat arbetsgivare har en mer långtgående lojalitetsplikt. Brott mot lojalitetsplikten kan för privat anställda utgöra saklig grund för uppsägning. En privatanställd kan således ytterst bli uppsagd för ett sådant agerande som en offentligt anställd åtnjuter grundlagsskydd för.

text: Förhållandet mellan Arbetsförmedlingen och deltagaren liknar inte förhållandet mellan arbetstagare och arbetsgivare. Arbetsförmedlingen är den myndighet som anvisar någon till deltagande i programmet och också den som kan besluta om att en deltagare inte längre ska få delta i programmet. Arbetsförmedlingen har dock inget arbetsgivaransvar och betalar inte någon ersättning till deltagaren. Förhållandet mellan Arbetsförmedlingen och deltagaren är enligt Justitiekanslerns uppfattning närmast att likna vid den relation som enskilda i allmänhet har gentemot myndigheter som ska besluta om sociala förmåner av skilda slag.

text: När en deltagare och en anordnare inte kommer överens har Arbetsförmedlingen inte några maktmedel till sitt förfogande för att tvinga anordnaren att ta emot deltagaren. Arbetsförmedlingen kan därför inte rimligen vara skyldig att erbjuda plats hos en anordnare som inte vill ta emot en deltagare.

text: Arbetsförmedlingens agerande

text: EC har gjort gällande att Arbetsförmedlingen har beslutat att omplacera henne och att anledningen till detta var de uttalanden hon hade gjort i tidningen Efter Arbetet. För att Arbetsförmedlingens agerande ska komma i konflikt med repressalieförbudet krävs dels att det varit fråga om en åtgärd som medfört negativa konsekvenser för EC, dels att åtgärden grundat sig på hennes medverkan i media.

text: Mot bakgrund av de bestämmelser i förordningen (

text: ) om jobb- och utvecklingsgarantin som redogjorts för ovan får det anses stå klart att Arbetsförmedlingen i arbetsrättslig mening inte har fattat något beslut att omplacera EC. Arbetsförmedlingens agerande har dock inneburit att EC:s placering vid Jobbfabriken har upphört. Även om EC enligt egen uppgift velat vara kvar vid Jobbfabriken kan det kan enligt Justitiekanslerns mening sättas i fråga om placeringens upphörande i sig har inneburit en åtgärd som medfört negativa konsekvenser för EC i repressalieförbudets mening. Arbetsförmedlingen har inte beslutat att återkalla anvisningen till jobb- och utvecklingsgarantin och EC har såvitt framkommit i ärendet haft kvar sina ekonomiska förmåner.

text: Det får i ärendet anses utrett att orsaken till att EC:s placering vid Jobbfabriken upphörde var osämja parterna emellan. I ärendet förekommer dock olika uppgifter om vad som varit orsaken till osämjan. Vid dessa förhållanden kan det enligt Justitiekanslerns uppfattning inte heller anses utrett att placeringen vid Jobbfabriken upphörde på grund av EC:s medverkan i media.

text: Det kan mot bakgrund av det sagda inte anses utrett att Arbetsförmedlingens agerande har stått i strid med repressalieförbudet eller grunderna för detsamma. Redan av detta skäl saknas det därför anledning att rikta någon kritik mot Arbetsförmedlingen för dess agerande i ärendet.

text: Härutöver vill Justitiekanslern emellertid framhålla följande. Om det istället för den trepartsrelation som rått i det aktuella ärendet hade varit fråga om ett klassiskt arbetstagarförhållande mellan EC och Jobbfabriken hade Jobbfabriken i enlighet med det ovan anförda haft rätt att kräva lojalitet. Det framstår inte som rimligt att EC:s rätt i förhållande till Jobbfabriken ska bli större för att det varit fråga om deltagande i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Jobbfabriken har därför enligt Justitiekanslerns uppfattning haft rätt att kräva lojalitet även i den nu aktuella relationen till EC. Det sagda innebär att även om det skulle anses utrett att anledningen till osämjan mellan Jobbfabriken och EC uteslutande varit hennes uttalanden i media kan Arbetsförmedlingen inte kritiseras för att den i den uppkomna situationen medverkat till att placeringen upphört på grund härav.

text: Slutligen konstaterar Justitiekanslern att frågan om meddelarfriheten bör utsträckas till att avse även privat anställda har varit föremål för utredning vid flera tillfällen, se bl.a. meddelarskyddskommitténs betänkande Meddelarrätt (

text: SOU 1990:12

text: ) samt promemorian Yttrandefrihet för privatanställda (

text: Ds 2001:9

text: ). De förslag som har lämnats har mötts av kritik från flera remissinstanser och har inte lett till någon lagstiftning i frågan. Regeringen har aviserat att frågan om ett utökat meddelarskydd för privatanställda inom offentligt finansierad verksamhet kommer att utredas på nytt, se bl.a. justitieministerns svar den 29 november 2011 på interpellation 2011/12:126. Yttrandefrihetskommittén har i december 2011 till Justitiedepartementet påtalat behovet av en utredning och samtidigt framhållit att den inte har tid eller resurser att själv utreda frågan. Konstitutionsutskottet har, sedan ett flertal motioner väckts i frågan, som sin uppfattning uttryckt att det behövs ett utvidgat meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet och välkomnat en utredning i frågan, se utskottets betänkande 2011/12:KU13, i vilket utskottet understryker att utredningen bör tillsättas snabbt. Debatt i riksdagen rörande betänkandet kommer att hållas den 12 april 2012. Justitiekanslern följer naturligtvis med stort intresse utvecklingen rörande dessa frågor.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till en begäran om allmänna handlingar hos Rättsmedicinalverket

text: Justitiekanslern avslår B.N:s anspråk.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Rättsmedicinalverket för hanteringen av B.N.s begäran om allmänna handlingar.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 7 november 2016 inkom B.N. till Rättsmedicinalverket med en skriftlig begäran om att få ta del av sin fars undertecknade provtagningsintyg och samtyckesblankett för rättsgenetisk undersökning. Den 11 november 2016 fick B.N. via e-post ett besked om att samråd hade skett med jurist och att godkännande från barnet i ärendet behövdes. Han informerades också om att myndigheten inte såg några hinder att lämna ut handlingen om sådant godkännande inkom. Den 6 september 2017 återkom B.N. med sin begäran om handlingar. Efter en förnyad prövning av myndigheten utlämnades handlingar till B.N. den 7 september 2017.

text: Anspråket

text: B.N. har begärt skadestånd av staten med 50 000 kr för ideell skada (kränkning) på den grunden att han inte kunde få ut begärda handlingar hos Rättsmedicinalverket.

text: Rättsmedicinalverket har yttrat sig över anspråket.

text: B.N. har lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: har endast den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott rätt till ersättning för ideell skada (kränkning). Av Högsta domstolens praxis följer att skadestånd för ideell skada också kan utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts (se t.ex. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (den s.k. offentlighetsprincipen).

text: Om en anställd vid en myndighet har ansvar för vården av en handling, är det i första hand den personen som ska pröva om handlingen ska lämnas ut (se

text: 6 kap. 3 §

text: OSL). I tveksamma fall ska myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål (s.k. myndighetsprövning). Om den anställde vägrar att lämna ut handlingen, ska den som begär handlingen informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning av begäran. Av informationen ska framgå att det för överklagande krävs att sökanden först begär och får ett skriftligt beslut från myndigheten. Sökanden har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran och således även om myndigheten inte har den efterfrågade handlingen.

text: Bedömningen av skadeståndsskyldigheten i detta fall

text: Av e-postmeddelandet som B.N. fick den 11 november 2016 framgick att Rättsmedicinalverket önskade godkännande av barnet i ärendet för att de begärda handlingarna skulle kunna lämnas ut och att inget hinder mot utlämnande fanns om ett sådant inkom. Det svar som gavs får anses ha varit ett besked om att de begärda handlingarna, efter en sekretessprövning, inte kunde lämnas ut utan ifrågavarande komplettering. Meddelandet innebär således att B.N. fick ett besked med anledning av sin begäran.

text: En myndighet som får in en begäran om att få ta del av en allmän handling ska göra en noggrann prövning av om handlingen kan lämnas ut. En sådan prövning innefattar olika avväganden och bedömningsfrågor. Det finns ingenting som talar för att Rättsmedicinalverkets ställningstagande om att handlingarna inte kunde lämnas ut utan samtycke från de berörda har varit felaktigt på ett sådant sätt som krävs för att staten ska vara skadeståndsskyldig. Det är inte heller oförenligt med de aktuella bestämmelserna att en sekretessprövning utfaller till olika slutsatser vid olika tidpunkter, särskilt om omständigheter som påverkar skadebedömningen där emellan kommit att förändras.

text: Det borde dock av det besked som lämnades B.N. tydligare ha framgått att provtagningsintyget inte kunde lämnas ut med hänvisning till sekretess och att det inte fanns någon undertecknad samtyckesblankett. Det framgår också att det otydligt formulerade svaret olyckligt nog fick B.N. att tro att det ankom på Rättsmedicinalverket, och inte på honom själv, att inhämta samtycket. B.N. borde dessutom ha informerats om rätten att få ett överklagbart beslut. I dessa delar får handläggningen av B.N:s begäran betraktas som bristfällig (jfr

text: JO 2014/15 s. 652

text: Även om Rättsmedicinalverkets handläggning har varit bristfällig ger det inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som krävs för att ersättning ska ges för ideell skada. Inte heller har B.N:s rättigheter enligt Europakonventionen överträtts. Vad B.N. har anfört och vad som i övrigt har framkommit i utredningen ger inte anledning till någon annan bedömning. Skadeståndsanspråket ska alltså avslås.

text: Tillsyn

text: Rätten för var och en att ta del av en allmän handling som förvaras hos en myndighet är väsentlig för att offentlighetsprincipen ska kunna upprätthållas. Det är därför av stor vikt att myndigheters hantering av en begäran om att få ta del av en allmän handling sker på ett korrekt sätt och i enlighet med bestämmelserna i TF.

text: Ovan har konstaterats att Rättsmedicinalverkets hantering av B.N:s begäran har varit bristfällig. Även om det skulle vara fråga om en enstaka händelse förtjänar myndigheten kritik för detta.

text: Av Rättsmedicinalverkets yttrande hit framgår att myndigheten på senare tid beslutat om nya rutiner för begäran om utfående av allmänna handlingar samt genomfört utbildningar i offentlighet och sekretess vid samtliga enheter. Jag ser positivt på att det har skett en sådan översyn och att det genomförts breda interna utbildningsinsatser. Jag utgår från att Rättsmedicinalverket fortlöpande säkerställer att varje begäran om utlämnande handläggs i enlighet med de krav som grundlagen ställer.

text: Vad B.N. har anfört i övrigt ger inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder.


title: Granskning av polismyndighetens handläggning av ärenden om återkallelse av ordningsvaktsförordnande och avstängning av ordningsvakter

text: Den genomförda granskningen visar på brister i enhetlighet i Polismyndighetens handläggning av och beslut i ärenden om återkallelse av ordningsvaktsförordnanden. Vad som leder till avstängning, den enskildes möjligheter att yttra sig i ärendet samt dokumentation och diarieföring skiljer sig åt mellan de olika regionerna på ett otillfredsställande sätt.

text: Polismyndigheten bör införa enhetliga rutiner för ärendekategorin och sträva efter en enhetlig praxis främst i frågan om under vilka förhållanden en ordningsvakt ska stängas av.

text: I nästan samtliga ärenden där en ordningsvakt stängts av pågår avstängningen under lång tid. Att så är fallet är bekymmersamt med hänsyn till de stora konsekvenser en avstängning som regel får för den enskilde. De långa avstängningarna beror ofta på att resultatet av ett straffrättsligt förfarande inväntas och att det förfarandet inte innehåller något skyndsamhetskrav med anledning av ett beslut om avstängning.

text: Granskningen visar också på brister i kommuniceringen med den ordningsvakt som utreds och att beslut i vissa fall fattas utan att ordningsvakten fått yttra sig. I vissa fall avslutas ärenden utan att Polismyndigheten meddelar ordningsvakten detta.

text: Det saknas dessutom fungerande bevakningsrutiner, vilket får till följd att ärenden förblir öppna längre än nödvändigt. I vissa ärenden har slagningar gjorts i misstanke- och belastningsregistren trots att förordnandet redan löpt ut och ärendet därmed kunde ha avslutats utan vidare åtgärd.

text: I flera fall ger motiveringen av framförallt avstängningsbesluten inte en tillräcklig förklaring av vilka omständigheter som har varit avgörande för Polismyndighetens ställningstagande. Detta är särskilt problematiskt i de fall avstängningsbeslutet är det enda beslut som fattas i ärendet.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: I början av 2019 beslutade Justitiekanslern att granska Polismyndighetens hantering av ärenden om återkallelse av ordningsvaktsförordnanden. Anledningen till granskningen var att Justitiekanslern under de senaste åren fått in och prövat ett antal skadeståndsanspråk från ordningsvakter som stängts av och/eller fått sina förordnanden återkallade. Ärendena väckte vissa frågor om hur ärendekategorin hanterades hos Polismyndigheten.

text: Polismyndigheten har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats i beslutet.

text: Inspektionens omfattning

text: Syfte och inriktning

text: Genomgången var främst inriktad på ärenden där ordningsvakter stängts av. Syftet var att bl.a. granska skälen för avstängningar, längden på avstängningarna och enhetligheten i Polismyndighetens handläggning vid avstängningar. Det fanns skäl att ta med ärenden som medfört återkallelse av förordnandet utan att det föregåtts av någon avstängning för att få en enhetlig bild av hur ärendena hanterades.

text: Avgränsning och tillgängligt material

text: Justitiekanslern begärde att få akterna i Polismyndighetens samtliga ordningsvaktsärenden som avslutats under 2017 och 2018 där beslut har fattats om avstängning och/eller återkallelse alternativt där ärendet har avslutats för att förordnandet löpt ut.

text: Vid en första genomgång av materialet uppmärksammades att dokumentationen och diarieföringen i många fall var bristfällig och att det inte gick att utläsa om samtliga handlingar kommit in till Justitiekanslern. Efter en begäran om komplettering tillkom visst material men underlaget var fortfarande bristfälligt, vilket har försvårat Justitiekanslerns granskning och möjligheter att dra säkra slutsatser.

text: Rättsliga utgångspunkter för granskningen

text: Allmänna rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser om förordnande och avstängning av ordningsvakter finns i lagen (

text: ) om ordningsvakter. I lagen föreskrivs att endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget får förordnas till ordningsvakt (

text: 4 §

text: ). Uppfyller en ordningsvakt inte längre de villkor som anges i

text: 4 §

text: får Polismyndigheten återkalla förordnandet (

text: 9 § första stycket

text: ). Uppkommer fråga om att återkalla ett förordnande och kan det antas att förordnandet kommer att återkallas, får myndigheten besluta att stänga av ordningsvakten från tjänstgöring för tiden till dess frågan om återkallelse har prövats slutligt (

text: 9 § andra stycket

text: ). Om myndighetens beslut inte kan avvaktas får en polisman besluta om avstängning, vilket skyndsamt ska anmälas till Polismyndigheten som omedelbart ska pröva om avstängningen ska bestå (

text: 9 § tredje stycket

text: Utöver reglerna i lagen om ordningsvakter finns närmare bestämmelser i Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter (

text: PMFS 2017:12

text: , FAP 670-1). Av föreskrifterna följer att Polismyndigheten löpande ska pröva en ordningsvakts lämplighet för uppdraget genom inre och yttre tillsyn (8 kap. 1 §). Den inre tillsynen ska ske genom att uppgifter minst en gång per år hämtas in från de register som förs med stöd av lagen (

text: ) om belastningsregister och lagen (

text: ) om misstankeregister. Av de allmänna råden, under

text: 8 kap. 2 §

text: med hänvisning till

text: 3 kap. 2 §

text: , framgår bl.a. att en ordningsvakt som är skäligen misstänkt för uppsåtligt brott mot liv och hälsa eller frihet och frid, tillgreppsbrott, vapen-, narkotika- och dopningsbrott bör stängas av med hänvisning till bristande lämplighet även om det ännu inte finns en lagakraftvunnen dom.

text: Enligt

text: 25 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska en myndighet innan den fattar ett beslut i ett ärende underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet, om det inte är uppenbart obehövligt. Myndigheten får avstå från sådan kommunikation bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart (jfr 17 § i gamla

text: förvaltningslagen

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska enligt

text: 32 § förvaltningslagen

text: innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande (jfr 20 § i gamla

text: förvaltningslagen

text: som uttryckligen bara avsåg beslut som avslutade ett ärende).

text: Inom svensk offentlig rätt gäller proportionalitetsprincipen som en allmän rättsgrundsats. Den ska alltid beaktas när myndigheter fattar för enskilda betungande beslut. Enligt principen ställs krav på att det råder en rimlig relation mellan de fördelar för det allmänna som ett beslut kan förväntas ge och de nackdelar för den enskilde som det kan leda till (se bl.a.

text: SOU 2010:29 s. 169

text: ff. med där gjorda hänvisningar).

text: Justitiekanslerns tidigare beslut

text: Justitiekanslern har den 8 mars 2018 beslutat om skadestånd och kritiserat Polismyndigheten för ett beslut att stänga av en ordningsvakt utan att det fanns tillräckliga skäl för det (JK dnr 1136-17-4.3). Justitiekanslern uttalade att en avstängning av en ordningsvakt normalt kan förväntas innebära att den avstängde personen helt förlorar möjligheten att utföra sitt arbete och därmed förutsättningarna att försörja sig. För att Polismyndigheten ska kunna tillgripa en så pass ingripande åtgärd måste det ställas vissa krav både på utredningen och på allvarligheten i det den enskilde misstänks för. Även om det inte framgår av lagtexten måste det vidare finnas omständigheter som gör att ärendet brådskar för att Polismyndigheten ska ha anledning att ta till den interimistiska åtgärden avstängning. Justitiekanslern noterade även att det inte framgick av vilken anledning beslut i ärendet inte kunde uppskjutas så att ordningsvakten kunnat få möjlighet att bemöta det som påstods om honom.

text: I ett annat ärende beslutade Justitiekanslern den 24 april 2019 om skadestånd för att Polismyndigheten underlåtit att bevaka dom i ett ärende där en ordningsvakt var avstängd (JK dnr 2730-18-4.3). Först åtta månader efter att en frikännande dom vunnit laga kraft upphävde Polismyndigheten avstängningen. Justitiekanslern uttalade att det ligger i sakens natur, även om det inte framgår av ordningsvaktsregleringen, att Polismyndigheten inte minst utifrån ett proportionalitetsperspektiv fortlöpande måste pröva om det fortfarande finns skäl för avstängning, så att sådana beslut inte gäller längre än nödvändigt. Av det följer att det i varje ärende där ett beslut om avstängning har fattats utifrån en skälig misstanke om brott måste finnas en aktiv bevakning av vad som händer i det straffrättsliga förfarandet.

text: I ett beslut den 29 april 2019 avslog Justitiekanslern skadeståndsanspråk från två ordningsvakter som varit avstängda på grund av misstanke om brott i tjänsten (JK dnr 3067-18-4.3). Justitiekanslern uttalade att det var märkligt att uppgiften om att sökandena var misstänkta för brott inte kom till tillståndsenhetens kännedom via utredaren utan genom en registerkontroll långt senare. Det framstod även som egendomligt att sökandena – innan de kallats till förhör och delgivits misstanke om brott – skriftligen underrättades om att de stängts av från tjänstgöring för att de var misstänkta för brott. Lämpligheten i det kunde starkt sättas ifråga med hänsyn till de rättigheter som är kopplade till en underrättelse om brottsmisstanke, däribland den misstänktes rätt att inte yttra sig eller belasta sig själv. Ett mer korrekt och rättssäkert förfarande hade rimligen varit att först kalla sökandena till förhör och delge dem misstanke om brott, varvid de fått kännedom om de aktuella omständigheterna, och först därefter hantera frågan om avstängning. Justitiekanslern ifrågasatte även varför besluten om avstängning varit så brådskande att de behövde fattas omedelbart, trots att mer än åtta månader förflutit från det påstådda brottet.

text: I ett beslut den 16 maj 2019 konstaterade Justitiekanslern att inskränkningar i rätten till viss yrkesutövning enligt Europadomstolens praxis kan bryta mot

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: (JK dnr 154-19-4.1 med hänvisning till Bigaeva mot Grekland no. 26713/05, dom den 28 augusti 2009).

text: Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter

text: Övergripande iakttagelser och synpunkter

text: Justitiekanslerns övergripande intryck är att ärenden som rör återkallelse av ordningsvaktsförordnanden hanteras väldigt olika beroende på vilken region som handlägger ärendet. Justitiekanslern har i och för sig förståelse för att olikheterna till viss del kan bero på den tidigare polisorganisationen och att det kan ta tid att nå enhetlighet, men den aktuella situationen är inte tillfredsställande. Lika fall måste behandlas lika oavsett var i landet frågan prövas.

text: Vid flera regioner förekommer avstängning i samtliga av de granskade ärendena medan det i andra regioner är mycket ovanligt med avstängning. Flera regioner har en rutin där ordningsvakten bereds tillfälle att yttra sig i något skede av processen. I vilket skede av handläggningen så sker skiljer sig dock mellan regionerna. I någon region efterfrågas inte ordningsvaktens inställning över huvud taget i handläggningen. Det saknas även en enhetlig rutin för hur ärendena avslutas, exempelvis när förordnandet löpt ut under ärendets gång.

text: Dokumentationen och diarieföringen är i delar klart bristfällig och även här finns det stora skillnader mellan regionerna.

text: Det är klart otillfredsställande att Polismyndigheten saknar en enhetlig rutin för att handlägga den här typen av ärenden. Det är fråga om myndighetsutövning med mycket ingripande följder för de enskilda ordningsvakterna. Ärendena hanteras olika både när det gäller handläggningen och i sak beroende på var i landet ordningsvakten är verksam. Vissa av de interna rutiner som tillämpas inom regionerna framstår inte som ändamålsenliga och i vissa fall framstår de som direkt olämpliga. Som exempel kan nämnas att ärenden avgörs utan att ordningsvakten över huvud taget fått yttra sig och att slagningar görs i misstanke- och belastningsregistren efter att ett förordnande löpt ut.

text: Brister i dokumentation och diarieföring

text: Vid genomgång av akterna kan konstateras att det finns stora brister i fråga om dokumentation och diarieföring vilket leder till svårigheter att få överblick över vad som har hänt i ärendena. I ett flertal ärenden går det inte av ärendesammanställningen och handlingarna i akten att förstå hur ärendet har avslutats. I en stor andel av ärendena framgår det inte heller hur ärendet har initierats. I flera ärenden innehåller ärendesammanställningen endast en handling eller åtgärd medan akten består av flera handlingar, utan att det framgår om och när dessa skickats från Polismyndigheten eller inkommit till myndigheten. Skillnaderna i diarieföring och dokumentation är dessutom stora mellan de olika regionerna.

text: Den bristfälliga dokumentationen över inkomna och expedierade handlingar har medfört svårigheter vid granskningen av ärendena. Det är svårt att granska myndighetens arbete när det inte framgår vilka åtgärder som myndigheten vidtagit. Osäkerheten i fråga om vissa handlingar funnits men inte längre finns kvar i en akt eller om de aldrig inkommit respektive upprättats gör att det är svårt att dra säkra slutsatser om handläggningens förenlighet med gällande bestämmelser. Detsamma gäller frågan om vissa åtgärder vidtagits, som exempelvis delgivning eller muntlig kontakt med ordningsvakten.

text: Att granskande myndighet inte får en ordentlig överblick av ärendena är problematiskt i sig. Det är också en tydlig indikation på att allmänhetens möjlighet till insyn i Polismyndighetens hantering av de här frågorna är klart begränsad.

text: Vid granskningen har det även framkommit exempel på hur den bristfälliga dokumentationen och diarieföringen orsakat problem i handläggningen. Polismyndigheten har i något fall skickat ut påminnelser om att inkomma med yttrande trots att ett yttrande redan inkommit till handläggarens e-postadress. Det kan i sammanhanget även nämnas ett ärende där förordnandet redan löpt ut när beslutet om avstängning fattades.

text: Polismyndigheten behöver se över sin diarieföring och akthantering i ärendekategorin och se till så att det finns en enhetlig rutin som möjliggör för utomstående att få insyn i ärendena. Ett minimikrav är att det måste framgå hur ett ärende inleds och avslutas samt att handlingar diarieförs eller hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats.

text: Hur ärendena initieras

text: Det framgår ofta inte av akten hur ett ärende initieras. I många fall får det antas att ärendena inletts genom en registerslagning. I något fall har ett ärende inletts pga. brottsmisstankar som är äldre än ett år, vilket talar för att slagningar i registren inte alltid gjorts årligen. Vilken åtgärd som vidtas när en äldre brottsmisstanke upptäcks varierar mellan regionerna (se vidare under nästa rubrik). Det är relativt vanligt att även äldre brottsmisstankar leder till avstängning när de väl upptäcks. För det fall att beslut i återkallelsefrågan regelmässigt inte kan avvaktas, utan avstängning måste tas till, kan det ifrågasättas om inte register-slagningar borde göras oftare än en gång om året. Det framstår som otillfredsställande att ordningsvakter som bedöms som så pass olämpliga för sitt uppdrag att de måste stängas av får arbeta vidare i upp till ett års tid efter att det misstänkta brottet begicks.

text: Ett antal ärenden har initierats genom att ingripande poliser kontaktat tillståndsenheten för att de av någon anledning känt till att den person de ingripit mot var ordningsvakt. Sådana kontakter är naturligtvis positiva och ger möjlighet till snabbare beslut om avstängning eller återkallelse. Av vad som framkommit vid granskningen framstår det dock som att det saknas rutiner för när, hur och med vem kontakt ska tas. Tydliga rutiner och enkla kommunikationsvägar för ingripande poliser skulle underlätta och rimligen leda till att fler ärenden kunde initieras redan i samband med ingripande och inte först vid en registerslagning.

text: Några ärenden har inletts genom att polisman beslutat om avstängning enligt 9 § tredje stycket lagen om ordningsvakter. I ett sådant fall har polismannens beslut fastställts endast genom en tjänsteanteckning i diariet. Först när ordningsvakten begärde att få se de beslut som fattats skrev Polismyndigheten ett beslut om att avstängningen skulle bestå. Polismannens ursprungliga beslut har varit skriftligt men inte innehållit någon överklagandehänvisning. Det finns en anteckning i diariet att ordningsvakten informerats om möjligheten att överklaga beslutet. Det är emellertid tveksamt om polismans beslut är överklagbart (jfr 10 § lagen om ordningsvakter att det är Polismyndighetens beslut som kan överklagas). Även om en polisman har meddelat ett skriftligt och motiverat beslut ankommer det på Polismyndigheten att i ett skriftligt beslut pröva om avstängningen ska bestå och om så är fallet ange hur beslutet kan överklagas. Polismyndigheten bör införa rutiner för både hur en polismans beslut ska fattas och dokumenteras och för hur fastställelse ska ske.

text: De inledande åtgärderna i ärendena

text: Som anförts ovan är det utifrån brister i fråga om dokumentation och diarieföring svårt att få överblick över vad som har hänt i ärendena. Underlaget är således inte sådant att det säkert går att uttala sig om de åtgärder som vidtagits inledningsvis. Det är dock helt klart att väldigt skilda rutiner tillämpas i de olika regionerna. Varför valet av inledande åtgärd varierar på det här sättet har inte kunnat utläsas, bl.a. eftersom besluten som regel är av mallkaraktär utan närmare motivering i det enskilda fallet.

text: I flera regioner inleds ärendena som huvudregel med ett beslut om avstängning, till synes oberoende av hur lång tid som förflutit från att ett misstänkt brott ska ha begåtts till det upptäckts av tillståndsenheten. Det hör till ovanligheterna att en ordningsvakt fått möjlighet att yttra sig innan ett beslut om avstängning. Varför det i det enskilda fallet inte funnits utrymme att hämta in ett sådant yttrande har sällan redovisats. I vissa regioner har ärenden regelmässigt inletts med en begäran om yttrande från ordningsvakten följt av antingen ett beslut i återkallelsefrågan eller en paus i handläggningen i avvaktan på det straffrättsliga förfarandet.

text: I vissa ärenden har ordningsvakten genom en skrivning i avstängningsbeslutet beretts tillfälle att yttra sig innan Polismyndigheten beslutar om eventuell återkallelse. I andra fall har sådan möjlighet erbjudits i särskild skrivelse efter avstängningen. Det finns även exempel där ett avstängningsbeslut fattats utan att ordningsvakten fått yttra sig och där återkallelse sedan beslutas, fortfarande utan att något yttrande hämtats in från ordningsvakten. En sådan ordning får anses stå i strid med kommunikationsskyldigheten i

text: förvaltningslagen

text: Det är centralt att den som är föremål för ett återkallelseärende får tillfälle att bemöta det som framkommer i ärendet. Det finns naturligtvis situationer när ett avstängningsbeslut måste meddelas omedelbart och utan kommunicering med ordningsvakten. I vissa fall är det emellertid svårt att förstå varför det inte varit möjligt att låta ordningsvakten yttra sig först. Det gäller särskilt om det varit fråga om misstänkt brottslighet som upptäckts först efter lång tid. Om avstängning beslutas utan kommunicering framstår det som naturligt att som efterföljande åtgärd inhämta ordningsvaktens yttrande i avstängningsfrågan och därefter eventuellt ompröva avstängningsbeslutet med beaktande av vad som framkommit i yttrandet.

text: Såvitt har kunnat utläsas av materialet finns det inget som tyder på att olikheterna i val av handläggningsåtgärd grundat sig på skillnader i brottstyp, brottets allvar, tidsutdräkt mellan brott och avstängning/återkallelse, eller liknande. De skillnader som noterats har snarare varit regionala. Det framgår således t.ex. inte varför en region bedömer ett ärende angående misstänkt rattfylleri som så brådskande att ordningsvakten omedelbart måste stängas av medan en annan region i ett likartat ärende istället väljer att bara inleda ett återkallelseförfarande.

text: I några ärenden har ordningsvakten i beslutet om avstängning beretts tillfälle att yttra sig, trots att vederbörande då inte kallats till förhör och delgivits misstanke om brott. Som redogjorts för ovan (se JK dnr 3067-18-4.3) kan lämpligheten i ett sådant förfaringssätt starkt ifrågasättas, med hänsyn till de rättigheter som då riskerar att sättas ur spel samt risken att förundersökningen påverkas negativt.

text: Avstängning vid äldre brottsmisstankar

text: Justitiekanslern har som nämnts tidigare uttalat att det, även om det inte framgår av lagtexten, måste finnas omständigheter som gör att ärendet brådskar för att Polismyndigheten ska ha anledning att ta till den interimistiska åtgärden avstängning (JK dnr 1136-17-4.3). Den frågeställningen aktualiseras i ett relativt stort antal ärenden där brottsmisstankar upptäcks långt efter att gärningarna ska ha begåtts. Det är viktigt att en noggrann prövning av behovet att stänga av en ordningsvakt görs i varje enskilt fall och att skälen för varför avstängning ska ske redovisas utförligt.

text: Som exempel kan nämnas ett ärende där Polismyndigheten vid förordnandet av en ordningsvakt missat att personen förekom i belastningsregistret avseende ett ringa narkotikabrott ca 1,5 år tidigare. När detta uppdagades, ca åtta månader efter förordnandet, fattades beslut om att stänga av ordningsvakten. Ytterligare ca åtta månader senare återkallades förordnandet. Det kan ifrågasättas om det var nödvändigt och proportionerligt med avstängning i ett sådant fall.

text: Hur ärendena avslutas

text: Ett mycket stort antal av ärendena har avslutats genom att förordnandet löpt ut. Detta beror främst på de långa avstängningstiderna (se vidare under nästa rubrik). I vissa regioner saknas bevakning av om ett förordnande löpt ut. Det medför att ärendena avslutas först i samband med den årliga registerslagningen. I något fall har ordningsvakten i samband med att ärendet därefter avslutats även informerats om att det finns nya misstankar i misstankeregistret. I och med att förordnandet löpt ut saknas det emellertid helt anledning för Polismyndigheten att – som ett led i tillsynen över ordningsvakter – göra slagningar i misstanke- eller belastningsregister. Om Polismyndigheten ser till att det finns en fungerande bevakning så kan ett ärende avslutas i nära anslutning till att ett förordnande löper ut och ärendet kommer då inte att finnas med vid nästa årliga registerslagning. Om den tidigare ordningsvakten ansöker om ett nytt förordnande finns det naturligtvis anledning att i ansökningsärendet göra sedvanliga slagningar (jfr 3 kap. 1 § FAP 670-1).

text: I vissa fall där förordnandet löpt ut avslutas ärendena utan någon noterad avslutningsåtgärd i form av kontakt med ordningsvakten. Detta framstår inte som lämpligt. En person som varit utsatt för en så ingripande åtgärd som en avstängning har rätt att få besked att avstängningen upphört, även om skälet för det är att förordnandet löpt ut. Det finns också exempel på att återkallelseärenden som inte medfört avstängning, utan endast ett föreläggande om yttrande, avslutats för att förordnandet löpt ut innan beslut i återkallelsefrågan hunnit fattas. Även i sådana fall har ärendena avslutats utan kontakt med ordningsvakten. När en ordningsvakt informerats om att ett återkallelseärende har inletts framstår det som naturligt att informera om att ärendet avslutats, även om skälet för det är att förordnandet löpt ut.

text: Det tycks vidare saknas rutiner för hur bevakningen av det straffrättsliga förfarandet ska gå till, vilket leder till onödiga dröjsmål i handläggningen. Beslut om återkallelse dröjer i flera fall många månader efter lagakraftvunnen dom, alternativt hinner förordnandet löpa ut innan något sådant beslut fattas. En fungerande bevakningsrutin för domar skulle möjliggöra att beslut kan fattas tidigare. Vikten av det visar sig naturligtvis tydligast när det är fråga om en friande dom (jfr JK dnr 2730-18-4.3).

text: I några ärenden har en ordningsvakt varit avstängd på grund av en brottsmisstanke men förundersökningen lagts ner eller frikännande dom meddelats. I samtliga dessa ärenden kan konstateras att den enda motivering som angetts för att upphäva det tidigare beslutet om avstängning är att förundersökningen lagts ned eller att frikännande dom har meddelats. Inte i något fall – inte ens där ordningsvakten ifråga har varit misstänkt för synnerligen allvarlig brottslighet – har det redovisats någon närmare bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet eller någon prövning av ordningsvaktens lämplighet. Det ska framhållas att det är ordningsvaktens lämplighet för uppdraget som är avgörande i frågan om återkallelse. Det är alltså inte fråga om en ren straffrättslig bedömning utan det är tänkbart att omständigheterna, trots nedlagda brottsmisstankar, visar på bristande lämplighet. Om det – som i vissa ärenden – exempelvis framkommit att ordningsvakten uppträtt olämpligt eller omhändertagits för berusning bör Polismyndigheten överväga att pröva frågan om återkallelse mot bakgrund av dessa uppgifter. Det är otillfredsställande att så inte sker eller, om så faktiskt sker, att det inte dokumenteras. Huruvida ordningsvakten ska vara avstängd under tiden för en sådan prövning måste avgöras från fall till fall. Om avstängningen tidigare endast grundats på brottsmisstanken måste emellertid ett nytt avstängningsbeslut fattas, grundat på de omständigheter som ger skäl att ifrågasätta ordningsvaktens lämplighet.

text: Ordningsvakten får inte alltid tillfälle att yttra sig inom en bestämd tid innan beslut om återkallelse fattas. Skälen för detta framgår inte av ärendena. Att en ordningsvakt initialt fått tillfälle att yttra sig, antingen genom att det anges i ett avstängningsbeslut eller i en särskild skrivelse, är normalt inte tillräckligt eftersom en fällande dom i princip alltid har tillkommit därefter och lång tid ofta har förflutit från avstängningsbeslutet. Allvarligast är sådana fall, som kommenterats ovan, där beslut om återkallelse har fattats utan att ordningsvakten fått tillfälle att yttra sig över huvud taget.

text: Motivering av beslut

text: Besluten om återkallelse och avstängning är i regel kortfattade och utan egentlig motivering. Normalt bör besluten inte bara innehålla allmänt hållna skrivningar av mallkaraktär utan det bör framgå vilka faktiska omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande att en ordningsvakt är olämplig för uppdraget. Ett återkallelsebeslut grundat på en fällande dom kan normalt hållas relativt kortfattat, även om det bör framhållas att prövningen som ska göras i ett återkallelseärende ska fokusera på lämplighetsfrågan. När det däremot gäller avstängningsbeslut bör Polismyndigheten redogöra för varför exempelvis en viss brottsmisstanke ska leda till avstängning. Särskilt om det gäller en misstanke som upptäckts långt efter att gärningen ska ha begåtts är det viktigt med en motivering av anledningen till interimistiska åtgärder. Behovet av ordentliga motiveringar av avstängningsbesluten är särskilt tydligt eftersom det beslutet i många fall blir det enda beslut som fattas i ärendet, på grund av att förordnandet i en stor del av ärendena löper ut under avstängningen (se vidare under nästa rubrik).

text: Särskilt om långa avstängningar

text: I ett stort antal ärenden har det varit fråga om långa avstängningar, som varat i alltifrån flera månader till över två år. Som systemet kring återkallelse av förordnande som ordningsvakt och beslut om avstängning är uppbyggt idag är det ofta – men inte alltid – nödvändigt att det förvaltningsrättsliga förfarandet (frågan om återkallelse/avstängning) avvaktar det straffrättsliga (förundersökning och eventuell domstolsprocess) innan ett slutgiltigt beslut kan fattas. Eftersom det straffrättsliga förfarandet kan ta tid – och det inte finns något särskilt skyndsamhetskrav i ärenden där en person som misstänkts för brott är avstängd från sitt arbete under den pågående brottsutredningen – är det en olycklig men ofta oundviklig konsekvens att saken kan dra ut på tiden (se JK dnr 3067-18-4.3). Detta faktum gör det dock än viktigare att beslut om avstängning föregås av en noggrann prövning av omständigheterna och proportionaliteten i det enskilda fallet och att ordningsvakten får möjlighet att yttra sig någon gång under handläggningen samt att beslutet innehåller en ordentlig motivering.

text: Justitiekanslern vill i det sammanhanget dock lyfta fram att det inte nödvändigtvis är så att man i varje enskilt fall måste avvakta en lagakraftvunnen dom. I vissa fall bör en prövning av ordningsvaktens lämplighet och frågan om fortsatt avstängning eller återkallelse ändå kunna göras genom en sammantagen bedömning av de omständigheter som då föreligger. Det ska här åter framhållas att ett återkallelseärende innefattar en självständig prövning av en ordningsvakts lämplighet som inte är identisk med en eventuell straffrättslig bedömning. Som ovan konstaterats måste Polismyndigheten också – inte minst utifrån ett proportionalitetsperspektiv – i varje ärende fortlöpande pröva om det fortfarande finns skäl för avstängning, så att sådana beslut inte gäller längre än nödvändigt.

text: Som det ser ut idag i många ärenden följs avstängningsbeslutet inte av ett beslut i återkallelsefrågan. Åtskilliga förordnanden löper nämligen ut innan frågan om återkallelse hinner prövas. Det är i sig problematiskt och framstår inte som avsikten när möjligheten att stänga av ordningsvakter infördes (jfr

text: prop. 1979/80:122 s. 71

text: ). Som anförts ovan förlängs avstängningarna dessutom i vissa fall av brister i bevakningen av det straffrättsliga förfarandet.

text: När det gäller frågan om långa avstängningar finns det även europarättsliga aspekter att beakta. Det kan t.ex. inte uteslutas att långa avstängningar från tjänstgöring som ordningsvakt skulle kunna stå i strid med Europakonventionen, i synnerhet när den påstådda brottslighet som ligger till grund för avstängningen ligger långt tillbaka i tiden och brottsligheten är relativt lindrig (jfr JK dnr 154-19-4.1). Det gäller särskilt om ordningsvakten inte fått möjlighet att yttra sig före beslutet eller beslutet saknar närmare motivering.

text: Den otillfredsställande situationen med långa avstängningstider framstår i många fall som svår för Polismyndigheten att lösa med nuvarande lagstiftning, där det straffrättsliga förfarandet inte är förenat med några särskilda skyndsamhetskrav med anledning av att den misstänkte blivit avstängd som ordningsvakt. Mot den bakgrunden överlämnar Justitiekanslern en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Avslutande noteringar

text: Den 18 september 2019 hölls ett möte hos Polismyndigheten där Justitiekanslern kortfattat redogjorde för sina iakttagelser.

text: Vid mötet framkom att Polismyndigheten har påbörjat ett arbete för att skapa en enhetlig handläggning av ordningsvaktsärenden och rätta till vissa brister. Det pågår bl.a. ett arbete med att ta fram en handbok, där det kommer att finnas särskilda avsnitt om återkallelse av ordningsvaktsförordnande och avstängning av ordningsvakt. I avvaktan på att handboken blir färdig har vissa förändringar i handläggningsprocessen redan gjorts, för att bättre möta kraven i

text: förvaltningslagen

text: Justitiekanslern, som naturligtvis ser positivt på att åtgärder vidtas för att förbättra handläggningen av dessa ärenden, har för avsikt att i relativ närtid följa upp Polismyndighetens fortsatta arbete med ärenden om återkallelse av ordningsvaktsförordnanden.