nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Överklagande

title: Uttalanden om att kommunala bolag lämpligen bör lämna fullföljdshänvisning till beslut att avslå begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Även fråga om rutiner för diarieföring m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan begärde AA, journalist vid tidningen Transportarbetaren, att JO skulle granska det sätt på vilket det kommunala bolaget Falkenbergs Terminal AB hade handlagt ett ärende om handlingsutlämnande. AA framförde följande. Han hade till Falkenbergs Terminal AB skickat en begäran om att få ta del av allmänna handlingar som rörde avtalsförbindelser och korrespondens mellan bolaget och G&A Shipping Services AB. Falkenbergs Terminal AB:s VD BB hade tidigare per telefon uppgett att det inte fanns några sådana handlingar inkomna eller upprättade. Eftersom AA misstrodde uppgiften hade han ändå begärt skriftligen att få ta del av handlingarna. Han hade också, för det fall bolaget ansåg att handlingarna var sekretessskyddade, begärt att få uppgift om diarienummer och diarieblad beträffande handlingarna och ett skriftligt beslut med fullföljdshänvisning.

text: AA ifrågasatte vidare om bolaget höll sina handlingar ordnade på ett sådant sätt att allmänheten kunde ta del av dem samt uppgav att bolaget inte förde något register över sina allmänna handlingar.

text: Till anmälan fogades kopior bl.a. av AA:s skriftliga begäran om handlingsutlämnande, daterad den 5 april 2000, och en skrivelse den 6 april 2000 där bolaget besvarade framställningen. I bolagets skrivelse angavs bl.a. att handlingarna inte skulle komma att lämnas ut eftersom de var sekretessbelagda.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Falkenbergs Terminal AB för utredning och yttrande.

text: I yttrande anförde bolaget följande.

text: Falkenbergs Terminal AB (FTAB) gör bedömningen att FTAB håller sina allmänna handlingar på ett sådant sätt att allmänheten kan ta del av dem. FTAB har inte en sådan omfattande mängd ärenden och dokument som motiverar ett datoriserat diariesystem. FTAB följer den undantagsregel som 15 kap 1 § sekretesslagstiftningen medger. I den aktuella typen av ärende läggs det alltid upp en akt. All korrespondens och alla avtal som härrör till ärendet läggs in i tidsföljd i denna akt.

text: Respektive handläggare ansvarar för akten. Efter avslutad affär eller projekt arkiveras akten. I det fallet allmänheten vill ta del av handlingarna görs en sekretessbedömning. Om utfallet vid denna bedömning blir att handlingarna skall sekretessbeläggas, diarieförs handlingarna, handlingarna hemligstämplas och lämplig sekretessbestämmelse anges. Detta skall meddelas vid förfrågan. I det aktuella fallet har journalisten AA ringt till flera olika medarbetare och ställt frågor angående FTAB:s sätt att hålla allmänna handlingar samt korrespondens och avtal mellan FTAB och G&A Shipping Services (Holding) AB (G&A SS AB). AA har fått vårt diariesystem förklarat för sig och att det är FTAB:s VD BB som ansvarar för denna affär. I det fall AA har presenterat sig som journalist har han blivit hänvisad till FTAB:s VD BB eftersom denne svarar för alla mediekontakter från företagsledningens sida. AA skriver i sin anmälan att VD BB uppgivit att det inte finns några handlingar som rör avtalsförbindelser och korrespondens mellan FTAB och G&A SS AB. Detta är felaktigt. BB har till AA per telefon uppgivit att det inte finns några muntliga eller skriftliga avtalsförbindelser mellan FTAB och G&A SS AB därför att det inte existerar några sådana. BB har aldrig förnekat att det skulle finnas korrespondens mellan de bägge företagen. BB bekräftar dessutom korrespondensens existens muntligen vid telefonsamtal den 5/4 samt genom brev till AA daterat 6/5 2000. Den 5/4 2000 erhöll FTAB en skriftlig begäran från AA om att ta del av allmänna handlingar upprättade vid FTAB. Samma datum den 5/4 hemligstämplades de handlingar som AA önskade ta del av, detta meddelades muntligt per telefon. Den 6/4 2000 meddelades AA skriftligen att handlingarna hemligstämplats. Tyvärr missade FTAB att hänvisa till vilka paragrafer i sekretesslagen som ligger till grund för detta beslut, nämligen 6 kap § 1, 2 samt 6 kap § 5, 7. Beträffande besvärshänvisning framgår det av sekretesslagen kap 15 § 7 att det, i detta fall, är AA:s sak att överklaga till kammarrätten. Vad gäller diarieförteckningen över de hemligstämplade handlingarna kunde inte denna sammanställas under vecka 14 pga tillfällig underbemanning samt VD:s semester. I början av vecka 15 fick FTAB kännedom om att AA JO-anmält FTAB, och uppfattade då frågan som överspelad eftersom den lyfts till en högre nivå. En uppfattning som verkar ha delats av AA eftersom denne inte överhuvudtaget fört frågan på tal vid samtal med BB eller vid AA:s besök vid FTAB efter vecka 15. FTAB granskar för närvarande sina rutiner vad gäller diarieföring för att se om något kan förbättras.

text: AA kommenterade remissyttrandet och framförde ytterligare klagomål mot bolaget.

text: I beslut den 11 oktober 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Enligt

text: 1 kap. 9 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: skall vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gälla handlingar hos bl.a. aktiebolag där kommuner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag skall vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: jämställas med myndighet.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling

text: även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt.

text: Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen

text: underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, beträffande kommunala bolags beslut hos kammarrätt. Om beslut har meddelats av ett kommunalt bolag tillämpas bestämmelserna i

text: 25 §§

text: och

text: 30 § första meningen

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: om överklagande.

text: Enligt

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: skall allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller andra handlingar har myndigheten att själv avgöra om registrering skall ske eller det alternativa tillvägagångssättet skall väljas. Det förutsätts att, sedan myndigheten i fråga om handlingar av ett visst slag bestämt sig för ettdera sättet, detta i praktiken tillämpas konsekvent.

text: Enligt

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: skall, beträffande handling som registreras enligt 1 §, av registret framgå datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen, i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt i korthet vad handlingen rör.

text: Bedömning

text: AA och bolaget har redovisat olika uppfattningar om vad som förekom vid AA:s muntliga begäran om utlämnande av handlingar. Det är inte sannolikt att ytterligare utredning skulle kunna bringa klarhet i saken och jag går därför inte vidare i denna del.

text: I det föregående har jag redogjort för vilka av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om ärendehandläggning som har gjorts tillämpliga beträffande kommunala bolags handläggning av ärenden om handlingsutlämnande. Av redogörelsen följer att det för de kommunala bolagen inte finns någon författningsbestämd skyldighet att lämna fullföljdshänvisning till ett beslut att avslå en begäran om utlämnande av en allmän handling (jfr

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: ). Jag kan därför inte kritisera bolaget för att det inte lämnade någon sådan hänvisning i anslutning till sitt skriftliga besked den 6 april 2000 till AA. Det skedda ger mig emellertid anledning anmärka att kommunala bolag ändå lämpligen bör lämna en sådan hänvisning. En sådan ordning ligger i linje med en av utgångspunkterna för lagstiftningen på området, nämligen att det ligger nära till hands att enskilda organ

text: som har offentliga förvaltningsuppgifter analogt tillämpar

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser (se

text: prop. 1988/89:66 s. 15

text: Tilläggas kan att det av bolagets skrivelse den 6 april 2000 till AA uttryckligen borde ha framgått att skrivelsen utgjorde bolagets beslut i utlämnandefrågan.

text: Bolaget har i remissyttrandet beskrivit sina rutiner i fråga om registrering av allmänna handlingar. Av yttrandet framgår bl.a. att bolaget, när en handling kommer in eller upprättas, lägger den till akten i ärendet och att diarieföring av en handling som innehåller uppgifter som omfattas av sekretess sker först i samband med att handlingen har begärts utlämnad.

text: Såsom jag har redogjort för tidigare gäller den ovillkorliga skyldigheten att registrera allmänna handlingar endast handlingar som omfattas av sekretess. Sådana handlingar skall registreras utan dröjsmål. Registrering skall sålunda ske så snart det är praktiskt möjligt, normalt samma dag som – eller senast dagen efter – handlingen kom in eller upprättades. Bolagets rutiner, att diarieföra handlingar först i samband med att de begärs utlämnade och då bedöms omfattas av sekretess, står således i strid med bestämmelserna i

text: sekretesslagen

text: och kan leda till att handlingar registreras alltför sent eller att de över huvud taget inte registreras.

text: Bolaget har i remissyttrandet anfört att man ser över sina rutiner för diarieföring. Jag förutsätter att bolaget i detta arbete följer vad jag har uttalat.

text: Av utredningen framgår vidare att bolaget inte lämnade den efterfrågade diarieförteckningen till AA. Bolaget har anfört att man uppfattade frågan som överspelad då han hade gjort en anmälan till JO. Att AA gjort en JO-anmälan har emellertid helt saknat betydelse i fråga om bolagets skyldighet att handlägga AA:s begäran.

text: Vad som har kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande av mig.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för att myndigheten under en längre tid har bedrivit häktesverksamhet i bristfälliga lokaler

org: jo

sammanfattning: Sedan 2006 bedriver Kriminalvården en provisorisk häktesverksamhet i Polismyndighetens arrest i Östersund. I samband med en Opcat-inspektion 2013 uttalade JO att Kriminalvården allvarligt borde överväga lämpligheten av att fortsättningsvis placera häktade i lokalerna. Efter en andra Opcat-inspektion 2016 ansåg JO att Kriminalvården, om inte omedelbara åtgärder vidtogs, skulle upphöra med att placera häktade personer i lokalerna. I tiden därefter har det skett vissa förändringar i lokalerna. Vidare är Kriminalvårdens avsikt att lokalerna enbart ska användas för placering av intagna med restriktioner. Trots dessa förändringar kvarstår enligt JO det faktum att de nuvarande lokalerna inte är lämpade att bedriva häktesverksamhet i. Östersunds geografiska läge är enligt JO inte ett tillräckligt tungt vägande skäl för att kunna motivera att häktade placeras i de nuvarande lokalerna. Den enda rimliga lösningen är således att Kriminalvården slutar att använda de nuvarande lokalerna som häkte och inte återupptar häktesverksamheten i Östersund förrän det finns ändamålsenliga lokaler. Enligt Kriminalvården beräknas nya häkteslokaler kunna tas i drift våren 2020.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Sedan 2006 bedriver Kriminalvården en provisorisk häktesverksamhet i Polismyndighetens arrest i Östersund. Kriminalvården ansvarar för driften av verksamheten i arresten som – förutom nio häktesplatser – består av tre platser för anhållna och gripna samt fyra platser för personer som omhändertagits med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. Samtliga rum som används för frihetsberövande ligger i en gemensam korridor. När det i det följande talas om häktet Östersund, är det de nio häktesplatserna i Polismyndighetens arrest som avses.

type: stycke

text: JO:s Opcat-enhet har vid två tillfällen inspekterat Kriminalvården, häktet Östersund.

text: Tidigare uttalanden om häktet Östersund Efter den första inspektionen i december 2013 (dnr 6386-2013) uttalade dåvarande chefsJO Elisabet Fura att hon ansåg att häkteslokalerna var direkt olämpliga att bedriva häktesverksamhet i och att Kriminalvården allvarligt

text: borde överväga lämpligheten av att fortsättningsvis placera häktade i lokalerna. Till grund för detta uttalande låg att häktet saknade gemensamhetsutrymmen och motionslokal samt att besökare togs emot i ett rum inne i själva häkteslokalerna och alltså inte på en särskilt anpassad besöksavdelning. De intagna kunde vidare inte se ut från bostadsrummens fönster och inte heller tillgodogöra sig dagsljus på promenadgården.

text: Vid en uppföljande inspektion i februari 2016 (dnr 872-2016) konstaterades att det inte hade gjorts några förbättringar sedan den förra inspektionen. ChefsJO Fura fann inte skäl att ompröva sitt tidigare ställningstagande och uttalade bl.a. följande:

text: Häktesledningen har uppgett att det finns planer på att bygga ett nytt häkte, men att det inte finns något finansierat beslut med fastställd tidsplan. Oavsett om en sådan plan antas anser jag att Kriminalvården, om inte omedelbara åtgärder vidtas, ska upphöra med att placera häktade personer i nuvarande lokaler. Kriminalvården uppmanades att senast i januari 2017 återkomma med en redogörelse för vilka åtgärder som myndigheten hade vidtagit. Kriminalvårdens återrapportering I en återrapportering i februari 2017 gjorde Kriminalvården inte någon annan bedömning än JO i fråga om de brister som påtalats beträffande häktet Östersund. Kriminalvården uppgav vidare att myndigheten kommit överens med Polismyndigheten om att begära av fastighetsägaren att få vissa förändringar av lokalerna gjorda. Bland annat önskade Kriminalvården åtgärder för att förbättra tillgången till dagsljus i bostadsrummen och på rastgården. Däremot bedömde Kriminalvården inte att det fanns möjlighet att vidta åtgärder för att skapa gemensamhetsutrymmen, motionslokal och ett besöksrum utanför den s.k. häkteskorridoren. Dessa brister skulle man kunna åtgärda först genom att bygga ett nytt häkte, som vid den tidpunkten var under projektering. Uppgifter från Polismyndigheten Under 2013 och 2016 genomfördes även inspektioner av arresten i Östersund. Efter inspektionen 2016 begärde JO Cecilia Renfors en återrapportering från Polismyndigheten. Den visade bl.a. att den översta delen av fönstren, cirka 20 procent, numera är klarglas. Vidare fanns det planer på att höja och snedställa taket över rastgården – som även används av intagna i häktet Östersund – för att öka ljus- och luftinsläpp. Arbetet beräknades pågå under sommaren och vara färdigt i början av 2017.

text: Utredning

text: Mot bakgrund av Kriminalvårdens redovisning av de åtgärder myndigheten vidtagit beslutade jag att inom ramen för detta ärende ytterligare utreda förhållandena i häktet Östersund. Kriminalvården uppmanades att återkomma med en redovisning om:

text: 1. Vilka överväganden Kriminalvården gjort avseende situationen för intagna i häktet mot bakgrund av att myndigheten inte gör en annan bedömning än JO avseende de brister som JO påtalat, men ändå valt att fortsätta med häktesverksamhet i nuvarande lokaler. 2. Statistik över antalet inskrivningar och vistelsetider för intagna i häktet Östersund under perioden den 1 juni 2016 till och med den 1 maj 2017. 3. Vilka lösningar som undersökts avseende sysselsättning, motion och besök i nuvarande lokaler. 4. Tidpunkten för när det nya häktet som projekteras kan beräknas börja byggas och när det kommer att vara färdigställt.

text: Kriminalvårdens remissvar Kriminalvårdens remissvar kom in till JO den 8 augusti 2017. Genom generaldirektören AA uppgav Kriminalvården, i huvudsak följande:

text: Sammanfattning

text: Det finns behov av att även fortsättningsvis bedriva häktesverksamhet i Östersund. Kriminalvården delar dock JO:s uppfattning att nuvarande häkteslokaler i Östersund har sina begränsningar, och ett nytt häkte är därför under projektering, med byggstart under nästa år. I avvaktan på att det nya häktet driftsätts har Kriminalvården anpassat häktesverksamheten i Östersund till att övergå till ett restriktionshäkte där i princip endast intagna som saknar rätt till gemensamhet med andra intagna är placerade. En rad åtgärder har vidtagits för att förbättra de intagnas förhållanden under häktningstiden, som en högre personaltäthet och ett närmare klientarbete med inriktning på isoleringsbrytande aktiviteter. Det förs även en dialog med Polismyndigheten om förbättringar av rastgården. Förberedelser finns att vid behov utvidga befintliga möjligheter för sällskapsutrymmen genom att använda ett bostadsrum för förströelse.

text: Ärendet

text: JO har inlett ett ärende för utredning av förhållandena i häktet Östersund och för uppföljning av JO:s två tidigare inspektioner av häktet (JO:s ärenden dnr 6386- 2013 och 872-2016). JO har begärt att Kriminalvården ska redovisa sina överväganden att fortsätta bedriva verksamheten i lokalerna, trots de påtalade bristerna avseende de intagnas situation i häktet, och de lösningar som undersökts avseende sysselsättning, motion och besök i lokalerna. Kriminalvården ska också redogöra för antalet inskrivningar och vistelsetider för intagna i häktet under perioden den 1 juni 2016 till och med den 1 maj 2017 och precisera när det nya häktet beräknas börja byggas och vara färdigställt.

text: Närmare om häktet Östersund

text: Kriminalvården bedriver sin häktesverksamhet i Östersund i Polismyndighetens förvaringslokal. Kriminalvården ansvarar för driften av verksamheten i förvaringslokalen. Verksamheten omfattar utöver häktade även anhållna och gripna personer samt personer som omhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Förvaringslokalen har sammanlagt 16 platser, varav nio platser för häktade, tre platser för anhållna och gripna och fyra platser för omhändertagna personer enligt LOB. Hyreskontraktet avseende förvaringslokalen är tecknat mellan Polismyndigheten och fastighetsägaren Kungsleden AB. Kriminalvården har tillgång till lokalen med stöd av en överenskommelse med Polismyndigheten om samverkan mellan

text: myndigheterna. Överenskommelsen innebär i huvudsak att Kriminalvården ansvarar för driften av verksamheten medan Polismyndigheten ansvarar för lokalerna. Behovet av ett häkte i Östersund anses vara stort. Det hänger samman med Östersunds geografiska belägenhet och de långa och tidsödande transporter inom rättsväsendet som med nödvändighet skulle uppstå om det inte fanns något häkte i Östersund. De verksamhetsbetingelser och samhällshänsyn som Kriminalvården har att beakta när myndigheten utformar sin lokalförsörjning motiverar därför att häktesverksamhet bedrivs i Östersund, jfr 3 § förordningen med instruktion för Kriminalvården och 3 § myndighetsförordningen. Meningen med överenskommelsen och den valda modellen för arrest- och häktesverksamheten i Östersund är att genom samverkan med Polismyndigheten ta till vara på de fördelar som kan vinnas såväl för enskilda som för staten som helhet. Drift av småskaliga arrester och häkten är mycket resurskrävande. Genom överenskommelsen mellan Polismyndigheten och Kriminalvården skapas förutsättningar för att kunna bedriva en ändamålsenlig och effektiv arrest- och häktesverksamhet i Östersund. Den valda lösningen innebär att häktespersonalen tidigt i processen ges möjlighet att skapa sig en god kännedom om brottsmisstänkta. Det underlättar säkerhetsarbetet och arbetet med att kunna erbjuda individanpassade hjälp- och stödinsatser i de fall där den som grips och anhålls senare häktas. Förvaringslokalens geografiska placering underlättar de intagnas möjligheter att ta emot besök av närstående. Den innebär också kortare och mindre kostsamma transporter till polis och domstol.

text: Förvaringslokalens utformning

text: Förvaringslokalen är belägen på markplan i en flervåningsbyggnad. De intagnas bostadsrum i förvaringslokalen är belägna på rad med kortsidan mot en korridor som löper genom hela lokalen. Ingången till förvaringslokalen är på ena sidan av korridoren medan på andra sidan finns en utgång till Polismyndighetens övriga lokaler i byggnaden. I mitten av korridoren mittemot bostadsrummen finns ett besöksrum som är ungefär dubbelt så stort ett bostadsrum. På ena sida av besöksrummet finns Polismyndighetens daktningsrum och på andra sidan ett kontorsrum som används av förvaringslokalens vakthavande befäl. Bredvid kontorsrummet finns ett undersökningsrum som numera är förbehållet för intagnas besök hos häktets sjuksköterska och läkarundersökningar.

text: Förutsättningar för gemensamhet

text: Förvaringslokalen saknar gemensamhetsutrymmen för intagna utöver befintligt besöksrum. Någon möjlighet att tillfälligt dela av korridoren för att två eller fler bostadsrum med tillhörande del av korridoren ska kunna användas under en tid som gemensamhetsutrymme finns inte. Detta beror på att passage genom korridoren måste vara tillgänglig för andra. Inte heller finns det andra utrymmen där fler än två intagna kan vistas tillsammans, förutom besöksrummet. Förvaringslokalen medger alltså inte gemensamhet i häkteslagens mening. Hindren för sådan gemensamhet är förknippade med begränsningar i förvaringslokalens disposition och i det faktum att ändring av lokalen kräver medgivande av Polismyndigheten, som också använder delar av förvaringslokalen för sin verksamhet. Rätten till gemensamhet enligt häkteslagen gäller emellertid inte om den intagne är belagd med gemensamhetsrestriktioner. Med hänsyn härtill har inriktningen på häktesverksamheten i praktiken övergått till ett restriktionshäkte. Om den som är misstänkt för brott som gripen eller anhållen häktas utan att åklagaren ges tillstånd att meddela restriktioner av domstol eller rätten att meddela restriktioner senare upphävs, till exempel i samband med att huvudförhandlingen avslutats, initieras normalt en förflyttning av den intagne. Förflyttningen av den intagne till ett gemensamhetshäkte sker i normalfallet inom ett par dagar. Behovet av gemensamhet i häkteslagens mening är därför

text: mycket begränsad då normalt endast den som är häktad med restriktioner förvaras i häktet. För den som är belagd med gemensamhetsrestriktioner gäller alltså inte rätten till gemensamhet. För att komma till rätta med den isolering sådana restriktioner innebär för den intagne initieras en rad isoleringsbrytande åtgärder. I och med att häktet är mycket litet och välbemannat kommer personalen nära de intagna, vilket möjliggör aktiviteter som t.ex. kortspel och bakning. En regelbundet återkommande isoleringsbrytande åtgärd är s.k. samsittning, varigenom en intagen ges möjlighet att umgås med en annan intagen i ett låst bostadsrum. Sådan samsittning initieras genom att förfrågan skickas till åklagare om samsittning medges. Till saken hör också att häktet har en högre bemanning än genomsnittet. Sett till häktets storlek möjliggör det tät dialog med de intagna och ett klientnära arbetssätt i syfte att minska de intagnas isolering. De isoleringsbrytande åtgärder som vidtas dokumenteras av häktet. Däremot är det inte ovanligt att intagna uttrycker att de önskar avstå från att umgås med andra intagna. Någon dokumentation om en intagen inte vill vistas i gemensamhet sker inte i dagsläget, vilket innebär att häktets dokumentation av de isoleringsbrytande åtgärder som äger rum inte är helt rättvisande.

text: Besöksfaciliteter

text: De häktade har möjlighet att ta emot besök i förvaringslokalens besöksrum. Tidigare använde Polismyndigheten besöksrummet som förhörsrum men under senare tid har denna användning minskat betydligt och nu näst intill upphört. Polismyndigheten har flera andra förhörsrum till förfogande utanför förvaringslokalen. Besöksrummet används övervägande till besök till intagna men det erbjuds under övrig tid som sällskapsrum för de intagna. Familjebesök görs alltid i besöksrummet och inte i de häktades bostadsrum. I de fall besök tillåts ske i ett bostadsrum är det personal från Röda korset eller ombud till en intagen som besöker den intagne. Det är endast i undantagsfall som önskemål om besök i bostadsrummet inte kan tillgodoses på grund av att rummet inte är tillgängligt.

text: Bostadsrummens fönster och rastgården

text: Bostadsrummens fönster har delvis frostade fönsterrutor och är försedda på utsidan med en plåtplank riktad uppåt utåt. Detta för att skydda intagna från insyn utifrån och förhindra förberedelse av störning av ordningen och säkerheten i förvaringslokalen. Behovet är föranlett av att fönstren är mot en allmän yta. Frostningen är på ca 20 procent av fönsterrutorna [ska rätteligen vara ca 80 procent, JO:s anm.], vilket medger att intagna kan se himlen och översta delen av byggnadskroppen på andra sidan. De intagna har inte möjlighet att själva reglera fönstrens ljusinsläpp men kan påkalla personalens hjälp. En dialog är inlett med Polismyndigheten om ändringar av rastgårdens tak. De möjligheter som diskuteras är att höja befintligt plasttak eller att avtäcka en del av det.

text: Sysselsättning och motion

text: Häktet i Östersund har inte någon reguljär möjlighet att erbjuda häktade sysselsättning i den mening som avses i häkteslagen. Detta beror till viss del på att de intagna vistas i genomsnitt under en begränsad tid på häktet och att häktet har ett få antal häktade och därför inte kan garantera någon leverans. Vid enskilda tillfällen har häktet kunnat erbjuda intagna sysselsättning i form av paketering. Häktet har tagit kontakt med andra verksamhetsställen inom myndigheten som har produktionsdrift för att undersöka möjligheten att ta emot uppdrag om delleverans och härigenom kunna erbjuda intagna sysselsättning. I avvaktan på reguljär sysselsättning är de åtgärder som vidtas inriktade på att kunna erbjuda häktade meningsfulla aktiviteter. Personalen arbetar medvetet och kontinuerligt

text: med att erbjuda olika möjligheter till aktiviteter som exempelvis enklare bakning, olika spel och pyssel. De intagna har också möjlighet att delta i yoga under ledning av en instruktör och att låna en motionscykel.

text: Ett nytt häkte

text: Det nya häktet kommer att vara en del av den byggnad som planeras byggas för Kriminalvårdens verksamhet i Östersund. Projekteringen av de nya häkteslokalerna är i slutfasen. Just nu pågår arbetet med detaljritningar av planlösningen i häkteslokalerna utifrån ställda funktionskrav. Ett hyreskontrakt för de nya häkteslokalerna är nu tecknat mellan Kriminalvården och fastighetsägaren Kungsleden AB. Planerad byggstart för de nya häkteslokalerna är under 2018 och byggtiden beräknas till cirka ett år. Verksamheten i det nya häktet bör vara på plats som senast till hösten 2019.

text: Statistikuppgifter om inskrivna personer och genomsnittliga häktningstider

text: Antalet personer som har varit häktade är enligt uppgifter från Östersunds tingsrätt 103 personer under 2016 och 45 personer från årets början fram till sista maj 2017. Den genomsnittliga häktningstiden är cirka sex veckor. Kompletterande uppgifter I juni 2018 uppgav Kriminalvården att upphandlingen av en ny häkteslokal var avslutad och att entreprenaden beräknades börja i augusti 2018. Arbetet pågår sedan till årsskiftet 2019/20 med planerad driftsättning våren 2020, allt under förutsättning att inte något oförutsett inträffar.

text: Bedömning

text: Med anledning av att Kriminalvården i sitt remissvar uppehåller sig vid nödvändigheten av att bedriva häktesverksamhet i Östersund, vill jag inledningsvis framhålla att JO aldrig har ifrågasatt att det skulle finnas ett sådant behov. Kriminalvården har bäst förutsättningar att göra denna bedömning. Det problematiska är att myndigheten – trots att det har funnits ett sådant behov under längre tid – har valt att inrätta vad som beskrivs som en provisorisk häktesverksamhet i Polismyndighetens arrest. Kännetecknande för en provisorisk verksamhet är att den är tillfällig. Häktet har dock bedrivits på detta sätt under tolv år, och gränsen har därmed sedan länge passerats för när verksamheten kan beskrivas som tillfällig. Det har en under längre tid varit fråga om en permanent häktesverksamhet som bedrivits i bristfälliga lokaler. Enligt min mening är det bekymmersamt att myndigheten har låtit detta fortgå under så pass lång tid.

text: Även om avsikten är att häktet Östersund i dess nuvarande form ska bedrivas som ett restriktionshäkte även i fortsättningen, drabbar flertalet av de kvarvarande bristerna alla intagna lika. I dessa delar saknas det således betydelse att det bara är häktade med restriktioner som placeras där. En placering i häktet innebär att den frihetsberövade placeras i samma korridor som frihetsberövade som tillhör andra kategorier av intagna. Redan i samband med inspektionen 2013 noterade JO att det ledde till att intagna i häktet stördes av omhändertagna berusade personer, som förde oväsen genom att exempelvis banka i väggarna. Detta är i och för sig inte ett ovanligt problem i polisarrester, där berusade och

text: anhållna personer regelmässigt placeras i samma korridorer. Ett frihetsberövande i en arrestlokal är dock begränsat i tiden och pågår som mest i tre till fyra dygn. För den som sedermera blir häktad är problemet därmed som regel av en övergående natur, och störningarna upphör när den intagne kommer till ett häkte. Så är emellertid inte situationen för den intagne som placeras i häktet Östersund, där de störande inslagen kan pågå till och från under hela häktestiden. Situationen kan därmed med rätta upplevas av den intagne som att han eller hon under hela frihetsberövandet är placerad i en polisarrest. Detta är enligt min mening inte acceptabelt.

text: Häktet Östersund saknar fortfarande en ändamålsenlig motionslokal. En intagen som vill motionera är hänvisad till att göra det på en motionscykel som ställs in i bostadsrummet. Detta är naturligtvis en brist. Även om Kriminalvården inte behöver neka intagna möjligheten att ta emot besök kvarstår det faktum att det är olämpligt att besöken genomförs i ett rum inne på själva häktesavdelningen.

text: Fönstren i bostadsrummen har genomgått vissa justeringar och de tidigare helfrostade fönsterglasen har numera en mindre del klarglas. Enligt Kriminalvården medger det att intagna kan se himlen och översta delen av byggnadskroppen mittemot genom fönstret. JO har tidigare uttalat sig i fråga om utformningen av fönstren i bostadsrummen i bl.a. häkten och noterade i detta sammanhang att fönstren enligt en rekommendation till de europeiska fängelsereglerna inte bör täckas med s.k. opalglas (se kommentaren till artikel 18 i dessa regler). Enligt JO bör det vidare betecknas som en rättighet för intagna att placeras i ett bostadsrum där fönstret gör det möjligt att vistas i det dagsljus som är normalt för årstiden, och för den intagne att kunna betrakta omgivningarna (se JO 2016/17 s. 198, dnr

text: ). Jag har tagit del av bilder som Polismyndigheten har lämnat in i JO:s ärende dnr 871-2016, och jag kan konstatera att även efter att åtgärder har vidtagits uppfyller inte fönstren de grundläggande krav som enligt min mening rimligen bör kunna ställas.

text: Trots att vissa förändringar har gjorts kvarstår det faktum att de nuvarande lokalerna inte är lämpade att bedriva häktesverksamhet i. Det är en uppfattning som delas av Kriminalvården, och myndigheten har kommit relativt långt med den planerade byggnationen av ett nytt häkte i Östersund. Det nya häktet beräknas kunna tas i drift våren 2020. Mot denna bakgrund är den fråga som jag nu har att ta ställning till om det finns så pass tungt vägande skäl som kan motivera en fortsatt drift av häktesverksamheten i Polismyndighetens arrest till dess att ett nytt häkte är uppfört.

text: I sammanhanget vill jag framhålla att Kriminalvården tidigare även hade en provisorisk häktesverksamhet i Halmstad. I likhet med häktet Östersund var denna verksamhet inrättad i Polismyndighetens arrest. Häktet inspekterades den 14 och 15 februari 2017 (JO:s dnr 582-2017). Jag uttalade efter inspektionen att jag sammantaget var mycket tveksam till om Kriminalvården kan bedriva häktesverksamhet i enlighet med lagstiftarens intentioner i denna typ av lokaler.

text: Av den anledningen uppmanade jag myndigheten att se över verksamheten och allvarligt överväga lämpligheten av att fortsättningsvis placera häktade i de aktuella lokalerna. Häktesverksamheten i Halmstad har därefter upphört.

text: Det som skiljer Östersund från Halmstad är det geografiska läget. Vidare har planerna på ett nytt häkte i Östersund kommit så pass långt att det är möjligt att se ett slut på häktesverksamheten i dess nuvarande form. För en intagen som placeras i de nuvarande lokalerna saknar det emellertid betydelse att andra intagna om två år kommer att placeras i mer ändamålsenliga lokaler. Det är således inte ett skäl som kan läggas till grund för att acceptera de nuvarande bristerna. Därmed återstår att beakta Östersunds geografiska läge. Enligt min mening är detta i sig inte ett tillräckligt tungt vägande skäl för att kunna motivera att häktade placeras i lokaler som uppvisar de omfattande brister som jag redogjort för ovan. Den enda rimliga lösningen är således att Kriminalvården – i likhet med hur situationen hanterats i Halmstad – slutar att använda de nuvarande lokalerna som häkte och återupptar häktesverksamheten i Östersund först när det finns ändamålsenliga lokaler.

text: Som nämnts tidigare ifrågasatte chefsJO Fura redan 2013 lämpligheten av att bedriva häktesverksamhet i de aktuella lokalerna. Jag är mycket kritisk till att Kriminalvården fortsätter att bedriva häktesverksamhet i lokaler som uppvisar i stort sett samma allvarliga brister som noterades för fem år sedan.

text: Mot bakgrund av de synpunkter som redovisats ovan finner jag slutligen skäl att översända en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar

text: I ett beslut den 24 mars 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO har AA framfört klagomål mot Försvarsmaktens handläggning av en av honom framställd begäran om att få kopior på allmänna handlingar. Till stöd för anmälan har han anfört bl.a. följande. Hans framställan var så nöjaktigt preciserad som lagen föreskriver för att Försvarsmakten skulle kunna återfinna och pröva ett utlämnande. Detta har bekräftats i samtal med bl.a. professor BB. BB gör också bedömningen att hans precisering är tillräcklig för att kunna identifiera handlingarna som enligt BB är väl kända hos Försvarsmakten. Försvarsmakten har trots den information han bistått med tagit 27 dagar på sig för att dra slutsatsen att framställan inte är tillräckligt preciserad.

text: Utredning

text: Efter remiss har Försvarsmakten genom generalen CC anfört bl.a. följande.

text: Upplysningar om ärendets handläggning

text: AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar inkom till Försvarsmaktens högkvarter (Högkvarteret) den 3 mars 1999. Begäran lottades – i enlighet med föreskrifter i Högkvarterets arbetsordning – på den administrativa avdelningen. Eftersom AA:s begäran rörde handlingar med uppgifter om främmande undervattensverksamhet överlämnades hans begäran vidare till underrättelseavdelningens marinsektion vid militära underrättelse- och säkerhetstjänsten i Högkvarteret. Den 8 mars 1999 hade beredningen av ärendet nått så långt att även juridiska avdelningen i Högkvarteret kopplades in. I sin framställan till myndigheten begär AA att få kopior av de allmänna handlingar som i Ubåtskommissionens rapport (

text: SOU 1995:135

text: ) Ubåtsfrågan 1981–1994 beskrivs som utlåtanden (rapporter) rörande så kallade typljud från några inte närmare angivna ”utomstående institutioner”. AA hänvisar i sin framställan till handlingar som beskrivs i en reservation av professor BB till rapporten (sid. 319 och 320). Med hänsyn till att det i reservationen inte tillräckligt tydligt framgår vilka handlingar hon avser, konstaterades tämligen omgående att det var förenat med svårigheter att identifiera handlingarna. Det konstaterades vidare under handläggningen att det inom Försvarsmakten och Högkvarteret sannolikt finns en mängd handlingar som skulle kunna omfattas av AA:s framställan. Bland det material som kan anses härröra från utomstående

text: institutioner finns rapporter m.m. som på grund av sekretess enligt främst

text: 2 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100)

text: inte närmare kan kommenteras. Det har därför inte varit möjligt att för AA redovisa alla de utlåtanden, rapporter m.m. som möjligen skulle kunna ha utgjort de handlingar som han avsett. Det har inte varit möjligt att endast med ledning av de uppgifter AA lämnat i sin begäran söka efter de aktuella handlingarna i myndighetens diarier. Högkvarteret har därför försökt att identifiera de handlingar AA begärt att få ta del av genom att tillfråga tjänstemän vid myndigheten med särskilda insikter i den verksamhet som Ubåtskommissionen bedrev. AA har av myndigheten per telefon under hela handläggningen hållits underrättad om arbetsläget såvitt avser hans begäran. En gång under tiden 3–11 mars 1999 kontaktades AA av Högkvarterets informationsavdelning. Vid detta samtal uppgav han att han försökt att få närmare upplysningar av professor BB om vilka utomstående institutioner hon avsett i sin reservation. BB hade dock vägrat att för AA närmare utveckla vad hon anfört i reservationen. Juridiska avdelningen informerade därefter AA om den fortsatta handläggningen och om svårigheterna med att identifiera de begärda handlingarna vid tre tillfällen, nämligen den 12, 18 och 26 mars 1999. Genom samtalen klargjordes att AA inte hade möjlighet att närmare precisera sin begäran. Upplysningsvis kan nämnas att AA har överklagat Försvarsmaktens beslut i det aktuella ärendet.

text: Yttrande

text: AA:s framställan är att betrakta som en begäran om att få ta del av allmänna handlingar enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . I

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: föreskrivs att en allmän handling som får lämnas ut skall på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som vill ta del av den. I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I

text: 25 § förordningen (1994:642)

text: med instruktion för Försvarsmakten finns bestämmelser om handläggningen av frågor som rör utlämnande av allmänna handlingar. Av paragrafen, jämförd med bilaga 1 till samma förordning, följer att det ankommit på Högkvarteret att pröva frågan om handlingarnas utlämnande. Det har inte varit möjligt att med hjälp av inom myndigheten tillgängliga resurser utröna vilka handlingar AA avser. Försvarsmakten har inte ansett sig ha skyldighet att hos en person som inte är verksam vid myndigheten försöka få upplysningar om vad denne, i sin tidigare egenskap som ledamot i en statlig kommission, har avsett med skriftliga yttranden i sitt arbete. Myndigheten har därför inte varit i kontakt med professor BB. Ärendet har varit föremål för aktiv handläggning från det att AA:s begäran inkom till dess beslut fattades. Försöken att identifiera de efterfrågade handlingarna och göra de rättsliga bedömningar som varit nödvändiga i ärendet har varit tidskrävande. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser myndigheten att den inte kan anses ha brustit i fråga om sin skyldighet att fatta beslut i ärendet inom den tid som krävs av myndigheten. Myndigheten anser sig inte heller på annat sätt ha brustit i handläggningen av det aktuella ärendet.

text: AA har kommenterat remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att min granskning av ärendet endast omfattar Försvarsmaktens formella handläggning av framställningen om att få ta del av de aktuella handlingarna. Beslutet att inte lämna ut handlingarna har varit föremål för

text: prövning i kammarrätten och JO brukar inte uttala sig i sakfrågor som det ankommer på domstol att pröva.

text: Frågor om utlämnande av allmänna handlingar regleras i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt 2 kap. 12 § skall en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som vill ta del av den. Den som önskar ta del av allmän handling har även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Även en sådan begäran skall behandlas skyndsamt (2 kap. 13 §).

text: Som en allmän förutsättning för att en myndighet skall vara skyldig att tillhandagå allmänheten enligt dessa regler gäller, att den som önskar få del av en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall lämnar så detaljerade upplysningar om handlingen och dess innehåll, att myndigheten utan större svårighet kan identifiera den. Myndigheten måste dock få klart för sig vilka handlingar som efterfrågas.

text: Skulle en framställning om utfående av allmän handling vara alltför obestämd för att kunna besvaras, kan myndigheten emellertid inte nöja sig med att konstatera detta. I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: åläggs myndigheterna en allmän serviceplikt, som i förevarande typ av ärenden får anses innefatta krav på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han skall lämna sådana uppgifter att handlingen kan identifieras, utan också med anlitande av sina diarier och register etc. aktivt bistår honom. Däremot är myndigheten inte skyldig att i angivet syfte bedriva arkivforskning eller eljest föranstalta om mera omfattande utredningsåtgärder. Myndighetens agerande skall vara inriktat på att snabbt få ett avgörande till stånd; antingen skall – om reglerna om allmänna handlingar är tillämpliga – begärda handlingar lämnas ut eller också skall ett – överklagbart – avslagsbeslut meddelas (jfr JO 1994/95 s. 571 f.)

text: I remissvaret har Försvarsmakten anfört att det inte har varit möjligt att endast med ledning av de uppgifter AA lämnat i sin begäran söka efter de aktuella handlingarna i myndighetens diarier. Det har inte framkommit något som har gett mig anledning att ifrågasätta vad Försvarsmakten anfört härom. Försvarsmakten har framhållit att Högkvarteret har försökt att identifiera de handlingar AA begärt att få ta del av genom att tillfråga tjänstemän vid myndigheten med särskilda insikter i den verksamhet som Ubåtskommissionen bedrev. AA har vidare av myndigheten per telefon hållits underrättad om arbetsläget och om svårigheterna med att identifiera de begärda handlingarna vid tre tillfällen: den 12 mars 1999, den 18 mars 1999 och den 26 mars 1999. Genom samtalen klargjordes att AA inte hade möjlighet att närmare precisera sin begäran. Beslutet i ärendet meddelades den 30 mars 1999. Som ovan framgått skall en begäran om att få ta del av en allmän handling handläggas skyndsamt. Med hänsyn till att myndigheten enligt min mening aktivt agerat för att så snabbt som möjligt få ett avgörande till stånd finner jag, trots den relativt långa handläggningstiden, inte anledning att kritisera Försvarsmaktens handläggning av ärendet i detta avseende. I remissvaret har vidare anförts att Försvarsmakten inte har ansett sig ha skyldighet att hos en person som inte är verksam vid myndigheten försöka få upplysningar om vad denne, i sin tidigare egenskap som ledamot i statlig

text: kommission, har avsett med skriftliga yttranden i sitt arbete. Jag delar myndighetens bedömning i denna del. Även i övrigt får myndigheten anses ha fullgjort sin serviceskyldighet enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Vad som kommit fram genom utredningen i detta ärende ger mig således inte anledning att rikta någon kritik mot Försvarsmaktens handläggning.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Långsam handläggning
Rättidsprövning
Överklagande

title: Ett initiativärende mot Försäkringskassan gällande handläggningen av överklaganden och omprövningsärenden

text: JO Nordenfelt meddelade den 7 november 2006 beslut i ett på hennes initiativ upptaget ärende mot Försäkringskassan, länskontoret Stockholm och försäkringskontorsområde Botkyrka. Beslutet har följande lydelse.

text: Bakgrund och initiativet

text: Omprövningar och överklaganden av olika socialförsäkringsförmåner handläggs i Stockholmsområdet initialt vid de lokala försäkringskontor som fattat det beslut som den försäkrade begär ändring av. Försäkringskontoret prövar om överklagandet eller omprövningsbegäran har kommit in i rätt tid och gör en prövning enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Om överklagandet har kommit in i rätt tid skickas det vidare till länsrätten. Om den försäkrade begärt omprövning av försäkringskontorets beslut sker den omprövning som skall göras enligt 20 kap. 10 § AFL centralt vid omprövningsenheten vid länskontoret Stockholm.

text: Detta ärende gäller försäkringskontors handläggning av överklaganden och handläggningen av omprövningsärenden vid såväl försäkringskontor som omprövningsenheten vid länskontoret.

text: Vid min inspektion av Försäkringskassan, länskontoret Stockholm, försäkringskontorsområde Botkyrka, den 21 mars 2006 (JO:s dnr 1141-2006) granskade jag bl.a. försäkringskontorsområdets diarium över inkomna överklaganden och begäran om omprövning. Jag uppmärksammade följande.

text: Av diariet syntes framgå att handläggningstiden i ett flertal fall – särskilt vad gäller överklaganden – överskred de frister som normalt gäller. I flera fall hade Försäkringskassans handläggningstid av inkomna överklaganden uppgått till flera månader.

text: Jag beslutade att låta utreda saken i ett initiativärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan för yttrande över kassans handläggning av inkomna överklaganden och begäran om omprövning. I yttrandet skulle ingå en redogörelse och bedömning av de bevakningsrutiner som fanns för handläggning av överklaganden och begäran om omprövning.

text: Försäkringskassan hänvisade i remissvaret till en redogörelse från försäkringsområdeskontoret Botkyrka vari angavs följande.

text: Efter JO:s inspektion i Botkyrka gav områdeschef uppdraget att utreda var handläggningsrutinerna på området brister gällande överklaganden och begäran om omprövning. Utifrån diarielistan granskades samtliga ärenden från 2005 och framåt. Det framkom såsom JO:s inspektion visat att det framför allt var handläggningstiderna vid överklaganden som överskridits. Även tiderna för begäran om omprövning överskred i ett flertal fall gällande tidsfrister. Utredningen visade att området arbetat med överklaganden efter ett felaktigt arbetssätt, med bristfälliga rutiner och i viss utsträckning även bristande kompetens. Det uppdagades bl.a. att ett flertal av de långa handläggningstiderna gällande överklaganden berodde på att den ansvariga handläggaren letade efter aktuell akt för att kunna sända ärendet vidare till länsrätten. Detta medförde att ärenden kunde bli liggande på lokalkontoret, ibland upp emot flera månader, innan akten påträffades och ärendet sändes till länsrätten. Området har säkerställt att dessa ärenden, efter rättidsprövning, omgående sänds till länsrätten varefter aktsökning prioriteras på lokalkontoret. Utöver detta uppdagades att några ärenden sänts från lokalkontoret till länsrätten utan att registrering i diariet gjorts. Ärenden har då i förekommande fall registrerats först när de kommit åter från länsrätten till Försäkringskassans länskontor i Stockholm, vilket medför att handläggningstiderna blir felaktigt långa i diariet. Vidare visade det sig att längre handläggningstider påfallande ofta kunde härröras till ansvarig handläggares frånvaro. Sålunda framkom att befintlig organisation rörande överklaganden och omprövningar även var sårbar vid semester och sjukdom. Med anledning av de brister som framkommit vid JO:s inspektion och den vidare utredningen på lokalkontorsområdet så har ett flertal åtgärder vidtagits. Vikten av uppdraget samt att handläggning av överklaganden och begäran om omprövning är en prioriterad arbetsuppgift framhålls ytterligare från ledningens sida. Området har i avvaktan på ny organisation av besvärshanteringen säkerställt att ovanstående felaktigheter inte längre förekommer. En uppdaterad och detaljerad rutinbeskrivning har framarbetats och implementeras under augusti 2006. För att framöver säkerställa att inkomna överklaganden och begäran om omprövning omgående handläggs enligt gällande rutiner ändras ansvarsfördelningen fr.o.m. den 1 september 2006. Ett utökat antal handläggare, med rätt kompetens, har utsetts för att garantera korrekt och skyndsam handläggning. Genom detta minskas även den tidigare sårbarheten vid ansvariga handläggares frånvaro.

text: Försäkringskassan anförde därutöver i remissvaret daterat den 31 juli 2006 genom tf. länsdirektören AA följande.

text: Bakgrund

text: – – – Efter JO:s inspektion vidtog försäkringskontoret en utredning i syfte att utröna var det brustit i handläggningen av överklaganden och begäran om omprövning.

text: Utredningen visade att det framför allt var tiderna rörande överklaganden som varit alltför långa. Det framkom att i flera fall där handläggningstiderna varit mycket långa berodde detta på att handläggaren letade efter aktuell akt för att kunna sända denna till länsrätten. I andra ärenden där handläggningstiden varit för lång hade ärendet skickats till länsrätten utan att detta registrerats i diariet. Detta hade fått till följd att handläggningstiderna i diariet blivit missvisande. Långa handläggningstider kunde också ofta kopplas till ansvarig handläggares frånvaro. Försäkringskontoret Botkyrka har med anledning av de brister som framkommit vidtagit ett flertal åtgärder för att komma till rätta med situationen.

text: Yttrande

text: Enligt

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska Försäkringskassan pröva om ett överklagande inkommit i rätt tid. Annan formell prövning som t.ex. om beslutet är överklagbart eller om ett ombud är behörigt att företräda den enskilde handhas av länsrätten. I det fall Försäkringskassan bedömer att överklagandet kommit in för sent ska Försäkringskassan fatta beslut om avvisning. Försäkringskassan bör i samband med rättidsprövningen också ta ställning till om det finns skäl att pröva om beslutet ska ändras enligt 20 kap. 10 a § AFL. JO har uttalat att tidsrymden för rättidsprövning och eventuell omprövning enligt 20 kap. 10 a § AFL till dess att ärendet lämnas över till länsrätt inte bör överstiga en vecka. När det gäller handläggning av begäran om omprövning enligt 20 kap. 10 § AFL bör enligt JO:s uttalanden en omprövning av beslut göras inom sex veckor från det att omprövningen begärdes, om inte särskilda skäl föranleder annat. Rätten att fatta omprövningsbeslut enligt 20 kap. 10 § AFL är i Länsorganisation Stockholm delegerad till försäkringskonsult på försäkringsavdelningen vid länskontoret och den försäkringschefen utser. För att tidsgränsen på sex veckor ska kunna hållas är det av stor vikt att ärendet sänds från försäkringskontorsområdet till länskontoret så snabbt som möjligt. Länsorganisationen har 2005 utfärdat ett ledningsmeddelande som reglerar länsorganisationens handläggning och rutiner avseende handläggningen av överklagande och begäran om omprövning av Försäkringskassans beslut. I bilaga till ledningsmeddelandet klargörs försäkringskontorens rutiner vid handläggning av överklaganden och begäran om omprövning. De krav som enligt

text: förvaltningslagen

text: och JO:s uttalanden ställs på handläggningen framgår tydligt. Bilagan innehåller vidare en genomgång av de olika momenten i handläggningen där också stöd för de olika bedömningarna i handläggningen ges. De tidsramar för handläggningen som följer av JO:s uttalanden poängteras särskilt. – – – Att handläggningstiden för ett överklagande eller begäran om omprövning avsevärt överskrider de tider som följer av JO:s uttalanden är självfallet inte acceptabelt. Det har således otvivelaktigt förekommit brister vid handläggningen av överklaganden och begäran om omprövning. Försäkringskontorsområde Botkyrka har, såsom tidigare angivits, utrett var det brustit i handläggningen och kommit fram till att ett flertal olika samverkande faktorer har förorsakat att situationen uppkommit. Försäkringskontorsområdet har vidtagit ett flertal åtgärder för att komma till rätta med dessa brister. En uppdaterad rutinbeskrivning har utarbetats och kommer att implementeras under augusti 2006. Innehållet i rutinbeskrivningen motsvarar i relevanta delar innehållet i den tidigare nämnda bilagan till ledningsmeddelandet men har anpassats till verksamheten i försäkringskontorsområdet för att bättre kunna utgöra ett praktiskt stöd i handläggningen. Rutinbeskrivningen har vidare för att undvika de brister som framkommit detaljerats ytterligare.

text: Fortsättningsvis kommer också ett utökat antal handläggare med särskild kompetens att ansvara för handläggningen av överklaganden och begäran om omprövning. Detta för att säkerställa en korrekt och skyndsam handläggning och minska sårbarheten vid handläggares frånvaro. Försäkringskassan är vidare medveten om att man i många ärenden gällande omprövning enligt 20 kap. 10 § AFL inte klarar en handläggningstid på sex veckor. Den alltför långa handläggningstiden har sin orsak i en avsevärd ökning av antalet omprövningsärenden, främst rörande rätt till sjukpenning. Åtgärder i form av nyanställningar och olika former av avarbetning har vidtagits på länskontorets omprövningsenhet. Med hänsyn till de åtgärder som vidtagits och som planeras bör målet för handläggningstiden kunna nås inom sex månader. – – –

text: Bedömning

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att Försäkringskassan skall pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Om så är fallet skall överklagandet och övriga handlingar överlämnas till länsrätten. Tidsrymden för rättidsprövning och, i förekommande fall, prövning enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) och till dess att överklagandet lämnas över till länsrätten bör inte överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347).

text: En omprövning enligt 20 kap. 10 § AFL skall normalt vara slutförd inom sex veckor (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 323).

text: Av utredningen framgår att det förelegat brister i framför allt handläggningen av överklaganden. I många fall har det dröjt flera månader innan försäkringskontorsområdet skickat överklagandet vidare. Det framgår av försäkringskontorsområdets redogörelse att anledningen till dröjsmålen var bl.a. ett felaktigt arbetssätt, bristfälliga rutiner och i viss mån även bristande kompetens hos handläggaren. Det förekom att ärenden blev liggande utan åtgärder vid sjukdom eller semester. En starkt bidragande orsak till den långsamma handläggningen var vidare att försäkringskontorsområdet inte hade en tillfredsställande kontroll över sina akter – man visste helt enkelt inte var en viss akt fanns och mycket tid gick åt att lokalisera akten. Det framkom också att i några fall har tidpunkten för när överklagandet skickats till länsrätten blivit felaktigt registrerade i diariet, vilket lett till att handläggningstiderna blivit missvisande långa i diariet. Ärenden har inte registrerats när de skickats till länsrätten utan först när de kommit tillbaka från länsrätten till Försäkringskassans länskontor. Det är helt uppenbart att försäkringskontorsområdet inte har haft tillfredsställande bevakningsrutiner.

text: Det är självfallet helt oacceptabelt att det i flera fall tog lång tid innan överklagandet översändes till länsrätten. Det är också allvarligt att Försäkringskassan har slarvat med diarieföring av handläggningsåtgärder i så viktiga ärenden som överklaganden.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till bristerna i Försäkringskassans handläggning av överklaganden.

text: Jag genomförde den 27 september 2006 en inspektion av omprövningsenheten vid länskontoret Stockholm. Jag har redovisat mina synpunkter på länskontorets handläggning av ärenden om omprövningar enligt 20 kap. 10 § AFL i protokollet från inspektionen (JO:s dnr 4417-2006). Mot den bakgrunden finner jag inte anledning till något uttalande i denna del.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot att ett beslag ägt rum hos en advokat samt uttalanden om ett beslut att inleda förundersökning för skyddande av brottsling

sammanfattning: I en anmälan uppgavs att en advokat, som var förordnad som offentlig försvarare för en häktad person, hade förmåtts att mot sin vilja överlämna sin klients mobiltelefon till polis varefter en åklagare beslutade att ta telefonen i beslag. Av utredningen framgick att en förundersökning rörande skyddande av brottsling hade inletts mot advokaten efter beslaget. Jag beslutade att inleda förundersökning om tjänstefel. Sedan ett flertal förhör hållits lades förundersökningen ned eftersom jag inte kunde styrka att åklagarens beslagsbeslut föregicks av en tvångsåtgärd och då det inte heller var möjligt att till fullo klarlägga omständigheterna i samband med att förundersökning inleddes mot advokaten. Jag är emellertid mycket kritisk mot åklagaren för att hon agerade på ett sådant sätt att advokaten uppfattade sig vara utsatt för en tvångsåtgärd. Vidare riktar jag allvarlig kritik mot en annan åklagares bristfälliga dokumentation i ärendet om skyddande av brottsling.

text: Anmälan

text: Advokaten AA begärde i en anmälan att JO skulle granska bl.a. kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Örebro, agerande gentemot honom i hans egenskap av offentlig försvarare för en person som var misstänkt för våldtäkt. AA uppgav följande.

text: Han förordnades som offentlig försvarare för CC den 9 november 2009. När han träffade sin klient samma dag i arresten framkom att CC:s mobiltelefon, som förvarades av dennes son, kunde vara av intresse i utredningen såsom bevisning för CC:s oskuld. CC häktades den 11 november och ålades restriktioner. Senare samma dag kontaktade AA CC:s son och bad denne att överlämna mobiltelefonen till honom för genomgång av dess innehåll. Han fick mobiltelefonen påföljande dag.

text: Den 16 november kontaktades han av polisens utredare i förundersökningen om våldtäkt som uppgav att innehållet i CC:s mobiltelefon kunde vara av intresse för polisen och att CC hade berättat att telefonen fanns hos AA. Han bekräftade att han hade telefonen och förklarade att han önskade diskutera telefonens innehåll med sin klient innan den överlämnades till polisen. Samtalet avslutades med att AA och utredaren kom överens om att eventuellt talas vid senare under dagen. På grund av

text: gällande regler om god advokatsed ansåg han sig förhindrad att överlämna telefonen till polisen utan att först samråda med sin klient och få dennes samtycke.

text: Senare samma dag begav sig AA till häktet för att träffa CC. Hans avsikt var att lämna telefonen till häktesvakten och att efter besöket, för det fall CC samtyckte därtill, överlämna telefonen till polisen. På vägen till häktet stoppades han emellertid av BB och två polismän som uppenbarligen hade väntat på honom och som krävde att få telefonen. AA uppfattade att det inte kunde vara fråga om annat än husrannsakan och beslag från polisens sida, varför han överlämnade telefonen.

text: BB anförde den 23 november i en framställan till Örebro tingsrätt att det enligt hennes uppfattning var olämpligt att AA kvarstod som försvarare för CC med hänsyn till att det pågick en utredning om hans agerande i samband med uppdraget som offentlig försvarare. Tingsrätten återkallade därefter hans förordnande som offentlig försvarare. I beslutet angavs bl.a. att det var upplyst att han var misstänkt för brott som hade att göra med hans uppdrag som offentlig försvarare i målet och att ärendet hade överlämnats till Riksenheten för polismål för vidare handläggning. Beslutet fastställdes av Göta hovrätt, som däremot senare undanröjde ett annat beslut av tingsrätten att avvisa honom som ombud för CC i målet om våldtäkt.

text: Utredning

text: Handlingar i bl.a. Åklagarmyndighetens ärenden AM-181398-09 och AM-191645- 09 samt Polismyndighetens i Örebro län ärende K35910-09 och Polismyndighetens i Västmanlands län ärende K36216-09 begärdes in. Följande framkom.

text: Av beslagsprotokoll framgick att CC:s mobiltelefon den 16 november 2009 togs i beslag i förundersökningen om våldtäkt enligt beslut av BB, som även verkställde beslaget tillsammans med två polismän. I protokollet noterades angående telefonen: ”Hade överlämnats av mt son till mt advokat AA. AA hade med sig telefonen till polishuset med avsikt att gå igenom det som fanns i telefonen med sin klient, detta trots att mt har restriktioner.”

text: I en promemoria, upprättad av en av de polismän som verkställde beslaget, angavs bl.a. följande. Då AA anlände till polishuset för att besöka sin klient på häktet möttes han i receptionen av två polismän och BB, varefter han ledsagades till ett förhörsrum i arrestavdelningen. En av polismännen förklarade för AA att det hade framkommit uppgifter om att CC:s mobiltelefon fanns i AA:s besittning och att telefonen skulle tas i beslag. AA öppnade då omedelbart sin väska och tog fram en telefon vilken han lade på bordet framför sig.

text: Enligt den polisanmälan som upprättades mot AA av polisinspektören DD vid Polismyndigheten i Örebro län den 23 november bestod det ifrågavarande brottet, som rubricerades som skyddande av brottsling under tiden den 11–16 november, av att AA, genom att undanhålla polisen bevismaterial, hade försvårat utredningen och gett sin klient möjlighet att anpassa sin bevisning efter det som fanns i klientens

text: mobiltelefon. I anmälan angavs att BB samma dag hade fattat beslut om att AA var skäligen misstänkt.

text: Vidare fanns i ärendet noteringar om att beslut att inleda förundersökning hade fattats vid tre skilda tillfällen och av tre olika personer. Det senaste beslutet fattades av tf. chefsåklagaren EE vid Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, den

text: 30 november. Den 12 januari lade han ned förundersökningen i ärendet. Som motivering för nedläggningsbeslutet angavs: ”Det saknas numera anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats.”

text: Förundersökning och vidare utredning

text: På grund av vad som kommit fram fann chefsJO Melin anledning att anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts och beslutade därför att inleda förundersökning rörande sådant brott.

text: Under förundersökningen hölls inledningsvis förhör med AA och ett flertal personer som på ett eller annat sätt varit involverade i beslaget av mobiltelefonen och i ärendet rörande skyddande av brottsling.

text: Förhör hölls därefter med BB, som underrättades om misstanke om tjänstefel enligt följande gärningspåstående.

text: Kammaråklagaren BB var förundersökningsledare i Åklagarmyndighetens, åklagarkammaren i Örebro, ärende AM-181398-09 angående våldtäkt. Advokaten AA var förordnad som offentlig försvarare för CC, som häktades av Örebro tingsrätt den 11 november 2009 varvid åklagaren gavs tillstånd att ålägga den häktade restriktioner. Dagen därpå överlämnade CC:s son sin fars mobiltelefon till AA. Vid ett telefonsamtal den 16 november med en utredningsman hos polisen förklarade AA att han avsåg att med CC diskutera innehållet i sms-meddelanden som skickats kring tidpunkten för det anmälda brottet men att han därefter var villig att överlämna telefonen till polisen. När AA senare samma dag skulle besöka sin klient på häktet möttes han av BB och två polismän. Under omständigheter som innebar att AA mot sin vilja förmåddes att lämna ifrån sig mobiltelefonen kom denna i polisens besittning. BB beslutade då att ta mobiltelefonen i beslag i våldtäktsärendet med motiveringen att den hade betydelse för utredning om brott. De meddelanden som mobiltelefonen innehöll hade anförtrotts AA för fullgörande av hans uppdrag som offentlig försvarare för CC. Dessa omfattades därför av det beslagsförbud som följer av bestämmelserna i

text: 27 kap. 2 § första punkten

text: och

text: 36 kap. 5 §

text: rättegångsbalken

text: . Lagliga förutsättningar att ta mobiltelefonen i beslag på det sätt som skedde förelåg således inte. BB har – genom att besluta om beslag av mobiltelefonen, som inte frivilligt överlämnats av AA till polisen – uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gäller för uppgiften som åklagare. Gärningen är inte att anse som ringa.

text: BB förnekade brott. [– – –]

text: Ytterligare ett förhör hölls efter vilket chefsJO Melin inte längre fann anledning att fullfölja förundersökningen, varför han lade ned densamma.

text: BB bereddes tillfälle att komplettera de upplysningar hon lämnade vid förhöret. Hon kom in med ett yttrande. [– – –]

text: Åklagarmyndigheten anmodades att redovisa sin bedömning av den fråga om beslag av mobiltelefon som aktualiserats. Myndigheten skulle därvid särskilt yttra sig dels över BB handlande i samband med att telefonen togs i beslag, dels över vad BB anfört om sina möjligheter att under rådande omständigheter fatta beslut om tvångsåtgärder gentemot AA för att verkställa beslag av telefonen. Åklagarmyndigheten anmodades vidare att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet om skyddande av brottsling. Av upplysningarna skulle särskilt framgå när och av vem beslut om att inleda förundersökning fattades samt vilka överväganden som gjordes inför detta beslut. Myndigheten skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram i fråga om handläggningen av detta ärende. Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren FF) kom in med ett yttrande [– – –] till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren GG vid åklagarkammaren i Örebro och EE.

text: I ett beslut den 22 december 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 27 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB, följer bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag. I bestämmelsens andra stycke anges att vad som sägs om föremål också – om inte annat är särskilt föreskrivet – gäller om skriftliga handlingar.

text: Beslag får inte läggas på sådan skriftlig handling vars innehåll kan antas vara sådant att befattningshavare eller annan som avses i

text: 36 kap. 5 §

text: RB inte får höras som vittne därom (

text: 27 kap. 2 § 1

text: RB).

text: Av 36 kap. 5 § andra stycket framgår att advokater får höras som vittnen om något som i denna deras yrkesutövning har anförtrotts dem eller som de i samband därmed har erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Vidare stadgas i tredje stycket att ett rättegångsombud får höras som vittne om vad som anförtrotts honom eller henne för uppdragets fullgörande endast om parten medger det.

text: Detta gäller oavsett om ombudet är advokat eller inte och omfattar även vad huvudmannen i angivet syfte meddelat ombudet innan denne åtog sig uppdraget (se NJA II 1943 s. 468). Med ombud jämställs biträden och försvarare. Eftersom det krävs att vederbörande ska vara rättegångsombud, biträde eller försvarare behöver anförtroendet ha gjorts med avseende på en kommande eller pågående rättegång (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 36 kap. 5 §

text: RB). I fråga om andra än försvarare gäller enligt

text: fjärde stycket

text: vissa undantag från förbuden enligt andra och

text: tredje stycket

text: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får kroppsvisitation göras på den som skäligen kan misstänkas för brottet för att

text: söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning av brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt

text: 36 kap. 1 b § brottsbalken

text: 28 kap. 11 § första stycket

text: RB). Annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får kroppsvisiteras endast om det finns synnerlig anledning att anta att det därigenom kommer att anträffas ett sådant föremål som avses i första stycket eller vinnas ett sådant utredningsresultat som där avses (andra stycket). Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (tredje stycket).

text: Enligt punkten 6.2.2 i Advokatsamfundets Vägledande regler om god advokatsed får en advokat inte medverka till att bevis undertrycks eller förvanskas. Vidare föreskrivs att en advokat dock inte är skyldig att förete eller åberopa bevis eller lämna uppgift som talar till klientens nackdel, om det inte finns en laglig skyldighet för advokaten att göra detta.

text: Om någon döljer den som förövat brott, hjälper honom att undkomma, undanröjer bevis om brottet eller på annat dylikt sätt motverkar att det uppdagas eller beivras, döms för skyddande av brottsling till böter eller fängelse i högst ett år (

text: 17 kap. 11 § första stycket brottsbalken

text: Bedömning

text: Resultatet av förundersökningen När ärendet initierades hos JO framkom sammanfattningsvis följande. AA var förordnad till offentlig försvarare för en person som var misstänkt för våldtäkt. BB, som var förundersökningsledare i ärendet, beslutade att ta AA:s klients mobiltelefon i beslag sedan AA fått telefonen överlämnad till sig av klientens son. Vidare upprättades, en kort tid därefter, en polisanmälan i vilken gjordes gällande att AA misstänktes ha gjort sig skyldig till skyddande av brottsling i sitt uppdrag som offentlig försvarare. Förundersökningen har avsett bägge dessa förfaranden.

text: AA uppgav i sin anmälan hit, och även i det förhör som genomfördes under den förundersökning som jag inledde med anledning av hans uppgifter, att beslaget av telefonen föregicks av att han mot sin vilja förmåddes att överlämna telefonen till polisen.

text: BB bestred att det utövats något tvång gentemot AA i samband med att han lämnade ifrån sig telefonen.

text: Efter ett flertal förhör har jag, vid en samlad bedömning, kommit fram till att jag inte kan bevisa att BB beslut om beslag av telefonen föregicks av att AA mot sin vilja förmåddes att överlämna telefonen till polisen. Min utredning har inte heller till fullo kunnat klarlägga omständigheterna i samband att förundersökning inleddes i ärendet rörande skyddande om brottsling. Jag har därför inte ansett mig kunna hävda att någon befattningshavare under min tillsyn har gjort sig skyldig till brott.

text: Beslaget av mobiltelefon Som ovan angetts har jag efter vidtagen utredning inte funnit att BB gjort sig skyldig till tjänstefel. Hennes handlande och de invändningar hon framfört föranleder emellertid följande uttalanden.

text: BB har, som jag har uppfattat henne, uppgett att mobiltelefonen inte omfattades av beslagsförbud eftersom dels det inte vara fråga om en skriftlig handling, dels den inte var anförtrodd AA på det sätt som anges i bestämmelserna om beslagsförbud då det i telefonen inte kunde finnas några meddelanden mellan honom och den misstänkte.

text: Av t.ex.

text: NJA 1977 s. 403

text: framgår att förbudet mot beslag enligt

text: 27 kap. 2 § 1

text: RB inte är begränsat till handlingar som är att betrakta som meddelanden från klienten till advokaten eller i allt fall har upprättats i samband med och föranletts av klientens kontakt med advokaten. I stället omfattar beslagsförbudet i princip varje skriftlig handling som anförtrotts en advokat inom ramen för dennes yrkesutövning (se också bl.a.

text: NJA 2010 s. 122

text: Reglerna om beslag i

text: 27 kap.

text: RB tar sikte på fysiska föremål. Den särskilda bestämmelsen i 1 § andra stycket tillkom eftersom det vid beslag av handlingar normalt inte är handlingen som sådan, utan den information handlingen innehåller, som är av intresse för brottsutredningen. På samma sätt kan man beträffande en mobiltelefon, som ju i och för sig är ett föremål, säga att det som regel inte är telefonen som sådan utan den information som telefonen innehåller som är av intresse för brottsutredningen. Någon reglering som särskilt tar sikte på information i elektronisk form finns emellertid inte.

text: Som framgått är beslagsförbudsregeln i

text: 27 kap. 2 §

text: RB enligt sin ordalydelse direkt tillämplig endast på skriftliga handlingar. Jag har i ett tidigare ärende behandlat frågan om beslagsförbudsregelns tillämplighet när det gäller elektroniska handlingar (se

text: JO 2009/10 s. 80

text: ). I det ärendet, vilket också Åklagarmyndigheten hänvisat till i sitt remissyttrande, gällde beslaget en brottsmisstänkt persons dator i vilken lagrats bl.a. e-postkorrespondens mellan honom och hans f.d. hustru, se

text: 27 kap. 2 § 2

text: RB angående beslagsförbud på skriftliga meddelanden mellan närstående. Beslaget gjordes hos den misstänkte, dvs. datorns ägare. I likhet med vad jag uttalade i mitt beslut i det ärendet anser jag att det finns starka skäl att behandla elektroniskt lagrad information på samma sätt som man skulle ha behandlat informationen om den hade återfunnits i en skriftlig handling (se även Justitiekanslerns beslut den 19 december 2007, dnr

text: och

text: ). Jag fann således i det tidigare ärendet att i samma mån som korrespondensen mellan de f.d. makarna inte hade fått användas i brottsutredningen om den hade haft skriftlig form fick den inte heller användas i sin elektroniska form. Däremot hade jag i det då aktuella fallet inte några synpunkter på beslutet att ta datorn i beslag. Detta mot bakgrund av att det som var fredat från beslag var endast meddelanden mellan närstående och datorn kunde givetvis innehålla även annat material som inte omfattades av beslagsförbudet. Av praktiska skäl måste man

text: därför i en sådan situation tillåta att själva bäraren av informationen, t.ex. en dator eller en mobiltelefon, tas i beslag trots att den eventuellt innehåller information på vilken beslagsförbudet är tillämpligt.

text: I likhet med Åklagarmyndigheten finner jag att de textmeddelanden i form av sms som telefonen innehöll hade anförtrotts AA i hans uppdrag som försvarare, varför dessa meddelanden utan tvivel omfattades av beslagsförbudet. Åklagarmyndigheten har emellertid anfört att beslaget inte endast syftade till att få tillgång till dessa textmeddelanden utan också för att klarlägga när i tiden kommunikationen i form av textmeddelanden och telefonsamtal ägt rum, varför det enligt Åklagarmyndighetens bedömning funnits förutsättningar att ta telefonen i beslag från AA. Åklagarmyndighetens resonemang utgår alltså från att endast de textmeddelanden som telefonen innehöll var skyddade mot beslag men inte den information som därutöver var elektroniskt lagrad i telefonen.

text: Jag delar inte Åklagarmyndighetens uppfattning i denna del. Det är en sak att, som i

text: JO 2009/10 s. 80

text: , ta en informationsbärare i beslag hos en misstänkt för att utröna om den innehåller information som omfattas av ett beslagsförbud för visst slag av kommunikation. Det är något helt annat att ta själva informationsbäraren i beslag hos en försvarare som anförtrotts denna eller, snarare, dess innehåll. I en sådan situation omfattar beslagsförbudet samtlig information som klienten anförtrott sin försvarare. Jag anser alltså att all den information som fanns elektroniskt lagrad i mobiltelefonen, således inte endast textmeddelanden utan även t.ex. uppgifter om när meddelanden och samtal ägt rum, omfattades av beslagsförbudet.

text: Sammanfattningsvis var således enligt min bedömning mobiltelefonen fredad från beslag i enlighet med bestämmelserna i

text: 27 kap. 2 § 1

text: RB såvida inte klienten medgav att telefonen överlämnades till polis och åklagare. Av utredningen framgår att något sådant medgivande inte förelåg vid tidpunkten för beslaget.

text: Det nu sagda innebär i sin tur givetvis att polis och åklagare inte kunde använda sig av tvångsmedel, såsom t.ex. husrannsakan eller kroppsvisitation, för att komma åt telefonen hos AA (jfr

text: NJA 1977 s. 403

text: , JO 1977/78 s. 19, Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 28 kap. 1 §

text: RB, och Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl., s. 636).

text: BB har bestritt att det utövades något tvång gentemot AA i samband med att han överlämnade telefonen till polisen. Som ovan angetts har jag också funnit att jag inte kan bevisa att BB beslut om beslag av telefonen föregicks av att AA mot sin vilja förmåddes att lämna telefonen ifrån sig. AA har emellertid uppgett att han överlämnade telefonen eftersom han uppfattade sig vara föremål för en tvångsåtgärd och att han i annat fall inte hade lämnat den ifrån sig.

text: Beträffande omständigheterna vid telefonens överlämnande och beslaget har av utredningen framkommit att det var BB som initierade mötet med AA i polishusets entré sedan hon av polis informerats om att han hade telefonen och var på väg till sin klient på häktet för att diskutera innehållet i denna. Hon fick före mötet veta att

text: AA för polisen förklarat att han var villig att överlämna telefonen efter sitt sammanträffande med klienten. Det kan knappast råda något tvivel om att AA var helt oförberedd på mötet med BB och de två polismännen, vilket också synes ha varit åklagarens avsikt. AA ledsagades därefter till ett förhörsrum där han av en av polismännen upplystes om att de kände till att han hade klientens telefon. Jag hyser stor förståelse för att AA under dessa förhållanden blev, som han själv uttryckt det, skärrad. Vad han uppgett om att ordet ”husrannsakan” nämndes innan han överlämnade telefonen har i och för sig inte bekräftats av någon av de övriga närvarande personerna. Oavsett om detta begrepp nämndes eller inte anser jag att det är tydligt att AA i den rådande situationen med fog kunnat uppfatta sig vara utsatt för en tvångsåtgärd. BB måste också rimligen ha insett att det i vart fall fanns en risk för att AA uppfattade situationen på detta sätt. Jag är därför mycket kritisk till att BB agerade på ett sådant sätt att AA uppfattade att tvångsmedel kom till användning mot honom.

text: Beslutet att inleda förundersökning om skyddande av brottsling Av utredningen i ärendet har framkommit att polisanmälan om skyddande av brottsling upprättades av polisinspektören DD vid Polismyndigheten i Örebro län den 23 november 2009, dvs. en vecka efter beslaget av mobiltelefonen. I anmälan finns en notering om att BB samma dag fattade beslut om att AA var skäligen misstänkt.

text: DD har vid förhör uppgett att hon och BB, efter att mobiltelefonen hade tagits i beslag, tillsammans diskuterade huruvida AA kunde misstänkas för brott genom sitt agerande med telefonen. Enligt DD kom de gemensamt fram till att AA hade begått brott och att en polisanmälan skulle upprättas. Det begångna brottet bestod i att han hade undanhållit telefonen och den information som fanns i denna. DD har vidare uppgett att hon i polismyndighetens kriminaldiarium (RAR) angav BB som den som fattat beslut om att skälig misstanke skulle gälla eftersom BB var hennes överordnade. Enligt DD innebar dock denna åtgärd att varken hon eller BB fattade beslut om att inleda förundersökning i ärendet.

text: BB har å sin sida uppgett att hon diskuterade med polis vilka brottsmisstankar det skulle kunna vara fråga om, men att hon inte var delaktig i upprättandet av polisanmälan eller i ärendets fortsatta handläggning. Enligt BB informerade hon sin chef, GG, som sade åt henne att hon inte skulle ha något med en eventuell polisanmälan att göra. GG, som också hörts under utredningen, har berättat att han fann AA:s agerande anmärkningsvärt och att det är möjligt att han bad polismyndigheten att upprätta en polisanmälan på grund av misstankar om att AA eventuellt kunde ha raderat information i telefonen. Enligt GG inledde han dock inte förundersökning utan överlämnade i stället ärendet till Riksenheten för polismål enligt överenskommelse per telefon med överåklagaren HH.

text: I de handlingar som inhämtats från polisens och Åklagarmyndighetens akter i ärendet finns, utöver uppgiften om att AA var skäligen misstänkt, noteringar om tre olika beslut att inleda förundersökning. Således finns noterat att beslut härom

text: fattats dels den 24 november av HH, dels den 28 november av en kriminalinspektör vid Polismyndigheten i Västmanlands län, dit ärendet överfördes från Polismyndigheten i Örebro län, dels den 30 november av EE. Den senare har uppgett att enligt hans uppfattning var förundersökning inte inledd då han fick ärendet och att det således var han som inledde förundersökning genom sitt beslut den 30 november.

text: Vad som framkommit föranleder mig att göra följande uttalanden.

text: Förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (

text: 23 kap. 1 § första stycket

text: RB). Vem som skäligen kan misstänkas för brottet ska utredas under förundersökningen (2 §). Beslut om att någon är skäligen misstänkt för brott fattas således inom ramen för en redan inledd förundersökning.

text: Under utredningen har framkommit till viss del motstridiga uppgifter om vem eller vilka som initierade upprättandet av den aktuella polisanmälan. Jag har inte funnit det meningsfullt att ytterligare försöka klarlägga omständigheterna kring detta. Med anledning av det som kommit fram finner jag dock skäl att betona vikten av tydlighet i kommunikationen mellan åklagare och polis. Om en åklagare ger polisen i uppdrag att upprätta en brottsanmälan, och det till grund för detta inte föreligger en anmälan eller uppgifter framkomna under ett förhör, måste det normalt anses innebära att åklagaren funnit att det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats och att åklagaren således redan tagit ställning i fråga om inledande av förundersökning. I annat fall bör det rimligen krävas att åklagaren uttryckligen påpekar för polisen att någon prövning i förundersökningsfrågan ännu inte har gjorts. Risken för missförstånd torde annars vara uppenbar.

text: I nu aktuellt ärende synes den i anmälan den 23 november gjorda noteringen om beslut avseende skälig misstanke inte, såvitt framkommit, avspegla ett faktiskt fattat beslut härom. Eftersom ett sådant beslut endast kan fattas inom ramen för en förundersökning skulle det ha inneburit att förundersökning hade inletts. Enligt de uppgifter som bl.a. DD, BB, GG och EE lämnat förefaller det vid nyss nämnda tidpunkt inte ens ha fattats något beslut om att inleda förundersökning. Inte heller de ovan nämnda noteringarna om inledande av förundersökning den 24 respektive den 28 november verkar ge uttryck för faktiskt fattade beslut. I stället torde det endast vara noteringen om EE:s beslut den 30 november som avser ett verkligt beslut i frågan.

text: Det är naturligtvis helt oacceptabelt att vad som kan utläsas av handlingarna i ärendet ger en sådan direkt missvisande bild av handläggningen som det är fråga om här och att det endast efter tämligen långtgående utredningsåtgärder har varit möjligt att i efterhand vinna någon som helst klarhet i när och av vem förundersökning de facto inletts.

text: EE har beträffande sitt beslut att inleda förundersökning uppgett att detta grundades på att han fått uppgifter om att mobiltelefonen eventuellt hade manipulerats. Dessa uppgifter dokumenterades emellertid inte och han har inte heller kunnat ge några närmare upplysningar när eller av vem uppgifterna lämnades. EE har vidare inte kunnat ange vilka omständigheter som uppgifterna om eventuell manipulation grundades på.

text: I den polisanmälan om skyddande av brottsling som upprättades hos Örebropolisen angavs, som redan nämnts, AA som skäligen misstänkt för att ”genom att undanhålla polismyndigheten bevismaterial, (ha) försvårat utredningen och gett den misstänkte, som är häktad med restriktioner, möjlighet att anpassa sin bevisning efter det som finns i den misstänktes mobiltelefon”. Någon eventuell manipulation nämns således över huvud taget inte. Det förhållandet att de uppgifter som, enligt EE, låg till grund för beslutet att inleda förundersökning således inte dokumenterats och inte heller på annat sätt varit möjliga att kontrollera i efterhand är enligt min mening synnerligen anmärkningsvärt.

text: Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker att det förekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan alltså inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Dock måste misstankarna avse ett konkret brott. Visserligen behöver inte den ifrågavarande gärningens alla detaljer vara kända och inte heller exakt var och när den har utförts, men det räcker inte att det finns ”anledning” att någon ägnar eller ägnat sig åt brottslig verksamhet såvida man inte känner till något konkret fall härav (se Per Olof Ekelöf, SvJT 1982, s. 658).

text: På grundval av den i ärendet befintliga dokumentationen, dvs. bortsett från uppgifterna om eventuell manipulation, saknar enligt min uppfattning antagandet att AA kunde misstänkas ha gjort sig skyldig till skyddande av brottsling eller något annat brott all grund. Det har vidare framkommit att upprättandet av polisanmälan om skyddande av brottsling och beslutet att inleda förundersökning bl.a. innebar att AA:s förordnade som offentlig försvarare för CC återkallades. Det torde vara givet att AA uppfattat detta som mycket chikanerande för honom. För CC medförde i sin tur brottsutredningen mot AA att han nödgades byta försvarare under pågående förundersökning och medan han var frihetsberövad. Det är således tydligt att brottsutredningen fått stora konsekvenser för såväl AA som hans klient. Jag ser mot denna bakgrund mycket allvarligt på EE:s bristande dokumentation av de uppgifter som legat till grund för hans beslut att inleda förundersökning.

text: Eftersom det saknas närmare information om vilka omständigheter som uppgifterna om manipulation avsåg, har jag inte möjlighet att bedöma huruvida det var riktigt att i det aktuella ärendet inleda förundersökning eller inte. Jag finner dock anledning påpeka att endast det förhållandet att AA förfogat över den aktuella telefonen under en period, och således haft möjlighet att manipulera telefonen, självfallet inte kan anses bilda grund ens för en vag misstanke om att han faktiskt