avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tryck- och yttrandefrihet

title: Humanistiska nämnden i Örnsköldsviks kommun får kritik för att i ett anställningsärende ha vidtagit åtgärder i strid med det s.k. repressalieförbudet

sammanfattning: En nämnd har efter att ha erbjudit en anställd inom kommunen arbete på ett HVB-hem återtagit erbjudandet med hänvisning till uttalanden som den anställde gjort på sociala medier. Grundlagens skydd för yttrandefrihet innebär bl.a. att det allmänna inte får vidta repressalier mot enskilda som använt sin yttrandefrihet. JO anser att nämndens åtgärd att återta erbjudandet om anställning stred mot det s.k. repressalieförbudet. Nämnden får därför kritik för sitt agerande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Örnsköldsviks kommun. Han anförde att hans anställning som personlig assistent upphörde strax före jul 2016. Som kommunanställd ställdes han inför en omplacering. Han ansökte bl.a. om anställning på ett av kommunens HVB-hem för flyktingar. Den 9 januari 2017 träffade han en chef på kommunens enhet för socialt stöd, samt en kollega till chefen, som båda fick väldigt bra intryck av honom varför han erbjöds arbete. Redan dagen efter, den 10 januari, hörde en kommunsamordnare av sig och ville boka inskolningstid. Datum för inskolningen bestämdes till den 13 januari. Den 11 januari hörde chefen på enheten för socialt stöd av sig och meddelande att det inte skulle bli någon inskolning för honom. Hon förklarade att hon via kollegor tipsats om att han har uttryckt sig kritiskt mot islam på sociala medier och att han inte passade på en arbetsplats med många muslimer. Han anser att den kritik han för fram faller väl inom ramarna för svensk yttrandefrihet och att han har blivit politisk diskriminerad.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Humanistiska nämnden som i sitt remissvar anförde följande (den bilaga som omnämns har utelämnats).

text: Redogörelse för handläggningen

text: Med anledning av övertalighet inom personlig assistans i december 2016 gjordes omplaceringsutredning för att se över möjligheterna till nytt arbete för berörda personliga assistenter. Utredningen visade att på ett av Örnsköldsviks kommuns HVB-hem för ensamkommande barn fanns behov av vikarier och eventuellt en tillsvidareanställning på sikt. AA var en av de personliga assistenter som riskerade att bli övertalig. Han skickade in sin ansökan med CV och blev kallad till intervju för en tjänst som socialpedagogisk resurs vid ett av kommunens HVB-hem för ensamkommande barn. AA fick goda rekommendationer av sin tidigare chef BB. Den 9 januari 2017 träffade AA chefen för HVB-hemmet samt en av medarbetarna. Efter intervjun bestämdes tidpunkt för inskolning på HVB-hemmet. AA har skrivit ett flertal inlägg på sociala medier som uppfattas av Örnsköldsviks kommun som hans egna islamisthat och uttrycker starka åsikter om emottagande av muslimer, se bifogad bilaga. Flera medarbetare på HVBhemmet reagerade när de såg vad AA skrivit på Facebook. Den aktuella arbetsplatsen är ett HVB-hem för ensamkommande barn och mot bakgrund av de åsikter och det synsätt som framgår av AA:s inlägg på sociala medier ansåg Örnsköldsviks kommun att AA inte var lämplig för något arbete på HVB-hem för ensamkommande barn. Enhetschef CC meddelade AA detta den 11 januari 2017. Den 30 januari träffade förhandlingschefen och enhetschefen AA tillsammans med hans fackliga representanter. Vid den träffen berättade arbetsgivarparten varför han inte var aktuell för arbete på HVB-hem för ensamkommande barn. AA informerades om att Örnsköldsviks kommun värnar om de ensamkommande barnen och deras rädsla i den särskilt utsatta situation de befinner sig i, men även som arbetsgivare för AA:s säkerhet. AA uttryckte att han upplevde sig vara politiskt diskriminerad och han nämnde att han hade JO-anmält Örnsköldsviks kommun som arbetsgivare. AA har blivit erbjuden en annan/ny anställning som personlig assistent, som han också tackat ja till. Anställningen påbörjades den 6 mars 2017.

text: Myndighetens bedömning av handläggningen

text: Humanistiska nämnden anser att det här inte är en fråga om vilket politiskt parti AA tillhör eller sympatiserar med. Humanistiska nämnden anser att orsaken till att AA inte får anställning på HVBhem för ensamkommande barn är hans uttalanden, på sociala medier, om sitt islamisthat och sin syn att ta emot muslimer. En anställning för honom vid HVBhemmet skulle kunna skapa rädsla och obehag hos de redan utsatta flyktingbarnen samt dessutom kunna utgöra en säkerhetsrisk för AA.

text: AA har yttrat sig över remissvaret. Han har även kommit in med en ljudinspelning över ett möte mellan honom och förhandlingschefen, enhetschefen och hans fackliga representanter.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelserna ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip som bl.a. innebär att myndigheter inte får ta hänsyn till ovidkommande omständigheter.

text: Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (

text: 2 kap. 1 §

text: RF). Yttrandefriheten får begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: Den som använder sin yttrandefrihet i någon av de former som är särskilt reglerade i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: får inte utsättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som är uttryckligt angivna i dessa grundlagar, det s.k. repressalieförbudet. Även när den enskilde har använt sig av sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: anses ett skydd mot repressalieåtgärder följa av

text: 2 kap. 1 § 1

text: RF (se bl.a. JO 2010/11 s. 605, dnr

text: och Justitiekanslerns beslut den 20 september 2011, dnr

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan att riskera att drabbas av repressalier från arbetsgivarens sida, framföra sina egna synpunkter såväl på myndighetens verksamhet som i andra frågor. En offentlig arbetsgivare kan inte av sina anställda kräva att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Detta gäller även när dessa kan synas helt avvika från det arbetsgivaren står för. Förtroendet för myndigheterna upprätthålls inte genom tillsyn över de anställdas åsikter utan genom att verksamheten utövas under lagarna och kontrolleras rättsligt.

text: Varje myndighetsåtgärd som har samband med vad en enskild person har yttrat behöver emellertid inte vara otillåten. Det ska vara fråga om ett ingripande som framstår som en bestraffning eller reprimand mot den som gjort bruk av sin yttrandefrihet. En negativ förändring av en tjänstemans anställningsförhållanden är ett typexempel på en sådan åtgärd.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA var anställd inom kommunen som personlig assistent. I december 2016 gjordes en omplaceringsutredning med anledning av övertalighet av personliga assistenter. AA ansökte om anställning på ett HVBhem för ensamkommande barn. Såvitt framgår av utredningen erbjöds han arbete och inskolning bokades. Två dagar innan inskolningen skulle påbörjas fick AA meddelande av enhetschefen CC att han inte skulle få påbörja inskolningen. Skälet uppgavs vara att det uppmärksammats att AA skrivit inlägg på sociala medier där han uttryck sig kritiskt mot islam och mottagandet av muslimer.

text: En myndighet kan givetvis ha rätt att ingripa mot en anställd som inte sköter sitt arbete, också när det beror på dennes åsikter. Det åligger dock alltid myndigheten att iaktta objektivitetsprincipen och dess krav på att inte ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. I remissvaret har nämnden uppgett att den befarade att anställningen skulle kunna skapa rädsla och obehag hos barnen

text: samt även utgöra en säkerhetsrisk för AA. Nämnden har dock inte påstått att AA har misskött sina arbetsuppgifter eller att det fanns befogad anledning att tro att han skulle kunna komma att missköta dem i framtiden. Nämndens åtgärd att återta erbjudandet om anställning framstår därför som en reprimand mot AA för de åsikter han fört fram på sociala medier. Att han senare erbjöds ett annat arbete inom kommunen påverkar inte den bedömningen. Nämndens åtgärd stod i strid med repressalieförbudet. Nämnden förtjänar därför kritik för detta agerande.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Bevis

publisher: Justitieombudsmannen

title: En kommunal nämnds krav på särskild bevisning för beviljande av dispens från kommunens renhållningsordning har ansetts oförenligt med förvaltningsrättsliga principer om bevisprövning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Gatu- och räddningsnämnden i Värmdö kommun och uppgav följande. Hans hustru äger en fastighet i Värmdö kommun och hade ansökt om dispens enligt 36 § i kommunens renhållningsordning från kravet på sop- och latrinhämtning. Ansökan hade avslagits. För att bevilja sådan dispens i de fall då en fastighetsägare haft dispens i mer än tre år uppställer kommunen ett krav på att denne genom att redovisa uppsagda avtal avseende t.ex. el och telefon skall styrka att fastigheten är obebodd.

type: stycke

text: I anmälan kritiserade AA nämndens krav på särskild bevisning för att bevilja dispens och ifrågasatte också värdet av denna bevisning. Han framförde även andra klagomål mot Värmdö kommun m.fl.

text: Av till anmälan fogade handlingar framgick bl.a. följande. I en skrivelse från gatukontoret i Värmdö kommun den 2 december 1998 rubricerad ”Beträffande dispens från sophämtning på grund av obebodd fastighet i mer än 3 år” och undertecknad av renhållningschefen BB redogjordes för förutsättningarna för beviljande av dispens. I skrivelsen angavs bl.a. att fastighetsägare ombads ”att redovisa styrkta skäl till att fastigheten även under 1999 kommer att vara obebodd, t.ex. att el- och teleabonnemang är uppsagda eller liknande, för att dispens skall kunna erhållas”. AA hade den 30 december 1998 för sin hustrus räkning ansökt om dispens på en av Värmdö kommun upprättad förtryckt blankett benämnd ”Intyg obebodd fastighet”. Han intygade i ansökan att fastigheten inte skulle utnyttjas under år 1999. I en skrivelse den 4 januari 1999 framförde gatukontoret att ansökan var ofullständig och hänvisade till vad som hade anförts i den av gatukontoret tidigare utsända skrivelsen. Vidare angavs att om komplettering inte hade kommit in senast ett angivet datum skulle ansökan komma att avslås. Genom delegationsbeslut den 20 januari 1999 avslog nämnden ansökan med motiveringen att den var ofullständig.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Gatu- och räddningsnämnden i Värmdö kommun bl.a. beträffande vad AA hade anfört avseende det krav för beviljande av dispens från renhållningsordningen som nämnden uppställt genom att fastighetsägare på särskilt sätt skulle styrka att fastigheten skulle komma att vara obebodd.

text: Gatu- och räddningsnämnden beslutade den 14 december 1999 att som svar på remissen endast meddela att dispens för obebyggd fastighet hade beviljats för år 1999 enligt gatu- och räddningsnämndens beslut § 244 samt att nämnden enligt samma beslut uppdragit till gatukontoret att se över rutinerna för kontroll av dispenser.

text: Eftersom gatu- och räddningsnämnden sålunda inte hade yttrat sig i det avseende som angavs i remissen beslutade JO om förnyad remiss till nämnden.

text: I ett den 22 februari 2000 beslutat yttrande anförde gatu- och räddningsnämnden följande (bilagan utesluten här). 1) Gatu- och räddningsnämndens arbetsutskott beslutade 1996-01-16 om ytterligare kontroll av de som haft dispens mer än tre år. Sedan beslutet togs har gatukontoret tagit över abonnentregistren i egen regi. Detta har gjort det möjligt att förbättra rutinerna för kontroll av dispens utan att kräva in bevis på att el-abonnemang har sagts upp eller liknande. Därför gäller inte dessa rutiner längre. Nuvarande rutiner biläggs detta protokoll. – – – AA kommenterade remissyttrandet.

text: I beslut den 15 juni 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Nämndens krav på särskild bevisning

text: Jag vill inledningsvis klargöra att granskningen i denna del enbart har tagit sikte på principiella frågor beträffande gatu- och räddningsnämndens krav på att fastighetsägare skulle förebringa särskilda handlingar för att styrka att en fastighet skulle komma att vara obebodd.

text: Gatu- och räddningsnämnden har genom två remisser uppmanats att yttra sig över AA:s klagomål avseende det av nämnden tillämpade kravet på särskild bevisning. Trots detta kan jag konstatera att nämnden i remissyttrandena inte har berört varken grunderna för eller lämpligheten av detta krav. Av det senare remissyttrandet framgår att nämnden inte längre tillämpar det särskilda beviskravet. Yttrandet ger emellertid intrycket av att skälet därtill är att nämndens rutiner rörande dispensärenden har förbättrats och att nämnden därför anser att det inte längre finns något behov av ett särskilt krav på bevisning.

text: Inom förvaltningsrätten liksom inom rättsordningen i övrigt gäller principen om fri bevisföring. Den innebär att en part i ett mål eller ett ärende är fri att åberopa olika slag av bevisning till stöd för sin sak. Undantag härifrån gäller endast om det av en specialförfattning framgår att en omständighet endast kan styrkas på visst sätt – med ett visst bevismedel. Principen om fri bevisföring kompletteras av principen

text: om fri bevisvärdering; myndigheterna får vid prövningen fritt bedöma värdet av den framlagda bevisningen. De nu nämnda principerna brukar med ett gemensamt namn kallas den fria bevisprövningens princip (se bl.a. Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 u. s. 75 f.).

text: Det av gatu- och räddningsnämnden tillämpade kravet på viss bevisning har inte haft stöd i någon författning. Det särskilda beviskravet har föranlett att prövningen blivit alltför begränsad; att en fastighetsägare inte kan förebringa handlingar som visar att el- och telefonabonnemang eller liknande har sagts upp utesluter inte att fastighetsägaren på annat sätt kan göra sannolikt att fastigheten kommer att vara obebodd. Nämndens rutiner för prövning av dispensärenden har således enligt min mening inte varit förenliga med principerna för bevisprövning inom förvaltningsrätten.

type: avgorande


title: Kritik mot en länsstyrelse för brister i handläggningen av ett djurskyddsärende. Bland annat fråga om vilka omständigheter som får beaktas vid en prövning om djurförbud

text: Anmälan

text: Miljö- och byggnämnden i Hagfors kommun beslutade den 14 september 2005, §

text: 29 (dnr 6.2005), att till JO anmäla Länsstyrelsens i Värmlands län handläggning av ett djurskyddsärende avseende djurhållningen på en fastighet i kommunen. I anmälan, som kom in till JO den 19 september 2005, anförde nämnden bl.a. följande.

text: Nämnden har sedan mitten av 1990-talet försökt förmå en djurhållare i kommunen att vidta åtgärder för att upprätthålla en god djuromsorg. Djurhållningen har varit föremål för ett ansenligt antal rådgivningar, anvisningar och förelägganden utan att en varaktig förbättring erhållits. Nämnden beslutade den 12 maj 2004, § 22, att det fanns förutsättningar att meddela djurförbud. Med stöd av 29 § (skall troligen vara dåvarande 58 §, numera 71 §, JO:s anmärkning)

text: djurskyddsförordningen (1988:539)

text: översände nämnden ärendet till länsstyrelsen. Länsstyrelsen beslutade den 2 september 2005 (dnr 282-5772-04) att meddela djurförbud för nötkreatur. Verkställighetsdatum bestämdes till den 15 januari 2006. /… /

text: Nämnden anser att länsstyrelsens agerande har stora brister i handläggningen. En anmälan om att skäl för djurförbud finns är en av de kraftigaste åtgärder en myndighet kan vidta och måste hanteras skyndsamt för att förhindra ytterligare lidande. Sedan nämnden anmälde missförhållandena har länsstyrelsen påbörjat en egen utredningsinsats med bl.a. flera besök hos aktuell djurägare. Det upplevs som att nämndens utredningsmaterial som är de dokument som huvudsakligen skall ligga till grund för länsstyrelsens beslut har mindre betydelse i sammanhanget. Nämnden ifrågasätter hur länsstyrelsen kan meddela djurförbud och sedan låta djurhållaren få fem månader på sig att avveckla djurhållningen (vilka är skälen till dröjsmålet med avvecklingen). Det finns heller ingen restriktion om att inte skaffa nya nötkreatur under dessa fem månader. Länsveterinären har meddelat att man inte vill ”ruinera” djurhållaren med återbetalning av tidigare utbetalda EU-bidrag. Är det ett skäl för att dra ärendet i långbänk? Slutligen vill nämnden påpeka att djurskyddslagstiftningen med tillhörande regelverk är ett mycket bra instrument för att upprätthålla en god djuromsorg. Det krävs dock att regelverken tillämpas på ett professionellt sätt. I annat fall undergrävs myndigheternas förtroende hos allmänheten.

text: Till anmälan hade fogats dokumentationen avseende ärendets handläggning sedan år 1996. Av handlingarna framgick bl.a. att nämnden vid fem tillfällen mellan november 1996 och mars 2004 utfärdat förelägganden med stöd av

text: 26 § djurskyddslagen (1988:534)

text: . Beträffande tillsynen över djurhållaren AA:s djurhållning under tiden efter det att nämnden hade gjort anmälan om djurförbud till länsstyrelsen framgick vidare bl.a. följande.

text: Företrädare för nämnden gjorde den 30 juni 2004 ett besök för inspektion och konstaterade då en del brister.

text: Med anledning av nämndens anmälan inspekterade länsstyrelsen den 5 augusti 2004 djurhållningen. Vissa brister konstaterades och länsstyrelsen upplyste AA om bl.a. att det sannolikt förelåg skäl att meddela honom djurförbud. AA råddes att allvarligt överväga att göra sig av med sina djur eller radikalt minska antalet djur. I inspektionsrapporten antecknades bl.a. att AA borde ges skälig tid att noga tänka över om han skulle fortsätta med djurhållningen eller inte. För det fall att han skulle besluta sig att fortsätta föreslogs en förnyad inspektion under oktober eller november månad 2004. Mot denna bakgrund beslutade länsstyrelsen den 12 augusti 2004 att för tillfället inte vidta någon annan åtgärd än att följa hur djurhållningen skulle utveckla sig inför installningsperioden 2004/2005.

text: Den 16 november 2004 översände nämnden skriftliga klagomål mot djurhållningen från privatpersoner till länsstyrelsen.

text: Vid en oanmäld inspektion den 18 november 2004 konstaterade nämnden att AA inte lyckats avhjälpa brister som påtalats under många år. AA hade vid tillfället uppgett att någon avveckling av djurhållningen inte hade skett på grund av att han hade erbjudits för dåligt betalt för djuren. Nämnden avstod med hänvisning till länsstyrelsens stundande prövning av frågan om djurförbud från att utfärda ett nytt föreläggande. Däremot angavs att nämnden skulle följa upp att AA vidtog erforderliga åtgärder för att leva upp till reglerna om djurskydd.

text: Den 1 december 2004 och den 26 januari 2005 inspekterade länsstyrelsen åter djurhållningen.

text: Länsstyrelsen upplyste den 10 mars 2005 AA om att styrelsen övervägde att meddela honom djurförbud och han bereddes samtidigt tillfälle att yttra sig över utredningen i ärendet inför länsstyrelsens beslut.

text: Den 2 september 2005 beslutade länsstyrelsen att förbjuda AA att fr.o.m. den 15 januari 2006 och tills vidare ha hand om och skaffa nötkreatur samt ålägga honom att senast den 14 januari 2006 göra sig av med samtliga nötkreatur. Som skäl för beslutet anfördes i huvudsak följande.

text: Av utredningen framgår att miljö- och byggnämnden vid fem tillfällen meddelat AA förelägganden eller förbud enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: . Föreläggandena har varit befogade och i flera avseenden av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. AA har inte följt föreläggandena i flera sådana väsentliga avseenden. Det föreligger

text: därför förutsättningar att meddela AA förbud att ha hand om djur enligt

text: 29 § första stycket 1 djurskyddslagen

text: . Vad som framkommit i ärendet ger vid handen att AA allvarligt har försummat tillsynen och vården av sina djur. Det föreligger därför också förutsättningar att meddela AA förbud att ha hand om djur enligt

text: 29 § första stycket 2 djurskyddslagen

text: . AA har vid upprepade tillfällen varit föremål för beslut enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: . Även förutsättningarna att meddela AA förbud att ha hand om djur enligt

text: 29 § första stycket 5 djurskyddslagen

text: är därmed uppfyllda. AA har under lång tid och vid ett upprepat antal tillfällen brustit i tillsynen och vården av sina djur. Detta har av och till orsakat lidande hos djuren. Han har inte efterkommit de förelägganden och uppmaningar som miljö- och hälsoskyddsnämnden (avser troligen miljö- och byggnämnden, JO:s anmärkning) meddelat honom. Han har härigenom visat liten förståelse för vilken tillsyn och vård djur kan behöva. Mot bakgrund härav och då det under en mycket lång tid – trots myndigheternas idoga försök att åstadkomma rättelse – förekommit ett stort antal upprepade brister i djurhållningen framstår det inte som uppenbart att ett upprepande inte kommer att inträffa. AA skall därför meddelas förbud att ha hand om djur enligt 29 § första stycket 1, 2 och 5

text: djurskyddslagen

text: . AA har varit ägare av djuren. Med hänsyn härtill och vad som framkommit ovan bör AA även förbjudas att skaffa djur enligt

text: 29 § tredje stycket djurskyddslagen

text: . Förbuden enligt

text: 29 § första stycket 1

text: , 2 och 5 och

text: tredje stycket

text: djurskyddslagen

text: bör begränsas till att gälla nötkreatur. Förbuden bör dock gälla fr.o.m. den 15 januari 2006 och tills vidare. AA bör dessutom åläggas att senast den 14 januari 2006 göra sig av med samtliga nötkreatur.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till länsstyrelsen för yttrande. I sitt remissvar den 28 november 2005 anförde länsstyrelsen bl.a. följande.

text: Av

text: 58 § djurskyddsförordningen (1988:539)

text: framgår att om en annan tillsynsmyndighet än länsstyrelsen finner att det finns förutsättningar för att besluta om förbud att ha hand om djur enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: , skall myndigheten skyndsamt anmäla detta till länsstyrelsen. Det kan således noteras att miljö- och byggnämnden varit skyldig att iaktta ett skyndsamhetskrav. Någon särskild bestämmelse som anger att anmälningar om djurförbud enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: skall handläggas skyndsamt eller inom en viss tidsfrist hos länsstyrelsen finns inte. Det är i stället de allmänna kraven på handläggning av ärenden som gäller. I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Förvaltningsmyndigheter har också ett ansvar för att ärenden blir tillräckligt utredda. Normalt är utredningsskyldigheten större om myndigheten själv tar initiativ till ingripande åtgärder mot en enskild än om en enskild anhängiggör ett ärende hos myndigheten (Ragnemalm, Hans, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 uppl., Juristförlaget 1992 s. 55). För att avgöra vilken utredningsskyldighet myndigheten har bör både de faktiska effekterna av en förestående myndighetsåtgärd och de värderingar som lagstiftningen ger uttryck för beaktas. Såsom allmän princip kan dock sägas gälla att ett ärende skall handläggas alltefter dess beskaffenhet. Länsstyrelsen konstaterar att förevarande ärende gäller en mycket ingripande åtgärd mot en enskild. I praktiken blir effekten av ett djurförbud ett yrkesförbud med påföljande försörjningsproblem. Djur är dessutom rättsligt sett att betrakta som egendom och beslut enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: innebär således inskränkningar i den enskildes äganderätt (jfr t.ex.

text: 2 kap. 18 § regeringsformen

text: och artikel 1 i tilläggsprotokollet den 20 mars 1952 till konventionen om skydd för de mänskliga

text: rättigheterna och de grundläggande friheterna). Mot de värden som länsstyrelsens ingripande kränker skall, vid en prövning enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: , vägas det intresse att förhindra djurs lidanden som uppbärs av djurskyddslagstiftningen. Grovt förenklat kan sägas att djurägarens intresse för sin egendom skall vägas mot det allmänna intresset av att djur inte skall utsättas för otillbörligt lidande. Det förra manar –också något schematiskt uttryckt – till utredning och iakttagande av rättsäkerhetsgarantier, medan det senare manar till snabb och effektiv handläggning. Någon begränsning avseende vilka omständigheter som skall beaktas när man avgör en fråga om djurförbud finns dock inte enligt gällande rätt. En sådan fråga skall i stället avgöras med beaktande av samtliga i ärendet föreliggande omständigheter. Sedan ligger det i sakens natur att vissa omständigheter är av mer centralt värde för prövningen och att andra får en mer perifer betydelse. När miljö- och byggnämndens anmälan kom in till länsstyrelsen gjorde länsveterinären – som varit föredragande i länsstyrelsens ärende – bedömningen, mot bakgrund av kommunens inspektionsrapporter från mars, april och maj, att situationen inte var akut för de aktuella djuren och att djuren inte var utsatta för något direkt lidande. Detta måste också ha varit miljö- och byggnämndens bedömning, eftersom situationen för djuren inte hade förändrats i någon nämnvärd utsträckning mellan de inspektioner som miljö- och byggnämnden företog i mars och april 2004 och inspektionen i maj 2004 strax innan nämnden gjorde sin anmälan till länsstyrelsen (se miljö- och byggnämndens anmälan daterad den 11 maj 2004). Om situationen på fastigheten har förändrats något har det helt klart varit till det bättre. Inte heller i förhållande till de tidigare inspektioner som gjorts under de åtta år som ärendet varit aktuellt hos nämnden kunde någon större förändring noteras. Även i ett sådant längre perspektiv har situationen snarast förändrats till det bättre. Vid sådana förhållanden är det anmärkningsvärt att miljö- och byggnämnden klagar på att länsstyrelsen hanterat ärendet långsamt och därvid understryker vikten av ett effektivt djurskydd. Har nämnden ansett att situationen var så prekär när den överlämnade ärendet till länsstyrelsen borde den – med iakttagande av det skyndsamhetskrav som gäller enligt

text: 58 § djurskyddsförordningen

text: – ha gjort en anmälan betydligt tidigare. I sin anmälan till JO synes dock miljö- och byggnämnden numera mena att de aktuella djuren varit utsatta för lidande. Såvitt gäller eventuellt lidande hos besättningen vill länsstyrelsen påpeka att miljö- och byggnämnden – även efter det att den anmält att det funnits förutsättningar för att meddela förbud enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: – har haft det operativa tillsynsansvaret över besättningen. Om miljö- och byggnämnden ansett att djuren lidit har det ålegat nämnden att ingripa med förelägganden enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: . Något föreläggande har nämnden inte utfärdat efter att ärendet anmälts till länsstyrelsen. Nämnden har inte heller under ärendets handläggning påstått att det skulle ha förelegat förutsättningar att ingripa mot djurhållningen med stöd av

text: eller

text: 32 §§

text: djurskyddslagen

text: . Det sagda kan föranleda två slutsatser, antingen har nämnden brustit i sitt ansvar eller så har djuren inte lidit. Länsstyrelsens bedömning är att det senare är fallet, även om myndigheten finner nämndens inställning motsägelsefull. Att djuren, enligt länsstyrelsens bedömning, inte var utsatta för något direkt lidande när ärendet anhängiggjordes hos länsstyrelsen, innebar att det fanns ett tidsmässigt utrymme att föranstalta om ytterligare utredning. Vad som hade framkommit om djurens situation, i förening med oklarheter rörande djurskyddsinspektörens teoretiska utbildning i djurskyddsfrågor, innebar att det också förelåg ett behov för länsstyrelsen att företa viss egen utredning för att få ett bättre och säkrare beslutsunderlag (se Djurskyddsmyndighetens allmänna råd om tillsyn m.m. [

text: DFS 2004:9

text: ] angående krav på utbildning och praktik för djurskyddsinspektörer). Såvitt gäller djurskyddsinspektörens kompetens har även djurägaren ifrågasatt denna i sina yttranden. Länsstyrelsen har dock framför allt velat skaffa sig en bild av besättningen under vinterförhållanden innan sitt slutliga ställningstagande. De sommarbilder nämnden hade gett in kunde svårligen utgöra underlag för ett beslut om djurförbud. Samtidigt kunde AA ges tid att tänka över situationen och eventuellt självmant göra sig av med sina djur. Utöver att besöka den aktuella fastigheten har länsstyrelsen utrett ärendet vidare bl.a. genom att kommunicera AA.

text: Länsveterinärens bedömning att det fanns ett behov av ytterligare utredning bekräftades vid besök på fastigheten och under den vidare handläggningen av ärendet. Den utredning som sedermera kom att inhämtas fick även en avgörande betydelse för utgången i ärendet. Miljö- och byggnämnden antyder att länsstyrelsen skulle vara förhindrad att göra en egen utredning. Något legalt hinder mot att en länsstyrelse vidtar utredningsåtgärder efter det att en nämnd anmält att det finns förutsättningar för att besluta om ett förbud enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: finns inte. Med hänsyn till hur ärendet gestaltat sig har det i stället varit länsstyrelsens skyldighet att komplettera utredningen. Vad gäller nämndens reflektion om att dess utredning endast fått en mindre betydelse vid länsstyrelsens handläggning, konstaterar länsstyrelsen att myndigheten beaktat allt material i ärendet och att utredningsmaterialet därvid fått den betydelse det förtjänar. Det bör anmärkas att länsstyrelsen inte är bunden av hur miljö- och byggnämnden värderat underlaget i utredningen, utan länsstyrelsen har att självständigt ta ställning till om förutsättningarna i

text: 29 § djurskyddslagen

text: är uppfyllda. I förevarande ärende har nämndens utredning trots allt fått en stor betydelse för hur länsstyrelsen kommit att fatta sitt beslut i sak, vilket framgår av länsstyrelsens bedömning och beslut i ärendet. Länsstyrelsen har i sin bedömning även beaktat att AA hade ett flerårigt åtagande för ekologisk djurhållning enligt reglerna för EU:s miljöstöd. Om djurhållningen skulle upphöra före årsskiftet 2005/2006 skulle AA kunna riskera ett återkrav på utbetalade stöd. Länsstyrelsen bedömde att situationen för djuren inte var sådan att ett omedelbart djurförbud krävdes. Efter ett beslut om djurförbud behövs alltid en praktisk avvecklingstid av besättningen vilken, beroende bl.a. på besättningens storlek, kan uppgå till ett par månader. Mot bakgrund av en total historik om över åtta år bedömdes en tidsutdräkt på ytterligare ett par månader som oväsentlig. Vid en avvägning mellan de motstående intressena i ärendet framstod det därför som oproportionerligt att meddela ett djurförbud innan årsskiftet. Viktigt i sammanhanget är också att länsstyrelsen inte ansåg att djuren var utsatta för ett akut lidande under denna period. Härutöver hade miljö- och byggnämnden ett fortsatt operativt tillsynsansvar för djuren. Länsstyrelsen menar – i motsats till vad nämnden synes hävda – att det inte finns några begränsningar avseende vilka omständigheter som får beaktas vid en prövning enligt

text: 29 § djurskyddslagen

text: (se vad som tidigare anförts ovan). Det krävs alltså att länsstyrelsen beaktar mer än djurskyddsskäl vid prövningen. Med hänsyn till att det varit möjligt för länsstyrelsen att beakta att AA skulle kunna riskera ett återkrav på erhållna EU-stöd, att djurens situation inte bedömde kräva ett omedelbart djurförbud samt den inom förvaltningsrätten allmänt gällande proportionalitetsprincipen, har det till och med varit länsstyrelsens skyldighet att låta dessa omständigheter påverka utgången i ärendet på så sätt att djurförbudet fick effekt först efter årsskiftet. Miljö- och byggnämnden har klagat på att länsstyrelsen inte beslutat om restriktioner för AA i fråga om möjligheterna för honom att skaffa nya djur under tiden från länsstyrelsens beslut den 2 september 2005 till dess djurförbudet getts effekt efter årsskiftet 2005/2006. Det kan ifrågasättas om lagstiftningen medger att en länsstyrelse villkorar ett beslut på det sätt som nämnden föreslår, när beslutet om förbud att ha hand om djur gäller först vid en senare tidpunkt. Djurskyddslagstiftningen bygger snarast på tanken att dylika begränsningar för en djurägare (s.k. partiella djurförbud) skall meddelas genom förelägganden eller förbud enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: . Det har alltså ankommit på miljö- och byggnämnden att agera om det funnits anledning att åstadkomma en begränsning av AA:s djurhållning i detta avseende. Även om det har varit möjligt för länsstyrelsen att besluta om de aktuella restriktionerna, har inte länsstyrelsen funnit skäl att meddela dem. Med hänsyn till vad som framkommit om djurens situation och att nämnden haft ett fortsatt operativt tillsynsansvar, har länsstyrelsen gjort bedömningen att det inte funnits något behov av en sådan åtgärd (jfr även proportionalitetsprincipen).

text: Det finns inte någon särskilt stadgad tidsfrist som gäller för handläggningen av ärenden av förevarande slag hos länsstyrelsen (se ovan). Det är dock länsstyrelsens ambition att handlägga dylika ärenden så snabbt och effektivt som möjligt. Normalt har givetvis myndighetens ärenden av denna art avsevärt kortare handläggningstider. Länsstyrelsen medger därför att handläggningstiden i detta fall har varit längre än normalt. Tidsutdräkten i förevarande ärende har dock, såsom tidigare framförts, framför allt berott på att länsstyrelsen ansett att det funnits skäl att komplettera utredningen i ärendet. Av JO-anmälan framgår att miljö- och byggnämnden anser att handläggningstiden hos länsstyrelsen varit ägnad att undergräva allmänhetens förtroende för myndigheterna. Länsstyrelsen anser i likhet med nämnden att det är viktigt att upprätthålla allmänhetens förtroende för myndigheterna. En effektiv handläggning kan också vara nog så viktig för att bibehålla detta förtroende. Förtroendet för myndigheterna befrämjas emellertid inte i första hand av snabb handläggning. Det är i stället iakttagandet av rättssäkerhetsgarantier och riktiga avgöranden som bidrar till allmänhetens förtroende i förlängningen. I

text: 7 § förvaltningslagen

text: anges även att ärenden skall handläggas så effektivt som möjligt ”utan att rättssäkerheten eftersätts”. Rättssäkerhetsskäl har i enlighet härmed fått företräde framför effektivitetsskäl vid länsstyrelsens handläggning. Länsstyrelsens handläggning har också medfört att myndighetens beslut fått ett materiellt riktigt innehåll, vilket inte hade varit fallet om myndigheten hade fattat sitt beslut endast på grundval av nämndens utredning när denna kom in till länsstyrelsen. Om myndigheten hade agerat på det senare sättet hade beslutet även blivit formellt felaktigt. Länsstyrelsen gjorde vidare redan under vårvintern 2005 bedömningen att en successiv avveckling av djurbesättningen vore att föredra med en sista gräns efter årsskiftet 2005/2006. Diskussioner av den innebörden fördes också med AA. Länsstyrelsen hade således redan då handlingslinjen klar. Avgörande i detta sammanhang var givetvis att länsstyrelsen inte ansåg att situationen för djuren var sådan att ett omedelbart omhändertagande var nödvändigt. Själva beslutet kom emellertid av speciella orsaker att fördröjas till september. Huvudorsaken var den omständigheten att under vintern och framför allt under våren och sommaren 2005 krävde ett annat djurskyddsärende i stort sett länsstyrelsens samlade resurser för djurskyddsändamål. Enligt länsstyrelsens bedömning hade detta ärende utan tvekan högsta prioritet, bl.a. mot bakgrund av akut nödlidande djur på grund av foderbrist m.m. Detta ärende inbegrep omhändertagande av djur som var det mest omfattande i landet under 2005 och ett av de största över huvud taget. Till orsaken varför själva beslutet dröjde kan även läggas andra omständigheter såsom sjukskrivning av berörd personal. Det förtjänar att framhållas att prioriteringen av det andra ärendet liksom sjukskrivning av berörd personal inte, enligt länsstyrelsens mening, inneburit att djuren i det aktuella ärendet lidit i onödan på grund av länsstyrelsens agerande. Länsstyrelsen var, som framförts ovan, av den uppfattningen att djurens situation var sådan att ett omedelbart omhändertagande inte var nödvändigt. Sammanfattningsvis konstaterar länsstyrelsen att handläggningen hos myndigheten, som i allt väsentligt präglats av ett hänsynstagande till rättssäkerheten för den enskilde djurägaren, har varit lagenlig och att den lett till ett materiellt riktigt beslut. Ett beslut med det innehåll som nämnden synes förespråka hade varit oproportionerligt. Mot bakgrund av att Hagfors kommun hanterat ärendet under åtta års tid vilket implicerar att man såg på ärendet som ett gränsfall samtidigt som länsstyrelsen inte ansåg ett omedelbart djurförbud vara nödvändigt med hänsyn till djurens situation och att länsstyrelsen redan under vårvintern 2005 var klar över sin handlingslinje samtidigt som situationen för djuren fortsatt var under kontroll, menar länsstyrelsen att fördröjningen av själva beslutet till september, av ovan redovisade orsaker, samt tidsfristen för avvecklingen till 15 januari 2006 saknar betydelse för upprätthållandet av ett gott djurskydd i det aktuella fallet. Nämnden kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 2 januari 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Som länsstyrelsen påpekat finns det inte någon särskild i författning angiven tidsfrist för länsstyrelsens handläggning av ärenden om djurförbud. I stället gäller de allmänna kraven i

text: 7 § förvaltningslagen

text: att varje ärende där någon enskild är part handläggs så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Med ordet ”säkerhet” torde här avses intresset av riktiga avgöranden (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 90). Regleringen i bestämmelsen innebär vidare att ett ärende inom rimlig tid måste avslutas genom ett formligt beslut. Djurförbud är en ingripande åtgärd som bör komma i fråga endast i särskilt kvalificerade fall. Detta ställer självfallet höga krav på utredningen (jfr bl.a.

text: prop. 1991/92:173 s. 19

text: f. och

text: prop. 2001/02:93 s. 20

text: f.). Samtidigt understryks vikten av att saken handläggs så snabbt som möjligt av kravet på den kommunala nämnden att skyndsamt anmäla förhållandena till länsstyrelsen.

text: 29 § djurskyddslagen

text: hade vid tiden för länsstyrelsens handläggning och beslut följande lydelse (de ändringar som trädde i kraft den 1 juli 2006 innebär i sak endast att också brott mot de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen skall kunna utgöra grund för ett djurförbud).

text: Länsstyrelsen skall meddela förbud att ha hand om djur eller ett visst slag av djur för den som 1. inte följer ett beslut som en tillsynsmyndighet har meddelat enligt 26 § och som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, 2. allvarligt har försummat tillsynen eller vården av ett djur, 3. har misshandlat ett djur, 4. har dömts för djurplågeri enligt

text: 16 kap. 13 § brottsbalken

text: , eller 5. vid upprepade tillfällen dömts för brott mot denna lag eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller vid upprepade tillfällen varit föremål för beslut enligt 26 §. Förbud skall inte meddelas, om det är uppenbart att ett upprepande inte kommer att inträffa. Om den mot vilken förbudet riktas är ägare av djuret, får länsstyrelsen dessutom ålägga honom att göra sig av med det och förbjuda honom att skaffa djur över huvud taget eller ett visst slag av djur. Förbudet kan avse viss tid eller gälla tills vidare. Är någon eller flera av förutsättningarna i första stycket uppfyllda kan ett förbud således undvikas endast om det av omständigheterna framgår att det finns en logisk förklaring till det inträffade och att detta utan tvekan framstår som en ren engångsföreteelse (se

text: prop. 2001/02:93 s. 21

text: ). Lagrummet ger enligt min mening inte utrymme för länsstyrelsen att avstå från förbud eller att avvakta med ett sådant på den grunden, som utvecklats i remissvaret, att djurhållaren riskerar återkrav av EU-stöd som betalats ut för djurhållningen.

text: Länsstyrelsen har enligt

text: 29 § fjärde stycket djurskyddslagen

text: att avgöra om ett förbud skall avse viss angiven tid eller gälla tills vidare. Inte heller i detta

text: hänseende bör enligt min mening beaktas eventuellt återkrav av EU-stöd. Det ligger vidare i sakens natur att beslutet bör träda i kraft så snart som möjligt. Jag är därför tveksam till länsstyrelsens beslut den 2 september 2005 att djurförbudet skulle träda i kraft först den 15 januari 2006. Jag noterar att beslutet i denna del efter ett överklagande av nämnden hade kunnat prövas av högre instans (jfr bl.a.

text: RÅ 1989 ref. 63

text: Det finns naturligtvis inte något som hindrar att länsstyrelsen på egen hand kompletterar utredningen i ett ärende om djurförbud. I denna del samt beträffande länsstyrelsens anmärkningar på nämndens handläggning och kompetens kan här noteras att länsstyrelsens beslut huvudsakligen synes grunda sig på den utredning och de åtgärder som har vidtagits av nämnden. Länsstyrelsen har således funnit att de beslut och förelägganden som nämnden meddelat enligt

text: 26 § djurskyddslagen

text: , tillsammans med AA:s bristande efterlevnad av föreläggandena, i sig har utgjort tillräcklig grund för ett djurförbud. Detta sammanställt med att det redan vid länsstyrelsens första inspektion den 5 augusti 2004 uttalades att det sannolikt förelåg skäl att meddela djurförbud ger anledning ifrågasätta den långa tidsutdräkten, mer än ett år och tre månader.

text: Länsstyrelsen har angett att prövningen av ett annat, större, djurskyddsärende under våren och sommaren 2005 i stort sett tog länsstyrelsens samlade resurser för djurskyddsändamål i anspråk. Dessutom har länsstyrelsen hänvisat till sjukskrivning av berörd personal. Jag har förståelse för att hög arbetsbelastning och sjukskrivningar kan orsaka problem i verksamheten. Givetvis kan det också vara lämpligt att avvakta med handläggningen av ett ärende om förutsättningarna för en frivillig lösning inom överskådlig tid är goda. Så snart det står klart att sådana förutsättningar saknas bör dock handläggningen fortsätta och ärendet avgöras. Sammanfattningsvis kan jag inte finna annat än att länsstyrelsens handläggning inte har motsvarat kraven i

text: 7 § förvaltningslagen

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Anmälan mot Bygg- och trafiknämnden i Sigtuna kommun angående handläggningen av ett ärende sedan nämndens beslut på formella grunder upphävts av överinstans

text: Anmälan

text: AA och BB klagade i en anmälan den 18 september 2007 på att Bygg- och trafiknämnden i Sigtuna kommun inte hade vidtagit några åtgärder enligt

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: , PBL, sedan Länsstyrelsen i Stockholms län den 18 april 2007 på formella grunder hade undanröjt ett beslut om bygglov som hade beviljats deras granne.

text: Utredning

text: Bygg- och trafiknämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av bygglovsärendet efter länsstyrelsens beslut. Vid sammanträde den 23 oktober 2007 beslutade nämnden följande remissvar.

text: Bakgrund

text: Bygg- och trafiknämnden i Sigtuna kommun beviljade 2006-08-02, dnr BTN 2006- 0377, CC och DD bygglov för nybyggnation av en fristående villa med vidbyggt garage under blivande marknivå på fastigheten M 2:37. Även en fristående komplementbyggnad under blivande marknivå samt en mur ovan mark ingick i bygglovet. Beslutet överklagades av AA och BB, ägare till grannfastigheten M 2:47. Länsstyrelsen beslutade 2007-04-18 att undanröja det beviljade bygglovet på formella grunder. Ärendet var inte kommunicerat och motiverat på det sätt som framgår av plan- och bygglagen (PBL).

text: Bygg- och trafiknämndens handläggning av ärendet efter länsstyrelsens beslut:

text: Byggherren EE har inkommit med separat ansökan om bygglov för huvudbyggnaden och bygglov beviljades 2007-04-13. Byggherren har vidare inkommit med separat ansökan om bygglov för det vidbyggda garaget och bygglov beviljades 2007-06-19. Detta beslut har överklagats till länsstyrelsen av AA och BB. Fastigheten M 2:37 har alltsedan det ursprungliga bygglovet från 2006 utgjort en byggarbetsplats där samtliga ingående delar – huvudbyggnad, garage, komplementbyggnad, mur och markarbeten pågått enligt normala produktionsprinciper för ett platsbyggt hus i murad konstruktion. Vid länsstyrelsens beslut var således den av AA och BB ifrågasatta komplementbyggnaden och muren i produktion. Byggherren EE har efter länsstyrelsens beslut

text: inte ansökt separat bygglov för vare sig den påbörjade komplementbyggnaden eller den påbörjade muren. De underhandskontakter med bygg- och trafiknämnden som AA och BB beskriver i sin JO-anmälan är korrekt återgivna. Brev- och mailkommunikation med AA och BB har från bygg- och trafiknämndens sida besvarats inom en tid som bedömts skälig med hänsyn till omständigheterna i ärendet och ärendebelastningen i stort. Bygg- och trafiknämnden har alltsedan länsstyrelsens beslut fört en kontinuerlig dialog med byggherren EE. Vid dessa muntliga kontakter har samsyn rått om att de nu påbörjade, och avstannade, byggdelarna komplementbyggnad och mur ska rivas. Med hänvisning till att hela tomtytan utgör byggarbetsplats = etablering av byggentreprenaden, har bygg- och trafiknämnden så här långt bedömt det rimligt att borttagandet av komplementbyggnaden och muren kunnat följa den logistik på platsen som är kopplad till bygget. Någon exakt tidpunkt för borttagandet av de nu utan bygglov påbörjade enheterna har således inte kunnat preciseras av byggherren och inte heller krävts av bygg- och trafiknämnden. Med detta besked har närmast berörd granne AA och BB inte låtit sig nöja. Därför har, mot denna bakgrund, bygg- och trafiknämnden kommit till den slutsatsen att en definitiv tidpunkt trots allt måste presteras av byggherren för borttagandet av komplementbyggnaden och muren. Bygg- och trafiknämnden kommer med anledning av detta vid sitt oktobersammanträde att i föredragningslistan ta upp ett förslag till beslut att förelägga byggherren EE att endera riva komplementbyggnaden och muren eller söka bygglov för desamma inom en tid satt till nästkommande sammanträde i november 2007.

text: AA skickade den 29 oktober 2007 till JO ett beslut från bygg- och trafiknämndens sammanträde den 23 oktober angående komplementbyggnaden och muren på fastigheten M 2:37. I beslutet förelades fastighetens ägare att senast den 27 november 2007 ha rivit byggnaden och muren eller ha ansökt om bygglov för dessa.

text: I en skrivelse den 6 december 2007 kommenterade AA remissvaret. Han uppgav bl.a. att komplementbyggnaden fortfarande stod kvar, att inget nytt bygglov hade sökts av byggherren, att ingen rivning eller flyttning hade påbörjats och att ingen konkret åtgärd hade vidtagits eller kommunicerats av byggherren eller bygg- och trafiknämnden.

text: Bedömning

text: Länsstyrelsen upphävde genom sitt beslut den 18 april 2007 det av bygg- och trafiknämnden den 2 augusti 2006 beviljade bygglovet på fastigheten M 2:37 på grund av bristande kommunicering och bristande motivering samt överlämnade ärendet till nämnden för fortsatt prövning. Bygglovet hade omfattat nybyggnad av ett enbostadshus, ett med huvudbyggnaden sammanbyggt garage och en byggnad med bastu och omklädningsrum belägen under mark samt en stödmur.

text: När en överinstans har upphävt ett beslut på formella grunder och återförvisat ärendet för fortsatt prövning åligger det underinstansen att göra om handläggningen och fatta ett nytt beslut i saken med de gamla handlingarna – eventuellt kompletterade med nytt material – som grund. Ärendet bör också betraktas som ett förtursärende och alltså behandlas skyndsamt. Det sagda betyder normalt att t.ex. en bygglovssökande inte behöver söka lov på nytt för att få en förnyad prövning.

text: Naturligtvis har han eller hon alltid möjlighet att ändra sin ansökan och även återkalla den, men så länge inte detta har skett skall den ursprungliga ansökan prövas på nytt av nämnden eller av någon befattningshavare som nämnden delegerat beslutanderätten till.

text: I det nu aktuella fallet har byggherren uppenbarligen valt att lämna in nya ansökningar för huvudbyggnaden och garaget men, enligt remissvaret, inte för komplementbyggnaden och muren, eftersom dessa avsågs rivas. Bygg- och trafiknämnden har i sitt föreläggande gett byggherren möjlighet att antingen riva byggnationerna eller komma in med en ansökan om bygglov för dessa. Den ursprungliga bygglovsansökan omfattade dock också komplementbyggnaden och stödmuren och såvitt framgått av utredningen är denna del av ansökan inte återkallad av byggherren. Nämndens föreläggande kan därför ifrågasättas i den delen.

text: AA och BB har i sin anmälan och efterföljande skrivelser uppehållit sig vid att bygg- och trafiknämnden under lång tid inte ingripit med stöd av

text: 10 kap.

text: PBL för att få till stånd en rivning eller flyttning av komplementbyggnaden och stödmuren. Som jag uttalat ovan har länsstyrelsens beslut inte inneburit annat än att nämnden varit skyldig att göra en förnyad prövning av bygglovsärendet.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Sekretess
Serviceskyldighet

title: Handläggning hos skattekontor av en begäran om uppgifter ur allmänna handlingar

text: Anmälan

text: AA klagade på skattemyndigheten. Hon anförde bl.a. följande. För att kontrollera hur offentlighetsprincipen fungerade besökte hon och tre kamrater skattemyndigheten och begärde att få personuppgifter om AA beträffande folkbokförings- och inkomstuppgifter. Tjänstemannen frågade då vad de skulle ha uppgifterna till. Denna fråga besvarades med att uppgifterna skulle vara till ett skolarbete. Tjänstemannen frågade då om uppgifterna gällde AA själv och bad sedan om legitimation. När tjänstemannen nekades detta hämtade tjänstemannen en kollega. AA och hennes kamrater blev därefter informerade om att de fick leta upp uppgifterna själva på en dator som fanns tillgänglig för allmänheten. Datorn var dock uppbokad och de blev mer eller mindre utkörda eftersom skattemyndigheten stängde en kvart senare.

text: Utredning

text: Skattemyndigheten i Växjö anmodades att yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan. Skattemyndigheten anförde, genom regionskattechefen BB, bl.a. följande.

text: I JO-anmälan görs en allmän beskrivning av händelseförloppet vid anmälarens besök på skattekontoret. Berörda tjänstemän vitsordar i stort beskrivningen. Komplettering lämnas att tidpunkten var några minuter före stängning och att flickorna ombads återkomma dagen efter för att själva ta fram uppgifter via allmänhetens terminal. Det är också viktigt klarlägga att frågan vad uppgifterna skulle användas till hade avseende på folkbokföringsuppgifterna och begäran om legitimation hade avseende på inkomstuppgifterna. – – –

text: Folkbokföringsuppgifter

text: I

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100)

text: framgår att sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföring för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Skaderekvisitet är rakt dvs. presumtionen är att uppgifterna är offentliga. För att uppgiften skall kunna hållas hemlig krävs således att det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Såsom skaderekvisitet i

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: är utformat kan skydd ges åt uppgifter av mer eller mindre ömtålig art men också åt uppgifter som normalt betraktas som harmlösa om dessa av speciella omständigheter, i det enskilda fallet, är skyddsvärda. I ifrågavarande fall har upplysning begärts på samtliga personuppgifter. Häri kan således ingå både uppgifter av harmlös karaktär och ömtålig art. För att bedöma skaderekvisitet måste handläggaren normalt pröva syftet med begäran. Kan denna prövning av syftet inte göras kan uppgifterna inte lämnas ut.

text: Inkomstuppgifter

text: I

text: 9 kap.

text: 3 §§

text: sekretesslagen

text: framgår att sekretess gäller i myndighets verksamhet som avser bestämmande av skatt eller avser taxering. Sekretessen är absolut, dvs. något skaderekvisit finns inte. Detta innebär att sekretess gäller för uppgifter även om utlämnandet inte skulle innebära skada eller men för någon. Uppgift kan därigenom endast lämnas ut till den uppgiften berör. För att kunna handlägga sekretessfrågan korrekt måste legitimation således begäras.

text: Allmänhetens terminal

text: När det gäller åtkomst till offentliga uppgifter är allmänhetens terminal ett utmärkt hjälpmedel. Man kan då själv i lämplig utsträckning och vid lämpligt tillfälle ta fram de uppgifter man önskar. Skattekontoret har en medveten styrning i att medborgarna i så stor utsträckning som möjligt använder allmänhetens terminal. JO har i ärende 4292-2000 uttalat att serviceskyldigheten inte är obegränsad utan att myndigheten själv avgör i vilken utsträckning det är lämpligt att ge hjälp. Av beslutet framgår att hänvisning till datorer i myndighetens lokaler är ett sätt att upprätthålla en godtagbar service.

text: AA yttrade sig över skattemyndighetens remissvar. Hon anförde bl.a. att när hon och hennes kamrater – efter det att tjänstemannen bett dem att komma tillbaka dagen därpå – skulle boka tid för att använda den terminal som var avsedd för allmänheten visade det sig att denna var uppbokad hela dagen. Hon anförde vidare bl.a. att hon anser att åtminstone delar av folkbokföringsuppgifterna och den del av deklarationen som är offentlig borde ha lämnats ut.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) skall allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt.

text: Då det – som i det aktuella fallet – gäller en begäran om uppgifter ur allmän handling, gäller däremot inte de nämnda bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF utan de härvidlag något mindre långtgående reglerna i

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: . I 15 kap. 4 § första stycket stadgas att myndigheten på begäran av enskild skall lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelser om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Det har ansetts förenligt med

text: sekretesslagens

text: bestämmelser

text: att begränsa utlämnandet av sådana uppgifter till en myndighets expeditionstid (se JO 1989/90 s. 397).

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF får myndighet inte på grund av att någon begär att få taga del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Förbudet att efterforska har ansetts vara tillämpligt även vid utlämnande av uppgifter ur allmänna handlingar (se t.ex. JO 1998/99 s. 509 och Justitiekanslerns beslut den 2 februari 2004 dnr

text: ). Detta innebär att uppgifter som inte omfattas av sekretess skall lämnas ut utan att myndigheten skall efterforska vem som begär uppgiften och i vilket syfte.

text: Enligt

text: 9 kap. 1 § första stycket första meningen sekretesslagen

text: gäller sekretess i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Enligt tredje stycket i samma paragraf gäller sekretessen, med vissa här inte aktuella undantag, inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt bestäms.

text: Enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: gäller sekretess i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndigheternas verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Serviceskyldigheten är inte obegränsad utan myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp, i vilken form svar på frågor skall ges, etc.

text: I

text: 15 kap. 10 § sekretesslagen

text: anges att myndighet på begäran skall bereda enskild tillfälle att själv använda terminal eller annat tekniskt hjälpmedel som myndigheten förfogar över för att ta del av upptagning för automatisk databehandling. Sådan skyldighet föreligger dock inte, om sökanden därigenom får tillgång till upptagning som inte anses som allmän handling hos myndigheten eller om hinder möter på grund av bestämmelse om sekretess, på grund av fara för förvanskning eller förstöring eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Bedömning

text: Skattemyndigheten har uppgett att tjänstemannens fråga vad uppgifterna skulle användas till hade avseende på folkbokföringsuppgifterna och att tjänstemannens begäran om legitimation hade avseende på inkomstuppgifterna.

text: Uppgifter som är offentliga skall lämnas ut utan efterforskning och det är först beträffande de uppgifter som eventuellt inte kan lämnas ut på grund av sekretess som myndigheten har rätt att efterforska vem som begär uppgifterna eller i vilket syfte de skall användas. Myndigheten skall således först ha förvissat sig om att uppgifterna inte kan lämnas ut innan den begär de upplysningar som behövs för sekretessprövningen.

text: Uppgifter som finns tillgängliga i en terminal avsedd för allmänheten (fortsättningsvis kallad ”allmänhetens terminal”) är offentliga och någon sekretessprövning behöver således inte göras för att utlämnande av dem skall kunna ske. Sådana uppgifter skall därmed vid en begäran lämnas ut utan att någon efterforskning skall göras om i vilket syfte uppgifterna skall användas eller vem det är som begär uppgifterna.

text: AA och hennes kamrater borde således utan vidare efterforskning åtminstone ha fått information om att uppgifter som inte omfattades av sekretess var tillgängliga i allmänhetens terminal. För sådana uppgifter som inte var tillgängliga i denna terminal och där en sekretessprövning behövde göras innan utlämnande kan det naturligtvis ha varit nödvändigt att efterforska syftet med begäran eller vem det var som begärde utlämnandet. Myndigheten bör i ett sådant fall informera den enskilde om att myndigheten för att kunna göra en sekretessprövning behöver veta vem det är som efterfrågar uppgifterna eller i vilket syfte uppgifterna skall användas. Det är naturligtvis viktigt att kommunikationen mellan myndigheter och allmänheten fungerar på ett sådant sätt att den enskilde ges upplysning om vilka uppgifter som är offentliga och därmed kan utlämnas utan sekretessprövning och att det därutöver kan finnas uppgifter som behöver sekretessprövas innan en eventuell utlämning kan ske. Av vad som har kommit fram i detta ärende förefaller det som om myndighetens information till AA och hennes kamrater inte har varit tillräcklig i detta avseende.

text: En myndighet har möjlighet att hänvisa en enskild, som begär att få ta del av offentliga uppgifter, till att denne får ta fram uppgifterna själv på en terminal som finns tillgänglig i myndighetens lokal. Detta förutsätter dock att det finns en faktisk möjlighet att få fram uppgifterna på det sättet inom en rimlig tid. Att hänvisa en enskild till att ta fram uppgifterna själv från en terminal som dock uppges vara uppbokad är givetvis inte tillfredsställande.

text: Med de uttalanden som jag nu har gjort avslutar jag ärendet.


title: Kritik mot Migrationsverket, som genomfört åldersbedömningen av ett ensamkommande barn på felaktigt sätt

sammanfattning: En ensamkommande asylsökande uppgav att hon var underårig. Migrationsverket bedömde henne dock under 16 månaders tid som vuxen, vilket fick flera negativa konsekvenser för henne. Migrationsverket kritiseras för handläggningen av ärendet. I beslutet understryks vikten av att åldersbedömningar sker på ett rättssäkert sätt, vilket som regel förutsätter att de görs först i samband med att beslut fattas i asylärendet. Dessförinnan ska den asylsökandes åldersuppgift godtas, om det inte är helt uppenbart att den är felaktig.

text: Bakgrund och utredning

text: Varje år kommer många barn till Sverige för att söka asyl. En stor del av dem anländer tillsammans med sina föräldrar. Det finns dock även de som varken har föräldrar eller någon annan vårdnadshavare med sig, s.k. ensamkommande barn.

text: En asylsökande som är under 18 år och ensamkommande får ett större stöd under ansökningstiden än en vuxen. Detta gäller t.ex. boende, skolgång och rätten till god man. I förekommande fall ska socialnämnden också underrättas om att barnet kan vara i behov av skydd (

text: 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen

text: Åldern har även betydelse för hur Migrationsverket hanterar asylärendet. Gäller ärendet någon som är under 18 år ska verkets prövning t.ex. genomsyras av barnets bästa (se

text: 1 kap. 10 § utlänningslagen

text: ). Ärendet ska också prioriteras och handläggas av speciellt utbildad personal.

text: I en anmälan till JO framförde AA, överförmyndarförvaltningen i Göteborgs stad, kritik mot Migrationsverket för verkets bedömningsprocess avseende asylsökandes ålder. Han uppgav bl.a. följande.

text: I ett asylärende hade Migrationsverket under 16 månaders tid bedömt den sökande (BB) som vuxen, i strid med hennes egna uppgifter. Verket ändrade sig

text: därefter och registrerade henne som underårig. Under den tid hon bedömdes som vuxen stod hon utan ställföreträdare, fick inte gå i skolan och någon anmälan till socialnämnden gjordes inte.

text: Handlingar i de angivna ärendena hämtades in från Migrationsverket. Av handlingarna i BB:s ärende framgick bl.a. följande.

text: BB uppgav i samband med sin asylansökan i februari 2010 att hon var född den 20 januari 1995, dvs. att hon var 15 år gammal. Den utredare som höll i det inledande samtalet konsulterade en beslutsfattare. Därefter informerades BB om att hon bedömdes vara äldre än vad hon uppgett och att hon skulle registreras som född den 20 januari 1992. BB informerades även om att åldern kunde skrivas ned för det fall hon inkom med dokument som visade att hon var under 18 år.

text: I april 2010 gav BB in ett födelsebevis som angav att hon var född 1995. Samma månad mottog Migrationsverket ett telefonsamtal från en vän till BB som återgav vissa reflektioner BB hade gjort, t.ex. att hon reagerat på att det endast var vuxna deltagare i en kurs som hon gick.

text: I september 2010 genomfördes en muntlig utredning och därefter en språkanalys. I november 2010 förordnades ett offentligt biträde för BB. Under december 2010 genomfördes en kompletterande muntlig utredning och en ny språkanalys.

text: Den 4 juli 2011 skrevs BB:s ålder ned och hon registrerades som född den 20 januari 1995. I motiveringen till ändringen nämndes födelsebeviset och samtalet från BB:s vän i april 2010. Därutöver angavs att handläggaren som genomfört de två muntliga asylutredningarna uppfattat BB som underårig. Bedömningen hade grundats på hennes utseende samt på hennes sätt att uttrycka sig och agera.

text: Den 5 juli 2011 ansökte Migrationsverket om god man för BB. Samma dag gjordes även en anmälan till socialnämnden om skyddsbehov enligt

text: Den 8 juli 2011 beviljades BB permanent uppehållstillstånd.

text: Migrationsverket anmodades att yttra sig. I sin bedömning anförde Migrationsverket (tf. generaldirektören CC) följande. Migrationsverket har inarbetade rutiner och kunskaper för hur handläggningen ska ske i de fall där en åldersbedömning blir aktuell. Migrationsverkets utlänningshandbok ger vägledning om handläggningen av dessa ärenden.[– – –] Av Migrationsverkets utredning […] har kommit fram att sökande BB:s ärende inte har handlagts i enlighet med de rutiner som funnits. Ärendet har kommit att nedprioriteras på grund av att sökanden felaktigt ansetts vara vuxen och därav har en tidsutdräkt uppstått. Detta är självfallet beklagligt. [– – –] För att säkerställa att rutinerna angående åldersbedömning följs har jag gett ansvarig chef i uppdrag att vidta åtgärder så att berörd personal känner till gällande rutiner för ärendena. Migrationsverkets rättschef avser även att ge ut ett

text: s.k. rättsligt ställningstagande angående åldersbedömningar där fokus planeras att ligga på bevisfrågan. När det gäller möjligheten för den enskilde att få bedömningarna överprövade eller omprövade vill jag framföra följande. Migrationsverket ska enligt rekommendationerna i verkets utlänningshandbok kontinuerligt beakta de uppgifter som sökanden lämnar och vad som i övrigt framkommer och ompröva sin ålderbedömning så snart nya eller ändrade uppgifter kommer fram. Den åldersbedömning som görs av om sökanden gjort sannolikt att han eller hon är under eller över 18 år är ett beslut under handläggningen av ärendet och får inte överklagas särskilt (jfr

text: 14 kap. 1 § utlänningslagen

text: ). Den sökande har dock möjlighet att argumentera i den delen i samband med ett eventuellt överklagande av frågan om uppehållstillstånd.

text: I ett beslut den 12 december 2012 anför JO Axberger följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Det är den asylsökande som ska göra sin identitet och ålder sannolik. Den som uppger sig vara underårig har i den meningen bevisbördan för detta.

text: I avsaknad av tillförlitliga identitetshandlingar finns det ingen metod med vilken det är möjligt att med säkerhet bestämma någons ålder. Råder det oklarhet om den uppgivna åldern och denna har betydelse för Migrationsverkets handläggning måste verket göra en bedömning. Åldern kan därvid både ”skrivas upp” och ”skrivas ned” i förhållande till vad den sökande själv uppgett.

text: I Migrationsverkets handbok i migrationsärenden anges bl.a. följande om åldersbedömningar.

text: När sökanden ansöker om asyl och hävdar att denne/denna är under 18 år bör verket först och främst avgöra om uppgiften om ålder helt uppenbart är oriktig. Tveksamma fall kräver mer djupgående utredning som görs i samband med asylutredningen för att kartlägga den sökandes bakgrund och mognad och ge handläggaren/beslutsfattaren ett underlag i bedömningen av sannolik ålder. [– – –] Om åldern fortfarande är tveksam, d.v.s. inte har gjorts sannolik kan den unge erbjudas att ta röntgenbild på tänder och handskelett för en medicinsk åldersbedömning […]

text: [– – –] Ärenden som rör ensamkommande barn ska handläggas av särskilt utbildade handläggare och beslut ska fattas inom tre månader.[ – – –] För att vi ska kunna bestämma om den sökande ska hanteras som ett ensamkommande barn eller inte, är det av stor vikt att vi genomför bedömningen om uppgifterna om ålder gjorts sannolika eller inte. [– – –] För att åldern ska bedömas som uppenbart oriktig ska det inte finnas något tvivel, d.v.s. behov av ytterligare utredning om ålder. Det ska vara helt klart att sökandens uppgifter om ålder inte är sannolika. Det ska kunna avgöras enbart på det intryck sökanden ger i samband med ansökan såsom utseende och beteende. En tjänsteanteckning om detta görs i samband med ansökan. Sökanden upplyses därefter om att denne kommer att bli omregistrerad som vuxen respektive barn […]

text: Migrationsverkets rättschef har i ett rättsligt ställningstagande den 5 juli 2012 angående åldersbedömning (RCI 19/2012) utförligt beskrivit hur verkets

text: personal ska förfara när det blir aktuellt att bedöma en asylsökandes ålder. I ställningstagandet anges bl.a. följande. Bedömningen av om sökanden är vuxen eller underårig ska – som ett led i den samlade prövningen av den åberopade identiteten – normalt ske i samband med beslut i asylärendet och endast manifesteras i själva beslutet. [– – –] Den ålder som den sökande uppger vid ansökningstillfället ska registreras. [– – – ] Vid ansökningstillfället kan dock inte någon närmare utredning av åldern ske och något ifrågasättande av den uppgivna åldern kan i normalfallet inte ske. [– – –] För helt uppenbara fall, dvs. fall där var och en utan närmare överväganden klart kan se att det rör sig om en vuxen (eller i vissa fall underårig) person, kan åldern redan vid ansökningstillfället ifrågasättas. Det ska röra sig om sökande vars utseende och beteende över huvud taget inte ger något utrymme för någon annan bedömning.

text: Bedömning

text: Allmänt Med hänsyn till de konsekvenser en åldersbedömning får för ensamkommande asylsökande som uppger att de är underåriga, är det av stor vikt att bedömningen genomförs på ett så rättssäkert sätt som möjligt. En grundläggande förutsättning är att den baseras på ett tillfredsställande beslutsunderlag.

text: Beslutsunderlaget gällande sökandens ålder kan förändras under asylärendets gång. Utgångspunkten bör därför, som anges i det rättsliga ställningstagandet, vara att bedömningen av om sökanden är vuxen eller underårig ska ske i samband med att beslut i asylärendet fattas. Fram till dess bör den ålder som sökanden uppgett vid ansökningstillfället godtas, om det inte, i enlighet med vad som närmare beskrivs i det rättsliga ställningstagandet, är alldeles uppenbart att uppgiften är felaktig.

text: På grund av åldersbedömningens vikt för den enskilde och av att den kan vara svår att göra är det vidare angeläget att den genomförs av personal med särskild kompetens. Av verkets handbok i migrationsärenden m.m. framgår också att så ska ske.

text: En tillämpning i enlighet med det sagda innebär att samtliga asylärenden där den sökande uppgett sig vara under 18 år ska prioriteras av Migrationsverket och utredas av särskilda handläggare, med undantag endast för helt uppenbara fall. Under verkets handläggning kommer denna grupp asylsökande därmed även att omfattas av de skyddsregler och det särskilda omhändertagande som gäller för ensamkommande barn.

text: Det anmälda ärendet angående BB

text: Migrationsverket bedömde i ett tidigt skede av asylprocessen BB som vuxen, utan annan utredning än ett inledande samtal. Vilken kompetens utredare och beslutsfattare hade framgår inte. Åldersbedömningen fick till följd att ärendet

text: nedprioriterades, vilket ledde till att BB fick vänta på beslut i 16 månader. Under handläggningstiden behandlades hon som vuxen. Detta är inte godtagbart. Migrationsverket ska därför kritiseras för sitt sätt att sköta BB:s ärende. Det inträffade illustrerar tydligt vikten av att åldersbedömningar sker på det sätt som beskrivits ovan.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Skattemyndighet har underlåtit att kommunicera uppgifter vilka senare lagts till grund för beslut i ett folkbokföringsärende

text: AA klagade hos JO på dåvarande Skattemyndigheten i Östergötlands län (numera Skattemyndigheten i Linköping), skattekontoret i Mjölby, för dess handläggning av ett folkbokföringsärende. Till stöd för anmälan anförde han bl.a. att skattemyndigheten i sitt beslut i ärendet hade hänvisat till kommunen, posten och andra som skulle ha lämnat uppgifter. Han har inte fått veta vilka personer skattemyndigheten har pratat med och har därför inte heller kunnat bemöta dessa uppgifter. – AA uttryckte missnöje även med andra delar av skattemyndighetens handläggning, vilka dock inte upptas här.

text: Ärendet remitterades till skattemyndigheten som anmodades att yttra sig över vad som framförts i anmälan. I remissvaret hänvisade skattemyndigheten, länsskattechefen BB, till ett yttrande av CC, chefen för skattekontoret i Mjölby. I yttrandet anförde CC – såvitt avser frågan om kommunicering – följande.

text: AA framhåller att kontoret i beslutet inte angivit namnet på de personer som varit kontaktade i kontrollen. I beslutet har angivits vilka myndigheter och organisationer som kontaktats vilket är det normala förfarandet i dessa situationer. Om osäkerhet finns kan den person som en utredning avser kontakta kontoret för att få de enskilda personernas namn. Skattemyndigheten uppgav för sin del att den delade CC:s uppfattning att några felaktigheter inte begåtts.

text: AA kommenterade skattemyndighetens remissvar.

text: JO Pennlöv fattade beslut i ärendet den 26 november 1999. Efter att i beslutet inledningsvis ha behandlat vissa av de begränsningar som gäller för JO:s tillsyn anförde han följande såvitt avser frågan om skattemyndigheten borde ha kommunicerat de uppgifter som inhämtats.

text: Enligt

text: 34 § första stycket folkbokföringslagen (1991:481)

text: beslutar skattemyndigheten i ärenden enligt lagen efter anmälan eller ansökan eller annars när det finns skäl till det. I förarbetena till bestämmelsen sägs följande (

text: prop. 1990/91:153 s. 139

text: Av paragrafens första stycke följer att skattemyndigheten självmant kan ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta torde detta ske sedan någon annan myndighet upplyst skattemyndigheten exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer inom folkbokföringen. Självfallet skall sedan prövningen ske med iakttagande av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter. En av de bestämmelser i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: som reglerar parts rätt att få del av uppgifter är

text: 17 §

text: . I paragrafens första respektive andra stycke föreskrivs följande, såvitt nu är av intresse:

text: Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett om avgörandet inte går part emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga, – – – Av en i skattemyndighetens akt föreliggande tjänsteanteckning framgår att skattemyndigheten som ett led i utredningen av ärendet varit i kontakt med bl.a. posten, kommunen, arbetsförmedlingen och ägaren till den fastighet till vilken AA anmält flyttning. Av handlingarna framgår vidare att skattemyndigheten genom en kommuniceringsskrivelse den 21 september 1998 underrättat AA om att myndigheten övervägde att folkbokföra honom på annan adress än den han anmält flyttning till. I kommuniceringsskrivelsen har flera av de uppgifter som inhämtats i ärendet utelämnats. Uppgifterna i fråga är av den karaktären att de typiskt sett måste anses ha betydelse vid en bedömning av ärendet. Av skattemyndighetens beslut den 2 oktober 1998 framgår också att myndigheten lagt även vissa uppgifter som inte kommunicerats med AA till grund för sitt avgörande. Enligt min uppfattning kan skattemyndigheten därmed inte anses ha fullgjort den kommuniceringsskyldighet som uppställs i

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Myndigheten kan inte undgå kritik för den bristfälliga handläggningen av ärendet i detta avseende.


title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av bristfällig identitetskontroll

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län enligt i huvudsak följande.

text: I december 2001 fick han en kallelse att inställa sig vid närpolisstationen Södra Station. Enligt vad som uppgavs i kallelsen skulle han tidigare ha blivit gripen på bar gärning av uniformerad väktare vid ett försök till stöld av en tröja på Gul & Blå, Ringens Köpcentrum, varefter polis hade tillkallats och stöldverktyg och en kniv hade påträffats vid visitation. Eftersom han inte hade begått detta brott begav han sig till polisstationen för att få ärendet ur världen. Han blev där utfrågad om sina förehavanden den aktuella dagen. Det framkom sedan att gärningsmannen inte hade visat upp någon legitimation efter gripandet utan att denne missbrukat AA:s personuppgifter. Polisen hade inte kontrollerat identiteten på annat sätt än genom ett muntligt förhör där vissa följdfrågor hade ställts. Han fick senare besked om att ärendet lagts ner.

text: Den 20 januari 2003 fick han en ny kallelse från polisen med anledning av en stöld på systembolaget vid köpcentret Fältöversten. Han hade inte begått detta brott heller. Det visade sig att en uniformerad väktare gripit en misstänkt gärningsman på bar gärning. Polis hade kallats till platsen och därefter kört gärningsmannen till polisstationen. Återigen hade hans personuppgifter missbrukats av någon som inte uppvisade någon legitimation. Inte heller några andra åtgärder hade vidtagits för att säkerställa gärningsmannens identitet.

text: AA begärde ekonomisk kompensation för kränkning och psykiskt lidande m.m.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendena K276948-01 och K13260-03 granskades.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framförts i AA:s anmälan till JO om bristfällig identifiering vid de två polisingripandena. Myndigheten skulle därvid särskilt ange hur identifieringen hade utförts.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar av följande lydelse.

text: Bakgrund

text: 0201-K276948-01 Av polisanmälan framgår att polis den 5 november 2001 kallades till Ringens köpcentrum, Stockholm, med anledning av att personal från ett bevakningsföretag gripit en person misstänkt för stöld. Den misstänkte identifierades med hjälp av passfråga och diverse kontrollfrågor som AA. Mannen lämnade platsen efter att förhör hade genomförts. Då AA senare blev kallad till ett kompletterande förhör i ärendet uppgav han för utredningsmannen att han inte var den person som gripits för det aktuella brottet. Vid en genomförd fotokonfrontation med de inblandade polismännen konstaterades att AA inte var identisk med den för det aktuella brottet gripne mannen. Förundersökningen mot AA lades ned den 16 januari 2002 med motiveringen misstänkt oskyldig.

text: 0201-K13260-03 Torsdagen den 16 januari 2003 kallades polis till Systembolaget vid köpcentret Fältöversten, Stockholm, med anledning av att en väktare gripit en person misstänkt för stöld. Personen sade sig vara AA. Polismännen övertog gripandet och då identiteten inte ansågs kunna fastställas på plats infördes personen till City polismästardistrikts arrestavdelning, Norrmalm. Av arrestantbladet (nr 160/03) framgår att identiteten senare styrktes genom passfoto. Detta skedde genom att utredningsmannen jämförde mannens utseende mot en faxkopia av AA:s passunderlag. Den 30 januari 2003 lades förundersökningen mot AA ned med motiveringen misstänkt oskyldig. Beslutet var föranlett av att utredningsmannen träffat AA och konstaterat att det inte var samme person som han tidigare identifierat som misstänkt för det aktuella brottet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 24 kap. 2 § första stycket första punkten rättegångsbalken

text: (RB) framgår att den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott får häktas oberoende av brottets beskaffenhet om han är okänd och vägrar att uppge namn och hemvist eller om hans uppgift om detta kan antas vara osann. I

text: 24 kap. 6 §

text: RB anges att om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Av

text: 24 kap. 7 § första stycket

text: RB framgår att en polis i brådskande fall får gripa en person även utan anhållningsbeslut, om det finns skäl att anhålla honom. För all användning av tvångsmedel gäller proportionalitetsprincipen. Den innebär att ett straffprocessuellt tvångsmedel endast får användas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (

text: 24 kap. 1 § tredje stycket

text: RB). I

text: 19 § första stycket andra punkten polislagen (1984:387)

text: föreskrivs att en polisman, som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon, i anslutning till ingripandet, får kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändig bl.a. för att hans identitet skall kunna fastställas.

text: Bedömning

text: Såsom JO har framhållit får det självfallet inte förekomma att någon felaktigt blir föremål för åtal eller tillställs ett strafföreläggande av det skälet att den person som har blivit ertappad med ett brottsligt handlande inte blivit identifierad på ett godtagbart sätt (JO 2000/01 s. 163). Polismyndigheten konstaterar att inte i något av de nu aktuella fallen har utredningen om brottet gått så långt som till åtal eller till att ett strafföreläggande har hunnit tillsändas AA. Inte desto mindre är det givetvis mycket olyckligt att AA vid två tillfällen blivit oskyldigt inblandad i en brottsutredning på grund av att någon använt sig av hans personuppgifter. I sammanhanget bör det även framhållas att brottet falsk tillvitelse (

text: 15 kap. 7 § brottsbalken

text: ) kan föreligga då en

text: gärningsman ertappas med brottslig gärning och i samband därmed uppger fel namn (se

text: NJA 1962 s. 349

text: ). En polisman har av lagstiftaren givits vissa maktmedel till sitt förfogande för att försöka identifiera en misstänkt person. En förutsättning för att använda dessa maktmedel är att proportionalitetsprincipen beaktas. Tillämpningen av

text: 24 kap. 2 §

text: RB bör exempelvis ske återhållsamt och med allt större restriktivitet ju lindrigare brott det är fråga om (se

text: prop. 1986/87:112 s. 32

text: ). Polismannen bör därför så långt det är möjligt på plats först försöka identifiera personen med tillgängliga metoder innan ett gripande är aktuellt med stöd av bestämmelserna i 24 kap. 2 § och 7 § RB. En sådan metod för att fastställa en persons identitet är att ställa kontrollfrågor mot olika register. I regel torde det krävas en mycket god kännedom om en person för att klara av att utge sig för att vara denne. Förutom kunskap om personens fullständiga namn, personnummer och adress, krävs det även vetskap om personen i fråga de facto förekommer i olika register, exempelvis i signalementsregistret, passregistret och körkortsregistret. JO har tidigare anfört att det inte kan godtas att en viss persons identitet anses fastställd enbart på grund av att han har lämnat korrekta svar på kontrollfrågor avseende uppgifter som finns i offentliga register eller som annars är lättåtkomliga (dnr 2540-l993). Frågan om när en identitet skall anses fastställd är enligt myndighetens mening ytterst baserad på en trovärdighetsbedömning. En sådan bedömning görs normalt inte bara utifrån att personen svarar korrekt på ställda kontrollfrågor från olika register, offentliga eller inte. Även hur han uppträder i situationen vägs in i bedömningen. Vad avser den första händelsen (0201-K276948-01) så skedde identifieringen med hjälp av passfråga och kontrollfrågor utifrån andra register. Det har inte närmare kunnat utrönas vilka uppgifter ur olika register som använts vid försöket att fastställa den gripnes identitet, bl.a. mot bakgrund av den tid som förflutit sedan händelsen. Utifrån passregistret kan dock sådana uppgifter som bl.a. förekomst av pass, tidpunkten när passet utfärdades, fullständigt namn, personnummer, födelsehemort, längd samt utfärdande polismyndighet användas i kontrollsyfte. Uppenbarligen har mannen i det nu aktuella fallet lämnat sådana svar på de ställda kontrollfrågorna och i övrigt givit ett sådant intryck att han befunnits trovärdig. Det inträffar tyvärr i enstaka undantagsfall att en person trots allt blir felaktigt identifierad. Polismyndigheten beklagar självfallet detta. Beträffande den andra händelsen (0201-K13260-03) så skedde identifieringen efter det att gärningsmannen gripits och införts till polisstationen. På grundval av de personuppgifter som mannen lämnade beställdes en kopia av AA:s passunderlag, vilket faxades till utredningsmannen. Passfotot jämfördes sedan med mannens utseende. AA:s pass utfärdades 1995 och jämförelsen skedde således i detta fall mot ett åtta år gammalt foto. Porträttlikheten synes dock ha varit så påfallande att utredningsmannen övertygats om att identiteten kunde anses klarlagd. Enligt myndighetens mening synes polismannen varit väl medveten om vikten av en korrekt identifiering och agerat i enlighet med detta. De åtgärder som vidtagits måste även anses acceptabla ur rättssäkerhetssynpunkt. JO har också tidigare ansett att metoden att infordra kopior av foto och passunderlag från passregistret är en godtagbar metod för att kunna fastställa en persons identitet (dnr 2540-1993).

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Som polismyndigheten anfört har jag tidigare behandlat frågan om identifiering av den misstänkte (se t.ex. JO 2000/01 s. 162 f. och JO:s beslut den 29 augusti 1994 i dnr 2540-1993). Jag har därvid bl.a. framhållit att det inte kan godtas att en viss persons identitet anses fastställd enbart på grund av att han har lämnat korrekta svar på kontrollfrågor avseende uppgifter som finns i offentliga register eller som annars är lättåtkomliga. Det är nämligen inte särskilt svårt för den som så önskar att få fram uppgifter om t.ex. namn, personnummer, adress och telefonnummer

text: avseende någon som man vill utge sig för att vara. Det kan vara fråga exempelvis om en anhörig eller någon annan person som man känner. Som godtagbara metoder för att identifiera någon som inte kan visa upp en legitimationshandling har jag nämnt kontakt med någon tillförlitlig person som känner den misstänkte och utnyttjande av kopior av foto och passunderlag från passregistret.

text: I det första av de nu aktuella fallen har identifieringen skett med hjälp endast av kontrollfrågor vid ett förhör. Som nyss sagts kan det inte godtas att man fastställer någons identitet på detta sätt. Polismyndigheten, som har beklagat det inträffade, kan således inte undgå kritik i denna del.

text: I det andra fallet hade polisen infordrat en kopia av AA:s passunderlag som hjälpmedel vid identifieringen. Detta är enligt min mening en godtagbar identifieringsmetod. Som polismyndigheten anfört synes den felaktiga identifieringen bero på att personerna liknade varandra och att fotografiet var åtta år gammalt. Misstaget är självfallet beklagligt. Jag finner emellertid inte anledning att kritisera polisens hantering av identifieringsfrågan vid detta tillfälle. Rent allmänt kan emellertid sägas att man måste vara mycket noggrann när man jämför en misstänkt person med en kopia av ett fotografi.

text: JO är inte behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.