nyckelord: Dokumentation Frihetsberövande Funktionsnedsättning Häkte Sjukvård

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Helsingborg, för brister i behandlingen av en intagen med särskilda behov

sammanfattning: I samband med en inspektion av häktet Helsingborg uppmärksammades situationen för en intagen med särskilda behov. Kriminalvårdens placering och behandling av den intagne utreddes därefter inom ramen för ett särskilt ärende. JO konstaterar att den intagnes situation var långt från acceptabel vid tidpunkten för inspektionen och kritiserar häktet för att inte ha utrett den intagnes behov av vård och omvårdnad med den skyndsamhet som situationen krävde. JO är också kritisk till att häktet inte anpassade frihetsberövandet efter den intagnes psykiska och fysiska hälsotillstånd med tillräcklig skyndsamhet. JO uttalar avslutningsvis att intagna med särskilda behov av vård eller omvårdnad befinner sig i en utsatt situation och att frihetsberövandet ofta innebär en extra stor påfrestning för dem. Det är angeläget att Kriminalvården har rutiner som gör att även dessa personer behandlas på ett värdigt sätt. Myndigheten måste ha beredskap för att utreda deras behov och anpassa frihetsberövandet efter deras situation med tillräcklig skyndsamhet.

text: Bakgrund och beslutet om initiativ

text: På uppdrag av justitieombudsmannen Katarina Påhlsson genomfördes en inspektion av Kriminalvården, häktet Helsingborg, inom ramen för JO:s Opcatverksamhet den 9 och 10 april 2024 (JO:s ärende dnr O 6-2024). Under inspektionen uppmärksammades situationen för en intagen med särskilda behov, NN. Vissa handlingar granskades och samtal hölls med såväl kriminalvårdspersonal som sjukvårdspersonal. Det hölls också ett kortare samtal med NN. Katarina Påhlsson beslutade därefter att utreda Kriminalvårdens placering och behandling av NN inom ramen för ett särskilt ärende. Ärendet lämnades sedan över till justitieombudsmannen Thomas Norling.

text: Utredning

text: Uppgifter som kom fram vid den inledande granskningen NN är född 1993 och bodde hemma hos sina föräldrar fram till dess att han greps. Hans mamma gav honom medicin. Själv saknade han kännedom om vårdkontakter och eventuella utredningar.

text: Enligt journalanteckningar och övriga uppgifter som JO:s medarbetare fick del av under inspektionen gav NN ett påtagligt intryck av en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning och möjligen även en intellektuell funktionsnedsättning. Han hade dessutom återkommande problem med sängvätning som sannolikt kunde tillskrivas stress och otrygghet. Vidare hade han vid ett par tillfällen under häktningstiden dunkat sitt huvud i väggen.

text: NN häktades med restriktioner den 17 mars 2024 och kom från arresten till häktet den 21 mars 2024. Han samtyckte till att sjukvårdssekretessen hävdes vid den initiala hälsoundersökningen.

text: NN:s advokat hade upplyst kriminalvårdspersonalen om problemet med sängvätning inför att NN skulle komma till häktet och förklarat att problemet kunde förvärras vid ökad stress. Han hade föreslagit att personal skulle titta till NN via tillsynsluckan några gånger per natt och samtidigt uppmana honom att gå på toaletten.

text: Vid inspektionen kom det fram att kriminalvårdspersonalen inte hade någon extra tillsyn av NN nattetid och att han varje morgon var genomblöt därför att han hade kissat på sig under natten. Personalen tog med sig en sopsäck på morgnarna för att NN skulle kunna byta sängkläder och få nya, torra kläder. I mån av tid försökte de ge honom möjlighet att duscha. När personalen kom till cellen stod NN i givakt och väntade på dem. Enligt personal hade NN nekat att använda vuxenblöja eller annat inkontinensskydd.

text: Kriminalvårdspersonalen upplevde att det var mycket svårt att samtala och interagera med NN. Han hade vid några få tillfällen fått komma ut ur sin cell för att bryta isoleringen. Det hände att han dunkade med sin termos mot glaset i dörren. Personalen hade tagit upp NN:s situation och placering med sjukvårdspersonal bl.a. i samband med morgonmöten. Sjukvårdspersonalen hade då hänvisat till att Kriminalvården har få omvårdnadsplatser. De hade även frågat häktets underrättelseoperatör om förflyttning av NN, men fått ett nekande besked. De avsåg att på nytt lyfta frågan om NN:s situation med sjukvården.

text: JO:s medarbetare samtalade med NN under inspektionens andra dag. Han lämnade enstaviga svar på de få frågor som ställdes och svarade ”jag vet inte” på majoriteten av dem. Under samtalet noterades att det låg en blöja på skrivbordet i hans rum. Enligt kriminalvårdspersonalen hade NN haft en blöja på sig under natten, men den hade blivit genomvåt utan att han hade bytt till en ny. Han var därför åter genomblöt på morgonen.

text: Häktet hade inte vidtagit några åtgärder för att försöka nå externa vårdkontakter vid tidpunkten för inspektionens inledning och NN var fortfarande placerad på en restriktionsavdelning trots att restriktionerna hade hävts den 2 april 2024. En kriminalvårdsinspektör uppgav att det inte var möjligt att placera NN på ett gemensamhetshäkte med hänsyn till att han i en sådan situation skulle råka illa ut.

text: Frågor till Kriminalvården Iakttagelserna under inspektionen och de inhämtade uppgifterna om NN:s situation sammanställdes i en promemoria. Kriminalvården uppmanades att yttra sig över promemorian och besvara de frågor som redovisas nedan i myndighetens yttrande.

text: Kriminalvårdens yttrande I sitt yttrande anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., i huvudsak följande:

text: 1. Vilka överväganden har Kriminalvården gjort och vilka åtgärder har vidtagits för att utreda NN:s medicinska situation och omvårdnadsbehov? Vilka åtgärder har häktet vidtagit och i så fall när för att nå NN:s externa vårdkontakter? Är NN alltjämt kvar i häktet Helsingborg?

text: NN ankom till häktet Helsingborg den 21 mars 2024. Inom 24 timmar ska det göras en initial hälsoundersökning, vilket också gjordes. Vid oklarheter om den intagnes hälsotillstånd ska sjukvården undersöka om det finns någon extern vårdkontakt genom att fråga den intagne, dennes advokat eller annan. Vid hälsoundersökningen tillfrågades NN om han hade någon pågående vård, vilket NN svarade nekande på. Det bedömdes därför initialt att extern kontakt inte behövdes. Den 2 april 2024 rapporterade häktespersonal för häktets hälso- och sjukvård att NN:s situation på avdelningen var ohållbar. NN fick samma dag träffa en psykiatriker för konsultation. Vid besöket antecknades att NN inte kunde förmedla information om tidigare utredningar eller pågående vårdkontakter. Psykiatrikern bedömde att NN har autistiska drag och eventuellt ett begåvningshandikapp. Den 9 april 2024 träffade NN på nytt en psykiatriker som uppmanade sjuksköterska att kontakta NN:s mor för att få information om medicinering. Sjuksköterska kontaktade vakthavande befäl, som hänvisade till klienthandläggare som hade tillgång till NN:s mors telefonnummer. Av patientjournalen framgår inte om det togs någon extern kontakt för att få information om NN:s medicinering. Den 16 april 2024 informerade NN:s advokat vakthavande befäl om att en autismutredning hade färdigställts. Häktets hälso- och sjukvård efterlyste utredningen, som kom in den 18 april 2024. Därefter har det inte förts någon ytterligare dokumentation. Efter inspektionen har häktets sjukvårdspersonal följt upp NN:s hälsotillstånd genom provtagning, som analyserats och resulterat i att häktets läkare ordinerat läkemedel för hans sängvätning och autismdiagnos. Genom medicineringen har NN blivit lugnare, vilket även har medfört att hans sängvätning minskat. Häktet har dagligen arbetat med NN, och hans mående har förbättrats sedan han kom dit. NN har kontakt med häktets hälso- och sjukvård och har träffat psykiatriker en gång i månaden. Under perioden den 24 juli-2 augusti 2024 placerades NN externt för att genomgå rättspsykiatrisk undersökning enligt beslut från Halmstads tingsrätt den 19 juli 2024. Fortsatt huvudförhandling ägde rum den 9 september 2024. I samband med denna försattes NN på fri fot.

text: 2. I vilken utsträckning och på vilket sätt har det förts en dialog internt med häktets hälso- och sjukvård om NN:s situation? Finns det tillfällen när sjukvården ska besöka en intagen i dennes cell? Vilka omvårdnadsinstruktioner har häktets hälso- och sjukvård lämnat till berörd kriminalvårdspersonal?

text: Varje vardag har sjukvårdspersonal, vakthavande befäl, klienthandläggare, avdelningspersonal och kriminalvårdsinspektör deltagit i morgonmöten. Vid

text: mötena har bland annat NN:s situation och omvårdnadsbehov diskuterats och lyfts om det kommit fram något om NN som behöver beaktas omgående. Häktets hälso- och sjukvård är i tjänst kontorstid måndag till fredag. Sjukvårdspersonal träffar normalt de intagna i undersökningsrummet på häktet. Skulle det uppstå en akut situation under kontorstid besöker sjukvårdspersonal den intagne där denne befinner sig, vilket kan vara i den intagnes bostadsrum eller någon annanstans på häktet. Skulle en akut situation uppstå utanför kontorstid kontaktar kriminalvårdspersonal vakthavande befäl, som i sin tur kontaktar 1177, Idoc (Kriminalvårdens personalstöd) eller, beroende på allvarlighetsgrad, 112. Häktets sjukvårdspersonal har informerat samtlig häktespersonal om NN:s diagnos. Därutöver har sjukvårdspersonal föreslagit att NN ska placeras i ett bostadsrum nära duscharna, eftersom NN på grund av sängvätning behöver duscha dagligen. Vidare har det informerats om att NN kliar sig mycket och att han därför behöver smörja sig med kortisonsalva. Detta har häktespersonalen behövt påminna honom om. Om det skulle ha varit någon ytterligare instruktion, har häktespersonal fått den via häktets hälso- och sjukvård. Informationen har lämnats av kriminalvårdsinspektör eller på morgonmötena.

text: 3. På vilket sätt har Kriminalvården anpassat frihetsberövandet efter NN:s situation? Hur har Kriminalvården resonerat, och i förekommande fall agerat, när det gäller placeringen av NN? Har sjukvården varit involverad i den bedömningen? Vilka åtgärder har häktet vidtagit för att NN skulle komma ut ur sin cell och vilka insatser borde ha förekommit? Hur bedömer Kriminalvården överlag behovet av särskilda omvårdnadsplatser i häktesverksamheten?

text: Häktespersonalen har arbetat med daglig rutin för NN, av vilken framgår vad som ska ske samt när och hur det ska ske, se bilaga 1 och 2 [bilagorna utelämnade här, JO:s anm.]. Rutinen är utformad med stöd av bilder för bland annat toalettbesök, matintag och medicinintag, eftersom NN har svårt att läsa. Med hjälp av rutinen har NN själv kunnat flytta på bilderna i densamma. Eftersom NN även har behövt känna till kommande förändringar, har häktespersonalen informerat NN om en förändring i god tid. Så skedde exempelvis när NN skulle byta bostadsrum. NN flyttades till en avdelning med ytterligare en personal, vilket innebar större möjlighet för isoleringsbrytande åtgärder. I den mån det varit möjligt har NN även fått interagera med samma personal för att känna sig trygg. Exempelvis följde samma personal följde med till samtliga huvudförhandlingsdagar i tingsrätten. Häktespersonalen har arbetat enligt följande anpassade rutin för NN. Vid upplåsning på morgonen har personal tagit honom till duschen, där det funnits nya kläder till honom. Personalen har tagit ut tvätten ur bostadsrummet och tvättat sängkläder och kläder med honom. Vid behov har bostadsrummet städats medan han duschat. Personal har bäddat sängen och satt upp schemat åt honom. Schemat har sett likadant ut varje dag om inget inträffat, såsom besök eller transport. Personal har pratat med honom dagen före besök eller transport och förberett honom på vad som ska ske. Efter dusch har han ätit frukost. Det har varit viktigt att enbart en personal pratat med honom. Före promenad har personal påmint om toalettbesök. Vid promenad har personal påmint om att han kan ringa på, om han vill avsluta promenaden i förtid. På eftermiddagen har personalen aktiverat honom. Han har gillat att spela tv-spel, måla eller spela spel tillsammans med personal. Vid inlåsning har han fått en blöja, som personal bett honom att ta på sig. Personal har även bett honom att smörja sina händer med kortisonsalva. Vid kl. 22.00 har medicin getts och personal bett honom att byta blöja. För förberedelse inför transport har häktespersonalen arbetat enligt följande anpassade rutin. Före en transport har det varit viktigt att noggrant förbereda NN och repetera vad som ska ske genom ett bildseriesamtal eller dokumentet "Min resa". I bildseriesamtalet har personal kunnat rita och kortfattat förklara vad som

text: ska hända. I "Min resa" har personal kunnat ge NN en visuell vägledning. Oavsett vilken metod som använts har det varit viktigt att NN känt sig trygg och vetat exakt vad som ska ske. Det har underlättats genom att samma personal utfört transporten och att NN fått ett bildschema som stöd. Genom denna förberedelse har NN kunnat känna sig lugn och förberedd. Eftersom en intagen som är häktad normalt bör placeras i det häkte som är beläget i eller nära den ort där rättsprocessen ska äga rum, har NN placerats i häktet Helsingborg. NN hade initialt beslut om restriktioner. Dessa hävdes den 2 april 2024 varefter han hade kunnat förflyttas till häktet Berga, som är ett gemensamhetshäkte. Med anledning av NN:s diagnos har det dock inte varit möjligt för honom att vara på en gemensamhetsavdelning eller dubbelbelagd avdelning. På häktet Helsingborg har häktespersonal, tillsammans med sjukvårdspersonal, bedömt att NN bör ha nära till dusch och vara placerad på en avdelning med extra personal. Kriminalvården har särskilda omvårdnadsplatser för intagna som behöver somatisk omvårdnad. För den som är häktad finns sådana platser på häktet Kronoberg. Häktets hälso- och sjukvård ska redovisa den intagnes behov och eventuella diagnoser för regional verksamhetsexpert för hälso- och sjukvård, som bedömer om den intagne är aktuell för placering på häktet Kronoberg. Avgörande för en placering på en omvårdnadsavdelning är den intagnes behov av hjälp för att bland annat äta, dricka, klä sig och förflytta sig. Häktespersonal diskuterade NN:s placering med sjukvårdspersonal, som bedömde att NN inte uppfyllde kriterierna för placering på en omvårdnadsavdelning. Antalet omvårdnadsplatser i häktesverksamheten bedöms i nuläget som tillräckligt.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § HäL framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 1 kap. 6 § första stycket HäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 5 § HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte 1. den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, 2. det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller 3. det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. – – – Av allmänna råd till 2 kap. 5 § HäL i FARK Häkte följer bl.a. att när en intagen inte kan vistas i gemensamhet är det nödvändigt att utreda förutsättningarna för isoleringsbrytande åtgärder. – – –

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det har, utifrån NN:s behov av vård och omvårdnad, inte varit aktuellt att placera NN på en särskild omvårdnadsplats. Den omvårdnad som NN behövt har kunnat tillgodoses av häktespersonal. Det står dock klart att det vid tidpunkten för JO:s inspektion på häktet, dit NN då nyligen kommit, inte fanns några upparbetade

text: rutiner för hur häktespersonal på bästa sätt kunde tillgodose hans behov. Under tiden i häkte har dock både NN:s mående, och det sätt som häktespersonal och sjukvårdspersonal arbetat med honom, avsevärt förbättrats. Av dokumentationen framgår inte om det togs någon extern kontakt för att få information om NN:s medicinering på det sätt som psykiatriker vid häktet efterfrågade, vilket är en brist. Det framgår däremot att NN:s autismutredning inhämtades under häktningstiden och att NN också undersöktes av häktets sjukvårdspersonal, vilket resulterade i att NN ordinerades adekvat medicinering. Sammantaget bedömer Kriminalvården att NN:s behov av vård och omvårdnad under häktningstiden tillgodosetts och att häktet utrett möjligheterna för en annan placering av NN.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för den rättsliga reglering som är mest relevant. Jag vill särskilt framhålla att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet (

text: 1 kap. 4 § häkteslagen

text: ). Verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas och åtgärder ska vidtas för att ge den intagne det stöd och den hjälp som behövs, i den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det (

text: 1 kap. 5 § häkteslagen

text: Kriminalvården har inte någon lagstadgad skyldighet att bedriva hälso- och sjukvård, men myndigheten har valt att bedriva verksamhet motsvarande primärvård och öppenvårdspsykiatri i sina häkten och anstalter (se Kriminalvårdens handbok – ledningssystem för hälso- och sjukvård, 2023:3, avsnitt 2). Det är dock kriminalvårdspersonalen som ansvarar för att tillgodose intagnas behov av allmän omvårdnad eller omsorg om de inte själva klarar sina dagliga aktiviteter, t.ex. personlig hygien och toalettbesök (se Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal, 2023:5, avsnitt 2.1).

text: Kriminalvårdens utredning av NN:s behov Enligt min mening visar utredningen att det relativt omgående blev tydligt för kriminalvårdspersonalen att NN hade särskilda behov som försvårade hans situation i häktet. Det gäller såväl hans psykiska välmående som hans problem med sängvätning.

text: I fråga om sängvätningen är det klarlagt att häktet informerades om NN:s problem innan han kom dit, men det framgår inte av utredningen om det gjordes några särskilda överväganden med anledning av uppgifterna. Det finns t.ex. inget som tyder på att frågan berördes vid den initiala hälsoundersökningen och det dröjde nästan en vecka innan NN hade kontakt med häktets hälso- och sjukvård om saken. Kontakten initierades då av kriminalvårdspersonal som hade uppmärksammat att problemet var återkommande. Vid besöket hos sjuksköterskan kom det fram att NN hade haft problem med sängvätning även i

text: hemmet. Efter besöket skrev en läkare ut medicin till NN, men problemen kvarstod.

text: När det gäller NN:s psykiska välmående framgår det att han uttryckte stark ångest och frustration vid ett flertal tillfällen under de första veckorna i häktet, både verbalt och på andra sätt, t.ex. genom att banka mot olika ytor i cellen med sin termos, dunka sitt huvud i väggen eller gråta högt. Det står också klart att kriminalvårdspersonalen hade svårt att kommunicera och interagera med NN. Efter 13 dagar meddelade kriminalvårdspersonal att NN:s situation var ohållbar och han fick träffa en psykiatriker för konsultation. Psykiatrikern bedömde att NN gav ett påtagligt intryck av en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning och eventuellt även en intellektuell funktionsnedsättning. Han skrev också ut medicin för NN:s sömn och oro. Enligt en journalanteckning kunde NN inte förmedla någon information om tidigare vårdkontakter eller utredningar under besöket.

text: Trots personalens iakttagelser och det som kom fram om NN:s situation vidtogs inga åtgärder för att utreda eventuella externa vårdkontakter förrän NN hade varit placerad i häktet i 20 dagar. Då träffade han psykiatrikern på nytt för uppföljning av de ordinerade läkemedlen och han nämnde att han brukade få tabletter av sin mamma. Efter besöket tog psykiatrikern initiativ till att kontakta NN:s mamma för ytterligare information, men utredningen har inte kunnat klarlägga om hon faktiskt kontaktades. Det framgår alltså inte om häktet tog någon extern kontakt för att utreda NN:s medicinska situation och omvårdnadsbehov. Däremot framgår att häktets hälso- och sjukvård en vecka senare hämtade in en befintlig utredning efter det att NN:s advokat hade informerat häktet om den. Vid den tidpunkten hade NN varit placerad i häktet i nästan en månad.

text: Kriminalvården har angett att NN:s situation och mående så småningom förbättrades genom åtgärder som vidtogs av både sjukvårdspersonal och kriminalvårdspersonal efter JO:s inspektion. Det ser jag givetvis positivt på. Jag har också förståelse för att situationen var komplex och att det t.ex. kan ta tid att utvärdera olika behandlingsinsatser. Enligt min mening utreddes emellertid inte NN:s behov av vård och omvårdnad med den skyndsamhet som situationen krävde. Häktet förtjänar kritik för denna brist.

text: Kriminalvårdens åtgärder för att anpassa frihetsberövandet efter NN:s situation NN var placerad i häktet i ungefär ett halvår. Kriminalvården har redogjort för hur kriminalvårdspersonalen efter en tid arbetade med anpassade rutiner och bildstöd för honom. Av redogörelsen framgår bl.a. att hans schema som huvudregel såg likadant ut varje dag, att han fick interagera med samma personal i den mån det var möjligt och att personalen förberedde honom på förändringar på ett särskilt sätt. Enligt de anpassade rutinerna fick han flera möjligheter att komma ut ur sin cell varje dag och han påmindes även om

text: toalettbesök och användning av blöja. Rutinerna tog också hänsyn till NN:s behov av att duscha samt byta kläder och sängkläder varje morgon. Mot denna bakgrund framstår det som att häktet ansträngde sig för att anpassa frihetsberövandet efter NN:s förutsättningar. Utredningen ger dock inte något svar på när de anpassade rutinerna infördes.

text: Även om NN:s situation förbättrades efter en tid var den långt från acceptabel vid tidpunkten för JO:s inspektion och det finns inget som tyder på att arbetet med anpassade rutiner då hade övervägts eller var nära förestående. Det var påtagligt att NN befann sig i en särskilt utsatt situation och att frihetsberövandet innebar en stor påfrestning för honom. Jag ser allvarligt på detta och är kritisk till att häktet inte anpassade frihetsberövandet efter NN:s psykiska och fysiska hälsotillstånd med tillräcklig skyndsamhet.

text: NN:s placering och frågan om särskilda omvårdnadsplatser i häktesverksamheten Av utredningen framgår att kriminalvårdspersonalen lyfte frågan om NN:s placering vid flera tillfällen, men att sjukvårdspersonalen bedömde att han inte uppfyllde kriterierna för de särskilda omvårdnadsplatser som finns för intagna i häkte. I stället flyttades han så småningom till en avdelning med mer personal i samma häkte. Jag har inte underlag för att ifrågasätta häktets överväganden i denna del, men ställer mig frågande till Kriminalvårdens bedömning att det i nuläget finns ett tillräckligt antal omvårdnadsplatser i häktesverksamheten.

text: Av Kriminalvårdens platsbeslut för 2025 (dnr KV 2025-432) framgår att det endast finns somatiska omvårdnadsplatser i häktesverksamheten. Detta kan jämföras med anstaltsverksamheten där det även finns psykiatriska omvårdnadsplatser och platser för särskilt resurskrävande intagna (SRI-platser). Enligt Kriminalvårdens handbok för placering i anstalt (2012:8, avsnitt 5.3) är de psykiatriska omvårdnadsplatserna avsedda för intagna som – utan att vara i behov av placering vid en extern psykiatrisk vårdavdelning – är i behov av särskild omvårdnad och tillsyn utöver vad som kan erbjudas på annan anstaltsplats i Kriminalvården. SRI-platserna beskrivs i sin tur vara till för intagna som kräver särskilda resurser avseende bl.a. omhändertagande, omvårdnad eller tillsyn. Det kan t.ex. röra sig om intagna som har en psykiatrisk problematik med ett stort vård- och behandlingsbehov eller ett avvikande beteende som leder till risk för kränkande behandling från andra intagnas sida. Målgrupperna för de psykiatriska omvårdnadsplatserna och SRI-platserna är alltså delvis överlappande.

text: NN:s fall belyser frågan om behovet av fler typer av specialplatser i häktesverksamheten. Jag vill också framhålla att JO tidigare har ifrågasatt lämpligheten av att det finns somatiska omvårdnadsplatser i endast ett häkte (JO 2020/21 s. 180, dnr

text: ). Jag noterar att det inte har skett någon förändring i detta hänseende och att antalet omvårdnadsplatser dessutom är få. Enligt min mening bör Kriminalvården se över berörda delar av sin organisation

text: för att säkerställa att myndigheten kan tillgodose intagnas behov av vård och omvårdnad i tillräcklig omfattning, särskilt med hänsyn till den ansträngda beläggningssituationen.

text: Samverkan mellan kriminalvårdspersonal och sjukvårdspersonal samt vikten av dokumentation Utredningen visar att det fördes en dialog om NN:s situation mellan kriminalvårdspersonalen och sjukvårdspersonalen, även om det inte har kunnat klarläggas i vilken utsträckning det skett. Jag vill i sammanhanget betona angelägenheten i att samverkan mellan dessa personalkategorier fungerar på ett tillfredsställande sätt, inte minst när det gäller intagna med särskilda behov.

text: Det finns också skäl att betona vikten av dokumentation. Som Kriminalvården har påpekat är det en brist att det inte framgår om det togs någon extern kontakt för att få information om NN:s medicinering. Enligt min mening tyder utredningen dessutom på att dokumentationen kan ha varit bristfällig även i andra avseenden. Jag vill därför påminna om det ansvar var och en har att dokumentera sina beslut, åtgärder och ställningstaganden. JO har vid upprepade tillfällen påtalat att detta har stor betydelse både för tillvaratagandet av den enskildes rättigheter och för möjligheten till intern uppföljning och extern granskning.

text: Avslutande synpunkter Intagna med särskilda behov av vård eller omvårdnad befinner sig i en utsatt situation och frihetsberövandet innebär ofta en extra stor påfrestning för dem. Det är angeläget att Kriminalvården har rutiner som gör att även dessa personer behandlas på ett värdigt sätt. Myndigheten måste ha beredskap för att utreda deras behov och anpassa frihetsberövandet efter deras situation med tillräcklig skyndsamhet.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Therese Säde har föredragit ärendet och tf. byråchefen Jörgen Buhre har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter
Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Vård- och omsorgsnämnden i Sjöbo kommun får kritik för att hantverkare på uppdrag av nämnden gick in i en kvinnas lägenhet i ett särskilt boende och installerade en IR-sensor utan att hon hade samtyckt till någon av dessa åtgärder

org: jo

sammanfattning: Vård- och omsorgsnämnden i Sjöbo kommun genomförde under våren 2025 en installation av ett nytt digitalt trygghetssystem i samtliga lägenheter på kommunens särskilda boenden. I samband med detta gick hantverkare på uppdrag av nämnden in i en lägenhet på ett av de särskilda boendena och installerade en IR-sensor där. Kvinnan som bodde i lägenheten hade inte samtyckt till att hantverkare gick in i bostaden och inte heller till installationen av IR-sensorn. Varje medborgare är skyddad mot intrång från det allmännas sida i sin bostad (se 2 kap. 6 § regeringsformen). Begränsningar i grundlagsskyddet får endast göras genom lag. Det finns inte någon bestämmelse som ger nämnden rätt att gå in i en bostad i ett fall som det aktuella. Grundlagsskyddet gäller dock bara påtvingade ingrepp. Socialtjänsten kan alltså med den enskildes samtycke få tillträde till hans eller hennes bostad. I detta fall hade kvinnan inte lämnat något sådant samtycke. Nämnden hade därför inte rätt att gå in i hennes bostad. Det saknades även nödvändigt samtycke från kvinnan till att installera IR-sensorn i bostaden. JO kritiserar nämnden för det inträffade.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Vård- och omsorgsnämnden i Sjöbo kommun. Hon förde bl.a. fram följande. Hennes mor hyr en lägenhet på ett av kommunens särskilda boenden. Den 27 april 2025 fick modern en blankett att underteckna för att lämna samtycke till en installation av en s.k. IR-sensor i sin bostad. AA och modern hade för avsikt att ta kontakt med en ansvarig chef vid boendet för att ställa vissa frågor med anledning av blanketten, men den 29 april 2025, när AA och modern återvände till boendet efter att ha uträttat ett ärende, befann sig två hantverkare i moderns lägenhet. Hantverkarna hade gått in i lägenheten som var låst och höll på att installera en IR-sensor där. Hennes mor

type: stycke

text: hade inte samtyckt vare sig till att hantverkare gick in i bostaden eller till installationen av sensorn.

text: Till anmälan fogade AA bl.a. samtyckesblanketten och fotografier av hur IRsensorn var installerad i bostaden.

text: Utredning

text: JO hämtade in muntliga upplysningar från Integritetsskyddsmyndigheten (IMY) som meddelade att myndigheten, efter att ha tagit emot ett klagomål om den aktuella IR-sensorn, beslutat att i ett tillsynsärende granska kommunens personuppgiftsbehandling genom kamerabevakning.

text: Därefter begärde JO att nämnden skulle yttra sig över det som hade förts fram i anmälan om att socialtjänsten utan samtycke från modern gått in i lägenheten på det särskilda boendet och installerat en IR-sensor.

text: I sitt yttrande uppgav nämnden bl.a. följande. Under våren 2025 installerades ett nytt sensorbaserat trygghetssystem i samtliga lägenheter på kommunens särskilda boenden. Sensorerna används för digital tillsyn och passiv larmning genom registrering av rörelsemönster, utan bildåtergivning. Hantverkare gick in i den aktuella lägenheten och installerade en IR-sensor utan att samtycke först hade hämtats in från den boende. Detta skedde av misstag. Det var i avsaknad av samtycke fel av nämnden att tillträda lägenheten och att installera sensorn.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den 1 juli 2025 trädde en ny socialtjänstlag (

text: ) i kraft och ersatte den tidigare

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Bedömningen i det här fallet ska göras med tillämpning av de bestämmelser som gällde vid tidpunkten för nämndens hantering. Därför hänvisas i det följande till bestämmelserna i 2001 års socialtjänstlag.

text: Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet (se

text: 1 kap. 1 §

text: SoL). Insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (se

text: 3 kap. 5 §

text: SoL).

text: Socialnämnden ska verka för att äldre människor får goda bostäder och ska därutöver ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd (se

text: 5 kap. 5 §

text: SoL). En bostad i ett särskilt boende för äldre beviljas den enskilde som en biståndsinsats (se

text: 4 kap. 1 §

text: SoL).

text: Digital teknik får användas när bistånd ges i form av sådant boende (se

text: 4 kap. 2 c §

text: SoL). Med digital teknik avses tekniska verktyg, system och programvaror

text: som finns digitalt, t.ex. trygghetslarm med gps-funktion eller kamera för tillsyn i bostaden. Digital teknik kan beviljas som en specifik biståndsinsats i sig, men kan även användas inom ramen för verkställigheten av ett beslut om bistånd i form av plats i ett särskilt boende. (Se

text: prop. 2022/23:131 s. 55

text: Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (se

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF). Socialtjänsten utgör en del av det allmänna och omfattas alltså av bestämmelsen. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som genomförs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen. I begreppet liknande intrång ryms sådana intrång i någons bostad som inte sker i undersökningssyfte (se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Skyddet mot intrång i

text: 2 kap. 6 §

text: RF får endast begränsas genom lag (se

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: Utgångspunkten är därmed att en myndighet inte får bereda sig tillträde till den enskildes bostad om det inte finns lagstöd för det. Det finns inte någon bestämmelse som ger socialtjänsten rätt att gå in i en enskilds bostad oavsett vad syftet med detta skulle vara. Grundlagsskyddet gäller dock bara påtvingade ingrepp. Socialtjänsten kan alltså med den enskildes samtycke få tillträde till hans eller hennes bostad. JO har i flera beslut framhållit att samtycket måste vara reellt (se t.ex. JO 2011/12 s. 377, dnr

text: m.fl.).

text: Om en kommunal nämnd när den tillhandahåller en bostad ingår ett avtal med den enskilde som innebär att nämnden upplåter nyttjanderätt till bostaden mot betalning uppkommer ett hyresförhållande mellan parterna. Bestämmelserna i

text: 12 kap.

text: jordabalken

text: , JB, hyreslagen, blir då tillämpliga på hyresförhållandet.

text: Förbehåll som strider mot en bestämmelse i hyreslagen är utan verkan mot hyresgästen om inte annat anges (se

text: 12 kap. 1 §

text: JB). Huvudregeln är alltså att bestämmelserna i hyreslagen är tvingande till hyresgästens förmån.

text: En hyresgäst disponerar ensam bostaden som han eller hon hyr. Hyresvärden har dock rätt att utan uppskov få tillträde till lägenheten för att utöva nödvändig tillsyn av lägenheten eller hur den används, eller utföra förbättringsarbeten som inte kan skjutas upp utan skada (se

text: 12 kap. 26 §

text: JB). Det ska alltså vara fråga om brådskande åtgärder.

text: Bedömning

text: AA har klagat på nämndens hantering i flera avseenden. Jag har valt att granska installationen av IR-sensorn i lägenheten. IMY har inlett tillsyn i fråga om eventuell personuppgiftsbehandling genom IR-sensorn. Mina uttalanden rör därför inte frågan om behandling av personuppgifter, utan fokuserar på bedömningen av att nämnden gick in i bostaden och satte upp IR-sensorn.

text: AA:s mor hyrde såvitt kommit fram lägenheten av kommunen och det förelåg alltså ett hyresförhållande. Av utredningen framgår att modern den 27 april 2025 fick en blankett där nämnden efterfrågade samtycke till installation av en

text: IR-sensor i hennes bostad. I blanketten, som innehöll en rad för den enskildes underskrift, angavs bl.a. följande.

text: Jag samtycker härmed till att RoomMate trygghetssensor installeras hos mig/anhörig. Detta innebär att jag accepterar att: - omsorgsgivande personal vid behov gör digital tillsyn med hjälp av RoomMates IR-sensor i anonymiserat läge samt med dess ljudvägskommunikation. - omsorgsgivande personal får ta emot digitala notifikationer vid händelser som kan påkalla vårdinsatser i vilket inkluderas en bild från den anonymiserade IR-sensor på händelsen som påkallade larmet. - en logg över inträffade händelser som kan påkalla vårdinsatser (men ej bild, ljud eller video) lagras så länge detta är nödvändigt för att utföra en adekvat omsorg. Två dagar efter det att modern fått del av blanketten gick hantverkare på uppdrag av nämnden in i lägenheten och satte upp en IR-sensor. Modern hade vid den tidpunkten inte lämnat något sådant samtycke som efterfrågades i blanketten.

text: Jag kan konstatera att blanketten enbart tar sikte på samtycke till installation av en IR-sensor och användningen av densamma. Blanketten berörde inte frågan om att nämnden behövde få tillträde till den enskildes bostad för att kunna installera IR-sensorn. Nämnden verkar inte närmare ha reflekterat kring behovet av ett sådant samtycke.

text: Att hantverkare på uppdrag av nämnden går in i en enskilds bostad är en åtgärd av det slag som enskilda är skyddade mot enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Som nämnden konstaterat i sitt yttrande finns det inte någon bestämmelse som ger nämnden rätt att gå in i en bostad när den enskildes samtycke till detta saknas. Nämnden har också konstaterat att den saknade rätt att installera sensorn eftersom den enskilde inte hade samtyckt till det. I yttrandet konstaterar nämnden också att det inte heller förelåg någon akut situation som kunde motivera nämndens åtgärder.

text: Jag instämmer i nämndens bedömning. Det saknades rättsliga förutsättningar för nämnden att gå in i bostaden och sätta upp IR-sensorn. Nämnden förtjänar kritik för det inträffade.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att insatser enligt SoL ska utformas och genomföras tillsammans med den enskilde. Detta gäller även när det blir fråga om att använda digital teknik inom ramen för en befintlig insats. För att digital teknik ska kunna användas krävs att den enskilde har samtyckt till detta. Det innebär att nämnden innan det blir aktuellt att använda digital teknik måste ha informerat den enskilde om den digitala tekniken och även om vilka alternativ som står till buds om han eller hon inte vill samtycka till användningen av digital teknik.

text: Jag förutsätter att de åtgärder som förvaltningen har vidtagit i form av förstärkta rutiner säkerställer att något liknande inte inträffar igen. Det som AA framfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Eirik Jungar har föredragit ärendet och byråchefen Sandra Lundgren har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Östermalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun för det sätt på vilket samtycke till utredningskontakter inhämtas i vissa biståndsärenden

sammanfattning: En blankett som används vid ansökan om försörjningsstöd inom Östermalms stadsdelsförvaltning innehåller ett generellt formulerat medgivande som ger socialtjänsten rätt att inhämta uppgifter om den enskilde biståndssökande från flera olika myndigheter och organisationer. Även om det uttryckligen anges på blanketten att socialtjänsten inhämtar uppgifterna vid behov måste man utgå från att den enskilde, genom sin underskrift, lämnar ett medgivande som i många fall går betydligt längre än vad förvaltningen behöver för att kunna utreda ansökan. JO finner det olämpligt att låta den enskilde underteckna en handling som ger handläggaren rätt att efter egen bedömning fritt ta ett antal utredningskontakter. Vilka utredningsåtgärder som socialnämnden behöver ta och hur uppgifterna ska inhämtas bör i stället bestämmas i samråd mellan handläggaren och sökanden.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Östermalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun för handläggningen av ansökan om försörjningsstöd. AA ifrågasatte om socialtjänsten schablonmässigt kan kräva att den biståndssökande ska lämna sitt medgivande till att socialtjänsten får inhämta uppgifter från vissa namngivna myndigheter och organisationer. Hon ifrågasatte vidare bl.a. om det är rimligt att socialtjänsten kräver kontoutdrag där alla transaktioner, saldo och datum syns.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Östermalms stadsdelsnämnd för yttrande i fråga om inhämtandet av biståndssökandens medgivande till utredningskontakter.

text: Nämnden, Sociala delegationen, anförde i remissvaret i huvudsak följande. --- Redogörelse för handläggningen och myndighetens bedömning. När det gäller försörjningsstöd så är det inte kravlöst och det innebär att var och en i första hand är skyldig att själv försöka tillgodose sitt behov och att det ekonomiska biståndet ska

text: vara en tillfällig hjälp. För att vara berättigad till försörjningsstöd ska den sökande stå till arbetsmarknadens förfogande. Vid sjukdom krävs uppvisande av läkarintyg samt rehabiliteringsplan från läkaren samt sekretesseftergift så att handläggaren kan diskutera dels med läkaren och dels vid trepart gå igenom vad som är lämplig planering. När socialtjänsten mottar ansökan om ekonomiskt bistånd så är ansökan ett underlag för utredning. Utredning och kontroller görs för att socialtjänsten arbetar målinriktat för att felaktiga utbetalningar inte ska ske. Försörjningsstöd prövas utifrån följande frågeställningar: Är förutsättningarna för bistånd uppfyllda? Kan behovet av bistånd tillgodoses på annat sätt? Vilket bistånd ska beviljas? Socialtjänsten måste vid varje ansökan utföra en noggrann och rättssaker handläggning för att aktivt motverka felaktiga utbetalningar av ekonomiskt bistånd. Handläggningen ska genomföras med grundliga kontroller, korrekt dokumentation, tydlig information samt registrering i socialtjänstens datasystem. Kontrollerna genomförs vid varje ansökan eftersom ansökan om försörjningsstöd lämnas månatligen för de som har behov av bistånd. Ansökningsblanketten ska vara korrekt och sanningsenligt ifylld och det ska bifogas kvitton på betald el, hyra, hemförsäkring samt kontoutdrag. Sökande ger genom att underteckna ansökan socialtjänsten rätt att kontakta andra myndigheter och organisationer vid behov. Kontoutdrag, kontoöversikter krävs in för att säkerställa att rätt bistånd utgår. Det är alltid upp till den sökande att avgöra vad som denna/denne vill lämna in. Det som socialtjänsten då har att ta ställning till är om det är tillräckligt med underlag för att fatta ett beslut utifrån eller om det inte är så. Om det inte är tillräckligt så kan beslut om att avslå ansökan fattas. Socialtjänsten utför kontroller hos de myndigheter och organisationer som är adekvata för sökandes situation och inlämnade ansökan. Socialtjänsten vare sig utreder eller kontrollerar utöver det som det inte finns behov av för att kunna fatta beslut om ekonomiskt bistånd. Socialtjänstens bedömning och tillika ordinarie handläggares bedömningen är att handläggningen skett enligt gällande lagstiftning och praxis. ---

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: Bedömning

text: I

text: 1 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: (201:453), SoL, anges de övergripande målen och de grundläggande värderingarna för samhällets socialtjänst. Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Insatserna ska utformas och genomföras tillsammans med den enskilde. De uppgifter som socialnämnden behöver för att kunna behandla en ansökan om bistånd ska därför i första hand inhämtas från den enskilde själv. Socialnämnden ska som regel inhämta den enskildes medgivande innan nämnden kontaktar någon utomstående för att utreda rätten till bistånd. Om nämnden anser att det är nödvändigt att inhämta uppgifter från annat håll än från den enskilde eller kontrollera uppgifter som den enskilde har lämnat bör denne informeras om vad nämnden vill göra. Om den biståndssökande inte vill att socialtjänsten ska kontrollera vissa uppgifter, kan han eller hon välja att inte fullfölja sin ansökan eller att få den avgjord på de uppgifter som finns.

text: Den ansökningsblankett som används inom Östermalms stadsdelsförvaltning förefaller, utifrån den beskrivning som lämnats, innehålla ett generellt formulerat medgivande som ger socialtjänsten rätt att inhämta uppgifter om den enskilde biståndssökande från flera olika myndigheter och organisationer. Även om det

text: uttryckligen anges på blanketten att socialtjänsten inhämtar uppgifterna vid behov måste man utgå från att den enskilde, genom sin underskrift, lämnar ett medgivande som i många fall går betydligt längre än vad förvaltningen behöver för att kunna utreda ansökan. Jag finner det olämpligt att låta den enskilde underteckna en handling som ger handläggaren rätt att efter egen bedömning fritt ta ett antal utredningskontakter.

text: Vilka utredningsåtgärder som socialnämnden behöver ta och hur uppgifterna ska inhämtas bör bestämmas i samråd mellan handläggaren och sökanden. Ett annat handlingssätt får anses strida mot grunderna för SoL och de principer som gäller för socialtjänstens verksamhet. Med hänsyn till vad som nu anförts finns det enligt min mening anledning för socialnämnden att se över blankettens utformning och användning.

text: Eftersom utformningen av ansökningsblanketten synes röra fler förvaltningar än Östermalms stadsdelsförvaltning skickar jag en kopia av detta beslut till den juridiska avdelningen vid stadsledningskontoret inom Stockholms kommun för kännedom.

text: AA har i sin anmälan även ifrågasatt om stadsdelsförvaltningen i ett biståndsärende har rätt att begära att den enskilde ska lämna in kontoutdrag som visar vilka utgifter som han eller hon har haft. Den frågan har jag behandlat i ett beslut den 7 december 2012, dnr 2816-2011, som rörde Stockholms kommun. Det finns därför inte skäl för mig att i detta ärende gå in närmare på den saken. Jag skickar en kopia av det beslutet till AA och till Östermalms stadsdelsnämnd för kännedom.

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Beslut Domstolstrots

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten för att inte ha följt beslut från Statens överklagandenämnd

sammanfattning: JO behandlar i beslutet hur Polismyndigheten hanterat två beslut från Statens överklagandenämnd (SÖN) där nämnden undanröjt Polismyndighetens beslut som fattats i samband med att myndigheten sökte chefer till Nationella operativa avdelningen (NOA). JO uttalar att det är av grundläggande betydelse att en beslutsmyndighet respekterar och rättar sig efter det som en överinstans har bestämt. Enligt JO har beslutsmyndigheten en principiell skyldighet att tolka och tillämpa överinstansens beslut på ett lojalt sätt. I beslutet konstaterar JO att Polismyndigheten i de granskade fallen inte lojalt följt överinstansen SÖN:s beslut och rättat sig efter vad nämnden har bestämt. Enligt JO kan det inte accepteras att en myndighet sätter sig över en överinstans avgörande på det sätt som Polismyndigheten har gjort. Genom sitt agerande har Polismyndigheten inte bara satt en grundläggande förvaltningsrättslig princip ur spel utan också omintetgjort effekten av SÖN:s kontroll av att myndigheter följer regeringsformens krav på saklighet vid statliga anställningsbeslut. Polismyndigheten får allvarlig kritik för sitt agerande.

text: Bakgrund

text: Under våren 2015 sökte Polismyndigheten chefer till Nationella operativa avdelningen (NOA), för bl.a. nationella insatsstyrkan och sektionen för nationell samordning.

text: JO behandlar i det här beslutet hur Polismyndigheten hanterat två beslut från Statens överklagandenämnd (SÖN) där nämnden undanröjt beslut som Polismyndigheten fattade i samband med rekryteringsförfarandet till NOA.

text: AA:s ärende (JO:s dnr 4835-2018) Poliskommissarien AA ansökte om att bli chef för nationella insatsstyrkan. I september 2015 beslutade Polismyndigheten att tillsvidareanställa polisen BB som kommissarie och förordnade honom som chef för nationella insatsstyrkan. AA överklagade till SÖN. Polismyndigheten anförde i SÖN bl.a. att AA inte var

text: berättigad att överklaga beslutet eftersom hon redan hade en anställning som kommissarie och anställningsbeslutet inte kunde sägas ha gått henne emot.

text: I sitt beslut den 8 februari 2016 undanröjde SÖN Polismyndighetens beslut att anställa BB och beslutade att AA skulle erbjudas anställningen samt överlämnade ärendet till Polismyndigheten för erforderliga åtgärder. SÖN konstaterade att Polismyndighetens beslut gått AA emot och att överklagandet därför skulle prövas i sak. SÖN uttalade i beslutet att AA vid en kvalitativ helhetsbedömning fick anses mer meriterad än BB för den aktuella befattningen.

text: I april 2016 meddelade Polismyndigheten AA att hon inte skulle erbjudas arbetet eller arbetsuppgifterna som chef för nationella insatsstyrkan. Polismyndigheten beslutade i maj 2016 att inte vidta några ytterligare åtgärder avseende AA med anledning av SÖN:s beslut. CC:s ärende (JO:s dnr 4816-2018) Polisintendenten CC ansökte om att bli chef för sektionen för nationell samordning. I september 2015 förordnade Polismyndigheten polisintendenten DD, som först efter ansökningstidens utgång anmält sitt intresse, som chef för den aktuella sektionen. Anställningsförfarandet avbröts därefter. CC överklagade till SÖN. Polismyndigheten anförde i SÖN bl.a. att DD placerats på funktionen som chef för sektionen för nationell samordning inom ramen för hans befintliga anställning och att CC inte var berättigad att överklaga beslutet eftersom hon redan hade en sådan anställning som det överklagade beslutet avsåg. Enligt Polismyndighetens uppfattning skulle överklagandet avvisas eftersom det överklagade beslutet inte var ett beslut om anställning.

text: I sitt beslut den 7 mars 2016 undanröjde SÖN Polismyndighetens beslut om anställning och återförvisade ärendet till myndigheten för förnyad handläggning. I sina skäl för avgörandet uttalade SÖN bl.a. att, eftersom DD tillsatts inom ramen för ett anställningsförfarande, det överklagade beslutet skulle anses som ett överklagbart anställningsbeslut och, då CC inte fått den anställning som hon sökt, Polismyndighetens beslut hade gått henne emot. Överklagandet skulle därför prövas i sak. Enligt SÖN:s avgörande skulle Polismyndigheten göra en jämförelse av CC:s respektive DD:s skicklighet och därvid särskilt ta ställning till förutsättningarna för att beakta DD:s sent inkomna ansökan.

text: HR-chefen vid NOA gjorde den 11 maj 2016 en notering angående hanteringen av SÖN:s beslut. Det antecknades att DD var anställd som polisintendent sedan 2013 och att ett undanröjande av DD:s anställning i enlighet med vad SÖN beslutat skulle strida mot 7 eller 18 §§ lagen om anställningsskydd eftersom det enligt myndighetens bedömning saknades saklig grund för uppsägning och laga grund för avskedande. Mot den bakgrunden såg Polismyndigheten inte anledning att vidta några ytterligare åtgärder med anledning av SÖN:s beslut.

text: CC överklagade på nytt till SÖN som den 19 september 2016 avvisade hennes överklagande. SÖN anförde att nämnden redan hade prövat ett överklagande av CC avseende Polismyndighetens beslut att anställa DD som chef för sektionen för nationell samordning. Polismyndigheten syntes dock inte ha utrett ärendet vidare och fattat något nytt beslut. CC:s överklagande skulle därför, anförde SÖN, avvisas. SÖN erinrade i beslutet om att det ålåg Polismyndigheten att vidta erforderliga åtgärder i anledning av nämndens beslut den 7 mars 2016.

text: Med anledning av bl.a. SÖN:s beslut från september fattade kanslichefen vid NOA den 15 december 2016 ett beslut där det konstaterades att SÖN:s avgöranden inte föranledde någon ändring av Polismyndighetens beslut där DD ”omplacerades till funktionen som chef för sektionen för nationell samordning vid NOA”. I beslutet redovisades en jämförelse av CC:s och DD:s skicklighet i vissa avseenden och uttalades att DD hade ett försteg framför CC i fråga om skicklighet. Några uttalanden om förutsättningarna för att beakta DD:s sent inkomna ansökan gjordes inte.

text: CC överklagade beslutet till SÖN. Nämnden avvisade den 3 april 2017 överklagandet och uttalade att nämnden redan hade prövat ett överklagande av CC avseende Polismyndighetens beslut att anställa DD som chef för sektionen för nationell samordning och att något nytt beslut inte syntes ha fattats. Nämnden lämnade samma erinran till Polismyndigheten som i beslutet den 19 september 2016.

text: CC ansökte om resning av nämndens beslut från den 3 april 2017. I sitt beslut den 1 december 2017 biföll kammarrätten CC:s ansökan om resning och förordnade att ärendet skulle tas upp till ny prövning i SÖN (Kammarrätten i Stockholm, mål nr 3603-17). Kammarrätten uttalade bl.a. att Polismyndigheten varit skyldig att rätta sig efter SÖN:s beslut den 7 mars 2016. Domstolen uttalade även följande. Kammarrätten bedömer att Polismyndighetens beslut den 15 december 2016 får anses innefatta ett beslut i ett anställningsärende. Kammarrätten har i sin bedömning särskilt beaktat att Polismyndigheten har gjort den jämförelse av DD:s och CC:s skicklighet som Statens överklagandenämnd har förordat i återförvisningsbeslutet. Det förhållandet att Polismyndigheten – trots ställningstagandet i sak – har avskrivit ärendet föranleder ingen annan bedömning. Polismyndighetens beslut omfattas därmed av överklagandebestämmelsen i 21 § anställningsförordningen och det hade ankommit på Statens överklagandenämnd att pröva överklagandet i sak. Sedan ärendet hade tagits upp på nytt avvisade SÖN i ett beslut den 19 februari 2018 återigen CC:s överklagande. SÖN gjorde bedömningen att den skicklighetsjämförelse som gjordes i beslutet den 15 december 2016 inte möjliggjorde en sådan kvalitativ helhetsbedömning som krävs enligt 4 § lagen om offentlig anställning (LOA) och att Polismyndigheten inte förklarat varför DD:s ansökan hade beaktats trots att den inkommit efter ansökningstidens utgång. Nämnden ansåg därför att Polismyndigheten inte efterkommit vad nämnden bestämt i sitt beslut om undanröjande. Något nytt anställningsförfarande hade inte heller inletts eller genomförts. Nämnden gjorde

text: därför alltjämt bedömningen att det överklagade beslutet inte utgjorde ett sådant beslut i ett anställningsärende som kunde prövas av nämnden. Nämnden uttalade vidare följande.

text: CC:s överklagande av det aktuella beslutet innebär därför inte att beslutet om anställning av DD, vilket redan undanröjts av nämnden, kan tas upp på nytt. Även om så skulle vara fallet måste vidare konstateras att nämnden saknar möjlighet att på Polismyndighetens vägnar fatta ett formellt anställningsbeslut med de civilrättsliga verkningar som är förenade med detta. Nämnden saknar även möjlighet att förelägga en tredskande myndighet att företa preciserade åtgärder, vilket i ett fall som detta kan framstå som en brist. Nämnden ser sig därför nödsakad att på nytt avvisa överklagandet.

text: Anmälningarna

text: I var sin anmälan till JO klagade AA och CC på Polismyndigheten för att myndigheten inte följt SÖN:s beslut.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (tf. sektionschefen EE) yttrade sig över anmälningarna efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Polismyndigheten anförde som sin uppfattning att SÖN i besluten hade överskridit sin behörighet enligt

text: 1 § förordning (2007:835)

text: med instruktion för Statens överklagandenämnd och att besluten därför saknade rättslig verkan.

text: Polismyndigheten anförde vidare bl.a. följande.

text: Polismyndigheten har vid flera tillfällen, jfr bl.a. Polismyndighetens yttrande i

text: AD 2018 nr 24

text: , klargjort att myndighetens inställning är att lojalt följa de beslut som en överinstans fattar. Det gäller för övrigt även beslut av SÖN, trots att nämnden inte är en domstol i

text: regeringsformens

text: mening, eftersom den inte inrättats med stöd av lag (se

text: AD 2016 nr 74

text: ). I de nu aktuella fallen hade det dock inte varit möjligt att följa SÖN:s beslut att anställa AA som ”kommissarie med placering vid nationella insatsstyrkan” och heller inte CC som ”polisintendent och chef för sektionen för nationell samordning vid NOA”, av det skälet att det inte finns några sådana anställningar vid polisen. Vidare hade SÖN inte behörighet att pröva de arbetsledningsbeslut som Polismyndigheten fattat. När det gäller AA:s ärende beslutade [HR-chefen vid NOA, JO:s anm.] den 2 maj 2016 att, utöver att undanröja beslutet att anställa BB som kommissarie och låta honom ”gå tillbaka” till sin inspektörsanställning, inte vidta några ytterligare åtgärder för AA med anledning av SÖN:s beslut. Avseende CC fattade [kanslichefen vid NOA, JO:s anm.] ett motsvarande beslut den 15 december 2016 … Besluten grundades på bedömningen att de beslut som SÖN fattat stod i uppenbar strid mot både doktrin och praxis och inskränkningslagen. SÖN har genom sina beslut inte tagit någon hänsyn till den rättsutveckling som skett sedan i vart fall 1994. Vid sidan av detta skulle SÖN:s beslut få mycket stora konsekvenser för myndighetens möjlighet att hantera myndighetens personalplanering och kompetensförsörjning. Slutligen bör nämnas att om CC respektive AA skulle ha omplacerats till de funktioner de gjort anspråk på, skulle Polismyndigheten i kraft av arbetsledningsrätten vara oförhindrad att omedelbart därefter omplacera dem tillbaka till deras tidigare arbetsuppgifter.

text: Polismyndighetens uppfattning är att det i statsförvaltningen idag råder en samsyn på anställningsbegreppet, nämligen att den statliga anställningen består av två komponenter, en förvaltningsrättslig (myndigheten fattar beslut om anställning, vilket är överklagbart) och en civilrättslig (avtal mellan myndigheten och den enskilde). Dessa två komponenter behöver hanteras parallellt. Det är följaktligen inte möjligt att betrakta anställningen som polis, eller anställningsförhållandet som sådant, enbart utifrån ett förvaltningsrättsligt perspektiv. Arbetsledningsrätten inom offentlig sektor, dvs. den statlige arbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet, har stöd i både doktrin och praxis men är också en nödvändig förutsättning för den som bär ansvar för en myndighets verksamhet. Arbetsledningsrättens innehåll kan främst härledas ur det anställningsavtal som den statliga myndigheten träffat med den anställde. CC:s och AA:s anställningsavtal med Polismyndigheten är som polisintendent respektive kommissarie. Deras respektive anställningsavtal är följaktligen kopplade till att de har utbildning och därmed behörighet för de arbetsuppgifter som kan komma att ingå de olika funktioner som Polismyndigheten bedömt ingå i en anställning som polisintendent, respektive kommissarie. Mot den bakgrunden anges i deras respektive anställningsbeslut att de är anställda som polisintendent respektive kommissarie och att de för närvarande placeras vid visst arbetsställe och i en viss funktion. Avsikten med den formuleringen är att göra tydligt för dem att placeringen är en tillsvidareplacering som kan komma att förändras utan att detta påverkar anställningen som polisintendent respektive anställningen som kommissarie om Polismyndigheten önskar utnyttja deras kompetens på en annan funktion än där de för närvarande är placerade. I samband med en eventuell ny placering fattas beslut om ny placering tillsvidare. Detta innebär också att Polismyndigheten hade frihet att, med stöd av den på hela arbetsmarknaden grundläggande principen om arbetsgivarens arbetsledningsrätt, välja att inte omplacera dem till de funktioner de anmält intresse för.

text: Anmälarna kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: JO har under utredningen hämtat in Arbetsdomstolens (AD) dom

text: AD 2018 nr 24

text: . Domen meddelades den 25 april 2018.

text: Av AD-domen framgår bl.a. följande. Efter att Polismyndigheten våren 2016 hade meddelat AA att hon inte skulle erbjudas att bli chef för nationella insatsstyrkan väckte hennes arbetstagarorganisation Polisförbundet talan mot staten genom Polismyndigheten vid AD. Polisförbundet yrkade bl.a. att staten skulle förpliktas att, med eller utan vite, fullgöra SÖN:s beslut. Vid sin prövning uttalade AD att överklagandeinstitutet förutsätter att anställningsmyndigheten lojalt följer SÖN:s beslut och att om anställningsmyndigheten underlåter att agera i enlighet med beslutet får det inte den verkan som ett sådant beslut är tänkt att ha. AD ansåg dock vid en sammantagen bedömning att det inte fanns förutsättningar att förelägga staten att fullgöra SÖN:s beslut på det sätt som Polisförbundet yrkat.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för bedömningen Jag har inriktat min granskning på hur Polismyndigheten ur ett offentligrättsligt perspektiv har hanterat SÖN:s beslut. Jag tar inte ställning till hur de beslut som

text: överklagats till SÖN bör bedömas ur ett arbetsrättsligt perspektiv, närmare bestämt om de utgör beslut i anställningsärenden eller arbetsledningsbeslut. Den frågan har SÖN redan prövat och kommit fram till att de var beslut i anställningsärenden och att nämnden var behörig att pröva överklagandena i sak. Jag gör alltså ingen överprövning av nämndens bedömning av sin behörighet och inte heller av nämndens bedömning att Polismyndighetens beslut gått AA respektive CC emot.

text: Jag gör inte heller någon överprövning av SÖN:s bedömning att den skicklighetsjämförelse mellan CC och DD som Polismyndigheten redovisade i sitt beslut den 15 december 2016 inte möjliggjorde en sådan kvalitativ helhetsbedömning som krävs enligt

text: 4 §

text: LOA. Det framgår vidare inte någonstans i utredningen här att Polismyndigheten särskilt tagit ställning till förutsättningarna för att beakta DD:s sent inkomna ansökan, vilket SÖN uttalade skulle göras. Polismyndigheten har inte heller i sitt yttrande hit påstått att så skett.

text: När det gäller AA:s ärende visar utredningen här att SÖN:s beslut inte föranlett Polismyndigheten att vidta någon åtgärd i förhållande till AA.

text: Utgångspunkten för min bedömning blir därför att Polismyndigheten inte i någon del följt SÖN:s beslut i förhållande till AA och CC.

text: Jag finner dessutom skäl att lyfta fram följande.

text: Enligt

text: 12 kap. 5 § andra stycket regeringsformen

text: ska vid beslut om statliga anställningar avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Bestämmelsen kompletterar den grundläggande regeln i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: som stadgar att allas likhet inför lagen ska beaktas och att saklighet och opartiskhet ska iakttas i den offentliga verksamheten. Kravet på saklighet vid beslut om anställningar har dock ansetts som så viktigt att det borde få en speciell plats i

text: regeringsformen

text: (se

text: prop. 1973:90 s. 406

text: Ett förvaltningsbeslut överklagas normalt till allmän förvaltningsdomstol (se

text: 40 § förvaltningslagen

text: ). Detta gäller dock inte beslut i anställningsärenden (se

text: prop. 2016/17:18 s. 246

text: f. och 22 a § i 1986 års förvaltningslag som gällde till den 30 juni 2018). En myndighets beslut i ett anställningsärende får istället som framgått överklagas till SÖN, vars beslut inte får överklagas (se 1 § förordningen med instruktion för SÖN respektive 21 § anställningsförordningen).

text: JO utreder som regel inte klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Överklagandeinstitutet fyller därför på det här området en särskilt viktig funktion.

text: Ett avgörande från en överinstans ska följas lojalt När ett beslut överklagas prövar överinstansen självmant sin behörighet och tar ställning till bl.a. frågan om beslutet går att överklaga (

text: 47 § första stycket förvaltningslagen

text: och

text: prop. 2016/17:18 s. 337

text: ). Vid en överprövning gäller

text: enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer vidare att överinstansen sätter sig i beslutsmyndighetens ställe. När ett överklagande bifalls är huvudregeln att den överprövande myndigheten förordnar om positiv rättelse, dvs. meddelar ett beslut med det innehåll som beslutsmyndigheten borde ha fattat från början. I vissa fall kan det av praktiska skäl vara motiverat att genom beslutet ge beslutsmyndigheten i uppdrag att vidta verkställighetsåtgärder. Det kan också förekomma att hela förfarandet måste göras om och en ny utredning kanske begäras in. I sådana fall kan överinstansen besluta att återförvisa ärendet till beslutsmyndigheten för ny behandling, i stället för att själv fullborda beredningen och besluta i saken. (Se

text: JO 2005/06 s. 345

text: Det är av grundläggande betydelse att en beslutsmyndighet respekterar och rättar sig efter det som en överinstans har bestämt. AD har uttalat att överklagandeinstitutet förutsätter att anställningsmyndigheten lojalt följer SÖN:s beslut (se

text: AD 2018 nr 24

text: ). Även JO och JK har uttalat att en myndighet är skyldig att rätta sig efter ett beslut av SÖN (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 275

text: JO 2015/16 s. 297

text: och JK:s beslut den 15 maj 2018, dnr 5475-17-2.1). Det finns alltså en principiell skyldighet för beslutsmyndigheten att tolka och tillämpa överinstansens beslut på ett lojalt sätt.

text: Polismyndigheten har dock inte lojalt följt SÖN:s beslut och rättat sig efter vad nämnden har bestämt. Det kan inte accepteras att en myndighet sätter sig över en överinstans avgörande på det sätt som Polismyndigheten har gjort. Genom sitt agerande har Polismyndigheten inte bara satt en grundläggande förvaltningsrättslig princip ur spel utan också omintetgjort effekten av SÖN:s kontroll av att myndigheter följer

text: regeringsformens

text: Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: JO-inspektion Sjukvård

title: Initiativärende mot en psykiatrisk klinik angående utgångspunkten för beräkning av sexmånadersfristen i 16 §, numera 16 a §, lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV)

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

text: ) om rättspsykiatrisk vård (LRV) när allmän domstol beträffande samma person vid två tillfällen har förordnat om överlämnande till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning

text: Initiativet

text: Vid inspektion av psykiatriska kliniken, Länssjukhuset Ryhov, Landstinget i Jönköpings län, den 27–29 november 2006 (JO:s dnr 5514-2006), uppkom, i samband med granskningen av patientjournalerna, fråga om utgångspunkten för fristberäkningen i den då gällande

text: 16 §

text: LRV (sedan den 1 september 2008

text: 16 a § samma lag

text: ). Frågan gällde hur fristen ska beräknas när allmän domstol, beträffande samma person, vid två tillfällen har förordnat om överlämnande till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. I inspektionsprotokollet antecknades bl.a. följande.

text: AA överlämnades genom en dom meddelad av Eksjö tingsrätt den 17 januari 2003 till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Länsrätten i Kronobergs län beslutade i dom den 3 maj 2005 att den rättspsykiatriska vården av AA skulle fortsätta. Under tiden AA vårdades med stöd av LRV avvek han och begick nya brott. Genom dom meddelad av Eksjö tingsrätt den 27 maj 2005 överlämnades AA återigen till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Domen vann laga kraft den 10 augusti 2005. AA överfördes från Regionpsykiatriska kliniken i Växjö till rättspsykiatriska kliniken, Länssjukhuset Ryhov, den 18 augusti 2005. Den 29 november 2005 gjorde chefsöverläkaren en anmälan enligt

text: 16 §

text: LRV till Länsrätten i Jönköpings län. Enligt

text: 16 § andra stycket

text: LRV ska frågan om vården ska upphöra prövas av länsrätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. Anmälan ska ske genast när chefsöverläkaren finner att den rättspsykiatriska vården kan upphöra. I annat fall ska anmälan göras senast inom fyra månader, räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart eller, om patienten kommit till sjukvårdsinrättningen en senare dag, från den dagen. Därefter ska anmälan göras var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut i frågan. Vid det avslutande mötet diskuterades frågan om tidsfristens beräknande. BB [verksamhetschef; JO:s anm.] uppgav därvid att man vid beräkningen av tidsfristen i det aktuella fallet måste ha utgått från tidpunkten då Eksjö tingsrätts dom den 27 maj 2005 vann laga kraft.

text: I förevarande fall uppkommer således frågan om anmälan skulle ha gjorts inom sex månader från länsrättens senaste prövning den 3 maj 2005 i anledning av den först meddelade domen avseende överlämnande till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning, eller, som här synes ha skett, inom fyra månader från det att tingsrättens senare dom vann laga kraft den 10 augusti 2005.

text: JO beslutade att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende (JO:s dnr 482- 2007).

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Landstingsstyrelsen, Landstinget i Jönköpings län, följande.

text: Landstingsstyrelsen har inhämtat begärd utredning och kommentarer från för ärendet berörd verksamhet. Som framgår av bifogad utredning är vår uppfattning att ärendet har handlagts inom gällande tidsgränser. Utgångspunkten har varit att det var den andra domen som skulle följas och inte den första och har därför inte utgått ifrån den senaste länsrättsdomen från Kronobergs länsrätt som föll 2005-05-03, som förordnade att den rättspsykiatriska vården ska fortsätta, när det gäller beräkningen av tidsgränserna för fortsatt vård. Landstingsstyrelsen vill ta del i ett juridiskt klargörande av Justitieombudsmannen, hur man ska beräkna tidsgränserna, när patienter har ett flertal tingsrättsdomar med samma påföljd. Detta upplevs i dagsläget oklart.

text: Till yttrandet var fogat ett tjänsteutlåtande undertecknat av verksamhetschefen BB och chefsöverläkaren CC, psykiatriska kliniken, Länssjukhuset Ryhov. I yttrandet anfördes följande.

text: Patienten är dömd till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Patienten har dömts till rättspsykiatrisk vård vid två tillfällen. Den första domen föll i Eksjö tingsrätt 2003-01-17. Patienten överfördes till vård på Birgittas sjukhus, Vadstena. 2005-04-04 avviker patienten från Birgittas sjukhus, Vadstena. När patienten är avviken begår han nya brott. 2005-04-11 blir patienten intagen på PIVA, Länssjukhuset Ryhov. Han vårdas där enligt tidigare LRVdom. 2005-04-15 patienten överförs till St. Sigfrids sjukhus, Växjö för fortsatt vård. Under vårdtiden i Växjö döms patienten ånyo till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Denna dom föll i Eksjö tingsrätt 2005-05-27. Patienten överklagar domen, men drar sedan tillbaka sitt överklagande 2005-07-06. Därmed har patienten möjlighet att överklaga domen t.o.m. 2005-08-09. Då domen inte överklagats vinner domen laga kraft 2005-08-09. Patienten överförs från St. Sigfrids sjukhus, Växjö till psykiatriska kliniken, Länssjukhuset Ryhov 2005-08-18. Chefsöverläkaren utgår från den andra domen i tingsrätten och börjar från 2005-08-09 att räkna ned tiden för nästa prövning om fyra månader. 2005-11-29 ansökan om fortsatt rättspsykiatrisk vård enligt § 16

text: LRV 1991:1129

text: skrivs och skickas till länsrätten. 2005-12-15 faller dom från länsrätten. Länsrätten förordnar att vården ska fortsätta ytterligare sex månader. 2006-06-11 ansökan om fortsatt rättspsykiatrisk vård enligt § 16

text: LRV 1991:1129

text: skrivs och skickas till länsrätten. 2006-06-15 faller dom från länsrätten. Länsrätten förordnar att vården ska fortsätta ytterligare sex månader. 2006-12-08 ansökan om fortsatt rättspsykiatrisk vård enligt § 16

text: LRV 1991:1129

text: skrivs och skickas till länsrätten.

text: 2006-12-21 faller dom från länsrätten. Länsrätten förordnar att vården ska fortsätta ytterligare sex månader. Nästa ansökan vecka 23, 2007. Chefsöverläkaren har utgått från den andra tingsrättsdomen som föll 2005-05-27 och dömde patienten till LRV med SUP. Domen överklagades av patienten och väckte inte laga kraft förrän 2005-08-09, här började chefsöverläkaren räkna på tidsförloppet som är redovisat ovan. Vi har således inte utgått ifrån den första tingsrättsdomen, utan utgått ifrån att det var den senaste domen som ska gälla för beräkningen av tidsgränser. Enligt vår mening har tidsgränserna följts från vår sida avseende den andra domen. Vi har heller inte fått någon avvikande mening eller signaler att detta var fel från Länsrätten i Jönköpings län i deras domslut. Vi har således utgått ifrån att det var den andra domen som skulle följas och inte den första och har därför inte utgått ifrån den senaste länsrättsdomen från Kronobergs länsrätt som föll 2005-05-03, som förordnade att den rättspsykiatriska vården ska fortsätta, när det gäller beräkningen av tidsgränserna för fortsatt vård. Vi vill gärna ta del i ett juridiskt klargörande av Justitieombudsmannen, hur man ska beräkna tidsgränserna, när patienter har ett flertal tingsrättsdomar med samma påföljd. Detta kan vi uppleva som oklart i dagsläget. I ett beslut den 17 oktober 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 16 §

text: LRV, i dess lydelse före den 1 september 2008, gällde följande. Frågan om vården ska upphöra prövas av länsrätten efter anmälan av chefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. Anmälan ska ske genast när chefsöverläkaren finner att den rättspsykiatriska vården kan upphöra. I annat fall ska anmälan göras senast inom fyra månader, räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart eller, om patienten kommit till sjukvårdsinrättningen en senare dag, från den dagen. Därefter ska anmälan göras inom var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut i frågan. Bestämmelsen återfinns numera efter vissa redaktionella ändringar i

text: 16 a §

text: LRV och bl.a. anges nu uttryckligen att sexmånadersfristen börjar att löpa från den dag då länsrätten senast meddelade beslut i frågan.

text: Har en person genom dom överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning upphör vården, utom i fall som avser verkställighet av beslut om avvisning, utvisning, utlämning och överlämnande, först efter beslut av förvaltningsdomstol. En allmän domstol har således inte någon möjlighet att besluta att vården ska upphöra eller att på något annat sätt påverka dess inriktning eller varaktighet. Detta innebär att en ny dom, genom vilken den tilltalade överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning, i rättsligt hänseende inte påverkar den pågående vården enligt den äldre domen, utan den fortsätter till dess förvaltningsdomstol beslutat att vården ska upphöra.

text: Det ovan anförda innebär enligt min uppfattning följande. När en person överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning påverkas inte de tidsfrister som löper avseende vården av att personen i fråga på nytt döms till samma påföljd. Utgångspunkten för fristernas beräkning är alltjämt den dag då patienten började vårdas enligt LRV (fyramånadersfristen) respektive den dag

text: länsrätten senast meddelade beslut i frågan om vårdens upphörande (sexmånadersfristen).

text: I förevarande fall skulle anmälan således ha gjorts inom sex månader räknat från Länsrättens i Kronoberg dom den 3 maj 2005, dvs. senast den 3 november 2005. Anmälan gjordes emellertid först den 29 november 2005, vilket alltså var för sent. Även om då gällande bestämmelser i

text: 16 §

text: LRV inte kunde sägas vara helt lättillgängliga i aktuellt hänseende kan psykiatriska kliniken inte undgå kritik för det inträffade. Mot bakgrund av att det, trots vidtagna justeringar i

text: 16 a §

text: LRV, kan finnas risk för tillämpningsproblem såvitt här är i fråga, finner jag skäl att tillställa Socialdepartementet en kopia av detta beslut för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet
Beslut

title: Vård- och omsorgsnämnden i Östhammars kommun kritiseras bl.a. för att ha handlagt en begäran om utlämnande av allmänna handlingar i strid med tryckfrihetsförordningens anonymitetsskydd och efterforskningsförbud

sammanfattning: En kvinna, som tidigare var anställd inom en enhet i Östhammars kommun, begärde att få ta del av CV för samtliga socialsekreterare som var anställda inom enheten. Under handläggningen av ärendet vidarebefordrades hennes begäran för hantering till de tjänstemän som antogs ha hand om de efterfrågade handlingarna. Vidare informerades berörda socialsekreterare om den tidigare kollegans begäran, vilken också diskuterades på ett antal möten inom enheten. I samband med att den tidigare kollegan därefter hade kontakt med några av de anställda i en privat gruppchatt ifrågasatte de varför hon hade begärt ut handlingarna. JO konstaterar att det från nämndens sida inte lyfts fram några sakliga skäl för att information om att den tidigare kollegan hade begärt ut handlingar fördes vidare till anställda inom enheten och diskuterades på möten. JO anser därför att agerandet inte var förenligt med anonymitetsskyddet i tryckfrihetsförordningen och kritiserar nämnden för det. I beslutet uttalar JO vidare att det saknar betydelse att frågor om utlämnandet ställdes i en privat gruppchatt eftersom de anställda hade fått information om begäran i sin tjänstemannaroll. Tjänstemännen måste anses ha agerat som myndighetsföreträdare, även om det inte gjordes medvetet och genomtänkt från deras sida. JO anser att det inte vore rimligt om det grundlagsskyddade efterforskningsförbudet skulle kunna kringgås – eller att det i vart fall skulle kunna uppfattas på det sättet – genom att tjänstemän använder privata kontaktvägar för att ställa otillåtna frågor. Agerandet innebar därför ett åsidosättande av tryckfrihetsförordningens efterforskningsförbud och nämnden kritiseras för det. Beslutet innehåller också uttalanden om rätten att få ett skriftligt avslagsbeslut när en begäran om att få ta del av en allmän handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Barn- och ungdomsenheten i Östhammars kommun och framförde bl.a. följande. Den 10 november 2022 begärde hon att få ta del av allmänna handlingar i form av CV för samtliga socialsekreterare inom den aktuella enheten. Hon fick beskedet att några av de efterfrågade handlingarna saknades och att hon därför inte kunde få ett avslagsbeslut. En tid

text: därefter kontaktades hon av en utredningsadministratör och två socialsekreterare som arbetade inom enheten. De ifrågasatte varför hon ville ta del av handlingarna. Hon fick sedan veta att information om hennes begäran hade spridits både skriftligt och muntligt inom enheten. När hon begärde att få ta del av vissa e-postmeddelanden fick hon beskedet att de inte kunde lämnas ut, eftersom de var "offentliga men inte allmänna". Den 20 maj 2023 skickade hon in ytterligare en begäran om handlingsutlämnande. Hon informerades om att handlingarna inte fanns. Inte heller den gången fick hon något avslagsbeslut.

text: Utredning

text: JO begärde att Individ- och familjenämnden i Östhammars kommun skulle yttra sig över anmälan i de delar som redovisas ovan. Yttrandet skulle särskilt beröra frågorna om skyldigheten att informera om rätten att få ett skriftligt avslagsbeslut, om rätten till s.k. anonymitetsskydd och om förbudet mot efterforskning.

text: I sitt yttrande redogjorde Individ- och familjenämnden (numera Vård- och omsorgsnämnden) för handläggningen av ärendet och uppgav bl.a. att den i flera avseenden hade brustit i sin hantering av AA:s begäran om handlingsutlämnande.

text: AA fick möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Skyldigheten att informera om rätten att få ett skriftligt avslagsbeslut Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). En begäran om att få ta del av en allmän handling eller få en kopia av en sådan ska behandlas skyndsamt.

text: För det fall en begäran om att få ta del av en allmän handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås, ska den som har gjort begäran underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (

text: 6 kap. 3 § tredje stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran.

text: Om en enskild begär att få ta del av en handling som inte existerar ska denne omgående informeras om att handlingen inte finns. Om den enskilde – trots sådan information – vidhåller sin begäran och det rör en handling som typiskt sett kan förekomma hos myndigheten, bör myndigheten följa den i

text: 6 kap.

text: OSL

text: angivna ordningen. Ett avslagsbeslut ska alltså meddelas och en överklagandehänvisning ska lämnas. Dessutom ska det i

text: tryckfrihetsförordningen

text: uppställda skyndsamhetskravet beaktas. (Se t.ex. JO:s beslut den 10 mars 2020, dnr 578- 2019.)

text: Av utredningen framgår att AA initialt begärde att få ta del av allmänna handlingar i form av CV för samtliga socialsekreterare som vid tidpunkten var anställda vid en viss enhet inom kommunen. AA fick ta del av de CV som kommunen hade i sitt diarium och fick information om att vissa CV saknades. Efter att AA efterfrågade ett avslagsbeslut fick hon beskedet att kommunen inte kan avslå en begäran som avser handlingar som inte finns. Därefter begärde AA att få ta del av några av de anställdas e-postmeddelanden. En sekretessprövning gjordes och den resulterade i att uppgifterna inte kunde lämnas ut, varpå ett avslagsbeslut med överklagandehänvisning kommunicerades till AA. En tid senare begärde AA att få ta del av ytterligare CV. Även denna gång fick hon beskedet att de efterfrågade handlingarna saknades. AA fick inte något avslagsbeslut eller ytterligare besked i utlämnandefrågan.

text: Nämnden har i sitt yttrande uppgett att den brustit i hanteringen av AA:s begäran när den inte meddelade AA något avslagsbeslut. Skälet till detta var att handläggande tjänstemän gjorde en felaktig tolkning av bestämmelsen i

text: 6 kap. 3 §

text: OSL och uppfattade att avslagsbeslut inte behöver fattas när efterfrågade uppgifter eller handlingar saknas.

text: Jag instämmer i nämndens bedömning att den vid två tillfällen har brustit i hanteringen av AA:s begäran om handlingsutlämnande. Nämnden borde ha informerat AA om rätten att få skriftliga avslagsbeslut och dessutom fattat sådana beslut när det stod klart att efterfrågade handlingar saknades. Det är anmärkningsvärt att så inte skedde trots att AA – i samband med sin initiala begäran – uttryckligen efterfrågade ett sådant beslut. Att den enskilde får ett överklagbart beslut är en förutsättning för att denne ska kunna ta tillvara sin rätt till domstolsprövning. Nämndens hantering av AA:s begäran och den felaktiga informationen som lämnades till AA tyder på kunskapsbrister avseende frågor om handlingsutlämnande. Det är naturligtvis inte godtagbart och det ankommer på nämnden att se till att det inom förvaltningen finns erforderlig kunskap i dessa frågor. Nämnden förtjänar kritik för hanteringen av AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Rätten till anonymitetsskydd och förbudet mot efterforskning En myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem denne är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut (

text: 2 kap. 18 §

text: TF). Bestämmelsen innebär att var och en har rätt att ta del av alla offentliga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen ska användas till, det s.k. anonymitetsskyddet.

text: Även om identiteten hos den enskilde som begär att få ta del av en allmän handling är känd bör myndigheten – utifrån grundtanken bakom anonymitetsskyddet – inte utan närmare överväganden föra uppgifterna vidare. Det finns i och för sig inte något uttryckligt hinder mot att en myndighet upplyser en enskild om att en handling som rör denne har begärts eller lämnats ut. Uppgifter om vem som har begärt ut handlingen får dock inte lämnas vidare utan sakliga skäl. (Se t.ex. JO 2000/01 s. 527, dnr

text: , JO 2011/12 s. 580, dnr

text: , JO 2012/13 s. 461, dnr

text: , JO 2018/19 s. 320, dnr

text: och JO 2024 s. 233, dnr 10048-2022.)

text: Av utredningen framgår att AA tidigare var anställd inom den aktuella enheten. I sin begäran om handlingsutlämnande framförde hon inte något önskemål om anonymitet vid den fortsatta handläggningen och kommunen gjorde därför inte något särskilt i det avseendet. AA:s begäran vidarebefordrades för hantering till de tjänstemän som antogs ha hand om de efterfrågade handlingarna. En av tjänstemännen vidtog vissa åtgärder med anledning av att flera begärda CV saknades och informerade dessutom berörda socialsekreterare om att AA hade begärt ut deras CV. AA:s begäran diskuterades även på ett antal möten inom enheten, eftersom en upprepad begäran av aktuellt slag upplevdes som hotfull och kränkande. I samband med att AA hade kontakt med några av de anställda vid enheten i en privat gruppchatt ifrågasatte de varför hon hade begärt ut handlingarna.

text: Som det får förstås blev AA:s identitet känd för nämnden i samband med hennes begäran. I och med detta får hon anses ha gjort visst avkall på anonymitetsskyddet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Hennes skriftliga begäran utgjorde dessutom i sig en allmän handling hos myndigheten. Det finns inte skäl att rikta någon kritik mot nämnden för att AA:s namn röjdes för de tjänstemän som skulle pröva om de aktuella handlingarna kunde lämnas ut. Det ligger i sakens natur att den som ska pröva en begäran om utlämnande tar del av begäran i sin helhet, även namnet på den som begär ut handlingarna om det framgår (jfr JO 2013/14 s. 610, dnr

text: ). Vidare saknas det anledning att uttala kritik för att berörda socialsekreterare underrättades om att vissa handlingar rörande dem hade begärts ut. Detta mot bakgrund av det jag har redovisat om att rätten att vara anonym inte uttryckligen hindrar att information om att en viss handling har begärts ut förs vidare till den person som handlingen rör.

text: Berörda socialsekreterare fick dock även veta att det var AA som hade begärt ut deras CV. AA:s begäran diskuterades dessutom på ett antal möten. Som jag har redogjort för får identiteten på den som begär ut handlingar inte föras vidare utan närmare överväganden. Det gäller även om den enskilde, som i det här fallet, får anses ha gjort visst avkall på sin rätt till anonymitet genom att uppge sitt namn i begäran. Det har från nämndens sida inte lyfts fram några sakliga skäl för att information om att just AA begärt ut handlingar fördes vidare inom enheten och även diskuterades på möten. Agerandet i dessa delar var därför inte

text: förenligt med anonymitetsskyddet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , och nämnden ska alltså kritiseras för detta. Jag förutsätter att nämnden ser över hur information avseende en begäran om handlingsutlämnande kan och bör delas internt.

text: När det gäller de frågor som ställdes till AA om syftet med att begära ut handlingarna gör jag följande bedömning.

text: Som jag har redovisat ovan får syftet med en begäran om att få ta del av en allmän handling inte efterforskas i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om handlingen kan lämnas ut, dvs. om sekretess gäller i förhållande till den som gör begäran. Det finns inget som tyder på att nämnden vid sin prövning av om handlingarna kunde lämnas ut behövde känna till syftet med AA:s begäran. Jag kan därför inte se att det fanns någon grund för att ställa frågor om detta.

text: Förbudet mot att efterforska syftet med en begäran riktar sig till myndigheter, dess tjänstemän och andra myndighetsföreträdare. Förbudet riktar sig inte till privatpersoner. I det aktuella fallet handlade det om enskilda tjänstemän som i sina privata kontakter med AA ifrågasatte varför hon ville ta del av vissa handlingar. Frågan är således om det ska anses att syftet efterforskades av privatpersoner eller av myndighetsföreträdare.

text: Det har inte framkommit något som tyder på att tjänstemännen kontaktade AA på uppdrag av nämnden, utan det verkar som att frågorna ställdes för att de själva ville veta varför AA önskade ta del av handlingar som rörde dem. De kontaktade AA via privata konton och inte via något konto tillhörande nämnden. Detta skulle kunna tala för att de agerade som privatpersoner.

text: De anställda hade emellertid fått vetskap om AA:s begäran i tjänstemannarollen. I den egenskapen var de offentliga befattningshavare och företrädare för nämnden. JO har tidigare påtalat att det kan uppstå oklarheter om en befattningshavare vid en myndighet använder en privat e-postadress i tjänsten. Mottagaren kan då ha svårt att veta om det är myndigheten denne har kontakt med eller inte. Det kan dessutom finnas en risk för misstanke om att den privata e-postadressen används för att kringgå handlingsoffentligheten (se JO 2022/23 s. 245, dnr

text: , och däri angivna hänvisningar). Jag kan inte se att det finns anledning att göra någon annan bedömning i dessa avseenden när det gäller användning av andra typer av privata kontaktvägar, t.ex. digitala chattar som det har rört sig om i det här fallet, när kommunikationen handlar om tjänsterelaterade frågor och ärenden. Oklarheterna för mottagaren är desamma.

text: Tjänstemännen hade alltså fått information om AA:s begäran i tjänsten, dvs. som företrädare för nämnden, och de ställde frågor om det tjänsterelaterade ärendet till AA. Att frågorna ställdes i en privat gruppchatt saknar enligt min mening betydelse. Jag kan inte se det på annat sätt än att tjänstemännen måste anses ha agerat som myndighetsföreträdare, även om det inte gjordes medvetet och genomtänkt från deras sida. Det vore inte rimligt om det grundlagsskyddade

text: efterforskningsförbudet skulle kunna kringgås – eller att det i vart fall skulle kunna uppfattas på det sättet – genom att tjänstemän använder privata kontaktvägar för att ställa otillåtna frågor. Agerandet har därför inneburit ett åsidosättande av

text: tryckfrihetsförordningens

text: efterforskningsförbud, vilket också nämnden ansett i sitt yttrande. Nämnden förtjänar kritik för det inträffade. Övrigt I sitt yttrande har nämnden redogjort för såväl planerade som genomförda åtgärder med anledning av hanteringen av AA:s begäran om handlingsutlämnande. Jag ser positivt på sådana åtgärder och förutsätter att nämnden även i övrigt vidtar de åtgärder som krävs för att något liknande inte ska inträffa igen.

text: Det som AA har framfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Johanna Bardon har föredragit ärendet och byråchefen Christina Fredin har deltagit i beredningen.