nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

title: Anmälan mot Miljö- och byggnämnden i Piteå kommun angående handläggningen av ett djurskyddsärende; särskilt fråga om handläggningen av ett överklagande

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 december 2005, klagade AA på Miljöoch byggnämndens i Piteå kommun handläggning av ett djurskyddsärende rörande hans djurhållning på fastigheten N. xx:x. Han vände sig främst emot två tjänstemäns uppträdande i samband med ett inspektionsbesök. Av anmälan framgick bl.a. att nämnden den 25 november 2004 hade meddelat ett beslut angående råd och anvisningar för AA:s djurhållning samt att han hade överklagat beslutet.

text: Utredning

text: Av muntliga upplysningar från Länsstyrelsen i Norrbottens län den 13 december 2005 framgick att det inte fanns några uppgifter hos länsstyrelsen som rörde överklagande av beslut angående AA:s djurhållning.

text: En kopia av beslutet den 25 november 2004 samt en utskrift av diariet för ärendet (dnr 1988-120) hämtades in från nämnden. Ytterligare handlingar skickades in från nämnden.

text: Nämndens beslut innehöll bl.a. följande.

text: Beslut

text: Miljö- och byggnämnden beslutar i enlighet med gällande delegation och med stöd av

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: samt med stöd av Statens jordbruksverks föreskrifter (

text: SJVFS 2003:6

text: ) och allmänna råd (

text: SJVFS 2003:3

text: ) om djurhållning inom lantbruket m.m. att meddela följande råd och anvisningar: Utegångsdjur skall ha tillgång till ligghall eller annan byggnad, som ger dem skydd mot väder och vind samt en torr och ren liggplats. En ligghall, som är anpassad för samtliga djur, skall vara färdigställd snarast dock senast den 30 augusti 2005. Djur som behöver särskild vård skall kunna tas om hand i ett närbeläget utrymme med ett klimat som djuren är vana vid. För djur som hålls i icke värmeisolerade

text: stallar och för utegångsdjur skall dock minst en tredjedel av behandlingsplatserna inrymmas i utrymme som kan värmas upp. Djur som behöver särskild vård skall inhysas i boxar där de kan vända sig, om inte veterinär föreskriver annat, och skall vid behov kunna hysas individuellt. Detta utrymme skall vara iordningsställt snarast dock senast den 30 januari 2005. Förprövningsplikt gäller för hägn, ligghallar, stallar inkl. sjuk- och behandlingsplatser. I övrigt ska följande punkter omedelbart följas och beaktas; / . . . /

text: Beslutet innehöll upplysningar om hur det kunde överklagas.

text: I diariet hade noterats såväl den 22 december 2004 som den 29 december 2004 att överklagande av beslutet den 25 november 2004 hade kommit in. Vidare hade AA den 9 december 2005 gett in komplettering och klargörande av överklagandet. Det fanns dock inte någon anteckning om att överklagandet hade rättidsprövats eller att överklagandet samt övriga handlingar i ärendet hade skickats till länsstyrelsen.

text: Nämnden anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av AA:s överklagande av nämndens beslut den 25 november 2004. I sitt remissvar den 7 februari 2006 uppgav nämnden att ett fel hade begåtts när AA:s skrivelser med överklaganden inte hade överlämnats till länsstyrelsen och att samtliga tre skrivelser därför den 11 januari 2006 hade skickats till länsstyrelsen för bedömning och handläggning. Vidare anfördes bl.a. följande.

text: Miljö- och byggkontoret inspekterade den 15 januari 2004 djurhållningen hos AA på fastigheten N. xx:x. Vid inspektionstillfället ombads AA inkomma med ritning och beskrivning på djurhållningen så att en bedömning av djurhållningen skulle kunna ske. AA inkom den 25 februari 2004 med en verksamhetsbeskrivning. Därefter har skriftväxling och samråd skett med länsveterinären. Länsveterinärens skriftliga yttrande inkom den 13 oktober 2004. Miljö- och byggkontoret lämnade med ledning av detta yttrande den 25 november 2004 ”Råd och anvisningar för djurhållning på fastigheten N. xx:x”. De råd och anvisningar som lämnades den 25 november 2004 utformades som ett delegationsbeslut. Normalt utformas dessa inspektionsrapporter/råd och anvisningar som tjänsteskrivelser och inte som delegationsbeslut med besvärshänvisning. Den 22 december 2004 inkom till miljö- och byggkontoret ett överklagande av det tidigare nämnda delegationsbeslutet och den 29 december 2004 samt den 9 december 2005 inkom kompletteringar av överklagandet. Eftersom kontoret i normalfallet utformar råd och anvisningar inom djurskyddet som tjänsteskrivelser som inte är överklagningsbara överlämnades inte överklagandet till länsstyrelsen för handläggning i samband med att det inkom. Kontoret anser att överklagandet borde ha överlämnats tidigare eftersom råd och anvisningar hade utformats som delegationsbeslut med besvärshänvisning. AA blev i beslut 304/2004 bl.a. anmodad att senast den 30 januari 2005 iordningsställa en ligghall. Om det vid uppföljande besök visar sig att meddelade råd och anvisningar inte följts kan ett föreläggande med stöd av

text: 26 § djurskyddslagen

text: om att vidta åtgärder riktas mot AA. Något sådant beslut om föreläggande att vidta åtgärder har inte fattats av miljö- och byggnämnden. Ett sådant beslut skulle dels ha kommunicerats med verksamhetsutövaren före nämndens beslut och skulle dels vara möjligt att överklaga.

text: Ärendet och därmed innehållet i beslutet från den 25 november 2004 är föremål för vidare handläggning. Detta dels med anledning av vad som framkom i samband med uppföljande inspektion den 7 december 2005 och dels med anledning av att en skrivelse till djurskyddsmyndigheten skickats den 9 december 2005 med begäran om yttrande från Djurskyddsmyndigheten om hur man ska se på den typ av djurhållning som AA bedriver på fastigheten N. xx:x. Ärendet kommer också i och med överlämnandet av överklagandet bli föremål för länsstyrelsens prövning. AA kommenterade remissvaret.

text: Av upplysningar från länsstyrelsen framgick bl.a. att Länsrätten i Norrbottens län i dom den 22 mars 2006 hade konstaterat att nämndens beslut, trots rubriken, tveklöst var utformat som ett föreläggande och att det förhållandet att nämnden endast hade avsett att meddela råd och anvisningar gjorde att beslutet var behäftat med ett så gravt fel att det skulle undanröjas.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Mot denna bakgrund har min granskning begränsats till att avse handläggningen av AA:s överklagande av beslutet den 25 november 2004.

text: Grundläggande bestämmelser om förvaltningsmyndigheters hantering av överklaganden finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Av

text: 23 § andra stycket

text: framgår att en skrivelse med överklagande skall ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Enligt

text: 24 §

text: ankommer det på den myndigheten att pröva om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, skall myndigheten avvisa den, om inte annat följer av andra eller

text: tredje stycket

text: . Om skrivelsen inte avvisas skall beslutsmyndigheten enligt

text: 25 §

text: överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet.

text: Frågan inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet skall överlämna handlingarna till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det är emellertid självklart att detta skall ske utan dröjsmål enligt vad som föreskrivs i

text: 7 § förvaltningslagen

text: . Överlämnandet bör normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314).

text: Givetvis förutsätter tillämpningen av bestämmelserna om överklagande att myndigheten kan konstatera att en inkommen skrivelse innehåller ett överklagande, dvs. en begäran om att en högre instans skall pröva ärendet (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 302). Den myndighet som tar emot ett överklagande har däremot, vid sidan av rättidsprövningen, inte att befatta sig med frågor rörande förutsättningarna för att ärendet skall bli föremål för saklig prövning i högre instans. Avgörandet av om det verkligen är fråga om ett beslut och om klaganden har besvärsrätt liksom av övriga frågor gällande sakprövningsförutsättningarna är uteslutande en uppgift för överinstansen.

text: Som nämnden har konstaterat var det fel att inte överlämna AA:s överklagande och övriga handlingar i ärendet till länsstyrelsen. Jag är mycket kritisk till att AA genom nämndens underlåtenhet fråntogs sin lagstadgade rätt att få beslutet hänskjutet till högre instans prövning. Först sedan AA:s anmälan till JO hade remitterats till nämnden för utredning och yttrande, mer än ett år efter det att överklagandet kommit in till nämnden, rättades den felaktiga handläggningen till. Jag förutsätter att nämnden vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra en upprepning av det inträffade.

text: Med hänvisning till vad som nyss har redovisats om JO:s verksamhet ger det som i övrigt har förekommit i ärendet inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Dokumentation
Partsinsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälningar mot Bygg- och miljönämnden i Sandvikens kommun angående handläggningen av ett ärende om hästhållning; frågor om registrering av handlingar m.m.

org: jo

text: Bakgrund m.m.

type: rubrik

text: AA och BB, ägare av fastigheten B. x:x i Sandvikens kommun, och CC, ägare av fastigheten B. x:xx, har vid upprepade tillfällen, syskonen DD och EE med biträde av sin far FF, framfört klagomål till Bygg- och miljönämnden i Sandvikens kommun angående hästhållningen på grannfastigheten B. x:y. Inom sist nämnda fastighet finns tre rasthagar avsedda för hästar. En av dessa hagar är belägen endast några meter från bostadshuset på CC:s fastighet B. x:xx. Nämnden beslutade den 15 juni 2004 (dnr M 624/2004), § 135, med anledning av klagomål från CC att hästhållningen på fastigheten B. x:y inte utgjorde en olägenhet för människors hälsa enligt

text: 9 kap. 3 § miljöbalken

text: under förutsättning att vissa, i beslutet angivna, villkor iakttogs av djurhållaren. Ett av villkoren var att högst en häst fick vistas i rasthagen närmast fastigheten B. x:xx. Beslutet överklagades av CC, syskonen DD och EE (med instämmande av FF) och av djurhållaren till Länsstyrelsen i Gävleborgs län som fattade beslut i ärendet den 1 november 2004. Länsstyrelsens beslut överklagades av nämnden till Östersunds tingsrätt, Miljödomstolen, som undanröjde länsstyrelsens beslut och återförvisade ärendet till styrelsen för fortsatt handläggning. Länsstyrelsen förbjöd i beslut den 10 mars 2005 hästhållning i rasthagen närmast CC:s fastighet. Eventuella hästar skulle flyttas från hagen senast den 1 april 2005. Nämnden överklagade och yrkade att miljödomstolen skulle fastställa nämndens beslut samt att länsstyrelsens beslut skulle inhiberas. I miljödomstolens slutliga beslut den 16 juni 2005 avvisades nämndens överklagande med hänvisning till att hästhållningen i hagen hade upphört.

type: stycke

text: Anmälningar

text: miljö- och hälsoskyddschefen GG vägrade att ta emot sådana anmälningar samt att nämnden inte tog upp inkomna anmälningar till beslut.

text: Av CC:s skriftliga redogörelse av telefonsamtalet den 27 januari 2005 i samband med polisanmälan framgår bl.a. följande (se aktbilaga 2, bilaga 5.1 sid. 5).

text: Den 27 januari 2005 kl. 08.30 blir jag uppringd av GG / . . ./ I detta telefonsamtal begärde han att få veta var jag arbetade samt vem som är min chef. Jag förklarade då för honom att detta var helt oväsentligt, då varken företaget eller min chef har något med detta mål att göra. GG var dock påstridig och ville ha dessa uppgifter, varpå jag nekade och frågade varför. GG påstår då att ”det vore bra för min chef att veta hur jag beter mig” samt ”om det företag jag representerar har affärer med Sandvikens kommun skulle dessa avslutas”. Jag förklarade då att vi inte har affärer med Sandvikens kommun. GG svarade då att han ville ”veta vad företaget hette så att sådana affärer ej heller skulle inledas i framtiden”. Vidare påstod GG att den berörda grannen målet gäller, skall ha behövt uppsöka psykiatrisk hjälp p.g.a. vårt agerande i detta ärende. Var dessa uppgifter kommer ifrån ville GG inte återge.

text: I en tjänsteanteckning den 27 januari 2005 har GG noterat följande (se aktbilaga 2, bilaga 5.2).

text: Ringer, efter att ha haft ytterligare kontakt med HH, till CC och begär att CC skall framföra en ursäkt till HH för gårdagens uppträdande. Jag säger också att alla kontakter hädanefter måste tas med mig i ärendet och att det kan ske både muntligen och skriftligen. Jag efterlyste också om det i hans arbete finns några kundkontakter med oss, vilket han nekade till. Jag överlämnade därefter luren till HH, varvid ett beklagande över hans uppträdande framfördes.

text: Utredning

text: Nämnden beslutade den 5 april 2005 att överlämna GG:s förslag till yttrande som nämndens yttrande till JO.

text: I yttrandet anfördes bl.a. att ett utdrag av samtliga i diariet registrerade handlingar efter samråd med kommunjuristen hade skickats till AA för att denne själv skulle avgöra vilket material som saknades. Enligt nämnden hade denna åtgärd vidtagits då nämnden inte kunde se att det i materialet fanns några handlingar som inte redan var kända. Vidare anfördes att anmälarna dessutom hade inbjudits att besöka miljöoch hälsoskyddsavdelningen för att själva gå igenom arkivet och att ett sådant besök också hade ägt rum den 26 januari 2005. Nämnden uppgav dessutom att samtliga handlingar, i enlighet med anmälarnas begäran i anmälan till JO, hade lämnats ut.

text: Beträffande klagomålen på mottagandet av muntliga anmälningar anförde nämnden bl.a. att telefonsamtal som inte tillförde något nytt kunde ha förekommit utan att registreras i nämndens diariesystem Miljöreda men att klagomål på hästhållningen endast hade framförts av ägarna till fastigheterna B. x:x och x:xx. Med anledning av anmälarnas begäran om att ta upp inkomna anmälningar till beslut hänvisade nämnden till den pågående prövningen i högre instans av hästhållningen.

text: Anmälarna kommenterade remissvaret och inkom därefter, tillsammans med CC, med en ny anmälan mot nämnden. Denna anmälan handläggs i dnr 2977-2005.

text: Nämnden beslutade den 6 oktober 2005 att godkänna bygg- och miljöchefen G.O:s och nämndens ordförande JJ:s yttrande till JO. I beslutet angavs också att miljöoch hälsoskyddschefen GG inte hade deltagit i ärendet.

text: I yttrandet anfördes bl.a. följande (bilagorna utelämnade här). Ärenden av nu aktuellt slag diarieförs i ärende- och hanteringssystemet Miljöreda, vilket används av ett stort antal kommuner i landet. Enligt gängse rutiner skall utsedd handläggare se till, antingen själv eller med hjälp av administrationen, att

text: inkomna handlingar m.m. diarieförs på ett korrekt sätt. Även telefonsamtal av betydelse för ärendehanteringen skall noteras. I förevarande fall har uppenbarligen det inträffat att handlingar i ärendet kommit att registreras på flera fastigheter, inte bara på den fastighet där nu ifrågavarande hästhållning ägt rum utan också på de fastigheter som klagandena äger. Det konstateras att skrivelser m.m. i hästhållningsärendet finns registrerade i sju diarienummer. Detta innebär att en tjänsteman, som inte är väl insatt i Miljöreda, kan förbise att handlingar kan finnas i flera akter. Uppenbarligen har detta också inträffat vilket lett till att anmälarna vid påstötning fått ta del av de handlingar som den då tillfrågade tjänstemannen haft kännedom om. Detta faktum och den omständigheten att ett stort antal tjänstemän varit inkopplade sedan ärendets ursprungliga start 1999, bidrar givetvis till att missförstånd kan uppkomma. Med anledning härav dras den slutsatsen att diarieföringsrutinerna måste ses över för undvikande av framtida missförstånd av liknande art. Redan nu finns möjligheten att påföra handlingar i ett och samma ärende ett objektnummer, oavsett vilken fastighet som diarieföringen sker på. En sökning i diariet på objektnummer resulterar då i att samtliga handlingar berörande objektet listas i ett journalblad, oberoende av fastighetstillhörighet. Nämnden, som har haft svårigheter att fullt ut förstå vad anmälarna vill eller avser med sina frågor, har inte till någon del kunnat visa att berörda tjänstemän vägrat att lämna ut eller undanhållit handlingar. I den mån anmälarna uppfattat det så beror det enligt nämnden på att berörda tjänstemän har ansett sig ha tillmötesgått klagandens önskemål på grund av skäl som framgår ovan. Till yttermera visso har kontoret erbjudit sig, senast genom brev från bygg- och miljöchefen den 9 augusti 2005, att ta emot anmälarna vid besök på bygg- och miljökontoret för att visa upp och lämna ut alla inkomna handlingar. Frågor och påståenden i anmälarnas många brev och mail till kontoret leder lätt till nya brev med följdfrågor som kontoret och nämnden kan tycka redan besvarats. Möjligen skulle ett personligt besök göra det enklare att tillmötesgå anmälarnas krav. Anmälarna har avböjt erbjudandet. Anmälarna riktar särskild kritik mot djurskyddsinspektör HH för vägran att lämna ut handlingar. HH har av den anledningen av bygg- och miljöchefen anmodats att skriva ned sina egna upplevelser av kontakterna med CC och FF, se bilaga 1. Vidare kan det återigen möjligen vara så att HH i denna pressade situation ansett att hon lämnat ut de handlingar hon känt till men förbisett att det kunde finnas ytterligare handlingar av intresse registrerade med andra diarienummer. Några interna akter annat än för rent arbetsmaterial, dvs. handlingar som inte är allmänna, finns inte på kontoret. Påståenden i allmänna formuleringar att noteringar av betydelse för handläggningen saknas i ”registret”, att noteringar av betydelse inte beaktats av kommunens handläggare samt att namngivna och anonyma anmälare finns i det sidoordnade registret, kan svårligen bemötas med mindre än att precisering sker. Avslutningsvis i frågan om tillgänglighet av offentliga handlingar kan tilläggas att kommunledningen har för avsikt att låta utbilda samtliga handläggare inom kommunen i ämnesområdet Offentlighet och sekretess med

text: förvaltningslagen

text: som en viktig del. / . . . / Enligt vad GG uppger har denne initialt förlitat sig på uppgifter från KK, ägare till B. x:y, om att CC:s bostadshus skulle ha flyttats närmare B. x:y. Vid en senare kontroll mot bygglovdiariet har inte kunnat konstateras att lov givits för bostadshusets flyttning, vilket också GG medger i en skrivelse till Östersunds tingsrätt den 18 maj 2005, se bilaga 2. / . . . / GG uppger att han inte uppträtt på ett otillbörligt sätt gentemot CC. Nämnden har för sin del ingen anledning att betvivla vad GG anför. Det påstådda hotet, som polisanmäldes av CC, ledde enligt beslut av polismyndigheten den 2 februari 2005 till att brott inte ansågs föreligga (se bilaga 5.1 till CC:s skrivelse, aktbilaga 2 i JO:s

text: remiss). Beslutet har enligt kontroll den 6 oktober 2005 med polisen heller inte överklagats till åklagare. Nämnden och kontorspersonalen har därför inte funnit särskild anledning att nu, på grund av CC:s påstående om hot, ta upp frågan om våld och hot med handläggarna inom myndighetsutövningen i allmänhet och GG i synnerhet. Tilläggas kan att även personalen på bygg- och miljökontoret känt sig illa behandlade av CC och FF i samband med att dessa besökte kontoret den 26 januari 2005. Berörd personal har skrivit ned sina upplevelser, se bilaga 3. I bilaga 1 till remissvaret har HH uppgett bl.a. att hon den 16 december 2004 inte hade uppmanat sin kollega att inte skriva ut handlingar samt att hon den 26 januari 2005 endast hade frågat CC och FF om de inte hade fått samtliga handlingar, hon hade inte påstått att så skulle ha varit fallet.

text: Anmälarna kommenterade remissvaret och framförde nya klagomål på handläggningen hos nämnden samt även hos Länsstyrelsen i Gävleborgs län. Dessutom har anmälarna framfört klagomål mot Polismyndigheten i Gävleborgs län.

text: Av muntliga kontakter med vice chefsåklagaren LL vid Åklagarkammaren i Gävle framgår bl.a. att denne överväger att inleda utredning vad gäller det som har förevarit vid telefonsamtalet den 27 januari 2005 (se aktbilaga 2, bilaga 5.1 sid. 5) men att några utredningsåtgärder ännu inte har vidtagits.

text: Rättslig reglering

text: Utlämnande av handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: En handling är enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. För att anses som inkommen till myndighet skall handlingen ha anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Brev eller annat meddelande som är ställt personligen till den som innehar befattning vid myndighet anses enligt 4 § som allmän handling, om handlingen gäller ärende eller annan fråga som ankommer på myndigheten och inte är avsedd för mottagaren endast som innehavare av annan ställning. En handling anses normalt som upprättad när den har expedierats eller, om så inte skall ske, när handlingen färdigställts. Om en handling som inte har expedierats hänför sig till ett särskilt ärende anses den upprättad när ärendet har slutbehandlats hos myndigheten. Diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som förs fortlöpande anses enligt 7 § andra stycket 1 som upprättad när handlingen färdigställts för anteckning eller införing. En myndighets protokoll och därmed jämförliga anteckningar anses upprättade när handlingen har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. För minnesanteckningar – som inte har expedierats – gäller enligt 9 § att de inte anses som allmänna handlingar hos myndigheten om de inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning avses en promemoria och annan uppteckning eller upptag-

text: ning som har kommit till endast för ett ärendes föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgift.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av 13 § framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Det finns inga formkrav för en begäran att ta del av en allmän handling. Som en allmän förutsättning gäller emellertid att den som önskar ta del av en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall kan lämna så detaljerade upplysningar om handlingens innehåll att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste således få klart för sig vilken eller vilka handlingar som avses. Den har å andra sidan i viss utsträckning skyldighet att efterforska en oklart preciserad handling. Om myndigheten, när den får en begäran om utfående av allmänna handlingar, inte direkt får klart för sig vilka handlingar som avses, bör myndigheten så snart som möjligt underrätta sökanden om detta så att denne får tillfälle att komplettera eller precisera sin framställning.

text: En begäran om att ta del av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på denna befattningshavare att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Om framställningen inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär att få ut handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, i flertalet fall hos kammarrätt. Att ett beslut som går att överklaga skall förses med en anvisning om hur det kan överklagas följer av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Av

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF följer att en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling får efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Parts rätt till insyn Utöver reglerna i

text: 2 kap.

text: TF om utlämnande av allmänna handlingar följer av

text: 16 § förvaltningslagen

text: att den som är part i ett ärende har rätt att, med de begränsningar som framgår av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: , ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Denna rätt är som synes inte begränsad till allmänna handlingar utan avser allt utredningsmaterial som har tillförts ett ärende.

text: Vilket regelsystem som skall tillämpas beträffande en framställning om att få ut allmänna handlingar får avgöras utifrån den framställning som den enskilde har gjort. I det fall någon har åberopat sin ställning som part som grund för att få ta del av en handling finns inget krav på att framställningen skall behandlas genast eller någon möjlighet till ett formligt avslagsbeslut. Däremot skall framställningen handläggas i enlighet med de allmänna regler som gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehandläggning (se

text: och

text: 7 §§

text: förvaltningslagen

text: Oavsett vilket regelsystem som skall tillämpas skall en framställning om att få kopior av handlingar behandlas med tillbörlig skyndsamhet. Enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ett ärende utgör således inte skäl att ansökan skall handläggas med mindre skyndsamhet än om partsställning inte föreligger.

text: Registrering I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns. Att så sker är dessutom en nödvändig förutsättning för arbetets behöriga gång hos myndigheterna.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall allmänna handlingar som kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras, dvs. diarieföras, utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan myndigheterna välja mellan att antingen registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. När myndigheten har bestämt sig för ettdera systemet måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten. Om det t.ex. har bestämts att allmänna handlingar tillhörande vissa ärendeslag skall registreras krävs

text: det att alla allmänna handlingar som hör till sådana ärenden verkligen diarieförs. Detta gäller även för meddelanden som befordras elektroniskt.

text: I

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: uppställs vissa minimikrav beträffande uppgifterna i ett register. I det fall en handling registreras skall av registret framgå 1. datum, då handlingen kom in eller upprättades, 2. diarienummer eller annan beteckning som åsatts handlingen, 3. i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt 4. i korthet vad handlingen rör. Utgångspunkten är att dessa uppgifter skall vara allmänt tillgängliga. Uppgifterna under punkterna 3 och 4 får utelämnas eller särskiljas om det behövs för att registret i övriga delar skall kunna företes för allmänheten.

text: Bestämmelsen i 15 kap. 1 § om att allmänna handlingar skall registreras utan dröjsmål innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registreringen skall ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges den enskilde möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Om handlingen inte registreras eller om registrering fördröjs inskränker detta allmänhetens möjlighet till insyn i myndighetens verksamhet. För en handling som kommer in till en myndighet med post ligger det närmast till hands att registrering följer i omedelbar anslutning till själva postöppningen. För handlingar som inges till myndigheten på annat sätt är det önskvärt att de diarieförs i nära anslutning till ingivandet. I normalfallet bör registrering ske senast påföljande arbetsdag. Dokumentation Den muntliga information som inhämtas och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras. Det nu sagda gäller också sådana iakttagelser som en handläggare gör vid besök på den plats som ärendet avser, om iakttagelserna kan få betydelse för avgörandet av ärendet. Dokumentationen skall vara permanent utförd samt daterad och signerad. För vissa fall framgår denna dokumentationsskyldighet direkt i lag. I

text: 15 § förvaltningslagen

text: föreskrivs således att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Den lagstadgade dokumentationsskyldigheten utgör ett viktigt komplement till reglerna om muntlig handläggning. Samtidigt skall den trygga parters rätt enligt

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: att få del av uppgifter i ett ärende.

text: Det är från rättsäkerhetssynpunkt av största vikt att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten. Detta utgör en förutsättning för att ärendet i den ordinarie handläggarens frånvaro skall kunna handläggas, för att det beslutande organet inom myndigheten skall kunna få ett betryggande beslutsunderlag samt för att en granskning av ärendet i efterhand skall kunna ske.

text: Avslutande av ärenden Ett anhängiggjort ärende skall alltid avslutas genom ett formligt beslut. Innebörden av beslutet avgörs av omständigheterna i det enskilda fallet. Beslutet kan bestå i ett föreläggande till den som är ansvarig för en störande verksamhet eller t.ex. vara ett konstaterande att ingen störning förekommer, varför klagoärendet avslutas utan åtgärd. Det kan också röra sig om ett beslut där sakfrågan inte behandlas och som går ut på t.ex. avvisning eller avskrivning av en anmälan. Beslutet skall fattas av någon som är behörig. När ärendet har avslutats med ett beslut bör det även antecknas som avslutat i diariet.

text: Om beslutet kan anses gå en part emot kan beslutet överklagas av denne. I sådant fall skall parten enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: underrättas om hur han kan överklaga beslutet. Även när den som har kommit in med ett klagomål inte berörs av beslutet på sådant sätt att han eller hon har rätt att överklaga beslutet kan det – med hänsyn till intresset av att upprätthålla allmänhetens förtroende för myndigheterna – i många fall vara lämpligt att underrätta klaganden om hur ärendet har avgjorts.

text: Bedömning

text: Allmänt om hanteringen av handlingar Som framgår av nämndens remissvar (dnr 2977-2005) har registrering av handlingar inte skett i enlighet med den rättsliga regleringen som jag nyss har redogjort för. Den bristande ordningen har uppenbarligen bidragit till svårigheterna att fastställa vilka handlingar som hör till ett ärende samt om samtliga handlingar har lämnats ut. Beträffande handläggningen av frågor om utlämnande av handlingar vill jag understryka att en framställning inte kan vägras på den grunden att en person tidigare har begärt och fått ut samma handlingar samt att krav på personligt besök inte kan ställas upp. För den som är part i ett ärende gäller som redovisats vidare att ett utlämnande inte förutsätter att handlingarna är att anse som allmänna. Handläggningen av nya klagomål Inledningsvis kan konstateras att det inte finns några hinder mot att göra muntliga anmälningar. Sådana anmälningar torde normalt omfattas av den nyss redovisade dokumentationsskyldigheten.

text: Att prövning av en fråga pågår i högre instans efter överklagande kan i och för sig utgöra hinder för nämnden att samtidigt pröva nya klagomål som rör samma sak. Det måste dock göras en bedömning om det verkligen är fråga om samma sak eller om omständigheterna skiljer sig från det tidigare ärendet. Dessutom måste de ärenden som har anhängiggjorts genom de nya klagomålen avslutas i enlighet med vad jag nyss har sagt.

text: Felaktiga uppgifter i överklagandet Det är givetvis helt oacceptabelt att en myndighet inte försäkrar sig om att uppgifter som anförs till stöd för ett överklagande verkligen är korrekta. Inte minst gäller det uppgifter som en part har lämnat och som är till nackdel för en annan part i ärendet.

text: Telefonsamtalet den 27 januari 2005 I denna del konstaterar jag att anmälarnas uppgifter om att GG skulle ha ringt upp CC och försökt ta reda på vilket företag denne var anställd hos i syfte att informera arbetsgivaren om CC:s beteende samt att avsluta kommunens eventuella affärer med företaget vinner stöd av GG:s egen tjänsteanteckning angående samtalet. Ett sådant agerande från en tjänsteman är anmärkningsvärt och kan naturligtvis inte godtas oavsett bakgrunden till agerandet. Jag ser allvarligt på det inträffade. Med hänsyn till att denna fråga för närvarande övervägs av åklagare stannar jag vid dessa uttalanden i denna del.

text: Avslutande synpunkter Utredningen har påvisat stora brister i kunskap om den rättsliga reglering som styr nämndens verksamhet. Som framgår har agerandet i vissa situationer dessutom inte varit förenligt med de grundläggande krav som kan ställas på tjänstemän vid fullgörande av uppgifter inom den offentliga förvaltningen.

text: Bristerna har lett till begränsningar i parts rätt till insyn i ärendehandläggningen och i allmänhetens grundlagsskyddade rätt till insyn och kontroll i den kommunala verksamheten. Vidare synes bristerna ha påverkat möjligheterna att anhängiggöra ett ärende samt rätten till överprövning av nämndens ställningstaganden.

text: Nämnden har redogjort för de utbildningsåtgärder som har planerats. Jag förutsätter att åtgärderna redan har vidtagits och att nämnden också i övrigt vidtar åtgärder för att komma till rätta med de brister i handläggning och agerande som har kommit fram genom utredningen hos JO.

text: Mot bakgrund av bl.a. att JO:s granskning inte är avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning föranleder det som i övrigt har förekommit i ärendena inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig.

text: Beträffande klagomålen mot polisen har jag samrått med chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, som har tillsyn över polisväsendet.

text: Ärendena avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det nyss sagda.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: En kommun beslutade att återkalla s.k. arbetstekniska hjälpmedel som kommunen tidigare hade tillhandahållit; fråga bl.a. om de rättsliga förutsättningarna för beslutet och om utformningen av beslutet

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Lindesbergs kommun fattade vid ett sammanträde den 20 oktober

text: 2005 ett beslut som rörde ”Hantering av omvårdnadshjälpmedel utifrån socialnämndens egna verksamheter”. Nämnden anförde i sitt beslut (§ 237) bl.a. följande.

text: 1. Hjälpmedel hos brukare som har privata vårdgivare återkallas. Detta skall ske under veckorna 46 och 47 efter det att information gått ut till brukare och vårdgivare.

text: Med anledning av socialnämndens beslut skickade socialförvaltningen (den medicinskt ansvariga sjuksköterskan och avdelningschefen inom handikappomsorgen) en skrivelse som var ställd till ”brukare med personlig assistans med annan anordnare än kommunen”. I skrivelsen anfördes följande.

text: Socialnämnden beslutade den 20 oktober 2005, dnr 2005/253, att återkalla alla kommunens hjälpmedel som finns vid de brukare som har personlig assistans av privata vårdgivare, gäller även kooperativ. Om det i fortsättningen behövs hjälpmedel för den personal som är till för din assistans ber vid dig att ta kontakt med din anordnare så får de ombesörja detta. Hämtning av kommunens hjälpmedel som finns vid dig kommer att hämtas under vecka 48 och 49. Du blir kontaktad av personal från kommunen om datum och tid. Meddelande har gått till din anordnare.

text: Anmälan

text: AA, Nordströms Assistans AB, ifrågasatte i en skrivelse, som han skickade till bl.a. Länsstyrelsen i Örebro län, Socialstyrelsen och JO, om kommunens handlingssätt stod i överensstämmelse med gällande lagar och förordningar. Han anförde därvid bl.a. följande.

text: Kommunen försöker nu ta ifrån den enskilde ett personligt utskrivet hjälpmedel genom en kollektiv bestraffning att ”om du som inte använder dig av oss får du heller inga hjälpmedel”. Vi anser att tillvägagångssättet är kränkande och strider mot de lagstiftningar som betonar de funktionshindrades rätt att själva få välja sin assistans och hur den skall vara utformad.

text: Utredning

text: JO inhämtade upplysningar från Länsstyrelsen i Örebro län om hur skrivelsen från AA hade handlagts där. Det kom då fram att länsstyrelsen hade beslutat att inte inleda någon granskning. Som skäl för sitt beslut anförde länsstyrelsen att frågor om personliga hjälpmedel regleras primärt i hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: , HSL, och att frågorna därmed inte låg inom länsstyrelsens tillsynsområde. Därefter remitterade JO anmälan till socialförvaltningen i Lindesbergs kommun för upplysningar. Därvid angavs att det av remissvaret särskilt skulle framgå under vilka förutsättningar som kommunen hade lämnat ut hjälpmedlen.

text: I ett remissvar som var undertecknat av socialchefen BB och stabsekonomen CC anfördes bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: I samband med ÄDEL-överenskommelsen mellan kommuner och landsting i Örebro län gjordes en överenskommelse om att se över ansvarsgränserna vad gäller olika typer av hjälpmedel. Parterna var överens om att lösa problematiken i samband med nästa stora skatteväxlingsreform mellan kommuner och landsting. Den inträffade 1995 och föregicks året innan av införandet av Lag om stöd och service till vissa funktionshindrade (SFS 1993:387), LSS, och Lag om assistansersättning (SFS 1993:389), LASS. I samband med överläggningar inför införandet av LSS/LASS genomfördes träffar/förhandlingar mellan Riksförsäkringsverket och Kommunförbundet. Undertecknad (CC) deltog som medlem i förhandlingsdelegationen från Kommunförbundet. I diskussionen som genomfördes framförde företrädare för tre kooperativ att de i administrationsdelen i timersättningen för LASS krävde att det fanns utrymme för kostnader för arbetstekniska hjälpmedel vilket Riksförsäkringsverket ansåg vara skäligt. I den skatteväxling som genomfördes 1995 reglerades i Örebro län ansvarsfördelningen vad gäller omsorgerna, särskolan och hjälpmedel. När det gäller hjälpmedel så fanns olika termer som användes vid uppdelningen mellan huvudmännen. Det var personliga hjälpmedel, omvårdnadshjälpmedel och inkontinenshjälpmedel. När det gäller inkontinenshjälpmedel så fördes ansvaret i stort sett över till kommunen med den reservationen att om hjälpmedel förskrevs av Urolog eller specialistsjuksköterska anställd av Landstinget så svarade Landstinget för både ansvarsdelen och kostnaden. När det gällde de personliga hjälpmedlen beslöts att de även fortsättningsvis skulle vara ett ansvar för Landstinget (undertecknad CC tillhörde även här förhandlingsdelegationen på kommunsidan) men att däremot omvårdnadshjälpmedel skulle vara ett kommunalt ansvar. I Örebro län övertog kommunerna ansvaret för hemsjukvården i både de särskilda boendena och i eget boende 1992. Ett undantag gällde dock och det var särskilda boenden inom omsorgen. Man kom därför överens inför skatteväxlingsreformen 1995 att kommunens ansvar för omvårdnadshjälpmedel skulle inkludera samtliga som hade hemsjukvård. I och med kommunaliseringen av omsorgerna 1995 inkluderades även de funktionshindrade som bodde i särskilda boenden. Vad som aldrig reglerades mellan huvudmännen var frågan om arbetstekniska hjälpmedel, vilket ansågs vara respektive arbetsgivares ansvar. Personliga hjälpmedel definierades som de hjälpmedel som inte var omvårdnadshjälpmedel. Omvårdnadshjälpmedel definierades i en lista som inkluderades i överenskommelsen mellan landstinget och kommunerna i Örebro län i 1995 års skatteväxling.

text: Den aktuella frågeställningen

text: I det beslut som fattats av socialnämnden har något bristfälligt de olika benämningarna för hjälpmedelstyper ersatts med hjälpmedel i stället för att mer tydligt poängtera att det rör sig om arbetstekniska hjälpmedel. Vad är då arbetstekniska hjälpmedel? Enligt den uppfattning som kommunen företräder så är det hjälpmedel som underlättar för personalen att vårda en person med funktionsnedsättning. Det innebär att det i vissa fall kan vara fråga om att sätta ut ett hjälpmedel som finns på den överenskomna listan över omvårdnadshjälpmedel, utan att det egentligen är fråga om ett omvårdnadshjälpmedel. Det senare skall för att fungera som ett omvårdnadshjälpmedel vara förskrivet av en i den kommunala organisationen behörig förskrivare, en distriktsarbetsterapeut, och vara riktad till en viss namngiven person. Till skillnad mot omvårdnadshjälpmedel så kan arbetstekniska hjälpmedel beslutas om av chefspersonal i linjeorganisationen och hjälpmedlet kan som regel användas av flera personer. Ett exempel kan vara en duschstol, som kan stå i ett badutrymme och användas av flera personer. Ett annat kan vara en lyft som kan användas av flera brukare. När det gäller speciella sängar så kan även där användningen av sängen innebära att den antingen är ett arbetstekniskt redskap eller ett omvårdnadshjälpmedel. I det fall som sängen i huvudsak underlättar för den funktionshindrade att kunna sköta sig själv genom att lättare själv kunna stiga upp ur sängen, genom att själv använda höjeller sänkfunktionen, så är det sannolikt ett omvårdnadshjälpmedel. Det måste i så fall ha varit förskrivet på viss person. Om sängen däremot används för att personalen inte skall behöva få dåliga lyftförhållanden, t.ex. genom att höja sängen när den vårdade skall flyttas över till en rullstol eller någon annan arbetsuppgift skall genomföras, så är det ett arbetstekniskt hjälpmedel. Vad gäller omvårdnadshjälpmedel och inkontinenshjälpmedel så har kommunen samma förhållningssätt till alla behövande boende i den egna kommunen. Det finns visserligen vissa kriterier som skall vara uppfyllda och man får tillgång till de nämnda hjälpmedlen först efter förskrivning, men alla i kommunen bemöts på ett likartat sätt. När det däremot gäller arbetstekniska hjälpmedel berörs kommunen som arbetsgivare och det arbetsgivaransvar som kommunen har för alla sina anställda. Kommunen har t.ex. inget ansvar för dem som arbetar på Lindesbergs lasarett, även om det används arbetstekniska hjälpmedel där som enligt den mellan kommunerna och landstinget definierade listan över omvårdnadshjälpmedel finns upptagna som ett kommunalt ansvarsområde. Detsamma gäller andra arbetsgivare inom kommunen. Vad gäller Nordströms Assistans AB så är det en privat arbetsgivare och som sådan har man ett arbetsgivaransvar för att se till att den personal man anställer inte far illa. Enligt gängse uppfattning svarar varje arbetsgivare för sina egna arbetstekniska hjälpmedel. De undantag som finns är när Försäkringskassans regler kan användas, men då är det oftast anpassning av en arbetsplats där en person med funktionshinder arbetar. Att kommunen har haft ett generöst förhållningssätt och medgivit att privata assistansanordnare har fått utnyttja de arbetstekniska hjälpmedel som kommunen ställt ut hos vårdtagare under den tid som man var arbetsgivare, innebär inte att kommunen i all framtid måste fortsätta att svara för enskilda arbetsgivares skyldigheter. Det beskrivna förhållandet har oftast förekommit i samband med att den funktionshindrade har önskat att kommunen upphör som assistansanordnare och man i stället valt en privat assistansanordnare. I det senare fallet är det dessutom så att den privata assistansanordnaren inte har någon direkt relation till kommunen då det är Försäkringskassan som betalar ut den ersättning som man avlönar sin personal

text: med. Ersättningen från Försäkringskassan innehåller dessutom en ersättning för administration inklusive insatser för personalen. Kommunen har genom att ge vissa privata företag möjlighet att utnyttja kommunala resurser till en ringa eller ingen kostnad missgynnat andra arbetsgivare, som t.ex. landstinget. Detta vill man nu komma tillrätta med genom det den 20 oktober 2005 av socialnämnden fattade beslutet. Påståenden att kommunen skulle straffa någon för att man valt en privat vårdgivare är ett påhopp på kommunen som organisation. Kommunen försöker att ha ett likvärdigt förhållningssätt till alla, och det innebär att man som arbetsgivare endast värnar om den egna personalen. Kommunen har aldrig tidigare straffat någon för att man valt en annan organisation för att utföra ett arbete och så är inte fallet nu. Kommunen har heller aldrig ifrågasatt den lagstiftning som finns för att reglera den hjälp som handikappade kan erhålla. Om det finns personligt utskrivna hjälpmedel så är kommunen även i de fallen ointresserad att röra de hjälpmedel som kan vara förskrivna. Det som kommunen har gjort är att man meddelat att man kommer att ta bort sådana hjälpmedel som finns hos vårdtagare där kommunen inte längre är arbetsgivare. Man hänvisar till att det skulle vara ett kommunalt ansvar med alla typer av hjälpmedel. Som påpekats ovan har kommunen inte ansvar för arbetstekniska hjälpmedel, det är ett arbetsgivaransvar. Om familjemedlemmar vårdar en anhörig oavlönat så är det vård inom familjen, och kommunen har inte heller där ansvar för arbetstekniska hjälpmedel. Vad gäller uppdragsgivare så är det Försäkringskassan som fattar beslut och betalar för LASS-tjänster.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 31 oktober 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Varje landsting skall enligt

text: 3 §

text: HSL erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Detsamma gäller dem som är kvarskrivna enligt

text: 16 § folkbokföringslagen (1991:481)

text: och stadigvarande vistas inom landstinget. Enligt

text: 3 b §

text: HSL skall landstinget därvid erbjuda bl.a. hjälpmedel för funktionshindrade.

text: Landstingets ansvar enligt

text: 3 §

text: HSL omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom landstinget har ansvar för enligt 18 § första och tredje styckena HSL. Av

text: 18 § första stycket

text: HSL framgår att en kommun är skyldig att erbjuda god hälso- och sjukvård till bl.a. dem som bor i ett s.k. särskilt boende. Ett landsting får till en kommun inom landstinget överlåta skyldigheten att erbjuda s.k. hemsjukvård om landstinget och kommunen kommer överens om det samt regeringen medger det (

text: 18 § tredje stycket

text: HSL).

text: Kommunen skall enligt

text: 18 b § första stycket

text: HSL i samband med sådan hälso- och sjukvård som avses i 18 § första–tredje styckena erbjuda även bl.a. hjälpmedel för funktionshindrade. Landstinget får även utan samband med överlåtelse av ansvar för hälso- och sjukvård enligt 18 § träffa överenskommelse med en kommun inom landstinget om att kommunen skall ha ansvar för hjälpmedel för funktionshindrade (

text: 18 b § andra stycket

text: HSL).

text: Bedömning

text: I propositionen 1999/2000:79, Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken, anges att ett av målen för handikappolitiken är att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. Det handikappolitiska arbetet skall inriktas på att bl.a. identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder (prop. s. 23 f.). I propositionen framhölls att tekniska hjälpmedel och andra kompensatoriska insatser är av särskilt stor betydelse för att kunna uppnå målet (prop. s. 26).

text: Frågor om hjälpmedel har behandlats av bl.a. LSS- och hjälpmedelsutredningen i ett betänkande

text: SOU 2004:83

text: , Hjälpmedel. I betänkandet anfördes att hjälpmedel som en person med funktionshinder har behov av även kan underlätta arbetet för en personlig assistent. Det kan då diskuteras om hjälpmedlet skall betraktas som ett hjälpmedel för brukaren och vara sjukvårdshuvudmannens ansvar eller som ett hjälpmedel för assistenten och vara arbetsgivarens ansvar. Frågan hade behandlats tidigare av bl.a. dåvarande Landstingsförbundet och Svenska Kommunförbundet i en rapport från 1996 (LOKAH- rapporten) och av Arbetsmiljöverket i rapporten Personlig assistans – ett arbetsfält med brukare, ansvar och variation (

text: ). Hjälpmedelsutredningen gjorde även egna undersökningar om gränsdragningen mellan vad som skulle ses som ett hjälpmedel för den enskilde respektive ett arbetsredskap för en assistent. Utredningen kunde då konstatera att det förekom ”tvister” om huruvida bl.a. liftar och sängar skulle betraktas som hjälpmedel för den funktionshindrade eller för assistenten. Mot bakgrund av den osäkerhet som förelåg om vad som skulle avses med hjälpmedel föreslogs i betänkandet att bestämmelsen i

text: 3 b §

text: HSL om sjukvårdshuvudmännens skyldighet att tillhandahålla hjälpmedel skulle förtydligas. I betänkandet anfördes i denna del bl.a. följande (s. 113).

text: Med hjälpmedel för det dagliga livet menas sådana hjälpmedel som fordras för att brukaren själv eller med hjälp av någon annan skall kunna tillgodose sina personliga behov, som att klä sig, äta, sova och sköta sin hygien, förflytta sig, kommunicera, fungera i hemmet och närmiljön, orientera sig, sköta vardagslivets rutiner i hemmet och delta i sysselsättning samt delta i normala fritids- och rekreationsaktiviteter. Det är viktigt att understryka att det är brukarens behov som avgör om ett hjälpmedel skall tillhandahållas henne eller honom. Behovet blir inte mindre om brukaren behöver hjälp av någon annan för att kunna använda ett hjälpmedel eller om det samtidigt har positiva effekter för till exempel en personlig assistent. Behovet är inte heller relaterat till vem som är arbetsgivare för den personliga assistansen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds för närvarande inom Regeringskansliet (regeringens skrivelse 2005/06:110 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken).

text: I en rapport, Förändringar av landstingens och kommunernas regelverk för förskrivning av hjälpmedel under de tre senaste åren – en kartläggning genomförd oktober–november 2005, som Hjälpmedelsinstitutet har utfört på uppdrag av Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, anfördes bl.a. att det finns skillnader

text: mellan sjukvårdshuvudmännen när det gäller vilka hjälpmedel som erbjuds och gränsdragningen till s.k. egenvård. SKL har tagit initiativ till överläggningar med sjukvårdshuvudmännen om hur reglerna för hjälpmedel kan bli mer enhetliga. Regeringen uttalade i propositionen 2005/06:115 s. 114 att den avsåg att noga följa det initiativet.

text: Socialnämnden i Lindesbergs kommun beslutade den 20 oktober 2005 att återkalla hjälpmedel som fanns hos ”brukare som har privata vårdgivare”. Förvaltningen har i sitt remissvar anfört att beslutet är något bristfälligt utformat eftersom ”de olika benämningarna för hjälpmedelstyper ersatts med hjälpmedel i stället för att mer tydligt poängtera att det rör sig om arbetstekniska hjälpmedel”. Syftet med beslutet har dock enligt förvaltningens mening varit att återta endast ”hjälpmedel som underlättar för personalen att vårda en person med funktionsnedsättning”.

text: Jag vill rent allmänt framhålla att det hade varit av värde om det av nämndens beslut tydligt hade framgått vilka hjälpmedel som beslutet gällde. Av rubriken till nämndens beslut framgick att det avsåg omvårdnadshjälpmedel. Inte heller denna benämning synes, med utgångspunkt från vad som anförs i remissvaret, vara helt adekvat i sammanhanget eftersom det begreppet inte är helt synonymt med begreppet arbetstekniska hjälpmedel. Jag förutsätter dock att nämnden har menat att beslutet skall ha den innebörd som förvaltningen har angett i remissvaret. Jag har inte funnit att det finns skäl för mig att inhämta ett yttrande från nämnden i denna fråga.

text: Jag kan för egen del inte finna att det har förelegat något formellt hinder för nämnden att besluta om att inte utan kompensation tillhandahålla s.k. arbetstekniska hjälpmedel eftersom det får ankomma på en arbetsgivare att se till att den egna personalen har sådana hjälpmedel. När det gäller verkställigheten av nämndens beslut om återkallande av hjälpmedel vill jag dock framhålla följande.

text: Efter nämndens beslut skickade förvaltningen ut ett brev till brukarna i vilket det anfördes att kommunen hade beslutat att ”återkalla alla kommunens hjälpmedel som finns vid de brukare som har personlig assistans via privata vårdgivare”. Visserligen gavs även upplysning om hur den enskilde skulle förfara ”om det i fortsättningen behövs hjälpmedel för den personal som är till för din assistans”. Detta hindrar inte att det måste ha varit svårt för många av brukarna att förstå vad som menades. Enligt min mening borde det av brevet tydligt ha framgått att nämndens beslut avsåg endast s.k. arbetstekniska hjälpmedel. Jag vill även ifrågasätta om inte förvaltningen i brevet borde närmare ha redogjort för de överväganden som låg bakom nämndens beslut.

text: Nämndens beslut har rent språkligt utformats så att det kan ge intryck av att nämnden har beslutat om att återta även andra hjälpmedel än s.k. arbetstekniska hjälpmedel. Gränsdragningen mellan arbetstekniska hjälpmedel, omvårdnadshjälpmedel och den enskildes hjälpmedel är svår att göra. Jag vill

text: därför framhålla att det kan finnas skäl för nämnden att följa upp hur förvaltningen i de enskilda fallen har tillämpat nämndens beslut om återtagande av hjälpmedel.

text: Som framgår av det ovan anförda ger lagstiftningen inte något entydigt svar på frågan om gränsdragningen mellan olika slag av hjälpmedel. Problemställningen vad gäller gränsdragningen torde vara väl känd för Regeringskansliet. Den fråga som aktualiserats i det nu förevarande ärendet kan likväl vara av visst intresse, och jag sänder därför en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Radiotjänst i Kiruna AB för handläggningen en avanmälan av avgiftspliktigt TV-innehav

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Radiotjänst i Kiruna AB (Radiotjänst). Av anmälan och därtill fogade bilagor framgick bl.a. följande.

text: En person, BB, flyttade i januari/februari 2009 till ett äldreboende. I samband därmed avanmälde hon sitt avgiftspliktiga TV-innehav till Radiotjänst.

text: Den 9 mars 2009 fick BB ett brev från Radiotjänst där det uppgavs att bolaget, för att kunna hjälpa henne med ärendet, behövde korrekta adressuppgifter avseende äldreboendet. Hon ombads därför att tillhandahålla dessa samt att, tills vidare, fortsätta att betala TV-avgiften.

text: Den 16 april 2009 sände Radiotjänst en påminnelse till BB att betala TVavgiften för perioden 1 april - 30 juni. BB sände den 6 maj ett brev till Radiotjänst i vilket hon uppgav att hon hade bott på vårdinrättningar sedan januari och att hon hade avanmält sitt TV-innehav i februari. Hon returnerade samtidigt den utsända fakturan. Den 18 maj sände Radiotjänst ut en andra påminnelse om att betala tvavgiften för ovan angiven period. Bolaget underrättade henne vidare om att ärendet skulle skickas till Kronofogdemyndigheten om hon inte betalade. Den 26 maj sändes en faktura ut avseende perioden 1 juli - 30 september.

text: BB sände den 1 juni och 8 juni 2009 ytterligare brev till Radiotjänst. I dessa begärde hon att Radiotjänst omgående skulle skriva av ärendet eller meddela ett överklagbart beslut.

text: Den 16 juni 2009 sände Radiotjänst ett brev till BB där bolaget informerade henne om att hennes avanmälan var noterad från och med den 9 mars samma år.

text: Utredning

text: Radiotjänsts handlingar i BB:s ärende lånades in och granskades. Radiotjänst anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan såvitt avsåg bolagets handläggning i anledning av BB:s avanmälan.

text: I sitt remissvar, som var undertecknat av verkställande direktören CC, anförde Radiotjänst följande.

text: Handläggningen i ärendet

text: Radiotjänst i Kiruna AB får ett brev 2009-03-09 där det framkommer att BB flyttar till ett serviceboende 2009-03-11 och att tv-avgiften i och med detta avanmäls. Till följd av brevet sänder Radiotjänst ett brev daterat 2009-03-09 med förfrågan om namnet och adressen på boendet BB flyttar till. Radiotjänst får ett brev 2009-05-08 som inte besvaras. Ytterligare brev inkommer till Radiotjänst 2009-06-04, 2009-06-09 och 2009-06-16. Dessa brev besvaras av Radiotjänst 2009-06-16. I brev som kom till Radiotjänst 2009-06-04 framgår att BB gett bort sin tv-mottagare till annan person innan hon flyttade till vårdboendet. I svaret från Radiotjänst framgår att avanmälan registreras från och med 2009-03-09. Aktuell handläggare upprättar en anteckning 2009-06-16 där det framgår att hon inte hittar något vårdboende på angiven adress. Vidare framgår av anteckningen att handläggaren uppfattar att BB gett bort sin tvmottagare 2009-03-09 vilket framgår av brevet som inkommit till Radiotjänst 2009-06-04.

text: Radiotjänsts bedömning

text: När en person flyttar till ett vårdboende kan det i vissa fall innebära att tv-avgift inte ska betalas. Detta framgår av 2b§ 2 punkten lagen (

text: ) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst. I dessa fall betalar vårdinrättningen en tv-avgift som även omfattar tv-mottagare som är avsedda att användas av dem som får vård. För att Radiotjänst ska kunna avgöra om en person omfattas av regeln i 2b§, behöver vi veta vilket boende personen kommer att flytta till. I samråd med kommunen eller den privata vårdgivaren avgörs om boendet är ett vårdboende eller om det kan ses som ett vanligt ordinärt boende. Detta är bakgrunden till den förfrågan om boendets namn och adress som Radiotjänst skickade 2009-03-09. Radiotjänst har inte fått något svar på förfrågan om vilket boende BB flyttat till, och har till följd av detta inte kunnat utreda om hon skulle betala tv-avgift eller inte med utgångspunkt i boendefrågan. Radiotjänst har inte besvarat brevet med ankomstdatum 2009-05-08. Av handlingarna går det inte att utläsa anledningen till varför inte Radiotjänst gjort det. Radiotjänst skulle ha besvarat brevet och har därför brustit i handläggningen i den delen.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över Radiotjänsts remissvar.

text: Rättslig reglering

text: Den 1 januari 2010 trädde vissa ändringar av lagen (

text: ) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst, i kraft. Ändringarna har, såvitt avser de bestämmelser som är aktuella i det här ärendet, inte inneburit några ändringar i sak. Fortsättningsvis kommer hänvisningar att ske till lagens bestämmelser i den nu gällande lydelsen.

text: Enligt

text: 2 a § i lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst ska den som innehar en TV-mottagare betala radio- och TV-avgift till Radiotjänst. I lagens 3 § stadgas vissa begränsningar i denna skyldighet. Där föreskrivs bl.a. att en enda radio- och TV-avgift ska betalas för samtliga TV-mottagare som finns hos en vårdgivare och som är avsedda att användas av dem som får vård på vårdgivarens sjukhus, vårdanstalt eller inrättning av liknande slag.

text: När Radiotjänst till följd av en anmälan eller på annat sätt får reda på att någon innehar en TV-mottagare ska bolaget, om avgiftsskyldighet följer med innehavet, fatta beslut om avgift (9 §).

text: Radio- och TV-avgift ska betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält att det avgiftspliktiga innehavet har upphört och anmälan har kommit in till Radiotjänst (11 §). Bestämmelsen medger inget utrymme för Radiotjänst att, i anledning av en gjord avanmälan, pröva den avgiftsskyldiges uppgifter om att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. Av lagens förarbeten framgår att den enskilde inte heller är skyldig att ange skälen till en avanmälan och att Radiotjänst inte får efterfråga dessa. Detta innebär inte att Radiotjänst därigenom saknar möjlighet att vid avanmälningstillfället lämna information om reglerna kring avgiftsskyldigheten. Oriktiga avanmälningar borde, uttalas vidare i förarbetena, kunna undanröjas genom en ömsesidig och på frivillig basis genomförd dialog mellan anmälaren och Radiotjänst (se

text: prop. 1996/97:165 s. 12

text: f).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB den 9 mars 2009 sände en skrivelse till Radiotjänst i vilken hon upplyste bolaget om att hon den 11 mars skulle flytta till ett serviceboende. Hon uppgav att hon därför sade upp TV-licensen och att hon inte avsåg betala räkningen för perioden 1 april - 30 juni 2009. Denna skrivelse kan svårligen tolkas på något annat sätt än som en anmälan från BB till Radiotjänst om att hennes avgiftspliktiga TV-innehav upphörde från och med den 11 mars.

text: Radiotjänst synes ha uppfattat saken så att BB fortfarande innehade TV men att hon ansåg att innehavet inte längre skulle vara avgiftspliktigt. Därför, och eftersom Radiotjänst uppenbarligen ansåg det oklart huruvida BB:s nya boende var sådant att det träffades av undantaget i nuvarande

text: 3 § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst, synes man ha beslutat att utreda den saken närmare.

text: Som angetts ovan ger lagen emellertid inget utrymme för Radiotjänst att, i anledning av en gjord avanmälan, pröva den avgiftsskyldiges uppgifter om att hans eller hennes avgiftspliktiga TV-innehav har upphört. Radiotjänst förfor alltså felaktigt när bolaget krävde in kompletterande uppgifter från BB och uppmanade henne att tills vidare fortsätta betala avgiften. Avanmälan skulle ha registrerats i enlighet med BB:s begäran.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inga uttalanden från JO:s sida.


title: Allvarlig kritik mot Valnämnden i Stockholms stad, som beslutade att genomföra röstning vid Stockholms central i strid med vallagen

sammanfattning: Förtidsröstningen vid Stockholms central uppfyllde inte kraven i 8 kap. 3 § vallagen, eftersom partipolitiska aktiviteter förekom i nära anslutning till de röstande. Valnämnden ansvarar för att vallagens ordningsregler kan upprätthållas vid röstmottagningsställena. Lokaler där detta inte är möjligt ska inte användas för röstning. Valnämnden i Stockholms stad kritiseras därför. Kritiken är allvarlig då nämnden beslöt att genomföra röstningen trots kännedom om de aktiviteter som skulle förekomma invid röstningslokalen.

text: (Se även JO:s beslut 5161-2010 avseende bl.a. valnämndens ansvar för röstmottagningsställen.)

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Valnämnden i Stockholms stad m.fl. för brister i en röstningslokal och uppgav därvid följande. Den 17 september 2010 passerade han Stockholms central och uppmärksammade att Socialdemokraterna spred valpropaganda endast ett tiotal meter från den röstningslokal som var belägen i centralhallen. Partiet använde sig av högtalare som gjorde att valpropagandan hördes inne i röstningslokalen. Förtidsröstningen hade därmed enligt anmälan skett i strid med

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: Utredning

text: Valnämnden i Stockholms stad anmodades att yttra sig över anmälan. Eftersom förtidsröstningen vid det aktuella röstmottagningsstället även var föremål för Valprövningsnämndens prövning, och valnämnden redan hade yttrat sig dit, beslutade nämnden att ge in samma yttrande till JO. I detta uppgav nämnden följande.

text: Valnämndens uppdrag och övergripande mål vid val av röstmottagningsställen är att välja lokaler som gör det lätt för väljare att rösta på platser med god tillgänglighet. Centralstationen i Stockholm är en av de mest centrala platserna som finns i Stockholm och förtidsröstningen där är etablerad sedan mycket länge. När kommunerna fick ansvaret för förtidsröstningen 2006 och vid EUparlamentsvalet 2009 ordnade valnämnden förtidsröstning i Centralhallen. Även då

text: hade politiska partier verksamhet där vilket självfallet upplevdes som en olägenhet. Valnämnden ansåg dock att förtidsröstningen ändå skulle ordnas på Centralen. Närmare 30 000 personer förtidsröstade på Centralen vid de allmänna valen 2010, vilket gör denna förtidsröstningslokal till den näst största i Sverige. Röstmottagningsstället på Centralen fyllde alltså uppenbart ett behov. Väljarnas reaktioner när de röstade var också från de flesta oerhört positiva, bland annat därför att det också fanns möjlighet att skriva ut dubblettröstkort. Sedan ett antal år tillbaka är Centralhallen på Stockholms central en kommersiell yta indelad i s.k. eventytor som hyrs ut till olika aktiviteter. Jernhusen äger byggnaden, men JCDecaux är det företag som ansvarar för uthyrning och de villkor som gäller vid hyra. Ca 2 år innan de allmänna valen var valnämndens kansli i kontakt med JCDecaux för att boka och diskutera hyraav eventyta i Centralhallen. Vid de möten som valnämndens kansli haft med JCDecaux har diskuterats om det varit möjligt att inte hyra ut resterande ytor i Centralhallen till politiska partier men detta har överhuvudtaget inte varit möjligt och partierna bokar också sina ytor mycket lång tid i förväg. I de samtal som kansliet haft med JCDecaux har kansliet kommit överens om att partierna vid sina möten skulle stå vända mot mitten av Centralhallen och att de skulle bygga sina anläggningar så att de var vända från förtidsröstningslokalen. Mellan partiernas och valnämndens eventyta stod en dubbel rad av bänkar uppställda som tydlig avgränsning. Det var också ett tiotal meter mellan de olika eventytorna. Valnämnden har alltså överhuvudtaget ingen möjlighet att påverka vilka andra som hyr andra ytor i vare sig gallerier eller andra kommersiella lokaler. Det blir i varje fall en bedömning om det är rimligt att ordna förtidsröstning enligt de villkor som gäller för den platsen. Den yta som avtalas om är den ”vallokal” som disponeras. Övriga ytor disponeras av andra eller är offentlig plats. Valnämnden disponerade alltså inte några angränsande utrymmen och hade därför ingen möjlighet att styra vad som hände där. Kansliet var även tydligt i sina instruktioner till det eventbolag som utformade förtidsröstningslokalen vid Centralen. Ytan skulle vara tydligt markerad som en ”lokal” vilket gjordes med att ställa upp valbås, skärmar och rep längs kanterna av valnämndens yta. Den som hyr en yta i Centralhallen måste också markera ytan med en matta för att visa var gränsen går för resenärer och övriga som befinner sig i hallen. [---] Efter kontakterna som kansliet haft med JCDecaux presenterades för nämnden de förslag till åtgärder som gjorts för att säkerställa att de två eventytorna i Centralhallen, valnämndens och partiernas, skulle uppfattas som två ”lokaler”. Nämnden gjorde då bedömningen att dessa åtgärder var tillräckliga och att allmänintresset att arrangera förtidsröstning på Centralen var större än olägenheterna. Alternativet hade varit att inte vara där överhuvudtaget. Under den period som förtidsröstningen pågick hade tre partier hyrt in sig på Centralen. Första veckan var det Centerpartiet, andra veckan Miljöpartiet, tredje och sista veckan var det Socialdemokraterna. Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att det är en olägenhet att partier har verksamhet nära inpå ett röstmottagningsställe men vid en samlad bedömning fann en enig valnämnd att fördelarna med ett röstmottagningsställe i Centralhallen vida översteg nackdelarna.

text: Till sitt yttrande hade valnämnden fogat ett antal fotografier. Några av dessa biläggs, se bilaga 1 och 2.

text: AA kommenterade valnämndens yttrande.

text: Rättslig reglering och Valprövningsnämndens prövning

text: Enligt

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: får det på ett röstmottagningsställe eller i ett utrymme intill detta inte förekomma propaganda eller annat som syftar till att påverka eller hindra väljarna i deras val.

text: Beslut att fastställa utgången av ett val kan enligt

text: 15 kap. 3 § vallagen

text: överklagas till Valprövningsnämnden. Valprövningsnämnden ska enligt

text: 15 kap. 13 § vallagen

text: upphäva ett val och förordna om omval bl.a. om det förekommit avvikelser från föreskriven ordning och det med fog kan antas att vad som förekommit har inverkat på valutgången.

text: De omständigheter som har anmälts till JO har efter ett överklagande berörts av Valprövningsnämnden (beslut den 17 december 2010, dnr 151-2010, 204-2010 och 205-2010). Beslutet gällde frågan om bl.a. förtidsröstningen på Stockholms central varit förenlig med bestämmelserna i

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: . Valprövningsnämnden anförde att syftet med bestämmelsen är att väljaren ska vara ostörd och skyddad från varje form av påverkan under själva valhandlingen. Nämnden konstaterade att det är respektive kommun som ska inrätta röstningslokaler, att kommunerna har att beakta bestämmelsen när de hyr utrymmen för röstningslokaler och att de ska se till att hyresavtalen får ett sådant innehåll att bestämmelsens krav på röstningslokalerna uppfylls. Nämnden framhöll att förtidsröstningen är av stor betydelse för att uppnå ett högt valdeltagande samt att det är naturligt att söka skapa så gynnsamma förutsättningar som möjligt för förtidsröstning genom att använda röstningslokaler med hög tillgänglighet och på platser där många människor passerar. Efter att ha beskrivit de förhållanden som rått på platsen gjorde Valprövningsnämnden följande bedömning.

text: Det är inte möjligt att med utgångspunkt i den ganska allmänt formulerade bestämmelsen i

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: , närmare precisera inom hur stort område omkring en röstningslokal det inte får förekomma politiska aktiviteter. Det är naturligtvis också vanskligt att i efterhand bedöma i vad mån väljarna nåtts av de olika politiska aktiviteter som pågått på det utrymme som disponerats av de politiska partierna. Vad som framkommit i utredningen leder dock Valprövningsnämnden till slutsatsen att utrymmena var belägna så nära röstningslokalen att aktiviteterna inom partiernas utrymme, åtminstone stundtals, hade en sådan form att de nådde väljarna i röstningslokalen. Därmed kan inte kraven i

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: anses uppfyllda. Detta har inneburit en avvikelse från föreskriven ordning. Valprövningsnämnden prövade därefter om avvikelsen med fog kunde antas ha inverkat på valutgången. Nämnden fann att så inte var fallet. Överklagandet avslogs därför.

text: Bedömning

text: Då valnämnden fattar beslut om att en lokal ska användas som röstmottagningsställe har nämnden ett ansvar för att

text: vallagens

text: ordningsregler kan upprätthållas i denna. Kan reglernas efterlevnad inte garanteras ska lokalen inte användas för röstning, något som självklart gäller oberoende av lokalens lämplighet i övrigt. Om ett röstmottagningsställe kan antas komma att besökas av

text: många väljare, såsom var fallet vid Stockholms central, är det än mer betydelsefullt att lokalen uppfyller de krav som lagen ställer.

text: Som Valprövningsnämnden funnit var kraven i

text: 8 kap. 3 § vallagen

text: inte uppfyllda vid förtidsröstningen på Stockholms central. För detta förtjänar Valnämnden i Stockholms stad kritik. Med hänsyn till att nämnden beslöt att genomföra röstningen trots kännedom om att politiska aktiviteter skulle förekomma invid röstningslokalen är kritiken av allvarligt slag.