avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Långsam handläggning

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en intagen under lång tid varit placerad i avskildhet m.m.

sammanfattning: En intagen har gjort sig skyldig till allvarlig våldsbrottslighet mot en annan intagen och placerades därefter i avskildhet i anstalten Hinseberg under en längre tid. I besluten om avskildhet har anstalten konstaterat bl.a. att den intagna behöver vara placerad i en avdelning med särskild kontroll. Kriminalvården har i sitt remissvar uppgett att anstalten för närvarande saknar avdelningar som möjliggör en sådan inre differentiering. I beslutet uttalas att resursbrist eller avsaknaden av möjlighet till inre differentiering inte är acceptabla skäl till att hålla en intagen avskild från andra intagna. Kriminalvården får allvarlig kritik för sitt agerande.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 februari 2014, framförde AA klagomål över att BB (född 1991) sedan maj 2013 varit placerad på anstalten Hinsebergs avskildhetsavdelning.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades och granskades vissa handlingar. Av handlingarna framgick bl.a. att anstalten Hinseberg den 17 juni 2013 upprättade en anmälan mot BB angående misstänkt misskötsamhet. Av anmälan framgick att BB misstänktes för att ha misshandlat en medintagen. Samma dag placerades hon i avskildhet. Med anledning av anmälan förhördes BB dagen efter av anstaltspersonal. Den 25 juni anhölls hon och den 28 juni häktades hon som på sannolika skäl misstänkt för grov misshandel. Samma dag skrevs hon in vid häktet Örebro.

text: Den 25 juli 2013 dömdes BB av Örebro tingsrätt för grov misshandel till fängelse i tre år. I samband med huvudförhandlingen i Göta hovrätt hävde domstolen häktningen och den 16 september 2013 återkom BB till anstalten Hinseberg, där hon omedelbart placerades i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen (2010:610)

text: . Den 23 september fastställde hovrätten tingsrättens dom. Den 30 oktober beslutade anstalten att tilldela BB en varning på grund av den misskötsamhet som hon hade gjort sig skyldig till i samband med den grova misshandeln. I början av mars 2014 var BB alltjämt placerad i avskildhet.

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården, huvudkontoret, för yttrande. Av remissvaret skulle framgå dels huvudkontorets syn på handläggningen av misskötsamhetsärendet, dels vilka åtgärder som vidtagits för att hitta en lämplig anstaltsplacering för BB. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen CC, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt. Information har vidare inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Den 17 juni 2013 inträffade en allvarlig våldsincident, bestående av att en intagen fick kokande vatten kastat över sig, vid anstalten Hinsebergs riksmottagning och de intagna på den aktuella avdelningen placerades i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. Uppgifter om att BB varit inblandad i våldsincidenten, vilka anstalten bedömde som trovärdiga, inkom och anstalten beslutade den 18 juni att BB i stället skulle vara placerad i avskildhet jämlikt 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL. Den 25 juni hävdes beslutet om avskildhet pga. att BB anhållits och sedan häktats. BB återkom till anstalten den 16 september, och anstalten beslutade på nytt att hon skulle vara placerad i avskildhet jämlikt 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL. Den 23 september dömdes BB av Göta hovrätt till tre års fängelse för grov misshandel för sin roll i våldsincidenten. Anstalten har kontinuerligt omprövat sitt avskildhetsbeslut och BB är alltjämt placerad i avskildhet enligt samma paragraf. Det kan tilläggas att BB inte har begärt omprövning av avskildheten. Under tiden som BB varit placerad i avskildhet har hon getts möjlighet till studier, och anstalten har ordnat lättnader i form av samsittning med annan avskildhetsplacerad intagen och möjlighet att vistas i fritidshallen. BB har även regelbundna besök. Enligt BB:s verkställighetsplan har hon också genomgått motivationsinsatsen Motiverande samtal i Kriminalvården (MIK). Anstalten hade under en tid lägre beläggning än normalt, vilket möjliggjorde att BB, som en ytterligare lättnad, från den 10 april 2014 under en period om cirka en månad kunde vara placerad tillsammans med en annan avskildhetsplacerad intagen vid en normalavdelning. Enligt de särskilda villkor som gäller för BB:s verkställighet får hon vara placerad i någon av anstalterna Hinseberg eller Ystad i säkerhetsklass 2. Möjligheterna till förflyttning till anstalten Ystad har undersökts, men med hänsyn till de risker som bedömts föreligga kring BB samt att andra personer inblandade i incidenten är placerade i anstalten Ystad har någon sådan inte gått att genomföra. I samband med våldsincidenten den 17 juni 2013 initierades ett misskötsamhetsärende avseende BB och en redogörelse för misstänkt misskötsamhet upprättades samma dag. Efter att BB häktats valde anstalten att avvakta dom innan man fattade beslut i misskötsamhetsärendet. Beslut att tilldela BB en varning fattades den 31 oktober.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 1 kap. 6 § FäL följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 1 § FäL framgår bl.a. att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården.

text: Av 6 kap. 8 § FäL framgår följande. Under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § denna lag eller enligt

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: får en intagen hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild under längre tid än fyra dygn. Av 12 kap. 1 § FäL framgår att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Av allmänna råd till bestämmelsen i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, framgår bl.a. att en intagen bör varnas för våld eller hot mot medintagen. Av 12 kap. 3 § FäL framgår att frågor om varning enligt 1 § eller uppskjutande av villkorlig frigivning enligt

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: ska avgöras skyndsamt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Såvitt avser avskildhetsplaceringen och möjligheten att placera BB i en annan anstalt kan följande sägas. BB har varit inblandad i en allvarlig våldshandling gentemot en medintagen, något hon sedermera dömts till tre års fängelse för, under tiden hon varit placerad i anstalten Hinsebergs riksmottagning. Mot bakgrund av detta samt de risker som identifierats kring BB:s personliga omständigheter har anstalten bedömt att det är nödvändigt att hon hålls avskild med hänsyn till att det finns risk för annans säkerhet till liv eller hälsa. BB har under tiden i avskildhetsplacering bl.a. getts möjlighet till studier och anstalten har också genomfört olika former av lättnader. Möjligheterna för en förflyttning till anstalten Ystad har, som ovan nämnts, utretts, men har inte gått att genomföra med hänsyn till de risker som bedömts föreligga kring BB samt att andra personer inblandade i incidenten är placerade i anstalten Ystad. Den kvinnliga klientpopulationen är förhållandevis liten och antalet anstalter och mängden platser är anpassat därefter. Detta innebär att det är betydligt svårare för Kriminalvården att omplacera kvinnliga intagna för att exempelvis undvika olämpliga klientkonstellationer jämfört med manliga intagna där möjligheterna till omplacering är avsevärt större eftersom det finns fler såväl anstalter och anstaltsplatser som medintagna. Anstalten Hinseberg saknar i dagsläget möjlighet till inre differentiering av BB. Det har dock, sedan hösten 2013 pågått ett arbete med att skapa en mindre avdelning på anstalten, vilken skulle kunna tillgodose intagna med höga risker och behov av särskilt stöd. Detta arbete har mynnat ut i att en avdelning med extra hög personaltäthet och möjlighet att tillgodose särskilda behov planeras att sättas i drift efter sommaren. Planeringen är att avdelningen ska kunna erbjuda programverksamhet, studier, arbete och annan strukturerad verksamhet, exempelvis yoga. Gällande handläggningen av misskötsamhetsärendet har Kriminalvården, region Mitt, gett uttryck för uppfattningen att misskötsamhetsärenden i normalfallet avgörs skyndsamt på anstalten Hinseberg. Det kan dock konstateras att skyndsamhetskravet som ställs upp i 12 kap. 3 § FäL inte har uppfyllts i det aktuella ärendet, vilket, även om anstalten uppgett att det i det berott på att man velat avvakta domen i brottmålet, inte är acceptabelt. Kriminalvården beklagar det inträffade.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: BB:s avskildhetsplacering Inledningsvis vill jag framhålla att JO som regel brukar avstå från att uttala sig i bedömningsfrågor. Skälet till det är att JO varken kan ändra eller upphäva andra myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. De speciella förhål-

text: landen som har gett upphov till att BB varit placerad i avskildhet under närmare ett års tid gör emellertid att jag finner anledning att frångå denna huvudregel och ge min syn på de skäl som angetts för avskildhetsbesluten.

text: Enligt huvudregeln i

text: fängelselagen

text: ska en intagen under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i

text: fängelselagen

text: eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. En intagen ska även enligt huvudregeln ha rätt att på sin fritid vistas i gemensamhet med andra intagna. Syftet med dessa bestämmelser är att minska de negativa följderna av en anstaltsvistelse. Det kan emellertid finnas behov för Kriminalvården att i vissa situationer kunna placera intagna i avskildhet. I

text: fängelselagen

text: har lagstiftaren i

text: 6 kap.

text: 9 §§

text: angett ett antal situationer när en anstalt har rätt att vidta en sådan åtgärd. Uppräkningen är uttömmande. Kriminalvården har alltså inte möjlighet att neka en intagen rätt till gemensamhet av något annat skäl än de som anges i de nyss nämnda bestämmelserna.

text: Eftersom en placering i avskildhet med stöd av

text: fängelselagen

text: utgör ett frihetsberövande i frihetsberövandet är det viktigt att Kriminalvården använder sig av dessa bestämmelser med urskiljning. Av samma skäl är det centralt att en avskildhetsplacering inte pågår längre än vad som är nödvändigt för att syftet med åtgärden ska kunna uppnås.

text: Som framgår av remissvaret är det möjligt för Kriminalvården att hålla en intagen avskild om det bedöms nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Med hänsyn till den allvarliga misshandel som BB gjort sig skyldig till har jag förståelse för att det vid hennes återkomst till anstalten inledningsvis fanns ett behov av att hålla en henne avskild i avvaktan på riksmottagningens utredning. Den 6 november 2013 beslutade Kriminalvården att BB skulle vara placerad i någon av anstalterna Hinseberg eller Ystad i säkerhetsklass 2.

text: Den 11 november 2013 beslutade anstalten Hinseberg att BB alltjämt skulle vara placerad i avskildhet. Som bakgrund till beslutet angav anstalten bl.a. följande: Av Riksmottagningens utredning framgår av säkerhetsrelaterade riskhanteringsinsatser att det torde föreligga en risk för kontakt med andra intagna som varit drabbade av brottsligheten mot bakgrund av den grova våldsbrottsligheten hon gjort sig skyldig till, samt att [BB] bör placeras i en särskild kontrollerad avdelning för att möjliggöra optimal kontroll och hantering av framtida vålds- eller annat illegalt beteende. Anstalten har i dagsläget inte möjlighet till någon sådan differentiering.

text: Se

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: . Se

text: 6 kap. 2 § fängelselagen

text: . Se

text: Samma information har även redovisats i de tolv efterföljande omprövningsbesluten som har granskats. I besluten har anstalten konstaterat att vad som har framkommit i ärendet gör att det vid en ”sammantagen bedömning” fortfarande finns en risk för annans säkerhet till liv eller hälsa och att BB därmed fortsatt ska vara placerad i avskildhet med stöd av

text: Anstaltens avskildhetsbeslut tar i och för sig sin utgångspunkt i den allvarliga våldsbrottslighet som BB har gjort sig skyldig till under anstaltsvistelsen. Emellertid framgår det såväl av bakgrundsinformationen till besluten som av remissvaret att det som är avgörande för den fortsatta avskildheten är att anstalten Hinseberg för närvarande saknar möjlighet till s.k. inre differentiering. Dessa uppgifter kan inte förstås på annat sätt än att Kriminalvårdens begränsade resurser har gjort att det hittills inte har funnits något alternativ till att ha BB placerad i avskildhet.

text: Jag har förståelse för att det begränsade antal anstaltsplatser som finns för kvinnor innebär en särskild utmaning för Kriminalvården när det uppstår behov av att kunna omplacera intagna. Trots det måste det enligt min mening finnas en beredskap inom myndigheten för att även kunna hantera kvinnliga intagna som är svårplacerade. Resursbrist eller avsaknaden av möjlighet till en inre differentiering är inte acceptabla skäl till att hålla en intagen avskild från andra intagna. Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för att detta förhållande utgjort skälet till den långa tid som BB varit placerad i avskildhet.

text: Slutligen noterar jag att anstalten Hinseberg har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med bristen på s.k. differentieringsplatser.

text: Misskötsamshetsärendet Den 17 juni 2013 upprättade anstalten Hinseberg, med anledningen av den grova misshandeln, en anmälan mot BB angående en misstänkt misskötsamhet. Inledningsvis vill jag nämna att det av artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europeiska konventionens d. 4 nov. 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna följer att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat.

text: Hovrätten över Skåne och Blekinge har i ett avgörande konstaterat att en varning enligt

text: fängelselagen

text: inte är att betrakta som ett straff enligt Europakonventionen. Därmed hindrar inte Europakonventionen att en anstalt – som i det aktuella fallet – efter en lagakraftvunnen dom meddelar en intagen en varning för samma händelse. Emellertid ska ett ärende som kan leda till varning eller till att villkorlig frigivning

text: Europakonventionen. Se Hovrättens över Skåne och Blekinge beslut den 10 juni 2014 i mål nr B 70-14.

text: skjuts upp avgöras skyndsamt. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att ett beslut om varning normal ska meddelas i anslutning till överträdelsen. Det är således inte förenligt med bestämmelsen att – såsom anstalten har gjort – vänta flera månader innan ärendet avgörs. Anstalten förtjänar kritik för detta. Ärendet avslutas.

text: Se

text: prop. 2009/10:135 s. 172


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Partsinsyn Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Försäkringskassan om bl.a. dröjsmål med att verkställa en länsrättsdom

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 mars 2009, klagade AA på Försäkringskassan. Klagomålen avsåg bl.a. att Försäkringskassan inte skyndsamt nog vidtagit åtgärder för att verkställa en länsrättsdom och ett beslut av Försäkringskassan avseende BB:s sjukpenninggrundande inkomst. Av till anmälan bifogade handlingar framgick i denna del bl.a. följande. I omprövningsbeslut den 20 oktober 2006 fastställde Försäkringskassan BB:s sjukpenninggrundande inkomst till noll kr fr.o.m. den 1 juni 2006. Länsrätten i Stockholms län upphävde beslutet den 11 december 2007. Försäkringskassan överklagade domen och den 8 januari 2008 beslutade Kammarrätten i Stockholm att inte meddela prövningstillstånd. Sjukpenning utbetalades därefter retroaktivt den 12 mars 2008. AA påpekade att BB var berättigad till ytterligare sjukpenning, varefter kassan den 9 juli 2008 betalade ut ytterligare sjukpenning för perioderna augusti 2006 och augusti 2007. AA framförde att domen fortfarande inte verkställts fullt ut. Den 13 november 2008 utbetalade Försäkringskassan ytterligare sjukpenning för augusti 2007.

type: stycke

text: AA anförde därutöver följande. Den 6 februari 2008 begärde han, i egenskap av ombud, att få ta del av handlingar i BB:s ärende utvisande ”hur ärendet hanterats”. Då han inte fick något svar från kassan upprepade han i november 2008 sin begäran. Det dröjde därefter till den 14 januari 2009 innan Försäkringskassan besvarade hans förfrågan, men de handlingar som han då fick ta del av var ofullständiga.

text: AA klagade även på att Försäkringskassan inte skyndsamt nog diariefört en skrift som han skickade till kassan den 20 november 2008. Han anförde att han vid samtal med kassan fått vetskap om att handlingen varit förkommen och diariefördes först den 10 december 2008. AA uttryckte även missnöje med att kassan underlåtit att besvara hans skrivelser till kassan.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom verksamhetsområdeschefen CC, bl.a. följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande.

text: Verkställighet av dom resp. omprövningsbeslut I oktober 2006 fattade Försäkringskassan ett omprövningsbeslut avseende AA:s klients sjukpenninggrundande inkomst (SGI). Beslutet överklagades och i december 2007 beslöt länsrätten att upphäva beslutet. Försäkringskassan överklagade domen och yrkade inhibition. Den 8 januari 2008 meddelade kammarrätten beslut om ej prövningstillstånd, varför länsrättens dom stod fast. Av till AA översänd journalhandling framgår att hans klients SGI den 4 mars 2008 ändrades tillbaka till den som tidigare fastställts. Av andra handlingar framgår att Försäkringskassan under 2008 betalat ut sjukpenning för tiden 9 augusti 2006 tom 31 augusti 2007.

text: Inte få ta del av journal/utredningsanteckningar I skrivelse den 20 november 2008 har AA begärt kopior ”över era journal/ärendehanteringssystem.”. Av en tidigare skrivelse den 6 februari 2008 framgår att begäran avser journal/utredningsanteckningar hur ”verkställigheten av domen hanterats.” Handlingar som motsvarar begäran har lämnats ut i samband med att en skrivelse översändes till AA den 14 januari 2009.

text: Registrering av handling Skrivelsen av den 20 november 2008 rubricerad som ”Klagomål över .” inkomststämplades hos Försäkringskassan den 24 november 2008. Efter viss efterforskning för att finna ut vilket ärende skrivelsen gällde, kom handlingen att föras in i Försäkringskassans Diabassystem inför överlämnandet till LFC Stockholm City för fortsatt handläggning (dnr 72069-2008).

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av utredningen i ärendet framgår att handläggningen av AA:s klients ärenden inte har fungerat tillfredsställande. Visserligen har domen verkställts vad gäller ändringen av AA:s klients SGI i mars 2008. De följdändringar som bör ha skett, dvs. att kontrollera och utbetala sjukpenning, har dock skett med fördröjning, vilket beklagas. De journalutdrag som översänds till AA i januari 2009 rör de avsedda förhållandena. AA:s begäran inkom i februari 2008. Några åtgärder för att verkställa domen hade då ännu ej gjorts. Hans upprepade förfrågan i november borde dock ha resulterat i att dessa handlingar omgående överlämnades till honom. Det är mycket otillfredsställande att så inte skett. Vidare borde AA i februari fått ett besked om att inga åtgärder för att verkställa domen ännu hade vidtagits. AA:s skrivelse om klagomål registrerades som inkommen den 24 november 2008. Om det är samma dag som den inkom har inte gått att utreda. När vetskap erhållits om vad som avsågs med skrivelsen registrerades handlingen i Diabas och överlämnades till rätt enhet för handläggning. I fråga om verkställighet av domar har i Försäkringskassans nya metodstöd för hantering av domar som ska verkställas, en mer noggrann rutin lagts fast vilket ska innebära att fördröjningar av verkställighet inte kommer att ske annat än sådant som beror på exempelvis beräkningar och andra kompletterande utredningar som en dom som liksom vad denna för med sig.

text: AA yttrade sig över remissvaret, varvid han bl.a. gjorde gällande att kassan inte låtit honom ta del av journalanteckningarna i ärendet.

text: Handlingar från Försäkringskassan inhämtades.

text: Bedömning

text: Verkställighet av länsrättens dom m.m. Av utredningen framgår följande. Länsrätten i Stockholms län upphävde den 11 december 2007 Försäkringskassans beslut om att fastställa BB:s sjukpenninggrundande inkomst från och med den 1 juni 2006 till noll kronor. Försäkringskassan överklagade domen och begärde inhibition, men Kammarrätten i Stockholm beslutade den 8 januari 2008 att inte meddela prövningstillstånd. Försäkringskassan hade dessförinnan, den 18 december 2007, till följd av andra omständigheter än de som var föremål för prövning i det överklagade beslutet, fastställt BB:s sjukpenninggrundande inkomst från och med den 18 juni 2007 till 144 000 kr, och från och med den 1 september 2007, till 288 000 kr.

text: I fråga om vidtagna åtgärder för att verkställa länsrättens dom och Försäkringskassans beslut har bl.a. följande framkommit. Den 4 mars 2008 ändrade Försäkringskassan BB:s sjukpenninggrundande inkomst till 321 400 kr, vilket var den nivå hon hade haft före kassans beslut om att fastställa hennes sjukpenninggrundande inkomst till noll kronor. Försäkringskassan utbetalade därefter sjukpenning retroaktivt den 12 mars 2008, den 9 juli 2008 och den 13 november 2008.

text: Enligt

text: 20 kap. 13 § tredje stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring ska Försäkringskassans beslut och domstols beslut gälla omedelbart, om inte annat har föreskrivits i beslutet eller bestäms av den domstol som har att pröva beslutet.

text: Att ett beslut gäller omedelbart innebär inte endast att det är verkställbart, utan också att det ska verkställas så snart som möjligt. I de fall ett beslut om en försäkrads sjukpenninggrundande inkomst medför att en förmån ska utbetalas retroaktivt, ska givetvis även sådana åtgärder ske snarast möjligt. Ett visst dröjsmål med verkställigheten kan dock godtas i de fall Försäkringskassan framställt ett yrkande om inhibition av domen och avvaktar beslut i denna fråga. I detta fall beslutade kammarrätten att inte meddela prövningstillstånd den 8 januari 2008. Frågan om inhibition hade därmed förfallit.

text: Det nu sagda innebär att Försäkringskassan omgående borde ha vidtagit åtgärder för att verkställa beslutet från den 18 december 2007. Efter kammarrättens beslut borde Försäkringskassan omgående ha verkställt även länsrättens dom. Jag är mycket kritisk till att Försäkringskassan inte ändrade BB:s sjukpenninggrundande inkomst förrän den 4 mars 2008. Jag ser också allvarligt på att kassan först i november 2008 – och då först efter påminnelser från BB:s ombud AA – fullt ut vidtog de åtgärder som krävdes för att verkställa domen i sin helhet. För-säkringskassan förtjänar allvarlig kritik. Begäran om handlingsutlämnande m.m. Enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: har den som är part i ett ärende hos en myndighet – med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: – rätt till insyn i utredningsmaterialet. Regeln om partsinsyn utgör ett komplement till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Rätten till partsinsyn innebär att den enskilde kan ha rätt att ta del av även sådana handlingar som ännu inte nått det

text: stadium i handläggningen att de är att anse som allmänna handlingar. Parten kan därigenom bevaka sina intressen i ärendet och kontrollera hur myndigheten handlägger ärendet.

text: Jag instämmer i Försäkringskassans bedömning att kassan redan i februari 2008 borde ha besvarat AAs begäran om att få ta del av handlingar och vid hans upprepade förfrågan i november 2008, omgående överlämnat handlingarna. Jag är mycket kritisk till Försäkringskassans hantering av AAs begäran.

text: AA har gjort gällande att kassan fortfarande inte låtit honom ta del av samtliga journalhandlingar i ärendet. Såvitt framgår av utredningen är den begäran om handlingsutlämnande som han framställt begränsad till sådana journalanteckningar som utvisar hur ”verkställigheten av domen hanterats”. Dessa har enligt kassan lämnats ut i januari 2009. Det som AA anfört i denna del föranleder därför inte några ytterligare uttalanden eller åtgärder från min sida.

text: Övrigt Försäkringskassan har i remissvaret inte bemött AAs klagomål om att kassan underlåtit att besvara hans skrivelser. Jag nöjer mig med att erinra om Försäkringskassans skyldighet att, i enlighet med

text: 4 § förvaltningslagen

text: , besvara frågor från enskilda så snart som möjligt.

text: Försäkringskassan har inte heller bemött det som AA anfört om att kassan uppgett att en skrivelse från honom, som han skickade till kassan den 20 november 2008, försvunnit. Av utredningen framgår däremot att en handling daterad den 20 november 2008 registrerades som inkommen till Försäkringskassan den 24 november 2008. Ytterligare utredningsåtgärder i denna del framstår inte som meningsfulla, och jag nöjer mig med att konstatera att det saknas grund för kritik från min sida.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som framgår av det ovan sagda.

type: avgorande


title: Kritik mot Kustbevakningen för att en salivprovtagning (s.k. topsning) genomfördes trots att det inte var proportionerligt. Även uttalanden om förutsättningarna för en sådan provtagning när det är fråga om brott där påföljden normalt är dagsböter

sammanfattning: Kustbevakningen genomförde en kroppsbesiktning genom salivprovtagning (s.k. topsning) på en man som misstänktes för brott mot fiskelagen. Han hade tillsammans med sin tioåriga son fiskat med ett handhållet redskap inom ett område där detta under perioder var förbjudet. Även om fängelse ingår i straffskalan är normalpåföljden för ett sådant brott låga dagsböter. Tidigare gällde att topsning i syfte att registrera en misstänkts dna-profil fick ske om fängelse kunde följa på brottet, dvs. om påföljden i det enskilda fallet kunde förväntas bli annan än böter. Efter en lagändring i juli 2025 – som bl.a. syftade till att öka antalet provtagningar och registreringar – är det tillräckligt att fängelse ingår i straffskalan för det aktuella brottet. Av förarbetena framgår dock att det bör krävas någon tillkommande omständighet som motiverar provtagningen i de fall det är fråga om ett lindrigt brott där påföljden normalt är böter. Enligt vad som anges i förarbetena kan det, när det gäller vissa brott av lindrigt slag, vara motiverat att ta ett prov vid exempelvis återfall i brott eller vid kopplingar till organiserad brottslighet. Lagstiftarens avsikt med ändringen har alltså inte varit att provtagning ska utföras slentrianmässigt så snart lagens ordalydelse i och för sig medger detta. I det här fallet fanns det inte några tillkommande omständigheter som kunde motivera provtagningen och enligt chefsJO:s mening är det uppenbart att det inte var den här typen av situation som den utökade möjligheten till provtagning var avsedd att träffa. Enligt chefsJO kan det inte anses ha varit proportionerligt av Kustbevakningen att genomföra provtagningen och det har alltså saknats rättsliga förutsättningar för genomförandet av denna. Kustbevakningen förtjänar därför kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Kustbevakningen och uppgav bl.a. följande. Han var på semester i Sverige när han, under en fisketur med sin tioåriga son, blev uppsökt av Kustbevakningen. Sedan han blivit informerad om att de fiskade inom ett område där det var förbjudet, blev han förhörd i två timmar. I samband med detta tog kustbevakningstjänstemän hans dna genom ett salivprov. Straffet för hans förseelse blev böter. Ingripandet mot honom var oproportionerligt.

text: Utredning

text: JO beslutade att inleda en utredning avseende den del av anmälan som handlar om att en kroppsbesiktning genom salivprovtagning (s.k. topsning) genomförts och begärde att Kustbevakningen skulle yttra sig över bl.a. huruvida åtgärden var nödvändig och proportionerlig.

text: I sitt yttrande – till vilket fogats styrdokumentet Riktlinjer för brottsutredning – angav Kustbevakningen inledningsvis att ärendet hade hanterats av myndighetens brottsutredningsenhet och att det var förundersökningsledaren som hade fattat beslutet om kroppsbesiktning. Myndigheten redogjorde därefter för den aktuella händelsen enligt i huvudsak följande.

text: Den 24 oktober 2025 inkom information från Kustbevakningens flygenhet till ledningscentralen om att det observerats en båt med personer som fiskade i förbudsområde. Kustbevakningens fartyg KBV 422 åkte till platsen och såg två personer som fiskade från en båt med handredskap. Personerna visade sig vara AA och hans 10-åriga son. De var från Nederländerna på tillfälligt besök i Sverige. Beslut om att inleda förundersökning för brott mot

text: fiskelagen (1993:787)

text: fattades och sedermera fattades beslut om kroppsbesiktning genom salivprovtagning. […] Förundersökningsledaren har uppgett att AA var misstänkt för ett brott för vilket fängelse ingår i straffskalan och att beslutet om kroppsbesiktning genom salivprovtagning fattades utifrån det. – – –

text: I fråga om kroppsbesiktning anfördes följande.

text: Bestämmelser om kroppsbesiktning finns i

text: 28 kap.

text: i

text: rättegångsbalken

text: (RB). Enligt

text: 28 kap. 12 a § första stycket 3

text: RB får kroppsbesiktning genom prov för dna-analys göras på den som är skäligen misstänkt för ett brott för vilket fängelse ingår i straffskalan för att registrera den misstänktes dna-profil i ett biometriregister som förs enligt lagen (

text: ) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Av

text: 28 kap. 13 § första stycket

text: och

text: 3 a §

text: RB framgår att det för beslut om kroppsbesiktning krävs att skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Lydelsen i

text: 28 kap. 12 a §

text: RB ändrades den 1 juli 2025. Den tidigare lydelsen angav att ”Kroppsbesiktning genom tagande av salivprov får göras på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa […]”. Av förarbetena till nu aktuell lydelse framgår bland annat följande. Kravet på att fängelse kan följa på brottet innebär att fängelse måste ingå i straffskalan för att åtgärden ska få vidtas och enligt regeringens mening borde den förutsättningen tydligare komma till uttryck i lagstiftningen. En lagteknisk lösning där förutsättningarna för att ta upp biometriska underlag på ett tydligare sätt kopplas till brottets straffskala kan innebära att de grundläggande förutsättningarna för upptagning bedöms vara uppfyllda i fler fall än i dag, dvs. även när påföljden i det enskilda fallet kan förväntas bli böter. I varje enskilt fall där en tvångsåtgärd kommer i fråga ska dock proportionalitetsprincipen beaktas. (

text: Prop. 2024/25:37 s. 65

text: ) Att biometriska underlag kan tas vid brott där påföljden förväntas bli böter är enligt regeringens mening motiverat trots det integritetsintrång som upptagning av biometriska underlag kan innebära för den enskilde. Det gäller också i de fall då upptagningen sker i registreringssyfte. Som utredningens kartläggning över återfall i brott visar kommer nämligen en ökad upptagning och registrering,

text: genom att uppgifterna om den brottsmisstänkte får jämföras med registrerade biometriska uppgifter, leda till att fler brott klaras upp och att fler gärningsmän lagförs. En ökad registrering kan också ha en brottspreventiv effekt. Vissa som finns i polisens register kan nämligen tänkas avhålla sig från att begå nya brott eftersom risken för upptäckt därigenom ökar. (a.a. s. 65) De allmänna principer som gäller vid tvångsmedelsanvändning måste alltid beaktas. En helhetsbedömning av om åtgärden är nödvändig och proportionerlig måste göras i varje enskilt fall. Systematisk insamling från alla som misstänkts för brott med fängelse i straffskalan är alltså inte tillåten. Det förhållandet att biometriska underlag får tas om fängelse ingår i straffskalan ska inte uppfattas som att brottets allvar saknar betydelse vid den intresseavvägning som i varje enskilt fall måste göras när en sådan upptagning övervägs. Ju allvarligare brott misstanken avser, desto starkare är skälen för att vidta åtgärden. Normalt finns det alltså anledning att ta upp biometriska underlag från den som är skäligen misstänkt för ett brott som endast har fängelse i straffskalan. Detsamma gäller om ett sådant underlag behövs för att utreda det aktuella brottet. Att kravet på ett tydligt sätt kopplas till brottets straffskala innebär att biometriska underlag kan tas upp i registreringssyfte även vid lindriga brott. Det kan till exempel vara aktuellt vid återfall i ringa narkotikabrott eller andra brott med fängelse i straffskalan som typiskt sett leder till böter. Det kan också vara aktuellt om den som misstänks för ett sådant brott har koppling till organiserad brottslighet eller kriminella nätverk eller om det annars finns konkreta omständigheter kring brottet eller den misstänktes person som motiverar att biometriska underlag tas. En generell och systematisk insamling av biometriska underlag vid bötesbrott är däremot inte tillåten. (a.a. s. 65 f.) Att en helhetsbedömning måste göras kommer även till uttryck genom dataskyddsregleringens krav på att genetiska och biometriska uppgifter får behandlas endast om det är absolut nödvändigt. När det gäller behandling i registreringssyfte har EU-domstolen angett att kravet på att behandlingen ska vara absolut nödvändig innebär att det i det enskilda fallet ska göras en samlad bedömning där arten och allvaret av den aktuella brottsmisstanken, de särskilda omständigheterna kring brottet, det eventuella sambandet mellan brottet och andra pågående förfaranden samt personens brottshistorik eller profil beaktas (se EU-domstolens förhandsavgörande i

text: mål C-205/21

text: , Ministerstvo na vatreshnite raboti m.fl.). (a.a. s. 66)

text: Avslutningsvis redovisade Kustbevakningen följande bedömning.

text: Av bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: framgår att kroppsbesiktning genom prov för dna-analys i registreringssyfte får göras på den som är skäligen misstänkt för ett brott för vilket fängelse ingår i straffskalan. Det framgår vidare att åtgärden ska föregås av en proportionalitetsbedömning och att skälen för åtgärden ska uppväga det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Av vad som kan utläsas av förarbetena till den nya lydelsen av

text: 28 kap. 12 a §

text: RB har syftet från regeringens sida varit att den skulle innebära att förutsättningarna för upptagning skulle kunna bedömas uppfyllda i fler fall än tidigare, och då även när påföljden i det enskilda fallet kan förväntas bli böter. AA var misstänkt för ett brott för vilket fängelse ingår i straffskalan och de grundläggande förutsättningarna i

text: 28 kap. 12 a § första stycket 3

text: RB för åtgärden var således uppfyllda. Därtill ska en bedömning göras huruvida åtgärden är nödvändig och proportionerlig. När det gäller Kustbevakningens styrdokument … kan övervägas om inte de allmänna principer som gäller vid tvångsmedelsanvändning, framför allt när det gäller proportionalitetsbedömningen, borde komma tydligare till uttryck. Kustbevakningen kommer att se över riktlinjerna och tillämpningen av tvångsmedel i den brottsutredande verksamheten.

text: […] Utifrån vad som anförs i aktuella förarbeten kan det enligt Kustbevakningens mening möjligtvis ifrågasättas om åtgärden var nödvändig och proportionerlig i det aktuella ärendet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kustbevakningen har utförligt redogjort för den huvudsakliga reglering som nu är av intresse. I tillägg till detta kan följande nämnas.

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) är var och en gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Tagande av dna-prov mot den enskildes vilja anses utgöra ett sådant kroppsligt ingrepp (se bl.a.

text: prop. 2005/06:29 s. 19

text: ). Skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp får emellertid begränsas genom lag i enlighet med vad som framgår av

text: 2 kap. 20 §

text: RF.

text: Som framgått har en sådan begränsning tagits in i

text: 28 kap. 12 a §

text: RB. Denna bestämmelse infördes 2006, och efter vissa ändringar 2012 respektive 2019 som inte var avsedda att ändra något i sak fick paragrafen sin nuvarande lydelse den 1 juli 2025.

text: Vad gäller den ursprungliga lydelsen angavs i förarbetena vid införandet av bestämmelsen att rena bagatellbrott, där påföljden kan förväntas bli enbart böter, med tillämpning av proportionalitetsprincipen inte kommer att föranleda provtagning på den misstänkte (se

text: prop. 2005/06:29 s. 23

text: ). Därutöver anfördes i författningskommentaren att det inte bör vara aktuellt att ta dna-prov i t.ex. de fall där det brott som misstanken omfattar ter sig så bagatellartat att påföljden kan antas komma att stanna vid böter (

text: a. prop. s. 39

text: Proportionalitetsprincipen innebär att den som beslutar om en tvångsåtgärd i varje enskilt fall ska pröva om arten, styrkan, räckvidden och varaktigheten av ingripandet står i rimlig proportion till det önskade målet. Tvångsmedel får tillgripas bara om skälen som talar för åtgärden uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär. Skulle åtgärden i sig innebära allvarliga skadeverkningar, kan avvägningen leda till att något annat medel bör användas för att uppnå det avsedda resultatet eller till att beslutsfattaren helt bör avstå från tvångsåtgärder. (Se

text: prop. 1988/89:124 s. 26

text: samt Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel [2022, version 5, JUNO] s. 70 och, vad gäller särskilt kroppsbesiktning, s. 767 f.)

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår till att börja med att Kustbevakningen har genomfört en kroppsbesiktning genom prov för dna-analys i form av salivprovtagning på AA i syfte att registrera dennes dna-profil i det biometriregister som förs enligt lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område.

text: Vid tidpunkten för provtagningen var AA enligt Kustbevakningen skäligen misstänkt för brott enligt

text: 40 § första stycket fiskelagen

text: . Den som bryter mot de

text: föreskrifter som anges i det nämnda stycket döms till böter eller fängelse i högst ett år. Normalstraffet är, enligt etablerad påföljdspraxis, låga dagsböter (se t.ex. Åklagarmyndighetens rättsliga vägledning 2021:21).

text: För att

text: 28 kap. 12 a §

text: RB skulle vara tillämplig gällde enligt den tidigare lydelsen det grundläggande kravet att fängelse kunde följa på brottet som personen i fråga var misstänkt för. Enligt tidigare JO-uttalanden innebar detta, inte minst i ljuset av förarbetsuttalandena, att det för provtagning fanns ett krav på att påföljden i det enskilda fallet kunde förväntas bli annan än böter (se JO 2010/11 s. 114, dnr

text: Enligt den nu gällande lydelsen är det grundläggande kravet, för att provtagning ska få ske, i stället att fängelse ska ingå i straffskalan. Sett till såväl ordalydelsen som motivuttalandena står det klart att kroppsbesiktning genom ett prov för dna-analys numera även får göras på den som är skäligen misstänkt för ett brott där påföljden kan förväntas stanna vid böter, förutsatt att övriga förutsättningar är uppfyllda.

text: Som Kustbevakningen har redogjort för framgår av förarbetena att ett av syftena med att ändra bestämmelsen var att förutsättningarna för provtagning skulle kunna bedömas vara uppfyllda i fler fall än tidigare, och då även i fall när påföljden kunde förväntas bli böter. Samtidigt understryks i motiven att det alltjämt finns ett krav på att åtgärden är nödvändig och proportionerlig. Dessutom framhålls att en helhetsbedömning måste göras i varje enskilt fall och att en generell samt systematisk insamling vid bötesbrott inte är tillåten.

text: I författningskommentaren konstateras inledningsvis att regleringen medger att ett prov tas i registreringssyfte även vid brott av lindrigt slag och som, även om fängelse ingår i straffskalan, typiskt sett leder till böter. Som exempel på detta nämns ringa narkotikabrott och brott mot lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. I dessa fall kan det, enligt vad som anges i kommentaren, vara motiverat att ta ett prov i registreringssyfte vid exempelvis återfall i brott, men också om den som misstänks för ett sådant brott har kopplingar till organiserad brottslighet eller om det annars finns konkreta omständigheter kring brottet eller den misstänktes person som motiverar att provet tas. (Se

text: prop. 2024/25:37 s. 177

text: Av de nämnda förarbetsuttalandena framgår enligt min mening att det bör krävas någon tillkommande konkret omständighet som motiverar provtagningen för att prov för dna-analys enligt

text: 28 kap. 12 a §

text: RB ska få tas när det är fråga om ett lindrigt brott där påföljden normalt är böter. Lagstiftarens avsikt med ändringen har inte varit att provtagning ska utföras slentrianmässigt så snart ordalydelsen i den aktuella bestämmelsen i och för sig medger detta.

text: Eftersom AA var skäligen misstänkt för brott med fängelse i straffskalan har den grundläggande förutsättningen för provtagning enligt

text: 28 kap. 12 a §

text: RB

text: varit uppfylld. Frågan blir därmed om övriga förutsättningar har varit för handen.

text: Som jag tidigare har redogjort för är normalpåföljden för det ifrågavarande brottet låga dagsböter. Med hänsyn till detta och omständigheterna i det här fallet är det, även om fängelse ingår i straffskalan, i praktiken helt uteslutet att AA skulle ha kunnat få ett strängare straff än böter. Enligt den syn som återspeglas i förarbetena och som jag har gett uttryck för ovan krävs i ett sådant fall att det finns någon tillkommande konkret omständighet som motiverar att provtagning ändå genomförs.

text: Såvitt framkommit har det i det här fallet inte funnits några sådana omständigheter, vare sig med hänsyn till AA:s personliga förhållanden eller till gärningen, som alltså bestod i fiske med handhållet redskap inom ett område där detta under vissa perioder var förbjudet. Utifrån förarbetsuttalandena är det enligt min mening uppenbart att det inte var den här typen av situation som den utökade möjligheten till provtagning var avsedd att träffa.

text: Med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet kan det enligt min mening inte anses ha varit proportionerligt av Kustbevakningen att genomföra en kroppsbesiktning i form av salivprovtagning på AA. Det har alltså saknats rättsliga förutsättningar för genomförandet av provtagningen. Kustbevakningen förtjänar därför kritik.

text: När det gäller Kustbevakningens styrdokument bör proportionalitetsprincipen komma till tydligare uttryck i dessa och jag ser positivt på att myndigheten avser att se över riktlinjerna samt tillämpningen av tvångsmedel i den brottsutredande verksamheten.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


title: Anmälan mot Kommunstyrelsen i Ydre kommun angående ifrågasatt domstolstrots i ett upphandlingsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan klagade AA på Kommunstyrelsen i Ydre kommun och uppgav i huvudsak följande. Kommunen hade slutit avtal med Tekniska Verken i Linköping AB om avfallshantering under åren 2003-2007. Avtalet föregicks inte av någon upphandling enligt lagen (

text: ) om offentlig upphandling, LOU. Andra leverantörer väckte talan hos Länsrätten i Östergötlands län om överprövning av upphandlingen. Länsrätten beslutade att upphandlingen skulle göras om. Kommunen vägrade dock att följa länsrättens dom.

text: Utredning

text: Av handlingar som hämtades in från Länsrätten i Östergötlands län framgick att länsrätten i domar den 29 juni 2006 i mål om överprövning enligt LOU hade beslutat att Ydre kommuns upphandling den 5 december 2002 av förbränning av hushållsavfall skulle göras om (mål nr 1225-1227-06). Enligt uppgift från länsrätten hade domarna inte överklagats.

text: Efter remiss anförde Kommunstyrelsen i Ydre kommun i ett yttrande följande.

text: Kommunen rättar sig efter länsrättens dom och arbetet med ny upphandling pågår. Att göra om upphandlingen och riva upp det gällande avtalet med Tekniska verken är inte praktiskt genomförbart inte minst med beaktande av att avtalet går ut i december 2007. Avfallet har dessutom alltsedan avtalet tecknades tagits omhand och förbränning har redan skett. Kommunen har i övrigt inget nytt att tillföra ärendet utöver vad som meddelats länsrätten i samband med dess prövning av kommunens upphandling enligt lagen om offentlig upphandling (Länsrätten i Östergötlands län mål nr 1226-06E). Vi vill dock här göra en kort sammanfattning av varför kommunen valt att upphandla på det sätt som framgår av handlingarna samt slutligen redovisa den nu påbörjade upphandlingen i avsikt att teckna nya avtal. Kommunens invånare betalar kostnaderna för renhållning i alla dess led från hämtning, sortering, deponi av vissa fraktioner, komprimering, transport och slutligen förbränning av brännbart avfall. Kommunen skall tillse att invånarna får ett så billigt omhändertagande av avfallet som möjligt. Kommunen måste då sammanväga kostnaderna för alla delar i renhållningen.

text: Då avtalet med Tekniska verken tecknades fanns ingen annan sopförbränningsanläggning inom rimligt transportavstånd från Ydre som var intresserad att ta emot avfallet från kommunen. Insamling, källsortering, skötsel av deponi och komprimering samt transporter var redan upphandlade. I detta handlar frågan reellt om kommunen ska väga invånarnas intresse i första hand eller inte. Ska kommunen väga samman totalkostnaden när den totala hanteringen av en tjänst består av olika delar eller inte. Vilken av upphandlingens delar har företräde – en lägre transportkostnad eller en lägre förbränningskostnad. Kommunen har tillsett att invånarna fått de lägsta totalkostnaden. Kommunstyrelsen har konstatera att det nu finns flera nya sopförbränningsanläggningar inom ett rimligt transportavstånd från Ydre. Ett upphandlingsförfarande har därför inletts när nu det gällande avtalet med Tekniska verket går ut. Sopförbränningsanläggningar har tidigare inte lämnat anbud på hela kedjan från insamling, sortering och omhändertagande till förbränning varför totalanbud förutsätter att transportbolag som avser att kunna lämna anbud genomför underupphandling för förbränningen. Kommunen genomför nu upphandlingen enligt lagen om offentlig upphandling. I förutsättningarna ingår att de anbud som i kombination ger det förmånligaste utfallet för invånarna eller vid totalanbud det enskilt förmånligaste kommer att antas. Nya avtal alternativt ett avtal för Ydre kommuns renhållning ska enligt planeringen gälla från januari 2008.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Länsrätten har i domar den 29 juni 2006 beslutat att kommunens upphandling av förbränning av hushållsavfall skulle göras om. Kommunen överklagade inte domarna som därför vann laga kraft. Av kommunstyrelsens yttrande framgår att kommunen inte har gjort om upphandlingen. Kommunen synes trots detta anse sig ha följt domarna, med hänvisning till att den vid nästa upphandling av sopförbränning skulle komma att göra en upphandling i enlighet med bestämmelserna i LOU. Detta är en felaktig tolkning av länsrättens dom. Innebörden av domen var att kommunen skulle göra om den upphandling som målet om överprövning gällde.

text: Kommunstyrelsen har i yttrandet anfört att den inte kunde ”riva upp” det gällande avtalet med leverantören och därutöver bl.a. pekat på att avfallet redan hade tagits om hand.

text: Jag har i tidigare beslut behandlat frågor om domstolstrots i upphandlingsärenden (se

text: JO 2002/03 s. 446

text: och

text: JO 2007/08 s. 521

text: ). I det sistnämnda beslutet tog jag bl.a. ställning till en invändning om att det kunde föreligga civilrättsligt bindande avtal med en leverantör. Jag fann att hänsyn inte kunde tas till denna aspekt när det gällde skyldigheten att följa domstolens avgörande i mål om överprövning enligt LOU.

text: Som kommunen har berört i yttrandet kan en ny upphandling av tjänster inte rimligen avse sådana tjänster som redan har utförts. Det har dock ålegat kommunen att göra om upphandlingen avseende tid som ännu inte förflutit.

text: Liksom i de nyss nämnda JO-besluten kan jag konstatera att det med hänsyn till att upphandlingsärenden inte anses innefatta myndighetsutövning saknas förutsättningar att inleda ett straffrättsligt förfarande med anledning av det inträffade. Jag stannar vid den mycket allvarliga kritik som ligger i det som jag nyss har anfört.

text: I mitt beslut refererat i

text: JO 2007/08 s. 521

text: uttalade jag att mina erfarenheter talade för att det finns ett behov av ytterligare sanktionsmöjligheter när det gäller domstolstrots på upphandlingsområdet och jag översände därför en kopia av beslutet till Regeringskansliet, Finansdepartementet. Jag översänder även en kopia av detta beslut dit för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en kommun som ingripit mot och kritiserat en tjänsteman som använt sig av sin grundlagsskyddade yttrandefrihet

text: Bakgrund

text: AA var tidigare tf. chef för miljö- och hälsoskyddskontoret i Hofors kommun. Den 27 januari 2004 beslutade Miljö- och byggnadsnämnden i Hofors kommun bl.a. att BB fr.o.m. den 1 februari 2004 skulle vara chef för miljö- och hälsoskyddskontoret samt att AA skulle återgå till sin tjänst som 1:e miljö- och hälsoskyddsinspektör. Med hänvisning till att nämnda beslut hade meddelats innan MBL-förhandlingarna var avslutade upphävde nämnden i ett beslut den 10 februari 2004 beslutet. Nämnden beslutade därefter på nytt i enlighet med det upphävda beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Hofors kommun, som kom in till JO den 24 mars 2004, klagade AA bl.a. på att kommunen på grund av uppgifter i massmedierna hade tilldelat honom två skriftliga erinringar samt i en skrivelse förklarat att han var illojal mot sin arbetsgivare. Till anmälan fanns fogade bl.a. kopior av den ena skriftliga erinringen samt av nämnda skrivelse, båda daterade den 1 mars 2004.

text: I den skriftliga erinringen, som var undertecknad av miljö- och byggnadsnämndens ordförande CC och av BB, anfördes följande.

text: ERINRAN

text: (Skriftlig erinran är inte att betrakta som en varning i avtalets [§ 13 mom. 1AB] mening utan en tillsägelse som, om den inte fått avsedd verkan, kan följas av en skriftlig varning enligt avtalet.) Du har kallat till och lett ett möte (11/2 2004) som berör befarad legionellasmitta vid ett servicehus i kommunen, utan att ta kontakt med smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkaren ansåg att du vid inslaget i TV pekade ut en viss person och därmed tangerade brott mot sekretesslagen. Du tilldelas därför en skriftlig erinran. Din fackliga organisation, SAC, kommer att meddelas att denna erinran har utdelats. Skrivelsen om illojalitet, som var undertecknad av CC och kommunchefen DD, inleddes med en redogörelse för reglerna om en arbetstagares yttrandefrihet samt om kravet på lojalitet gentemot arbetsgivaren och innehöll därutöver i huvudsak följande.

text: Illojalitet kan således handla om att arbetstagaren gör något som negativt påverkar arbetsgivaren. Vi reagerar därför skarpt mot AA:s agerande hittills enligt följande punkter: − Han har uttryckt (i pressen) att kommunen skickar ”luftfakturor”. − Han har påstått att andra chefer inte törs säga något med risk för ”att bli petade”. − Han har haft bandspelare på vid möten. (Utan att anmäla detta till ordf.) − I tidningsreportage har AA uttryckt sig på ett sätt som upplevs kunna skada arbetsgivaren. − Han har använt ord som kan uppfattas som hotfulla. − Han har kallat kommunchefen för ”en gammal socialinspektör”. − Han har begärt att få vara med i rekryteringsgrupper trots att ordförande har bett honom att prioritera annat. − Han har skickat skrivelser till andra instanser och påstår att det råder missförhållanden i kommunen. (I vilken roll?) − Han har uppträtt oförskämt mot kommunchefen. Detta sammantaget gör att vi upplever att AA är illojal mot sin arbetsgivare, ordförande och nämnden.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Hofors kommun anmodades med hänvisning till reglerna i

text: 2 kap. 1 § 1

text: och

text: 12 §

text: regeringsformen

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört om att han kritiserats för uttalanden som han gjort.

text: Kommunstyrelsen beslutade den 24 maj 2004 att som sitt eget yttrande överlämna personalchefen EE:s utredning i ärendet. I yttrandet anfördes bl.a. följande (bilagorna utelämnade här).

text: 1. Ärendet

text: Har kommunen begränsat AA:s rätt att använda sig av sin rätt att yttra sig.

text: 2. Arbetsgivarens åtgärder och utredning angående dessa

text: 2.1 Erinran Erinran är inte en disciplinär åtgärd utan ett sätt som arbetsgivaren kan använda sig av för att uttrycka sin vilja eller synpunkt på, hur en medarbetare utövar sitt yrke. Den ges i syfte att få medarbetaren att förstå när han handlat på gränsen eller utanför de normer och riktlinjer som arbetsgivaren avser med sitt anställningsavtal. Denna erinran kan följas av en skriftlig varning, om erinran inte givit effekt. Erinran i detta fallet består av två delar: ”Du har kallat till och lett ett möte (11/2 2004) som berör befarad legionellasmitta vid ett servicehus i kommunen, utan att ta kontakt med smittskyddsläkaren.” Hofors kommun anser att AA borde ha kontaktat smittskyddsläkaren då en, som kommunen uppfattar, dödlig smitta uppstår på en av kommunens anläggningar. Detta reagerar kommunen över. Smittskyddsläkaren sade vid mitt (EE) samtal med honom att han var förvånad att han först via media fått kännedom om legionellasmittan. Han skulle ha blivit

text: kontaktad så fort man misstänkt smittan. Han säger också att Hofors kommun inte på många år deltagit i de möten han kallat till där han orienterat om frågor liknande denna. AA säger att vid tillfället för kallelsen så var han tf. chef för miljö- och hälsoskyddskontoret men vid mötets genomförande så hade ett chefsbyte skett och den nye chefen, som också undertecknade smittskyddsbeslutet, borde ha meddelat smittskyddsläkaren. ”Smittskyddsläkaren ansåg att du vid inslaget i TV pekade ut en viss person och därmed tangerade brott mot sekretesslagen.”

text: Vid kontakt med smittskyddsläkaren FF så uppger han att han sagt följande angående TV-inslaget: ”Jag fick veta mycket mer om patienten än vad man kan förvänta sig av gällande sekretess.” Enligt FF har han inte påstått att AA lämnat sådana uppgifter utan att dessa möjligen kommer från en av kommunen utlämnade handlingar där inte sekretessbelagda upplysningar hade strukits i den omfattning som krävts. Det har inte gått att konstatera om några handlingar lämnats ut förutom de som redovisas i bilaga 1. Däremot så har AA sannolikt tagit med TV-nyheterna in i äldreboendet, där visas en av våra brukare på bild samt dörren till ett boende där prover tagits, med rumsnumret väl synligt. Journalisten talade också om den som drabbats av smittan på ett sätt som gör att det finns en möjlighet att känna igen personen, när personen hade insjuknat och att han var på bättringsvägen. AA själv anser att det inte gått att dölja var legionellasmittan hade uppstått, då kommunen hade satt upp meddelanden om smittorisk och förbud mot att duscha i huset (bilaga 1). Kommunen har inte påstått att AA brutit mot sekretessen utan egentligen vidarebefordrat en synpunkt från smittskyddsläkaren, att AA tangerat brott mot sekretesslagen, och med en erinran påpekat detta. Arbetsgivaren anser att erinran är riktad mot AA:s sätt att utföra sitt arbete och inte hans grundlagsskyddade rättighet att yttra sig.

text: 2.2 Den allmänt hållna handlingen Den andra handlingen som åberopas är inte knuten till den erinran som lämnats. Avsikten med den är att reagera över ett antal händelser och uttalanden som AA gjort. De punkter i skrivelsen som har med yttrandefriheten att göra är: – Han har uttryckt (i pressen) att kommunen skickar luftfakturor (bilaga 4, p. 3).

text: Arbetsgivaren anser att AA i artikeln gett sken av att kommunen ”luftfakturerar” även om det inte går att utläsa att han sagt just de orden. Han har däremot yttrat just de orden till kommunchefen som drog slutsatsen att AA även sagt samma sak till media. Han citeras också i artikeln där han påstår att kommunen bryter mot lagen. Vid ett senare tillfälle har han på en direkt fråga svarat att ”kommunen inte bryter mot lagen, åtminstone är det inte prövat”. – I tidningsreportage har AA uttryckt sig på ett sätt som upplevs kunna skada arbetsgivaren (bilaga 2, 3, 5 och 6). Han påstår att miljö- och hälsoskyddskontoret står inför en utbrändhetssituation (bilaga 2, p. 1; bilaga 5, p. 5). På en fråga till medarbetarna på miljö- och hälsoskyddskontoret svarar dessa på följande sätt om utbrändhetssituationen. ”Periodvis hög arbetsbelastning. Dålig organisation och bristande planering bidrog till stress. Risken för utbrändhet är det svårt att uttala sig om.” (bilaga 8)

text: Arbetsbelastningen är i och för sig hög och man har svårt att hinna med sina uppgifter. Övertidsuttaget på kontoret är inte alls anmärkningsvärt stor (bilaga 7). Inte heller sjuktalen ger anledning till att fundera över en utbrändhetssituation (bilaga 10). Kommunen har inte varit av den uppfattningen att situationen varit så katastrofal som AA låter påskina i artikeln. Arbetsgivaren får ju också rätt i detta av övriga medarbetare. Den bristande organisationen i medarbetarnas svar ligger ju först och främst på AA som tf. chef. Han påstår att omorganisationen som genomförts går ut på att tysta AA (bilaga 3, p. 2; bilaga 5, p. 4). Omorganisationen genomförs i syfte att mer tid ska kunna läggas på bl.a. inspektioner. Detta är en del i en plan för att förbättra kvalitén i miljö- och hälsoskyddskontorets verksamhet. Detta framkommer inte av AA:s uttalanden. Att göra en omorganisation skulle inte tysta AA, han har fortfarande i sin yrkesutövning insyn i kontorets verksamhet och har fortfarande sin frihet att yttra sig även om arbetsgivaren ställer krav på honom som tjänsteman. Det har heller aldrig varit arbetsgivarens avsikt att permanenta AA:s chefskap. Han påstår att Hofors kommun bryter mot

text: arbetsmiljölagen

text: genom att inte göra en konsekvensbeskrivning av omorganisationen (bilaga 3, p. 2; bilaga 6, p. 6). Omorganisationen i sig är ju en åtgärd på AA:s egna utsagor vad gäller arbetsmiljön. Man kan ju också konstatera att han själv inte gjort någon formellt riktig konsekvensbeskrivning av arbetsmiljön under den tid han arbetsledde kontoret. Självklart kan kommunens arbetsmiljöarbete förbättras och det pågår ett ständigt utvecklingsarbete i denna fråga. Detta framkom inte i artikeln eller AA:s uttalanden. Sammanfattning: Arbetsgivaren anser att denna reaktion inte heller är riktad mot AA:s grundlagsskyddade rättigheter att yttra sig. Tvärtom så påpekar arbetsgivaren just detta i inledningen av skriften. Arbetsgivaren anser att de yttranden han gjort har gjorts i egenskap av anställd och myndighetsperson. Han har i sitt arbete agerat mot verksamheten, verksamhetsbeslut och agerat på ett sådant sätt att det skapat samarbetsproblem.

text: 3. Kommentar till AA:s skrivelse ”Att tiga är guld” (bilaga 9)

text: Jag bad AA om hans kommentarer till de olika händelserna i JO:s handling. AA valde att göra det skriftligt och ville att bilagan skulle biläggas i sin helhet. Bilagan beskriver en händelsekedja som i stort sett är riktig men AA drar några annorlunda slutsatser än arbetsgivaren gör. Arbetsbelastningen är hög vid kontoret, men har inte i närtid skapat någon utbrändhet. Det fallet som det refereras till hände någon gång 1999. AA kritiserar lösningen på organisationsförändringen, men har inget annat förslag. Arbetsgivaren gör förändringen i syfte att expertresursen i form av AA förs över i tillsynsverksamheten och den nya chefen hanterar arbetsledningen. De 10 000 kr som betalades ut i skadestånd har inget med saken att göra. Det betalades ut för ett formfel från arbetsgivarens sida vad gäller förhandlingsordningen i MBL.

text: 4. Slutsats

text: Vad gäller erinran mot AA går det inte att konstatera vad eller på vilket sätt sekretessbelagd information kan ha kommit till allmänhetens kännedom. Hade emellertid AA då han kallade till mötet även kallat smittskyddsläkaren eller informerat honom hade kommunen kunnat få de råd som hade behövts vad gäller sekretessen.

text: Då mötet sammankallades var AA tf. chef. Även om ett chefsbyte hade skett strax före mötet så borde AA ha rått sin nye chef i egenskap av expert. AA har heller ej deltagit i de möten som smittskyddsläkaren inbjudit till där han kunnat få kompetens i dessa ärenden. Yttrandet om luftfakturor kan inte tillskrivas AA men däremot yttrandet längre ner i artikeln om att kommunen bryter mot lagen, ett uttalande som AA senare tagit tillbaka, kan ge intrycket av ”luftfakturering”. Vad gäller övriga yttranden i media så kan man konstatera, utifrån de citat som finns i artiklarna, att AA inte lämnat fullständig information eller uttryckt sig på ett sådant sätt att det kan skada allmänhetens förtroende för kommunen som myndighet och arbetsgivare. I åtminstone ett fall kan man konstatera att det varit ett helt felaktigt uttalande, utbrändhetssituationen. Även om åtgärderna i något fall varit på tveksamt underlag, legionellasmittan, anser jag att syftet med åtgärderna från arbetsgivarens sida har varit att korrigera AA:s sätt att utföra sina arbetsuppgifter som myndighetsperson och medarbetare, inte att begränsa hans yttrandefrihet, vilket arbetsgivaren också tydligt påpekat. Det är viktigt att kommunens tjänstemän lämnar korrekt och fullödig information till allmänheten även om informationen förs ut genom massmedias försorg. Avsaknaden av riktlinjer vad gäller informationsfrågor samt kompetensbrister i hanterandet av sekretess vid smittskyddsärenden kan också vara en bidragande orsak till händelseförloppet. I anslutning till beslutet att anta yttrandet som sitt eget beslutade kommunstyrelsen bl.a. att ge kommunchefen i uppdrag att utarbeta riktlinjer för hur kontakter med media för kommunens tjänstemän skall hanteras.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 21 mars 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: JO utreder som regel inte klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Detta beror på att det finns en särskild ordning för hur sådana tvister skall lösas. Det skall ske genom fackliga förhandlingar eller i sista hand genom en rättegång enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om rättegången i arbetstvister. Vidare har kommunerna på vissa områden en vidsträckt självbestämmanderätt. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet skall JO vara återhållsam med att uttala sig i frågor som hör till dessa områden. JO har över huvud taget inte tillsyn över kommunfullmäktige. Mot bakgrund av det sagda har min granskning begränsats till vad AA har anfört om att han kritiserats för uttalanden som han gjort.

text: I

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas endast i den utsträckning och på det sätt som framgår av föreskrifterna i 12 och 13 §§. Betydelsefulla begränsningar i yttrandefriheten följer av

text: sekretesslagens (1980:100)

text: olika föreskrifter om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet.

text: Genom

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: bestämmelser om meddelarfrihet ges yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt

text: innebär att det står var och en fritt att, med vissa i förordningen angivna undantag, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. Motsvarande reglering för lämnande av uppgifter till bl.a. radio och TV återfinns i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet, såvitt tystnadsplikt inte gäller för uppgifterna.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: respektive

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Det allmänna omfattar t.ex. kommunens valda församlingar och förvaltningsorgan. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt gett uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter eller, genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall, försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket denne utnyttjar sin yttrandefrihet. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra sina synpunkter på myndighetens verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar inte den anställde från skyldigheten att lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas. Som framgår av det sagda innebär detta dock inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om exempelvis sådana beslut och direktiv. Vidare finns det inte något som hindrar att en myndighet bestämmer vad som skall vara myndighetens officiella ståndpunkt i olika frågor samt utser en särskild person som får uttala sig på myndighetens vägnar. Självfallet får inte heller detta påverka vare sig den utsedda personens eller någon annan anställds möjligheter att ge uttryck åt sina privata åsikter.

text: Mot bakgrunden av det nyss beskrivna regelsystemet ger vad som har kommit fram i detta ärende anledning till följande uttalanden av mig.

text: Kommunen har i en skriftlig erinran och i en särskild skrivelse om illojalitet kritiserat AA bl.a. för att han har uttalat sig rörande skilda förhållanden inom kommunen. Vissa av dessa uttalanden skulle ha gjorts i pressen och i TV. Härigenom har kommunen enligt min mening uppenbarligen i strid med

text: regelsystemet ingripit mot och kritiserat AA för hans sätt att använda sin grundlagsskyddade yttrandefrihet. Anmärkningsvärt är också beträffande händelsen den 11 februari 2004 att kommunen inte ens har påstått att AA gjort sig skyldig till sekretessbrott vid tillfället.

text: Agerandet samt innehållet i remissvaret visar på anmärkningsvärt bristande kunskaper om den rättsliga regleringen på området. Detta framgår inte minst av att kommunstyrelsen i sitt remissyttrande upprepar kritiken samt ägnar stort utrymme åt att försöka bemöta de personliga åsikter om förhållanden inom kommunen som har tillskrivits AA.

text: Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk mot kommunens agerande gentemot AA. Jag förutsätter att kommunstyrelsen omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Tolk/ översättning
Umgänge

text: En förälder motsatte sig att den andra föräldern skulle ha rätt till umgänge med de gemensamma barnen. Fråga om socialförvaltningen varit alltför aktiv för att få till stånd ett möte mellan barnen och den förälder som inte hade del i vårdnaden om barnen

text: I anmälan till JO framförde AA klagomål mot Socialnämnden i Arvidsjaurs kommun angående handläggningen av en fråga om umgänge. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: På grund av misshandel och hot från sin f.d. make lever AA under skyddad adress. Mannen har besöksförbud och polisen håller henne under bevakning. AA har ensam vårdnad om f.d. makarnas gemensamma barn, 13, 11 och 8 år gamla. Trots att AA motsätter sig att barnens far skall få träffa barnen har socialsekreteraren BB uppgett att hon inte har något val. BB har också försökt att påverka barnen att träffa deras far mot AA:s uttryckliga vilja. Någon umgängesrätt fastställd av domstol föreligger inte.

text: Inledningsvis inhämtade per telefon uppgifter från socialsekreteraren BB. Hon uppgav därvid bl.a. följande.

text: Det är riktigt att det inte finns något förordnande om umgänge som är fastställt av domstol. Hon har därför hänvisat barnens far till tingsrätten om han vill få till stånd umgänge med barnen. Som förälder har barnens far rätt att ta del av vad som händer i skolan. För att det skulle bli så bra som möjligt för barnen vid ett sådant tillfälle avsåg BB att vara med. Det är även ett önskemål från skolan att socialförvaltningen medverkar i en sådan situation. AA ville inte att barnen skulle gå ensamma till skolan den aktuella dagen. BB erbjöd sig därför att hämta barnen och köra dem till skolan. AA medgav ett sådant förfarande. Den aktuella dagen ville inte dottern följa med till skolan. Sönerna följde dock med, men deras far kom inte till skolan. Därefter anmodades Socialnämnden i Arvidsjaurs kommun att inkomma med utredning och yttrande. Socialnämnden avgav ett remissvar med huvudsakligen följande innehåll.

text: Bakgrund

text: Familjen kom till Arvidsjaur i augusti 1994 och de har alltsedan dess varit aktuella hos socialtjänsten. I juni 1998 fick AA och barnen hjälp att lämna maken och fadern då det stod klart att han under lång tid miss handlat främst hustrun men även barnen. Makarna separerade och i slutet av sommaren fick CC hjälp att flytta till Luleå

text: samtidigt som AA och barnen fick hjälp till en ny bostad i Arvidsjaur. CC fick besöksförbud innebärande att han inte får ta kontakt med AA, ej heller besöka hennes bostad. Både barnen och AA uttryckte stor rädsla för CC och det umgänge som skulle ske mellan barnen och deras far har genomförts med kontaktperson som socialtjänsten tillhandahållit. Från början var alla tre barnen med på umgängesresorna till Luleå men ganska snart tog dottern DD, som nu är 13 år, avstånd från fadern och ville varken prata med honom i telefon eller träffa honom. De båda pojkarna EE, 11 år, och FF, 8 år, har däremot haft ett relativt regelbundet umgänge med CC, fram till i vintras. Därefter har barnen inte haft någon kontakt med fadern vare sig vid umgänge eller per telefon. Tidigare har de fått hjälp att hålla telefonkontakt med fadern antingen genom att han har ringt dem i skolan på avtalad tid eller genom att ringa honom från socialkontoret. Vid umgängena hos fadern i Luleå har fem olika kontaktpersoner varit medverkande, undertecknad samt en annan socialsekreterare vid ett par tillfällen vardera, tre manliga kontaktpersoner med erfarenhet av arbete med barn och ungdomar har varit med vid övriga umgängestillfällen. Ingen av kontaktpersonerna har känt att barnen blivit hotade men barnen har själva uppgett att fadern uttalat hot på deras språk, vilket kontaktpersonerna inte haft möjlighet att uppfatta. Den yngste sonen FF har varit mest positiv till kontakt med fadern, dock har han hela tiden varit ovillig att sova över och det har bara vid ett tillfälle förekommit övernattning hos fadern i juli 1999. CC har vid några till fällen ringt till bekanta i Arvidsjaur och uttalat hot mot familjen men han har såvitt socialtjänsten känner till inte brutit mot besöksförbudet under det senaste året trots att han uppenbarligen vet var AA och barnen bor. Föräldrarna överenskom 99-10-26 att ingenting skulle fastläggas beträffande umgängesrätt efter utgången av januari 2000 och Hovrätten meddelade dom i enlighet med detta.

text: Den aktuella händelsen

text: CC kontaktade BB med önskemål om att få besöka barnen i skolan under ett par timmar. Hans besöksförbud gäller inte barnen och inte heller barnens skolor och han har tidigare sagt att han ska komma och hälsa på dem varvid handläggaren gett honom rådet att ta kontakt med socialtjänsten först för att undvika att barnen blir överraskade av att han kommer till skolan. Efter CC:s förfrågan tog BB kontakt med AA för att prata om hur hans besök skulle kunna se ut. AA har uppfattat att även hon skulle träffa CC och hon har upplevt att handläggaren hotat att hon skulle förlora barnen om hon inte ställde upp på detta. Något sådant ”hot” har handläggaren inte uttalat, däremot har BB försökt förklara för AA att hon måste försöka tona ner sin egen rädsla inför barnen så att de kan få göra sig en egen realistisk bild av hur fadern är för dem. Det är snart två år sedan makarna separerade och han har trots en del telefonhot, senast maj -99, inte försökt att olovligen ta kontakt med vare sig henne eller barnen under det senaste året. Det borde enligt socialtjänstens mening vara möjligt att försöka ”normalisera” förhållandet mellan barnen och CC så att de får lite lugn och ro och slipper vara rädda för sin pappa. Ett besök i skolan ansågs därför vara det bästa sättet att avdramatisera eftersom de där skulle vara i en trygg miljö och dessutom skulle BB vara med vid besöket. CC hade önskemål om att få gå ut och fika tillsammans med barnen med BB som stöd men eftersom det då skulle ha blivit fråga om mera än ett besök i barnens skolmiljö ställde handläggaren inte upp på detta. Vi har hela tiden varit medvetna om att något tvång inte är tänkbart när det gäller barnen utan här var det fråga om att försöka få till stånd ett möte mellan pappan och barnen på bästa möjliga sätt. När barnen sedan inte accepterade att träffa sin pappa så blev heller inte mötet av. Vad som framkommit efteråt är att åtminstone sonen EE blev besviken över att fadern inte kom och hälsade på.

text: Socialtjänstens ställningstaganden

text: Socialtjänstens uppfattning är att moderns syn på och rädsla för CC påverkar barnen mycket negativt. När snart två år gått sedan separationen sover mor och barn fortfarande i samma rum och barnen undanhålls ingenting rörande faderns farlighet

text: och det hot som modern upplever. Som stöd och hjälp i denna situation har familjen fått bistånd i form av s.k. hemma-hos insats där ett av syftena är att försöka lösa upp moderns och barnens alltför starka bindningar till varandra. Av barnpsykiatriskt utlåtande framgår följande: ”Under inskrivningsperioden växer en delvis motsägelsefull bild av barnen fram. Av barnens beteende och reaktioner kan vi inte se något som vi tolkar som rädsla för CC. Däremot uttrycker de två äldsta barnen verbalt att de är rädda. Vid försök att bena ut vad rädslan består av, visar det sig att de har få egna konkreta exempel på händelser som inträffat. Mycket handlar om den besvikelse de två äldsta barnen känner gentemot sin pappa och mammas rädsla för honom. Oavsett om rädslan är barnens eller AA:s bedömer vi att CC:s och AA:s relation måste bearbetas för att ett umgänge skall bli gynnsamt för barnen. Vi rekommenderar därför samtal hos familjerätten, familjerådgivare eller PBU. Utan sådana samtal bedömer vi att AA:s rädsla för CC innebär att ett umgänge med fadern blir påfrestande för barnen. På basis av vad vi sett kan vi inte säga att ett umgänge med pappan är skadligt för barnen. Däremot såg vi att AA:s inställning till umgänget är avgörande för hur barnen ställer sig. När AA uppmuntrade barnen ville de också träffa sin far.” Citat ur dom 1999-08-30 Piteå tingsrätt.

text: AA har ofta tidigare erbjudits tolk men hon har avböjt. I samband med den aktuella händelsen erbjöds hon dock inte tolkhjälp då handläggaren antog att hon skulle tacka nej till detta. Dock kan man i efterhand konstatera att det skulle ha varit bra eftersom AA:s uppfattning av vad som sagts inte överensstämmer med vad handläggaren säger, att något ”hot” inte framförts men däremot så framhåller socialtjänsten i alla kontakter hur viktigt det är för barnen att AA inte påverkar dem till att vara rädda för sin far. AA och barnen får stöd genom hemma-hos terapeut och AA har under de snart två år som gått haft god kontakt med handläggaren BB. Även efter den aktuella anmälan har AA hört av sig och hon har inte uppgett att hon vill byta handläggare eller saknar förtroende för BB. Vårt ställningstagande att underlätta CC:s besök i skolan grundade sig på uppfattningen att det var för barnens bästa att hans besök i skolan ägde rum under ordnade former. Hans besöksförbud gäller inte Arvidsjaurs samhälle eller barnens skola, utan bara hemmet och kontakt med AA. Han kan därför, om han vill, komma till Arvidsjaur och röra sig fritt om han undviker det område där AA bor. Han har dock undvikit att göra detta då han är medveten om barnens rädsla.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: I ett beslut den 10 maj 2001 anförde JO André följande.

text: Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denne i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Rätten skall då beakta bl.a. risken för att barnet i samband med utövandet av umgänge utsätts för övergrepp, olovligen bortförs eller kvarhålls eller annars far illa.

text: En förälders motstånd mot att låta ett barn få utöva umgänge med den andra föräldern kan ofta ha sin förklaring i de konflikter som har uppstått i samband med att sammanlevnaden mellan föräldrarna har upphört. Motsättningarna mellan föräldrarna kan ha sin grund i sådana sociala problem som inte kan lösas enligt den familjerättsliga lagstiftningen. Socialtjänsten har i sådana fall viktiga uppgifter. Föräldrarna kan erbjudas hjälp och stöd för att bearbeta sina konflikter så att de i framtiden skall kunna samarbeta i frågor som rör barnen. I detta sammanhang kan jag peka på dels 12 § sista stycket

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: där det stadgas att en socialnämnd i sin omsorg om barn och ungdom skall tillgodose det särskilda

text: behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller adoption har avgjorts, dels vad som sägs i

text: 12 a § socialtjänstlagen

text: om en kommuns skyldighet att sörja för att föräldrar erbjuds s.k. samarbetssamtal. Jag vill också peka på att socialnämnden har ett övergripande ansvar för råd, stöd och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (

text: 5 § socialtjänstlagen

text: Socialnämnden kan inte tvinga en vårdnadshavare att acceptera ett visst umgänge. Det får dock anses ankomma på socialnämnden att bl.a. genom samtal med vårdnadshavaren framhålla vikten av att barnet får upprätthålla en kontakt med båda sina föräldrar.

text: Ett särskilt problem när det gäller socialnämndens arbete med frågor angående umgänge är att en förälder kan ha utsatt den andre för våld eller att det föreligger någon form av hot mot en förälder av den andre föräldern. Under sådana förhållanden bör socialnämnden t.ex. vara försiktig med att anordna samarbetssamtal mellan föräldrarna (jfr

text: prop. 1990/91:8 s. 30

text: f.). Att en förälder utövat våld mot den andre betyder dock inte att den föräldern skall uteslutas från umgänge med barnen. Det är en grannlaga uppgift för socialnämnden att avgöra hur en sådan situation skall hanteras. Utgångspunkten är därvid att socialnämnden och dess befattningshavare skall utgå från barnets bästa.

text: I förevarande fall bedömde socialförvaltningens handläggare att det var lämpligt att verka för att fadern erhöll ett visst umgänge med barnen. Nämnden har i sitt remissvar redovisat de överväganden som gjordes i den delen. JO är återhållsam med att uttala sig om myndigheternas bedömningar i enskilda ärenden. Vad som har kommit fram utgör inte underlag för mig att kritisera nämndens ståndpunkt rörande lämpligheten av umgänge mellan fadern och barnen.

text: Som jag nyss anfört bygger dock socialnämndens arbete på frivillighet och nämnden har inte kunnat tvinga modern till att acceptera ett umgänge mellan barnen och fadern. Däremot kan jag, mot bakgrund av nämndens uppfattning om lämpligheten av umgänge, inte se något hinder mot att nämnden försökte övertyga modern om att barnen skulle få träffa sin far och även verkade för att umgänget skulle komma till stånd.

text: Jag övergår nu till att främst behandla socialtjänstens handlande i samband med faderns önskemål om att få träffa barnen i skolan.

text: För att kunna utöva umgänge med ett barn är det viktigt att en förälder hålls informerad om frågor som rör barnets förhållanden. Umgängesföräldern bör inte framstå som en utomstående person utan som en person som kan leva med i barnets vardag så att barnet på ett naturligt sätt kan vända sig också till den föräldern i olika frågor. I

text: 6 kap. 15 § första stycket föräldrabalken

text: stadgas därför att vårdnadshavaren som regel till umgängesföräldern skall lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget. Hit hör uppgifter om barnets skolgång m.m. (

text: prop. 1990/91:8 s. 63

text: f.). När det gäller barnets skolgång har dessutom skolan en skyldighet att informera föräldrarna om elevernas studier

text: och utveckling. I 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, avsnitt 2.4., anges bl.a. att läraren skall samverka med och fortlöpande informera föräldrarna om elevens skolsituation, trivsel och kunskapsutveckling. När det gäller rektor anges i avsnitt 2.8 att han eller hon har ansvaret för formerna för samarbete mellan skolan och hemmen och att föräldrarna får information om skolans mål och sätt att arbete och om olika valalternativ. De angivna avsnitten ur läroplanen avser båda föräldrarna, oavsett om det är båda eller endast en av dem som har den rättsliga vårdnaden om barnet. Ett led i denna samverkan mellan skolan och föräldrarna kan innebära att en förälder besöker skolan. Bestämmelserna om samverkan kan dock komma i konflikt med reglerna i

text: föräldrabalken

text: om vårdnadshavarens bestämmanderätt i de fall där en vårdnadshavare motsätter sig att den förälder som inte har vårdnaden träffar barnen i skolan. I sådant fall kan skolan inte arrangera ett möte mellan barn och förälder i skolan (se härom bl.a. JO:s beslut den 12 februari 1998; JO:s dnr 20-1997). Skolans möjlighet att utan vårdnadshavarens samtycke lämna information om barnet till en förälder som inte är vårdnadshavare regleras i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: , i första hand

text: 7 kap. 9 §

text: CC tog kontakt med socialtjänsten och framförde önskemål om att få besöka barnen i skolan under några timmar. Med hänsyn till det ovan anförda förelåg det självfallet inte något hinder mot att socialtjänsten diskuterade saken med CC. Socialtjänsten kontaktade därefter AA för att avhandla frågan om hur CC:s besök skulle kunna se ut. Av remissvaret drar jag den slutsatsen att socialtjänsten var pådrivande i kontakterna för att få AA att acceptera ett möte i skolan mellan CC och barnen. AA har dessutom anfört att hon ställdes inför fullbordat faktum när handläggaren under kvällen före den aktuella dagen meddelade hur besöket i skolan skulle gå till, bl.a. att handläggaren skulle skjutsa barnen till skolan. Enligt remissvaret agerade socialtjänsten utifrån en bedömning av vad som var bäst för barnen i den situation som uppkom när CC avsåg att besöka dem i skolan. Det kan ändå ifrågasättas om inte socialtjänsten, med kunskap om AA:s negativa inställning, agerade alltför aktivt för att få mötet i skolan till stånd. Vad som har framkommit är dock inte av sådan beskaffenhet att det finns skäl att kritisera socialtjänstens handläggning i den delen.

text: När det gäller frågan om användning av tolk vill jag anföra följande. I

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: stadgas att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, bör myndigheten vid behov använda tolk. Bestämmelsen innebär således inte någon ovillkorlig skyldighet för en myndighet att anlita tolk, utan den förutsätter en bedömning av behovet vid varje enskilt tillfälle. Det finns inte något hinder mot att en myndighet anlitar tolk mot den enskildes vilja. Myndigheten bedömer på egen hand frågan om behovet av tolk, varvid den enskildes uppfattning inte kan få avgörande betydelse.

text: Det finns inte någon utredning som visar hur väl AA behärskar svenska språket. Socialnämnden har dock i remissvaret angett att en tolk borde ha erbjudits. Om en tolk behövdes för att undvika risken för missförstånd så måste det bedömas ha varit

text: särskilt viktigt att en sådan anlitades när frågan om CC:s besök i skolan och AA:s rädsla inför CC diskuterades. Vad som har framkommit i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.