avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Omhändertagande Underrättelse

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västernorrlands län för underlåtenhet att underrätta socialnämnden om omhändertaganden enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m.

text: AA framförde, genom ombudet BB, i anmälningar klagomål mot Polismyndigheten i Västernorrlands län, Sundsvalls närpolisområde, bl.a. med anledning av att polisen inte hade underrättat socialnämnden om att han blivit omhändertagen med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB), trots att så hade skett vid fyra tillfällen under det senaste året.

text: Från polismyndigheten infordrades omhändertagandebladen avseende de aktuella tillfällena (löpnr 642-07, 37-08, 149-08 och 958-08). Såvitt framgick av dessa hade underrättelse om omhändertagandena lämnats till centrala körkortsregistret (CKR) men däremot inte till socialnämnden, trots att AA:s identitet var fastställd.

text: Muntliga upplysningar inhämtades, se bifogade tjänsteanteckningar.

text: Även om det inte funnits tillräckliga skäl att utfärda en remiss i ärendet till polismyndigheten föranleder det som kommit fram följande uttalanden från min sida.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer (FAP 023-1). Enligt de allmänna råden bör en polismyndighet, om en persons identitet är fastställd, underrätta socialnämnden när någon har omhändertagits enligt LOB genom att ett exemplar av protokollet sänds till socialnämnden i den omhändertagnes hemort senast påföljande vardag (se råden i anslutning till 6 kap. 2 §). Avsikten med en sådan underrättelse är bl.a. att fästa socialtjänstens uppmärksamhet på det inträffade så att den sedan i sin tur kan ta ställning till om personen i fråga behöver hjälp och stöd.

text: I det nu aktuella fallet har stationsbefälet CC upplyst att underrättelser alltid skickas till socialtjänsten i Sundsvall när en identifierad person blivit omhändertagen med stöd av LOB, men han har inte kunnat förklara varför detta inte framgick av dokumentationen. – Socialsekreteraren DD (vuxenstödsenheten, socialtjänsten i Sundsvalls kommun) har emellertid uppgett att det, när det gäller de

text: här fyra aktuella tillfällena, synes ha kommit in endast en underrättelse från polisen. Den kom in i september 2008 och rörde sannolikt omhändertagandet i juli samma år (det senaste tillfället). – Polisinspektören EE har slutligen upplyst att det regelmässigt ska lämnas en underrättelse till socialtjänsten beträffande identifierade personer men kunde inte svara på varför så inte förefaller ha skett i samtliga nu aktuella fall.

text: Enligt vad som framgår av utredningen synes socialtjänsten endast vid ett av fyra tillfällen ha underrättats om att AA varit omhändertagen med stöd av LOB och den underrättelse som skickades kom in dit tämligen lång tid efter händelsen. Orsaken till detta har inte kommit fram, och jag finner det inte heller meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder för att försöka bringa klarhet i saken.

text: Det som kommit fram ger mig emellertid anledning att erinra om ovan nämnda allmänna råd enligt vilka en polismyndighet bör, om en persons identitet är fastställd, underrätta socialnämnden om omhändertagandet senast påföljande vardag. Jag utgår från att polismyndigheten vidtar åtgärder för att säkerställa att dessa råd fortsättningsvis följs. Jag vill också framhålla att det av omhändertagandebladet tydligt ska framgå om en underrättelse till socialnämnden har gjorts.

text: Vad som i övrigt har anförts i anmälan ger inte tillräcklig anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas. – – –

text: Tjänsteanteckning

text: Telefonsamtal den 5 maj 2008 med polisinspektören CC, stationsbefäl vid Polismyndigheten i Västernorrlands län, Närpolisområde Sundsvall, som upplyser följande. Det skickas alltid en underrättelse till socialtjänsten i Sundsvall när en identifierad person varit omhändertagen med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. Även i de fall någon adress inte är angiven på den s.k. LOB-blanketten skickas underrättelse till socialtjänsten. Om den omhändertagne skulle vara bosatt i någon annan kommun skickar Sundsvalls kommun underrättelsen vidare till berörd kommun. Han kan inte svara på varför rutan med anmälan till socialnämnden inte är ikryssad på LOB-blanketterna i de aktuella fallen. Att en underrättelse skickats dokumenteras inte någon annanstans. I det blankettset som används vid omhändertagande av berusade personer finns en handling som avser underrättelse till socialtjänsten. – – –

text: Tjänsteanteckning

text: Telefonsamtal med socialsekreteraren DD vid vuxenstödsenheten, socialtjänsten i Sundsvalls kommun, som upplyser följande. De har, när det gäller de fyra tillfällen vid vilka den aktuella personen skulle ha varit omhändertagen med stöd av LOB, endast fått in en underrättelse från polisen. Denna underrättelse kom in den 18

text: september 2008. Hon kan inte se vilket datum omhändertagandet var, men med stor sannolikhet har det varit det omhändertagande som skedde i juli 2008. I vissa fall får socialtjänsten underrättelserna om LOB från polisen i nära anslutning till att omhändertagandet skett, medan det i andra fall kan dröja innan underrättelsen kommer in. – – –

text: Tjänsteanteckning

text: Telefonsamtal med polisinspektören EE, chef vid polisen i Kvissleby, Polismyndigheten i Västernorrlands län, som upplyser följande. Det ska regelmässigt gå en underrättelse till socialtjänsten beträffande identifierade personer som varit omhändertagna med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. Han kan inte svara på varför det inte verkar ha gjort det i samtliga de nu aktuella fallen. Normalt skickas underrättelser, men det kan hända att det ibland blir någon miss. Han kan inte svara på varför den aktuella underrättelsen synes ha skett så lång tid efter omhändertagandet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Postgranskning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalterna Tidaholm och Skogome, om avskildhetsplacering av en förvarstagen, underlåtenhet att besvara framställningar, ersättning och brevgranskning

org: jo

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 3 mars 2009, på Kriminalvården, anstalterna Tidaholm och Skogome. Han anförde därvid bl.a. följande. Han förflyttades den 10 oktober 2008 (enligt utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system, KLAS, skedde förflyttningen den 12 oktober 2008; JO:s anm.) från anstalten Skogome till anstalten Tidaholm och har sedan dess varit avskildhetsplacerad i fem månader utan beslut härom. Han har dessutom varit utan pengar i tre månader. Anstalten besvarar inte hans framställningar om att få träffa kriminalvårdsinspektören och om att få flytta.

type: stycke

text: AA upplyste per telefon samma dag som anmälan kom in om att han denna dag hade fått träffa kriminalvårdsinspektören, som bett honom att lämna in en anhållan, och han framförde önskemål om att JO skulle avvakta med handläggningen av ärendet till dess att han visste hur situationen utvecklade sig.

text: I en skrivelse som inkom den 6 mars 2009 anförde AA att han önskade att JO:s handläggning skulle fortgå. Han lade till att anstalten hade öppnat brev till honom från myndigheter.

text: AA uppgav i ett telefonsamtal den 11 mars 2009 i huvudsak följande. Han sitter fortfarande placerad i avskildhet, men han fick igår veta att anstalten skickat en begäran till regionkontoret om omplacering av honom. Först igår fick han ett beslut om placering i avskildhet. I fråga om den uteblivna ersättningen de tre senaste månaderna har personalen sagt att de kan göra vad de vill. Han har skrivit till anstalten två gånger utan att få svar. I anstalten Skogome fick han ersättning under den tid han satt i förvar. Han översänder det brev från en myndighet vilket anstalten har öppnat. AA gav in kuvert från Försäkringskassan och Personskadereglering AB (PSR). Av stämplar på kuverten framgick bl.a. att breven hade granskats av anstalten Skogome respektive anstalten Tidaholm med stöd av

text: 26 § lagen (1974:203)

text: om

text: Kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) och att granskningen skett genom öppnande utan genomläsning av innehållet.

text: Utredning

text: Utdrag ur AA:s behandlingsjournal hämtades in och granskades. Därefter remitterades anmälan, jämte kompletteringar och kuvertet från Försäkringskassan, till Kriminalvården för yttrande. I remissvaret anförde Kriminalvården, region Väst, genom regionchefen BB, följande.

text: Bakgrund

text: AA dömdes den 17 januari 2007 av Hovrätten för Nedre Norrland till fängelse tre år samt utvisning [– – –]. Dag för villkorlig frigivning inföll den 7 oktober 2008 och samma dag beslutade Regeringsrätten om förvar enligt

text: 10 kap. 1 § utlänningslagen

text: . AA ankom till anstalten Tidaholm den 12 oktober 2008 från anstalten Skogome efter att ha rapporterats för våld eller hot mot medintagen samt våld eller hot mot tjänsteman.

text: Obesvarade anhållan

text: Enligt kriminalvårdsinspektör CC på anstalten Tidaholm har man inte funnit någon anhållan från AA som inte besvarats. CC har vid två tillfällen personligen samtalat med AA.

text: Kriminalvården gör följande bedömning Det har inte gått att utreda AA:s påstående om att anhållan lämnats obesvarade, men det kan konstateras att AA har fått tillfälle att tala med en kriminalvårdsinspektör på avdelningen.

text: Avskildhetsbeslut

text: Av inhämtat yttrande från kriminalvårdsinspektör CC framgår att AA vid ankomsten placerades på anstalten Tidaholms avskildhetsavdelning, och att ett beslut om avskildhet enligt KvaL fattades samma dag. Anstalten Tidaholm upphävde den 14 oktober 2008 beslutet om avskildhet i och med att det upptäcktes att AA:s verkställighet redan avtjänats och att Regeringsrätten beslutat om förvar i avvaktan på att AA:s utvisning verkställs. Anstalten Tidaholm gjorde bedömningen att AA skulle vara fortsatt placerad på anstaltens avskildhetsavdelning i avvaktan på annan placering eller utvisning ur riket med anledning av att AA på grund av det begångna sexualbrottet samt den allvarliga misskötsamheten inte kunde placeras på anstalten Tidaholms normalavdelning. Den 2 mars dömdes AA av Göteborgs tingsrätt till en månads fängelse och tidigare villkorligt medgiven frihet förklarades förverkad till en tid av en månad. Domen blev verkställbar den 5 mars 2009, och anstalten Tidaholm fattade därför ett nytt beslut om avskildhet enligt KvaL samma dag, vilket omprövades men inte ändrades den 13 mars 2009. AA förflyttades den 18 mars 2009 från anstalten Tidaholm till anstalten Salberga för att efter villkorlig frigivning komma att utvisas ur riket.

text: Författningsbestämmelser Av

text: 11 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716)

text: framgår att – såvitt nu är av intresse – för behandlingen av en utlänning som enligt 10 kap. 20 § placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest gäller lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. i tillämpliga delar. Utlänningen skall, utöver vad som följer av nämnda lag, beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Vill en häktad vistas tillsammans med en eller flera andra häktade, skall han eller hon enligt

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. ges

text: tillfälle till det. Mer än en häktad får också förvaras i samma rum, om det är synnerligen påkallat av utrymmesskäl eller annan särskild anledning. Gemensam vistelse och gemensam förvaring får dock inte äga rum, om det innebär fara från säkerhetssynpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om en häktad förvaras i en annan lokal än häkte, får möjligheterna till gemensam vistelse begränsas med hänsyn till lokalförhållandena. Enligt 3 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) ska för häktade, som inte omfattas av restriktioner meddelade av åklagare, vistelse i gemensamhet erbjudas när den häktade inte är upptagen av andra aktiviteter. Om den häktade av säkerhetsskäl inte kan medges gemensam vistelse skall beslut härom meddelas. Av de allmänna råden framgår att om en häktad inte medges gemensamhet bör beslutet fortlöpande omprövas. Så snart skälet för att inte tillåta gemensamhet inte längre föreligger bör den häktade snarast erbjudas gemensamhet. Av

text: 20 § första stycket 1 lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt får en intagen hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom.

text: Kriminalvården gör följande bedömning Med anledning av att AA var dömd för sexualbrott samt att han gjort sig skyldig till allvarlig misskötsamhet i form av våld mot tjänsteman och annan medintagen gjorde anstalten Tidaholm bedömningen att AA, utifrån förutsättningarna på anstalten Tidaholm, vid ankomsten den 12 oktober 2009 (rätteligen 2008; JO:s anm.) skulle vara placerad i avskildhet enligt 20 § första stycket 1 KvaL. Det kan konstateras att beslutet fattades med felaktigt lagstöd eftersom AA sedan den 7 oktober inte längre verkställde utan var förvarstagen, vilket innebär att KvaL inte var tillämplig. Anstalten Tidaholm hävde beslutet om avskildhet enligt KvaL två dagar senare. AA var alltjämt placerad i avskildhet som förvarstagen fram till och med den 5 mars 2009, men utan att något formellt beslut fattats. Vad gäller förvarstagna som är placerade i anstalt gäller häkteslagen i tillämpliga delar. Såvitt avser gemensam vistelse får sådan inte äga rum om det föreligger fara ur säkerhetssynpunkt. Finner man att det föreligger sådana säkerhetsskäl ska dock beslut meddelas. Detta beslut ska omprövas fortlöpande. I detta fall har anstalten Tidaholm överhuvudtaget inte fattat något sådant beslut, vilket har medfört att AA inte har vare sig fått del av en motivering eller kunnat begära omprövning av beslutet. Kriminalvården kan konstatera att handläggningen av AA:s avskildhet som avser tiden mellan den 14 oktober 2008 fram till den 5 mars 2009 har varit felaktig, och beklagar den olägenhet det har inneburit för AA. För tiden från det att AA den 5 mars 2009 påbörjade verkställigheten avseende den andra domen till och med den 18 mars samma år då han förflyttades har anstalten Tidaholm fattat ett beslut med hänvisning till korrekt bestämmelse om avskildhet enligt 20 § första stycket 1 KvaL.

text: Ersättning

text: Av anstaltens yttrande framgår följande avseende frågan om ersättning. Sysselsättningsplikten för de intagna regleras i KvaL. Är man förvarstagen har man ingen sysselsättningsplikt, men det finns ingenting som hindrar en förvarstagen som vill arbeta från att delta i lämplig sysselsättning och att också få ersättning för utfört arbete. I detta fall har AA förflyttats på grund av misskötsamhet, och det har med anledning av att AA är dömd för sexualbrott inte varit möjligt att placera honom på en normalavdelning, eller erbjuda någon sysselsättning i arbetsdriften på anstalten Tidaholm.

text: Vid ankomsten hade AA med sig 245 kronor från anstalten Skogome. I november 2008, vecka 46, tillsändes 500 kronor till AA. Från den 12 oktober 2008 till den 14 januari 2009 har han inte erhållit några medel från Tidaholm. Under 2009 har AA under en vecka erbjudits ett städuppdrag på avskildhetsavdelningen, samt varje vecka från den 14 januari fram till förflyttningen erhållit ersättning enligt lönearten ”brist på programverksamhet” som utgörs av ca 212 kronor per vecka. Vid förflyttningen till anstalten Salberga utbetalades 715,39 kr från AA:s konton på Tidaholm.

text: Författningsbestämmelser Av

text: 5 § lag (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. framgår att den häktade om möjligt skall erbjudas arbete eller annan därmed jämförlig sysselsättning under häktningstiden. Den häktade skall vidare ges möjlighet att utföra arbete som han eller hon själv har skaffat sig, om det kan ske utan olägenhet. Enligt

text: 7 § förordning (1976:376)

text: om behandling av häktade och anhållna m.fl. utgår ersättning för arbete eller annan jämförlig sysselsättning som tillhandahålls den som är intagen i förvaringslokal som står under Kriminalvårdens tillsyn. Kriminalvården meddelar föreskrifter om ersättningen i enlighet med de riktlinjer som regeringen för varje år anger. Av 2 kap. 12 §

text: KVFS 2007:1

text: framgår att en häktad får beviljas bidrag till fickpengar om han eller hon under tiden i häkte saknar eller i häktet har begränsad tillgång till ekonomiska medel vid dagen för utbetalningstillfället. Bidraget får, tillsammans med de medel han eller hon själv eventuellt innehar, uppgå till högst 0,2 % av gällande prisbasbelopp, avrundat till närmast högre tiotal kronor och betalas ut en gång per vecka. Sådant bidrag får även beviljas häktad under tid han eller hon är intagen i rättspsykiatrisk enhet eller allmänt sjukhus.

text: Kriminalvården gör följande bedömning I vissa fall placeras förvarstagna på anstalten Tidaholm, och dessa får då oftast delta i sysselsättning om de så önskar. AA har med anledning av sitt brott samt den allvarliga misskötsamheten inte kunnat placeras på anstalten Tidaholms normalavdelning, och därmed heller inte kunnat erbjudas sysselsättning. Kriminalvården ska enligt häkteslagen om möjligt erbjuda arbete till en förvarstagen, men i detta fall har anstalten Tidaholm enligt Kriminalvårdens bedömning haft skäl för att inte erbjuda AA arbete i arbetsdriften med anledning av den brottslighet han är dömd för. Såvitt avser ersättning i övrigt har häktad möjlighet att erhålla s.k. häktesbidrag under vissa förutsättningar. AA har inte erbjudits sådan ersättning av anstalten Tidaholm. Det har på anstalten förekommit vissa oklarheter angående hur ersättning för förvarstagna ska hanteras i och med att KvaL inte kan tillämpas. Anstalten Tidaholm har nu informerats om att reglerna om häktesbidrag ska användas för det fall en förvarstagen inte kan erbjudas sysselsättning.

text: Brevgranskning

text: AA har bifogat en kopia på ett kuvert från Försäkringskassan med den stämpel anstalten Skogome har fyllt i, där det anges att granskning har skett med stöd av 26 § KvaL, att granskningen har skett genom öppnande utan genomläsning av innehållet samt att den intagne inte har närvarat. AA ifrågasätter varför anstalten har öppnat myndighetspost. Anstalten Skogome har yttrat sig, men uppger att de inte kan svara på vad som föregått brevgranskningen då det förflutit lång tid sedan det inträffade. Man uppger dock att det är fel ruta som kryssats i; det ska rätteligen vara rutan som anger att granskningen har skett i enlighet med 25 § KvaL. Enligt anstalten Skogome är det ytterst ovanligt att myndighetspost öppnas.

text: Författningsbestämmelser Av

text: 25 § lag (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt framgår att brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras

text: utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Enligt 4 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: ) (numera

text: KVFS 2009:4

text: ; JO:s anm.) ska granskningen, i det fall den intagne inte är närvarande, utföras av minst två tjänstemän. Av de allmänna råden följer att den intagnes närvaro vid granskningen kan vara särskilt angelägen när anstalten funnit anledning att granska sådan post som avses i 25 § KvaL.

text: Kriminalvården gör följande bedömning Enligt gällande bestämmelser har Kriminalvården möjlighet att i undantagsfall granska myndighetspost – i det fall anstalten har anledning att anta att uppgiften om avsändaren är oriktig. Region Väst kan av vad som framkommer av det kopierade kuvertet inte se varför man i detta fall skulle fatta misstankar om att försändelsen inte kom från Försäkringskassan. Anstalten Skogome har inte kunnat inkomma med någon förklaring till det inträffade. Det har inte heller visats att anstalten innan granskningen gjort någon utredning för att säkerställa varifrån brevet kom, t.ex. genom att ringa Försäkringskassan. Vid brevgranskning ska den intagne underrättas om granskningen, däribland med vilket stöd granskningen har skett. Anstalten Skogome har kryssat i fel ruta på stämpeln, vilket medför att AA har erhållit felaktig information. Anstalten har heller inte låtit AA närvara vid öppnandet, vilket enligt de allmänna råden kan vara särskilt angeläget då det är fråga om granskning av myndighetspost. Kriminalvården kan konstatera att anstalten Skogome vid hanteringen av försändelsen från Försäkringskassan agerat felaktigt på ett flertal punkter, och Kriminalvården beklagar det inträffade. Det är ur ett rättssäkerhetsperspektiv av yttersta vikt att brevgranskningen – som innebär en inskränkning av grundlagsstadgade rättigheter – sker i enlighet med föreskrifterna, och att en eventuell misstanke om att avsändaren av myndighetspost är oriktig är ordentligt underbyggd. Region Väst har under året samlat in anstalternas brevgranskningsrutiner för att säkerställa att de överensstämmer med lagstiftningen på området, samt genomfört utbildnings- och informationsinsatser till såväl kriminalvårdschefer som kriminalvårdare. Av översynen framgick att rutinerna är skrivna i överensstämmelse med gällande bestämmelser, men som det här ärendet visar är hanteringen av viss post dessvärre ändå bristfällig. Anstalten Skogome har lagt till i sina rutiner att man i brevgranskningsliggaren ska notera orsaken till att myndighetspost har öppnats, samt att den alltid ska föregås av en utredning av huruvida avsändaren är riktig.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Underlåtenhet att besvara framställningar Utredningen ger inte stöd för AA:s påstående om att anstalten Tidaholm underlåtit att besvara hans framställningar.

text: Placering i avskildhet Kriminalvårdens ställningstaganden i säkerhetsfrågor, som den i detta ärende aktuella frågan om placering i avskildhet, grundas ytterst på sådana överväganden som JO är återhållsam med att uttala sig om. Det som har kommit fram i ärendet ger mig inte anledning att frångå den principen. Jag kommer således inte att uttala mig om anstaltens bedömning i sakfrågan, dvs. att AA skulle vara placerad i avskildhet, utan endast om den formella hanteringen av frågan.

text: Att placera någon i avskildhet är en från humanitär synpunkt mycket ingripande åtgärd. När så sker måste, av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet, kravet på en korrekt hantering ställas mycket högt.

text: Av utredningen framgår att anstalten Tidaholm placerade AA i avskildhet den 12 oktober 2008 med stöd av kriminalvårdslagen. Av

text: 11 kap. 2 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716)

text: följer emellertid att det inte var kriminalvårdslagen, utan lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen), som var tillämplig, eftersom AA var förvarstagen. När misstaget uppdagades den 14 oktober 2008 hävde anstalten beslutet. AA var emellertid fortsatt avskildhetsplacerad – utan ett formellt beslut – fram till dess att den nya domen började verkställas den 5 mars 2009, dvs. under drygt fyra månader. För tiden därefter fattade anstalten ett beslut om avskildhetsplacering i enlighet med kriminalvårdslagen.

text: Förutom att AA genom avsaknaden av ett formellt beslut inte fick en skriftlig motivering till avskildhetsplaceringen, fråntogs han möjligheten till en rättslig prövning av den. Anstalten förtjänar mycket allvarlig kritik för det inträffade. Ersättning Av utredningen framgår att det i anstalten Tidaholm förelegat oklarheter angående hur frågan om ersättning till förvarstagna skulle hanteras. Detta är givetvis otillfredsställande.

text: Brevgranskning Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Skyddet för förtrolig kommunikation får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: begränsas genom lag eller, undantagsvis, annan författning. Både kriminalvårdslagen och häkteslagen innehåller sådana begränsningar. – Motsvarande skydd gäller enligt

text: 2 kap. 22 § andra stycket 3 regeringsformen

text: även för utlänning här i riket, om inte annat följer av särskild föreskrift i lag.

text: Av brevgranskningsstämpeln på kuvertet från Försäkringskassan framgår att anstalten Skogomes granskning har utförts den 26 september (2008; JO:s anmärkning). Vid denna tidpunkt avtjänade AA ett fängelsestraff. Bestämmelsen i bl.a. 25 § kriminalvårdslagen om brevgranskning var således tillämplig. Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för nämnda bestämmelse och för myndighetens föreskrifter och allmänna råd i frågan.

text: Det skydd för förtrolig kommunikation som regleras i 25 § kriminalvårdslagen kan ses som en för intagna i kriminalvårdsanstalt anpassad form av det skydd som gäller enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: . Det är därför av stor vikt att posthanteringen i anstalterna sköts enligt bestämmelserna i kriminalvårdslagen.

text: Av utredningen framgår att anstalten granskat AA:s myndighetspost utan att de rättsliga förutsättningarna härför varit uppfyllda. Anstalten har dessutom inte hänvisat till den bestämmelse i kriminalvårdslagen som reglerar granskning av

text: myndighetspost. För det fall att granskning i detta fall skulle ha fått ske, borde anstalten för övrigt ha övervägt att låta AA närvara vid den.

text: Utredningen tyder på att anstalten hanterade brevet helt utan beaktande av att särskilda regler gäller för myndighetspost. Jag är mycket kritisk till det inträffade.

text: När det gäller breven från Personskadereglering AB, som granskats av anstalten Tidaholm den 4 och den 9 mars 2009, kan jag konstatera att det är fråga om ett privaträttsligt subjekt och att brev från bolaget inte utgör s.k. myndighetspost. Det som AA har anfört om öppnande av myndighetspost avseende dessa brev ger mig inte anledning att kritisera Kriminalvården. Jag vill dock i sammanhanget erinra om att AA var förvarstagen vid tidpunkten för den förstnämnda brevgranskningen. En granskning skulle således i det fallet ha skett utifrån häkteslagens bestämmelser härom. Avslutande synpunkter Avslutningsvis har det aktuella ärendet påvisat dels påtagliga brister i anstaltspersonals kunskap om vilka regler som gäller för förvarstagna, dels bristande hantering av myndighetspost. Det är av synnerlig vikt att Kriminalvården ser till att personal som hanterar dylika frågor tillförs nödvändig kompetens för att undvika att liknande fel inträffar igen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Förhör Förundersökning Information

title: Kritik mot att det på polisens webbplats används formuleringar som ger intryck av att tipslämnare kan garanteras anonymitet

sammanfattning: En person som lämnat tips till polisen har önskat vara anonym. Det har inte klarlagts att han skulle ha utlovats detta. Klart står dock att polisen på sin webbplats beskriver möjligheten att lämna anonyma tips utan reservationer. Beskrivningen, som är missvisande, ger intryck av att skydd för anonyma uppgiftslämnares identitet skulle kunna garanteras. Det är emellertid inte möjligt. Informationen bör därför utformas på annat sätt.

text: Anmälan

text: AA anmälde följande till JO.

text: Han hade blivit vittne till en bilstöld och ringde 114 14. Han bad att få vara anonym och fick, som anmälan får förstås, bekräftat att detta var möjligt. Den som mottog anmälan frågade dock om det var OK för polisen att ringa tillbaka om det uppkom några följdfrågor. Han svarade att det gick bra under förutsättning att han fick vara fortsatt anonym. Han blev senare uppringd av en BB som frågade om hans personuppgifter. Han upprepade att han ville vara anonym. Trots detta skrev BB en PM där hans förnamn, som han uppgett då han svarade, angavs. Några månader senare fick åklagaren CC via hans mobilnummer fram uppgifter om honom. Han blev senare förhörd av polisen och kallad till en rättegång som vittne. – I sin anmälan undrar AA bl.a. varför man blir "lurad att tro att man kan lämna anonyma tips när åklagaren sedan får tillgång till uppgifter som gör att man blir sökbar".

text: Utredning

text: Av handlingar i ärendet framgår följande. En polispatrull beordrades av länskommunikationscentralen till en adress i Bandhagen med anledning av en misstänkt bilstöld. Ingripandet föranleddes av iakttagelser som gjorts av ett vittne. Vittnet anges i brottsanmälan som "okänt". I en promemoria har polisinspektören BB noterat att han tagit kontakt med det okända vittnet, som uppgett sig heta AA men i övrigt inte velat lämna några personuppgifter. AA ville enligt promemorian inte låta sig förhöras eller på något annat sätt medverka i brottsutredningen. Knappt tre månader senare fattade extra åklagaren CC beslut om att AA skulle förhöras. I

text: beslutet anges att det okända vittnet ska höras samt att en slagning på internet visat vad vederbörande heter och var han arbetar. I det följande polisförhöret, som hölls per telefon, lämnade AA uppgifter om sina iakttagelser om det brott han hade anmält. I förhörsprotokollet finns ingen notering om att AA, som är angiven med personuppgifter och sitt fullständiga namn, önskade vara anonym. Ytterligare ett antal månader senare kallades AA att vittna vid Södertörns tingsrätt.

text: Vid tiden för AA:s anmälan till JO kunde man läsa på polisens webbplats (www.polisen.se) om möjligheten att lämna tips till polisen. Där fanns bl.a. formuleringarna "Du kan förstås vara anonym" och "Du kan vara anonym om du vill". Formuleringar av detta slag finns fortfarande på webbplatsen.

text: Rikspolisstyrelsen anmodades att yttra sig och att även inhämta yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län. Rikspolisstyrelsen skulle särskilt ange vilka överväganden som gjorts vid utformningen av polisens webbplats beträffande möjligheten att lämna tips anonymt.

text: I yttrandet från Polismyndigheten i Stockholms län angavs att polismyndigheten hade tagit del av den ljudupptagning som skedde vid länskommunikationscentralen rörande samtalet där AA ringde och tipsade polisen om brottet. Enligt polismyndigheten framgick det av ljudupptagningen att frågan om anonymitet inte nämnts. BB hade enligt yttrandet uppgett att uppgifterna i hans promemoria stämde, men att han inte hade någon minnesbild av att det vid telefonsamtalet fördes något resonemang om huruvida AA hade rätt att vara anonym; BB hade inte lovat något sådant. Enligt polismyndigheten hade polisinspektören DD, som höll förhöret med AA, inte heller fört några sådana resonemang.

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen EE) redovisade i sitt yttrande följande bedömning.

text: För det fall någon vill komma in med tips är det inget i polisens lagstiftning som hindrar att man kan vara anonym. Detta förutsätter dock att den som vill vara anonym ger uttryck för detta.

text: Är det dock så att den som lämnar tips har uppgivit sitt namn och/eller telefonnummer, kommer detta automatiskt med i förundersökningsprotokollet och det finns därefter ingen möjlighet för det fall en förundersökning inleds, att vara anonym.

text: Med hänsyn tagen dels till den allmänna skyldighet som föreligger att under angivna förhållanden göra en anmälan för vissa allvarliga brott som är å färde samt dels till den allmänna vittnesplikten, kan de uppgifter som lämnas i en anmälan vara så pass allvarliga att det i särskilda fall kan vara oundgängligen nödvändigt för polisen att efterforska vem den anonyme uppgiftslämnaren är för att kunna förebygga eller utreda allvarligare brottslighet. Av detta följer att den som lämnar tips inte kan sägas ha en ovillkorlig rätt att vara anonym.

text: Rikspolisstyrelsen får med anledning av ovannämnda överväga om den upplysning som ges på polisens hemsida om att tips kan lämnas utan angivande av namn måste kompletteras och se över om informationen kan göras tydligare.

text: Bedömning

text: Det finns inget som hindrar myndigheter från att ta emot "anonyma tips". Uppgifter av det slaget ska underkastas samma sakliga bedömning som annan information och, när det är befogat, leda till adekvata åtgärder. Något rättsligt stöd för en myndighet att garantera uppgiftslämnare anonymitetsskydd – exempelvis av det slag som kan tillkomma den som lämnar meddelande till företrädare för massmedia – finns dock inte. Tvärtom kan en myndighet vara skyldig att föra anteckningar om den som lämnar information i ett ärende (jfr

text: 15 § förvaltningslagen

text: I polisens fall råder en långtgående dokumentationsplikt. Bland annat gäller att personuppgifter om målsäganden och vittnen ska antecknas i förundersökningsmaterialet (

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: och 21 § förundersökningskungörelsen). Detta kan inkludera sådant som den som lämnar ett tips kanske inte tänker på att polisen kan uppmärksamma, t.ex. numret till den telefon varifrån en uppgiftslämnare ringer. Även i övrigt kan polisen ha rätt och skyldighet att anteckna uppgifter utan uppgiftslämnarens vetskap och medgivande. Som Rikspolisstyrelsen påpekat finns det situationer då efterforskning av anonyma uppgiftslämnare är nödvändig. Därav följer att det allmänt sett finns skäl att dokumentera polisens kontakter med utomstående, eftersom det inte alltid går att på förhand förutse vilka behov av efterforskning som kan uppkomma.

text: Även om en uppgiftslämnares önskan om skydd för sin identitet bör beaktas är den alltså rättsligt underordnad andra intressen. Polismyndigheter eller enskilda polismän kan mot den bakgrunden inte lova uppgiftslämnare anonymitetsskydd.

text: I detta fall synes AA ha fått uppfattningen att han kunde få vara anonym. Att han framfört önskemål i den riktningen framgår av den promemoria som BB upprättade. Det är dock inte klarlagt att detta skulle ha utlovats.

text: Klart är dock att polisen på sin webbplats beskrivit – och fortfarande beskriver – möjligheten att lämna anonyma tips utan reservationer. Beskrivningen, som är missvisande, ger intryck av att skydd för anonyma uppgiftslämnares identitet skulle kunna garanteras. Det är som framgått inte möjligt. Polisens information bäddar med andra ord för situationer som den nu uppkomna, där enskilda kan ha anledning att känna sig svikna. Det är därför angeläget att Rikspolisstyrelsen, i linje med vad styrelsen förutskickat i sitt yttrande hit, omgående ser till att informationen utformas på ett rättvisande sätt.


title: Uttalanden om IVO:s möjligheter att hämta in en yrkesutövares patientjournal i ett tillsynsärende

sammanfattning: Inspektionen för vård och omsorg (IVO) har inom ramen för ett ärende om granskning av en sjuksköterskas yrkesutövning hämtat in dennes egen patientjournal och använt uppgifter ur journalen som underlag för en anmälan till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Som stöd för åtgärden har IVO hänvisat till den allmänna bestämmelsen i 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen om skyldighet för vårdgivare och personal att lämna över bl.a. handlingar, material och upplysningar som rör verksamheten till IVO. ChefsJO anför i beslutet att uppgifter i en patientjournal inom hälso- och sjukvården typiskt sett är information som är mycket känslig ur integritetssynpunkt. Att ta in en yrkesutövares patientjournal i ett ärende som rör dennes yrkesutövning är därför en mycket ingripande åtgärd som enligt chefsJO kräver ett tydligt och klart lagstöd. Det går enligt chefsJO:s uppfattning inte att dra slutsatsen att bestämmelsen i 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen innefattar en skyldighet för en vårdgivare att till IVO lämna över patientjournaler som förts i vården av en yrkesutövare, när den aktuella vårdgivaren inte är föremål för tillsynen. Det är inte JO:s uppgift att avgöra om IVO bör ha möjlighet att hämta in en yrkesutövares patientjournal inom ramen för sin tillsyn över hälso- och sjukvårdens personal. ChefsJO:s bedömning är dock att dagens lagstiftning inte kan anses ge det stöd som bör krävas för en sådan åtgärd, och det är enligt chefsJO mycket otillfredsställande att regelverket är så otydligt. ChefsJO uppmärksammar regeringen på detta och väcker frågan om en översyn av lagstiftningen. I det aktuella fallet riktar chefsJO, bl.a. med hänsyn till den otydlighet som finns i regleringen av frågan, inte någon kritik mot IVO för hanteringen av ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 februari 2018 framförde AA klagomål mot Inspektionen för vård och omsorg (IVO) och anförde bl.a. följande: Han arbetar sedan en lång tid tillbaka som sjuksköterska. IVO har i ett ärende som rör hans arbete hämtat in hans egen patientjournal och använder uppgifter ur journalen mot honom. Han ifrågasätter starkt att en myndighet kan agera så utan domstolsbeslut eller brottsmisstanke, och utan att informera honom om åtgärden.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Ärendet remitterades därefter till IVO för yttrande. Av JO:s begäran om yttrande framgick bl.a. följande:

text: Enligt

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: , PSL, gäller att den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukhuspersonalen är skyldig att på IVO:s begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn. Lagbestämmelser som reglerar tillsynsmyndighetens rätt att ta del av bl.a. sådana handlingar som rör hälso- och sjukvårdsverksamheten och som myndigheten behöver för sin tillsyn, har funnits sedan tillkomsten av lagen (

text: ) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (den s.k. äldre tillsynslagen). I förarbetena till nämnda lag framgår att det som åsyftades var handlingar som kunde ge upplysningar om den hälso- och sjukvårdande verksamheten, i första hand journaler som förts om patient (

text: prop. 1978/79:220 s. 46

text: ). Bestämmelserna har vid flera tillfällen överförts till ny lagstiftning och i viss utsträckning varit föremål för språkliga justeringar, utan att någon saklig ändring – såvitt nu är aktuellt – har uppgetts vara avsedd. Vid en sådan överföring till

text: 6 kap. 9 § lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område anges dock bl.a. följande i författningskommentaren (se

text: prop. 1997/98:109 s. 169

text: ): Bestämmelsen motsvarar 10 § tillsynslagen [SFS 1996:786, JO:s anm.]. Socialstyrelsens rätt till upplysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen innefattar även rätten att få ut uppgifter om annan hälsooch sjukvårdspersonal än den hos vilken uppgiften begärs. Detta innebär exempelvis att Socialstyrelsen av den behandlande läkaren har rätt att få ut t.ex. journalhandlingar angående en annan läkare som är patient hos denne och som misstänks för missbruk. I sitt svar ska IVO särskilt yttra sig över om

text: 7 kap. 20 §

text: PSL är tillämplig i en sådan situation som beskrivs i anmälan och när den av IVO använda möjligheten att begära in hälso- och sjukvårdspersonals patientjournaler hos olika vårdkontakter i så fall tillkom. IVO ska även ange om myndigheten stöder sig på några andra rättskällor, än det ovan citerade förarbetsuttalandet. Inför besvarandet av remissen bör IVO vid behov även inhämta upplysningar från Socialstyrelsen, som var ordinarie tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvården och dess personal före den 1 juni 2013.

text: I sitt remissvar anförde IVO, genom chefsjuristen, i huvudsak följande:

text: Redogörelse för handläggningsåtgärden och ärendet i relevanta delar

text: I det aktuella ärendet fick IVO den 3 augusti 2016 information från norska Statens helsetilsyn om att anmälarens auktorisation som sykeplejer (sjuksköterska) hade återkallats i Norge. Med anledning av dessa uppgifter inledde IVO ett ärende för granskning av anmälarens yrkesutövning och efterfrågade beslutet från Statens helsetilsyn. Av beslutet framgår i korthet uppgifter som rör bl.a. avvikelser i läkemedelshantering. Uppgifterna i det norska beslutet gav IVO anledning att utreda vidare om anmälaren på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kommer att kunna utöva sitt yrke tillfredsställande. Behovet av utredning om en eventuell sjukdom eller liknande omständighet stärktes då uppgift framkom inom ramen för ett möte mellan anmälaren och IVO i ett annat ärende om att anmälaren tidigare dömts för ringa narkotikabrott. I syfte att kontrollera uppgifterna från mötet om den tidigare domen och för att se om de hade någon relevans för anmälarens yrkesutövning begärde IVO in ett utdrag ur belastningsregistret avseende anmälaren. Registerutdraget angav att det

text: fanns två ytterligare domar, båda avsåg bl.a. grovt rattfylleri. IVO begärde då in de två domarna i sin helhet. I en av domarna framkom att anmälaren dömts för stöld av narkotikaklassade läkemedel från sin arbetsplats. I den domen redogjordes det för Kriminalvårdens yttrande av vilket det framgick en problematik som anmälaren hade och vid vilken klinik anmälaren hade vårdats för detta.

text: IVO:s bedömning

text: Rättslig reglering Om IVO anser att det finns skäl för beslut om prövotid eller återkallelse av legitimation ska IVO enligt 7 kap. 30 § PSL anmäla detta till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, HSAN. I 8 kap. 1 § andra stycket PSL anges att prövotid ska beslutas om det kan befaras att en legitimerad yrkesutövare på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kommer att kunna utöva sitt yrke tillfredsställande. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att det ska vara fråga om fall i vilka sjukdom eller missbruk konstaterats föreligga och där risken bedöms vara stor att den legitimerade i en nära framtid inte kommer att kunna fullgöra sina åligganden om inte behandling sätts in. Vidare anges att legitimationen ska återkallas om det står klart att en yrkesutövare på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande. Enligt 7 kap. 20 § PSL är verksamhet som står under tillsyn enligt 7 kap. PSL och hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna bl.a. de handlingar som IVO begär och behöver för sin tillsyn. Av 7 kap. 3 § PSL framgår att tillsyn enligt denna lag innebär granskning av att den verksamhet och personal som avses i 7 kap. 1 och 2 §§ PSL uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter.

text: Bedömning När IVO utreder hälso- och sjukvårdspersonal sker det inom ramen för den tillsyn som IVO med stöd av 7 kap. PSL utövar. Bestämmelsen i 7 kap. 20 § PSL är således tillämplig vid tillsyn av hälso- och sjukvårdspersonal och möjligheten att begära in handlingar från verksamheter tillämpas av IVO när skäl för detta finns i det enskilda ärendet. När omständigheter i ett ärende talar för att det i en yrkesutövares journalhandlingar kan finnas uppgifter om en sjukdom eller någon liknande omständighet kan det vara aktuellt att begära in journalhandlingar. Det för att kunna utreda omfattningen av sjukdomen och de liknande omständigheterna samt hur detta påverkar hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning. I det aktuella ärendet gav beslutet från Statens helsetillsyn tillsammans med uppgifter från domar om grovt rattfylleri och stöld av narkotikaklassade läkemedel från anmälarens arbetsplats skäl för IVO att anta att det kunde befaras att anmälaren på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kommer att kunna utöva sitt yrke tillfredsställande. IVO bedömde att det fanns behov av att utreda vidare om anmälaren kommit tillrätta med sin problematik eller om problematiken kvarstod och i så fall i vilken omfattning. Av den anledningen begärde IVO in anmälarens patientjournal från den klinik som angavs i en av domarna att anmälaren hade vårdats vid för den aktuella sjukdomen. Uppgifterna i patientjournalen kom sedan att användas som underlag för en anmälan i maj 2018 till HSAN.

text: Prop. 2009/10:210 s. 231

text: Av rättsfallet

text: RÅ 2000 ref. 10

text: som rörde fråga om återkallelse av legitimation för sjuksköterska pga. av bl.a. missbruk kan utläsas att Socialstyrelsen, som dåvarande tillsynsmyndighet, gav in journalhandlingar avseende yrkesutövaren som visade senaste tidpunkt för när yrkesutövaren haft ett återfall i sitt missbruk. Regeringsrätten lade denna uppgift till grund för att HSAN vid sin tidpunkt för sitt beslut hade stöd avseende bedömningen. Regeringsrätten anförde också att det för en återkallelse av legitimation bör krävas att det på ett otvetydigt sätt kan slås fast att den legitimerade gjort sig skyldig till de allvarliga missgrepp, försummelser eller andra handlingar som lagts denne till last. Regeringsrätten hänvisar i denna del till tidigare praxis som t.ex.

text: RÅ 1989 ref. 67

text: . IVO ska vid sina anmälningar således kunna åberopa konkreta och styrkta omständigheter till stöd för sin anmälan till HSAN. IVO bedömer att det för att en omständighet ska kunna anses vara styrkt betyder att förutsättningarna objektivt sett måste föreligga. När det gäller en fråga om en hälso- och sjukvårdspersonals yrkesutövning påverkas eller kan påverkas av sjukdom eller liknande omständighet påvisas det tydligt med stöd av dennes patientjournal avseende den aktuella sjukdomen. I patientjournalen för den aktuella sjukdomen framkommer de uppgifter som behövs för att kunna göra den bedömning som IVO gör avseende yrkesutövningen. IVO anser sig inte ha rätt att ta in patientjournaler för yrkesutövare avseende sjukdomar eller liknande omständigheter som inte har en påverkan på dennes yrkesutövning. Det anges i 7 kap. 20 § PSL att handlingar m.m. endast får inhämtas för det som IVO behöver för sin tillsyn. Med hänvisning till de flertal ändringar som skett kring lagstiftningen om tillsyn så har IVO gjort en begränsad utredning i frågan om bakgrunden och vid vilken tidpunkt möjligheten att inhämta patientjournaler infördes. Av redovisningen nedan menar IVO att det framgår att aktuell tillsynsmyndighet haft rätt att begära in handlingar som har betydelse för tillsynen. Tillsynen har också omfattat den s.k. individtillsynen. Dagens bestämmelse i 7 kap. 20 PSL har i princip haft en liknande utformning sedan lag (

text: ) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalens m.fl. infördes.

text: 7 § i lag (1980:11)

text: om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalens m.fl. hade följande lydelse. Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen skall efter anmaning lämna socialstyrelsen handlingar, prover och annat material som rör verksamheten samt ge styrelsen de upplysningar om denna som styrelsen behöver för sin tillsyn. I anmaningen får vite föreläggas. I

text: prop. 1993/94:149

text: föreslogs en ny lag som upphävde lag (

text: ) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalens m.fl. Den nya lagen reglerade socialstyrelsens möjlighet att ta in handlingar i dess

text: 13 § lag (1994:953)

text: om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Förslaget löd enligt följande. Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Socialstyrelsens begäran lämna handlingar, prover och annat material som rör verksamheten samt ge styrelsen de upplysningar om denna som styrelsen behöver för sin tillsyn. Socialstyrelsen får förelägga sådan personal att lämna vad som begärs. I föreläggandet får vite sättas ut. I

text: prop. 1995/96:176

text: föreslogs att

text: 13 § i lag (1994:953)

text: om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården skulle upphävas och ersättas med

text: 10 § i lag (1996:786)

text: om tillsyn över hälso- och sjukvården. Den löd enligt följande. Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt denna lag och den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Socialstyrelsens begäran lämna handlingar, prover och annat material som rör verksamheten samt ge styrelsen de upplysningar om verksamheten som styrelsen behöver för sin tillsyn. Socialstyrelsen får förelägga den som bedriver verksamheten eller den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna vad som begärs. I föreläggandet får vite sättas ut.

text: Med införandet av

text: 6 kap. 9 § lag (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område upphävdes

text: 10 § i lag (1996:786)

text: om tillsyn över hälso- och sjukvården. Den nya bestämmelsen löd enligt följande. Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Socialstyrelsens begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som styrelsen behöver för sin tillsyn. Socialstyrelsen får förelägga den som bedriver verksamheten eller den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna vad som begärs. I föreläggandet får vite sättas ut. Denna bestämmelse upphävdes vid införandet av 7 kap. 20 § PSL. Bestämmelsen lyder enligt följande. Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Inspektionen för vård och omsorgs begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn. Inspektionen för vård och omsorg får förelägga den som bedriver verksamheten eller hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna vad som begärs. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Författningskommentaren till 7 kap. 20 § PSL hänvisar till tidigare förarbeten och att ändring endast gjorts språkligt. Utöver det förarbetsuttalande som JO återgett, hänvisar författningskommentaren ifråga också till

text: prop. 1995/96:176 s. 79

text: . I

text: prop. 1995/96:176 s. 79

text: [rätteligen s. 80; JO:s anm.] anges bl.a. följande. Socialstyrelsen har vid utövandet av individtillsyn långtgående befogenheter gentemot den enskilde yrkesutövaren. På s. 97 anges följande i författningskommentaren. I första stycket anges att Socialstyrelsen har rätt att på begäran få de upplysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Det är t.ex. journalhandlingar som avses. Bestämmelsen gäller såväl den som bedriver verksamheten som den enskilde yrkesutövaren. För att Socialstyrelsen skall kunna utöva sin tillsyn måste den också få behövliga upplysningar och material. Utöver det av JO återgivna förarbetsuttalandet menar IVO att det mot denna bakgrund medges en rätt enligt 7 kap. 20 § PSL för IVO att ta in patientjournaler i sin tillsyn av hälso- och sjukvårdspersonals yrkesutövning. IVO har inte bedömt att det förelegat ett behov att inhämta upplysningar från Socialstyrelsen. När IVO bildades 2013 övertog IVO uppgiften att svara för individtillsynen samt den personal som arbetade med detta vid Socialstyrelsen. Mot denna bakgrund har IVO vetskap om att 7 kap. 20 § PSL tillämpades på samma sätt som när Socialstyrelsen var ansvarig för individtillsynen.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Se

text: prop. 2009/10:210 s. 224

text: Rättslig reglering

text: Sekretess m.m. inom hälso- och sjukvården Sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL).

text: En myndighet ska inom sitt verksamhetsområde samverka med andra myndigheter (

text: 8 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). En bestämmelse med liknande innebörd fanns tidigare i

text: 6 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som gällde före den 1 juli 2018. En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får dock inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften förekommer (

text: 10 kap. 17 §

text: OSL). Sekretess hindrar inte heller att en uppgift lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för förundersökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid myndigheten mot någon rörande hans eller hennes deltagande i verksamheten vid den myndighet där uppgiften förekommer (

text: 10 kap. 18 §

text: OSL). Vidare hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (

text: 10 kap. 28 §

text: OSL).

text: Sekretessbrytande bestämmelser finns även bl.a. i 25 kap. 11–14 §§ OSL. Dessa bestämmelser reglerar bl.a. uppgiftslämnande i vissa fall mellan olika hälsooch sjukvårdsmyndigheter eller till myndigheter inom socialtjänsten.

text: Vid vissa tillfällen har hälso- och sjukvårdspersonal anmälningsplikt, t.ex. vid misstanke om vissa brott, när barn misstänks fara illa eller om en patient bedöms vara olämplig att inneha skjutvapen (se 10 kap. 21–23 §§ OSL,

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453] och

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: [1996:67]). All hälso- och sjukvårdspersonal har vidare skyldighet att lämna ut vissa uppgifter i t.ex. ärenden om att avskilja en studerande från högskoleutbildning eller polisprogrammet samt vid prövning av någons lämplighet att ha bl.a. körkort (se

text: 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen

text: Därutöver ska en vårdgivare snarast anmäla till IVO om det finns skälig anledning att befara att legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal, som är eller har varit verksam hos vårdgivaren, kan utgöra en fara för patientsäkerheten (3 kap. 7 §). Det finns dock inte någon anmälningsskyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal som i sin verksamhet tar emot legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal som patienter.

text: Tillsyn av hälso- och sjukvårdens personal Tillsynen av hälso- och sjukvårdens personal regleras främst i

text: patientsäkerhetslagen

text: . I det följande hänvisas till den lagen om inte annat anges.

text: Hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av IVO (7 kap. 1 §). Tillsynen innebär bl.a. att IVO granskar att hälso- och sjukvårdspersonalen uppfyller krav och mål enligt gällande regler (7 kap. 3 §). Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn av IVO och hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på IVO:s begäran lämna över bl.a. handlingar som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn (7 kap. 20 §). Om IVO anser att det finns skäl för beslut om bl.a. prövotid eller återkallelse av legitimation ska IVO anmäla detta till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, HSAN, (7 kap. 30 §).

text: HSAN prövar frågor om prövotid och återkallelse av legitimation m.m. på anmälan av IVO (9 kap. 1 §). En anmälan till HSAN ska bl.a. innehålla uppgifter om de omständigheter som åberopas till stöd för anmälan (9 kap. 7 § första stycket 3). En legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården ska återkallas bl.a. om den legitimerade på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande (8 kap. 4 § första stycket 1). Om det finns grundad anledning att anta att legitimationen ska återkallas enligt 4 § första stycket 1, får den legitimerade yrkesutövaren föreläggas att låta sig undersökas av den läkare som HSAN anvisar (8 kap. 7 § första stycket).

text: IVO har i ärenden om prövotid och återkallelse av legitimation bl.a. rätt att få uppgifter ur belastningsregistret om vissa brott i fråga om den som IVO överväger att anmäla till HSAN (se 16 c § förordningen [1999:1134] om belastningsregister).

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Genom utredningen har det bl.a. kommit fram att IVO inom ramen för ett ärende om granskning av sjuksköterskan AA:s yrkesutövning hämtade in hans patientjournal och använde uppgifter ur journalen som underlag för en anmälan till HSAN.

text: Uppgifter i en patientjournal inom hälso- och sjukvården är typiskt sett information som är mycket känslig ur integritetssynpunkt. Utgångspunkten är att sekretess råder för sådana uppgifter och att det krävs lagstöd för att lämna ut dessa, t.ex. till en annan myndighet. Som framgått ovan av redogörelsen för den rättsliga regleringen finns det inte några bestämmelser i OSL,

text: patientsäkerhetslagen

text: eller någon annan författning som uttryckligen reglerar en rätt för IVO att i ett tillsynsärende som rör en yrkesutövare hämta in den patientjournal som förts i vården av honom eller henne. Det finns inte heller några sekretessbrytande bestämmelser som är tillämpliga för uppgifter som förekommer hos en

text: annan myndighet än den som är föremål för tillsyn eller där yrkesutövaren har deltagit i verksamheten (jfr 10 kap. 17 och 18 §§ OSL).

text: Av remissvaret framgår att IVO:s uppfattning är att myndigheten har en sådan rätt med stöd av den allmänna bestämmelsen i

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen

text: om skyldighet att lämna material och upplysningar till den myndighet som har tillsyn över hälso- och sjukvården och dess personal. IVO har hänvisat till uttalanden i förarbeten till tidigare bestämmelser med liknande lydelse. Av dessa uttalanden framgår bl.a. att Socialstyrelsen – som förut var tillsynsmyndighet för dessa frågor – hade långtgående befogenheter gentemot den enskilde yrkesutövaren och att myndigheten av den behandlande läkaren hade rätt att få ut t.ex. journalhandlingar om en annan läkare som var patient hos denne och som misstänktes för missbruk (se

text: prop. 1995/96:176 s. 80

text: och

text: prop. 1997/98:109 s. 169

text: Frågan i ärendet gäller således om IVO med stöd av den allmänna regeln i

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen

text: kan begära in en yrkesutövares patientjournal inom ramen för ett tillsynsärende som rör denne.

text: Innebörden av

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen

text: Av

text: 7 kap. 20 § första stycket patientsäkerhetslagen

text: framgår följande: Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Inspektionen för vård och omsorgs begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för sin tillsyn. Som IVO har redogjort för har bestämmelsen haft en liknande lydelse sedan lagen (

text: ) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (den äldre tillsynslagen) infördes 1980. Av förarbetena till den äldre tillsynslagen framgår bl.a. följande (se

text: prop. 1978/79:220 s. 46

text: ): De handlingar som ska lämnas till socialstyrelsen är handlingar som kan ge upplysningar om den hälso- och sjukvårdande verksamheten, i första hand journaler som förts om patient. Även andra handlingar, som socialstyrelsen behöver för att fullgöra sin tillsynsuppgift, omfattas dock av bestämmelsen, exempelvis röntgenbilder och anteckningar rörande användningen av tekniska hjälpmedel. [– – –] Någon saklig ändring i förhållande till vad som nu gäller beträffande uppgiftsskyldigheten till socialstyrelsen är inte avsedd. Bestämmelsen fördes över till

text: 13 § lagen (1994:953)

text: om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården utan ändring i sak (se

text: prop. 1993/94:149 s. 120

text: I samband med att bestämmelsen därefter fördes över till

text: 10 § lagen (1996:786)

text: om tillsyn över hälso- och sjukvården (tillsynslagen) uttalade regeringen bl.a. att Socialstyrelsen vid utövandet av individtillsyn hade långtgående befogenheter gentemot den enskilde yrkesutövaren (se

text: prop. 1995/96:176 s. 80

text: ). Av författningskommentaren framgår vidare följande:

text: I första stycket anges att Socialstyrelsen har rätt att på begäran få de upplysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Det är t.ex. journalhandlingar som avses. [– – –] Bestämmelsen gäller såväl den som bedriver verksamheten som den enskilde yrkesutövaren. För att Socialstyrelsen ska kunna utöva sin tillsyn måste den också ha behövliga upplysningar och material.

text: Vid nästa översyn av tillsynen över hälso- och sjukvården upphävdes tillsynslagen, men en bestämmelse med motsvarande lydelse infördes i 6 kap.

text: 9 § lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS). Av författningskommentaren till bestämmelsen framgår följande (

text: prop. 1997/98:109 s. 169

text: Bestämmelsen motsvarar 10 § tillsynslagen. Socialstyrelsens rätt till upplysningar, handlingar och annat material som behövs för tillsynen innefattar även rätten att få ut uppgifter om annan hälso- och sjukvårdspersonal än den hos vilken uppgiften begärs. Detta innebär exempelvis att Socialstyrelsen av den behandlande läkaren har rätt att få ut t.ex. journalhandlingar angående en annan läkare som är patient hos denne och som misstänks för missbruk [JO:s kursivering].

text: Sedan upphävandet av LYHS regleras uppgiftsskyldigheten i

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen

text: . Av förarbetena till den bestämmelsen framgår att det inte skett någon ändring i sak (

text: prop. 2009/10:210 s. 224

text: Utredning i ärenden om återkallelse av legitimation m.m. HSAN inrättades 1980 genom den äldre tillsynslagen för att pröva ärenden om disciplinansvar och vissa behörighetsfrågor, t.ex. ärenden om återkallelse av legitimation. Av 27 § i den äldre tillsynslagen framgår bl.a. följande:

text: Ansvarsnämnden ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda, överflödig utredning ska avvisas. Nämnden får fordra in patientjournaler [JO:s kursivering] eller andra handlingar som behövs för utredningen. […]

text: Bestämmelsen var – såvitt framgår av dess lydelse och förarbeten – gällande för alla ärenden som handlades av ansvarsnämnden. Av förarbetena framgår bl.a. följande (se

text: prop. 1978/79:220 s. 61

text: f.):

text: I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.6) har framhållits att det är ansvarsnämnden som har ansvaret för att ett disciplinärende blir uttömmande behandlat. För att någon tvekan inte ska föreligga om nämndens processledande uppgifter bör slås fast att officialprincipen gäller. [– – –] – – – Bestämmelsen i paragrafens andra stycke avser att tillförsäkra ansvarsnämnden samma utredningsbefogenheter när det gäller att fordra in sjukjournaler och liknande handlingar som den nuvarande nämnden [Medicinalväsendets ansvarsnämnd; JO:s anm.] har.

text: Bestämmelsen fördes över till

text: 23 § lagen (1994:954)

text: om disciplinpåföljd m.m. för personal inom hälso- och sjukvården (se

text: prop. 1993/94:149 s. 128

text: ) och därefter till 7 kap. 10 § LYHS (se

text: prop. 1997/98:109 s. 173

text: ) utan ändring i sak.

text: När

text: patientsäkerhetslagen

text: trädde i kraft 2011 ändrades hanteringen av klagomål inom hälso- och sjukvården bl.a. på så sätt att disciplinansvaret ersattes med en utökad klagomålshantering hos Socialstyrelsen (se

text: prop. 2009/10:210 s. 123

text: ff.). HSAN prövar även fortsättningsvis behörighetsfrågor, t.ex. ärenden om återkallande av legitimation, numera efter ansökan av IVO. I samband med dessa förändringar ändrades i vissa avseenden även bestämmelserna om handläggningen av ärenden hos HSAN. Någon bestämmelse som motsvarar

text: 7 kap. 10 §

text: LYHS finns inte i

text: patientsäkerhetslagen

text: Behovet av en översyn av lagstiftningen Bestämmelsen i

text: är allmänt hållen och bör enligt min mening uppfattas som att skyldigheten för vårdgivare och personal – inom såväl offentligt bedriven som privat hälso- och sjukvård – att till IVO lämna bl.a. handlingar och upplysningar avser den eller de som är föremål för den aktuella tillsynen. Jag anser alltså inte att man av bestämmelsens lydelse kan dra slutsatsen att en vårdgivare har skyldighet att till IVO lämna över patientjournaler som förts i vården av en yrkesutövare, när den aktuella vårdgivaren inte är föremål för tillsynen.

text: Som framgår av redogörelsen ovan tycks vidare det enda uttryckliga stödet för att bestämmelsen innebär en sådan skyldighet vara den ovan redovisade skrivningen i författningskommentaren till 6 kap. 9 § LYHS (

text: prop. 1997/98:109 s. 169

text: ). Saken behandlas dock inte i propositionen i övrigt och såvitt jag har funnit inte heller i de utredningar som föregick regeringens proposition (se bl.a.

text: SOU 1995:147

text: och

text: SOU 1996:138

text: ). Som ovan framgått hade HSAN före 2011 en uttrycklig allmän rätt att inhämta de patientjournaler som behövdes för utredningen i ärenden om disciplinansvar och behörighetsfrågor. Den regleringen gav, till skillnad från bestämmelsen i

text: 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen

text: , inte uttryck för någon begränsning avseende vem journalhandlingarna kunde hämtas in ifrån.

text: Jag har förståelse för IVO:s behov av att kunna presentera konkreta och styrkta omständigheter i en anmälan till HSAN. Det är av patientsäkerhetsskäl angeläget att hälso- och sjukvårdande uppgifter inte fullgörs av personal som på grund av sjukdom eller missbruk inte kan utöva sitt yrke på ett tillfredsställande sätt. Det intresset måste dock vägas mot intresset av skydd för den enskildes personliga integritet. Att hämta in en yrkesutövares patientjournal i ett ärende som rör dennes yrkesutövning är en mycket ingripande åtgärd. Enligt min uppfattning kräver en sådan åtgärd ett klart och tydligt lagstöd, likt det som i dag finns på andra områden (jfr bl.a.

text: 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen

text: Det är inte JO:s uppgift att avgöra om IVO bör ha möjlighet att hämta in en yrkesutövares patientjournal inom ramen för sin tillsyn över hälso- och sjukvårdens personal. Min bedömning är dock att dagens lagstiftning inte ger det stöd som bör krävas för en sådan åtgärd, och jag finner det mycket otillfredsställande att regelverket, enligt min mening, är så otydligt.

text: Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstiftningen i det hänseende som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Socialdepartementet).

text: Bedömningen i detta fall När det gäller hanteringen av det nu aktuella ärendet får jag konstatera att IVO ändå har haft visst stöd i förarbetsuttalanden för sin uppfattning att myndigheten fick ta in yrkesutövarens patientjournal. JO brukar vidare inte uttala sig om myndigheternas bedömningar eller beslut i sakfrågor, t.ex. vilka utredningsåtgärder som är motiverade i ett enskilt ärende. Jag har inte funnit anledning att frångå den principen i det här ärendet och kommer därför inte att uttala mig om behovet av att hämta in AA:s patientjournal i den aktuella utredningen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till den otydlighet som finns i regleringen av denna fråga i

text: patientsäkerhetslagen

text: riktar jag inte någon kritik mot IVO:s hantering av AA:s ärende.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Delgivning Fullmakt

title: Anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Karlskrona kommun angående handläggningen av ett ärende om bygglov m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Karlskrona kommun med anledning av handläggningen av ärenden om bygglov m.m. framförde AA i huvudsak följande.

text: Ärende nr 3282/03: AA företrädde sin bror och dennes hustru i ärenden om bygglov m.m. på deras fastigheter. AA fick besked av en byggnadsinspektör att det inte krävdes bygglov för att riva en sjöbod och därefter uppföra en ny på samma plats. Fastighetsägarna genomförde åtgärderna. Kommunen meddelade sedan, trots tidigare besked, att det krävdes bygglov men att lov inte kunde ges och att byggnaden skulle undanröjas. Det förekom flera brister i utredningen och handläggningen. Nämnden förelade om rivning av byggnaden. Frågan om rivningsföreläggandet avgjordes slutligt genom Regeringsrättens beslut den 29 mars 2007 att inte meddela prövningstillstånd. Ärende nr Bygg.2007.3103: År 2007 lämnade kommunen åter ett felaktigt besked i fråga om krav på bygglov för bl.a. ett garage på en av fastigheterna. Ärende nr Bygg.2007.2038: I maj 2007 ansökte makarna AA och BB om bygglov i efterhand för den uppförda sjöboden. Kommunen återsände, trots begäran, inte en ingiven fullmakt. Handläggningstiden uppgick till 15 månader i stället för som angivits tre månader. Nämnden avslog ansökan om bygglov. Två månader senare beslutade nämnden ett vitesföreläggande angående rivning av sjöboden. AA riktade i ett antal punkter bl.a. följande kritik mot nämnden.

text: 11. I bygg.2007.3103 lämnade bygglovarkitekten muntligt besked om att bygglov ej erfordrades. – – – Först efter min skriftliga begäran i september 2007 erhölls skriftligt besked, dock nu med ändrat innehåll. Det muntliga beskedet att ett garage kunde byggas utan bygglov visade sig inte gälla. 12. I ansökan om bygglov 2007-05-01 angav jag följande: ”Fullmakt i original vilken önskas åter efter påseende.” Det är en generell fullmakt. Begäran ignorerades. 13. Det dröjde 15 månader innan myndigheten kontaktade mig i saken trots en angiven normaltid om 3 månader. – – –

text: 14. Jag begärde i skrift 2008-08-28 ånyo att återfå fullmakten och ställde frågor om handläggningstiden med angivelse av annat ärende med lika lång handläggningstid. Bygglovarkitekten ignorerade även detta. 15. Myndigheten tillåter sig en beredningstid om hela 15 månader och ger sökandena en svarstid om 14 dagar. Inte acceptabelt. 16. I beslutet förbigås med tystnad uppgiften om att byggnaden ersätter en tidigare sjöbod på samma plats och att byggnaden tillkommit efter besked från myndigheten. – – –

text: 17. Beslutet sänds till sökandena c/o min adress utan att myndigheten dessförinnan sänt ut fullmakten som jag bett om 3 gånger, i ansökan, i Bygg.2007.3103 och i skrift 2008-08-28. Det slutliga beslutet i ärendet kunde inte lösas ut. Fullmakten var inte heller bifogad beslutet utan sändes ut separat efter anmaning då beslutet inte kunde erhållas från posten. 18. Bygglovarkitektens chef besvarar 2008-11-03 frågan om handläggningstiden med att det förekommer sådana ärenden med lika lång handläggningstid men lämnar ingen uppgift om något sådant ärende. – – – Handläggningstiden kommenteras över huvud taget inte. – – – 19. Jag anser att jag har rätt att få veta skälet till att ärendet dröjt så länge. Förklaringen om att ärendet krävde nämndbeslut är inte relevant eftersom nämnden sammanträder varje månad. 20. Myndigheten fattar ett separat beslut om vitesföreläggande, 2 månader efter beslutet att inte bevilja bygglov. Det finns inget som motiverar att i detta skede förena rivningsföreläggandet med vite. – – – Beslutet borde dessutom tagits i samband med beslutet att inte bevilja bygglov. På detta sätt besväras sökanden av onödiga beslut och det är dessutom ett omständligt förfarande. 21. I beslutet om vitesföreläggande anges att byggnaden ska rivas senast 2 månader efter delfåendet av beslutet, trots att myndigheten känner till att beslutet om att inte bevilja bygglov blivit överklagat. – – –

text: Utredning

text: JO tog del av ärende blad i miljö- och byggnadsnämndens ärende angående bygglov för båthus (dnr BYGG.2007.2038).

text: Nämnden anmodades att utreda och yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan såvitt avsåg förhållandena under åren 2007-2009. Nämnden yttrade, beträffande remitterade delar av anmälan, i huvudsak följande. Yttrandet hänförde sig till de punkter som angetts i AA:s anmälan.

text: 4. Muntliga upplysningar, som enligt vår bedömning mycket väl kunnat misstolkas, är inte relevanta vid en formell handläggning och bedömning av en ansökan. – – – – – –

text: 7. Myndighetens rutiner vad gäller ärenden där sökanden företräds av ombud genom fullmakt har varit oklara, vilket nu kommer att rättas till. – – –

text: 11. Vid muntlig kontakt kan naturligtvis bara generella upplysningar av principiell karaktär lämnas, skriftliga besked måste grunda sig på nödvändigt ritningsmaterial. När sådant inlämnades gavs också korrekt besked skriftligt. 12. Se punkt 7 13. Myndigheten instämmer i att handläggningstiden var onödigt lång i detta fall. Liknande handläggningstider förekommer i andra ärenden, förklaringen rent allmänt är kontinuerligt hög arbetsbelastning där prioriteringar ständigt måste göras. Den

text: angivna normalhandläggningstiden gäller dock inte nämndärenden, vilket framgår av bekräftelsebrevet till sökanden. 14. Vad gäller fullmakten se punkt 7. Frågan om handläggningstid besvarades av bygglovchefen. 15. Förlängning av svarstiden medges alltid om sökanden inkommer med en begäran, vilket inte skedde i detta fall. 16. Den tidigare sjöboden stod inte på samma plats som det olovligt uppförda båthuset, vilket framgår av kartmaterial. Vad gäller det muntliga beskedet från annan handläggare se punkt 4. 17. Se punkt 7. 18. Se punkt 13. 19. Se punkt 13. 20. I denna handläggning kan myndigheten inte se några formella brister. 21. Se punkt 20. Sammanfattningsvis ska sägas, att de mindre förbiseenden och misstag som begåtts, i grunden beror på en kontinuerligt hög arbetsbelastning, där prioriteringar hela tiden måste göras. Vi har då genomgående valt att prioritera handläggningen av sådana i rätt ordning inlämnade bygglovansökningar där sökanden varit beroende av normal handläggningstid för att kunna uppföra byggnation inom förväntad tid. Vi har särskilt prioriterat byggande för sådana offentliga verksamheter som är av vikt för medborgarna i allmänhet, sådant som är av vikt för utveckling av näringslivet samt nybyggnation av bostadshus. I det aktuella fallet kan sökanden knappast anses ha lidit någon skada i detta avseende, då den olovligt uppförda byggnaden hela tiden funnits på plats och kunnat nyttjas.

text: AA kommenterade yttrandet och gav in ytterligare handlingar. Av handlingarna framgick bl.a. att nämndens ärende BYGG.2007.2038, med beslut den 11 september 2008 om avslag, efter överklagande hade visats åter från länsstyrelsen för fortsatt handläggning och att nämnden i ett nytt beslut den 15 juni 2009 avslagit framställan om bygglov samt att det beslutet hade överklagats av sökandena.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Enligt

text: 9 §

text: FL får den som för talan i ett ärende anlita ombud. Det är myndigheten som avgör om fullmakt ska begäras in från den som uppträder som ombud.

text: En fullmakt bör tas in i akten i original eller bestyrkt kopia. Ombudet är inte skyldigt att lämna ifrån sig en originalfullmakt eftersom den kan behöva användas för annat ändamål (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 12 kap. 9 § rättegångsbalken

text: ). Om fullmakten återlämnas är det lämpligt att myndigheten på kopian antecknar att originalet har företetts.

text: Allmänna bestämmelser om ombuds behörighet att ta emot delgivning av handlingar finns i

text: 11 § delgivningslagen (1970:428)

text: . Om annat inte följer av fullmakten är ett ombud behörigt att ta emot delgivning av inlagor, beslut och andra handlingar. Undantag görs i lagen för förelägganden för huvudmannen att personligen

text: fullgöra något. När en myndighet ska delge huvudmannen en handling ska handlingen som huvudregel tillställas ombudet.

text: Bedömning

text: JO ska i princip inte ta upp sådant som är mer än två år gammalt. Det som framförts i anmälan utgör inte skäl att frångå den principen. Utredningen här har därför begränsats på det sätt som framgår av JO:s remiss till nämnden.

text: Handläggningstiden Ansökan om bygglov för sjöboden gavs in till nämnden den 3 maj 2007 och bekräftades den 18 maj 2007. Därefter synes ingen handläggning ha förekommit till dess att beslutsförslaget skickades ut den 13 augusti 2008. AA har särskilt framhållit att handläggningstiden för bygglovsärendet kom att överstiga den av nämnden angivna. Nämnden har medgett att handläggningstiden blev onödigt lång men hänvisat till att det i informationen till sökanden framgått att den beräknade tiden inte gällde nämndärenden. Oavsett vilka uppgifter nämnden har lämnat om beräknad handläggningstid är det inte godtagbart att ett ärende blir liggande så lång tid utan att någon handläggningsåtgärd vidtas. Handläggningen av ärendet borde ha inletts långt tidigare än vad som skedde.

text: Handläggningen av fullmaktsfrågor Av utredningen framgår att AA redan i den ansökan om bygglov som gavs in den 3 maj 2007 begärde att få en bifogad fullmakt åter efter påseende. Han påminde om sin begäran i flera skrivelser till nämnden, bl.a. den 28 augusti och den 10 oktober 2008. Nämnden skulle naturligtvis ha återlämnat den av AA företedda fullmakten genast efter påseende och förtjänar kritik för att så inte skedde. Dessutom borde nämndens beslut i bygglovsärendet ha skickats till AA i enlighet med den generella fullmakten. Övrigt JO:s granskning inte är avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar därför inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak och utreder därför som regel inte klagomål som gäller bedömningar i beslut.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte heller anledning till någon ytterligare åtgärd.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot en rådman för hur hon hanterat överläggningen i ett brottmål och för att hon skickat ett utkast till dom till nämndemännen med e-post

sammanfattning: En tingsrätt höll huvudförhandling i ett brottmål och bestämde att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på domstolens kansli två veckor senare. Rätten beslutade enligt anteckningarna från sammanträdet dom men skulle återsamlas efter några dagar. Ordföranden ställde in det mötet och e-postade ett domsutkast till nämndemännen. I beslutet gör JO uttalanden om bl.a. formerna för överläggning i brottmål och om ordförandens skyldighet att då gå igenom med nämndemännen vad rätten ska ta ställning till och vilka rättsregler som gäller. Hon drar slutsatsen att det planerade mötet för rättens ledamöter var en tilltänkt fortsatt överläggning. När ordföranden ställde in mötet och i stället skickade utkastet med deras domskäl till nämndemännen gick syftet med den fortsatta överläggningen om intet. Handläggningen fick karaktären av en skriftlig överläggning, vilket inte är tillåtet. Utskicket med e-post innebar dessutom en klar risk för att sekretessen för den ännu inte meddelade domen skulle röjas. JO kritiserar ordföranden för hanteringen.

text: Bakgrund och anmälan

text: Den 21 december 2021 meddelade Solna tingsrätt dom i ett brottmål. I domen frikändes en person från ett åtal för misshandel och olaga frihetsberövande, mindre grovt brott. Domen beslutades av de tre nämndemännen medan den lagfarna domaren var skiljaktig och ville bifalla åtalet. Avgörandet uppmärksammades i medierna på grund av bl.a. domskälens utformning.

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot tingsrätten och anförde i huvudsak följande. Han var en av de nämndemän som hade dömt i målet. Sedan huvudförhandlingen hade avslutats den 7 december 2021 förklarade nämndemännen att de avsåg att frikänna den tilltalade, men det hölls inte någon överläggning i egentlig mening. En överläggning bokades i stället till den 9 december 2021. Det mötet ställdes senare in på grund av att ordföranden blev sjuk och i stället för att hålla överläggningen veckan därpå lät hon nämndemännen ta del av utkastet till domen via e-post. Han och de övriga

text: nämndemännen borde ha varit mer kritiska när de läste igenom domskälen, som avvek från vad majoriteten hade kommit överens om, men de är lekmän och litade på ordföranden.

text: Utredning

text: JO hämtade in dagboksblad, anteckningar från huvudförhandlingen och Solna tingsrätts dom i det aktuella målet. I anteckningarna hade det noterats att parterna underrättats om att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på tingsrättens kansli från den 21 december 2021 kl. 11.00 samt att tingsrätten efter överläggning beslutade dom samma dag som huvudförhandlingen avslutades.

text: Därefter begärde JO att tingsrätten skulle lämna upplysningar om och yttra sig över det som framfördes i anmälan. Tingsrätten ombads särskilt att yttra sig över följande.

text: 1. Planerade rätten, i samband med att tingsrätten höll överläggning den dag som står angivet i anteckningarna, att fortsätta överläggningen vid ett senare tillfälle? Om ja, när återsamlades rätten för fortsatt överläggning? När var överläggningen, i den mening som avses i

text: 30 kap. 7 § rättegångsbalken

text: , avslutad?

text: 2. På vilket sätt säkerställde rådmannen att domens utformning överensstämde med de skäl som nämndemännen hade framfört för sin bedömning av åtalen? Fick nämndemännen ta del av rådmannens skiljaktiga mening innan domen meddelades?

text: 3. Stämmer det att rådmannens utkast till dom översändes till nämndemännen via e-post? Vilken typ av filöverföring användes i så fall och vilka överväganden gjordes i samband med det i förhållande till bl.a. bestämmelsen i

text: 43 kap. 6 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Tingsrätten inkom genom lagmannen BB med i huvudsak följande remissvar: Den ansvarige domaren har yttrat sig. Avdelningschefen på den aktuella avdelningen har också yttrat sig och jag instämmer i hans bedömning. Ordföranden i målet rådmannen CC har yttrat sig enligt följande. Överläggning i detta mål hölls direkt i anslutning till huvudförhandlingens avslutande. Den tilltalade försattes på fri fot efter att förhandlingen avslutats eftersom det inte längre fanns risk för fortsatt brottslighet eller risk för påverkan av utredningen. Överläggningen utmynnade i att domen skulle vara frikännande med skiljaktig mening. Överläggningen var således avslutad samma dag som huvudförhandlingen, dvs. den 7 december 2021. Jag redovisade den skiljaktiga meningen muntligt men nämndemännen gavs inte möjlighet att även gå igenom den skiljaktiga meningen i skrift, ett krav jag inte uppfattade ställdes i JO:s beslut den 24 maj 2018, dnr

text: . I enlighet med det beslutet valde jag dock att kalla till ett fortsatt möte för att kunna gå igenom majoritetens domskäl. Det mötet skulle ha hållits två dagar

text: efter huvudförhandlingen. Dessvärre fick detta möte ställas in eftersom jag fick symptom på covid. I valet mellan att skjuta på domen så att den skulle expedieras efter den normala tvåveckorsfristen och att kunna meddela den i rätt tid mejlade jag domskälen till de e-postadresser som finns registrerade på tingsrätten. Jag insåg problemet med detta men såg till att varken ange målnummer, namn på de berörda personerna, utsagor eller tidpunkt för dom i meddelandet. Det var endast de skrivna domskälen inklippta i brödtexten och inte någon egen fil. Ämnesraden angav ”Ny tid”. För att ytterligare försöka minimera risken läste jag i vår e-postpolicy och fick där uppfattningen att säker e-post endast kunde skickas till .se. Till den nämndeman som hade en sådan e-postadress skickade jag således säker e-post på server. […] Samtliga nämndemän hörde av sig och bekräftade att de ville att domskälen skulle se ut exakt så som formulerats. Att då genomföra ett möte, för att återupprepa vad jag uttryckt under överläggningen och genom de skrivna domskälen, tedde sig meningslöst och skulle riskerat leda till att domen fick skjutas relativt långt fram i tiden då det strax var jul och andra helger. Domen kom således att expedieras enligt ursprunglig plan den 21 december 2021 (14 dagar efter avslutad huvudförhandling).

text: Yttrande från chefsrådmannen DD

text: Jag har inget att tillägga till CC uppgifter om hur överläggningen gick till. Hon har beskrivit att överläggningen avslutades den 7 december 2021. De ytterligare kontakter som förekommit mellan rättens ledamöter efter detta datum och domens meddelande får, som hon angett, inte anses ha ingått i själva överläggningen utan haft ett annat syfte, nämligen att säkerställa att hon korrekt uppfattat majoritetens uppfattning. Det går i efterhand att dra slutsatsen att det var olyckligt att det planerade mötet ställdes in, om inte annat för att undvika risken för missförstånd mellan rättens ledamöter och för att säkerställa kravet på att juristdomaren i vissa fall går igenom skrivna domskäl med nämndemännen innan domen expedieras (JO:s beslut den 24 maj 2018, dnr

text: ). Här måste det dock beaktas att det planerade mötet, som det beskrivits, inte skulle vara en del av överläggningen, att nämndemännen på annat sätt fick del av de domskäl som redovisade majoritetens uppfattning, samt att det finns en stor frihet för juristdomaren att bestämma formerna för överläggningen. Jag har inget att tillägga till CC uppgifter om hur hon säkerställde att domens utformning överensstämde med de skäl som nämndemännen hade framfört för sin bedömning av åtalet. Hon har också beskrivit på vilket sätt nämndemännen muntligt fick del av hennes skiljaktiga mening innan domen meddelades. Jag konstaterar att den beskrivning som lämnats av hur utkastet till dom översändes till nämndemännen inte säkerställde att sekretessen för innehållet i en ännu inte meddelad dom, eller sekretessen för vad som förekommit vid överläggning inom stängda dörrar, bibehölls (43 kap. 6 första stycket 1 och 2 offentlighets- och sekretesslagen).

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: När huvudförhandling i ett brottmål har ägt rum ska rätten samma dag eller senast nästa helgfria dag hålla överläggning och, om det är möjligt, besluta samt avkunna dom. Om ytterligare rådrum för domens beslutande eller avfattande är oundgängligen erforderligt kan rätten vid överläggningen i stället besluta att domen ska meddelas genom att hållas tillgänglig på domstolens kansli vid en senare tidpunkt. Om inte synnerligt hinder möter ska domen meddelas inom två

text: veckor från det att huvudförhandlingen avslutades. När den tilltalade är häktad är denna tid begränsad till en vecka. (Se

text: 30 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB.)

text: Vid överläggningen ska ordföranden, dvs. den lagfarne domaren om förhandlingen skett vid en tingsrätt, framställa saken och vad lag stadgar därom (se

text: 30 kap. 7 § första stycket

text: RB). Det innebär att ordföranden ska gå igenom med nämndemännen vad rätten ska ta ställning till och vilka rättsregler som gäller. Hur ordföranden ska fullgöra denna uppgift är inte närmare reglerat utan får anpassas efter vad som är lämpligt i det enskilda fallet. Om det vid överläggningen eller sedan denna har avslutats visar sig att ytterligare överväganden behöver göras kan rätten fortsätta överläggningen vid ett senare tillfälle. Den yttersta gränsen för en fortsatt överläggning, och därmed för en ändrad bedömning av de frågor som rätten har att pröva, sätts i princip av reglerna om tiden för domens meddelande. (Jfr NJA II 1943 s. 214 och se t.ex.

text: NJA 2019 s. 327

text: Det som kommer fram under överläggningen ska redovisas i en skriftlig dom. Den ska innehålla bl.a. domslutet och domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. (Se 30 kap. 5 § första stycket 3 och 5 RB.) Det är ordföranden som på eget ansvar utformar den skriftliga domen. Det finns inget föreskrivet krav på att nämndemännen ska ta del av eller granska ordförandens formuleringar innan domen meddelas eller expedieras. Ordföranden ska dock givetvis se till att den skrivna domen är den dom som rätten beslutade vid överläggningen. (Se JuU 1985/86:4.)

text: Sekretess gäller hos en domstol i dess rättskipande verksamhet för uppgift om vad som har förekommit vid överläggning inom stängda dörrar angående dom samt för innehållet i en ännu inte meddelad dom (se

text: Bedömning

text: Tingsrätten höll huvudförhandling i det aktuella brottmålet och bestämde att domen skulle meddelas två veckor från förhandlingens slut. Enligt anteckningarna från förhandlingen överlade rätten och beslutade dom i anslutning till sammanträdet. Det har emellertid framkommit att rätten hade för avsikt att samlas vid åtminstone ett ytterligare inbokat tillfälle, och att det ställdes in på grund av att ordföranden, rådmannen CC, blev sjuk. Det är vidare klarlagt att hon därefter till nämndemännen e-postade ett utkast av vad hon uppfattade var deras domskäl, som de var och en fick möjlighet att gå igenom innan domen meddelades. De fick däremot inte ta del av ordförandens skiljaktiga mening.

text: Till skillnad från vad anmälaren har uppgett var det planerade mötet enligt CC inte en del av överläggningen utan syftade endast till att ge de tre nämndemännen möjlighet att gå igenom utkastet till den skriftliga domen. Hon har i det sammanhanget hänvisat till JO:s beslut den 24 maj 2018, dnr

text: (se

text: JO 2018/19 s. 62

text: ). Där uttalade JO bl.a. att en juristdomare som anser att nämndemännen är på väg att besluta en oriktig dom eller formulera oriktiga domskäl måste göra sitt bästa för att undvika ett sådant utfall. Enligt JO kunde denna uppgift många gånger underlättas av att juristdomaren skriver ett utkast till dom med de domskäl som nämndemännen överväger och går igenom detta utkast med dem.

text: Som redovisats tidigare är det ordförandens ansvar att under överläggningen förklara för nämndemännen vilka frågor rätten har att pröva och innehållet i gällande rätt. Jag instämmer i att denna skyldighet är mer långtgående i ett sådant fall som det var fråga om i det tidigare JO-beslutet. Som jag uppfattar remissvaret menar Solna tingsrätt att det var en motsvarande situation i det nu aktuella målet. Det ska dock understrykas att det är ordföranden själv som avgör hur han eller hon lämpligen fullgör sin uppgift. Någon i

text: rättegångsbalken

text: föreskriven skyldighet för ordföranden att visa upp det skriftiga utkastet till dom för nämndemännen finns alltså inte.

text: Jag kan för egen del endast se ytterst få situationer där ordföranden kan ha anledning att låta nämndemännen läsa eller annars ta del av ett skriftligt domsutkast innan domen meddelas och blir offentlig. En sådan situation kan vara om ett mål är av större omfattning samt innefattar komplexa frågeställningar och det krävs mer än ett överläggningstillfälle. Domsutkastet kan då utgöra ett stöd vid den fortsatta överläggningen. En annan situation, som i praktiken är mycket ovanlig, är när ordföranden anser att nämndemän är på väg att besluta en dom som är oförenlig med gällande rätt, bygger ett ställningstagande på ovidkommande hänsyn eller inte iakttar saklighet. I en sådan situation kan ordföranden mer noggrant behöva gå igenom domsutkastet med nämndemännen för att försöka få dem att förstå vilka problem som kan finnas med den dom som de är på väg att besluta. Enligt min mening framstår det som naturligt att ordföranden i förekommande fall även redogör för innehållet i en skiljaktig mening, eftersom det då blir tydligt hur de olika bedömningarna förhåller sig till varandra.

text: Eftersom det står samtliga fyra ledamöter i rätten fritt att ändra uppfattning i en eller flera frågor fram till dess att domen meddelats kan ett möte där domen avhandlas på det här sättet inte gärna vara något annat än en fortsatt överläggning. Någon annan mötesform efter avslutad huvudförhandling finns för övrigt inte beskriven i

text: rättegångsbalken

text: Det jag nu har uppehållit mig vid rör s.k. kanslidomar. När det gäller redan avkunnade domar finns det enligt min uppfattning knappast anledning att visa upp den skriftliga domen innan den expedieras till parterna. Det har att göra med att domen då redan är beslutad. Vid ett tillkommande möte finns det därför inte något utrymme för rättens ledamöter att frånfalla de slutsatser som de har grundat sin mening på. En ordförande som vid överläggningen anser att nämndemännen är på väg att besluta en dom som är direkt felaktig bör enligt

text: min mening som utgångspunkt avstå från att avkunna domen och i stället kalla till en fortsatt överläggning.

text: Jag förstår CC:s uppgifter i remissvaret som att hon uppfattade nämndemännens överväganden som så kontroversiella att hon behövde gå igenom de skriftliga domskälen, som dessutom bestämde utgången i målet, med dem. Även om jag alltså anser att det mycket sällan finns ett behov av att visa upp den skrivna domen för nämndemännen, konstaterar jag att det i det här fallet inte fanns något hinder mot att kalla till en fortsatt överläggning i det syftet eftersom domen ännu inte var meddelad. Som framgått kan jag inte heller dra någon annan slutsats än att det möte som rätten planerade att genomföra i själva verket var en fortsatt överläggning, oavsett hur CC uppfattade situationen eller valde att benämna det.

text: Det planerade mötet två dagar efter huvudförhandlingen ställdes emellertid in, och i stället skickades ett utkast av domskälen till nämndemännen med e-post.

text: Med anledning av att CC inte ville skjuta på tidpunkten för domens meddelande vill jag först framhålla att bestämmelsen i

text: 30 kap. 7 § andra stycket

text: RB medger det under vissa förutsättningar. Det kan bli aktuellt t.ex. i omfattande och komplicerade mål eller när någon av rättens ledamöter blir sjuk och rätten därför inte hinner överlägga klart eller färdigställa domskrivningen i tid. I sådana situationer är det givetvis viktigare att domstolen ger en materiellt riktigt dom än att domen meddelas skyndsamt. Jag noterar att den tilltalade i det aktuella målet inte heller längre var häktad.

text: En ordförande som kallat till en fortsatt överläggning kan naturligtvis ändra uppfattning om behovet av en sådan. Om den fortsatta överläggningen i ett sådant fall ställs in anser jag att nämndemännen bör informeras om orsaken och ges tillfälle att begära att rättens ledamöter samlas för fortsatta diskussioner. Jag vill i detta sammanhang påminna om att samtliga rättens ledamöter ansvarar för de ställningstaganden som han eller hon gör under överläggningen. En ledamot som ändrar uppfattning i en fråga är därför skyldig att uppmärksamma övriga ledamöter på det och på behovet av en fortsatt överläggning. En nämndeman vänder sig i en sådan situation förstås lämpligen till rättens ordförande. Jag utgår från att nämndemännen vid tingsrätten får utbildning även om detta (jfr 6 a § förordningen [1996:381] med tingsrättsinstruktion). I det här fallet ställde CC in det planerade mötet utan att såvitt framkommit lämna någon information till nämndemännen om varför hon inte längre ansåg att ett möte behövdes.

text: Enligt CC var alltså tanken att hon vid mötet skulle gå igenom domskälen med nämndemännen, som det får förstås för att tydliggöra vilka problem som det enligt henne fanns med den dom de var på väg att besluta. Genom att hon i stället skickade utkastet till deras domskäl med e-post gick emellertid syftet med mötet om intet. Eftersom det inte kunde uteslutas att nämndemännen

text: ändrade uppfattning i någon eller flera frågor när de läste domsutkastet, fick förfarandet i stället karaktären av en skriftlig överläggning. Det är inte tillåtet.

text: Det är naturligtvis av yttersta vikt att ett domsutkast hanteras på ett sätt som säkerställer att sekretessen för innehållet i domen bibehålls. Att det aktuella utkastet översändes till nämndemännen med e-post – med respektive utan säker filöverföring – innebar i sig visserligen inte att sekretessen för den ännu inte meddelade domen röjdes men väl en klar risk för det. CC kunde inte heller veta i vilka sammanhang nämndemännen tog del av utkastet och var eventuella utskrifter blev av. Redan av dessa skäl anser jag att e-postutskicken var olämpliga. Jag uppfattar dessutom CC som att hon var införstådd med de risker som förfarandet innebar. Det är förvånande att hon trots det valde att hantera utkastet på detta sätt.

text: Jag är sammanfattningsvis kritisk till att CC ställde in den fortsatta överläggningen för att i stället skicka ett utkast av domskälen till nämndemännen med e-post. Jag är även kritisk till att hon genom e-postutskicken riskerade att sekretessen för innehållet i den ännu inte meddelade domen röjdes.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.