nyckelord:
Allmänna handlingar
Delegation/ ansvarsfördelning
Information
Jäv

title: Kritik mot Valnämnden i Örnsköldsviks kommun för ett antal brister i samband med de allmänna valen 2018 och kritik mot en anställd i kommunen som låtit bli att besvara frågor från en partifunktionär

sammanfattning: En partifunktionär anmälde Valnämnden i Örnsköldsviks kommun och vissa därtill knutna personer och klagade på hur dessa agerat i samband med de allmänna valen hösten 2018. Anmälaren ställde i slutet av juni 2018 frågor till valnämndens sekreterarare, tillika chefen för kommunens valkansli, om reglerna för valsedelshanteringen i kommunen. Han påminde nämnden och dess sekreterare vid flera tillfällen. Frågorna besvarades dock först i slutet av september, efter att valet hade genomförts. JO konstaterar att frågorna borde ha kunnat besvarats omgående och att fördröjningen är oförenlig med förvaltningslagens krav på att en myndighet ska besvara frågor från allmänheten utan onödigt dröjsmål. JO anser att det är anmärkningsvärt att frågorna besvarades först efter valens genomförande och ser allvarligt på det inträffade. JO kritiserar valnämnden och dess sekreterare för att ha dröjt med att besvara frågorna. Valnämnden gav i ett beslut nämndens sekreterare i uppdrag att organisera och leda arbetet vid valnämndens kansli i samband med genomförande av valen. Enligt JO innebar inte detta att någon formell beslutanderätt delegerats till nämndsekreteraren och av vad som framgått av utredningen var det inte heller nämndens avsikt. Trots att nämndsekreteraren enligt JO:s bedömning saknade befogenhet för de beslut han fattade var hans hantering av valsedlar i enlighet med vad valnämnden avsåg med sitt beslut. Detta var inte en acceptabel ordning och JO ser allvarligt även på detta. Valnämnden kritiseras för sitt agerande. JO konstaterar avslutningsvis att en ledamot i valnämnden deltog i ett beslut om att förordna sin fru och barn till röstmottagare i kommunen trots att han var jävig. Valnämnden kritiseras även för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 november 2018 förde AA fram klagomål mot bl.a. Valnämnden i Örnsköldsviks kommun, nämndens ordförande BB, nämndledamoten CC och nämndens sekreterare, tillika chefen för kommunens valkansli, DD. Anledningen till klagomålet var nämndens och de nämnda personernas agerande i samband med de allmänna valen hösten

text: 2018. AA lämnade även in kopior av mejlkonversationer mellan honom och kommunen som bakgrund för sin anmälan.

text: JO:s granskning har avsett endast vissa delar av AA:s anmälan. I de delar som JO valt att utreda åberopade AA sammanfattningsvis följande.

text: Underlåtenhet att svara på frågor m.m. Under valrörelsen 2018 var AA funktionär för partiet Alternativ för Sverige med ansvar för att distribuera partiets valsedlar till Västernorrlands röstningsoch vallokaler. Valet ägde rum söndagen den 9 september 2018. Den 28 juni mejlade han till DD och frågade vilka regler som gällde i Örnsköldsviks kommun för att lägga ut valsedlar och om det fanns ett dokument som reglerade detta. Han påminde om sin fråga vid flera tillfällen, bl.a. den 20 augusti med ett påpekande om att förtidsröstningen skulle inledas den 22 augusti. Han ringde till DD den 27 augusti, men denne uppgav att han satt i ett möte och därför inte hade möjlighet att prata någon längre stund. Den 28 augusti mejlade han till DD och begärde att få kopior av samtliga valnämndsprotokoll av relevans för valet 2018. DD ringde upp honom samma dag. Samtalet avslutades med att DD lovade att skicka de begärda dokumenten.

text: Den 29 augusti ringde AA till BB. Hon uppgav att valnämnden hade delegerat beslutanderätten i en rad valfrågor till DD och att det var beslutat att kommunen inte skulle ansvara för någon valsedelsutläggning utöver vad kommunen är skyldig till enlig lag. Det framgick inte av samtalet om det var DD på delegation eller valnämnden som beslutat om valsedelsutläggningen. Den 30 augusti talade AA i telefon med DD och bad återigen om att få del av protokollen. DD uppgav då att protokollen inte kunde skickas via mejl. AA fick del av protokollen per post den 4 september. Efter att han tagit del av valnämndens protokoll och kunnat konstatera att de inte innehöll något beslut om delegation eller någon information om valsedelshanteringen i kommunen mejlade han den 5 september till DD och påpekade att han fortfarande inte hade fått något skriftligt svar om valsedelshanteringen i kommunen. Han förklarade vidare att han nu ville veta om och i så fall hur beslut hade fattats i dessa frågor och att han ville ha en kopia av eventuella protokoll över sådana beslut.

text: Valnämndens ordförande och sekreterare har alltså, enligt AA, under en lång tid låtit bli att svara på frågor och lämna information om det kommande valet där AA var partifunktionär. Beslutanderätt om hantering av valsedlar Enligt uppgift från kommunens stabschef EE och BB har DD givits ett uppdrag som det följt en beslutanderätt med vad gäller distribution och presentation av valsedlar. Det har dock inte rört sig om någon formell delegering. Det betyder konkret att DD har beslutat hur valsedlar ska presenteras, vilket ansvar och vilka arbetsuppgifter röstmottagare ska ha och om kommunen ska vara behjälplig med valsedelsdistributionen eller inte, samt att dessa beslut inte någonstans har dokumenterats, protokollförts eller anmälts till valnämnden.

text: Det finns inget stöd i

text: kommunallagen

text: för uppfattningen att det finns någon skillnad mellan ”att uppdra” och ”delegera”. Han ifrågasätter om beslutsrätten i dessa frågor får delegeras till en tjänsteman överhuvudtaget eftersom

text: kommunallagen

text: förbjuder delegation av ”ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet”.

text: Jäv Valnämnden i Örnsköldsviks kommun utser röstmottagare genom att valdistrikten delas upp mellan valnämndens ledamöter, ersättare och valkansli. Därefter föreslår respektive ledamot, ersättare och valkansli röstmottagare för respektive distrikt. Valnämnden beslutar sedan att utse de föreslagna röstmottagarna. Inför valet 2018 tilldelades valnämndsledamoten CC två valdistrikt. Han föreslog att hans fru skulle vara röstmottagare och ordförande i ett av distrikten och att hans dotter skulle vara röstmottagare i samma distrikt. Han föreslog även att hans son skulle vara röstmottagare i det andra distriktet som han hade tilldelats. Han deltog sedan i valnämndens beslut att utse personer som är närstående till honom till röstmottagare.

text: CC har alltså, enligt AA, varit jävig när han deltog i valnämndens beslut att utse sin fru och barn till röstmottagarare.

text: Utredning

text: Efter att JO tagit del av vissa handlingar från kommunen, bl.a. valnämndens sammanträdesprotokoll från den 7 februari 2018 (med beslut om uppdrag till valnämndens sekreterare) och den 15 juni 2018 (med beslut om förordnande av röstmottagare), uppmanades Valnämnden i Örnsköldsviks kommun att yttra sig över anmälan i de tre delar som redogjorts för ovan.

text: Valnämnden (genom ordföranden FF) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO den 20 augusti 2019.

text: Valnämnden anförde i huvudsak följande i fråga om underlåtenhet att svara på frågor m.m.

text: De allmänna handlingar som valnämnden har haft och som har begärts från anmälaren har han fått del av. Övriga handlingar som anmälaren begärt att få men inte fått utlämnade till sig finns inte arkiverade eller på annat sätt förvarade hos valnämnden. Det har alltså varit fråga om obefintliga handlingar och anmälaren har fått muntlig information om att det i förekommande fall inte funnits några handlingar/beslut. Som förvaltningsmyndighet ska valnämnden lämna den enskilde sådan hjälp att hen kan tillvarata sina intressen. Trots påminnelser från anmälaren har nämnden ändå inte svarat på de frågor som ställts. Någon form av svar borde ha lämnats och svaren skulle inte ha dröjt längre än nödvändigt. Vidare ska en begäran om allmänna handlingar som får lämnas ut, lämnas till sökanden genast eller så snart det är möjligt vilket inte har skett i detta fall. Under hösten 2018 har valkansliet vidareutvecklat informationen på kommunens hemsida och särskilt riktat information till partierna för att ytterligare

text: tillgängliggöra informationen kring valet, bland annat har information om hur distributionen av valsedlar ska ske publicerats på hemsidan.

text: Valnämnden anförde följande i fråga om beslutanderätt om hantering av valsedlar.

text: Enligt valnämndens beslut den 7 februari 2018, § 4, har valnämndens sekreterare haft i uppdrag att organisera och leda arbetet vid valnämndens kansli i samband med genomförande av valet 2018. Anmälarens påpekande gällande delegation av beslutanderätten kan inte ifrågasättas utan måste tas på allvar. Beslut som fattas med stöd av delegation ska antingen anmälas till nämnden eller protokollföras särskilt. Något som inte har skett i detta fall eftersom valnämnden har haft den uppfattningen att beslutet som fattades den 7 februari 2018 var ett uppdrag och inte en återrapporteringspliktig delegering. Det har medfört att nämndsekreterarens vidtagna åtgärder med stöd av uppdragsbeslutet inte har återrapporterats till nämnden. Hösten 2018, efter att allmänna valet genomförts, gjordes en utvärdering av valet samt en processkartläggning för att utveckla och förbättra valadministrationen. Vidare gjordes en genomgång av vilka beslut som lämpligen ska fattas av nämnden och vilka ärenden nämnden skulle kunna uppdra åt exempelvis ledamot eller anställd att besluta på nämndens vägnar. Genomgången gjordes tillsammans med kommunjurist. Arbetet har resulterat i att majoriteten av de beslut som tidigare omfattades av valnämndens uppdrag till enskild tjänsteperson att organisera arbetet med valet, numera beslutas av valnämnden, däribland distribution och presentation av valsedlar. De vidtagna åtgärderna medför således en ökad tydlighet jämfört med den tidigare ordningen.

text: Valnämnden anförde följande i frågan om jäv.

text: Vad gäller CC:s deltagande i valnämndens beslut den 15 juni 2018 (§§ 49 och 50) att utse hans fru, son och dotter till röstmottagare och hur detta förhåller sig till jävsbestämmelserna i

text: kommunallagen

text: , KL, vill nämnden anföra följande. CC tjänstgjorde som ledamot vid valnämndens sammanträde den 15 juni 2018 och närvarade vid samtliga beslut som fattades. Han var således med och beslutade om att utse röstmottagare för valdistrikten Översjäla och Prästbordet där bland annat hans fru, son och dotter var föreslagna som röstmottagare. I

text: 6 kap. 28 §

text: KL regleras frågan om jäv och regleringen är uttömmande. Första punkten i nämnda bestämmelse avser bland annat släktskapsjäv. Liknande bestämmelse återfinns även i

text: 5 kap. 47 §

text: KL för fullmäktiges ledamöter avseende släktskapsjäv. I förarbetena till det senare nämnda lagrummet stadgas att ledamöter inte är jäviga vid deltagande i val inom fullmäktige även om det föreslås att de själva ska väljas till ett uppdrag (

text: prop. 2016/17:171 s. 348

text: ). Förarbetena ger ett tydligt stöd för att den som själv ska väljas inte är jävig i valet av sig själv. Nämnden har tolkat detta förarbetsuttalande analogt varför nämnden har svårt att se att det skulle förhålla sig annorlunda vid val av närstående såsom syskon, fru eller barn till röstmottagare. I sammanhanget är det viktigt att poängtera att ett beslut om att utse röstmottagare inte sker individuellt för varje enskild röstmottagare utan samtliga röstmottagare, i detta fall sju till antalet, utses i ett gemensamt beslut för aktuellt valdistrikt. Samma resonemang kan föras när ledamöterna i en nämnd väljs då även det sker i en valhandling och inte var och en för sig.

text: AA kommenterade valnämndens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Serviceskyldighet och utlämnande av allmänna handlingar En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Hjälpen ska ges utan onödigt dröjsmål. (Se

text: 6 § förvaltningslagen

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet genomgick den 1 januari 2019 vissa språkliga och redaktionella ändringar varvid flera av bestämmelserna fick nya paragrafnummer (se SFS 2018:1801). Nedan hänvisas till de paragrafnummer som numera gäller.

text: Var och en har rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den har kommit in till myndigheten eller upprättats där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (se 2 kap. 1–4 §§ TF). En begäran om att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). Om en enskild begär att få ta del av en handling som inte finns hos myndigheten ska den enskilde omgående informeras om detta.

text: Kommunens uppgifter vid allmänna val och delegering I varje kommun ska det finnas en valnämnd som är lokal valmyndighet med ansvar i kommunen för frågor om val (se

text: 3 kap. 3 § första stycket vallagen

text: Varje kommun ska delas in i valdistrikt, och för varje valdistrikt ska det utses minst fyra röstmottagare, varav en ordförande och en ersättare (vice ordförande). Ordföranden eller vice ordföranden fungerar som arbetsledare i vallokalen. Röstmottagarna förordnas av valnämnden. (Se

text: 3 kap.

text: 5 §§

text: och

text: 4 kap. 16 § första stycket

text: vallagen

text: I anslutning till ett röstmottagningsställe ska det anordnas en lämplig avskärmad plats där valsedlar kan läggas ut (se

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: ). I nämnda bestämmelse regleras även vilka valsedlar som ska finnas tillgängliga på ett röstmottagningsställe. En kommun kan – som ett serviceåtagande – besluta att åta sig ett ansvar för att distribuera och fylla på valsedlar utöver vad som följer av lag (se Valmyndighetens Handbok 2018 om kommunens uppgifter vid valen till riksdag, kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige den 9 september 2018, s. 48 f.).

text: De anställda hos en kommun har ingen i

text: kommunallagen

text: fastslagen beslutanderätt. Deras beslutanderätt utgår från nämnderna. En nämnd får uppdra åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, delegering (se

text: 6 kap. 37 §

text: och

text: 7 kap. 5 §

text: kommunallagen

text: , KL). Delegeringen får dock inte avse bl.a. ärenden som gäller verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet eller ärenden som rör

text: myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt (se 6 kap. 38 § 1 och 3 KL).

text: Möjligheten till delegation tar sikte på det som kommunalrättsligt anses vara ett beslut. Kännetecknande för ett beslut är bl.a. att det finns alternativa lösningar och att beslutsfattaren måste göra vissa överväganden eller bedömningar. Rena förberedande eller verkställande åtgärder anses inte vara beslut, och sådana uppgifter har de anställda till uppgift att sköta utan särskild delegering. Som exempel på rent verkställande åtgärder kan nämnas avgiftsdebitering enligt en fastställd taxa och tilldelning av daghemsplats enligt en klar turordningsprincip. Det får vid rena verkställighetsåtgärder inte finnas utrymme för självständiga bedömningar. (Se

text: prop. 2016/17:171

text: En ny kommunallag, s. 382.)

text: När nämnden delegerar sin beslutanderätt ska den klart ange vilken beslutanderätt som delegeras och till vem beslutanderätten överlåts (se

text: a. prop. s. 206

text: ). Huvudregeln är att delegation av beslutanderätt ska ske formellt, t.ex. genom en delegationsordning. Under förutsättning att det går att utläsa av ett dokument att det rör rätten att fatta beslut, vilken befattningshavare som har beslutanderätten och vilken typ av beslut denna befogenhet omfattar finns det emellertid inget hinder mot att delegation sker genom t.ex. en befattningsbeskrivning eller chefsinstruktion (se

text: HFD 2016 ref. 28

text: Nämnden ska besluta om i vilken utsträckning beslut som har fattats av en anställd på delegation ska anmälas till den. Om ett beslut som får överklagas enligt bestämmelserna i

text: 13 kap.

text: KL inte anmäls ska det protokollföras särskilt och tillkännages på den anslagstavla som varje kommun ska ha på sin webbplats. (Se 7 kap. 8 § och 8 kap. 9 § och 10 § första stycket 3 KL.)

text: Jäv Med jäv avses att en person har ett sådant förhållande till saken eller parterna att det kan äventyra dennes opartiskhet vid behandlingen av ett visst ärende. En beslutsfattare eller annan handläggare får inte ha ett intresse av utgången i saken som medvetet eller omedvetet kan påverka hans eller hennes omdöme vid handläggningen eller avgörandet.

text: Kommunallagen

text: innehåller skilda regleringar om jäv för fullmäktige och nämnderna (se

text: 5 kap.

text: 49 §§

text: respektive

text: 6 kap.

text: 32 §§

text: ). För förtroendevalda nämndledamöter anges de jävsgrundande omständigheterna i

text: 6 kap. 28 §

text: punkterna 1–5. Enligt punkten 1 är en nämndledamot jävig bl.a. om saken angår honom eller henne själv, hans eller hennes make eller barn.

text: Den som är jävig får inte delta eller närvara vid handläggningen av ärendet (se 6 kap. 30 § första stycket). Jävsregleringen avser all handläggning hos en nämnd, oavsett om det är fråga om ärenden som innebär myndighetsutövning mot enskilda eller inte. I begreppet handläggning ingår utredning, beredning, föredragning och beslutsfattande. (Se

text: a. prop. s. 373

text: Om det är uppenbart att frågan om opartiskhet saknar betydelse, ska nämnden bortse från jäv (se 6 kap. 29 §). Bestämmelsen inskränker inte jävsgrunderna utan innebär att förekomsten av jäv i vissa fall inte ska föranleda någon verkan. Bedömningen av när det går att bortse från jäv får bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. (Se

text: a. prop. s. 374

text: Bedömning

text: Hanteringen av AA:s frågor och hans begäran om handlingar I slutet av juni 2018 mejlade AA till valnämndens sekreterare DD med anledning av det förestående riksdagsvalet och begärde att få information om vilka regler kommunen beslutat om i fråga om att lägga ut valsedlar. Trots flera påminnelser dröjde det – såvitt framgår av utredningen här – två månader innan DD över huvud taget återkom till AA, och då utan att besvara hans frågor. Även därefter lät kommunen bli att besvara AA:s förfrågningar. Först efter att AA i slutet av september 2018 kontaktat kommunens stabschef fick han svar på sina frågor.

text: Valnämndens underlåtenhet att besvara AA:s frågor är naturligtvis oförenlig med

text: förvaltningslagens

text: krav på att en myndighet ska besvara frågor från allmänheten utan onödigt dröjsmål. Frågorna var dessutom enkla och borde ha kunnat besvaras omgående. Det är anmärkningsvärt att frågorna – som kom från en partifunktionär och gällde hur ett allmänt val skulle genomföras – besvarades först efter valets genomförande. Jag ser allvarligt på det inträffade. Valnämnden och DD ska kritiseras för att ha dröjt med att besvara AA:s frågor.

text: Den 5 september 2018 begärde AA att få ta del av ett protokollfört delegationsbeslut samt dokumentation av de beslut som fattats i fråga om hur valet skulle genomföras i den mån sådana handlingar existerade. Såvitt framgår av utredningen här fick AA först den 28 september – efter att han hade tagit kontakt med kommunens stabschef – information om att det inte fanns några sådana handlingar hos valnämnden. Det beskedet skulle han ha fått omgående. Valnämnden förtjänar kritik för handläggningen av AA:s begäran.

text: Jag noterar att valnämnden i sitt yttrande har redogjort för ett antal åtgärder som har vidtagits för att underlätta för den som söker information om hur allmänna val genomförs i kommunen. Jag ser naturligtvis positivt på det.

text: Beslutanderätt om hantering av valsedlar Enligt valnämndens beslut den 7 februari 2018, § 4, uppdrog valnämnden till nämndens sekreterare DD att organisera och leda arbetet vid valnämndens kansli i samband med genomförande av valet 2018. Som jag har förstått valnämndens yttrande innefattade uppdraget till DD även frågor om hanteringen av valsedlar.

text: Det måste göras ett antal olika ställningstaganden i fråga om hanteringen av valsedlar, t.ex. hur valsedlarna ska placeras, om andra valsedlar ska distribueras än dem som kommunen är skyldig att tillhandahålla enligt lag och i vilken

text: omfattning röstmottagarna ska fylla på valsedlar som tar slut i valsedelstället. Eftersom det inte får förekomma att det görs någon åtskillnad mellan partierna på osakliga grunder (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ) kan det bli fråga om relativt kvalificerade bedömningar. De ställningstaganden som DD hade att göra i dessa frågor var alltså inte rena verkställighetsåtgärder som kunde vidtas utan delegerad beslutanderätt från valnämnden.

text: Beslutet den 7 februari 2018 uppfyller enligt min mening inte de krav som ställs på ett delegationsbeslut. Av nämndens yttrande till JO framgår att det inte heller var nämndens avsikt att delegera någon beslutanderätt till DD i enlighet med

text: kommunallagens

text: bestämmelser. Trots att DD således saknade befogenhet för de beslut han fattade skedde hans hantering av valsedlar i enlighet med vad valnämnden avsåg med sitt beslut. Detta var inte en acceptabel ordning och jag ser allvarligt även på detta. Valnämnden förtjänar kritik för sitt agerande.

text: Eftersom valnämnden inte fattat något beslut om delegation till DD saknar jag anledning att gå in på frågan om det alls är möjligt att delegera beslutanderätt för hanteringen av valsedlar till en anställd i kommunen.

text: Det är anmärkningsvärt att det som beslutats i fråga om hantering av valsedlar vid genomförandet av de allmänna valen 2018 i Örnsköldsviks kommun inte verkar ha funnits dokumenterat ens i form av ett informationsmaterial.

text: Jag noterar avslutningsvis att valnämnden – som jag förstår dess yttrande – förklarat att den aktuella hanteringen varit felaktig och att man numera tillämpar den ordningen att beslut om presentation och distribution av valsedlar fattas av nämnden. Jag välkomnar det. Jäv Frågan gäller om nämndledamoten CC var jävig enligt

text: 6 kap. 28 §

text: KL när han deltog i välnämndens beslut att förordna hans fru och barn till röstmottagare. Valnämnden har med hänvisning till ett uttalande i författningskommentaren till bestämmelsen i

text: 5 kap. 47 §

text: KL, som gäller jäv vid handläggningen i fullmäktige, analogivis ansett att en nämndledamot inte ska anses jävig när närstående förordnas som röstmottagare.

text: Jag noterar inledningsvis att jävsbestämmelsen för fullmäktige har en något annorlunda utformning än jävsbestämmelsen för nämnder och förhindrar en fullmäktigeledamot att delta i handläggningen av ett ärende som personligen rör ledamoten själv eller någon som är närstående till honom. För nämndledamöter uppkommer jäv om saken angår den förtroendevalde eller någon som är närstående till honom eller henne.

text: I det förarbetsuttalande som valnämnden hänvisat till sägs bl.a. följande. Med personligen berörd avses ett ärende som berör ledamoten eller någon närstående som individ snarare än som del av ett kollektiv. Som exempel kan anges att fullmäktige kan besluta om arvoden till samtliga förtroendevalda medan

text: styrelsens ordförande bör bedömas som jävig i ärendet om arvode till detta uppdrag. Ledamöter är inte jäviga vid deltagande i val inom fullmäktige även om det föreslås att de ska väljas till ett uppdrag. (Se

text: a. prop. s. 348

text: Den sistnämnda situationen tar alltså sikte på val inom fullmäktige av förtroendevalda. En röstmottagares uppgift är bl.a. att ta emot röster och lägga dem i valurnan, granska och räkna rösterna efter vallokalens stängning och se till att det är god ordning i vallokalen. Uppdraget som röstmottagare är arvoderat och begränsat till viss tid. En röstmottagares uppgifter kan anses utgöra myndighetsutövning.

text: En röstmottagare är alltså en person med en funktion som är fristående från valnämnden och som fullgör uppgifter på valnämndens uppdrag. Ett val av röstmottagare kan därför inte anses gälla ett val till uppdrag inom nämnden. Det har inte heller handlat om att fördela uppgifter mellan valnämndens ledamöter. Den analogiska tillämpning som valnämnden argumenterat för är således enligt min mening inte möjlig att göra.

text: CC deltog i valnämndens beslut den 15 juni 2018 att förordna röstmottagare i valdistrikten Översjäla och Prästbordet. Eftersom CC:s fru och barn var föreslagna som röstmottagare i de distrikten angick saken dem på ett sådant sätt att han enligt

text: 6 kap. 28 § 1

text: KL var jävig. Det är inte uppenbart att frågan om opartiskhet saknade betydelse. Valnämnden ska kritiseras för att CC var med och fattade beslut om förordnande av röstmottagare i de aktuella valdistrikten.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avlyssning
Bemötande
God förvaltning/myndighetsetik
Integritet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot ordföranden vid Myndighetsnämnd Bygg och Miljö i Vårgårda kommun för att i hemlighet ha gjort en ljudinspelning vid ett möte i ett tillsynsärende

org: jo

sammanfattning: I ett tillsynsärende enligt miljöbalken hölls på begäran av den som anmälts och en anhörig till honom ett möte med nämndens ordförande och handläggaren i ärendet. Vid mötet blev den anhörige uppretad och höjde tonläget. Uppgifterna går isär om det förekom hot samt kränkande och nedsättande uttalanden mot handläggaren. Någon gång under mötet startade ordföranden en ljudinspelning på sin telefon utan att berätta det. JO konstaterar att en myndighet, utom när det av särskilda skäl är nödvändigt, inte får spela in ett möte utan att i förväg informera övriga deltagare om det. I detta fall har det enligt JO inte framkommit att situationen var sådan att det var nödvändigt att avstå från att upplysa om att en inspelning skulle startas. Ordföranden får därför kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA och BB på ordföranden och en tjänsteman vid Myndighetsnämnd Bygg och Miljö i Vårgårda kommun med anledning av handläggningen av ett tillsynsärende enligt

text: miljöbalken

text: , bl.a. att de i hemlighet hade spelat in ett gemensamt möte. Anmälarna uppgav sammanfattningsvis följande.

type: stycke

text: BB förelades i augusti 2019 att redogöra för åtgärder som påstods ha vidtagits på hans fastighet och hur de förhöll sig till vissa bestämmelser om strandskydd. Han och hans far AA hade flera invändningar och frågor. AA hade haft flera telefonkontakter med handläggaren i ärendet. Därefter hade de ett möte med nämndens ordförande och handläggaren. Under mötet blev tonläget alltmer tillspetsat eftersom handläggaren inte ville ta till sig den information som de lämnade. När de försökte lämna över handlingar till henne markerade hon tydligt att hon inte ville ta emot dem. AA gjorde en uppgiven gest och råkade oavsiktligt träffa henne på armen. Då reste sig handläggaren och sa att hon skulle polisanmäla incidenten som ett hot. Därefter vände hon sig till ordföranden och frågade om han ”fick med allt”. Det visade sig att ordföranden hade spelat in mötet på sin telefon och att denne och handläggaren från början

text: kommit överens om att göra så. Handläggaren lämnade sedan mötet. Ett halvår senare fattade nämnden beslut i ärendet. I samband med att AA ringde ordföranden för att lämna synpunkter begärde han att få en kopia av inspelningen. Ordföranden uppgav att den hade raderats.

text: Utredning

text: Nämnden uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över det som hade förts fram om att mötet spelats in i hemlighet.

text: Nämnden beslutade att godkänna förvaltningens förslag till remissvar. I svaret redovisades hur ärendet handlagts och bedömningen att handläggningen följt nämndens rutiner. När det gällde mötet innehöll yttrandet följande:

text: Kontakter med markägare under augusti 2019 AA, far till markägare BB, kontaktade nämndens ordförande och stadsarkitekt vid flera tillfällen. Vid samtalen var han mycket upprörd och vägrade att lämna in sina synpunkter skriftligt utan begärde ett personligt möte med nämndens ordförande och stadsarkitekten. Ett gemensamt möte ägde rum i kommunhuset därefter. Vid mötet närvarade BB och AA samt nämndens ordförande och stadsarkitekt. Redan i början av samtalet uppträdde AA hotfullt och högljutt så att det inte gick att föra en dialog kring sakfrågan i ärendet. När stadsarkitekten försökte förklara processen som gällde vid prövning av strandskyddsärenden avbröt han henne och provocerade. Han höjde rösten kraftigt, viftade med papper och händerna mot stadsarkitektens ansikte och uppträdde hotfullt. Genom sina uttalanden om vilka undantagsregler gäller för areella näringar försökte AA ifrågasätta stadsarkitektens kompetens och uttalade sig nedsättande. Nämndens ordförande följde samtalet. När situationen eskalerade och AA:s agerande blev riktigt hotfullt satte han ljudinspelning på sin telefon. Ljudinspelningen pågick ca 3-4 minuter. Stadsarkitekten lämnade rummet och mötet avbröts därefter. Incidenten anmäldes till polisen efter några veckor. Vid polisanmälan lämnades telefoninspelningen som bevis. Därefter raderades inspelningen.

text: Vidare redovisades följande bedömning:

text: Frågor om inspelning av samtal vid ärendets handläggning har hittills aldrig förekommit inom verksamhet som Myndighetsnämndens Bygg och Miljö i Vårgårda ansvarar för. Inspelningen av samtalet har helt enkel aldrig använts som metod i samband med handläggning av ärende, varken av nämndens ledamöter eller personal. Vad gäller den aktuella fallet bedömer förvaltningen att inspelningen av delar av samtalet har motiverats av omständigheterna i det enskilda fallet. När anmälarens uttalanden gick över gränsen för vad som kunde tolereras satte nämndens ordförande ljudinspelningen i telefonen på. Ljudinspelningen gjordes alltså utan att de, som nämndens personal samtalade med, underrättades om inspelningen. Förvaltningen hävdar att inspelningen inte sattes på från början utan först när samtalet utvecklats på ett sätt som uppfattades som obehagligt och hotfullt. Samtalet med anmälaren har upplevts som mycket obehagligt. Han höjde kraftigt sin röst, viftade med papper och händerna mot stadsarkitektens ansikte vilket gav ett hotfullt intryck. Genom sina uttalanden om handläggarens kompetens kränkte han stadsarkitekten även verbalt. AA använde förnedrande uttryck som uppfattats som förtäckta hot om ärendet inte avgjordes på det sätt som han

text: önskade. Detta bedömdes vara ett försök att påverka nämndens huvudsakliga uppgift om att hantera ärende sakligt och korrekt. Inspelningen planerades inte i förväg utan startades när det förelåg hög risk för personers säkerhet och inspelningen pågick under en kort stund. Inspelningsmaterialet skulle användas enbart som bevis vid polisanmälan. I det läget kunde inspelningen inte anses ohederlig eller moraliskt förkastlig. Vidare bedömer förvaltningen att det inte finns skäl att anta att materialet kan komma att användas på ett provokativt sätt. Materialet lämnades in med polisanmälan. Efter polisanmälan har materialet gallrats i enlighet med dokumenthanteringsplan då den inte längre var aktuell hos nämnden. Därmed är förvaltningens uppfattning att anmälarens personliga integritet inte kränktes. Justitieombudsmannen har bland annat (JO 1997/98 s. 115, Dnr 2588-1996) prövat inspelning i hemlighet av telefonsamtal till en myndighet. Efter att ha konstaterat att varken

text: brottsbalken

text: rättegångsbalken

text: eller svensk lag i övrigt reglerar förfarande av aktuellt slag hänvisar Justitieombudsmannen till ett tidigare uttalande: JO har tidigare uttalat att, utom i fall då särskilda skäl gör det nödvändigt, en offentlig funktionär, som en person ovetande spelar in ett samtal med denne på band, förfar ohederligt och moraliskt förkastligt samt kränker dennes personliga integritet. I beslutet sägs vidare att ett sådant förfarande inte anstår en handläggare hos en myndighet och att JO därför ansåg sig böra uttala att en handläggare måste meddela den han samtalar med att samtalet kommer att spelas in (JO 1975/76 s. 335). Nämnden har ingen annan uppfattning än att som huvudregel ska en enskild informeras om myndigheten spelar in ett samtal med den enskilde. Av den enskildes uppgifter i anmälan framgår att denne under samtalets gång blev medveten om att samtalet spelades in. Nämnden hade ingen avsikt från början att spela in samtalet. Orsaken till att inspelningen startades var att situationen var hotfull. Det får betraktas som en brist att den enskilde inte informerades direkt när inspelningen startade. Även om det ingår i myndighets uppgifter att möta enskilda som är irriterade och missnöjda innebär detta inte att det är fritt fram för enskilda att bete sig hotfullt och kränkande gentemot en myndighet och dess företrädare. Att en inspelning gjordes utan att den enskilde direkt informerades är en brist, men mot bakgrund av omständigheterna vid mötet är det enligt nämndens mening om inte ursäktligt så i vart fall till viss del förståeligt att så skedde. En reflektion i efterhand är att en direkt information när inspelning startas av ett samtal på grund av hotfulla beteenden eller uttalanden möjligen kan verka återhållande i den enskilda situationen. Sådan information borde i vart fall lämnats när inspelningen startades vid det nu aktuella mötet. Att mötet verkligen uppfattades som hotfullt styrks av hur utsatta tjänstepersoner reagerat. Efter det som inträffade har stadsarkitekten mått dåligt med stressreaktioner som sömnlösa nätter, koncentrationssvårigheter med mera.

text: Anmälarna kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Jag har avgränsat min granskning till den ljudinspelning som nämndens ordförande gjorde vid mötet med anmälarna. Jag kommer därför inte att uttala mig om nämndens handläggning av tillsynsärendet.

text: Det är visserligen inte straffbelagt i svensk lag att utan övriga deltagares vetskap spela in ett samtal som man själv deltar i (jfr

text: 4 kap. 9 a § brottsbalken

text: Det innebär dock inte att det utan vidare är godtagbart att en företrädare för en myndighet gör en inspelning utan att de andra i förväg känner till det. JO har i flera beslut som gällt inspelning av telefonsamtal uttalat att en myndighet, utom när det av särskilda skäl är nödvändigt, inte får spela in ett samtal utan att informera den eller de övriga som deltar i samtalet om att en inspelning sker (se t.ex. JO 1975/76 s. 333, 1997/98 s. 115 och 1999/2000 s. 168). Även när en person i tidigare samtal till en myndighet använt uttryck som varit obehagliga eller kunnat liknas vid förtäckta hot har JO ansett att myndigheten om personen vid ett senare samtal uttrycker sig på motsvarande sätt bör informera honom eller henne om att samtalet spelas in (se JO 1997/98 s. 115). Ett motsvarande synsätt gör sig enligt min mening gällande även när en myndighet bedömer att det finns förutsättningar att spela in ett möte.

text: Av utredningen framgår att nämndens ordförande vid mötet startade en ljudinspelning på sin telefon. Uppgifterna går isär om inspelningen var planerad och när under mötet som den sattes på. Det står dock klart att anmälarna inte kände till att en inspelning startades. Jag konstaterar vidare att stämningen under mötet var ansträngd. AA har själv uppgett att han under mötet blev uppretad, höjde tonläget och oavsiktligt kan ha råkat röra vid stadsarkitektens arm. Anmälarna och nämnden har dock olika uppfattningar om AA genom sitt agerande och sina uttalanden har uppträtt hotfullt, kränkande och nedsättande.

text: Jag ifrågasätter inte att företrädarna för nämnden upplevde situationen som pressande. Jag ifrågasätter inte heller att en myndighet som uppfattar att det förekommer hot eller andra brottsliga angrepp mot dess företrädare kan ha ett intresse av att dokumentera detta. Det kan vidare inte uteslutas att det i särskilda undantagsfall kan vara försvarligt att avstå från att lämna information som annars bör lämnas. I detta fall har det dock inte framkommit att situationen var sådan att det var nödvändigt att avstå från att upplysa anmälarna om att en inspelning skulle startas. Som nämnden varit inne på i sitt remissvar kunde sådan information möjligen dessutom ha haft en återhållande effekt. Jag vill också framhålla att det kan vara korrekt att avsluta ett samtal när en person anses vara oförskämd eller arg eller för en diskussion som inte leder vidare (jfr JO:s beslut den 14 maj 2008, dnr

text: ). Enligt min mening framstår det som att ordföranden, när han upplevde det som att AA var på väg att gå över gränsen för vad som kunde tolereras, i första hand borde ha övervägt att ta upp detta med AA och vid behov avsluta mötet. Sammantaget ska ordföranden kritiseras för att inspelningen startades utan att anmälarna informerades om det.

text: Det som i övrigt har framkommit i ärendet motiverar inga ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Jäv
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot en rådman och en nämndeman vid Förvaltningsrätten i Falun för hanteringen av en fråga om jäv

sammanfattning: En nämndeman var ledamot i en socialnämnd. Hon var därför jävig att handlägga ett mål där socialnämnden hade ansökt om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Nämndemannen får i beslutet kritik för att hon inte upplyste rättens ordförande om att hon endast några veckor före förhandlingen i förvaltningsrätten hade deltagit i socialnämndens arbetsutskotts beslut gällande samma parter som de i målet vid domstolen. Rådmannen får kritik för att han tillät nämndemannen att delta i handläggningen av målet trots att hon var jävig.

text: Bakgrund

text: AA framförde i JO:s ärende med dnr 5964-2012 klagomål mot bl.a. Förvaltningsrätten i Falun med anledning av handläggningen i domstolens mål 845-12 i fråga om en ansökan om vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, där sökanden var Socialnämnden i Borlänge kommun. AA uppgav bl.a. att nämndemannen BB var jävig i målet eftersom hon var ledamot i Socialnämnden i Borlänge kommun.

text: JO hämtade den 15 november 2012 in muntliga upplysningar från BB. Hon uppgav i huvudsak följande.

text: Hon är ledamot av Socialnämnden i Borlänge kommun sedan den 1 januari 2011. Hon minns inte namnen i aktuell dom från Förvaltningsrätten i Falun, men det torde vara detta ärende som hon minns som det enda ärende som hon har suttit i som nämndeman och där sökande var Socialnämnden i Borlänge kommun. När handlingarna från Förvaltningsrätten i Falun kom till henne, läste hon igenom dem. Hon kände inte igen namnen eller hade på något sätt fått information om ärendet i socialnämnden. Hon hade alltså ingen insyn i ärendet. Ordföranden i förvaltningsrätten frågade henne om hon hade någon koppling till ärendet eller anknytning i övrigt och då berättade hon ovanstående och svarade nej på hans fråga. Den 4 december 2012 beslutade JO Wiklund att vad som framkommit inte gav anledning till fortsatt utredning.

text: Anmälan

text: CC och DD lämnade härefter, för AA:s räkning, in en ny anmälan mot Förvaltningsrätten i Falun och nämndemannen BB. De uppgav bl.a. följande.

text: Nämndemannen BB var jävig i förvaltningsrättens mål 845-12 gällande vård enligt LVU eftersom hon den 21 mars 2012 var med i Socialnämnden i Borlänge kommuns arbetsutskott och beslutade om umgängesbegränsning med stöd av LVU rörande exakt samma parter som de i aktuellt mål vid domstolen. BB hade inte anmält detta jävsförhållande till rätten. Hon hade i telefonsamtal den 15 november

text: 2012 också lämnat felaktiga upplysningar om förhållandena till JO.

text: Utredning

text: Förvaltningsrätten uppmanades att yttra sig över anmälan och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Förvaltningsrätten (lagmannen EE) lämnade ett remissvar den 22 maj 2013. Av yttrandet framgick i huvudsak följande.

text: Juristdomaren i målet, FF, har lämnat följande yttrande. Jag har en förhållandevis tydlig minnesbild av mål nr 845-12, eftersom det var ett LVU-mål med omfattande utredning. Den muntliga förhandlingen, som hölls i förvaltningsrätten den 3 april 2012, tog närmare fyra timmar i anspråk och inkluderade flera vittnesförhör. Förutom jag själv dömde nämndemännen BB, GG och HH i målet. Eftersom jag kände till att BB är ledamot i Socialnämnden i Borlänge kommun tog jag upp frågan om eventuellt jäv med nämndemännen innan målet ropades på. Min minnesbild av de frågor jag särskilt ställde till BB stämmer väl överens med vad hon själv har sagt till byråchefen vid JO JJ den 15 november 2012, dvs. jag frågade henne om hon hade någon koppling till ärendet eller kände sig jävig i övrigt. BB svarade nekande på dessa frågor. Eftersom jag gjorde bedömningen att ledamotskapet i nämnden i detta fall inte per automatik jävade ut BB drog jag, utifrån de svar hon lämnade, slutsatsen att hon inte var jävig att handlägga målet. Hade jag vid denna tidpunkt haft kännedom om att hon deltagit i beslutet om umgängesbegränsning rörande samma parter hade naturligtvis min slutsats blivit den motsatta. Jag vill i sammanhanget påpeka att det enligt

text: 4 kap. 14 §

text: RB är domarens eget ansvar att självmant ge till känna omständigheter som kan antas utgöra jäv. Med hänsyn till att man som juristdomare även vid en domstol av Förvaltningsrätten i Faluns storlek tjänstgör med förhållandevis många olika nämndemän finns det, enligt min mening, varken möjlighet eller anledning att inte upprätthålla en tämligen strikt tillämpning av den nämnda bestämmelsen. Avslutningsvis bör nämnas att förvaltningsrätten den 11 april 2012 fick in ett överklagande av det ovan nämnda umgängesbegränsningsbeslutet (mål nr 1675-12). Målet lottades inledningsvis in på min domarkod som ett sambandsmål till mål nr 845-12. Den 11 april hade jag semester. Den 12 april beslutade jag att det inte var lämpligt att jag även skulle hantera frågan om umgängesbegränsning, varför jag bad registratorn lotta om målet till den andra dömande enheten. Eftersom målet direkt lottades om till annan domare, fanns det ingen anledning för mig att gå igenom handlingarna i akten. Det ska dock för tydlighetens skull framhållas att sammanträdesprotokollet från socialnämnden den 21 mars 2012 aktbilagerats i mål nr 1675-12, och att uppgiften om att BB deltagit i beslutet därmed fanns tillgängligt i ett annat öppet mål hos domstolen när jag den 30 april 2012 meddelade dom i LVU-målet. --- Nämndemannen BB har framfört att hon inte har något minne av att ha suttit i socialnämnden när frågan om umgängesbegränsning avgjordes där och vill betona att hon inte medvetet har lämnat felaktiga upplysningar om förhållandena till JO. Inledningsvis vill jag framhålla att jag anser att BB var jävig i det aktuella målet. I övrigt vill jag anföra följande. Det är, precis som FF skriver i sitt yttrande, domarens

text: eget ansvar att självmant ge till känna omständigheter som kan antas utgöra jäv. När det gäller det aktuella målet tog FF själv upp frågan om jäv med BB och de övriga nämndemännen. Två frågor uppkommer med anledning av detta, dels om FF därmed kan anses ha gjort vad som kan krävas av honom för att säkerställa att BB inte var jävig i målet, dels om enbart den omständigheten att BB var ledamot i socialnämnden i fråga borde ha varit tillräckligt för att hon skulle anses jävig, och att domstolen således borde ha kallat in en ersättare för henne. När det gäller den första frågan anser jag att FF, genom att ställa frågan om eventuellt jäv, har gjort vad som kan krävas av honom för att en jävssituation skulle undvikas. Nästa fråga är om det kan anses vara förvaltningsrättens skyldighet att se till att en nämndeman som, jämsides med sitt uppdrag, också är ledamot i en socialnämnd inte sitter med i rätten där socialnämnden i fråga är part. Även om en sådan skyldighet skulle minska risken för jäv, anser jag den inte motiverad med hänsyn bl.a. till det betydande merarbete som en sådan rutin skulle medföra för en redan pressad administration. Däremot anser jag det självfallet vara av stor vikt att domstolen informerar nämndemännen om vad som gäller, och att ordföranden i ett mål där socialnämnden är part förhör sig om möjlig jävsproblematik för de nämndemän som deltar i avgörandet. CC och DD kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska domstolar i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: I avsikt att skapa garantier för att den grundlagsfästa objektivitetsprincipen efterlevs av domstolarna har det i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, och

text: rättegångsbalken

text: , RB, införts jävsbestämmelser.

text: I

text: 41 §

text: FPL anges att i fråga om jäv mot den som handlägger mål enligt FPL gäller bestämmelserna i

text: 4 kap.

text: RB om jäv mot domare.

text: I

text: 4 kap. 13 §

text: RB finns bestämmelser om domarjäv. Paragrafen innehåller dels en uppräkning av särskilt angivna förhållanden som medför att en domare är jävig att handlägga ett mål (punkterna 1–9), dels en allmänt hållen bestämmelse, en s.k. generalklausul (punkt 10).

text: De bestämmelser som är av intresse i detta sammanhang återfinns i punkterna 4 och 10. Det sägs där att domare är jävig att handlägga mål dels om han, då kommun är part, är ledamot av nämnd eller styrelse som handhar förvaltningen av den angelägenhet målet rör, dels om eljest särskild omständighet föreligger, som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i målet.

text: Av betydelse för tolkningen av generalklausulen i punkten 10 är artikel 6.1 i Europeiska konventionen av den 4 november 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (se t.ex.

text: NJA 2010 s. 274

text: Europadomstolen har i sin rättspraxis urskilt två element, dels krav på subjektiv opartiskhet, nämligen att varje domare faktiskt ska döma opartiskt, dels krav på objektiv opartiskhet, som innebär att det för en objektiv iakttagare inte får finnas några legitima tvivel om domstolens opartiskhet och oberoende (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2012, s. 201).

text: I

text: 4 kap. 14 § första stycket

text: RB anges att om en domare vet att det finns en omständighet, som kan antas utgöra jäv mot honom, är han skyldig att självmant ge det till känna.

text: Med domare avses i detta sammanhang inte bara juristdomare utan också nämndemän. Dessa ska alltså bedömas på samma sätt som juristdomarna vid bedömning av om jäv föreligger eller inte.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 41 §

text: FPL och

text: 4 kap. 13 § 4

text: RB är en domare jävig att handlägga ett mål där en kommun är part om domaren är ledamot av den nämnd som har hand om förvaltningen av den angelägenhet som målet rör. BB var ledamot av Socialnämnden i Borlänge kommun. Kommunen svarar enligt

text: 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: för socialtjänsten inom sitt område. Enligt

text: 2 kap. 4 § socialtjänstlagen

text: fullgörs kommunens uppgifter inom socialtjänsten av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer, i Borlänge kommun av socialnämnden. I det mål som anmälan avser var det Socialnämnden i Borlänge kommun som hade ansökt hos förvaltningsrätten om vård med stöd av

text: 4 §

text: LVU.

text: Frågan är om den domare som också är ledamot av en socialnämnd redan av det skälet är jävig att handlägga mål där socialnämnden är sökande.

text: Bestämmelsen om domarjäv för den som är ledamot av en kommunal nämnd kom till i en tid då domstolarna inte var inblandade i den kommunala myndighetsutövningen på det sätt som är fallet i dag. Bestämmelsen får därför antas ursprungligen ha tagit sikte främst på fall där kommunen är part i ett civilrättsligt mellanhavande. Enligt sin ordalydelse träffar bestämmelsen emellertid också den situation som är aktuell i detta fall, dvs. att domaren är ledamot i den socialnämnd som är part i målet eftersom den fullgör kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Så bör bestämmelsen också enligt min mening tolkas.

text: BB var alltså redan på grund av att hon var ledamot i Socialnämnden i Borlänge kommun enligt

text: 41 §

text: FPL och

text: 4 kap. 13 § 4

text: RB jävig att handlägga det mål om vård med stöd av LVU där socialnämnden var sökande.

text: FF var ordförande i rätten och ansvarig för hanteringen av frågan om någon av rättens ledamöter var jävig. Han visste att BB var ledamot i socialnämnden men ansåg inte att hon av det skälet var jävig att handlägga målet. Det finns därför enligt min mening inte tillräckliga skäl att kritisera BB för att hon inte avstod från att delta i handläggningen redan av det skälet att hon var ledamot i socialnämnden. Hon hade däremot en skyldighet att i enlighet med

text: 41 §

text: FPL och

text: 4 kap. 14 § första stycket

text: RB upplysa om att hon endast några veckor före förhandlingen i förvaltningsrätten hade deltagit i socialnämndens arbetsutskotts beslut gällande samma parter som de i målet vid domstolen. Hon ska kritiseras för att inte ha gjort det.

text: FF förtjänar kritik för att han tillät BB att delta i handläggningen av målet trots att hon var jävig på grund av att hon var ledamot i socialnämnden. Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Bemötande Dokumentation Information Omhändertagande

title: Om hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter i anstalt

sammanfattning: JO har genomfört en inspektionsserie för att närmare granska hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter vid tre anstalter i säkerhetsklass 2. Inför varje besök granskades handlingar i ett flertal ärenden om innehav av personlig egendom och på plats tog JO:s medarbetare del av bl.a. skriftliga rutiner samt höll samtal med såväl intagna som personal. I det här beslutet gör JO sina uttalanden med anledning av det som kom fram. Hon uttalar sig om bl.a. förvaringen av personliga tillhörigheter, informationsgivning till intagna, handläggningen av ärenden om innehav, omhändertagande av egendom samt mottagande av tillhörigheter utifrån och sändande av dem från anstalterna. I beslutet lyfter hon fram ett flertal goda exempel hos de tre inspekterade anstalterna.

text: Bakgrund

text: Det är relativt vanligt att JO får klagomål från intagna inom Kriminalvården om hur deras personliga tillhörigheter hanteras. Det råder en stor platsbrist inom myndigheten och överbeläggningen är påtaglig. JO granskar återkommande Kriminalvårdens hantering av överbeläggningar och de konsekvenser som förhållandena kan få för de frihetsberövade (se t.ex. rapporten från JO:s Opcatenhet, Dubbelbeläggningens konsekvenser för intagna i anstalt, dnr O 14-2024). Beläggningssituationen kan tänkas ha en stor påverkan för de intagnas möjligheter att inneha personliga tillhörigheter.

text: En intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten eller antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. (Se 5 kap. 1 § fängelselagen [2010:610].)

text: Möjligheten att inneha personlig egendom är en viktig fråga för att de intagnas levnadsförhållanden så långt som möjligt ska motsvara livet utanför anstalten och för att de negativa konsekvenserna av frihetsberövandet ska motverkas. Samtidigt kan innehav av viss personlig egendom motverka en pågående behandling eller utgöra en säkerhetsrisk, försvåra visitation och användas som betalningsmedel eller för att fortsätta begå brott under verkställigheten. Av

text: praktiska skäl är det inte heller möjligt att tillåta att de intagna har med sig personlig egendom annat än i begränsad omfattning. Begränsningar har därför gjorts när det gäller vilken egendom som intagna får lov att ta emot och inneha i anstalten. (Se

text: prop. 2006/07:127 s. 15

text: f.)

text: Det är mot denna bakgrund som jag har genomfört en begränsad inspektionsserie för att närmare granska hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter vid tre anstalter i säkerhetsklass 2.

text: Anstalterna Karlskoga, Beateberg och Borås har inspekterats. Protokoll med redogörelser för gjorda iakttagelser och inhämtade uppgifter från respektive verksamhetsställe har skickats till de enskilda anstalterna och Kriminalvården samt har publicerats på JO:s webbplats (dnr 13323-2025, 306-2026 och 2551-2026). Även om undersökningen enbart avsett några verksamhetsställen har jag kunnat se vissa återkommande frågor och utmaningar. I det här beslutet gör jag uttalanden med anledning av detta. Det kan anmärkas att det finns förhållanden som har kommit fram under inspektionerna som jag inte nu kommenterar. Sådana omständigheter kan ändå vara av intresse och få betydelse i min tillsyn av Kriminalvården.

text: Inför varje inspektion granskades handlingar i omkring 50 av den aktuella anstaltens ärenden om innehav av personliga tillhörigheter samt runt 15 beslut om återkallelse av ett tidigare positivt beslut om innehav. Mina medarbetare tog också del av bl.a. skriftlig information som intagna får om hanteringen av personliga tillhörigheter på respektive verksamhetsställe samt lokala skriftliga beskrivningar av arbetsrutinerna och beslutsmallar. Närmare uppgifter om utredningar som hämtats in framgår av respektive protokoll.

text: Under inspektionerna talade mina medarbetare med flera intagna om deras erfarenheter. Vidare samtalade de med personal om hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter och tittade på verksamhetsställenas förrådsutrymmen.

text: Efter varje inspektion hölls ett avslutande möte med anstaltsledningen, som fick möjlighet att kommentera de centrala iakttagelser som gjorts i samband med inspektionen.

text: JO:s uttalanden

text: Allmänt om förrådsverksamheten Vid samtliga verksamhetsställen framkom att de tidigare hade haft relativt omfattande problem med förrådsverksamheten, som hade varit oordnad och haft ett stort antal personer involverade i hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter. Detta hade fått alla tre anstalter att införa en ordning med en eller två personer med särskilt ansvar för förrådsfrågor. Jag har fått intrycket att det var helt nödvändigt att vidta åtgärder för att komma till rätta med de problem som fanns och att lösningen med särskilda förrådstjänster har varit lyckad.

text: Det är tillfredsställande att samtliga förrådsansvariga hade delegation för beslutsfattande och att alla förutom en hade gått Kriminalvårdens beslutsfattarutbilning. Jag vill i det här sammanhanget lyfta fram anstalten Borås som ett gott exempel: där deltar förrådspersonalen återkommande i rättsvårdsforum och kort före inspektionen hade klienthandläggare granskat avslagsbeslut i innehavsärenden. Det är ägnat att bidra till kunskapsutveckling och att höja kvaliteten på besluten i innehavsärenden.

text: Därutöver är det värdefullt att förrådspersonalen i samtliga tre anstalter närvarar på avdelningarnas morgonmöten, låt vara att det förekom i olika utsträckning. Vid sådana möten kan förråds- och avdelningspersonal enkelt lyfta och diskutera aktuella frågor och utmaningar i hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter. Dessutom borde det i förlängningen leda till en bättre kommunikation mellan förrådsansvariga och personalen på avdelningarna samt förståelse för varandras uppdrag och arbetssituation. Jag vill redan här säga att det även är mycket positivt att förrådspersonal tar sig ut på avdelningarna för att informera de intagna om hanteringen och prata om personliga tillhörigheter.

text: En risk med ett fåtal särskilt utpekade förrådsansvariga är att det kan ge en sårbar bemanning. Anstalterna måste säkerställa att intagnas personliga tillhörigheter kan hanteras även vid t.ex. sjukdom hos förrådsansvarig och under semestertider. Enligt min mening är det viktigt att anstalterna ser till att det finns tydliga rutiner och en beredskap för att även då klara verksamheten.

text: Alla verksamhetsställen som inspekterades hade övergått till att placera två intagna i samma cell, s.k. dubbelbeläggning, och antalet intagna hade därmed ökat kraftigt. Det har medfört utmaningar när det gäller förvaringsutrymmen för de intagnas personliga tillhörigheter. Som kommer framgå har anstalterna av den anledningen, på skilda sätt, försökt begränsa mängden tillhörigheter som de intagna får förvara i förråden och inneha i cellen. Förrådsutrymmen Kriminalvården ska se till att tillhörigheter som omhändertagits förvaras på ett betryggande sätt (se 16 § fängelseförordningen [2010:2010]). Myndigheten har i interna anvisningar utvecklat sin syn på vad ett sådant sätt innebär. I Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter – Fängelse (

text: ), avsnitt 7.2.2, anges bl.a. följande: • Tillhörigheterna ska förvaras i låsta utrymmen dit inte mer personal än nödvändigt har tillträde. • Det ska klart framgå vilken tillhörighet som hör till vilken intagen. • Förvaringen ska ske på ett sådant sätt att intagnas personliga tillhörigheter inte riskerar att sammanblandas. • Värdeföremål, såsom t.ex. pengar, värdepapper, smycken, kreditkort och mobiltelefoner ska förvaras i säkerhetsskåp.

text: Jag instämmer i att omständigheterna bidrar till säkra och pålitliga förvaringar. Det är tillfredsställande att samtliga tre anstalter hade utfört ett arbete för att begränsa tillträdet till förrådsutrymmena till endast personal som har behov av det. Vid alla verksamhetsställen förekom emellertid vissa brister när det gäller att förvara de intagnas tillhörigheter på ett betryggande sätt.

text: I anstalten Karlskoga förvarades tillhörigheter i flyttkartonger och väskor i ett förrådsutrymme dit en stor del av anstaltspersonalen har tillträde. Det är bra att anstaltsledningen var medveten om riskerna med en sådan förvaring och att det fanns en plan för att tillhörigheterna i framtiden ska förvaras i ett låst utrymme som inte mer personal än nödvändigt har tillgång till.

text: I anstalten Beateberg användes inte säkerhetsskåp. Vid det avslutande mötet uppgav dock ledningen att det fanns ett skåp av det slaget i anstalten och att det skulle komma att börja användas för intagnas värdesaker.

text: Vid inspektionen av anstalten Borås kom det fram att man där visserligen har små säkerhetsskåp men att nycklarna alltid sitter i skåpen. Med en sådan lösning kan skåpen inte gärna kallas säkerhetsskåp och värdesakerna inte sägas hanteras på ett annat sätt än övriga tillhörigheter. Enligt min mening måste anstalten se till att säkerhetsskåpen är låsta.

text: Information till intagna om hanteringen av personliga tillhörigheter En intagen ska i anslutning till att han eller hon tas in i anstalt informeras om bl.a. de rättigheter och skyldigheter som en intagen har och det regelverk som i övrigt gäller för verkställigheten. Informationen ska särskilt avse bl.a. Kriminalvårdens rätt att omhänderta och i övrigt hantera personliga tillhörigheter. (Se 2 § fängelseförordningen och 1 kap. 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [2011:1] om fängelse, FARK Fängelse.)

text: Av fängelseförordningen framgår vidare att informationen ska lämnas på ett språk som den intagne förstår, och enligt allmänna råd till föreskrifterna ska det företrädesvis ske skriftligen. Informationen kan också lämnas genom skyltning eller i digitalt format.

text: Jag har förstått att ankomsten till en anstalt och de första dagarna kan vara så pass omtumlande för intagna att det kan vara svårt att ta till sig all information som lämnas då. En fördel med skriftlig information som en intagen får behålla är att han eller hon kan ta del av denna när så önskas och i lugn och ro.

text: I anstalterna Karlskoga och Beateberg fick de intagna skriftlig information där det redogörs för hanteringen av personliga tillhörigheter. För mig är det därför något förvånande att så många intagna vid dessa anstalter sade att de inte hade fått sådan information. Inte fullt lika överraskande är det att intagna i anstalten Borås gjorde det eftersom man inte delar ut något informationshäfte eller liknande i samband med att de tas in i anstalten.

text: Verksamhetsställenas skriftliga information om hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter, listor, blanketter och övriga dokument riktade till intagna fanns bara tillgängliga på svenska och tolk användes endast i begränsad utsträckning. Ledningen i anstalten Beateberg uppgav att de lokala dokumenten revideras ofta och att det blir ett för stort projekt att tillhandahålla uppdaterade versioner av dessa översatta till andra språk. Det är dock självklart att intagna som inte behärskar svenska ska få information på ett språk som de förstår. Och som framgått nyss följer det dessutom av regleringen. Det finns följaktligen skäl för verksamhetsställena att ta fram översättningar av relevanta dokument till i vart fall de mest vanligen förekommande andra språken än svenska.

text: Vid alla tre anstalter var det alltså många intagna som tyckte att de inte hade fått tillräcklig information om hanteringen av personliga tillhörigheter och flera hade vänt sig till medintagna med frågor. Jag ser det som mycket problematiskt eftersom en förutsättning för att en intagen ska kunna hävda sina rättigheter är att han eller hon känner till dessa. För mig visar den här inspektionsserien att det finns ett behov för Kriminalvården att se över hur informationsgivningen kan förbättras. Den bör enligt min mening så långt som möjligt vara anpassad till de intagnas förutsättningar. Det kan innebära att informationen behöver förmedlas både skriftligt och muntligt, eventuellt vid flera tillfällen. En lämplig ordning som borde kunna införas relativt enkelt är att personalen, t.ex. en kontaktperson eller liknande, följer upp att den intagne har fått relevant information och kunnat ta till sig denna.

text: Avslutningsvis i detta avsnitt vill jag lyfta fram ett intressant alternativ för informationsgivning. Ledningen i anstalten Borås förklarade att det där pågår ett arbete för att information till intagna ska kunna ges i en informationskanal på TV-apparaterna. En sådan digital lösning borde kunna ge goda förutsättningar att säkerställa att den information som de intagna tar del av är korrekt, uppdaterad och på ett språk som de förstår. Som ett gott exempel vill jag också nämna de pedagogiska bilder som tagits fram i den anstalten på vad som normalt anses vara tillåtet och otillåtet innehav.

text: Dokumentation av personliga tillhörigheter När tillhörigheter som den intagne inte får ta emot och inneha omhändertas ska han eller hon underrättas. Kriminalvården ska dokumentera vad som omhändertagits. (Se 14 § fängelseförordningen.) I avsnitt 4 i den tidigare nämnda handboken om personliga tillhörigheter anges att dokumentationen av vad som har omhändertagits görs i förrådsfunktionen i Kriminalvårdsregistret (KVR) och vikten av kvalitativa anteckningar understryks.

text: Något som förenade de tre verksamhetsställena var att intagnas tillhörigheter generellt skrevs in tydligt i förrådsfunktionen i KVR, med angivande av bl.a. märke, färg och skick.

text: En skillnad var hur anstalterna registrerade CD-skivor, som är en tillhörighet som många intagna vill inneha. I anstalten Karlskoga antecknades varken titel

text: eller artist. Den typen av uppgifter skrev man däremot in i anstalten Borås för samtliga CD-skivor och i anstalten Beateberg om det inte rörde sig om ett större antal skivor.

text: Ledningen i anstalten Karlskoga ansåg att nyttan av att ytterligare precisera tillhörigheter i KVR måste vägas mot den tid det skulle ta i anspråk att ange t.ex. titel på varje CD-skiva. Ledningen konstaterade visserligen att det i vissa avseenden hade underlättat om alla tillhörigheter tydligt specificerades, t.ex. vid hanteringen av ersättningsanspråk från intagna, men menade att det inte är praktiskt görbart. Förrådsansvariga i anstalten Beateberg var av uppfattningen att det inte tar så lång tid att skriva in CD-skivor och att det finns fördelar med att göra detta, bl.a. att intagna då lätt kan se vad de har för tillhörigheter samt att det går snabbare att hantera hemställningar om innehav och förlustanmälningar. Förrådspersonal i anstalten Borås berättade i sin tur att CD-skivor är den tillhörighet som i störst utsträckning skickas fram och tillbaka till förrådet och att det underlättar för såväl intagna som personal att skivorna är specificerade. Ledningen i den anstalten ansåg också att ordningen hade inneburit en enklare hantering av förlustärenden och en lägre arbetsbelastning vid byten av tillhörigheter mellan bostadsrum och förråd.

text: När det gäller handlingar hade verksamhetsställena emellertid en liknande syn på avvägningen mellan att noggrant precisera dessa och den tid det skulle ta. Handlingar kategoriserades och skrevs i de berörda anstalterna normalt in som ”diverse papper”, ”diverse myndighetspapper”, ”diverse brev” och ”diverse foton”.

text: Majoriteten av intagna som hade begärt en lista över sina tillhörigheter i förrådet (en s.k. förrådsstatus) berättade för mina medarbetare att det tillräckligt tydligt framgick av den vad som fanns i förrådet. De flesta intagna ansåg vidare att det gick förhållandevis snabbt att få en sådan lista från avdelningspersonalen.

text: För mig framstår det som att fördelarna överväger nackdelarna med det något mer detaljerade sätt att dokumentera tillhörigheter i KVR som tillämpas i anstalterna Beateberg och Borås. Samtidigt noterar jag att ordningen i anstalten Karlskoga tycks fungera, vilket också flera intagna har framhållit. Det är tillfredsställande att de intagna vid alla tre verksamhetsställen hade möjlighet att få gå igenom sina tillhörigheter om det rådde osäkerhet om vilka saker som förvarades i förrådet.

text: I fråga om värdeföremål fotograferades sådana i anstalten Karlskoga men i princip inte i anstalterna Beateberg och Borås. Jag vill därför påminna om att när omhändertagna tillhörigheter med stort ekonomiskt värde förvaras ska dokumentation ske genom fotografering (se 5 kap. 17 § FARK Fängelse).

text: Handläggningen av ärenden om innehav av personliga tillhörigheter Hanteringen av hemställningar och lokalt framtagna blanketter Förfarandet när det gäller ansökningar om innehav av personliga tillhörigheter såg olika ut i de tre anstalterna. Jag har förståelse för att det kan behöva skilja sig mellan verksamhetsställen hur man hanterar ansökningar men för stora olikheter kan skapa en osäkerhet, såväl vid nuvarande placering som efter omplacering till en annan anstalt. Intagna i anstalten Borås beskrev det som bl.a. förvirrande och krångligt att anstalten har så många blanketter och efterfrågade en ordning där hemställan används vid samtliga ansökningar. Jag noterar att ledningen berättade att en översyn av förrådsverksamheten ska göras och att planen är att reducera antalet blanketter.

text: Såvitt avser ansökningar om att få inneha en tillhörighet i cellen var en avgörande skillnad mellan de tre anstalterna hur man hade valt att fördela arbetsuppgifterna mellan avdelnings- och förrådspersonal och vilken utredning som skulle göras inför förrådspersonalens ställningstagande i innehavsfrågan.

text: I anstalten Beateberg var avdelningspersonalens insats begränsad till att se till att hemställan var fullständig och begriplig. I anstalten Karlskoga tillkom att den personalen ska registrera hemställan i KVR. I anstalten Borås användes både hemställan och en särskild blankett för ansökan om att få inneha en tillhörighet i sin cell och avdelningspersonalen skulle se till att rätt ansökningsblankett användes.

text: En ordning där bara hemställan tillämpas för ansökningar om innehav av tillhörigheter förefaller vara enkel att förstå och följa för såväl intagna som avdelningspersonal. Den kan som exemplet anstalten Beateberg visar användas även om det inte meddelas formella beslut i ärenden om innehav av tillhörigheter som normalt tillåts. I anstalten var det förrådspersonalen som gjorde bedömningen av om den tillhörighet som den intagne ville inneha omfattades av normalinnehav och om ansökan därför skulle hanteras på ett förenklat sätt. I anstalten Borås var det i stället avdelningspersonal som skulle ta ställning till det i samband med valet av ansökningsblankett. För mig framstår det som att det finns fördelar, inte minst av effektivitetsskäl, med att låta förrådspersonalen som har en mer ingående kunskap kring innehavsfrågor att göra den typen av bedömningar.

text: I anstalten Borås skulle avdelningspersonalen inte bara se till att en ansökan var fullständig och begriplig utan också utreda bl.a. vad den intagne har för tillhörigheter i cellen samt i vilken mängd. En anledning till det var att anstalten vill ha kontroll över att varje intagen inte innehar annat än tillåtna tillhörigheter i rätt mängd. Ett annat skäl var att personal i samband med visitationer inte skulle behöva hamna i onödiga diskussioner med intagna om att de har för många tillhörigheter i sitt bostadsrum. I anstalterna Karlskoga och Beateberg fick förrådspersonalen normalt inte information om vad som fanns i den intagnes cell och behövde förlita sig på uppgifterna i KVR vid prövningen av

text: innehavsfrågan. Att en intagen har en för stor mängd av någon tillhörighet uppmärksammades där vanligtvis först i samband med avdelningspersonalens regelmässiga visitationer av cellerna.

text: Jag kan i och för sig se fördelar med en sådan mer ingående utredning som utfördes i anstalten Borås. En förutsättning för att det ska fungera är dock att avdelningspersonalen vet vilken utredning de förväntas att göra. Det förefaller lämpligt att anstalten planerar att i samband med översynen av förrådsverksamheten genomföra utbildningsinsatser för avdelningspersonal om innehavsfrågor, hur de kvarvarande blanketterna ska användas och vilken utredning som ska göras. Anstalten bör enligt min mening också överväga att ta fram ett rutindokument som avdelningspersonalen kan ha som stöd. Viss vägledning i det arbetet skulle anstalten säkerligen kunna få genom att ta del av anstalten Karlskogas lathund för hantering av hemställningar och anstalten Beatebergs dokument med förrådsrutiner.

text: Vid samtliga verksamhetsställen hade förrådspersonalen att hantera bristfälliga ansökningar om innehav av personliga tillhörigheter. Som jag tidigare har varit inne på ser jag mycket positivt på att förrådspersonal går ut på avdelningarna för att ställa förtydligande frågor om hemställningar eller förklara innehavsfrågor för intagna. Precis som flera förrådsansvariga som mina medarbetare pratade med anser jag att det är ett bra och pedagogiskt arbetssätt, som dessutom kan minska pappershanteringen.

text: Särskilt om elektroniska apparater och privata underkläder

text: Vid alla de inspekterade anstalterna måste en intagen som vill inneha vissa elektriska apparater underteckna en blankett där han godkänner undersökning och modifiering av den aktuella apparaten samt bekräftar att han är medveten om att det finns en risk att apparaten blir defekt och att Kriminalvården inte tar något ekonomiskt ansvar för det.

text: Ledningen i anstalten Borås förklarade att en förutsättning för att den här typen av föremål ska få finnas i verksamheten är att de kontrolleras. På motsvarande sätt uppgav ledningen i anstalten Beateberg att alternativet hade varit att sådana över huvud taget inte tillåts i anstalten. Enligt den anstaltsledningen ska dock modifiering normalt inte skada en elektronisk apparat. Inte på något av de tre verksamhetsställena ska det ha framställts ersättningsanspråk för skadad elektronisk apparat.

text: I Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter – Fängelse anges i avsnitt 6.2 att ett beslut om innehav kan förenas med villkor, som kan avse t.ex. att teknisk utrustning ska vara försedd med plombering.

text: Jag är givetvis medveten om att säkerhetsskäl kan motivera att elektroniska apparater som intagna önskar inneha i sin cell undersöks och modifieras. I den mån en sådan ordning gäller generellt är det lämpligt att intagna informeras om

text: detta och följdriktigt att anstalten förenar ett innehavsbeslut med villkor om plombering.

text: Däremot ifrågasätter jag att en intagen måste bekräfta att anstalten inte tar något ekonomiskt ansvar för det fall en elektrisk apparat blir defekt för att över huvud taget kunna få inneha den. Det kan konstateras att myndighetens eventuella skadeståndsansvar ska bedömas enligt skadeståndsrättsliga regler, vilket för övrigt uppmärksammas i handboken om personliga tillhörigheter (avsnitt 3). Jag är tveksam till att ett verksamhetsställe kan träffa ett giltigt avtal med en intagen om att frångå denna reglering, men saken är ytterst en civilrättslig angelägenhet som prövas av allmän domstol. Motsvarande tveksamheter hyser jag i fråga om huruvida en anstalt kan friskriva sig från skadeståndsansvar eller att en intagen kan lämna ett frivilligt samtycke till bortfall av skadeståndsansvar.

text: Ett huvudsyfte med blanketterna förefaller vara att begränsa antalet obefogade ersättningsanspråk om att elektroniska apparater skadats i samband med undersökning eller modifiering. Som ett alternativt sätt att förebygga och hantera sådana anspråk kan det finnas skäl att uppmärksamma anstalten Borås arbetssätt, som innebär att apparaterna funktionstestas.

text: Frågorna om hanteringen av elektriska apparater och skadeståndsansvar är rättsligt komplexa och samtidigt viktiga och återkommande för såväl intagna som verksamhetsställen. Det finns anledning för Kriminalvården att utreda förhållandena närmare på myndighetsövergripande nivå och i samband med det se över användningen av den här typen av blanketter.

text: När det gäller innehav av privata underkläder kom det fram att anstalten Karlskoga tillåter det sedan Kriminalvårdens huvudkontor ändrade ett av anstaltens beslut att avslå en begäran om det. I anstalten Borås fick intagna p.g.a. bristande tvättmöjligheter inte inneha privata underkläder. Inom ramen för ett särskilt ärende granskas för närvarande myndighetens hantering av vissa innehavsfrågor (JO:s ärende dnr 14075-2025). Kriminalvården har yttrat sig över bl.a. om myndigheten anser att enskilda verksamhetsställen kan besluta att egna underkläder generellt inte är tillåtet för intagna att inneha. Jag avser att återkomma med mina uttalanden i frågan i det ärendet.

text: Beslut

text: Anstalten Karlskoga var den enda av de tre anstalterna där det inleddes ett ärende i KVR som avslutades med ett skriftligt innehavsbeslut vid alla ansökningar om innehav. I anstalterna Beateberg och Borås meddelades skriftliga positiva innehavsbeslut endast avseende sådana personliga tillhörigheter som inte omfattades av en lista för normalinnehav och vissa andra tillhörigheter, så som elektriska apparater.

text: I anstalten Beateberg besvarades en hemställan från en intagen om att få inneha en personlig tillhörighet som inte kunde godtas vanligtvis genom att förrådspersonal noterade på hemställan att innehavet inte var tillåtet i anstalten. I

text: anstalten Borås besvarades ansökningar gällande personliga tillhörigheter som gjordes med användningen av de lokalt framtagna blanketterna direkt på dessa. Svaren i de båda anstalterna skulle enligt förrådspersonalen ses som förhandsbesked. I anstalten Beateberg fick de intagna normalt inte någon information om att de, för det fall de var missnöjda med förhandsbeskedet, hade rätt att få ett skriftligt beslut som kunde omprövas och sedan överklagas. I anstalten Borås lämnades muntlig information om det på vissa avdelningar men inte på andra.

text: En fördel med att som i anstalten Karlskoga alltid inleda ett ärende i KVR är att det minskar risken för att ansökningar om innehav av personliga tillhörigheter tappas bort. Ordningen innebär vidare att det blir tydligt för de intagna vad för typ av beslut som har meddelats och att det går att få omprövat och kan överklagas.

text: Jag vill dock understryka att jag har förståelse för att ett verksamhetsställe av effektivitetsskäl väljer att mer formlöst lämna ut tillhörigheter som normalt tillåts i anstalten eller lämnar ett preliminärt negativt besked genom att ge intagna information om innehavspraxis. Det senare förutsätter emellertid att det görs klart för den intagne dels att det rör sig om just ett förhandsbesked, dels att han eller hon har rätt att få ett skriftligt beslut som kan omprövas och därefter eventuellt överklagas. Vidare får förfarandet inte innebära att en handläggning drar ut på tiden och det ska inte tillämpas om det redan från början är tydligt att en intagen gör en ansökan eller vill ha en formell prövning. (Se mitt beslut den 30 november 2023, dnr 8064-2022.)

text: Beslutsmallar med överlåtelseförbud

text: I anstalten Beateberg användes beslutsmallar med vissa villkor för innehavet. Ett villkor var att tillhörigheten inte fick överlåtas till medintagen. Anstaltsledningen beskrev att bakgrunden till överlåtelseförbudet var att det tidigare uppstod situationer där intagna blev hotade att lämna ifrån sig sina tillhörigheter, inte minst i samband med villkorlig frigivning.

text: En intagen som vill överlåta en tillhörighet i anstalten Borås ska skicka den till förrådet med uppgift om överlåtelsen. Förrådet lägger i den situationen tillhörigheten i den medintagnes skåp och återkallar det tidigare meddelade innehavsbeslutet. Den nya ägaren kan därefter ansöka om att få inneha tillhörigheten i cellen. Denna ansökan avslås emellertid regelmässigt av säkerhetsskäl. Om en mellanhand utanför anstalten används kan däremot innehavet prövas på samma sätt som om någon utifrån hade skickat in tillhörigheten. Anstaltsledningen förklarade att man genom denna ordning försöker motverka att tillhörigheter används som betalningsmedel eller på annat sätt missbrukas.

text: Jag inser varför en anstalt kan vilja införa ett förbud för intagna att överlåta eller låna ut sina personliga tillhörigheter. Men det här utgör begränsningar av den intagnes rättshandlingsförmåga, som kräver stöd i lag. Något lagstöd att

text: förbjuda intagna att ge bort, sälja eller låna ut sin egendom finns inte. Anstalten Beateberg måste därför åtgärda saken och se över skrivningarna i beslutsmallarna.

text: Tidigare har jag inte haft någon invändning mot en rutin som innebär att en intagen som vill överlåta en tillhörighet till en annan intagen meddelar personalen detta, att egendomen sedan läggs i den medintagnes förråd och att den som fått egendomen därefter får ansöka om att få inneha den (se mitt beslut den 7 juni 2023, dnr 7564-2021. Se även JO:s beslut den 18 augusti 2025, dnr

text: ). Med hänsyn till vad som kom fram vid inspektionen av anstalten Borås vill jag tillägga att det inte är korrekt att per automatik avslå den medintagnes ansökan om innehav. Anstalten måste göra en individuell bedömning av innehavsfrågan utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall.

text: Handläggningstid och underrättelser

text: Handläggningstiden för innehavsärenden var relativt kort vid samtliga tre verksamhetsställen. Anstalten Beateberg utmärkte sig positivt med tider på bara några dagar. Som ett gott exempel vill jag också lyfta fram den anstaltens användning av informationsblanketter för att ge de intagna information om status på deras hemställan till förrådet.

text: En intagen ska underrättas om ett beslut rörande innehav av personliga tillhörigheter så snart som möjligt (se

text: 33 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Det är glädjande att det vid den handlingsgranskning som mina medarbetare gjorde kom fram att de intagna i majoriteten av de granskade ärendena hade underrättats om beslutet samma dag eller dagen efter att beslutet meddelats. Mer problematiskt är att det vid den granskningen kom fram att underrättelse av avslagsbeslut i anstalten Borås skedde först efter fyra till nio dagar. Anstalten måste se till att intagna underrättas även om dessa beslut så snart som möjligt. Omhändertagande av personliga tillhörigheter Kriminalvården får omhänderta personliga tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha. Omhändertagna tillhörigheter ska förvaras för den intagnes räkning och lämnas ut senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara frihetsberövad. Vid omhändertagande ska den intagne underrättas. Kriminalvården ska dokumentera vad som har omhändertagits. (Se 5 kap. 2 § fängelselagen och 14 § fängelseförordningen.)

text: Omhändertagande av personliga tillhörigheter kan ske t.ex. vid kontroll av intagnas celler. I handboken om personliga tillhörigheter anges i avsnittet 7.1.2 att dokumentation i ett sådant fall vanligtvis sker i ett visitationsprotokoll i kombination med muntlig information samt även i KVR förrådsanteckningar. Vidare nämns att underrättelse till den intagne ska ske skriftligen, t.ex. genom att en kopia av dokumentationen lämnas över till honom eller henne.

text: Ett generellt intryck är att intagnas personliga tillhörigheter omhändertas främst när avdelningspersonal uppmärksammar att det finns ett för stort antal av någon

text: personlig tillhörighet, t.ex. CD-skivor. Vid samtliga tre verksamhetsställen fick intagna i den situationen välja vilka skivor som skulle lämnas till förrådet. Det framstår som ett praktiskt sätt att hantera saken.

text: Personal i anstalten Karlskoga beskrev detta tillvägagångsätt som ett frivilligt utlämnande. Anstaltsledningen var dock av uppfattningen att det inte går att tala om frivillighet vid utlämnande av en personlig tillhörighet i samband med kontroll av en cell. Det håller jag helt med om. Enligt min mening rör det sig om ett omhändertagande enligt 5 kap. 2 § fängelselagen. Det innebär att anstalten ska dokumentera vad som har visiterats ut och omhändertagits samt att den intagne ska underrättas om omhändertagandet. Det kom fram att man inte bara mellan utan också inom de inspekterade anstalterna dokumenterar den här typen av omhändertaganden på olika sätt. Detsamma gäller hur intagna underrättades om omhändertagandet. Jag anser att det finns anledning för de tre anstalterna att se över detta och överväga att ta fram rutiner eller stöddokument vad gäller dokumentation och underrättelse vid omhändertagande av personliga tillhörigheter.

text: Vid dubbelbeläggning kan det vara svårt att veta vem en tillhörighet tillhör. Ledningen i anstalten Karlskoga ansåg att det var klart att någon form av kommunikation måste ske med de intagna när egendom i en dubbelbelagd cell ska omhändertas. Jag delar den uppfattningen och tycker att det är bra att avdelningspersonalen i anstalten Beateberg pratar med de berörda om det är oklart vem tillhörigheten tillhör av två intagna som delar cell.

text: Mottagande av tillhörigheter utifrån I anstalterna Beateberg och Borås måste en intagen som vill ta emot en tillhörighet per post få anstaltens godkännande i förväg. I anstalten Karlskoga fanns det planer på att undersöka möjligheten att övergå till en liknande ordning.

text: Jag har inom ramen för ett initiativärende nyligen gjort en större granskning av Kriminalvårdens hantering av paket till intagna. I beslutet konstaterade jag att det inte finns något rättsligt stöd för att vägra intagna att ta emot paket som privatpersoner har skickat in. Vidare uttalade jag att intagna inte kan avkrävas uppgifter om vad ett paket innehåller för att få ta emot det. Jag har i och för sig inte några invändningar mot att intagna uppmanas att på förhand beskriva vad ett inkommande paket innehåller för att på det sättet underlätta den lokala hanteringen. Men det får alltså inte vara något krav – ibland vet ju helt enkelt inte den intagne detta. (Se mitt beslut den 23 april 2026, dnr 1899-2025.)

text: Med anledning av mina ställningstaganden i det beslutet behöver anstalterna Beateberg och Borås se över sina rutiner kring hanteringen av försändelser till intagna.

text: När det gäller anstalten Borås finns det skäl för mig att göra ytterligare uttalanden i denna del.

text: JO har tidigare utrett anstaltens hantering av personliga tillhörigheter som kommer in per post till intagna (JO:s beslut den 29 augusti 2025, dnr

text: ). I det ärendet hade en intagen fått CD-skivor inskickade. Eftersom han inte hade ansökt om detta i förväg omhändertog anstalten skivorna. Den intagne gavs sedan möjlighet att skicka ut dessa. När han inte valde på vilket sätt han föredrog att det skulle ske skickade anstalten skivorna till en tillfällig adress (poste restante). JO kritiserade anstalten för att mot den intagnes vilja ha skickat egendomen till en adress som varken var hans folkbokföringsadress eller en adress som han hade anvisat.

text: Kriminalvården anförde i sitt remissvar i det ärendet att den intagne borde ha upplysts om möjligheten att ansöka om innehav av de skivor som hade skickats till honom. JO instämde i detta och tillade att en förutsättning för att en intagen ska kunna ta ställning till om han eller hon vill inneha inskickad egendomen är att den intagne ges tillräckligt med information om egendomen så han eller hon kan avgöra om en ansökan om innehav ska upprättas. Kriminalvården uppgav vidare att anstalten hade ändrat sina rutiner så att intagna vid ett omhändertagande ska ges information om möjligheten att ansöka om innehav för att få innehavsfrågan prövad genom ett överklagbart beslut. Det ansåg JO vara positivt.

text: Vid den nu aktuella inspektionen av anstalten kom det emellertid fram att förrådspersonalen tycks använda samma rutiner som tidigare. I blanketten som intagna får i den här typen av situationer (”Hemskickande av omhändertagna tillhörigheter”) har det visserligen förts in en skrivning om att den intagne kan ansöka om att få inneha tillhörigheten. Det fanns dock inte någon kryssruta för att välja det här som ett alternativ. I samtal med förrådspersonal fick mina medarbetare också uppfattningen att en tillhörighet som kommit in utan en tidigare godkänd ansökan skickas iväg, och det även om den intagne uppger att han vill ansöka om att inneha den.

text: Det kom fram att anstaltsledningen var medveten om att intagna ska ha rätt att ansöka om att inneha en tillhörighet som har kommit in per post också för det fall att innehavet inte hade godkänts dessförinnan. Jag förutsätter därför att anstalten snarast förtydligar detta för berörd personal och ser över utformningen av de blanketter som ska användas. Sändande av tillhörigheter från anstalten och kassering Tillhörigheter som omhändertagits får på den intagnes bekostnad sändas till den adress där han eller hon är folkbokförd eller till annan adress som han eller hon anger (se 5 kap. 3 § fängelselagen). Som framgått använder sig anstalten Borås av denna möjlighet. Anstalten Karlskoga sände inte ut personliga tillhörigheter som hade omhändertagits. Frågan skulle emellertid ses över i syfte att frigöra plats.

text: I anstalten Beateberg informerades de intagna skriftligen om att för det fall en intagen har för mycket saker i sitt förråd kommer dessa att skickas till hans

text: folkbokföringsadress på egen bekostnad. Det kom dock fram att anstalten inte använder sig av den ordningen. I stället uppmanas den intagne att rensa när det börjar bli fullt i hans förvaringsbox i förrådet. Intagna kan välja att lämna ut tillhörigheter t.ex. vid besök eller per post eller att kassera sådant som de inte vill behålla. Jag kommer i mina avslutande kommentarer återkomma till anstalten Beatebergs arbete med att begränsa mängden personliga tillhörigheter. Här vill jag bara understryka att det är viktigt att de intagna inte får uppfattningen att de är tvungna att kassera eller skicka ut tillhörigheter.

text: I anstalten Borås kom det fram att intagna inte tilläts att byta ut, kassera eller skicka ut en tillhörighet förrän tillhörigheten som den intagne innehar är trasig eller uttjänt. Precis som när det gäller överlåtelseförbud kan jag inse varför anstalten önskar begränsa möjligheterna för intagna att kassera och skicka ut tillhörigheter. Även i denna del rör det sig dock om begränsningar av den intagnes rättshandlingsförmåga som kräver stöd i lag. Inte heller i detta avseende finns det lagstöd för att förbjuda intagna att slänga eller skicka ut sin egendom från verksamhetsstället. Anstalten måste därmed sluta tillämpa dessa förbud.

text: Avslutande kommentarer

text: Det är glädjande att samtliga tre inspekterade anstalter har gått från en hantering av intagnas personliga tillhörigheter med omfattande problem till en mer uppstyrd verksamhet med utbildade personer som har särskilt ansvar för förrådsfrågor. Det är också tillfredsställande att det vid inspektionerna kom fram så många exempel på goda arbetssätt.

text: Något som förenade anstalterna var att det i takt med det ökade antalet intagna hade blivit svårt att få förrådsutrymmena att räcka till. Anstalterna hade därför på skilda sätt försökt begränsa mängden tillhörigheter som de intagna får förvara i förråden och inneha i cellen.

text: Jag inser att verksamhetsställen i den ansträngda beläggningssituation tenderar att bli mer restriktiva när det gäller mängden tillhörigheter som intagna får inneha. Förändringar som begränsar intagnas möjligheter att inneha personliga tillhörigheter måste dock göras på ett avvägt sätt och i enlighet med gällande reglering. Enligt min mening bör övervägas att i lämplig ordning efterhöra de intagnas synpunkter och under alla förhållanden måste de få tydlig information i god tid innan eventuella ändringar genomförs.

text: Jag anser att anstalten Beatebergs arbete i stort med att skapa en ordnad förvaring i flera avseenden kan tjäna som förebild. Där har mängden personliga tillhörigheter begränsats utan att man behövt sända ut tillhörigheter från anstalten med stöd av 5 kap. 3 § fängelselagen. Det framstår som att en avgörande förutsättning för att anstalten har lyckats med detta är den löpande dialog som förrådspersonalen har med intagna om hur möjligheterna att förvara personliga tillhörigheter ser ut. En viktig anledning till att den dialogen

text: förefaller vara produktiv måste enligt min mening vara att förrådspersonalen i så stor utsträckning är ute på avdelningarna och pratar om innehavsfrågor med intagna. Som på så många andra områden verkar alltså ett klientnära arbete vara ett vinnande koncept.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson och rättssakkunniga Sanna Ekman har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.