avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Östersund, bl.a. för handläggningstiden i en förundersökning rörande brott mot tystnadsplikt m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA ifrågasatte i en anmälan, som kom in till JO i februari 2009, bl.a. handläggningstiden i en förundersökning avseende brott mot tystnadsplikt m.m. vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Östersund.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-32355-07 och i Polismyndigheten i Jämtlands län ärenden K5081-07 och K8338-07 m.fl. infordrades. Av dessa framgick bl.a. att åklagare lett förundersökningen sedan sommaren 2007 och att ärendet ännu inte var avgjort.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande tillförordnade vice riksåklagaren BB) kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren CC och vice chefsåklagaren DD (upplysningarna här utelämnade).

text: BB anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund Av handlingarna framgår i huvudsak följande. Ärendet består av fem anmälningar mot en person, AA, som varit anställd som tolk inom flyktingsamordningen i Krokoms kommun. AA synes ha avstängts från sitt arbete den 6 augusti 2007 och avskedats den 25 september samma år. Den första polisanmälan, K5081-07, gjordes den 30 april 2007 och avsåg brott mot tystnadsplikt. Denna anmälan inkom till åklagarkammaren den 30 maj 2007 och lottades på nu aktuell åklagare den 18 juni 2007. Den 26 juni 2007 gjorde Krokoms kommun anmälan hos polisen avseende tjänstefel och brott mot tystnadsplikt samt ”de brott som kan tänkas uppkomma under utredningens gång”, K8338-07. Anmälan inkom till åklagaren den 18 juli 2007. Den 19 juli 2007 beslutade åklagaren att överta förundersökningsledningen och lämnade direktiv till polisen att utse en handläggare och sedan kontakta dagsåklagaren för samråd om hur utredningen

text: skulle läggas upp. Åklagaren påpekade i direktivet att kommunen ville ha skyndsam handläggning på grund av arbetsrättsliga regler. Handlingar från polisen inkom till åklagarkammaren den 14 och 15 augusti 2007 men några direkta utredningsåtgärder synes inte ha vidtagits. Sedan åklagaren återkommit från semester lämnade hon den 23 augusti 2007 mer utförliga direktiv till polisen. Under september hölls tre förhör rörande K5081-07 och företrädare för kommunen lämnade vid ett besök på polisstationen in diverse handlingar angående K8338-07. Förhörsutskrifterna och ytterligare handlingar inkom till åklagaren den 25 september 2007 och den 10 oktober 2007 beslutade hon att lägga ned förundersökningen beträffande K5081-07 samt lämnade nya direktiv rörande K8338-07. Den 2 november 2007 skrev åklagaren ett direktiv där det framgår att hon hade kontaktats av kommunen som undrat hur det gick med ärendet och påpekat att ärendet hade betydelse för kommunens arbetsrättsliga förhållande till den misstänkte. Ytterligare handlingar lämnades då in. Enligt diariet har direktivet och de inlämnade handlingarna expedierats till polisen först den 18 mars 2008. Beträffande en nytillkommen anmälan som gjorts den 20 oktober 2007 och inkommit till åklagaren den 31 oktober 2007 (K13086-07 där en person anmält AA för olaga hot) beslutade åklagaren den 5 november 2007 att överta förundersöknings-ledningen och lämnade direktiv. Av polisens ärendehistorik framgår att ärendet, rörande såväl K8338-07 som K13086-07, legat i balans hos polisen mellan den 26 november 2007 och den 22 januari 2008. Den 25 januari 2008 respektive den 11 februari 2008 inkom två nya anmälningar till åklagaren, K391-08 i vilken en person anmält AA för brott mot tystnadsplikt och K1511-08 där en annan person anmält vad som kom att rubriceras som oredligt förfarande. Under tiden slutet av januari till mitten av mars 2008 hölls fyra förhör med vittnen och målsägande i K8338-07 och K13086-07. Målsäganden i K391-08 besökte polisen och gjorde en kompletterande anmälan samt lämnade in handlingar på arabiska. Även ytterligare utredningsåtgärder vidtogs under denna tid. Förhörsutskrift avseende ett förhör som hållits i K13086-07 inkom till åklagaren den 13 mars 2008 och den 14 mars 2008 beslutade hon att överta förundersökningsledningen beträffande K1511-08 samt lämnade direktiv. Den 27 mars 2008 inkom en sammanfattning av ärendet från polisen med begäran om vidare direktiv. På handlingen har åklagaren gjort vissa anteckningar och hon har sedan skickat tillbaka den till polisen. Varken av diariet eller av handlingarna i övrigt framgår när detta har skett. Åklagaren har själv upplyst att hon glömde att diarieföra åtgärden eftersom hon då hade löpande kontakter med utredaren. I april 2008 begärdes rättsintyg i K1511-08. I juli 2008 hölls målsägandeförhör i K8338-07. Den 23 september 2008 vidtogs vissa utredningsåtgärder med anledning av tidigare begärt rättsintyg. Samma dag inkom en utredningshandling till åklagaren beträffande K1511-08. Den 25 september inkom enligt diariet ytterligare en utredningshandling gällande samma anmälan till åklagaren. AA inkom den 19 september 2008 genom sitt ombud med en skrivelse till åklagaren och efterfrågade besked om hur ärendet fortskred. Åklagaren besvarade skriftligen förfrågan den 30 september 2008. Den 29 september 2008 skickade åklagaren direktiv med preliminära gärningsbeskrivningar gällande samtliga anmälningar. Därefter höll polisen fyra förhör och inhämtade journalanteckningar. Vidare inkom målsäganden i K391-08 med handlingar på arabiska jämte översättning. Enligt en anteckning i polisens akt lämnades den 6 november 2008 en sammanställning över ärendet till åklagaren med frågan ”Skall något annat göras i ärendena nu?”. En handling benämnd målsägandeförhör diariefördes som inkommen

text: från polisen samma dag. Ytterligare en förhörsutskrift inkom till åklagaren den 12 december 2008. Den 15 februari 2009 lämnade åklagaren ett nytt direktiv inför att AA skulle höras och delges misstanke om brott. Hon beslutade samma dag bl.a. att lägga ned en del av förundersökningen rörande K8338-07. AA inkom genom sitt ombud på nytt, den 24 februari 2009, med en skriftlig förfrågan till åklagaren om ärendet. Åklagaren synes ha svarat på förfrågan i en skrivelse daterad den 26 februari 2009. Hon skickade samma dag sin skrivelse till polisen för kännedom och påminde samtidigt om sina tidigare direktiv med tillägget ”Det kanske går att kalla honom (AA, min anmärkning) så snabbt som möjligt.”. Av diariet framgår inte om och när expediering skett till ombudet. Efter ytterligare några utredningsåtgärder hölls förhör med AA den 4 mars 2009 sedan offentlig försvarare hade förordnats för honom föregående dag. Den 5 mars 2009 inkom utredningshandlingar från polisen och den 16 mars beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen i dess helhet.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen gjorde BB därefter följande bedömning.

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Det förhållandet att förundersökningen, eller resultatet av denna, kan ha betydelse i en pågående arbetsrättslig tvist är en av många omständigheter som bör beaktas i sammanhanget. I det aktuella ärendet har fem anmälningar som gjorts av fyra olika privatpersoner och en kommun inkommit till åklagarkammaren under tiden den 30 maj 2007 till den 11 februari 2008 . Åklagaren har omgående efter det att den andra anmälan – den från kommunen – inkom till henne gett ett första direktiv där hon också har uppmärksammat anmälarens, dvs. kommunens, intresse av skyndsam handläggning. När åklagaren sedan återkom från sin semester gav hon nya direktiv. Under hösten 2007 fram till början av november synes förundersökningen ha bedrivits aktivt. Ett av åklagarens direktiv daterat den 2 november 2007, som har karaktären av en påminnelse, tycks dock inte ha expedierats till polisen förrän långt senare. Detta, som med all sannolikhet berott på ett rent förbiseende, är förstås olyckligt. Huruvida det har haft någon betydelse för polisens beslut att lägga ärendet i balans är dock svårt att uttala sig om. Den 22 januari 2008, sedan ytterligare en anmälan inkommit, började polisen åter arbeta med ärendet, bl.a. hölls flera förhör med vittnen och målsägande under tiden fram till mitten på mars 2008. Från åklagarens sida vidtogs nästa åtgärd den 14 mars 2008, redan dagen efter det att förhörsutskrifter inkommit från polisen. Den 18 mars skickade åklagaren direktiven från den 2 november 2007, jämte de handlingar kommunen gett in, till polisen som därefter, den 27 mars 2008, inkom med en sammanfattning av ärendet och begärde nya direktiv. På den handlingen har åklagaren gjort vissa anteckningar. Handlingen synes sedan ha skickats eller lämnats till polisen. Eftersom den åtgärden inte är diarieförd och handlingen inte heller är inkomststämplad hos polisen har det inte gått att utreda när åklagaren vidtog denna åtgärd. Enligt åklagarens upplysningar har hon också haft ytterligare kontakter med utredande polisman. Inte heller dessa kontakter är diarieförda eller finns dokumenterade på något annat sätt. Det kan således konstateras att åklagaren och polisen har arbetat aktivt med ärendet under denna tid, men att det förekommit vissa brister i dokumenteringen. Fram till dess att åklagaren lämnade nästa direktiv, den 29 september 2008 har, såvitt kan utläsas ur handlingarna, begärts rättsintyg, hållits målsägandeförhör och gjorts en tjänsteanteckning avseende det tidigare begärda rättsintyget. Under denna period om ca sex månader tycks dock förundersökningen inte ha bedrivits så skyndsamt som varit önskvärt.

text: Under tiden slutet av september till november 2008 synes förundersökningen åter ha tagit fart och en hel del utredningsåtgärder har vidtagits, bl.a. har flera förhör hållits. Enligt diariet inkom en förhörsutskrift till åklagaren den 6 november 2008. En anteckning i polisens akt ger vid handen att utredaren den dagen lämnade en sammanställning över ärendet till åklagaren med frågan ”Skall något annat göras i ärendena nu?”. Enligt diariet har ytterligare en förhörsutskrift inkommit till åklagaren den 12 december 2008. Därefter vidtogs nästa åtgärd den 15 februari 2009, då åklagaren bl.a. lämnade nya direktiv inför förhör med AA. Åklagaren har upplyst att hon under denna tid hade mycket annat som var prioriterat och att det var många ledigheter över julen varför hon först i februari 2009 kunde ta ställning till vilka misstankar som skulle delges den misstänkte. Enligt min mening bör vid bedömningen av handläggningstiden särskilt beaktas att ärendet rört flera anmälningar avseende olika brott av inte alltför allvarligt slag som successivt kommit in till åklagarkammaren, att särskilda tolkbehov har förelegat och att de anmälda brotten i flera fall tycks ha varit svårbedömda. Även med beaktande av detta har den totala handläggningstiden blivit lång. Mitt samlade intryck är dock inte att utredningen präglats av inaktivitet, utan att åklagaren med vissa undantag har varit aktiv vid sin förundersökningsledning. Flera av de direktiv som givits har också varit utförliga. När det gäller de förfrågningar om ärendet som ställts till åklagaren av AA och dennes ombud kan inledningsvis konstateras att endast de skriftliga kontakterna är diarieförda. Det förhållandet att det, beträffande ett av svaren, av diariet inte framgår om och när expediering skett torde vara ett rent förbiseende. Jag har ingen anledning att betvivla att expediering har skett i anslutning till att svaret skrevs. Följaktligen anser jag att åklagaren har svarat med den skyndsamhet som rimligen kan krävas. Av handlingarna framgår vidare att det därutöver förekommit muntliga kontakter. Det framgår däremot inte vare sig av AA anmälan till JO eller av handlingarna i övrigt hur och när AA själv har försökt få kontakt med åklagaren, när muntliga förfrågningar ställts eller om, och i så fall när, dessa har besvarats. Vad som framkommit ger inte stöd för att åklagaren hanterat muntliga förfrågningar på sätt som varit olämpligt.

text: AA yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att de anmälningar som hade gjorts var grundlösa och att han var missnöjd med åklagarens bedömningar i ärendet. Han begärde även skadestånd.

text: Bedömning

text: JO:s uppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med granskningen är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt gällande regler för förfarandet. Däremot brukar JO inte pröva myndigheters ställningstaganden i sak. Detta innebär att JO vanligen inte prövar myndigheters överväganden i lämplighets- eller bedömningsfrågor. Beslut att inleda eller inte inleda förundersökning bygger på bedömningar, bl.a. av vilken bevisning som finns och vad man kan vänta sig få fram i undersökningen. Min granskning i ärendet har därför inte avsett de bedömningar i sak som åklagare gjort utan begränsats till handläggningstiden.

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara.

text: Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (1 a § förundersökningskungörelsen [1947:948]).

text: Som Åklagarmyndigheten angett är det förhållandet att en förundersökning, eller resultatet av denna, kan ha betydelse i en pågående arbetsrättslig tvist en av många omständigheter som bör beaktas i sammanhanget. Om en person avskedats på grund av misstanke om brott kan det givetvis finnas ett befogat intresse av att brottsmisstankarna utreds skyndsamt.

text: Av utredningen framgår att tre anmälningar mot AA gjordes under år 2007, bl.a. en i juni av Krokoms kommun. I ett direktiv till polisen sommaren 2007 framhöll DD att kommunen ville ha en skyndsam handläggning på grund av arbetsrättsliga regler och i november 2007 kontaktades hon av företrädare för kommunen som bl.a. påpekade att ärendet hade betydelse för kommunens arbetsrättsliga förhållande till den misstänkte. Det har således på ett tidigt stadium stått klart att resultatet av förundersökningarna kunde ha betydelse i ett arbets-rättsligt sammanhang. I början av 2008 gjordes två ytterligare anmälningar i vilka AA utpekades som gärningsman. Förundersökningen lades, sedan den beträffande visas brottsmisstankar avslutats tidigare, i sin helhet ned i mars 2009. De brottsmisstankar som anmälts sommaren 2007 hade då utretts under cirka 21 månader.

text: Av den redogörelse som lämnats framgår att det förekommit vissa uppehåll i handläggningen. Jag kan konstatera att, även med beaktande av de omständigheter som försvårat handläggningen och som Åklagarmyndigheten särskilt framhållit, förundersökningen inte som helhet betraktad bedrivits med den skyndsamhet som krävts. Handläggningstiden har således blivit alltför lång. För detta, och för brister i diarieföringen, kan DD inte undgå kritik.

text: Vad gäller polisens handläggning har jag inte funnit tillräcklig anledning att ytterligare utreda bl.a. anledningen till att ärendet legat i balans mellan den 26 november 2007 och den 22 januari 2008.

text: Avslutningsvis vill jag endast nämna att JO inte är behörig att pröva anspråk på skadestånd.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord: Beslut Delgivning Expediering Jäv

title: Kritik mot Varbergs tingsrätt för att det dröjde lång tid innan ett beslut i en fråga om jäv expedierades

text: AA framförde i en anmälan i februari 2010 klagomål mot Varbergs tingsrätts handläggning av ett brottmål. Han var missnöjd bl.a. med att tingsrätten inte hade expedierat ett beslut i en fråga om jäv när det fattades samt att tingsrätten inte vidtagit någon åtgärd med anledning av hans begäran den 22 december 2009 om att få en offentlig försvarare.

text: Handlingar i tingsrättens mål B 1179-08 begärdes in. Av utredningen framkom följande. AA är åtalad för otillbörlig marknadspåverkan. Han framförde en invändning om jäv mot tingsrättens domare som ogillades i ett beslut den 18 juni 2009. På beslutet finns en handskriven anteckning om att beslutet skickats med delgivningskvitto den 21 januari 2010. Den 29 oktober 2009 skickade tingsrätten en förfrågan till AA med anledning av att frågan om förordnande av offentlig försvarare hade uppkommit. Någon skrivelse från AA vid tiden runt den 22 december finns inte diarieförd i målet.

text: Muntliga upplysningar hämtades in från lagmannen BB och rådmannen CC.

text: Enligt

text: 2 § förordningen (2003:234)

text: om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. ska en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende hos en allmän domstol skickas till parterna samma dag som avgörandet meddelats. Såvitt gäller beslut där tingsrätten ogillat jäv mot domare ska den part som vill överklaga anmäla missnöje över beslutet inom en vecka från det att han fick del av beslutet (

text: 49 kap. 4 § rättegångsbalken

text: ), varför ett sådant beslut ska delges parten.

text: BB har bekräftat samt beklagat att tingsrätten av förbiseende inte expedierade beslutet i jävsfrågan som fattades i juni 2009 förrän i januari 2010. Han har vidare uppgett att han inte kunnat klarlägga orsaken till dröjsmålet men angett att det kan ha haft betydelse att semesterperioden inleddes när beslutet fattades. När saken uppmärksammades expedierades emellertid beslutet omedelbart.

text: När det gäller frågan om offentlig försvarare har CC upplyst att denna aktualiserades på nytt i oktober 2009, en förordnad offentlig försvarare hade tidigare på AA:s begäran entledigats, då tingsrätten skickade en förfrågan i saken till

text: AA. Tingsrätten har, såvitt framkommit, inte fått något svar på den förfrågan. Det finns således inte anledning att kritisera tingsrättens handläggning i detta avseende. Jag förutsätter dock att om frågan om offentlig försvarare aktualiseras på nytt kommer tingsrätten att ta ställning i saken. Vad AA uppgett i övrigt föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


nyckelord:
Beslut
Långsam handläggning
Tillsyn

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden och Tekniska beställarnämnden (numera Fastighetsnämnden) i Uppsala kommun angående handläggningen av en begäran om ingripande mot en parkeringsplats som anordnats utan bygglov m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO den 25 mars 2002 kritik mot Byggnadsnämnden och Tekniska beställarnämnden i Uppsala kommun. I anmälan anfördes bl.a. följande. Fastighetsägare på Reykjaviksatan påtalade i en skrivelse till byggnadsnämnden den 6 april 2001 att bygglovspliktiga åtgärder vidtagits på en grannfastighet. De har inte fått något svar på skrivelsen trots att de skrev att de ville ha ett snabbt skriftligt svar. Vid telefonsamtal och besök har de fått muntlig information av företrädare för stadsbyggnadskontoret att inga åtgärder vidtagits eller planerats. Som ursäkt har framförts bl.a. att ärendet var komplicerat. I en skrivelse den 30 maj 2001 begärde de att tekniska beställarnämnden skulle säga upp det arrendeavtal som var en av förutsättningarna för ”svartbygget”. De har inte fått något svar på den skrivelsen heller.

text: Till anmälan fogades bl.a. skrivelsen den 6 april 2001 och en skrivelse den 25 mars 2002 till byggnadsnämnden. I den sistnämnda skrivelsen uppgav fastighetsägarna att nämnden redan genom en skrivelse den 20 oktober 2000 fått kännedom om anläggandet av en parkering i strid mot gällande detaljplan. Fastighetsägarna uppgav också att tekniska beställarnämnden avstyrkt ett förslag till planändring den 20 juni 2001.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till byggnadsnämnden för yttrande. I remissvaret den 6 maj 2002 anfördes bl.a. följande. Byggnadsnämnden mottog 2001-04-09 en anmälan om olaga bygge på fastigheterna F 11:12 och 43:43. Det olaga bygget avser anläggande av parkeringsplats vilket är bygglovspliktigt enligt

text: PBL 8:2

text: . Det är byggnadsnämndens uppgift enligt

text: PBL 10:1

text: att se till att åtgärder som utförts utan lov blir undanröjda eller på annat sätt rättade om inte lov kan meddelas i efterhand. Detta innebär att byggnadsnämnden i första hand ska pröva frågan om bygglov i efterhand. Eftersom större delen av parkeringen är förlagd på parkmark så krävs en

text: planändring för att lov ska kunna beviljas. En begäran om planändring hade inkommit 2000-11-30 och var under behandling hos byggnadsnämnden när anmälan om olaga bygge kom in. Byggnadsnämndens uppgift var att först utreda frågan om planändring innan man kunde avgöra frågan om bygglov. Frågan om planändring har utretts under den gångna tiden och kommer att avgöras inom kort varpå även frågan om bygglov och åtgärder enligt PBL 10 kapitlet kan behandlas. Byggnadsnämnden beslutade den 6 maj 2002 bl.a. att förelägga fastighetsägaren tekniska beställarnämnden att snarast, dock senast den 1 oktober 2002, ta bort den olovligt utförda parkeringsplatsen mot ett vite om 10 000 kr. I beslutet anfördes bl.a. följande. Detaljplanen anger att marken skall användas för parkändamål. Bygglov för parkeringsplats kan inte medges på parkmark. Planändring har sökts men tekniska beställarnämnden, som är förvaltare av marken, har motsatt sig förslag till planändring.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Anmälan mot tekniska beställarnämnden Jag har inte funnit skäl att vidta någon åtgärd med anledning av anmälan mot tekniska beställarnämnden.

text: Anmälan mot byggnadsnämnden När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, skall byggnadsnämnden enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand. Av

text: 10 kap. 14 §

text: PBL framgår att byggnadsnämnden får förelägga ägaren av den fastighet, byggnad eller anläggning som frågan gäller att inom viss tid vidta rättelse.

text: Regeringsrätten har i ett avgörande funnit att en byggnadsnämnd inte var skyldig att ingripa med föreläggande om rivning då förberedelser inletts för att ändra detaljplanen så att lov till byggnadsåtgärden sannolikt kunde meddelas med tillämpning av nya planbestämmelser (se

text: RÅ 1996 ref. 17

text: En byggnadsnämnd är emellertid skyldig att behandla en begäran från en fastighetsägare om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL mot åtgärder på en grannfastighet och att meddela beslut i saken. Om begäran lämnas utan åtgärd har fastighetsägaren rätt att överklaga beslutet (se bl.a. JO 1990/91 s. 337).

text: Byggnadsnämnden har uppgett att nämnden tog emot en anmälan om olaga bygge den 9 april 2001. I skrivelsen uppgav fastighetsägarna att de såg fram emot att den parkeringsplats som anordnats utan bygglov på en grannfastighet togs bort och att de önskade ett snabbt skriftligt besked om vilka åtgärder nämnden skulle vidta i ärendet.

text: Mot den angivna bakgrunden borde byggnadsnämnden, i nära anslutning till att begäran om ingripande kom in till nämnden, ha gett fastighetsägarna besked om att nämnden inte avsåg att ingripa mot parkeringsplatsen förrän frågan om planändring

text: var färdigbehandlad och även berett fastighetsägarna tillfälle att då få ett beslut i saken. Jag är sammanfattningsvis kritisk till byggnadsnämndens handläggning av fastighetsägarnas begäran om ingripande. Ärendet avslutas.


title: En tingsrätts handläggning av svarandens s.k. skyddade personuppgifter i ett FT-mål

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Karlstads tingsrätt den 11 och 12 februari 2002 framkom bl.a. följande vid granskning av akten i mål – – –.

text: I en ansökan om betalningsföreläggande som kom in till Kronofogdemyndigheten i Karlstad, Örebrokontoret, den 12 december 2000, yrkade sökanden att svaranden skulle utge visst belopp jämte ränta och kostnader. Sökanden angav svarandens personnummer samt ”SKYDDAD ADRESS”. I kronofogdemyndighetens föreläggande den 13 december 2000, ställt till ”SKYDDADE PERSONUPPGIFTER”, gavs svaranden tillfälle att yttra sig över sökandens yrkanden. På ett delgivningskvitto, undertecknat den 29 december 2000, fanns svarandens namnteckning. På samtliga handlingar (fakturor, följesedlar m.m.) som hade fogats till sökandens begäran om att målet skulle överlämnas till tingsrätten för vidare handläggning angavs svarandens namn. På ett delgivningskvitto som var daterat den 2 mars 2001 fanns svarandens namnteckning med namnförtydligande och på ett annat delgivningskvitto som var daterat den 23 mars 2001 fanns, förutom svarandens namn även dennes postnummer samt telefonnummer till bostaden och till arbetet. Tingsrättens kallelse den 9 april 2001 till muntlig förberedelse i målet var ställd till ”Skyddade Skyddade Skyddad adress”. På delgivningskvittot, som i akten förvarades tillsammans med kallelsen, fanns svarandens namn, adress och telefonnummer antecknade. I protokollet från den muntliga förberedelsen yrkade sökanden att tredskodom skulle meddelas mot svaranden. I tredskodomen, som meddelades samma dag, angavs som svarandepart:

text: Namn skyddad, (ett angivet personnummer; här uteslutet) Adress skyddad

text: I ett protokoll den 3 augusti 2001 avvisades svarandens ansökan om återvinning såsom för sent gjord. I protokollet angavs som svarande: ”Skyddade Skyddade, (ett angivet personnummer) Skyddad adress”.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Karlstads tingsrätt för upplysningar och yttrande enligt följande.

text: 1. Föranledde uppgiften i handlingarna från kronofogdemyndigheten att svaranden hade skyddade namn- och adressuppgifter några kontrollåtgärder från tingsrättens sida när målet kom in? Om så var fallet, vilka åtgärder vidtogs?

text: 2. Vilken var grunden för att under handläggningen av målet hantera svarandens namn- och adressuppgifter på sätt som skedde?

text: 3. Vilken var anledningen till att svarandens exemplar av kallelsen till förhandlingen tillställdes skatteförvaltningen?

text: 4. Vilken var den rättsliga grunden för att utelämna svarandens namn och adress i domshuvudet och i domslutet?

text: 5. Sändes svarandens exemplar av tredskodomen direkt till parten eller expedierades tredskodomen till skatteförvaltningen för vidarebefordran till svaranden?

text: Karlstads tingsrätt (lagmannen AA) inkom med ett yttrande i vilket hänvisades till ett bifogat yttrande från rådmannen BB.

text: BB

text: Undertecknad var handläggare av mål FT 278-01 t.o.m. den 13 juni 2001, när tredskodom i målet meddelades. Vid tiden för handläggningen av målet levde jag i föreställningen att uttrycket ”skyddade personuppgifter” innebar att uppgifterna var belagda med sekretess enligt 7 kap. 15 § sekretesslagen. Mitt agerande i målet FT 278-01 skedde alltså mot bakgrund av denna felaktiga föreställning. Med anledning av ett ökat antal mål vari anges att personuppgifter är skyddade gjorde jag mot slutet av sommaren 2001 en utredning av rättsläget, bl.a. hade jag därvid stor nytta av JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 44 f. Resultatet av min utredning presenterade jag efter sommaren 2001 vid en sammankomst med tingsrättens jurister. De frågor som JO ställt rörande handläggningen av mål FT 278-01 vill jag besvara på sätt framgår nedan. Frågorna under p. 1 och 2 hänger intimt samman och jag väljer därför att besvara dem gemensamt. P. 1–2. I kronofogdemyndighetens beslut 2001-02-06 (aktbil. 1) anges att svaranden med visst angivet personnummer har skyddade personuppgifter. Namn och adress var utelämnade. Jag uppfattade detta som att det fanns ett beslut om sekretess gällande svarandens namn och hemadress. I den akt som översändes från kronofogdemyndigheten redovisas svarandens namn på ett flertal ställen (aktbil. 3– 14). Dessa namnuppgifter härrör uppenbarligen inte från någon myndighet utan från käranden. I akten finns vidare ett delgivningskvitto (aktbil. 20) på vilket svaranden, såvitt det måste förstås, själv skrivit sitt namn. Överföring av sekretess enligt 12 kap. 1 § sekretesslagen till domstolen kan endast ske från annan myndighet där sekretessen gäller. Jag gjorde bedömningen att det inte fanns någon sekretessbestämmelse som direkt av tingsrätten kunde tillämpas på svarandens namn. Min slutsats var, mot bakgrund av vad jag nu sagt, att svarandens namn inte kunde hållas sekret av tingsrätten. Däremot hade jag uppfattningen att dennes adress var sekret. Det kunde givetvis vara av intresse för tingsrätten att få reda på svarandens adress, inte minst för att kunna delge denne handlingar i målet. Jag visste sedan tidigare att skattemyndigheten i de fall när det anges att en adress är skyddad ofta kan hjälpa till med delgivning (se nedan p. 3). Något omedelbart behov av att få tillgång till svarandens hemadress såg jag inte. Jag framställde därför ingen begäran om att adressuppgiften skulle lämnas ut till tingsrätten. När målet kom in till tingsrätten gjordes, såvitt jag nu kan erinra mig, en muntlig kontroll hos skattemyndigheten rörande vilka personuppgifter som var skyddade. Det bekräftades därvid att svarandens namn och adress var skyddade. Det var vid denna kontroll – eller möjligen vid någon senare kontakt – som tingsrätten fick besked om att skattemyndigheten i aktuellt mål kunde hjälpa till med delgivning på sätt beskrivs under p. 3 nedan. Tyvärr kom inte kontakten(erna) med skattemyndigheten att,

text: såsom borde ha skett, dokumenteras i akten. Mot bakgrund av min dåvarande uppfattning om vad som avses med skyddade personuppgifter ställdes aldrig till skattemyndigheten frågan om det fanns något beslut om sekretess avseende svarandens personuppgifter. Genom en nyligen gjord kontroll med skattemyndigheten i Karlstad har tingsrätten underrättats om att svarandens namn och adress inte skulle ha lämnats ut till obehörig person under hänvisning till 7 kap. 15 § sekretesslagen. P. 3. Avsikten med att tillställa skattemyndigheten svarandens kallelse var att myndigheten skulle hjälpa till med delgivningen av aktuell person. Tingsrätten har fått information om att skattemyndigheten i sådana fall antingen skickar över den handling som skall delges personen ifråga eller anmodar personen att komma och hämta handlingen på myndigheten. Detta delgivningsförfarande, som med framgång använts tidigare, bedömde jag vara lämpligt att tillämpa i nu aktuellt fall. Det visade sig att det av mig valda delgivningsförfarandet ledde till att svaranden delgavs kallelsen. P. 4. Det finns i

text: rättegångsbalken

text: , när det gäller tvistemål, inga preciserade bestämmelser om vilka uppgifter om parterna som skall anges i domen. Ett grundläggande krav måste dock vara att det utan någon som helst tvekan framgår av domen vem som är part, inte minst därför att domen skall kunna verkställas mot rätt person. Namn och adress kan ändras på en person men personnumret är alltid detsamma. Jag bedömde i nu aktuellt fall att personnumret var en tillräcklig uppgift för att ange svaranden. Även om jag hade uppfattningen att svarandens namn inte kunde hållas sekret gjorde jag bedömningen att uppgiften kunde utelämnas i domen. Bakgrunden till detta var en önskan från min sida att, oberoende av de formella reglerna, tillgodose svarandens önskemål, som jag uppfattade det, att inte offentliggöra hans namn i onödan, allt inom ramen för vad jag då ansåg tillåtligt enligt

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: . Det var uppenbart att käranden (CC AB) kände till svarandens namn. P. 5. Tredskodomen expedierades till skattemyndigheten för vidarebefordran till svaranden. Notera att svaranden själv på delgivningshandling angett sin adress som ”651 89 KARLSTAD” vilket är adressen till skattemyndigheten. Skattemyndigheten i Karlstad har, efter en nyligen gjord förfrågan från undertecknad, upplyst att myndigheten är skyldig att vidarebefordra post till personer som har skyddad adress och att svaranden hämtar sin post hos myndigheten varje fredag. Efter den utredning om rättsläget som jag gjorde under sommaren 2001 har rutinerna ändrats vad avser personuppgifter som anges vara skyddade. Numera kontrolleras alltid i sådana fall med skattemyndigheten hur det förhåller sig med personuppgifterna. Utfallet av kontrollen skall redovisas på dagboksbladet i akten. Om det finns ett beslut om sekretess – vilket sedan rutinerna ändrades ännu inte förekommit i något mål på min rotel – skall kopia av beslutet begäras in och aktbilageras. Parten måste vidare kunna delges handlingar på ett lagenligt sätt. Dessutom måste även tas hänsyn till att parten inte skall tvingas att uppge sekretessbelagd personuppgift med konsekvens att uppgiften inte längre kan hållas hemlig. Sistnämnda hänsyn utesluter, såvitt jag kan se, att någon form av postdelgivning används. Om parten medverkar till delgivningsåtgärder torde delgivning i de flesta fall kunna ske på så sätt att vederbörande, möjligen med biträde av skattemyndigheten, anmodas att besöka tingsrätten och mot legitimering utfå handlingen. Tjänsteman på tingsrätten kan notera på dagboksbladet att en person med visst personnummer (som förutsatts inte vara hemligt) hämtat handlingen. Delgivning bör därmed anses ha skett (jfr

text: 19 § 1 st delgivningslagen

text: ). Mer problematisk kan delgivning bli i de fall part som söks för delgivning inte vill medverka till delgivningen. Det får från fall till fall prövas hur delgivning i sådana fall kan ske men jag föreställer mig att stämningsmannadelgivning ofta kan bli aktuellt. För det fall tingsrätten väljer att från skattemyndigheten inhämta sekretessbelagda personuppgifter – vilket i de flesta fall torde vara lämpligt – måste överföringsregeln i 12 kap. 1 § sekretesslagen beaktas. Under målets handläggning skall dessutom beaktas innehållet i

text: 15 kap.

text: § 1 st sekretesslagen. I rutinerna ingår också att den part som sekretessen gäller för skall informeras om att han/hon inte själv bör lämna sekretessbelagda personuppgifter till tingsrätten eftersom detta medför att uppgiften inte kan hållas hemlig i domstolen. Denna information skall lämnas första gången kontakt tas med parten. För det fall det inte finns något sekretessbeslut gällande personuppgifter begär jag eller annan på roteln att personuppgifterna lämnas ut. I sådana fall sker numera ingen särbehandling av uppgifterna vid handläggningen av målet. Vad avser vilka personuppgifter som bör redovisas i domen/slutliga beslutet är detta, som jag sagt ovan, en lämplighetsfråga. Utgångspunkten är att namn, adress och personnummer skall anges i domen. Har sekret uppgift överförts till tingsrätten måste det i domen/slutliga beslutet förordnas om fortsatt sekretess. Den sekretessbelagda uppgiften behandlas i domen/slutliga beslutet på en sådant sätt att den inte röjs för obehöriga. Vid expediering beaktas regeln i 14 kap. 5 § sekretesslagen. Jag vill avslutningsvis något kommentera uttrycket ”skyddade personuppgifter”. Att något är skyddat innebär närmast, språkligt sett, att det finns ett skydd och inte att det kan komma att finnas ett skydd om någon (i detta fall en myndighet) fattar ett beslut om skydd (= beslut om sekretess). Genom de kontakter jag haft med personer som har skyddade personuppgifter står klart att dessa nästan undantagslöst tror att det faktiskt finns ett förbud för skattemyndigheten att lämna ut personuppgifterna till utomstående och att skyddet även gäller för uppgiften när den förekommer i domstolen. Att uttrycket ”skyddade personuppgifter” endast innebär en markering för särskild sekretessprövning kommer som en negativ överraskning för de flesta berörda. Min erfarenhet är att även tjänstemän på skattemyndigheten inte alltid har klart för sig skillnaden mellan att en personuppgift är skyddad och att den är belagd med sekretess. I brottmålsdomar anges sekretessbelagd adressuppgift som ”skyddad adressuppgift”. Till förebyggande av missförstånd av olika slag och för att öka säkerheten för den enskilde som behöver skydd för sina personuppgifter tror jag att det vore bra om man kunde finna ett annat uttryck –möjligen ”skyddsbegärda personuppgifter” som bättre återspeglar vad som faktiskt gäller för personuppgifter som nu anges som skyddade. Om det hos skattemyndigheten finns ett beslut om sekretess gällande personuppgiften bör detta klart framgå, exempelvis genom att det för uppgiften ifråga anges ”sekretessbelagd personuppgift”.

text: AA

text: I ärendet har av den ansvarige handläggaren, rådmannen BB, gjorts en fyllig redovisning av handläggningen av målet jämte de rutiner som nu tillämpas i fall som motsvarar eller liknar det undersökta. Tingsrätten hänvisar till BB:s skrift och tillägger följande. Såsom BB själv konstaterar saknades laglig grund att hålla tillgänglig uppgift om svarandens namn hemlig. Detsamma gäller den av svaranden uppgivna adressen, låt vara att denna var skattemyndighetens. Uppgifterna borde därför ha tagits in i domen. Vidare borde, såsom BB uttalar, kontakten med skattemyndigheten och vad därvid framkom ha dokumenterats i akten. Det bekräftas, att BB – före JO:s inspektion – uppmärksammade övriga tingsrättens domare på de rutiner han avsåg att tillämpa i fall då en part angavs som ”skyddade personuppgifter” i förening med ett personnummer. Därigenom har genom hans försorg hos domarkollektivet initierats skärpt vaksamhet i berörda fall och getts förutsättningar att tillämpa enhetliga rutiner vid handläggningen.

text: I ett beslut den 8 juli 2003 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: stadgas att sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av

text: befolkningen och, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i annan verksamhet som avser registrering av betydande del av befolkningen, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Bestämmelsen innebär att det normalt inte gäller någon sekretess för personuppgifter i de register som åsyftas. För att en sådan uppgift skall få hållas hemlig krävs att det finns någon särskild anledning till detta. Om det kan antas att utlämnande av uppgifter rörande en viss person innebär men för personen, exempelvis risk för förföljelse, kan skattemyndigheten i folkbokföringsregistret lägga in en markering för särskild sekretessprövning, s.k. sekretessmarkering (spärrmarkering). Sekretessmarkeringen innebär att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut. Normalt skall de skäl som ligger till grund för införandet av sekretessmarkering vara tillräckliga för att vägra ett utlämnande med stöd av folkbokföringssekretessen när någon begär att få ut uppgifterna. Sekretessmarkering motsvarar det som gäller för den hemligstämpel som enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: kan åsättas en allmän handling (

text: prop. 1997/98:9 s. 33

text: f.).

text: Om en person riskerar att bli utsatt för särskilt allvarlig brottslighet kan han eller hon under vissa förutsättningar enligt lagen (

text: ) om fingerade personuppgifter få använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga, s.k. fingerade personuppgifter. Regler om sekretess för sådana uppgifter finns i

text: 7 kap. 15 § andra stycket sekretesslagen

text: Sekretess enligt

text: fortsätter att gälla för uppgiften även om den lämnas till någon annan myndighet. Sekretess enligt

text: gäller däremot utanför det område som anges i paragrafen endast i den begränsade omfattning som följer av

text: sekretesslagens

text: olika bestämmelser om överföring av sekretess. För uppgifter som lämnas till en domstol kan sekretess överföras enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Erhåller domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen (s.k. sekundär sekretess). Av samma lagrum framgår att överföring av sekretess inte äger rum om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen.

text: Av

text: 14 kap. 2 § tredje stycket sekretesslagen

text: framgår att sekretess inte hindrar att uppgift om enskilds adress, telefonnummer och arbetsplats lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för delgivning enligt

text: delgivningslagen (1970:428)

text: Att vissa uppgifter hos en domstol eller annan myndighet är sekretessbelagda innebär inte automatiskt att sekretessen gäller gentemot en part, se

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: Regler om vilka uppgifter en tvistemålsdom skall innehålla finns i

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: . Där föreskrivs att en dom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange bl.a. parterna och deras ombud eller biträden samt domslutet.

text: Bedömning

text: I målet om betalningsföreläggande hade sökanden angett svarandens personnummer och ”SKYDDAD ADRESS”. Kronofogdemyndigheten hade genomgående kallat svaranden ”SKYDDADE PERSONUPPGIFTER” med angivande av personnummer. Av BB:s yttrande framgår att tingsrätten, i samband med att målet kom in dit, vid en kontroll med skattemyndigheten fick uppgift om att svarandens namn och adress var skyddade. Av den informationen kan man dra slutsatsen att det fanns en s.k. spärrmarkering beträffande dessa uppgifter.

text: I målet hade emellertid såväl sökanden som svaranden själv redan till kronofogdemyndigheten gett in handlingar med uppgift om svarandens namn. På delgivningskvitton till tingsrätten angav svaranden sitt namn och adressen till skattemyndigheten.

text: Någon motsvarighet till den regel som finns beträffande sekretess i ärende om fingerade personuppgifter (

text: ), dvs. att sekretess även gäller hos den myndighet till vilken en sådan sekretessbelagd uppgift har lämnats, finns inte i fråga om uppgifter som är sekretessbelagda enligt

text: . Som angetts under den rättsliga regleringen är sekretessbestämmelsen i

text: så avfattad att sekretessen endast gäller i sådan verksamhet för förande av register som anges där och att sekretessen endast i mycket begränsad omfattning följer med uppgifterna om de lämnas till någon annan myndighet.

text: Överföring av sekretess enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: kan ske endast beträffande uppgifter som en domstol erhåller från en annan myndighet där uppgifterna omfattas av sekretess. Det kan alltså inte bli fråga om sekretessöverföring beträffande uppgifter som parterna själva ger in i målet eller ärendet. Inte heller någon annan sekretessbestämmelse har gällt vid tingsrätten för svarandens namn eller för den uppgivna adressen i målet.

text: Om skattemyndigheten med stöd av

text: har beslutat att inte lämna ut en viss personuppgift till den som begärt att få del av den innebär detta, liksom beträffande sekretessmarkerade personuppgifter i övrigt, inte att sekretess beträffande personuppgiften automatiskt gäller vid andra myndigheter. Den myndighet som mottar en personuppgift från skattemyndigheten, har att med beaktande av reglerna om överföring av sekretess självständigt avgöra om sekretess föreligger för uppgifterna och kan därmed komma fram till att de skall lämnas ut.

text: Under utredningen har det framkommit att den adress som svaranden angett som sin i målet har varit skattemyndighetens adress. BB har uppgett att tingsrätten också fick besked att man från skattemyndighetens sida kunde hjälpa till med

text: delgivning med svaranden. Tingsrätten skickade därför svarandens kallelse till förhandlingen samt dennes exemplar av tredskodomen till skattemyndigheten. Mot bakgrund av den adressuppgift som svaranden lämnat och skattemyndighetens besked i frågan har jag inga synpunkter på förfarandet att skicka kallelsen och tredskodomen till skattemyndigheten. Kontakterna med skattemyndigheten dokumenterades emellertid inte i akten. Som tingsrätten har anfört borde detta naturligtvis ha skett.

text: Med anledning av BB:s uttalande att han var tveksam till att från skattemyndigheten begära in svarandens adress för delgivningsändamål vill jag erinra om bestämmelsen i

text: enligt vilken sekretess inte hindrar att uppgift bl.a. om enskilds adress lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för delgivning enligt

text: delgivningslagen

text: . Om en domstol inhämtar personuppgifter från skattemyndigheten med stöd av denna bestämmelse överförs eventuell sekretess beträffande uppgifterna till domstolen enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: I

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: föreskrivs att parterna skall anges i domen. Det finns inga bestämmelser som reglerar vilka uppgifter beträffande parterna som därvid skall anges. Enligt stadgad domstolspraxis anges i domen, när det gäller fysiska personer, parternas namn, personnummer och adress. Syftet med att ange parterna i domen är naturligtvis att dessa skall kunna identifieras så att domen kan verkställas. När det inte föreligger sekretess beträffande några personuppgifter är det, såsom tingsrätten uppgett, en lämplighetsfråga vilka av dessa uppgifter som skall anges i domen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Försäkringskassan har påståtts bryta mot objektivitetsprincipen genom att belöna tjänstemän som fattar ett stort antal avslagsbeslut

sammanfattning: Under en period våren 2018 kom det in flera anmälningar till JO där det påstods att Försäkringskassan belönar tjänstemän som fattar ett stort antal avslagsbeslut. Liknande påståenden förekom i media. JO inledde en utredning genom att remittera en av anmälningarna till Försäkringskassan. Myndigheten uppgav att påståendena om att avslagsbeslut premieras är direkt felaktiga. I beslutet uttalas att det är både bekymmersamt och uppseendeväckande att flera personer under kort tid har påstått att Försäkringskassan bryter mot objektivitetsprincipen. Det konstateras dock att utredningen i ärendet inte ger de hållpunkter som krävs för att kunna avgöra om Försäkringskassan agerat felaktigt men att ytterligare utredningsåtgärder inte framstår som meningsfulla. JO konstaterar därför endast att det inte finns stöd för att uttala någon kritik.

text: Bakgrund

text: Under tiden februari – april 2018 kom det in ett tiotal anmälningar till JO där det påstods att Försäkringskassan belönar tjänstemän som avslår många ansökningar om framför allt sjukpenning. Anmälarna hänvisade i huvudsak till generella uppgifter som kommit fram i media. En av anmälningarna innehöll emellertid konkreta uppgifter om ett enskilt ärende. JO valde därför att utreda frågan genom att remittera det ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA att en namngiven chef hos Försäkringskassan, vid ett telefonsamtal med hennes make, hade medgett att myndigheten belönar handläggare som avslår många ansökningar om sjukpenning. AA anförde vidare att även ordföranden för fackförbundet ST:s avdelning på Försäkringskassan menar att det nog förhåller sig på det sättet och därför uppmuntrat henne att vända sig till JO. AA ställer sig frågande till om hennes ärende bedömts på ett objektivt, korrekt och rättssäkert sätt. Till stöd för det hon anfört fogade AA ett antal tidningsartiklar som behandlar frågan om ett misstänkt belöningssystem hos Försäkringskassan.

text: I en komplettering till sin anmälan framförde AA även synpunkter på handläggningen av sitt ärende om sjukpenninggrundande inkomst.

text: Utredning

text: Försäkringskassans handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Myndigheten uppmanades därefter att yttra sig över det AA hade anfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan följande:

text: Utredning

text: Försäkringskassan har gått igenom dokumentationen och handläggningen i AA:s ärende. Vi finner inget stöd för att handläggaren vid övertagandet av ärendet skulle ha brustit i sin utredningsskyldighet. Det går heller inte att säga att den materiella tillämpningen i AA:s ärende är avvikande på ett sätt som gör att osakliga hänsynstaganden i beslutsfattandet kan misstänkas. Det finns slutligen inte heller någonting som tyder på att handläggaren skulle ha premierats för att fatta ett visst beslut. Handläggningen har skett enligt den process som finns för att främja en rättssäker och korrekt tillämpning. En viktig del i detta är att ärenden som leder till avslag alltid kvalitetssäkras av en annan person innan beslut tas. Det kan noteras att AA begärde omprövning av beslutet om avslag och då fick bifall. Detta förhållande i sig behöver dock givetvis inte innebära att grundbeslutet är fattat på osakliga grunder. I det aktuella fallet hade för övrigt också nya omständigheter tillkommit som lades till grund för omprövningsbeslutet.

text: Försäkringskassans lönekriterier

text: Inom Försäkringskassan sätts lön individuellt efter fyra olika lönekriterier som finns tydligt beskrivna i interna styrdokument. Kriterierna är:  Ansvar (såväl för eget arbete som gruppens)  Fokus för dem vi finns till för (genom bland annat kunskap, empati och förståelse)  Resultat (såväl kvantitativa som kvalitativa)  Samarbete (mellan såväl kollegor som samarbetsparters).

text: Detta innebär att god kvalitet i handläggningen påverkar lönesättningen, men god kvalitet mäts inte som andelen avslag eller bifall och detta är inte ett av lönekriterierna. Det innebär dock inte att andelen avslag respektive bifall inte diskuteras. Det sker kontinuerligt och är nödvändigt för att säkerställa den rättsliga kvaliteten i handläggningen; lagens bedömningsutrymme ska tillämpas individuellt och om en handläggare alltid gör avslag eller alltid ger bifall kan detta vara en indikation på att bedömningsutrymmet inte används som avsett. Det kan i så fall behöva undersökas närmare för att avgöra kvaliteten i handläggningen. Men att enskilda avslag skulle leda till högre lön eller premieras på något annat sätt är direkt felaktigt. Om en chef har uttryckt sig på ett sätt som kan uppfattas som att löneutvecklingen är relaterad till antalet avslag är detta djupt olyckligt. Det innebär ett allvarligt avsteg från myndighetens principer och kriterier för lönesättning. Om enskilda medarbetare på Försäkringskassan tror att lönesättningen skulle påverkas av utfallet i enskilda ärenden är det naturligtvis mycket oroande. Förutom att besluten då kan riskera att fattas på osakliga grunder påverkar det dessutom allmänhetens förtroende för Försäkringskassans arbete och sätt att sköta sitt uppdrag. Vi tar därför detta på största allvar inom myndigheten.

text: Försäkringskassan följer årligen upp utfallet från lönerevisionen tillsammans med de fackliga organisationerna men de påståenden som nu nått oss via medierna och JO-anmälningarna har inte tagits upp i det sammanhanget. Vi har därför inte haft anledning att vidta specifika åtgärder med anledning av påståendena tidigare, dvs. åtgärder som går utöver de strukturer som redan finns för att säkra en rättssäker och korrekt tillämpning samt en lönebildning som bygger på sakliga grunder utifrån myndighetens lönekriterier. Försäkringskassans ledning har emellertid nu, inför årets lönerevision, ytterligare tryckt på grunderna för lönesättningen och vikten av att cheferna löpande för en dialog med medarbetarna om innebörden av lönekriterierna. AA kommenterade Försäkringskassans remissvar.

text: JO har vid telefonsamtal med Försäkringskassan den 26 september 2018 hämtat in uppgiften att den chef som AA nämner i sin anmälan har fått yttra sig och anfört att hon inte uttryckt sig på det sätt som påstås. Chefen menar att de pratat om grunderna för lönesättning och att vissa ärenden är svårare än andra.

text: Bedömning

text: Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer att domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse (se

text: Regeringsformen

text: , en kommentar, Thomas Bull och Fredrik Sterzel, 3 uppl., s. 54).

text: Inom förvaltningsrätten kan objektivitetsprincipen beskrivas som ett förbud för myndigheterna att låta sig påverkas av andra intressen än dem de har till uppgift att tillgodose eller att i sina avgöranden ta hänsyn till ovidkommande omständigheter och beakta sådant som ligger utanför den tillämpliga författningen, i det här fallet

text: socialförsäkringsbalken

text: . Objektivitetsprincipen kommer till uttryck på olika ställen i lagstiftningen, sedan den 1 juli 2018 även i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL. I

text: 5 §

text: FL regleras grunderna för god förvaltning, där det uttryckligen sägs att myndigheten ska vara saklig och opartiskt i sin verksamhet.

text: Att det under en kortare period har kommit in flera anmälningar från olika personer som påstår att Försäkringskassan närmast satt i system att belöna medarbetare som i hög grad avslår ansökningar är naturligtvis både uppseendeväckande och bekymmersamt. Att sådana uppgifter dessutom florerar i media gör inte saken bättre. Uppgifterna är av sådant slag att de riskerar att allvarligt skada förtroendet för myndigheten och dess verksamhet även om de senare skulle visa sig vara oriktiga.

text: Enligt Försäkringskassan är påståendena om att avslagsbeslut premieras direkt felaktiga och den chefstjänsteman som AA namngett har förnekat att hon har uttryckt sig på det sätt som påstås i anmälan.

text: Det som har kommit fram i denna del ger enlig min mening inte de hållpunkter som krävs för att kunna avgöra om Försäkringskassan agerat felaktigt. Jag noterar att Försäkringskassans yttrande till JO denna gång har beslutats av t.f. generaldirektören och att det skett i närvaro bl.a. av verksamhetsansvarig avdelningschef och en verksamhetsområdeschef. Jag drar därför slutsatsen att Försäkringskassan ser på det inträffade med stort allvar och att myndighetens utredning av påståendena också genomförts på initiativ av myndighetschefen och chefer på en mycket hög nivån inom myndigheten. Givet det konstaterar jag att ord står mot ord och att ytterligare utredningsåtgärder från min sida sannolikt inte skulle leda till klarhet. Jag kan därför endast konstatera att det inte finns stöd för att uttala någon kritik.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till några vidare åtgärder eller till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: En polischef har genom att kritisera en anställd som skrivit en debattartikel i Polistidningen kränkt den anställdes yttrandefrihet

sammanfattning: En anställd vid Polismyndigheten kallades till ett s.k. medvetandegörande samtal. Enligt Polismyndigheten är syftet med ett sådant samtal att ta reda på orsakerna till misskötsamhet och tydliggöra vilka krav som ställs på ett framtida agerande från medarbetarens sida. En av punkterna som togs upp vid samtalet var en debattartikel i Polistidningen som den anställde hade skrivit. Med utgångspunkt i Polismyndighetens beskrivning av ett medvetandegörande samtal får enligt JO det som tas upp vid ett sådant samtal typiskt sett ses som en tillrättavisning. Utrymmet att i samtalet ta upp frågor med anledning av att en anställd använt sin yttrandefrihet är ytterst begränsat. Vid mötet uttryckte sig lokalpolisområdeschefen på olika sätt negativt om att den anställde hade skrivit artikeln. Enligt JO gick dessa uttalanden längre än vad som är tillåtet och får ses som en överträdelse av repressalieförbudet i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Lokalpolisområdeschefen kritiseras för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 februari 2023 förde polisen AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Enligt AA hade Polismyndigheten vidtagit repressalier mot henne för att hon publicerat en debattartikel i Polistidningen. Repressalierna bestod i att hon kallats till ett s.k. medvetandegörande samtal där debattartikeln var en av tre punkter som diskuterades. I den skriftliga dokumentationen av samtalet som upprättades efteråt hade den del som avsåg debattartikeln lyfts in i ett eget dokument men då var skadan redan skedd. AA har till JO gett in bl.a. debattartikeln, en ljudinspelning av det medvetandegörande samtalet och en transkribering.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 16 augusti 2023 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare. Polismyndigheten lämnade också in en promemoria med titeln Yttrandefriheten, som upprättats inom myndigheten och bl.a. behandlar repressalieförbudet (daterad 2017-08-29).

text: Av Polismyndighetens yttrande framgår följande.

text: Bakgrund och redovisning av dokumentationen

text: Den 22 januari 2023 publicerades AA:s debattartikel i Polistidningen med rubriken ”Mitt förtroende är skadat sedan länge”. Artikeln handlar om etik och moral inom Polismyndigheten och AA tar bl.a. upp två exempel där hon kritiserar chefers hantering av olika beslut inom myndigheten. Den 1 februari 2023 kallades AA till ett medvetandegörande samtal. Vid samtalet närvarade, förutom AA, chefen för lokalpolisområdet, CC, DD (ordförande i Polisförbundet) samt EE (huvudskyddsombud). Samtalet spelades in av AA. Inspelningen har bifogats anmälan till JO och varit tillgänglig för Polismyndigheten. Av ljudinspelningen framgår att CC har kallat till ett medvetandegörande samtal, bl.a. till följd av händelser under föregående vecka. Han beskriver att ett medvetandegörande samtal är en mildare form av korrigerande samtal efter tillsägelse, att steget efter medvetandegörande samtal är erinran och därefter åtgärder enligt lagen om offentlig anställning. CC betonar dock att det aktuella samtalet handlar om samarbetssvårigheter snarare än misskötsamhet, och uppger att det har tre delar. De inledande delarna avser upplevda samarbetssvårigheter och negativ arbetsmiljömässig påverkan på medarbetare inom Polismyndigheten. Den avslutande delen avser den aktuella debattartikeln. CC inleder samtalspunkten om debattartikeln med att betona att AA har yttrandeoch meddelandefrihet och att samtalet inte är ett ifrågasättande av hennes rätt att skriva en debattartikel i en tidning. Han konstaterar även att det finns ett repressalieförbud som innebär att han är förhindrad att kritisera AA för att hon har använt sig av sin meddelandefrihet. CC uppger vidare att han i egenskap av arbetsgivare har rätt att bemöta sakinnehållet i artikeln och ge sin syn på saken. DD frågar i det sammanhanget hur det är möjligt att göra arbetsgivarens bemötande av innehållet i artikeln till en punkt i ett medvetandegörande samtal. CC hänvisar då till en intern promemoria … som enligt honom ger stöd för att ta upp punkten i det medvetandegörande samtalet. CC anför att arbetsgivaren anser att flera av uppgifterna i debattartikeln är felaktiga, vilket lett till att berörda medarbetare mår dåligt och känner sig kränkta. Enligt CC har många medarbetare hört av sig till honom med anledning av artikeln, då det med lätthet går att härleda vilka personer som avses i texten. CC anför vidare att AA på detta sätt har skapat en dålig arbetsmiljö för de direkt inblandade, men även för närstående och kollektivet. CC återkommer under samtalet till att han inte förstår syftet med att AA uttryckt sig på det sättet hon har gjort i debattartikeln och att det inte skapar en god arbetsmiljö. CC poängterar i detta sammanhang även att AA är skyddsombud. DD ifrågasätter återkommande under det medvetandegörande samtalet att debattartikeln tas upp som en punkt i detta. Det medvetandegörande samtalet dokumenterades, i de delar som inte avsåg debattartikeln, på den blankett som myndigheten tagit fram för sådana samtal, ”Dokumentation vid medvetandegörande samtal”. Samtalet kring debattartikeln dokumenterades i en separat promemoria, ”Samtal kring artikel i Polistidningen”, vilket AA bifogat anmälan. Båda dokumenten är daterade den 1 februari 2023. Den 8 februari 2023 återsamlades CC, AA och DD för att bl.a. läsa igenom dokumenten.

text: Synpunkter från berörd befattningshavare

text: Av yttrande från CC, chef för lokalpolisområde Västra Fyrbodal, framgår i huvudsak följande. Vid det medvetandegörande samtalet var hans uppfattning att han hade rätt att bemöta innehållet i AA:s debattartikel. Denna uppfattning hade han fått sedan han tagit del av en promemoria från Polismyndighetens

text: rättsavdelning, avseende frågor kopplade till yttrandefrihet. Av promemorian framgår bl.a. följande på s. 3: ”Repressalieförbudet hindrar inte en arbetsgivare från att ha samtal med en anställd om dennes kritik mot arbetsgivaren. Arbetsgivaren kan bemöta den anställdes kritik och ge sin syn på saken, såväl till allmänheten som till den anställde. Arbetsgivaren får dock inte angripa det förhållandet att den anställde har utnyttjat sin meddelarfrihet och vänt sig till pressen med sin kritik”.

text: Gällande yttranden från anställda som kan uppfattas som kränkande framgår vidare på s. 3: ”I vissa ytterlighetssituationer kan arbetsledningsåtgärder godtas, t.ex. i syfte att förebygga förtroendeskador av ungefär samma slag som de som riskerar uppkomma vid jävsförhållanden. Ett utrymme finns vidare för att vidta åtgärder med anledning av allvarliga samarbetssvårigheter, även om dessa ytterst kan ha sin grund i att en arbetstagare utnyttjat sin yttrandefrihet.”

text: Han tog dock till sig DD:s uppfattning att det medvetandegörande samtalet inte skulle omfatta bemötandet av artikeln. Efter mötet kontaktade han en av Polismyndighetens arbetsrättsjurister som gav rådet att bemötandet av artikeln inte skulle ingå i det medvetandegörande samtalet, och att det skulle dokumenteras separat. Han rättade sig efter detta och upprättade därför två olika dokument. I dokumentationen över det medvetandegörande samtalet nämns ingenting om artikeln och någon arbetsrättslig ”rättsverkan” är därmed utesluten. För att ytterligare förtydliga att bemötandet av AA:s artikel inte ingick i det arbetsrättsliga samtalet upprättades en separat promemoria över det samtalet. Syftet med att dela upp dokumentationen var att göra det tydligt att han ändrat sin bedömning och att det medvetandegörande samtalet inte skulle omfatta artikeln.

text: Polismyndigheten redovisade därefter följande bedömning.

text: Repressalieförbudet

text: Av utredningen framgår att CC höll ett så kallat medvetandegörande samtal med AA. Syftet med ett sådant samtal är att ta reda på orsakerna till misskötsamhet och tydliggöra vilka krav som ställs på ett framtida agerande från medarbetarens sida. Av inspelningen av samtalet framgår att det inleds med en punkt om upplevda samarbetssvårigheter och därefter följer en punkt om påstådd negativ arbetsmiljömässig påverkan. Samtalets avslutande del berör en debattartikel som AA skrivit i Polistidningen och som innehåller kritik mot Polismyndigheten. Under samtalet uttrycker CC upprepade gånger att han inte avser att kritisera förhållandet att AA har använt sig av sin yttrande- och meddelarfrihet. Han förklarar även att han, mot bakgrund av det s.k. repressalieförbudet, inte har rätt att i egenskap av företrädare för AA:s arbetsgivare ifrågasätta att AA har gett uttryck för sina åsikter i en debattartikel, men att han såsom företrädare för arbetsgivaren däremot får bemöta innehållet i artikeln. I samtalet riktar dock CC kritik mot AA för att hon uttryckt sig som hon gjort i den aktuella debattartikeln. Han uttalar även att AA genom debattartikeln har skapat en dålig arbetsmiljö. CC har framfört att han i vart fall vid tidpunkten för samtalet inte uppfattat att aktuell kritik hänförlig till debattartikeln var i strid med repressalieförbudet. Han har hänvisat till ovan citerade avsnitt i en intern promemoria som bl.a. anger att det finns utrymme att vidta åtgärder i vissa ytterlighetssituationer i syfte att förebygga förtroendeskador (promemoria daterad 2017-08-29, se ovan…). Polismyndigheten noterar att det i direkt anslutning till nämnda citat i promemorian även nämns att de åtgärder som vidtas inte får ha karaktären av

text: bestraffning eller någon slags sanktion mot arbetstagaren för att han eller hon har utnyttjat sin yttrandefrihet. Med hänsyn till vad CC framförde om debattartikeln vid det inspelade samtalet, och särskilt med beaktande av det sammanhang under vilket uppgifterna lämnades, dvs. inom ramen för ett medvetandegörande samtal, anser Polismyndigheten att AA svårligen kan ha uppfattat situationen på något annat sätt än att hon under samtalet utsattes för kritik från arbetsgivaren på grund av att hon skrev den aktuella artikeln. Polismyndigheten anser vidare att det genom utredningen inte är visat att det i detta fall förelåg en sådan ytterlighetssituation som beskrivs i den aktuella promemorian. Oavsett om CC:s avsikt var en annan, vilket det saknas anledning att betvivla, anser Polismyndigheten därför att utredningen ger stöd för att de aktuella uttalandena om debattartikeln var i strid med repressalieförbudet.

text: Dokumentationen

text: Av utredningen framgår att samtalet avseende debattartikeln har dokumenterats i en separat promemoria, skild från dokumentationen av det medvetandegörande samtalet. I själva verket genomfördes samtalen vid ett och samma möte och i ett sammanhang. Den upprättade dokumentationen riskerar därför att ge en ofullständig och inkorrekt bild av vad som förevarit. Det är självklart inte godtagbart, oavsett vad som är förklaringen till detta.

text: Avslutande synpunkter

text: Ett bemötande från arbetsgivarens sida av kritik som en medarbetare har uttryckt i kraft av sin yttrandefrihet, exempelvis i en debattartikel, ska självklart hanteras på ett sätt som inte riskerar att uppfattas som en form av repressalie. Såväl generellt som i det aktuella fallet framstår det ur ett yttrandefrihetsperspektiv som olämpligt att bemöta kritiken inom ramen för ett medvetandegörande samtal. Polismyndigheten beklagar det inträffade.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med det avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. (Se

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: Yttrandefriheten har ett särskilt skydd genom

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: , YGL. Enligt TF står det var och en fritt att uttrycka tankar, åsikter och känslor samt att offentliggöra allmänna handlingar och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. TF gäller tryckta skrifter som är utgivna och bestämmelsen avser således exempelvis offentliggörande i tryckta tidningar. En motsvarande reglering finns i YGL och den gäller t.ex. tidningsföretags och nyhetsbyråers verksamhet på internet. (Se

text: 1 kap. 1 § andra stycket

text: TF samt

text: 1 kap. 1 § första stycket

text: och

text: 4 § första stycket

text: YGL.)

text: Den som använder sin yttrandefrihet i någon av de former som är särskilt reglerade i TF och YGL får inte utsättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som är uttryckligt angivna i dessa grundlagar, det s.k. repressalieförbudet (se

text: 3 kap. 6 §

text: TF och

text: 2 kap. 6 §

text: YGL).

text: Repressalieförbudet innebär inte att varje åtgärd som har samband med att en arbetstagare yttrat sig i t.ex. en debattartikel är förbjuden. Arbetsgivaren kan

text: bemöta kritiken och ge sin syn på saken. För att stå i strid med repressalieförbudet ska det vara fråga om sådana ingripanden som framstår som en bestraffning eller en reprimand mot den som har utnyttjat sin yttrandefrihet. Det kan t.ex. röra sig om uppsägning, disciplinpåföljd eller fråntagna arbetsuppgifter, men också mindre påtagliga konsekvenser för den enskilde kan vara otillåtna. (Se

text: prop. 2009/10:81 s. 40

text: f. och bl.a. JO 2010/11 s. 600, dnr

text: , och JO 2015/16 s. 642, dnr

text: JO och JK har upprepade gånger uttalat att en myndighet inte får försöka motarbeta att anställda utnyttjar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare får inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten eller dess verksamhet (se bl.a. JK:s beslut den 27 juni 2013, dnr

text: , och JO 2014/15 s. 663, dnr

text: ). Vid bedömningen av om en myndighets åtgärd varit otillåten har det i praxis även beaktats hur den enskilde med fog har uppfattat det inträffade (se

text: JO 2009/10 s. 456

text: , dnr 3852- 2007, och JO 2022/23 s. 220, dnr

text: Bedömning

text: Polischefen överträdde repressalieförbudet Av utredningen framgår att lokalpolisområdeschefen CC ansåg sig behöva bemöta innehållet i AA:s debattartikel. Artikeln var införd i Polistidningen som omfattas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: CC har med hänvisning till den interna promemorian pekat på att han var av uppfattningen att det fanns ett utrymme för honom att i egenskap av arbetsgivare bemöta det som AA fört fram i artikeln inom ramen för ett medvetandegörande samtal.

text: Repressalieförbudet hindrar inte i och för sig att en myndighet följer upp vad som sagts i exempelvis en debattartikel. En arbetsgivare är inte heller förhindrad att söka dialog med anställda om deras kritik mot verksamheten och försöka reda ut eventuella missförstånd. Sakinnehållet kan bemötas och myndigheten kan tillbakavisa påståenden som myndigheten anser är felaktiga.

text: Det är dock avgörande att arbetsgivaren stannar vid just att bemöta sakinnehållet och inte går längre och uttalar sig på ett sätt som i realiteten är en tillrättavisning eller kritik för att den anställde använt sin yttrandefrihet. Vid bedömningen av om repressalieförbudet respekterats måste de närmare omständigheterna kring hur och i vilket sammanhang arbetsgivaren för fram sin uppfattning beaktas.

text: I det aktuella fallet förde CC fram sina synpunkter i samband med ett s.k. medvetandegörande samtal. Enligt Polismyndigheten är syftet med ett sådant samtal att ta reda på orsakerna till misskötsamhet och tydliggöra vilka krav som ställs på ett framtida agerande från medarbetarens sida. Vid samtalet närvarade också ordföranden i en arbetstagarorganisation och huvudskyddsombudet.

text: Frågan om AA:s debattartikel togs upp som den sista av tre punkter och efter att mötet pågått i över två timmar. Det framgår av utredningen att det ifrågasattes att debattartikeln behandlades under samtalet.

text: Med utgångspunkt i Polismyndighetens beskrivning av ett medvetandegörande samtal får det som tas upp vid ett sådant samtal typiskt sett ses som en tillrättavisning. Med beaktande av det framstår utrymmet som ytterst begränsat att då också ta upp frågor med anledning av att en anställd använt sin yttrandefrihet. Risken för att den anställde uppfattar det som förs fram som en otillåten reaktion på yttrandet är beaktansvärd.

text: Av inspelningen framgår att CC flera gånger uttalade att AA hade yttrande- och meddelarfrihet och att samtalet inte var ett ifrågasättande av hennes rätt att skriva en debattartikel. Han konstaterade också att han med hänsyn till repressalieförbudet var förhindrad att kritisera AA för att hon använt sig av sina rättigheter men att han i egenskap av arbetsgivare kunde bemöta innehållet i sak.

text: Ljudinspelningen visar emellertid också att CC uttryckte sig negativt om att AA skrivit artikeln. Han sa bl.a. att han inte förstod vad hennes syfte var, att inkorrekta uppgifter spär på ett sämre varumärke för polisen och att hon genom att skriva artikeln hade bidragit till en dålig arbetsmiljö. CC förde också fram att flera personer känt sig utpekade och blivit kränkta. Dessa uttalanden går längre än vad som är tillåtet och får ses som en överträdelse av repressalieförbudet. Oavsett vilka slutsatser CC dragit av den interna promemorian ska han kritiseras för sitt agerande. Dokumentationen borde inte ha delats upp Av utredningen framgår att CC dokumenterade den del av samtalet som handlade om debattartikeln i en särskild handling. Enligt CC delades dokumentationen upp i enlighet med ett råd han fått av en av Polismyndighetens arbetsrättsjurister. Uppgiften har inte ifrågasatts av myndigheten i yttrandet till JO.

text: Debattartikeln diskuterades inom ramen för det medvetandegörande samtalet. Dokumentationen av samtalet borde ha hållits samman och således även omfattat frågan om debattartikeln. Nu ger dokumentationen en ofullständig och inkorrekt bild av vad som förekom. Det är inte godtagbart. CC:s agerande i den här delen var olämpligt.

text: Med den kritik som ligger i det nu sagda avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Rebecka Olsson har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: En skattemyndighets handläggning av ett överklagande, bl.a. fråga om den skattskyldiges återkallelse av överklagandet och återtagande av återkallelsen

text: JO Pennlöv meddelade den 12 oktober 2001 följande beslut.

text: Anmälan

text: AA klagade på skattemyndighetens handläggning av ett ärende rörande mervärdesskatt.

text: Utredning

text: Den aktuella akten hämtades in och granskades. Härefter upprättade föredraganden i ärendet en promemoria med följande innehåll.

text: AA har i en anmälan, som kom in till JO den 26 mars 2001, klagat på skattemyndighetens handläggning av ett mervärdesskatteärende. Av anmälan och de handlingar som AA har fogat till denna framgår att han bl.a. är missnöjd med myndighetens dröjsmål med att överlämna ett överklagande till länsrätt. Skattemyndighetens akt har hämtats in och granskats. Av akten framgår i huvudsak följande. AA har den 8 mars 1996 inkommit till skattemyndigheten med ett överklagande av ett omprövningsbeslut daterat den 1 februari 1996. Den 13 mars 1996 har han kommit in med ett överklagande av ett omprövningsbeslut daterat den 3 maj 1994. I en skrift daterad den 15 juli 1996 har han återkallat överklagandena. Härefter har han den 3 april 1998 kommit in med en skrift i vilken han återtagit återkallelsen. Ingen av de nämnda handlingarna har, såvitt framgår, föranlett någon handläggningsåtgärd från skattemyndighetens sida. Skattemyndigheten bör yttra sig över handläggningen av ärendet i nämnt avseende.

text: Ärendet remitterades till skattemyndigheten, som genom regionskattechefen BB anförde i huvudsak följande.

text: – – – Överklagandena av de aktuella omprövningsbesluten har ingivits till skattemyndigheten den 8 och 13 mars 1996. Den ingivna återkallelsen av överklagandena av den 15 juli 1996 har såvitt framgår av utredningen inte föranlett någon annan åtgärd än att handlingen tillförts AA:s skatteakt. Såväl diarieföring som bekräftelse till AA att handlingen inkommit till skattemyndigheten saknas.

text: Skrivelsen av den 28 mars 1998 har inkommit till skattemyndigheten den 3 april 1998. I den återtar AA den tidigare ingivna återkallelsen av överklagandena. Skattehandläggaren CC har, enligt sitt yttrande, tagit telefonkontakt med AA med anledning av den ingivna skrivelsen. Vid telefonsamtalet har CC bibringats uppfattningen att AA inte längre stod kvar vid sitt överklagande av omprövningsbesluten. Denna omständighet har såvitt framgår av utredningen medfört att någon ytterligare handläggning av ärendet inte förekommit. Såväl skriftlig bekräftelse som tjänsteanteckningar om telefonsamtalet saknas. – – – Skattemyndigheten i Västerås konstaterar att det uppenbarligen uppstått missförstånd mellan AA och CC om den vidare handläggningen av överklagandeärendena vid det aktuella telefonsamtalet. De anmärkningar som kan riktas mot handläggningen är avsaknaden av vederbörliga tjänsteanteckningar och handläggningsåtgärder med anledning av de ingivna skrivelserna. AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret, men har inte hörts av.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis redogöra för

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: – FL – allmänna krav på handläggning i aktuellt avseende.

text: När en överklagandeskrift kommer in till den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet, skall myndigheten pröva om skrivelsen kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, skall den som regel avvisas (

text: 24 §

text: FL). Om överklagandet inte avvisas, skall överklagandeskriften och övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighet som skall pröva överklagandet (

text: 25 §

text: FL).

text: I

text: 27 §

text: FL finns bestämmelser om omprövning av beslut. I paragrafen föreskrivs att en myndighet skall ändra ett beslut, som den har meddelat som första instans, om den finner att beslutet är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning och om ändring kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla (inhibition). Av

text: 28 § första stycket samma lag

text: framgår att ett överklagande av en myndighets beslut förfaller, om myndigheten själv ändrar beslutet såsom klaganden begär. I så fall tillämpas inte 24 och 25 §§. Ändrar myndigheten beslutet på annat sätt än klaganden begär, skall överklagandet enligt andra stycket i samma paragraf anses omfatta det nya beslutet, om inte avvisning skall ske enligt 24 §.

text: Förvaltningslagen

text: anger således två specifika situationer när ett överklagandeärende skall avslutas hos den myndighet som fattat det överklagade beslutet. Detta sker dels när rättidsprövningen utfaller negativt (

text: 24 §

text: ), dels när omprövning medför att beslutet ändras såsom klaganden begärt (

text: 28 §

text: ). Jag har tidigare uttalat att dessa stadganden inte bör tolkas extensivt och att frågan om ett ärende skall avslutas till följd av att ett överklagande återkallas hos beslutsmyndigheten därför bör avgöras av besvärsinstansen (se JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 463 och 1997/98 s. 411).

text: För taxeringsärenden har skattemyndigheterna enligt

text: 3 §

text: FL att tillämpa de specialregler som finns i

text: taxeringslagen (1990:324)

text: – TL. Enligt

text: 6 kap. 5 §

text: TL skall skattemyndigheten pröva om ett överklagande av ett taxeringsbeslut kommit

text: in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent, skall det som regel avvisas. Denna bestämmelse motsvarar i princip

text: 24 §

text: FL. Reglerna i TL om omprövning efter överklagande av ett taxeringsbeslut skiljer sig däremot i allt väsentligt från reglerna i FL. Enligt 6 kap. 6 § första stycket TL skall skattemyndigheten som huvudregel snarast ompröva det överklagade beslutet. Enligt andra stycket i samma paragraf förfaller ett överklagande, om skattemyndigheten ändrar beslutet såsom den skattskyldige begär. Om myndigheten ändrar beslutet på annat sätt än den skattskyldige begär, skall överklagandet enligt tredje stycket anses omfatta det nya beslutet. Finns skäl för det, får myndigheten lämna den skattskyldige tillfälle att återkalla överklagandet. Av

text: 6 kap. 7 § samma lag

text: framgår att om överklagandet inte avvisas enligt 5 § eller förfaller enligt 6 §, skall skattemyndigheten överlämna överklagandet, sitt omprövningsbeslut och övriga handlingar i ärendet till länsrätten.

text: Vid den nya

text: taxeringslagens

text: tillkomst framhölls tydligt att alla otvistiga frågor skulle avgöras på skattemyndighetsnivå. Av denna anledning infördes bestämmelsen i

text: 6 kap. 6 § tredje stycket

text: att skattemyndigheten kan bereda den skattskyldige tillfälle att återkalla sin talan. Bestämmelsen avser t.ex. situationer där den skattskyldiges yrkanden i allt väsentligt har bifallits eller en utförlig beslutsmotivering kan ha rett ut en tidigare oklarhet. Återkallar den skattskyldige överklagandet skall skattemyndigheten avskriva ärendet (se

text: prop. 1989/90:74 s. 320

text: och

text: I detta fall kom AA:s överklaganden in till skattemyndigheten den 8 och 13 mars 1996. Skattemyndigheten hade då att pröva om överklagandena kommit in i rätt tid och, vid sådant förhållande, snarast ompröva de överklagade besluten. Myndigheten hade, såvitt framkommit, inte vidtagit några åtgärder med anledning av överklagandena när AA inkom med en återkallelse av dessa, daterad den 15 juli 1996. Inte heller den skriften föranledde – anmärkningsvärt nog – någon handlingsåtgärd från myndighetens sida.

text: Här uppkommer då frågan vad myndigheten, efter att återkallelsen inkommit, bort vidta för åtgärd. Situationen är ju här en annan än den som avses i 6 kap. 6 § tredje stycket TL, eftersom återkallelsen kom in till skattemyndigheten innan myndigheten hunnit fatta sitt omprövningsbeslut. Jag finner dock härvid inte något bärande skäl för varför handläggningsordningen i den nu aktuella situationen skulle vara annorlunda än den när skattemyndigheten hunnit göra sin omprövning. Skattemyndigheten bör således enligt min mening i en situation som den förevarande, dvs. när en återkallelse kommer in till myndigheten innan den gjort sin omprövning, vara behörig att skriva av ärendet. En sådan ordning överensstämmer rimligen också med lagstiftarens intentioner med TL.

text: Den 3 april 1998 gav AA in ett återtagande av den tidigare återkallelsen. Att ett återtagande av en återkallelse medför att överklagandet skall handläggas som om det inte återkallats framgår av rättsfallet

text: RÅ 1994 ref. 77

text: . Skattemyndigheten skulle således efter nämnda tidpunkt ha handlagt överklagandena i vanlig ordning. Myndigheten har i remissvaret i detta avseende anfört att handläggaren i ärendet i samband med ett telefonsamtal med AA fått uppfattningen att denne inte kvarstod

text: vid sina överklaganden. Jag vill här påpeka att ett muntligt återkallande av ett överklagande inte utgör grund för avskrivning (se RÅ 79 2:36).

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att jag givetvis är mycket kritisk till frånvaron av handläggning i AA:s ärende. Att myndigheten inte förefaller ha haft alla de rättsliga spörsmålen helt klart för sig har jag, med tanke på dessas komplexitet, större förståelse för.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslut, ändring av
Fullföljdshänvisning
Omprövning

title: Kritik mot Försäkringskassan för bristande tillämpning av 20 kap. 10 och 10 a §§ lagen om allmän försäkring

text: Anmälan

text: AA klagade på Försäkringskassans handläggning av ett ärende om livränta, i vilket han varit ombud för BB. Han anförde bl.a. att det hade förekommit brister i kommuniceringen i ärendet och att Försäkringskassan hade uttryckt sig otydligt i sitt svar på hans begäran om omprövning.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt i ärendet hämtades in och granskades. Vid granskningen framkom bl.a. att AA den 3 februari 2009 begärde att Försäkringskassans beslut den 29 januari 2009 att inte bevilja BB livränta skulle ”omprövas” med stöd av

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Som svar på denna begäran uppgav Försäkringskassan i en skrivelse den 5 februari 2009, att man gjort bedömningen att det ”inte finns skäl att ompröva” beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Försäkringskassan avslutade skrivelsen med följande upplysning: ”Om du anser att det här beslutet är felaktigt kan du begära att Försäkringskassan omprövar det.”

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig i ärendet. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan bl.a. följande. – – – Enligt 8 kap. 12 § LAF gäller bestämmelserna i 20 kap. 10–13 §§ lagen(

text: ) om allmän försäkring, AFL, om omprövning och ändring av Försäkringskassans beslut. Det är en väsentlig skillnad på vad som omfattas aven prövning av om ett beslut kan ändras med stöd av

text: 20 kap. 10 a §

text: AFL och en omprövning enligt

text: 20 kap. 10 § samma lag

text: . Den prövning Försäkringskassan kan göra med stöd av

text: 20 kap. 10 a §

text: AFL är väldigt begränsad. Det är inte möjligt att göra en fullständig sakprövning av ärendet med stöd av bestämmelsen. Försäkringskassan kan med stöd av denna bestämmelse endast ändra ett beslut om det på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag, eller om beslutet har blivit felaktigt på grund av uppbenbart felaktig rättstillämpning. Försäkringskassan är skyldig att ex officio göra en bedömning av om ett beslut kan ändras med stöd av denna bestämmelse. När det däremot gäller en omprövning enligt

text: 20 kap. 10 §

text: AFL ska Försäkringskassan göra en fullständig sakprövning av

text: det beslut som begärts omprövning av. I de fall det inte är klart vad den försäkrade begär ska Försäkringskassan kontakta honom eller henne och utreda om det är frågan om en begäran om omprövning eller inte. Av handlingarna i ärendet framgår att AA begärt en omprövning av beslutet den 29 januari 2009 med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Försäkringskassan har i skrivelse daterad den 5 februari 2009 meddelat AA att det inte fanns skäl att ompröva beslutet den 29 januari och samtidigt informerat om att AA kunde begära omprövning av beslutet den5 februari 2009. AA har därefter begärt omprövning av beslutet och Försäkringskassan har den 3 april 2009 fattat ett omprövningsbeslut. Vid denna omprövning gjordes en fullständig sakprövning av beslutet från den 29 januari 2009. AA uttalar i sin anmälan till JO att Försäkringskassans omprövningsenhet, då avslagsbeslutet stod fast, genast borde ha överlämnat livränteärendet till länsrätten för överprövning istället för att låta ärendet vila. För att Försäkringskassan ska kunna överlämna ett ärende till länsrätten måste parten ha överklagat det omprövningsbeslut som myndigheten fattat. Den skrivelse som AA fått är olyckligt formulerad och kan ledatill missförstånd. Det borde ha framgått att Försäkringskassan inte funnit skäl att ändra beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Försäkringskassan instämmer i att det är viktigt att det av skrivelsen framgår vad myndigheten prövat och om det är fråga om ett beslut eller inte. I de fall det är fråga ombeslut ska det också tydligt framgå hur den försäkrade ska gå till väga för att begära omprövning eller överklaga beslutet. Försäkringskassan beklagar att skrivelsen var otydlig och att det inte tydligt framgår vad som åsyftas.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 18 maj 2010 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Rättslig reglering

text: Beslut av Försäkringskassan i ärenden om försäkring enligt AFL, ska enligt 20 kap.

text: 10 § första stycket den lagen, omprövas av Försäkringskassan, om det begärs av den enskilde som beslutet angår och beslutet inte har meddelats med stöd av 10 a § samma kapitel.

text: En begäran om omprövning ska, enligt 20 kap. 13 § AFL, ha kommit in till Försäkringskassan inom två månader från den dag då den försäkrade fick del av beslutet.

text: Enligt 20 kap. 10 a § AFL ska Försäkringskassan ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt AFL, som har fattats av Försäkringskassan och inte har prövats av domstol,

text: 1. om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet,

text: 2. om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag,

text: 3. om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

text: Ändring ska göras även om begäran om omprövning inte har framställts enligt 10 §. Ändring behöver inte göras om oriktigheten är av ringa betydelse.

text: Ett beslut får ej ändras till den försäkrades nackdel såvitt gäller förmån som har förfallit till betalning och ej heller i annat fall om det finns synnerliga skäl mot det.

text: En fråga om ändring enligt denna paragraf får ej tagas upp sedan mer än två år förflutit från den dag då beslutet meddelades. Ändring får dock ske även efter utgången av denna tid, om det först därefter har kommit fram att beslutet har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om det finns andra synnerliga skäl.

text: Av 20 kap. 11 § AFL framgår att Försäkringskassans beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut får dock inte överklagas av en enskild innan beslutet har omprövats enligt 10 § samma kapitel.

text: Bestämmelserna ovan har motsvarande tillämpning i ärenden enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring.

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 3 februari 2009 begärde att Försäkringskassan skulle ”ompröva” sitt beslut ”med stöd av 20 kap. 10 a § AFL”. Till stöd härför anförde han bl.a. att Försäkringskassan hade brustit i sin kommunicerings- och utredningsskyldighet. Försäkringskassan svarade på AA:s begäran genom att i en orubricerad skrivelse, daterad den 5 februari 2009, bemöta hans invändningar mot kommuniceringen i ärendet och meddela att myndigheten hade gjort bedömningen att det saknades skäl att ”ompröva beslutet enligt 20 kap. 10 a § AFL”. Skrivelsen avslutades med följande upplysning: ”Om du anser att det här beslutet är felaktigt kan du begära att Försäkringskassan omprövar det.”

text: Det är, som Försäkringskassan anför i sitt remissvar, en väsentlig skillnad mellan en fullständig sakprövning enligt 20 kap. 10 § AFL och den begränsade prövning som sker med stöd av 10 a § samma kapitel. Oavsett vilket lagrum som anges bör utgångspunkten vara att den som i en skrivelse till kassan uttrycker missnöje över ett beslut, önskar en så fullständig prövning av beslutet som möjligt. En skriftlig missnöjesyttring som kommer in till kassan inom tvåmånadersfristen bör därför betraktas som en begäran om omprövning med stöd av 20 kap. 10 § AFL såvida inte den försäkrade uttryckligen har motsatt sig en sådan prövning. En sådan situation kan, trots AA:s hänvisning till 20 kap. 10 a § AFL, inte anses vara för handen i detta fall. AA:s skrivelse den 3 februari 2009 borde således ha hanterats som en begäran om omprövning med stöd av 20 kap. 10 § AFL.

text: Inför en omprövning bör kassan redan på eget initiativ ta ställning till om det finns förutsättningar att ändra beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Såvida inte den försäkrades yrkande genom en sådan ändring kan bifallas fullt ut ska ärendet lämnas vidare för en fullständig prövning i sak. Försäkringskassans ställningstagande i ändringsfrågan bör dokumenteras i akten men behöver i ett sådant fall

text: inte meddelas den enskilde. Om den enskilde själv har begärt att kassan ska ändra sitt beslut med stöd av 20 kap. 10 a § AFL och kassan inte finner skäl för sådan ändring ska däremot ett avslagsbeslut meddelas. Ett sådant beslut kan inte omprövas men väl överklagas och ska därför vara försett med överklagandehänvisning. Detta förfarande bör emellertid, i enlighet med vad jag har anfört i föregående stycke, främst bli aktuellt i fall då tidsfristen för omprövning har löpt ut.

text: En beslutsunderrättelse måste givetvis formuleras på ett sådant sätt att det klart framgår att det är fråga om ett beslut och vad som därigenom prövats. Om beslutet går att angripa ska beslutsunderrättelsen även vara försedd med en korrekt fullföljdshänvisning. Försäkringskassans skrivelse till AA den 5 februari 2009 uppfyller inte något av dessa krav.