avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Dokumentation Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten med anledning av handläggningen av beslag

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm. Hon uppgav att visst gods, tillhörande såväl enskilda som ett företag, togs i beslag av utredningsmässiga skäl vid en husrannsakan den 10 april 2002. Innan rättegången i målet påbörjades återlämnades en del av godset och hon fick beskedet att resterande gods skulle lämnas tillbaka när förhandlingarna var avslutade. Sedan rättegångarna avslutats påminde AA om godset men trots detta var det i augusti 2003 inte återlämnat. Företaget hade orsakats ekonomisk skada av polisens och åklagarens agerande.

text: Utredning

text: Beslagsprotokoll och diarieblad i Åklagarmyndighetens i Stockholm (internationella åklagarkammaren) ärende C09-9-258-02, Stockholms tingsrätts dom den 16 juli 2002 i mål B 2492-02 samt dagboksbladet och domen den 30 oktober 2002 i Svea hovrätts mål B 7624-02 infordrades och granskades. Av dagboksbladet framgick att Högsta domstolen inte meddelat prövningstillstånd i målet. Vid granskningen noterades därutöver bl.a. att det föreföll som om beslut inte hade fattats beträffande vissa beslag i beslagsliggaren.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att beträffande ett antal beslagsprotokoll lämna en redogörelse för vad som hänt med varje enskilt beslag.

text: Polismyndigheten anförde följande. Upplysningar har inhämtats från City polismästardistrikt, polismästaren BB.

text: Bakgrund

text: Den 11 och den 24 april 2002 genomförde Polismyndigheten i Stockholms län, City polismästardistrikt, husrannsakan på ett antal adresser i Stockholm. Anledningen till åtgärden var att det förelåg misstanke om grovt koppleri. Vid dessa tillfällen togs ett stort antal föremål i beslag. Utredningen ledde sedermera fram till en dom den 16 juli 2002 i Stockholms tingsrätt (Mål nr B 2492-02). Tingsrättens dom överklagades till Svea hovrätt, vars dom den 30 oktober 2002 (B 7624-02) vann laga kraft den 28 november samma år. Med anledning av de beslag som gjordes i målet har en av de

text: berörda vänt sig till JO och påtalat att det fortfarande, i augusti 2003, fanns beslagtaget gods som inte återlämnats.

text: Rättslig reglering

text: Reglerna om beslag finns i

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Av 1 § framgår bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat får tas i beslag. Ett beslut om beslag får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något motstående intresse. Om det inte längre finns skäl för beslag skall beslaget omedelbart hävas. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller av åklagaren (8 §). Rikspolisstyrelsen har i FAP 102-2 (

text: RPSFS 2000:56

text: ) meddelat föreskrifter och allmänna råd beträffande egendom som har tagits i beslag. Av 6 kap. framgår att det för uppföljning, kontroll och redovisning av egendomen skall finnas en beslagsliggare hos polismyndigheten (1 §). I beslagsliggaren skall antecknas uppgifter om bl.a. hävande av beslag, redovisning av egendomen och andra åtgärder som rör egendomen (2 §). Polismyndigheten skall förordna en anställd att minst två gånger per år granska beslagsliggaren, verifikationer och godsförvaring genom stickprov (3 §). City polismästardistrikt har meddelat en distriktsorder 102 C (DO 1 2001:02) rörande rutiner vid beslag, förverkande och egendom tagen i förvar. Av punkten 1.1 framgår att en beslagsliggare skall föras vid gods- och registerroteln. Rotelchefen ansvarar för att beslagsliggaren förs och för att uppföljning och redovisning sker av egendom som har tagits i beslag. Av punkten 1.2 framgår att egendom som tas i beslag skall förvaras i särskilda beslagsförråd på gods- och registerroteln. Tillfällig förvaring av egendom utanför beslagsförråd skall ske i särskilda godsrum, förvaringsskåp eller liknande. Ansvarig för sådan förvaring är den som disponerar egendomen. Av punkten 1.7 framgår hur utlämnat gods skall kvitteras. I samtliga fall översändes kvittensen i original till beslagsliggaren för förvaring. Av punkten 1.8 framgår att alla beslut som rör förfarandet med beslagtaget gods skall meddelas beslagsliggaren genom att beslutet i original översänds alternativt en kopia om originalet inte finns att tillgå.

text: Redogörelse avseende beslagsprotokoll

text: Se bilaga 1.

text: Bedömning

text: Av den utredning som myndigheten har erhållit från City polismästardistrikt framgår att hanteringen av beslagtaget gods, såvitt nu är ifråga, i flera fall har skett i strid mot gällande regler. Det förekommer bland annat att gods har lämnats ut efter muntligt besked av åklagaren, utan att det har funnits ett skriftligt beslut. Vidare har rutinerna för hur beslut och andra viktiga handlingar skall lämnas till gods- och registerroteln, för att fogas till beslagsliggaren, inte följts. Enligt gods- och registerroteln hanteras på roteln ca 8 800 beslagsprotokoll per år, varav 5 500 ärenden med inlämnat gods. Beslagsliggaren sköts i dag manuellt och det finns inget system för att få indikationer på att uppgifter eller handlingar saknas i ett ärende. Det är, inte minst med beaktande härav, enligt myndighetens uppfattning, av största vikt att de bestämmelser – som finns till för att denna hantering skall fungera effektivt och rättssäkert – också i praktiken efterlevs i myndigheten. Avslutningsvis vill myndigheten anföra att City polismästardistrikt har förändrat vissa rutiner i syfte att undvika att fel som har begåtts skall upprepas framöver. Polismästardistriktet kommer framledes att på lämpligt sätt informera all personal om vikten av en riktig beslags- och godshantering och, där så behövs, erbjuda utbildning för de anställda. Numreringen i beslagsprotokollen har tidigare lett till missförstånd. Detta problem har numera – efter en dialog med Rikspolisstyrelsen – rättats till. Det pågår också ett arbete med att ta fram ett datoriserat system för

text: beslagsliggaren. Ett sådant system beräknas kunna vara i drift vid årsskiftet 1994/l995 (måste rimligen avse 2004/2005; JO:s anm.) och kommer med all sannolikhet att underlätta beslagshanteringen och göra densamma såväl mera effektiv som rättssäker.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Stockholm för upplysningar och yttrande över handläggningen av de ovan angivna beslagen. Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar från chefsåklagaren CC (här utelämnade; JO:s anm.) och kammaråklagaren DD.

text: DD anförde bl.a. följande (redogörelse avseende beslagsprotokollen, se bilaga 2).

text: Bakgrund

text: 11 april 2002 genomförde Citypolisen husrannsakan på flera adresser i Stockholmsområdet med anledning av misstanke om grovt koppleri (C9-9-258-02). Ett stort antal föremål togs i beslag. Sammantaget har åtskilliga beslut om husrannsakan fattats och en stor mängd föremål har tagits i beslag vid olika tillfällen och av olika personer. Målet har varit stort och komplicerat och har renderat flera nya stora mål (C9-9-676-02, C9-9-685-02 och C9-14-738-02). Huvudmannen i mål C9-9-258-02, EE bedrev koppleriverksamhet i stor omfattning på flera adresser. Han drev även en mekanisk verkstad under namnet E. med hjälp av svart arbetskraft från Ungern. Aktiebolaget ägdes dock officiellt av hans unga hustru AA eftersom EE hade stora skulder. Hustrun stod även som ägare till parets bilar trots att det var EE som använde bilarna och hon saknade körkort. EE åtalades och dömdes slutligen den 30 oktober 2002 av Svea hovrätt för grovt koppleri, våldtäkt, olaga hot, häleri och bokföringsbrott till fängelse i sex år och 1 020 000 kr förklarades förverkat såsom värde och vinning av koppleriverksamheten. I mål C9-14-738-02 dömdes EE slutligen den 30 december 2003 av Svea hovrätt för sexuellt tvång till fängelse ett år. Även AA åtalades och dömdes för koppleri. Hennes roll var dock underordnad och hennes agerande styrdes och styrs troligen fortfarande av EE. Mitt under huvudförhandlingen i tingsrätten, som i övrigt var tämligen kaotisk, greps en av huvudmännen (D.) i mål C9-9-676-02 för grovt narkotikabrott och grovt koppleri samt flera gärningsmän i mål C9-9-685-02 för grovt narkotikabrott (80 kg amfetamin). Många poliser från olika rotlar blev involverade i arbetet. Jag var förundersökningsledare för dessa tre mål och arbetsbördan blev mycket tung eftersom jag satt i huvudförhandling på dagarna. Nya uppgifter som var av betydelse för båda kopplerimålen (258-02 och 676-02) strömmade in även efter huvudförhandlingen i tingsrätten (258-02) och fram till hovrättsförhandlingen (258-02) som ägde rum i mitten på oktober 2002. Samma bevisning har delvis använts i båda kopplerimålen samt båda målen mot EE. Förundersökningen leddes inledningsvis och fram till den 26 april 2002 av en kollega på kammaren. Förundersökningen övertogs av mig den 29 april 2002. Hos polisen ansvarade inledningsvis FF, grupp 9, Utredningsroteln för utredningsarbetet. Utredningen visade sig vara så omfattande och komplicerad att jag begärde att mera utredningspersonal med särskild kompetens skulle tillsättas. Biträde begärdes även från EBM. Utredningsarbetet bedrevs inledningsvis inte på ett tillfredsställande sätt inte minst på grund av resursbrist. Beslut och andra utredningsåtgärder verkställdes inte som de skulle. Efter ett par veckor lämnade FF sitt uppdrag i ärendet. Ansvaret övertogs av gruppchefen. Andra utredare som tog över målet fick inte del i alla handlingar, inklusive beslag och beslagsprotokoll. Flera månader efter att de nya utredarna tagit över ärendet kunde beslag påträffas som varken jag eller utredarna kände till (exempelvis beslag 2422). Detta var mycket otillfredsställande och ledde genast till påpekanden och åtgärder från min sida. På grund av bristande ordning och osämja i grupp 9 tvingades jag, tillsammans med rotelchefen styra upp utredningsarbetet så att förundersökningen kunde bedrivas på

text: ett effektivt sätt. Utredarna och jag hade frekventa och regelbundna möten med rotelchefen för att informera honom om utredningsläget och för att få nödvändiga resurser. Underbemanning genomsyrade dock hela utredningen. Nödvändiga åtgärder vidtogs så småningom. Gruppen splittrades upp och gruppchefen omplacerades. Parallellt med arbetet på kammaren hade jag Riksåklagarens uppdrag att organisera och genomföra en större internationell konferens för alla Europas Riksåklagare (Eurojustice). Konferensen ägde rum i början av oktober 2002, vecka 40 i Visby på Gotland. Detta medförde att många beslut däribland fastställande och hävanden av beslag, fick fattas per telefon med utredarna. Den höga arbetsbelastningen medförde att de viktigaste besluten kom att prioriteras. Av hälsoskäl – – – övertogs mål C9-0-685-02 och mål C9-14-738-02 av andra kollegor på kammaren under oktober månad 2002. Jag behöll dock mål C9-9-676-02 eftersom det var så starkt sammankopplat med mål C-9-9-258-02 (EE). Tingsrättsdomen i mål C9-9-676-02 meddelades den 21 mars 2003. Den 5 maj 2003 gick jag på föräldraledighet. Hovrättsdomen meddelades den 23 juni 2003. – – –

text: Bedömning

text: Hanteringen av beslagen har i flera fall skett i strid med gällande regler. Bristerna har, som ovan nämnts, berott på en mycket hög arbetsbelastning hos både åklagaren och polisen i kombination med osämja i utredningsgruppen. Beträffande egendomen som tagits i förvar beror felaktigheterna även på bristande rutiner.

text: Åklagarmyndigheten

text: Samtliga beslag har gjorts under 2002 av City polismästardistrikt som har nummer 0221-02 framför sina beslagsnummer. För att undvika alltför många siffror och underlätta läsandet har nu nämnda siffror utelämnats i upplysningarna. – – –

text: Enligt

text: 27 kap 8 § första stycket rättegångsbalken

text: skall beslag omedelbart hävas om det inte längre finns skäl för beslag. I paragrafens fjärde stycke anges att ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. I paragrafens femte stycke sägs att rätten skall pröva om beslaget fortfarande skall bestå när målet avgörs. Vid åtals väckande eller senast före det att huvudförhandling avslutas skall således beslut om beslag vara hävda eller överlämnade till rätten för beslut såsom t.ex. förverkandebeslag eller bevisbeslag. Över beslag skall föras protokoll enligt kapitlets 13 §. Enligt Riksåklagarens föreskrifter om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel,

text: RÅFS 2002:1

text: , skall en åklagare som beslutar om användande av ett straffprocessuellt tvångsmedel eller om hävande av en sådan åtgärd dokumentera beslutet och svara för de underrättelser som krävs för att beslutet skall kunna verkställas.

text: Beslag -2423 p 1-6 och 9-18, -2426 samt -2770

text: Vad beträffar dessa beslag har beslut i rätt tid fattats och antecknats på exemplar av beslagsprotokollen. Samtliga beslut har diarieförts och enligt diariet har meddelande expedierats till polisen. Åklagaren har i denna del enligt min mening handlagt frågan om beslag helt korrekt. Enligt polismyndighetens uppgifter har godset lämnats ut.

text: Beslag -2422 p 3-18, -2428, -2517 och -2518

text: Enligt 27 kap 8 § femte stycket skall rätten pröva om ett beslag skall bestå när målet avgörs. Då rätten meddelar dom i målet skall således alla tvångsmedel i målet upphöra om inte rätten beslutar något annat. Detta gäller även beslag som inte alls har förekommit under tingsrättens handläggning av målet (

text: SOU 1995:47 s 432

text: Beträffande de nu angivna beslagen har åklagaren inte tagit ställning till om beslaget skall hävas eller ej innan huvudförhandlingen i tingsrätten har avslutats. Beslagen i fråga har inte heller prövats av rätten. Åklagaren borde i dessa fall ha sett till att beslagen hävdes innan huvudförhandlingen i tingsrätten avslutades eller begärt fastställande av bevisbeslag. De misstänkta har, enligt vad DD uppgett, inte framställt anspråk på godset innan huvudförhandlingen. Beslagen är hävda av åklagare efter tingsrättens dom, på begäran av de berörda eller sedan det i övrigt framkommit att föremålen varit kvar i beslag. Eftersom beslagen har upphört i och med tingsrättens dom har fråga om beslut förfallit. Förfarandet är emellertid vanligt, eftersom polisen oftast kräver ett beslut från förundersökningsledaren för att de skall lämna ut godset i fråga.

text: Beslagen -2422 p 3-18, -2423 p 9-18, -2428, -2517, och -2518

text: Som tidigare anförts skall åklagare dokumentera sina beslut om tvångsmedel. De nu angivna beslagen har, med undantag för -2428 p 14 och 19, hävts vid olika tillfällen enligt beslut som dokumenterats på beslagsprotokollen eller i särskilda beslut. Besluten har emellertid inte diarieförts, vilket borde ha skett. Det framgår därför inte om de expedierats till polismyndigheten. Vad beträffar beslaget -2428 p 14 och 19 har något beslut om hävande av beslagen eller om förvar inte kunnat återfinnas. Beslagen består av pengar och har inte tagits upp i stämningsansökan. Enligt uppgift från polismyndigheten har pengarna utmätts av kronofogdemyndigheten den 1 oktober 2003.

text: Beslagen -2422 p 1-2 och -2423 p 7-8

text: DD har den 19 juni 2002 fattat beslut om förvarstagande av dessa beslagspunkter och dokumenterat besluten på beslagsprotokollen. Beslagspunkterna har angetts i stämningsansökan under särskilt yrkande. Sedan DD erfarit att beslaget -2422 p 1 inte innehöll pengar och inte utmätts, har hon den 26 november 2003 fattat beslut om att häva beslaget. Beslutet har dokumenterats på en särskild handling. Frågan om beslut har förfallit efter tingsrättens dom.

text: Beslagen -4166, -4092, -4808 och -4809

text: Något beslagsprotokoll med nummer -4166 har inte kunnat återfinnas. Enligt länspolismästarens yttrande har vare sig protokoll eller några beslut inkommit på detta nummer till beslagsliggaren. Enligt stämningsansökan skall beslagsprotokollet -4166 avse fordon med registreringsnummer AAA, BBB och CCC. Beslagsnumret har angivits i stämningsansökningen under särskilt yrkande. I diariet finns följande anteckning ”Beslut rörande beslag nr 0221-02-4166 yrk. att kvarstadsbeslut består i stg.ans”. Enligt uppgift från beslagsliggaren har numret lämnats ut för protokoll den 20 juni 2002, d.v.s. samma dag som stämningsansökan expedierades. FordonetBBB skall enligt stämningsansökan finnas upptaget i beslagsprotokollet - 4166. Fordonet återfinns såvitt framkommit inte på något annat beslagsnummer. Det har inte utmätts av kronofogdemyndigheten och det är oklart vad som hänt med fordonet. Fordonen AAA och CCC som enligt stämningsansökan skall finnas upptagna i beslagsprotokollet -4166 finns även upptagna i beslagsprotokollet -4809. Protokollet har senare datum än stämningsansökan, vilket förefaller märkligt. Fordonen är dokumenterade på bild i en fotobilaga till förundersökningen. Beslagsprotokollet - 4809 återfinns inte i åklagarmyndighetens akt och är inte diariefört som inkommet. Beslaget ser ut vara fastställt per telefon. Utmätning har skett av kronofogdemyndigheten. Beslaget -4092 avser ett fordon DDD som utmätts av kronofogdemyndigheten. Enligt stämningsansökan skall även fordonet EEE finnas antecknat i protokollet - 4092, vilket inte framgår av protokollet. Detta fordon finns emellertid antecknat i protokollet -4808.

text: Ytterligare ett fordon – FFF – finns upptaget i beslagsprotokollet -4808. Beträffande detta fordon synes inte åklagare ha fattat något beslut över huvud taget. Även -4808 har ett senare datum än stämningsansökan, vilket förefaller märkligt mot bakgrund av att det ena fordonet – DDD – tagits upp i stämningsansökan. Protokollet återfinns inte i åklagarmyndighetens akt och är inte diariefört som inkommet. Beslaget ser ut att ha fastställts per telefon. Fordonet FFF har återlämnats till AA.

text: Avslutande synpunkter

text: Handläggningen av de ifrågavarande beslagen har uppenbarligen inte varit helt korrekt i alla delar och förtjänar kritik. Så har t.ex. vissa protokoll och vissa beslut inte diarieförts. Gods som synes vara i beslag har inte kunnat återfinnas. Vidare har beslut beträffande beslagen inte fattats i rätt tid. Vid bedömningen bör emellertid beaktas att det har varit fråga om ett omfattande och komplicerat ärende som har lett till och haft samband med flera andra ärenden. Fyra olika åklagare har varit inblandade i målet på grund av barnledigheter och semestrar. Härtill kommer att det under hela utredningstiden har varit svårigheter att få tillräckliga polisresurser för att kunna bedriva förundersökningen noggrant och effektivt. I mål av den här arten är det särskilt viktigt att förhör hålls angående beslagtaget gods innan åtal väcks. Att så inte har skett får tillskrivas de redovisade problemen med tillgängliga polisresurser. Någon allvarlig slutlig rättsförlust för enskild synes inte ha uppstått. AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning (bevisbeslag) eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av brott förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag.

text: Om det inte längre finns skäl för beslaget skall det omedelbart hävas (8 § första stycket). Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren (8 § fjärde stycket). När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå (8 § femte stycket). Om rätten försummar att uttala sig om ett beslag när målet avgörs anses beslaget hävt i och med att dom meddelas i målet (jfr JO 1993/94 s. 38 och

text: SOU 1995:47 s. 431

text: f.)

text: Över beslag skall föras protokoll som anger ändamålet med beslaget och vad som därvid förekommit (13 §). Av protokollet skall alltid framgå bl.a. vem som har beslutat om beslaget.

text: I

text: 26 kap.

text: RB finns bestämmelser om kvarstad i brottmål. Om någon är skäligen misstänkt för brott och det skäligen kan befaras att han genom att avvika eller genom att undanskaffa egendom eller annorledes undandrar sig att betala böter, värdet av förverkad egendom, företagsbot eller annan ersättning till det allmänna eller skadestånd eller annan ersättning till målsägande, som kan antas att på grund av brottet ådömas honom, får det förordnas om kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning (1 § första stycket).

text: Beslut om kvarstad meddelas av rätten (2 § första stycket). En fråga om kvarstad får tas upp på yrkande av undersökningsledaren, åklagaren eller målsäganden (2 § andra stycket). Väcks fråga om kvarstad, skall, så snart det kan ske, förhandling därom äga rum inför rätten (2 § fjärde stycket).

text: I avvaktan på rättens beslut om kvarstad får undersökningsledaren eller åklagaren ta lös egendom i förvar (3 § första stycket). Har undersökningsledaren eller åklagaren tagit lös egendom i förvar skall han så snart det kan ske och senast fem dagar därefter lämna in en framställning om kvarstad till rätten. Görs inte en sådan framställning skall egendomen omedelbart återställas (4 § första stycket).

text: När en framställning kommit in skall rätten så snart det kan ske och, om synnerligt hinder inte möter, senast på fjärde dagen därefter hålla en sådan förhandling som avses i 2 §. Utsätts huvudförhandling att hållas inom en vecka sedan framställningen kom in får dock, om inte rätten finner att särskild förhandling bör äga rum, förhandlingen anstå till huvudförhandlingen (4 § andra stycket).

text: Beslutas kvarstad, beträffande egendom som tagits i förvar, skall, om rätten inte beslutar annat, egendomen bli kvar i myndighetens vård, till dess beslutet verkställts (4 § tredje stycket).

text: Riksåklagarens föreskrifter om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel (

text: RÅFS 2002:1

text: ) hade följande lydelse. (

text: RÅFS 2002:01

text: ersattes den 29 december 2005 med

text: ÅFS 2005:30

text: med ett likalydande innehåll.)

text: Dokumentation

text: 1 § En åklagare som beslutar om användande av ett straffprocessuellt tvångsmedel eller om hävande av en sådan åtgärd skall dokumentera beslutet. Av dokumentationen skall framgå vem som har fattat beslutet, tidpunkten för det och, i förekommande fall, vem som har varit föredragande i ärendet. 2 § När en åklagare beslutar i fråga som avses i 1§ svarar åklagaren för de underrättelser som krävs för att beslutet skall kunna verkställas. Åklagarens åtgärder skall dokumenteras.

text: Delegation

text: 3 § En åklagare får uppdra åt en annan åklagare att lämna underrättelser enligt 2 §. Ett sådant uppdrag får också lämnas till någon annan anställd vid åklagarmyndigheten eller till en polisman eller en tulltjänsteman. Uppdrag att lämna underrättelse om beslut om hävande av häktning får dock lämnas endast till en annan åklagare. 4 § När ett uppdrag ges enligt 3 § skall åklagaren lämna de instruktioner för uppdraget som behövs för att säkerställa att uppdraget utförs på ett riktigt sätt. Åklagaren skall dokumentera till vem uppdraget lämnats.

text: Bedömning

text: I den aktuella förundersökningen, som avsåg misstanke om grovt koppleri, genomfördes i april 2002 husrannsakningar vid vilka ett stort antal föremål togs i beslag. Den 29 april 2002 övertog DD förundersökningsledarskapet. Hon väckte åtal den 20 juni 2002 och tingsrätten meddelade dom i målet den 16 juli 2002. Hovrättens dom meddelades den 30 oktober 2002. Det kom sedan att dröja till november 2003 innan i huvudsak allt gods som tagits i beslag i ärendet var utlämnat.

text: DD har uppgett att utredningsarbetet inledningsvis inte bedrevs på ett tillfredsställande sätt, inte minst på grund av resursbrist. Beslut och andra utredningsåtgärder verkställdes inte som de skulle. När andra utredare tog över handläggningen av ärendet hos polisen fick dessa inte del av alla handlingar, t.ex. beslagsprotokoll. Flera månader efter att de nya utredningsmännen tagit över påträffades beslag som varken de eller DD kände till.

text: Den organisatoriska uppdelningen av ansvaret för den brottsutredande verksamheten mellan två olika myndighetsorganisationer förutsätter att polis och åklagare kan samverka på ett effektivt och förtroendefullt sätt. I förevarande fall verkar det ha brustit inte bara i samarbetet mellan polis och åklagare utan också i polisens interna samarbete. Det får givetvis inte förekomma att förundersökningsledaren undanhålls information om beslag som verkställts. Av

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: följer att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. För att kunna fullgöra sin skyldighet som förundersökningsledare, och därvid bl.a. häva beslag när det inte längre finns skäl för dem, krävs att denne har kännedom inte bara om de beslag som han eller hon själv fastställt utan även om sådana som fastställts av annan. DD har uppgett att hon vidtog åtgärder så snart det inträffade uppmärksammades varför saken inte föranlett någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Av utredningen framgår att den aktuella förundersökningen varit omfattande. Såväl polismyndigheten som Åklagarmyndigheten har vidgått att flera felaktigheter förekommit när det gäller handläggningen av de aktuella beslagen. Beträffande vissa beslag (t.ex. beslagsnr. 02-2426 p. 1-7, 02-2428 p. 7-9) har polismyndigheten och Åklagarmyndigheten lämnat olika uppgifter om vilka beslut som fattats och när detta skett. Ytterligare åtgärder för att försöka utreda vad som faktiskt förekommit har inte framstått som meningsfulla.

text: Om det inte längre finns skäl för ett beslag skall det enligt

text: 27 kap. 8 § första stycket

text: RB omedelbart hävas. Förundersökningsledaren har därför att under förundersökningen fortlöpande pröva om beslaget skall bestå.

text: Av DD:s uppgifter framgår att hon inte hade full kontroll över de beslag som verkställts i ärendet. Beträffande flera av de beslag som hon hävde först den 9 oktober 2003 (t.ex. beslagsnr. 02-2428 p 1-6, 10, 12, 15-18 och 02-2517) har hon anfört att hon borde ha övervägt frågan om beslagens bestånd i samband med att hon väckte åtal. Att så inte skedde berodde enligt henne på förbiseende i kombination med ”det kaos som rådde under huvudförhandlingen”. Jag har uppfattat henne så, att det efter åtals väckande inte funnits skäl för att behålla föremålen i beslag. De skulle således självfallet ha hävts redan vid den tidpunkten. Som Åklagarmyndigheten angett hävdes emellertid beslagen i och med att tingsrätten meddelade dom och då inte uttalade sig i frågan om de skulle bestå.

text: Om hävande av beslag förordnar rätten eller, om beslaget inte meddelats eller fastställts av rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. Ett sådant beslut skall, som framgått av redovisningen av den rättsliga regleringen, dokumenteras.

text: Polismyndigheten har beträffande vissa av beslagen anfört att dessa lämnades ut efter muntliga besked av förundersökningsledaren (t.ex. beslagsnr. 02-2422 p. 3-14 och 17-18). När beslagsprotokollen senare översändes till åklagarkammaren för att beslutet skulle dokumenteras noterade åklagaren emellertid att beslutet fattats samma dag som protokollen påtecknades. Jag har inte något emot att en åklagare muntligen meddelar polisen ett beslut i en beslagsfråga men självfallet skall ett sådant beslut dokumenteras hos åklagaren när det fattas och hos polisen när besked om beslutet tas emot.

text: Polismyndigheten har vidare anfört att polisen vid utredningsroteln lämnade ut två pass (beslagsnr. 02-2423 p 17-18) den 11 april 2002 då ägarna behövde dessa för att återvända till sitt hemland. Det har inte angetts att utlämnandet föregicks av någon kontakt mellan polis och åklagare. Av DD:s upplysningar framgår att hon den 20 juni 2002 beslutade att beslagen skulle hävas vilket tyder på att hon inte tagit ställning till hävandet i april. Förundersökningen leddes av åklagare. Det ankom således inte på polisen vid utredningsroteln att besluta om utlämnande av de två passen. I några fall har polismyndigheten angett att gods lämnades ut trots att man inte visste vem som hade hävt beslutet och när detta skett (beslagsnr. 02-2426 p. 1-2, 4-5 och 7). I ytterligare några fall framgår inte av polismyndighetens upplysningar om man genom en muntlig kontakt haft kännedom om åklagarens beslut att häva beslaget när godset lämnades ut (t.ex. beslagsnr. 02-2423 p. 9-13 och 16 samt 02-2426 p. 3 och 6). Det nu anförda tyder på en anmärkningsvärd okunnighet om de regler som gäller beträffande hävande av beslag.

text: Som angetts ovan under avsnittet om den rättsliga regleringen åligger det den åklagare som har hävt ett beslag att se till att polismyndigheten underrättas om beslutet. En sådan underrättelse måste självfallet lämnas i omedelbar anslutning till att beslutet fattats eftersom det är polismyndigheten som har att verkställa beslutet.

text: Det är i flera fall oklart när underrättelse skickades till polismyndigheten om hävande av beslagen (t.ex. beslagsnr 02-2423 p. 9-18). I åtskilliga fall har det dröjt över ett år innan underrättelse inkom till polismyndighetens gods- och registerrotel. Anledningen härtill har inte kunnat klarläggas. En sådan tidsutdräkt är givetvis helt oacceptabel. Som nyss sagts åligger det i första hand den åklagare som har hävt beslaget att se till att polismyndigheten underrättas. Det ankommer emellertid även på kammarchefen att se till att det finns rutiner som säkerställer att sådan underrättelse sker.

text: Polismyndigheten har uppgivit att det inte finns något system för att få indikationer på att uppgifter eller handlingar saknas i ett beslagsärende. Ett grundläggande krav är att man har interna bevakningsrutiner som ger en fullständig överblick över samtliga ännu inte avslutade beslagsärenden. Den omständigheten att det finns regler som ålägger åklagaren att underrätta polismyndigheten om beslut i beslagsfrågan befriar inte polismyndigheten från skyldigheten att ha egna rutiner för bl.a. tillsyn och bevakning av godshanteringen. Polismyndigheten har själv hänvisat till de bestämmelser i detta avseende som finns i såväl FAP 102-2 (

text: RPSFS 2000:56

text: ) med föreskrifter och allmänna råd beträffande egendom som har tagits i beslag som i den distriktsorder som meddelats av City polismästardistrikt.

text: Tingsrätten hävde i domen den 16 juli 2002 ett beslag av pengar (beslagsnr. 02- 2423 p. 7-8). Domen kom enligt vad polismyndigheten uppgett myndigheten tillhanda den 14 augusti 2002. Först den 22 september samma år, således fem och en halv vecka senare, skickades pengarna i ett rekommenderat brev till AA.

text: I princip skall beslagtaget gods återlämnas genast sedan beslut om hävande fattats. Jag har förståelse för att det av praktiska skäl ibland kan dröja något innan ett beslagtaget föremål lämnas ut. Beslagshanteringen måste emellertid vara sådan att dröjsmål av det slaget endast blir kortvarigt. I förevarande fall har det tagit för lång tid.

text: Polismyndigheten har beträffande ett beslag (beslagsnr 02-2422 p. 15-16) anfört att detta hävdes den 9 oktober 2003 och att beslutet kom in till polismyndigheten påföljande dag. Enligt utredningsroteln, där godset förvarats, har detta inte lämnats ut därför att man inte lyckats identifiera ägaren till godset. Enligt huvudregeln skall gods lämnas till den från vilken det har tagits i beslag. Åklagaren hade också fattat sitt hävningsbeslut i enlighet med denna regel. Det ankommer inte på polisen att avgöra frågor om äganderätt och att överpröva åklagarens beslut. Godset skulle således ha lämnats ut i enlighet med åklagarens beslut.

text: När det sedan gäller de i beslag tagna fordonen gör jag följande bedömning. Inledningsvis noterar jag att såväl polismyndigheten som Åklagarmyndigheten har upplyst att något protokoll med det beslagsnummer som åklagaren angett i stämningsansökan inte kunnat återfinnas. Beträffande ett av de fordon som i stämningsansökan uppgavs ha tagits i förvar har inte heller någon anteckning återfunnits i de beslagsprotokoll som infordrats. Det har inte framstått som meningsfullt att utreda den saken vidare.

text: Av de beslagsprotokoll som infordrats från polismyndigheten framgår att beslagen av fordonen skall ha verkställts den 12, 26 respektive 27 juni 2002. Enligt uppgift på protokollen skulle DD den 27 respektive 28 juni 2002 ha fastställt beslagen. Eftersom åtal väcktes den 20 juni 2002 och DD i stämningsansökan angav att bl.a. fem av fordonen var tagna i förvar kan de uppgifter som antecknats i beslagsprotokollen inte stämma. Det är således oklart vad som faktiskt förekommit beträffande beslagen av fordonen och framför allt när vissa åtgärder vidtogs. Det har inte heller i detta hänseende framstått som meningsfullt att utreda saken vidare.

text: Mot denna bakgrund är det övergripande intrycket av hur beslagen hanterats när det gäller fordonen att varken polis eller åklagare synes ha haft kontroll över vad som förevarit. Detta är givetvis helt oacceptabelt.

text: DD har uppgett att hennes minnesbild är att hon inledningsvis beslutade att fordonen skulle tas i beslag. I två av protokollen finns angivet att ändamålet med beslagen var att utröna omständigheter som kunde antas äga betydelse för utredningen. DD har inte utvecklat vad skälet därtill var och det har inte framkommit om t.ex. någon undersökning av bilarna förekommit. Jag anser mig därför inte ha underlag för att rikta någon kritik mot besluten att fastställa beslagen. Jag vill emellertid erinra om att beslag inte är ett tvångsmedel som kan användas inför ett framtida

text: kvarstadsyrkande, t.ex. för att säkerställa en målsägandes anspråk på skadestånd. Den interimistiska åtgärd som kan komma i fråga i en sådan situation är att ta egendom i förvar. Det är viktigt att den som står i begrepp att fastställa ett beslag gör klart för sig om reglerna om beslag är tillämpliga eller om det i stället är fråga om en situation där frågan om förvar och kvarstad bör aktualiseras (se bl.a. JO 1997/98 s. 66, 2003/04 s. 96 och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 367).

text: Av DD:s upplysningar framgår vidare att hon tog fordonen i förvar i samband med att åtal väcktes. Det går inte att i efterhand ha någon uppfattning om besluten om beslag, om de alls skulle ha fastställts, borde ha hävts tidigare. Att ett förvarsbeslut fattas i samband med åtalsbeslutet får den praktiska konsekvensen att en särskild kvarstadsförhandling inte krävs utan att frågan kan prövas vid huvudförhandlingen. De beslut som fattats om att häva beslagen av fordonen och i stället ta dem i förvar synes inte ha dokumenterats. Så borde givetvis ha skett. En underrättelse om förvarsbesluten skall också skickas till polismyndigheten i omedelbar anslutning till att besluten fattas.

text: Ett motsvarande resonemang rörande frågor om beslag och förvar kan också föras beträffande de kontanter som den 11 april 2002 togs i beslag (beslagsnr 02-2422 p. 1, och 02-2423 p. 7-8) och därefter den 19 juni 2002 togs i förvar. Här kan dock konstateras att DD dokumenterade beslutet att ta pengarna i förvar på beslagsprotokollen.

text: Det kan, som ett särskilt tydligt exempel på den bristfälliga handläggningen av fordonsbeslagen, nämnas att ett fordon med registreringsnummer FFF inte angetts som taget i förvar i åklagarens stämningsansökan. (Polismyndigheten har emellertid uppgett att när detta fordon skulle ha utmätts av kronofogdemyndigheten bedömdes det vara i för dåligt skick.) DD kan inte minnas något rörande detta fordon. Åklagarmyndigheten har uppgett att åklagaren inte synes ha fattat något beslut rörande fordonet men att detta har återlämnats till AA. Vad som närmare bestämt inträffat rörande detta beslag har inte gått att utreda.

text: I polismyndighetens yttrande uppges att man förväntade sig ett skriftligt beslut att häva ”beslaget” avseende fordonet EEE när kronofogdemyndigheten inte utmätte det i förvar tagna fordonet eftersom det bedömdes vara i för dåligt skick. Med anledning härav vill jag hänvisa till följande uttalande. Kronofogdemyndigheten avgör självständigt vilken egendom som skall tas i anspråk för att verkställa kvarstaden. Inte ens i de fall där egendom har tagits i förvar finns det någon skyldighet för kronofogdemyndigheten att använda den egendomen för verkställigheten, även om det kanske är sannolikt att så blir fallet. Om den egendom som har tagits i förvar inte tas i anspråk vid verkställigheten av kvarstaden skall den återställas. Någon närmare reglering av hur återställandet skall gå till finns inte (Gunnel Lindberg, a.a., s. 356).

text: Beträffande övriga i beslag tagna kontanter (beslagsnr 02-2428 p. 14 och 19) har inte utredningen kunnat bringa klarhet i vilka beslut som dessa beslag föranlett åklagaren att fatta.

text: Av ovanstående redogörelse för handläggningen hos såväl åklagaren som polismyndigheten framgår att allvarliga felaktigheter och brister förekommit. Handläggningen visar att det tycks föreligga stora kunskapsbrister om de regler som gäller för de tvångsmedel som varit aktuella. Vidare har den rikhaltiga förekomsten av bristfällig eller obefintlig dokumentation och av ofullständiga eller motstridiga uppgifter, också – som framgått – i vissa stycken medfört att efterhandsgranskningen omöjliggjorts. Jag har under ärendets handläggning haft anledning att överväga om någon befattningshavare åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på sådant sätt att fråga om disciplinansvar borde aktualiseras men funnit så inte vara fallet. Såväl polismyndigheten som åklagaren förtjänar emellertid allvarlig kritik för de fel och brister som förekommit. Beslag är ett tvångsmedel som innebär att polisen tillfälligt tar hand om annans egendom. Även om ett beslag således inte i sig medför att en person definitivt berövas sin egendom, måste beslag ändå betraktas som ett intrång i den rätt till respekt för egendom som tillkommer varje medborgare. Det är därför av stor vikt att handläggningen sker på ett korrekt sätt.

text: Jag noterar att polismyndigheten har förändrat vissa rutiner vid City polismästardistrikt i syfte att undvika att fel som har begåtts skall upprepas framöver och att information bl.a. kommer att ges till all personal om vikten av en riktig beslagsoch godshantering.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte något uttalande från min sida. Upplysningsvis kan nämnas att JO inte är behörig att pröva anspråk på skadestånd.

text: Ärendet avslutas.

text: Bilaga 1 till JO:s beslut i ärende 3376-2003

text: Redogörelse avseende beslagsprotokoll Av det underlag som polismyndigheten inhämtat från City polismästardistrikt framgår följande.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2422

text: P 1-2, kronofogdemyndigheten meddelade den 7 augusti 2002 att myndigheten hade utmätt gäldenärens fordran/rättighet hos polisen och att polismyndigheten därför inte fick lämna, så vitt nu är i fråga, beslag nr 0221-02-2422 avseende kontanta medel 12 600 kr till någon annan än den kronofogdemyndigheten anvisade. Detta förbud täckte alltså bara punkten två och inte punkten ett som enligt protokollet avser ett brunt kuvert med ungerska affärshandlingar och stämpel. Enligt gods- och registerroteln återstår punkten ett. Enligt utredningsroteln är beslutet om förvar av punkten ett ännu inte hävt p.g.a. ett förbiseende av åklagarmyndigheten (som trott att såväl punkten ett som punkten två var utmätta). Godset förvaras sedan den 3 oktober 2003 på gods- och registerroteln. P 3-14, samtliga dessa beslut har hävts av åklagaren den 9 oktober 2003 och besluten har den 10 oktober samma år inkommit till gods- och registerroteln. Det beslagtagna godset har i samtliga dessa fall, redan före beslutet, återlämnats till och kvitterats av AA. Att så har skett före det att beslut har fattats beror på att polisen dessförinnan hade fått ett muntligt besked från åklagaren. När beslagsprotokollet översändes till åklagarkammaren för påförande av beslutet angavs som beslutsdatum dagen för påförandet av beslutet.

text: P 15-16, dessa två beslagspunkter rör en handväska med innehåll. Beslaget hävdes även det den 9 oktober 2003 av åklagaren och beslutet kom gods- och registerroteln till handa dagen därpå. Godset har dock inte lämnats till gods- och registerroteln utan har funnits kvar på utredningsroteln. Enligt utredningsroteln har godset, trots att beslaget är hävt, inte lämnats ut eftersom man inte har lyckats identifiera ägaren till godset. P 17-18, dessa två beslagspunkter rör två lappar med telefonnummer och fem stycken handlingar (troligen ungerska). Även detta beslag är hävt av åklagaren den 9 oktober 2003 och beslutet nådde gods- och registerroteln dagen därpå. Godset är utlämnat till och kvitterat av AA redan den 1 oktober 2003, efter muntligt besked från åklagaren. Ärendet är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2423

text: P 1-6, dessa beslagspunkter avser en damhandväska med följande innehåll: postens ID-kort utställt på AA, visitkort från EuroLego (EE), div. svenska och utländska mynt, tre nycklar på en ring, ett paket cigaretter. Dessa beslag hävdes genom beslut av åklagaren den 20 juni 2002. När beslutet nådde gods- och registerroteln finns det inga uppgifter om. Godset har lämnats ut till och kvitterats av AA den 5 juli 2002 och beslaget är avslutat. P 7-8, dessa beslagspunkter rör 400 ungerska forint (sedlar) och 120 svenska kronor i sedlar. Beslaget hävdes genom tingsrättens dom den 16 juli 2002. Domen kom gods- och registerroteln tillhanda den 14 augusti samma år och godset sändes i rekommenderat brev till AA den 22 september 2002. Beslaget är avslutat. P 9-13, beslagspunkterna rör en s.k. handsfree till mobiltelefon, en sminkpenna, diverse utländska mynt, ett s.k. cash receipt från bank samt cash deposit från bank. Dessa beslag hävdes av åklagaren den 20 juni 2002 men beslutet inkom inte förrän den 3 oktober 2003 till gods- och registerroteln. Godset hade dock lämnats till och kvitterats av AA redan den 5 juli 2002. Beslaget är avslutat. P 14, denna beslagspunkt rör ett svenskt pass tillhörande EE. Beslaget hävdes av åklagare den 20 juni 2002. Beslutet inkom först den 3 oktober 2003 till gods- och registerroteln och sändes den 15 oktober 2003 till EE i rekommenderat brev. Beslaget är numera avslutat. P 15, denna beslagspunkt rör ett amerikanskt pass tillhörande A.K. Beslaget hävdes av åklagare den 20 juni 2002 och beslutet inkom till gods- och registerroteln den 4 juli samma år. Passet har lämnats ut i juli år 2002 (okänt datum). Beslaget är avslutat. P 16, denna beslagspunkt rör ett ungerskt pass utställt på AA. Beslaget hävdes av åklagare den 20 juni 2002. Beslutet inkom först den 3 oktober 2003 till gods- och registerroteln, men passet hade redan den 5 juli 2002 lämnats ut till och kvitterats av AA. Beslaget är avslutat. P 17-18, dessa beslagspunkter rör två rumänska pass utställda på GG och HH. Beslaget hävdes den 20 juni 2002. Beslutet inkom dock först den 3 oktober 2003 till gods- och registerroteln. Passen hade dock dessförinnan, redan den 11april 2002 lämnats tillbaka till innehavarna av utredningsroteln. Enligt chefen på utredningsroteln berodde detta på att de två kvinnorna som ägde passen önskade återvända till sitt hemland.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2426

text: P 1-2, beslagspunktema avser en utbetalningsavi och postens kvitto samt fem stycken utbetalningsavier (utlandsbetalning). När beslaget är hävt och av vem framgår inte. Den 25 september 2003 lämnades godset till AA och en kopia på kvittensen har kommit till gods- och registerroteln den 29 september samma år. Beslaget är avslutat. P 3, denna beslagspunkt avser en mobiltelefon av märket Nokia. Beslaget hävdes av åklagare den 4 juli 2002 och godset lämnades ut och kvitterades samma dag.

text: Beslutet inkom dock till gods- och registerroteln först den 29 september 2003. Beslaget är avslutat. P 4, avser diverse anteckningar i ett kollegieblock samt två böcker med utländsk text. Det finns ingen uppgift om när beslutet att häva beslaget fattades, inte heller av vem. Godset har dock lämnats till AA den 25 september 2003 och en kopia av kvittensen har kommit gods- och registerroteln till handa den 29 september samma år. P 5, avser en dator. Inte heller avseende detta beslag finns någon uppgift om när och av vem beslutet att häva beslaget fattades. Godset har den 15 augusti 2002 lämnats tillbaka till AA och en kopia av kvittensen kom gods- och registerroteln tillhanda den 29 september 2003. P 6, avser ett litet kassaskåp. Beslaget hävdes av åklagaren den 11 juli 2002 och godset lämnades ut till och kvitterades av AA samma dag. Beslutet inkom dock till gods- och registerroteln först den 29 september 2003. Beslaget är avslutat. P 7, avser två stycken nycklar. Det finns inte heller här någon uppgift om när beslaget hävdes eller av vem. Beslaget lämnades ut till AA den 25 september 2003 och en kopia av kvittensen inkom till gods- och registerroteln den 29 september samma år. Beslaget är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2428

text: P 1-6, dessa punkter omfattar diverse papper, kvitto på en överföring av pengar till Estland, en soppåse och ett handskrivet papper. Dessa beslag hävdes av åklagaren den 9 oktober 2003 och beslutet nådde gods- och registerroteln nästkommande dag. Godset hade dock redan lämnats ut till och kvitterats av AA redan den 1 oktober 2003. Beslaget är avslutat. P 7-9, dessa beslagspunkter omfattar tre mobiltelefoner. Beslaget hävdes av åklagare den 5 juli 2002 och godset lämnades ut och kvitterades samma dag. Beslutet inkom dock inte till gods- och registerroteln förrän den 3 oktober 2003. P 10, avser två handskrivna lappar. Detta beslag hävdes den 9 oktober 2003 av åklagaren och beslutet inkom till gods- och registerroteln nästkommande dag. Godset hade dock lämnat ut till och kvitterats av AA redan den 1 oktober 2003. Beslaget är avslutat. P 11, avser diverse papper som fanns i en ask. Beslaget hävdes av åklagare den 11 juli 2002 och lämnades ut och kvitterades samma dag. Beslutet kom dock inte godsoch registerroteln tillhanda förrän den 3 oktober 2003. Beslaget är avslutat. P 12, avser tre skrivblock med anteckningar. Beslaget hävdes av åklagare den 9 oktober 2003 och kom till gods- och registerroteln nästkommande dag. Godset lämnades dock ut och kvitterades redan den 1 oktober 2001. Beslaget är avslutat. P 13, avser diverse papper och fotografier och beslaget hävdes av åklagaren den 11 juli 2002 och godset lämnades ut och kvitterades samma dag. Beslutet inkom dock till gods- och registerroteln först den 3 oktober 2003. Beslaget är avslutat. P 14, avser 600 svenska kronor i sedlar. Beslaget omfattades av Stockholms tingsrätts dom den 16 juli 2002 vilken överklagades till Svea hovrätt. Domen kom godsoch registerroteln tillhanda den 14 augusti 2002. Pengarna utmättes av kronofogdemyndigheten den 1 oktober 2003. P 15-18, avser kondomer och en handskriven lapp. Beslaget hävdes av åklagare den 9 oktober 2003 och beslutet kom gods- och registerrotel till handa dagen därpå. Godset lämnades dock ut till och kvitterades av AA redan den 1 oktober 2003. Beslaget är avslutat. P 19, avser 2100 svenska kronor i sedlar. Beslaget omfattas av Stockholms tingsrätts dom den 16 juli 2002, vilken nådde gods- och registerroteln den 14 augusti samma år. Domen överklagades till Svea hovrätt. Egendomen utmättes av kronofogdemyndigheten den 1 oktober 2003.

text: P 20, avser två handskrivna lappar. Åklagaren hävde beslaget den 9 oktober 2003 och beslutet inkom till gods- och registerroteln dagen därpå. Godset utlämnades och kvitterades dock redan den 1 oktober 2003 av AA. Beslaget är avslutat. P 21, avser ID-kort och diverse papper. Detta beslag fastställdes av åklagaren den 12 april 2002. Enligt utredningsroteln har polisen försökt att få kontakt med ägaren till det beslagtagna godset, men misslyckats. Godset har därför förvarats på utredningsroteln fram till den 3 oktober 2003 då det inkom till gods- och registerroteln. Utredarna har numera skickat underlaget till åklagare för att häva beslaget. P 22-24, avser kondomer och ett kvitto på överföring av pengar. Beslaget hävdes den 9 oktober 2003 av åklagaren. Beslutet kom till gods- och registerroteln nästkommande dag, men godset lämnades ut och kvitterades redan den 1 oktober samma år av AA. Beslaget är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2517

text: P 1, avser en mobiltelefon. Beslaget hävdes av åklagaren den 9 oktober 2003 och beslutet inkom till gods- och registerroteln den 14 oktober 2003. Godset sändes med post till EE den 15 oktober samma år. Beslaget är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2518

text: P 1, avser en mobiltelefon. Beslaget hävdes av åklagare den 5 juli 2002 och lämnades ut och kvitterades samma dag. Det finns dock en anteckning om att beslut om att häva beslaget även skall ha fattats den 3 oktober 2003. Den 3 oktober 2003 kom beslutet till gods- och registerroteln. Beslaget är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-2770

text: P 1-4, avser blanketter från Nordbanken, kopia av insättningskvitto i Handelsbanken, kopia av uttag/insättningsblankett i Föreningssparbanken och ett handskrivet papper. Beslaget hävdes av åklagare den 20 juni 2002 men godset återlämnades inte och kvitterades förrän den 25 september 2003. Beslutet inkom till gods- och registerroteln den 29 september 2003. Beslaget är avslutat.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-4166

text: Enligt gods- och registerroteln har detta beslagsnummer åberopats av åklagaren i dennes stämningsansökan. Beslagsnumret skulle avse tre stycken fordon: CCC, AAA och BBB. Ingen redovisning eller protokoll och inte heller några beslut har inkommit på detta nummer till beslagsliggaren. Två av fordonen (AAA och CCC) finns istället redovisade på beslagsliggarnummer 022l-02-4809. Det återstående fordonet finns redovisat på beslagsliggarnummer 0221-02-4092.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-4809

text: P 1-2, avser fordon med registreringsnummer AAA och CCC. Kronofogdemyndigheten meddelade den 7 augusti 2002 att myndigheten hade utmätt gäldenärens fordran/rättighet hos polisen och att polismyndigheten därför inte fick lämna, såvitt nu är i fråga, fordonen AAA och CCC till någon annan än den kronofogdemyndigheten anvisade. Beslutet inkom till gods- och registerroteln nästkommande dag. Fordonen bärgades den 5 september 2002 till kronofogdemyndighetens uppställningsplats i Västberga.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-4092

text: P 1, avser fordon med registreringsnummer DDD. Godset omfattas av det ovan nämnda förbudsmeddelandet och bärgades av kronofogdemyndigheten den 5 september 2002 till ovan nämnda uppställningsplats.

text: Beslagsprotokoll 0221-02-4808

text: P 1-2, avser två fordon med registreringsnummer FFF och EEE. Dessa fordon utmättes inte av kronofogdemyndigheten på grund av att de bedömdes vara i dåligt

text: skick och betinga ett lågt pris. Fordonen har den 1 oktober 2003 bärgats till en av ägaren anvisad uppställningsplats, efter att utredaren den 25 september samma år meddelat (muntligen) gods- och registerroteln att fordonen får lämnas ut till AA. Något skriftligt beslut att häva beslaget eller annan handling beträffande utlämnande av fordonen har inte, trots påstötningar, inkommit till gods- och registerroteln. – – – – – –

text: Bilaga 2 till JO:s beslut i ärende 3376-2003

text: DD

text: Redogörelse avseende beslagsprotokollen

text: 0221-02-2422 P 1-2

text: Togs i beslag i samband med husrannsakan den 11 april 2002 och fastställdes av åklagaren samma dag. Den 19 juni 2002 beslutade jag att pengarna skulle tas i förvar. I stämningsansökan yrkade jag att tingsrätten skulle besluta om förverkande av 1.020.000 kr att utges solidariskt av makarna EE och AA avseende utbyte av brott. Jag yrkade på kvarstad på så mycket av makarna EE och AA:s egendom att ett värdeförverkande skulle kunna bli täckt vid utmätning. Tingsrätten beslutade om förverkande och kvarstad på EE men ogillade yrkandet på AA. Enligt diariebladet gick en skrivelse angående verkställighet om kvarstadsbeslutet till KFM den 22 juli 2002 under min semester. KFM meddelade den 7 augusti 2002 ett förbudsmeddelande gällande EE och meddelade att de utmätt kontanta medel 12.600 kr, beslag 0221-02-2422, men någon kopia skickades aldrig till kammaren. Jag uppmärksammade inte att beslutet endast avsåg p. 2 utan trodde att även p.1 ingick eftersom den var tagen i förvar. Jag trodde att pengarna låg i det aktuella kuvertet. Så snart jag blev uppmärksammad på att p. 1 inte var hävd fattade jag den 26 november 2003 ett särskilt beslut i frågan att p. 1 skulle hävas omedelbart och lämnas ut till EE. Frågan är dock om inte detta sista beslut var oriktigt. Enligt min mening har mitt förvarsbeslut förfallit i och med domen och något särskilt beslut om att häva beslaget kan inte fattas. Jag tog pengarna i förvar så snart jag fick kännedom om att de fanns. P3-7. Hävda den 9 oktober 2003. Papperslappar m.m. Beslut om att häva beslaget skulle ha övervägts i samband med åtalets väckande eller senast i samband med huvudförhandlingens slut i tingsrätten. Att så inte skedde beror på förbiseende från min sida i kombination med det kaos som rådde under huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av gripandet av D. (mål 676) P8-11. Hävda den 9 oktober 2003 men utkvitterade av AA redan den 15 augusti 2002. Jag kan idag inte minnas om någon muntlig kontakt förevarit utlämnandet. Jag kan inte heller utesluta det. Normalt gör jag alltid en anteckning i beslagsprotokollet när jag häver beslag. Varför jag skulle ha frångått regeln här, om jag har gjort det, har jag ingen förklaring till. Ett missförstånd mellan mig och utredaren kan ha skett. Beslaget borde ha hävts innan det kvitterades ut. P12-14. Hävda den 9 oktober 2003. Papperslappar m.m. Beslut om att häva beslaget skulle ha övervägts i samband med åtalets väckande eller senast i samband med huvudförhandlingens slut i tingsrätten. Att så inte skedde beror på förbiseende från min sida i kombination med det kaos som rådde under huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av gripandet av D. (mål 676) P15-16. Hävda 9 oktober 2003. Handväska med innehåll. Ägaren till godset har inte kunnat identifieras. P17-18. Hävda 9 oktober 2003. Papperslappar och ungerska handlingar Beslut om att häva beslaget skulle ha övervägts i samband med åtalets väckande eller senast i samband med huvudförhandlingens slut i tingsrätten. Att så inte skedde beror på förbiseende från min sida i kombination med det kaos som rådde under huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av gripandet av JJ. (mål 676)

text: P 1-6, 9-14, 16-18. Hävda den 20 juni 2002, av undertecknad. P7-8. Hävda av rätten den 16 juli 2002. P 15. hävt den 2 juli 2002 av undertecknad. 0221-02-2426 P 1-7. Hävda den 20 juni 2002 av undertecknad. 0221-02-2428 P 7-9. Hävda den 5 maj 2002. P 11, 13. Hävda den 11 juli 2002. P 14, 19. utmätt av KFM. P 1-6, 10, 12, 15-18, 20, 22-24. Hävda den 9 oktober 2003. Div. lappar, kondomer m.m. Beslut om att häva beslaget skulle ha övervägts i samband med åtalets väckande eller senast i samband med huvudförhandlingens slut i tingsrätten. Att så inte har skedde beror på förbiseende från min sida i kombination med det kaos som rådde under huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av gripandet av D. (mål 676) P 21. ID-kort samt turkiskt ID. Polisen har sökt ägaren utan framgång. På grund av förbiseende har denna punkt inte hävts. Skulle ha hävts senast den 28 november 2002.

text: Hävt den 9 oktober 2003. Beslut om att häva beslaget skulle ha övervägts i samband med åtalets väckande eller senast i samband med huvudförhandlingens slut i tingsrätten. Att så inte skedde beror på förbiseende från min sida i kombination med det kaos som rådde under huvudförhandlingen i tingsrätten på grund av gripandet av JJ. (mål 676)

text: Hävt den 5 juli 2002. Jag har inte kunnat hitta åklagarexemplaret av beslagsprotokollet där beslutet är antecknat men jag minns att jag hävde och att det lämnades ut till ägaren KK i samband med ett förhör.

text: P 1-4. Hävda den 20 juni 2002.

text: Enligt min stämningsansökan skulle fordonen CCC, AAA och BBB finnas på detta beslagsprotokoll. Jag har inte kunnat återfinna åklagarexemplaret av beslagsprotokollet och jag kan idag inte minnas vad som stod i det. Enligt vårt diarieblad finns ett beslut rörande detta beslag från den 24 juni 2002. Åtal väcktes dock den 20 juni 2002 och övriga beslag hävdes samma dag. Jag kan inte utesluta att en felskrivning skett och att rätt datum skall vara den 20 juni 2002.

text: 00221-02-4808, 0221-02-4809,0221-02-4092

text: Utmätt av KFM. Beslagsprotokollen är daterade den 26, 27 juni 2002 resp. den 12 juni 2002. Beslagen skall ha fastställts av LL på uppdrag av mig den 28 juni 2002 respektive den 27 juni 2002, mitt under huvudförhandlingen. Jag ställer mig tveksam till att så har skett. Dessa beslagsprotokoll har ej diarieförts hos oss och jag kan inte heller återfinna åklagarexemplaren. Dessa har möjligen aldrig skickats hit. Jag kan inte erinra mig om att jag fattat besluten mitt under huvudförhandlingen och dessutom inte följt den normala rutinen att dokumenterat det. Jag har inget minne av detta. Enligt min stämningsansökan skulle fordonen EEE och DDD finnas med på beslag 4092. Det kan inte uteslutas att en sida saknas i det beslaget.

text: Som jag minns det beslutade jag inledningsvis att fordonen skulle tas i beslag. I samband med åtals väckande togs fordonen/egendomen i förvar och jag yrkade att tingsrätten skulle besluta om förverkande av 1.020.000 kr att utges solidariskt av makarna EE och AA avseende utbyte av brott. Jag yrkade på kvarstad på så mycket av makarna EE och AA:s egendom att ett värdeförverkande skulle kunna bli täckt vid utmätning. Tingsrätten beslutade om förverkande och kvarstad på EE men ogillade yrkandet på AA. Enligt diariebladet gick en skrivelse angående verkställighet om kvarstadsbeslutet till KFM den 22 juli 2002 under min semester. KFM meddelade ett förbudsmeddelande den 7 augusti 2002 men någon kopia skickades aldrig till kammaren. Jag uppmärksammade därför aldrig att fordonen FFF och EEE inte utmättes av KFM. Enligt min mening har dock mitt förvarsbeslut förfallit i och med domen och något särskilt beslut om att häva beslaget kan inte fattas. Angående fordonet FFF omfattas det inte av stämningsansökan. Jag kan inte minnas att jag har sett beslagsprotokollen 4808 och 4809 och jag minns inte något rörande FFF. Beslagsprotokollen 4808 och 4809 tycks vara upprättade mitt under huvudförhandlingen vilket är märkligt eftersom fordonen, förutom FFF, omfattas av stämningsansökan som är upprättad den 20 juni 2002. Det kan inte uteslutas att polisen dubbelfört beslagen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Avgift Bemötande Integritet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Radiotjänst i Kiruna AB om avgiftskontroller per telefon

org: jo

sammanfattning: En anmälare klagade på Radiotjänst i Kiruna AB:s (RIKAB) avgiftskontroller per telefon. RIKAB uppmanades att svara på klagomålen och samtidigt besvara ett antal frågor om sin telefonverksamhet. I remissvaret redogör RIKAB för det enskilda ärendet och för sin telefonverksamhet på ett sådant sätt att JO inte finner anledning att rikta någon kritik mot RIKAB. I beslutet betonar JO vikten av att RIKAB kontinuerligt säkerställer att telefonverksamheten bedrivs korrekt, rättssäkert och med respekt för enskildas integritet. JO välkomnar att RIKAB tar fram nya metoder för att följa upp och förbättra verksamheten.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB). Hon uppgav bl.a. följande:

type: stycke

text: Sedan två år tillbaka har AA och hennes man ingen TV och betalar inte någon radio- och TV-avgift. Under denna period har det varit ständiga telefonuppringningar från RIKAB, cirka tre gånger per vecka och som minst tio minuter mellan samtalen. I bästa fall har det kunnat gå tre veckor mellan samtalen. RIKAB har uppgett att det inte finns något register över dem som inte betalar TV-avgift och att RIKAB därför inte kan ”avskriva” AA och hennes man från ytterligare telefonsamtal.

text: Utredning

text: JO uppmanade RIKAB att lämna upplysningar om och yttra sig över det som AA förde fram i sin anmälan. Vidare uppmanades RIKAB att besvara följande frågor:

text: 1. I vilken omfattning sker RIKAB:s kontroller per telefon, och hur är denna verksamhet organiserad?

text: 2. Hur sker urvalet av vilka personer som kontaktas per telefon?

text: 3. Är det någon skillnad i kontrollernas frekvens mellan de hushåll som tidigare har betalat radio- och TV-avgift och de hushåll som aldrig har betalat?

text: 4. Sker det någon dokumentation över vilka personer som kontaktas per telefon?

text: 5. På vilka sätt försäkrar sig RIKAB om att telefonverksamheten bedrivs på ett korrekt sätt och med tillbörlig respekt för uppsökta personers integritet? (Se JO:s beslut den 25 augusti 2009, dnr

text: och JO:s beslut den

text: 9 oktober 2013, dnr 5790-2012 m.fl.)

text: RIKAB skulle även redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram, när det gällde både AA:s anmälan och de frågor som hade ställts.

text: RIKAB, genom chefsjuristen BB, kom in med dels ett yttrande med bilagor över AA:s klagomål, dels ett yttrande från CC, avdelningschef för avgiftskontrollen, med svar på de av JO ställda frågorna.

text: CC uppgav följande:

text: Avgiftskontroll genom telefon

text: Vi ska alltid behandla hushållen på ett respektfullt och korrekt sätt och samtidigt sköta vårt riksdagsuppdrag. Vårt riksdagsuppdrag/avtal med staten fastställer att vi ska bedriva en aktiv och effektiv avgiftskontroll samt att vi ska bedriva kampanjer mot avgiftsskolk. I

text: prop. 1988/89:18

text: sid 40 framgår också att det är av stor vikt att uppbörden av avgiften bedrivs effektivt och att det utförs en energisk avgiftskontroll. Vår avgiftskontroll sker genom brev, telefonsamtal och genom personliga besök. När vi kontaktar personer per telefon så sker detta genom så kallade ”kampanjer”. En kampanj kan innebära att vi under en tremånadersperiod kontaktar alla som är födda t.ex. i oktober. Nästa tremånaderskampanj kontaktar vi de som är födda t.ex. i maj. Anledningen till att vi har dessa kampanjer är för att vi vill undvika att kontakta samma person allt för ofta. Om någon ändrat adress eller om vi fått information om att de köpt en TV-mottagare så leder det alltid till ett telefonsamtal, brev eller besök från Radiotjänst. Om vi har en kampanj som innebär att vi kontaktar de som är födda i oktober och en sådan person samtidigt ändrar adress samt köper en TV-mottagare kan det innebära att personen blir kontaktad av oss vid mer än ett tillfälle under en tremånadersperiod eftersom personen då omfattas av dels en kampanj samt dels de obligatoriska kontakttillfällena (bytt adress samt köpt TV-mottagare). Om vi under en kampanj når personen via telefon och personen uppger att de inte innehar någon avgiftspliktig TV-mottagare så påförs ingen radio- och TV-avgift och personen tas bort ur kampanjen, d.v.s. inga ytterligare kontaktförsök görs under den tremånadersperioden i den kampanjen.

text: Svar på frågor

text: 1. Avdelningen för telemarketing – utringande verksamhet har bedrivits vid Radiotjänst i Kiruna AB sedan 1998. I dagsläget är omkring 120 personer anställda av Radiotjänst för att under kvällar och helger kontakta de hushåll som inte finns registrerade som radio- och TV-avgiftsbetalare.

text: I snitt arbetar 35–40 personer under ett arbetspass, mellan kl. 17 och kl. 21 under vardagar. Under helger är arbetstiden förlagd mellan kl. 14 och kl. 20. Vid varje arbetspass finns även två arbetsledare på plats för att hjälpa handläggaren om frågor uppstår. Arbetet pågår kontinuerligt året om. Radiotjänst bedriver verksamhet ca 350 dagar per år. 2. Alla personer över 18 år omfattas av Radiotjänsts avgiftskontroll. 3. Alla personer ska generellt sett kontaktas lika ofta. Undantaget är att du kan som privatperson kontaktas mer frekvent om du exempelvis byter din folkbokföringsadress och inte betalar någon avgift, eller om du köper en TV-mottagarutrustning hos en TV-handlare. Uppgifter om adressändring och inköp av mottagarutrustning leder alltid till ett telefonsamtal från Radiotjänst. 4. En person finns med i en uppringningskampanj under maximalt tre månader. Därefter avslutas kampanjen och uppgifterna raderas. Om personen vi kontaktat inte blivit betalande avgiftsbetalare under kampanjtiden, försvinner alla uppgifter om vid vilka tidpunkter vi kontaktat personen under pågående kampanj. Registreras personen som avgiftsbetalare finns dokumentation om samtalet samt eventuella tjänstenoteringar sparade i vårt register för radio- och TV-avgiftsbetalare. 5. Radiotjänst arbetar med tydliga arbetsinstruktioner och arbetsrutiner för medarbetarna. Medarbetarna får utbildning i hur samtalen ska gå till, utbildning i lagen (

text: ) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst samt utbildning i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Vid varje arbetspass finns även två arbetsledare på plats för att hjälpa handläggaren om frågor uppstår i samtalen. För att kunna utföra vårt uppdrag krävs det att vi ställer frågor och informerar personerna vi kontaktar om regelverket för radio- och TV-avgiften. Vi förstår att det kan vara besvärande för enskilda om vi kontaktar dem allt för ofta för avgiftskontroll och att våra avgiftskontroller kan uppfattas som integritetskränkande. Som ovan nämnts är vårt sätt att arbeta med kampanjer ett av sätten för att undvika att kontakta en och samma person allt för ofta. Vi inser att vi ändå ibland uppfattas som besvärande och av den anledningen arbetar vi på att ta fram nya metoder för att säkerställa att våra kontaktförsök sker med respekt för de enskilda samt inte sker mer än 1–2 gånger per år. Ett sätt att undvika allt för frekventa kontakter med en och samma person är att spara informationen om kontakterna under en längre tid än vad vi gör idag. Just nu pågår ett arbete hos oss för att förverkliga detta och vi kommer att kunna arbeta på ett annat sätt med start i början av år 2017. För att säkerställa att våra telefonsamtal sker korrekt, rättssäkert och med respekt för de enskilda kommer vi inom en mycket snar framtid att kunna spela in och spara alla våra utringande samtal.

text: BB uppgav följande (bilagorna har här utelämnats):

text: AA har varit registrerad för en radio- och TV-avgift sedan år 1989 då Radiotjänst tog över verksamheten från Televerket. 2015-04-08 har AA kontaktat oss per telefon för att göra en avanmälan. Eftersom TV:n funnits kvar i hushållet vid den tidpunkten har inte någon avanmälan registrerats, se tjänsteanteckning bilaga 1. 2015-04-15 har AA kontaktat oss på nytt och då har vi registrerat en avanmälan eftersom hon då uppgett att hon ej längre innehar någon TV, se bilaga 2 samt

text: ”kundbild” där det framgår start- samt avslutsdatum för radio- och TV-avgiften, bilaga 3. AA uppger i sin anmälan till JO med datum 30 maj 2016 att hon avslutat avgiften för två år sedan. Det korrekta är att avgiften avslutats 15 april 2015, d.v.s. drygt ett år före anmälan till JO. Under de år som AA har varit registrerad för en radio- och TV-avgift har hon inte blivit kontaktad av oss. Inte heller kontaktar vi make/maka i ett redan betalande hushåll. När AA har meddelat oss att hon inte längre har någon TV i sitt hushåll, och avgiften har avslutats, så blir AA och hennes make en av de som vi kontaktar för avgiftskontroll. Vår avgiftskontroll sker genom brev, telefonsamtal och personliga besök. AA och hennes make har enligt hennes uppgifter i anmälan blivit kontaktade av oss genom telefonsamtal. Samma dag, 20 september 2016, som undertecknad fick del av JO:s begäran om handlingar har jag kontrollerat vilka kontakter som skett i AA:s ärende samt kontrollerat om vi hade något registrerat för hennes make. Anledningen till min kontroll är att en utskrift måste göras för att spara eventuella tjänsteanteckningar m.m. för att undgå vår gallring efter tre månader. Av de uppgifter som finns i AA:s ärende hos oss framgår att vi kontaktat henne per telefon den 13 juli 2016 (kampanjkod född i februari), se presumtiv kundbild bilaga 4. Eventuella telefonkontakter före det är gallrade enligt våra rutiner eftersom det förflutit mer än tre månader. Övriga handlingar som finns i AA:s ärende är ett e-postmeddelande från AA den 27 maj 2016 [rätteligen den 26 maj 2016, JO:s anm.] samt vårt svar till henne, bilaga 5–6. AA uppger att vi mest ringt till hennes make. Vid kontroll i vårt system över eventuella kontaktförsök med AA:s make så finns ingenting registrerat i hans namn. Det innebär i och för sig inte att vi inte kontaktat honom, utan det innebär att vi inte haft någon kontakt de tre månaderna före det att undertecknad kontrollerat i systemet vilket var den 20 september 2016. D.v.s. inga kontaktförsök med maken har skett under perioden 20 juni till 20 september 2016. Om vi kontaktat honom före det och haft ett samtal med honom och det i samtalet framgått att de inte har TV så ska han avslutas i vår kampanj och inte kontaktas mer under den kampanjen. Det är beklagligt att höra att AA och hennes make upplever att vi agerat på ett arrogant och nedvärderande sätt mot dem. Det är inte alls vår avsikt och inte heller enligt våra rutiner. Vi har också full förståelse för att det kan upplevas som besvärande att vi kontaktar dem vid mer än ett tillfälle även om vi försöker fördela dessa kontakttillfällena genom olika kampanjer så att det inte sker allt för frekvent. Dock är det så att om det finns fler än en myndig person i ett hushåll så kan ju olika personer i samma hushåll komma att bli kontaktade av oss vid tillfällen som kan infalla ganska nära varandra. Vi kan inte se, som ovan nämnts, att vi varit i kontakt med AA:s make eller med henne själv mer frekvent än vad som ovan nämns. I de fall vi kontaktat AA eller hennes make och de har svarat i telefonen och meddelat oss att de inte innehar TV-mottagare så ska vi enligt våra rutiner inte kontakta dem på nytt förrän i nästa kampanj (om det är så att de ingår i nästa kampanj). Staten har gett oss uppdraget är att bedriva intensiv avgiftskontroll avseende de som inte finns registrerade för en radio- och TV-avgift. Vårt uppdrag är således att kontakta människor. Av den anledningen kan vi inte ha ett register över de som inte vill bli kontaktade av oss. Vi kommer inom en snar framtid att spara våra kontakter med enskilda på ett annat sätt än vad vi gör i dag vilket ska leda till att vi har bättre kontroll över de

text: kontaktförsök som görs. På så sätt kommer en person/ett hushåll att besväras mindre frekvent och avgiftskontrollen blir mer effektiv. Sammanfattningsvis så beklagar vi verkligen att AA och hennes make inte upplever att våra samtal har varit bra. Alla eventuella synpunkter på våra samtal överlämnas till ansvarig chef som följer upp detta med medarbetarna. Av vår dokumentation kan vi inte se att våra kontakter med AA och hennes make varit så intensiv som AA uppger att det varit. Det ska inte heller enligt vårt arbetssätt vara möjligt att vi kontaktar samma person så ofta. Vi misstror inte AA när hon uppger att samtalen skett ofta. Sannolikt har både AA och hennes make blivit kontaktade i olika ”kampanjer” under året och detta resulterat i flera samtal till dem. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Den som innehar en TV-mottagare ska betala radio- och TV-avgift till RIKAB, enligt

text: 2 a § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Enligt

text: 3 § samma lag

text: betalas en enda radio- och TV-avgift för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. Radio- och TV-avgift ska betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält att det avgiftspliktiga innehavet har upphört och anmälan har kommit in till RIKAB (11 § första stycket).

text: RIKAB:s uppdrag omfattar att utföra avgiftskontroller. I förarbetena till den ovan nämnda lagen framhålls vikten av att bedriva uppbörden av avgifter effektivt och att utföra en energisk avgiftskontroll (se

text: prop. 1988/89:18 s. 40

text: ). JO har uttalat att det är viktigt att verksamheten bedrivs på ett korrekt sätt och med tillbörlig respekt för uppsökta personers integritet (se JO:s beslut den 25 augusti 2009, dnr

text: , och den 9 oktober 2013, dnr 5790-2012 m.fl.).

text: Bedömning

text: Efter att ha granskat RIKAB:s handläggning av sju olika ärenden meddelade jag det ovan nämnda beslutet den 9 oktober 2013. I beslutet kritiserade jag RIKAB för att i ett fall ha dröjt med att sända över ett överklagande till förvaltningsrätten, men i övrigt ledde utredningen inte till någon kritik. Bakgrunden till utredningen var de många klagomål mot RIKAB som under perioden den 1 januari 2011 till den 10 januari 2013 hade kommit in till JO i fråga om bl.a. RIKAB:s bemötande av enskilda.

text: Det har även efter mitt beslut den 9 oktober 2013 kommit in många anmälningar mot RIKAB. Flera av dem har berört RIKAB:s avgiftskontroller och hur enskilda har upplevt att de blivit bemötta av RIKAB:s handläggare och kontrollanter. Under en period om två år, från den 1 september 2014 till den 1 september 2016, kom det in drygt 200 anmälningar mot RIKAB. Dessa ärenden avslutades emellertid utan något uttalande från min sida.

text: Bland annat mot den bakgrunden och med anledning av det som AA förde fram i sin anmälan beslutades att detta ärende skulle remitteras till RIKAB.

text: RIKAB har i sitt remissvar bemött det som förts fram av AA i hennes anmälan. Med hänsyn till vad som har kommit fram genom remissvaret finner jag inte anledning att uttala någon kritik mot RIKAB i denna del.

text: I JO:s remiss till RIKAB uppmanades RIKAB att besvara ett antal frågor om avgiftskontrollerna per telefon. Av remissvaret framgår att RIKAB bedriver en omfattande telefonverksamhet. Förutom avgiftskontrollernas omfattning har RIKAB bl.a. redogjort för sitt sätt att arbeta med kampanjer för att undvika att en och samma person kontaktas per telefon alltför ofta.

text: Det är viktigt att kontrollverksamheten per telefon bedrivs korrekt, rättssäkert och med respekt för enskildas integritet. För att säkerställa att så sker är det av stor betydelse att telefonverksamheten följs upp kontinuerligt. Jag välkomnar att RIKAB arbetar med att ta fram nya metoder för att följa upp och förbättra verksamheten.

text: Avslutningsvis bör nämnas att jag i dag har meddelat ett beslut i JO:s ärende med dnr 6280-2016, vilket rör RIKAB:s avgiftskontroller i hemmen.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för handläggningen av ärenden rörande besöks- och telefontillstånd

sammanfattning: I beslutet behandlas frågan om giltigheten av beviljade besöks-eller telefontillstånd då en intagen flyttas från en kriminalvårdsanstalt till en annan. Beträffande sådana tillstånd till en närstående uttalas att utgångspunkten är att ett tidigare beviljat besöks- eller telefontillstånd per automatik fortsätter att gälla vid förflyttning till en anstalt i samma eller lägre säkerhetsklass. Den intagne som förflyttas ska således i den situationen inte behöva ge in förnyade ansökningar om besöks- eller telefontillstånd avseende närstående. Det finns dock inte något hinder mot att anstalten, efter en individuell bedömning, vid behov genomför en förnyad kontroll. Beträffande besöks- och telefontillstånd till andra personer än närstående uttalas att dessa upphör att gälla då en intagen förflyttas. Den intagne måste därför vid förflyttning ge in en förnyad ansökan om besöks- och/eller telefontillstånd. Beslutet innehåller kritik mot Kriminalvården för anstaltens rutiner i fråga om överföring av besöks-och telefontillstånd avseende närstående.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 23 juni 2011, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: AA ankom till anstalten Saltvik den 14 april 2011. I samband med ankomsten begärde och fick han de blanketter som behövdes för att ansöka om besöks- och telefontillstånd. Han skickade s.k. samtyckesblanketter till ett antal släktingar och vänner, vilka fyllde i dessa och returnerade dem till anstalten. Trots att samtyckesblanketter inkommit, och trots att han hade gett in ansökningar om besöks- och telefontillstånd, hade anstalten vid tidpunkten för anmälan till JO fortfarande inte meddelat beslut i ärendena. Som exempel på den långsamma handläggningen angav AA att han redan i april 2011 hade gett in en ansökan om telefontillstånd till sin kusin BB och att han den 11 maj 2011 hade uppmanat anstalten att besvara hans ansökan.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region Nord), genom dåvarande regionchefen CC, följande.

text: AA har i anmälan till JO kritiserat anstalten Saltviks handläggning i besöks- och telefonärenden och har anfört att handläggningstiden varit för lång.

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom kontroller i det klientadministrativa systemet (KLAS-A) och genom samtal med tjänstemän på anstaltens tillståndsenhet. Följande har framkommit. AA har vid ankomsten till anstalten Saltvik den 14 april 2011 lämnat in 20 ansökningar om att ringa och/eller ta emot besök av anhöriga, vänner och andra personer. Den 15 april har han lämnat in ytterligare en ansökan, liksom den 19 april, den 26 maj och den 9 juni 2011. Av dessa 24 ansökningar har 4 besvarats samma dag, 4 har besvarats efter 4 dagar, 13 stycken efter 5 dagar och 1 efter 8 dagar. Resterande två ansökningar (som inlämnats den 14 april respektive den 19 april) har inte besvarats innan AA den 30 juni 2011 förflyttades till anstalten Hall. Ärendena har avskrivits efter förflyttningen. På tillståndsenheten kan man idag inte finna någon förklaring till varför det dröjt med beslut i de två ärendena, särskilt som de övriga ärendena avgjorts snabbt.

text: Bedömning

text: Handläggningstiderna på tillståndsenheten har alltsedan uppstarten av anstalten Saltvik i de allra flesta fall varit korta och har följts av regionkontoret. Handläggningstiden i de två aktuella ärendena är alltså inte signifikativa för handläggningen i stort. Kriminalvården beklagar att AA har fått vänta så länge i dessa två ärenden, och konstaterar att hans ärenden i övrigt har handlagts snabbt eller mycket snabbt. Den regionala kontrollen fortgår alltjämt.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Han gjorde gällande att det som Kriminalvården anfört i yttrandet, med tanke på tidsåtgången för postbefordran, inte var praktiskt genomförbart.

text: Kriminalvården, region Nord, anmodades att inkomma med yttrande över vad AA hade anfört. I sitt förnyade remissyttrande anförde regionen, genom regionchefen, följande.

text: Kriminalvården har i yttrande till JO den 7 september 2011 bemött AA:s kritik gällande anstalten Saltviks handläggningstider i besöks- och telefonärenden. AA har nu anfört att Kriminalvårdens yttrande är en fabrikation och att tidsåtgången för postens befordran av ansökningshandlingar innebär att vad Kriminalvården har anfört inte är praktiskt genomförbart. Av 7 kap 26 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (FARK Fängelse) framgår följande. Den som en intagen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med ska tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. Den intagne ansvarar för att samtycke inhämtas på en blankett som fastställs av Kriminalvården. Detta gäller inte om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne och kriminalvården inhämtar samtycke. När samtyckesblanketten inkommer till Kriminalvården startar Kriminalvårdens handläggning och ett ärende öppnas. Handläggningstiden omfattar alltså tiden från det att samtyckesblanketten inkommer till anstalten till dess att beslut fattas i ärendet. Tiden för en vän eller anhörigs eventuella ifyllande och återsändande av samtyckesblanketten utgör inte Kriminalvårdens handläggningstid av ärendet. Den intagnes utskick av samtyckesblanketter ligger normalt utanför Kriminalvårdens kontroll och det går inte att anmoda de privatpersoner som den intagne kontaktar att återsända blanketten inom en viss tid eller återsända blanketten överhuvudtaget. De handläggningstider som Kriminalvården redovisat i yttrandet den 7 september 2011 är alltså riktiga.

text: Utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system, KLAS, infordrades och granskades.

text: AA kommenterade det förnyade remissyttrandet. Han anförde att inte hade lämnat in 20 ansökningar i samband med ankomsten till anstalten den 14 april 2011 och att han inte heller hade gett in några ansökningar den 15 och den 19 april 2011. Han vidhöll att detta inte var möjligt med hänsyn till tidsåtgången för postbefordran av samtyckesblanketterna.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från samordnaren DD vid anstalten Saltvik. Av upplysningarna framgick följande.

text: Det AA har anfört angående att han inte lämnade in några ansökningar om besökseller telefontillstånd till anstalten Saltvik den 14, 15 eller 19 april 2011 är korrekt. Vid ankomsten till anstalten Saltvik begärde dock AA att få tidigare godkända besöks- och telefontillstånd överförda till anstalten. Begäran gavs in vid ankomsten den 14 april 2011, men registrerades inte i Kriminalvårdens klientadministrativa system, KLAS, förrän den 18 april 2011. Om en intagen begär överföring av besöks- och telefontillstånd, som beviljats av den förra anstalten, lägger tillståndsenheten vid anstalten Saltvik upp ett nytt ärende för varje tidigare meddelat tillstånd och fattar ett nytt beslut i respektive ärende. Eftersom det erforderliga underlaget, t.ex. samtyckesblankett, då redan finns att tillgå kan handläggningen gå snabbt och beslut kan ofta fattas samma dag eller inom någon vecka, allt beroende på arbetsbelastning. Med anledning av AA:s begäran om överföring av besöks- och telefontillstånd lade anstalten Saltvik upp nya ärenden den 14 april 2011. Beslut i ärendena fattades i enlighet med vad som framgår av KLAS.

text: Rättslig reglering

text: Ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation för en annan än en närstående upphör att gälla om den intagne omplaceras till en annan anstalt. Detsamma gäller ett sådant tillstånd för en närstående, om den intagne omplaceras till en anstalt i högre säkerhetsklass. Detta framgår av 7 kap. 30 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), som trädde i kraft den 1 april 2011 och som var tillämpliga vid tiden för de i anmälan aktuella händelserna.

text: Att ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation fortsätter att gälla efter en omplacering hindrar inte den mottagande anstalten att vid behov genomföra en ny kontroll och eventuellt återkalla tillståndet, om det finns grund för det. Behov av att göra en ny kontroll kan finnas t.ex. om det har gått lång tid sedan föregående kontroll eller om det finns anledning att anta att den närståendes personliga förhållanden har förändrats i något avseende som påverkar prövningen av tillståndet. Detta framgår av de allmänna råden till ovan nämnda föreskrift.

text: Den 1 januari 2012 ändrades föreskriften, huvudsakligen i redaktionellt hänseende, och de allmänna råden utgick (se

text: KVFS 2011:11

text: ). De principer som framgick av de tidigare gällande allmänna råden torde dock i praktiken fortfarande vara tillämpliga.

text: Bedömning

text: Vid dåvarande chefsjustitieombudsmannen Cecilia Nordenfelts inspektion av bl.a. anstalten Saltvik den 14-16 februari 2012 framkom följande angående överföring av tidigare godkända tillstånd.

text: Om en intagen vill få ett telefontillstånd som godkänts i annan anstalt överfört får denne fylla i en särskild ansökningsblankett. Denna lämnas till tillståndsenheten, som registrerar ansökan i KLAS. Dessa ärenden och ärenden rörande ”nya” telefontillstånd behandlas därefter i den turordning som ansökningarna kommit in. Handläggningstiden i ärenden rörande överföring av tidigare godkända tillstånd uppgår till 3–7 dagar. Efter att ha gjort en förnyad kontroll i misstanke- och belastningsregistren beträffande den tilltänkta kontaktpersonen omprövar tillståndsenheten det tidigare beslutet och meddelar ett nytt beslut. Vid bifall läggs det godkända telefonnumret därefter in i INTIK.

text: På mitt uppdrag inspekterades anstalten Saltvik den 3-4 april 2013. I fråga om överföring av telefontillstånd för intagna som omplacerats till anstalten Saltvik från annan anstalt uppgavs från Kriminalvårdens sida bl.a. att intagna som har beviljats telefontillstånd i den tidigare anstalten prioriteras. I övrigt lämnades uppgifter i den aktuella frågan som i allt väsentligt överensstämmer med det som Kriminalvården tidigare uppgivit i ärendet.

text: Utgångspunkten är att ett tidigare beviljat besöks- eller telefontillstånd avseende en närstående per automatik fortsätter att gälla vid förflyttning till en anstalt i samma eller lägre säkerhetsklass. Den intagne som förflyttas ska således inte behöva ge in förnyade ansökningar om besöks- eller telefontillstånd avseende närstående. Som framgår av de allmänna råden till 7 kap. 30 §

text: KVFS 2011:1

text: föreligger det naturligtvis inte något hinder mot att den mottagande anstalten, vid behov, genomför en förnyad kontroll. Enligt min uppfattning måste det i så fall röra sig om en individuell bedömning av behovet av förnyad utredning och inte en generell, slentrianmässig, förnyad kontroll för att kunna bedöma om tillståndet ska bestå eller återkallas. Om det vid en förnyad kontroll inte framkommer något som hindrar att tillståndet består ska anstalten som jag ser det inte heller initiera ett nytt ärende i

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: mening eller meddela ett förnyat, gynnande, beslut. Detta behöver endast ske om det finns anledning att återkalla det tidigare beviljade tillståndet.

text: Under förutsättning att det – efter en individuell bedömning – inte fanns behov att vidta förnyade kontroller eller att återkalla något tillstånd borde, i enlighet med vad jag anfört ovan, AA:s gällande besöks- och telefontillstånd avseende närstående ha överförts till anstalten Saltvik. Anstalten borde beträffande dessa tillstånd inte ha initierat nya ärenden eller fattat nya, gynnande beslut. Därefter skulle de till telefontillstånden knutna telefonnumren skyndsamt ha lagts in i det s.k. INTIKsystemet. Mot bakgrund av utredningen i här aktuellt ärende, och de uppgifter som lämnats i samband med framför allt inspektionen av anstalten2012, synes inte anstalten ha gjort någon individuell bedömning av om det funnits behov av att vidta förnyade kontroller, utan snarare gjort detta till ett standardförfarande. An-

text: staltens handläggning som helhet torde inte vara förenlig med intentionen bakom föreskriften i 7 kap. 30 §

text: KVFS 2011:1

text: med tillhörande allmänna råd.

text: Tidigare beviljade besöks- och telefontillstånd till andra personer än närstående upphör att gälla då en intagen förflyttas. Den intagne måste därför vid förflyttning ge in en förnyad ansökan om besöks- och/eller telefontillstånd. Om tillståndet rör en person som tidigare lämnat sitt samtycke till kontakt är sådan ansökan möjlig att handlägga förhållandevis snabbt.

text: När det gäller AA:s ansökningar beträffande andra än närstående har handläggningstiden, med undantag för ärendet som rörde telefontillstånd till kusinen BB, enligt min uppfattning varit rimlig.

text: Jag översänder en kopia av detta beslut till Kriminalvårdens huvudkontor för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.