avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Socialnämnden i Linköpings kommun får kritik för att nämnden hämtade in utdrag ur misstanke- och belastningsregistret i en barnutredning som inte gällde ett ärende om åtgärder enligt LVU

sammanfattning: Socialnämnden inledde en s.k. barnutredning efter att det hade kommit fram uppgifter om att ett barn och några skolkamrater i lek hade haft ett avvikande beteende. Under utredningen hämtade socialnämnden in uppgifter ur polisens belastnings- och misstankeregister om barnets föräldrar. Frågan är om socialnämndens åtgärd hade författningsstöd. En socialnämnd får hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren om ett ärende avser åtgärder enligt LVU, och nämnden efter en behovs- och proportionalitetsbedömning anser att uppgifterna är nödvändiga för att nämnden ska kunna ta ställning till vilket behov barnet har av skydd eller stöd. Det finns inte några bestämmelser som tydliggör när en barnutredning enligt socialtjänstlagen övergår till att bli ett ärende om åtgärder enligt LVU. Enligt JO avser ett ärende åtgärder enligt LVU först när en sådan fråga har aktualiserats i en utredning, dvs. när nämnden rent faktiskt överväger ett ingripande enligt LVU. JO konstaterar att det i detta fall, när utredningen inleddes, knappast fanns någon omständighet som talade för att det kunde bli aktuellt att ge barnet vård med stöd av LVU. Det framgår inte heller av den utredning som nämnden utförde att nämnden vid något tillfälle var ens i närheten av att överväga ett sådant ingripande. Åtgärden att hämta in uppgifter ur registren hade alltså inte stöd i författningarna. Nämnden får kritik för att uppgifterna hämtades in. Uppgifter som finns i belastnings- och misstankeregistren är integritetskänsliga för den enskilde. Enligt JO bör det därför inte råda någon tvekan om när förutsättningarna för socialnämnden att ta del av uppgifter ur registren är uppfyllda. Det är därför angeläget att reglerna om en socialnämnds möjlighet att hämta in sådana uppgifter förtydligas. Med stöd av 4 § lagen med instruktion för riksdagens ombudsmän lämnas beslutet över till Regeringskansliet (Justitiedepartementet och Socialdepartementet).

text: Bakgrund

text: A. och B. har tillsammans sonen C., född 2008. Under hösten 2015 anmälde C:s skola oro för bl.a. C. till Socialnämnden i Linköpings kommun. Enligt anmälan

text: hade det kommit fram att C. och några av hans skolkamrater i lek hade haft ett avvikande beteende.

text: Socialnämnden inledde en utredning den 27 oktober 2015. Handläggaren avslutade utredningsarbetet den 2 mars 2016 och föreslog att utredningen skulle avslutas utan någon åtgärd från nämndens sida.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade A. och B. på socialtjänsten i Linköpings kommun. De uppgav bl.a. att det fanns flera brister i handläggningen av utredningen. A. och B. ifrågasatte bl.a. varför utredarna hade hämtat in utdrag ur misstanke- och belastningsregistret från polisen om dem.

text: Utredning

text: JO tog del av nämndens utredning om C. JO begärde sedan att socialförvaltningen skulle komma in med skriftliga upplysningar i frågan om vilka överväganden som förvaltningen hade gjort i samband med att utredarna hämtade in utdrag ur misstanke- och belastningsregistren.

text: I ett remissvar anförde avdelningschefen D.D. följande:

text: Bakgrund till utredningsförfarande

text: Socialnämnden utgår från Socialstyrelsens ”Handläggning och dokumentation”, där det beskrivs att arbetet med utredning handlar om att samla in, analysera och väga samman olika uppgifter i syfte att skapa ett allsidigt, relevant och tillförlitligt underlag för nämnden. Det innebär att handläggare kan behöva samla in uppgifter på olika sätt, för att kunna göra en korrekt helhetsbedömning. Hur omfattande detta blir avgörs av ärendets komplexitet. Det vanligaste sättet att samla in underlag är samtal med barn och vårdnadshavare, men även genom andra såsom skola, hälso- och sjukvård, samt andra viktiga personer i barnets nätverk kan vara viktiga att hämta hem information ifrån. Observationer i samband med hembesök eller annan miljö som barnet vistas i är ett annat sätt att samla in information. I vissa fall kan även inhämtande av uppgifter från experter och/eller utdrag från olika register också vara nödvändigt. Socialtjänstens utredningsskyldighet innebär en rätt att inhämta upplysningar från misstanke- och belastningsregister, när det bedöms som nödvändigt för att kunna fatta beslut.

text: Överväganden i det aktuella ärendet

text: I det aktuella ärendet handlade det om ett sexuellt gränsöverskridande beteende hos barnet, där flera barn utsatte varandra för ett gränsöverskridande beteende. I en utredning av den karaktären behöver utredas vad som orsakar beteendet, om barnet själv är utsatt, om det handlar om omsorgssvikt, erfarenhet av våld inom familjen m.m. När anmälningar inkommer avseende sexuellt beteende hos barn är bedömningen att det är nödvändigt att begära in uppgifter från misstanke- och belastningsregistret rörande vårdnadshavare som en del i utredningen för att kunna bedöma barnets behov av skydd och insatser. I det aktuella ärendet var flera barn inblandade och utdrag ut misstanke- och belastningsregistret begärdes in på samtliga föräldrar vars barn var inblandade.

text: A. och B. kommenterade remissvaret.

text: JO begärde att Socialnämnden i Linköpings kommun skulle komma in med ett yttrande om huruvida det fanns förutsättningar att hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistret om A. och B. i utredningen som gällde C. Yttrandet skulle även innehålla en redogörelse för de närmare överväganden som nämnden hade gjort om behovet av att ta del av uppgifterna i registren.

text: Som sitt yttrande lämnade socialnämnden en tjänsteskrivelse som hade upprättats vid förvaltningen. I yttrandet anförde nämnden bl.a. följande:

text: Yttrande

text: Uppgifter ur båda de aktuella registren omfattas av sekretess. I förordning anges vilka och i vilka sammanhang uppgifter kan utfås. Det kan antas att om då begäran kommer från en socialnämnd så lämnas uppgifter ut utan närmare prövning, vilket ställer lite extra krav på nämnden att göra en begäran med urskillning, förutom med hänsyn till lagtextens krav, även bland annat då nämndens rätt att behandla uppgifter om enskild omgärdas av flertalet bestämmelser och med hänsyn till de direkta eller indirekta kraven på att åtgärder ska vidtas tillsammans med den enskilde. Socialnämnden är upprepat beroende av uppgifter i alla de sammanhang som räknas upp i de två förordningarna som avser misstanke- resp. belastningsregister för prövningar av olika slag. Särskilt vad gäller rekrytering av enskilda till olika uppdrag och i familjerättsfrågor. Inte sällan kommer registeruppgifterna en socialnämnd tillhanda efter medgivande från den enskilde om att inhämta uppgifter. Som redovisats tidigare av avdelningschefen (tjänsteskrivelse 2016-06-09) så har handläggaren i utredningsärendet bedömt det nödvändigt med de inhämtade uppgifterna för att säkerställa ett fullständigt beslutsunderlag när det gäller ”sexuellt gränsöverskridande beteende” hos barn. Det anses att ”sexuellt gränsöverskridande beteende” hos barn kan ha sin grund i hemmiljön. Det är då befogat att utesluta (eller bekräfta) alla tänkbara utfall i beskrivningen av den hemmiljön. I de både förordningarna anges, vad som närmast är aktuellt i detta ärende, att nämnden kan erhålla uppgifter i ärenden som avser ”åtgärder enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)”. Den formuleringen kan innebära ett dilemma för nämnden ur ett utredningsperspektiv. Alla utredningar som rör barn sker med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: . Den första sådan "åtgärd" enligt LVU i ett barnavårdsärende kan tänkas vara en begäran om läkarundersökning, ett omedelbart omhändertagande eller en ansökan om vård med stöd av lagen. Ingen av dessa situationer var i ögonblicket för handen. För att komma dit hän måste det finnas ett beslutsunderlag som beskriver nödvändigheten av vård utom det egna hemmet (och att detta nu inte kan ske på frivillig grund). Då det också med stor säkerhet kan antas att alla föräldrar kan uppleva ett kraftigt obehag om man omfattas av en misstanke om övergrepp mot det egna barnet bör utredningsåtgärder planeras och genomföras, så långt det är möjligt, tillsammans med föräldrarna. En sådan hantering kan antas bidra till att en enskild känner sig delaktig i och får förståelse för nödvändigheten av en utredning innefattar den typen av uppgifter. Något hinder att så kunde skett även beträffande A. och B. har i och för sig inte angivits. Utan att det rent faktiskt funnits någon åtgärd med stöd av LVU anser förvaltningen att det i detta fall varit försvarbart att inhämta uppgifter ur de båda registren. I ärenden som rör sexuella övergrepp kan det inte uteslutas att åtgärder enligt LVU kan bli aktuella. Kontroll i register är en utredningsåtgärd och det

text: skulle te sig märkligt om uppgifter av den aktuella naturen inte kan inhämtas på ett någotsånär tidigt stadie i en utredning om barns behov stöd och skydd. Tyvärr har så här långt inte kunnat inhämtas någon klar uttalad ledning för att socialnämnden inte ska ha den möjligheten i just detta eller motsvarande sammanhang. JO har tidigare uttalat sig om lämpligheten av att socialnämnden inhämtar uppgifter ur dåvarande polisregistret i vårdnads- och umgängesärenden. JO har då påtalat att man i den typen av ärenden inte ska utgå från att föräldrar som har en tvist också skulle vara misskötsamma i brottsligt hänseende, varför rutinmässigt inhämtande av uppgifter registret inte bör ske. Så bör istället ske endast om nämnden under utredningen finner att registeruppgifter kan gynna utredningen.

text: JO begärde att Socialstyrelsen skulle komma in med ett yttrande i frågan om när ett ärende hos en socialnämnd avser åtgärder enligt LVU.

text: I ett yttrande anförde Socialstyrelsen bl.a. följande:

text: Socialnämnden har ett långtgående utredningsansvar angående barn och unga som kan vara i behov av skydd eller stöd. Om en utredning inleds ska den bedrivas i huvudsak enligt reglerna i 11 kap. l -

text: 2 §§ socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Socialstyrelsen har också beslutat om allmänna råd (

text: SOSFS 2014:6

text: ) om handläggningen av ärenden som gäller barn och unga. Med en utredning enligt 11 kap. l § SoL avses all den verksamhet som syftar till att göra det möjligt för nämnden att fatta beslut i ett ärende. Enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL får nämnden konsultera sakkunniga och ta de kontakter som i övrigt behövs för att bedöma behovet av insatser i en utredning om barns behov av skydd eller stöd. Inhämtande av information på detta sätt är inte avhängigt av något samtycke från vårdnadshavaren. Utredningen ska dock bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Utredningen ska inte heller göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet, i en utredning om barns behov av skydd eller stöd far socialtjänsten även enligt

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Under loppet av en utredning enligt 11 kap. l § SoL kan bedömningen av ärendet skifta beroende på vad som framkommer allt efter utredningens gång. Om utredningen visar att det finns ett behov av en insats och det även framkommer att vårdnadshavarna och/eller barnet/den unge inte samtycker till detta kan nämnden behöva överväga om det finns skäl för tvångsvård. I detta skede kan det bli aktuellt med åtgärder som syftar till att t.ex. förbereda ett beslut om omedelbart omhändertagande eller en ansökan om vård enligt LVU till förvaltningsrätten. En sådan åtgärd kan t.ex. vara att nämnden framställer om behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten enligt

text: 39 §

text: LVU. En sådan skyldighet föreligger även om någon ansökan om vård enligt LVU ännu inte har gjorts till förvaltningsrätten. Enligt Socialstyrelsens allmänna råd om tillämpningen av lagen (l990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga,

text: SOSFS 1997:15

text: , framgår det att ett förordnande av offentligt biträde bör övervägas av nämnden så snart som möjligt när nämnden anser att vård utanför hemmet kan komma ifråga, och det inte står klart att vården kan ges med stöd av SoL. Sammanfattningsvis finns det ingen tydlig gräns när ett ärende avser åtgärder enligt LVU. Utöver de olika beslut som en socialnämnd kan fatta enligt bestämmelserna i LVU bedömer dock Socialstyrelsen att ett ärende hos socialnämnden avser åtgärder enligt LVU när handläggningsåtgärder vidtas i ett skede i utredningen där tvångsvård övervägs.

text: Sveriges Kommuner och Landsting fick tillfälle att komma in med synpunkter.

text: I ett yttrande anförde Sveriges Kommuner och Landsting bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: Socialnämnden inledde utredning rörande C. med anledning av en anmälan från C:s skola. Anmälan initierades då C. och andra barn hade utsatt varandra för ett sexuellt gränsöverskridande beteende. Samma dag som utredningen inleddes hämtade socialnämnden in utdrag ur polisens belastnings- och misstankeregister rörande C:s vårdnadshavare A. och B.

text: Bedömning

text: Socialnämnden får med stöd av 11 § 8 punkt d) förordningen (

text: ) om belastningsregister begära uppgifter ur registret bl.a. i ärenden om åtgärder enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. När det gäller utdrag ur misstankeregistret finns en motsvarande bestämmelse i

text: 4 § 9

text: punkt d) i förordningen (

text: ) om misstankeregister. När ett ärende hos socialnämnden ska anses övergå till att bli ett ärende enligt LVU är inte särskilt reglerat i lagstiftningen. Det är inte enbart sådana åtgärder som vidtas vid ett ärendes slutbehandling som räknas som åtgärder i ett ärende med stöd av LVU. Redan under pågående utredning och innan beslut om en eventuell ansökan om vård fattats kan ett ärende vara att betrakta som ett ärende enligt LVU. Det är först efter det att utredningen är färdig som det slutligen går att bedöma om nämnden ska ansöka om vård med stöd av LVU. Nämnden måste fram till dess kunna hämta in uppgifter för att utreda om förutsättningar för vård föreligger. Så fort socialnämnden under pågående utredning bedömer att vård utanför hemmet kan komma ifråga och det inte står klart att vården går att genomföra med frivillighet bör det aktuella ärendet kunna betraktas som ett ärende enligt LVU. Åtgärder som då vidtas måste ses som åtgärder med stöd av LVU. Åtgärder enligt LVU kan således ske både under pågående utredning, efter det att utredningen avslutats och när vården därefter fortgår. Av Socialstyrelsens allmänna råd (

text: SOSFS 1997:15

text: ) framgår att med en åtgärd avses bl.a. att en orosanmälan inkommer och utredning öppnas, när beslut att inhämta uppgifter eller hålla samtal under pågående utredning fattas, samt när det fattas beslut att avsluta utredning och andra olika former av beslut under pågående LVU-vård. Linköpings kommun har i svar till JO uppgett att nämnden i ärenden som det förevarande måste utreda vad som orsakar beteendet – om barnet själv är utsatt, om det handlar om omsorgssvikt eller om barnet har erfarenhet av våld inom familjen m.m. När anmälningar inkommer avseende sexuellt beteende hos barn är därmed bedömningen att det är nödvändigt att begära in uppgifter från misstanke- och belastningsregistret rörande vårdnadshavare som en del i utredningen för att kunna bedöma barnets behov av skydd och insatser. Enligt SKL:s mening har nämnden således kunnat redogöra för att det har funnits ett tydligt behov av informationen enligt

text: 6 § lagen (1998:621)

text: om misstankeregister och

text: 7 § lagen (1998:620)

text: om belastningsregister. En begäran om att få ta del av uppgifter får enligt dessa bestämmelser endast göras om skälet till det uppväger den olägenhet det innebär för den som berörs. Därutöver kan socialnämnden enligt

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs vid en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd. Detta gäller oavsett om man bedömer att utredningen kommer innebära åtgärder med stöd av LVU eller SoL.

text: A. och B. fick tillfälle att kommentera Socialstyrelsens, Sveriges Kommuner och Landstings samt socialnämndens respektive yttrande. Socialnämnden fick del av Socialstyrelsens och Sveriges Kommuner och Landstings respektive yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av det som genom t.ex. en anmälan har kommit till nämndens kännedom och som kan leda till någon åtgärd av nämnden. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet (

text: 11 kap.

text: och

text: 2 §§

text: socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Bestämmelserna om socialnämndens utredningsskyldighet gäller för en utredning som avser insatser för ett barn som grundar sig på frivillighet, men även för en utredning som kan komma att, eller redan från början är tänkt att, ligga till grund för en ansökan om vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. En utredning om ett barns behov av skydd eller stöd kan därmed omfatta en mängd frågor av skiftande karaktär. När en sådan utredning inleds behöver socialnämnden normalt upprätta en plan för hur utredningen är tänkt att bedrivas. Planeringen bör ske i nära samråd med barnets vårdnadshavare.

text: När en utredning bedrivs utan samtycke från barnets vårdnadshavare ska det framgå av dokumentationen i vilka avseenden den enskilde inte har samtyckt till att nämnden tar de kontakter som behövs (5 kap. 6 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd: Dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS [

text: SOSFS 2014:5

text: ]). Enligt ett allmänt råd till bestämmelsen bör nämndens planering av utredningen dokumenteras och bl.a. omfatta vad som ska klargöras i utredningen. Om nya eller ändrade omständigheter uppstår under utredningen bör nämnden överväga om planeringen behöver ändras.

text: Vissa myndigheter, t.ex. Polismyndigheten, är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för en utredning av ett barns behov av stöd och skydd (

text: 14 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL). När socialnämnden begär uppgifter med stöd av

text: 14 kap. 1 §

text: SoL är det den utlämnande myndigheten som ska pröva om uppgifterna omfattas av uppgiftsskyldigheten.

text: När det gäller utlämnande av uppgifter från Polismyndighetens belastnings- och misstankeregister finns dock särskilda bestämmelser.

text: Sekretess gäller i verksamheter som avser förande av eller uttag ur register enligt lagen (

text: ) om belastningsregister för uppgifter i registret. När det gäller utlämnande av en sådan uppgift gäller det som är föreskrivet i den lagen och i

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: samt i förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar (

text: 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Av bestämmelsen följer att sekretessen för sådana register är absolut. Bestämmelsen motiveras av att det är angeläget att uppgifter om en persons förflutna inte sprids mer än de som är absolut nödvändigt. Därmed

text: ligger det i sakens natur att utomordentligt stor restriktivitet gäller för insyn i registret (

text: prop. 1997/98:97 s. 65

text: ). Uppgifter ur belastningsregistret kan alltså endast lämnas till en socialnämnd om det finns stöd för det i lagen om belastningsregister och förordningen (

text: ) om belastningsregister.

text: I fråga om uppgifter som förekommer i bl.a. register som förs enligt lagen om misstankeregister gäller sekretess för uppgifter om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att en uppgift kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men (

text: 35 kap. 1 § första stycket 7

text: OSL). Sekretessen enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL hindrar inte att uppgifter om en enskild lämnas ut enligt vad som föreskrivs i bl.a. lagen (

text: ) om misstankeregister och förordningen (

text: ) om misstankeregister (

text: 35 kap. 10 § första stycket 3

text: OSL).

text: Belastningsregistret innehåller uppgifter om den som bl.a. genom en dom har ålagts en påföljd för brott. Av 6 § första stycket 4 lagen om belastningsregister och 11 § första stycket 8 förordningen om belastningsregister följer att uppgifter ur registret ska lämnas ut om det begärs av en socialnämnd bl.a. i ärenden om åtgärder enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, eller lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall.

text: Misstankeregistret innehåller uppgifter om brottsmisstankar. När det gäller socialnämndens rätt att få uppgifter ur det registret finns det bestämmelser i 5 § första stycket 2 lagen om misstankeregister och 4 § 9 förordningen om misstankeregister. De bestämmelserna motsvarar bestämmelserna om socialnämndens rätt att få uppgifter ur belastningsregistret.

text: Om en socialnämnd har beslutat att hämta in en uppgift ur belastnings- eller misstankeregistret har Polismyndigheten inte någon möjlighet att pröva om socialnämnden verkligen behöver uppgiften. Mot den bakgrunden har det i de båda lagarna införts en behovs- och proportionalitetsprincip. Innan nämnden begär att få ta del av uppgifter ur registren ska nämnden i varje särskilt fall noga pröva behovet av informationen. En begäran om att få ta del av uppgifter får göras endast om skälet till det uppväger den olägenhet det innebär för den som berörs (7 § lagen om belastningsregister och 6 § lagen om misstankeregister).

text: Bedömning

text: På grund av det som kom fram om de aktuella barnens lekar gjorde skolan en anmälan till socialtjänsten. Socialnämnden inledde en utredning för att klarlägga om något av barnen hade behov av skydd eller stöd från socialtjänstens sida. Så långt har jag inte någon invändning mot handläggningen.

text: Det ligger i sakens natur att socialnämnden och de som berörs av en utredning kan ha olika uppfattningar om bl.a. hur utredningen ska bedrivas och vilken betydelse som en uppgift ska tillmätas. Ytterst grundar sig de frågorna på en bedömning i det enskilda fallet. JO är återhållsam med att uttala sig i sådana

text: frågor, och det finns inte skäl för mig att ta ställning till den saken här. Min granskning är i stället inriktad på nämndens beslut att hämta in uppgifter ur polisens misstanke- och belastningsregister om A. och B.

text: I en utredning till skydd eller stöd för ett barn får nämnden, enligt de bestämmelser som jag har redogjort för, hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren när ärendet gäller åtgärder enligt LVU. Frågor om åtgärder enligt LVU kan aktualiseras redan när nämnden inleder en utredning. Det kan också under en pågående utredning uppstå skäl för nämnden att överväga åtgärder enligt LVU, även om utredningen inte inledningsvis har omfattat en sådan fråga.

text: I remissvaret har nämnden redogjort för hur man har resonerat när det gäller behovet av att hämta in aktuella registerutdrag. Nämnden har bl.a. angett att det rent faktiskt inte funnits någon åtgärd med stöd av LVU i ärendet. Utifrån det som ärendet gällde kunde det dock enligt nämnden inte uteslutas att åtgärder enligt LVU kunde bli aktuella. Nämnden har därför ansett att det var försvarbart att hämta in uppgifterna.

text: Jag delar nämndens uppfattning att det i en utredning av sådana händelser som var aktuella här kan finnas skäl att undersöka vårdnadshavarnas förhållanden. Frågan är om detta kan ske genom att hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren.

text: Det finns inte några bestämmelser som tydliggör när en utredning enligt SoL övergår till att bli ett ärende om åtgärder enligt LVU. Mot den bakgrunden framstår det inte som helt klart när eller i vilket skede i en utredning som nämnden har möjlighet att hämta in uppgifter ur de aktuella registren. Enligt min mening gäller ett ärende åtgärder enligt LVU först när en sådan fråga har aktualiserats i en utredning, dvs. när nämnden rent faktiskt överväger ett ingripande enligt LVU. Jag delar Socialstyrelsens uppfattning att det t.ex. kan vara fallet när nämnden, inför ett beslut om omedelbart omhändertagande eller en ansökan om vård enligt LVU, anmäler behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten.

text: Ett rutinmässigt inhämtande av uppgifter från belastnings- och misstankeregistret i sådana ärenden är dock inte acceptabelt. Uppgifterna får alltså hämtas in först om nämnden bedömer att de behövs för att nämnden ska kunna ta ställning i ärendet och det behovet väger tyngre än den olägenhet det innebär för den enskilde att uppgifterna tas in i utredningen.

text: Skolans anmälan till socialtjänsten grundade sig på att det hade kommit fram att C. och några andra barn vid flera tillfällen hade lekt lekar som innefattade ett sexuellt gränsöverskridande beteende. I anmälan gav skolan inte uttryck för någon annan oro för C. Skolans uppfattning var att C. hade stöd från sina föräldrar, och i anmälan informerade man socialtjänsten om att föräldrarna hade en pågående kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin. C:s familj var inte

text: tidigare känd för socialtjänsten. Sammantaget fanns det, när utredningen inleddes, knappast någon omständighet som talade för att det kunde bli aktuellt att ge C. vård med stöd av LVU. Det framgår inte heller av den utredning som nämnden utförde att nämnden vid något tillfälle var ens i närheten av att överväga ett sådant ingripande. Det borde därför ha stått klart för nämnden att ärendet om C. inte gällde någon åtgärd enligt LVU.

text: Som jag har nämnt tidigare får socialnämnden hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren om ärendet rör åtgärder enligt LVU. Enbart det förhållandet att nämnden har inlett en utredning som rör ett barns behov av skydd eller stöd innebär emellertid inte att nämnden har rätt att begära uppgifter ur registren. Nämndens åtgärd att hämta in registerutdragen hade alltså inte stöd i författningarna. Nämnden får kritik för att den hämtade in uppgifterna.

text: Som jag har konstaterat ovan är det en förutsättning för att nämnden ska få hämta in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren att ärendet gäller åtgärder enligt LVU. Det är dock oklart när ett s.k. barnärende övergår från att vara ett ärende enligt SoL till att bli ett ärende om åtgärder enligt LVU. Frågan berörs inte i förarbetena till bestämmelserna. Socialstyrelsens handböcker på området ger inte heller någon vägledning i frågan.

text: I ett yttrande över betänkandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård (

text: SOU 2015:71

text: ) konstaterade jag att bestämmelsen om socialnämndens rätt att besluta om en läkarundersökning har knutits till att det finns ett ärende enligt LVU (

text: 32 §

text: LVU och 14 kap. 3 § i betänkandets förslag till en ny LVU). Eftersom det varken i den nuvarande LVU eller i förslaget till nya LVU finns någon bestämmelse som anger när ett ärende enligt SoL övergår till att bli ett ärende enligt LVU påtalade jag att det finns behov av ett förtydligande i frågan om när nämnden får fatta ett beslut om läkarundersökning.

text: Enligt min mening tillåter de nuvarande bestämmelserna att en socialnämnd hämtar in uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren först när en utredning har kommit till det skedet att nämnden rent faktiskt överväger en åtgärd med stöd av LVU, och nämnden efter en behovs- och proportionalitetsbedömning anser att uppgifterna är nödvändiga för att nämnden ska kunna ta ställning i ärendet. Det innebär att socialnämndens möjligheter att hämta in sådana uppgifter är begränsade. Jag finner inte anledning att nu ta ställning till om socialnämndens möjligheter i dessa avseenden bör utvidgas. Belastnings- och misstankeregistren innehåller dock uppgifter som är integritetskänsliga för den enskilde. Det bör därför inte råda någon tvekan om när förutsättningarna för en socialnämnd att ta del av uppgifterna är uppfyllda. Det är mot den bakgrunden angeläget att även reglerna om en socialnämnds möjlighet att hämta in uppgifter ur polisens belastnings- och misstankeregister förtydligas.

text: Med hänvisning till ovanstående får jag härmed, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för riksdagens ombudsmän, väcka frågan om en översyn av regleringen i de hänseenden som har berörts. Jag lämnar därför över en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Justitiedepartementet och Socialdepartementet).

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Åtal mot en lagman vid en länsrätt för 41 fall av tjänstefel enligt 20 kap. 1 § brottsbalken avseende underlåtenhet att under långa tider vidta åtgärder i bl.a. ett stort antal skattemål

org: jo

text: Utredning m.m.

type: rubrik

text: I anledning av vad som anförts i en anonym skrivelse till JO, och vad som därefter framkom i statistik som inhämtats från Domstolsverket, beslutade jag den 30 april 2008 att inleda ett initiativärende mot Länsrätten i Örebro län angående handläggningstiderna i äldre skattemål vid länsrätten.

type: stycke

text: Från länsrätten inhämtades en förteckning över samtliga icke avgjorda skattemål som inkommit till länsrätten före den 1 januari 2006 samt dagboksblad i dessa mål. Jag uppdrog därefter åt byråchefen AA att utföra en inspektion av länsrätten med avseende på icke avgjorda skattemål, och under år 2008 avgjorda skattemål, som inkommit till länsrätten före den 1 januari 2006 samt två särskilt angivna mål enligt plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: . Inspektionen genomfördes den 3–4 juni 2008.

text: Mot bakgrund av vad som kom fram fann jag anledning anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts av befattningshavare som står under min tillsyn. Jag beslutade därför den 5 juni 2008 att inleda förundersökning avseende sådant brott.

text: Efter genomförd förundersökning beslutade jag den 6 februari 2009 att åtal skulle väckas mot lagmannen BB för 41 fall av tjänstefel. Åtalspunkterna avsåg 41 mål vid länsrätten som BB varit ansvarig domare för och som blivit liggande utan åtgärd under mycket långa perioder. Det var huvudsakligen fråga om skattemål. De 19 äldsta målen hade legat under en tid av sju år–sju år och tio månader utan att någon åtgärd vidtagits. I de därefter följande sex målen uppgick tidsutdräkten till fem år–sex år och fem månader. I elva av målen var tidsutdräkten två år–fyra år och fem månader. I de återstående fem målen hade någon åtgärd inte vidtagits på omkring ett år och nio månader. Dessa fem mål gällde betalningsansvar enligt

text: 12 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483)

text: . Sådana mål ska handläggas skyndsamt (se

text: 12 kap. 7 b § samma lag

text: Jag uppdrog åt f.d. chefsåklagaren CC att föra JO:s talan i målet mot BB.

text: Örebro tingsrätt höll förhandling i målet mot BB den 1–3 september 2009 (tingsrättens mål nr B 989-09).

text: BB erkände samtliga gärningar men bestred ansvar på den grunden att fråga endast varit om oaktsamhet som inte var straffbar. Han gjorde vidare gällande att gärningarna, vid en samlad bedömning av omständigheterna, i vart fall varit ringa.

text: BB hördes i tingsrätten angående de enskilda åtalspunkterna. Därutöver hölls även ett allmänt förhör med honom. I tingsrättens dom finns följande antecknat från det allmänna förhöret med BB.

text: Han hade när han kom till länsrätten arbetat med alla måltyper som förekommer vid en förvaltningsdomstol men han har mest arbetat med skattemål. När han tillträdde som rådman vid länsrätten [den 1 januari 1998, JO:s anm.] var länsrätten en av de tre sämsta länsrätterna i landet vad gäller målbalanserna. Dåvarande lagmannen ville då att han skulle avverka de 500 äldsta skattemålen. Resten av målen skulle de andra rotlarna sköta. Han fick också göra en del administrativt arbete och han har suttit med i Domstolsverkets projekt om sammanläggning av länsrätter. I slutet av 1998 lottades alla skattemål över på hans rotel. En pensionerad rådman anlitades som förstärkning från 1998/1999. Från 1999 kom även en assessor som arbetade på distans. Då arbetade tre domare med skattemålen. Detta varade till 2002. Under sex månader hade han en föredragande men i övrigt fanns bara notarier som inte kunde något om skattemål. De svåraste målen fick han hantera själv. Det skedde en radikal minskning av skattemålen under åren 1998–2002. Det ekonomiska läget var sådant att det inte gick att göra några långsiktiga planeringar. År 2000 beslöt Domstolsverket att dra in anslag retroaktivt och bemanningen fick skäras ner. Samtidigt kom målen från Gävle till hans rotel. Han fick även ta andra mål och fick ingen handläggarhjälp. Han gjorde ingen prioritering i form av listor över målen men han hade full kontroll på vilka mål han hade och deras ålder. Han vände sig till lagmannen, som kände tillåldersstrukturen på skattemålen, och uppgav att han behövde hjälp men prioriteringen var att skattemålen kom i sista hand. Lagmannen befriade honom inte från några mål. Han har inte begärt resurser eller hjälp för något särskilt mål. Om han hade gjort det hade ändå ingenting hänt. Det fanns 2001 ingen domare på länsrätten som kunde hantera skattemålen. Länsrätten var feldimensionerad. Det fanns tillräckligt med domare men för få beredare och det gick inte att skapa en beredningsorganisation. På rotel 2 fanns ingen som kunde bereda målen utan det fick han göra själv. Han skulle dessutom utbildafiskaler och notarier på området. År 2004 kom assessorn tillbaka men han skulle inte arbeta med skattemål, vilket BB protesterade mot. Den allmänna inställningen var att skattemålen låg längst ner på skalan och det var mycket arbete med att bryta denna inställning. Han påpekade att han inte kunde arbeta ensam med skattemålen men så blev det. Den 1 juni 2005 blev han, sedan den förre lagmannen slutat efter 17 år, tf lagman men det gick inte att få besked hur länge hans förordnande skulle gälla. Under denna tid i väntan på en ny lagman kunde han inte göra någon omorganisation och det gick inte att fördela skattemål på de andra domarna eftersom de inte kunde hantera dessa mål. De saknade skattekompetens. Det var även svårt att sprida andra större måltyper, såsom socialförsäkringsmålen, eftersom andra domare hade dåliga kunskaper även om dessa. Den första juni 2005 fick länsrätten oförväntat 175 miljoner. Dessa pengar användes för övertid bland notarier och föredragande. Vid ingången av 2007 utgjorde skattemålen 1/3 av länsrättens totala balans. Så småningom blev det dock ordning på balanserna beträffande alla mål utom skattemålen. Under 2007 skulle en satsning ske på skattemålen men då försvann tre fiskaler på föräldraledighet. Några nya gick inte att uppbringa. Anledningen till att länsrätten tog mål från Gävle var att få mera pengar från Domstolsverket, vilket räckte till ytterligare några notarier. Om dessa mål hade lagts på andra domare hade de blivit liggande. Om han hade tagit de nu aktuella målen

text: och avgjort dem hade andra mål eller något annat angeläget blivit liggande. Inte i något av de aktuella målen har parterna hört av sig och begärt avgörande. Han har flera gånger begärt nya domartjänster men Domstolsverket har sagt nej. Vid tiden för JO:s granskning hade han inlett konkreta åtgärder för att förbättra organisationen. Han var även sjukskriven en period på grund av stress. Den 1 januari 2009 rekryterades en ny domare med skattekompetens.

text: Tingsrättens dom

text: Den 1 oktober 2009 dömde Örebro tingsrätt BB för tjänstefel till villkorlig dom och 60 dagsböter.

text: Tingsrätten fann att BB genom sin underlåtenhet uppsåtligen hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt åtalet. Preskription hade dock inträtt beträffande den underlåtenhet som låg i tiden före februari 2004. Med hänsyn till verksamhetens art och den självständiga ställning som BB intagit som rådman och lagman fann tingsrätten att inte någon av gärningarna kunde anses som ringa.

text: Tingsrätten gjorde i ansvarsdelen följande bedömning.

text: I målet är genom BB:s egna uppgifter och utredningen i övrigt klarlagt att samtliga gärningsbeskrivningar är riktiga på så sätt att de beskrivna händelseförloppen stämmer överens med verkligheten. De tider som harangivits utan att några åtgärder har vidtagits i respektive mål är således riktiga och det är också riktigt att BB har varit ansvarig domare för målens hantering. [– – –] Det råder inte någon tvekan om att BB:s hantering av målen ryms under begreppet myndighetsutövning. Det kan redan nu slås fast att mycket höga krav ställs på en domares noggrannhet och omsorg i dennes myndighetsutövning vad gäller såväl aktiva handlingar som underlåtenhet. Som allmän regel när det gäller hanteringen av mål vid svensk domstol gäller att målen ska drivas med inriktning på ett snabbt avgörande (jämför 42kap

text: 6 § rättegångsbalken

text: ). Av

text: artikel 6 Europakonventionen

text: följer vidare att var och en har rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid. I arbetsordningen för länsrätten, som gällde från och med den 1 januari 1998, finns en bestämmelse om att rotelinnehavare ska tillse att målen avgörs inom skälig tid [– – –]. Det sagda torde innebära att det åligger varje domare vid svensk domstol att tillse att målen som han eller hon ansvarar för drivs framåt så fort som möjligt och att de avgörs inom skälig tid. Tingsrätten konstaterar att det i 19 av de aktuella målen varit fråga om en tidsutdräkt på sju år–sju år och tio månader. I sex av målen har tidsutdräkten varit fem år–sex år och fem månader. I elva av målen har tidsutdräkten varit två år–fyra år och fem månader. I återstående fem mål, vilka samtliga utgjort mål enligt

text: skattebetalningslagen

text: , har tidsutdräkten varit omkring ett år och nio månader. Dessa mål ska avgöras skyndsamt. Två av målen har gällt bygglov enligt plan- och

text: bygglagen

text: . I 29 fall har muntlig förhandling begärts. Det är således fråga om extremt långa tidsutdräkter i flertalet mål men även i övrigt har tidsutdräkten varit mycket lång. Inte i något fall kan tidsutdräkten vid en objektiv bedömning anses acceptabel. Frågan blir då om omständigheterna i de enskilda fallen kan medföra en annan bedömning. När BB tillträdde sin tjänst i januari 1998 hade länsrätten stora balanser överlag och särskilt vad gäller skattemålen. Under den tid som BB verkat vid länsrätten har balanserna minskat successivt och efter två år har balanserna mer än halverats. Även de skattemål som BB ansvarade för reducerades under denna tid. Balanserna förbättrades ytterligare under åren. Omloppstiden för länsrättens mål minskade under åren 2005–2007 på så sätt att länsrätten kom att ligga under det

text: verksamhetsmål om sex månaders handläggning som hade uppställts av regeringen [– – –]. Det står således klart att BB både som rådman och som lagman, trots ett svårt arbetsläge vad gäller arbetsbelastning, ekonomi och tjänster, harförbättrat länsrättens generella målstatistik i betydande grad. Härvidlag har han gjort en god insats. Men det står också klart att detta skett på bekostnad av de nu aktuella målen som i stället blivit liggande. BB har själv berättat att han har prioriterat och avgjort andra nyare mål på bekostnad av dessa. Han har också uppgivit att han kände väl till samtliga 41 mål och att han hade fullt klart för sig hur gamla de var. Han har berättat att andra arbetsuppgifter gick före, såsom notarieutbildning och administrativa göromål samt att det inte fanns någon annan domare som kunde handlägga skattemålen. Den sistnämnda förklaringen framstår som märklig mot bakgrund av att skattemål är en av de största målgrupperna på länsrätten och att domarna som tjänstgör i länsrätten får förutsättas kunna hantera även denna typ av mål. Övriga förklaringar är föga hållbara mot bakgrund av de även för en förvaltningsdomstol mycket långa handläggningstiderna som uppstått och det stora antal mål som omfattas av åtalet. Som tingsrätten ser det har BB haft att prioritera de äldsta skattemålen och avgöra dessa före nyare mål, även om detta fått till följd att dessa blivit lidande och att länsrätten som helhet fått en sämre balans. Han har således gjort en felaktig prioritering. Det har också kunnat krävas att han agerat kraftfullare för att få hjälp och avlastning för att kunna hantera aktuella mål, både under tiden som rådman och under tiden som lagman. En samlad bedömning ger vid handen att BB:s underlåtenhet att vidta åtgärder i de aktuella målen har fått till följd att inget av dem har kunnat avgöras inom skälig tid. BB har därmed genom sin underlåtenhet i samtliga åtalspunkter åsidosatt vad som gällt för honom som domare. Av BB:s egna uppgifter framgår att han varit väl medveten om målen och deras ålder men att han prioriterat andra mål och arbetsuppgifter. Han har inte haft någon plan för hanteringen av de aktuella målen. Härav kan annan slutsats inte dras än att fråga varit om ett uppsåtligt handlande. Det framstår även som om denna felaktiga prioritering i någon mån satts i system, vilket måste anses försvårande. Vad BB anfört om att ingen av parterna hört av sig och stött på beträffande handläggningen är inte av beskaffenhet att påverka bedömningen. Risken för skada måste i många fall anses betydande vid så långa handläggningstider som här uppstått. När det gällde påföljden uttalade tingsrätten följande. Tingsrätten har funnit åtalet styrkt förutom i de delar där preskription inträtt. Tingsrätten har vidare funnit att BB i samtliga fall har handlat uppsåtligen och att gärningarna inte är ringa. Med hänsyn härtill, till antalet brott och de långa tidsutdräkterna är straffvärdet så högt att påföljden inte kan stanna vid enbart böter. Förutsättningar föreligger att bestämma påföljden tillvillkorlig dom i förening med böter.

text: Tingsrättens dom har vunnit laga kraft. Den straffrättsliga prövningen är därmed avslutad. Den verkställda utredningen ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Bistånd Integritet

title: Anmälan mot vård- och omsorgsförvaltningen i Karlstads kommun om att en äldre kvinna på ett vårdboende nekades att ringa videosamtal på sin surfplatta i boendets gemensamma utrymmen

sammanfattning: En kvinna, född 1937, var beviljad bistånd i form av vårdboende med hemtjänstinsatser. Hon bodde i en egen lägenhet på vårdboendet enligt ett särskilt hyreskontrakt. Med hyreskontraktet följde en rättighet att vistas i boendets gemensamma lokaler. Frågan i JO:s ärende är om förvaltningen hade fog för att meddela kvinnan att hon inte fick använda sin surfplatta för videosamtal i boendets gemensamma utrymmen på grund av de ordningsregler som gällde för boendet. När flera personer bor i ett boende kan det enligt JO av olika skäl vara nödvändigt med vissa ordningsregler kring den gemensamma boendemiljön som bl.a. syftar till att skapa trygghet och trivsel för alla som bor där. JO ser därför inget hinder i sig mot att det ställs upp vissa ordningsregler för gemensamma utrymmen på ett boende. Vid bedömningen av om förvaltningen hade fog för sitt besked till kvinnan måste man beakta såväl kvinnans strävan att så långt som möjligt kunna leva som andra och hennes rätt till självbestämmande som det berättigade intresset av respekt för andra boendes integritet. JO uttalar att det många gånger beroende på bl.a. individuella behov och önskemål hos de äldre och lokalernas utformning borde gå att hitta praktiska lösningar utan att sätta något av ovanstående intressen åt sidan. Mot denna bakgrund ställer sig JO tveksam till att kvinnan till följd av kommunens ordningsregler förbjöds helt att ringa videosamtal på sin surfplatta i boendets gemensamma utrymmen. Förvaltningen borde rimligen ha kunnat ordna saken så att kvinnan hade kunnat föra samtalen utan att det inneburit en konflikt med andra intressen i verksamheten. JO anser dock inte att det finns tillräckliga skäl att uttala någon kritik mot förvaltningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på vård- och omsorgsförvaltningen i Karlstads kommun. Han uppgav bl.a. följande:

text: AA:s mor BB, född 1937, bor på ett vårdboende i Karlstads kommun. Förvaltningen har sagt att BB inte får använda sin surfplatta för videosamtal i boendets allmänna utrymmen och hänvisat till ordningsregler för vårdboenden i kommunen.

text: Till anmälan bifogades ett mejl från en biståndschef och en enhetschef vid förvaltningen till AA med besked om att det inte var tillåtet att använda surfplatta för videosamtal i allmänna utrymmen enligt en ordningsregel som gällde för alla vårdboenden i kommunen.

text: Vidare bifogades en handling från vård- och omsorgsförvaltningen i Karlstads kommun daterad den 5 november 2014 med titeln Allmänna ordningsregler vid vistelse i öppna lokaler på servicehus eller i vårdboende.

text: Utredning

text: JO begärde att Vård- och omsorgsnämnden i Karlstads kommun skulle yttra sig över det som framfördes i anmälan.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande:

text: Omständigheter i sak

text: Den boende har beviljats bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: i form av vårdboende med hemtjänstinsatser. Hon bor i en egen lägenhet på Ruds vårdboende enligt särskilt hyreskontrakt. Med hyreskontraktet följer en rättighet att vistas i gemensamhetslokaler. Dessa lokaler har inte allmänheten tillträde till utan de utgör en del av hyresgästernas egna boende. Förvaltningen har erhållit uppgift från kvinnans son om att den aktuella surfplattan är ett förskrivet hjälpmedel för kommunikation. Han har dock inte uppgett vem som förskrivit surfplattan som hjälpmedel trots upprepade förfrågningar. Förvaltningen har vare sig av sonen eller hälso- och sjukvården erhållit någon information om hur surfplattan skulle kunna användas i syfte att kommunicera med modern. Förvaltningen har varit i kontakt med logoped vid Centralsjukhuset i Karlstad som uppgav att det inte skett någon förskrivning därifrån och hennes bedömning är att en surfplatta inte är till hjälp för kvinnan. Förvaltningen har även varit i kontakt med Hörselmottagningen som uppgav att de inte skriver ut surfplattor som hjälpmedel. Personalen kommunicerar direkt med henne och behöver inte detta som hjälpmedel, då ser de henne och kan läsa av hur hon uppfattar det de behöver förmedla samt vad hon förmedlar till dem. Förvaltningen har erbjudit att hjälpa den enskilde att använda sin surfplatta för videosamtal med sin son då personal är i lägenheten, förslagsvis i samband med besök. Detta kan ske innan hon förflyttar sig till allmänna lokaler runt kl. 9.30 på morgonen eller på eftermiddagen/ tidig kväll då hon åter vistas i sin lägenhet. Kvinnan har aldrig visat något intresse för detta. Det finns tillfällen då hon helt ignorerar att det ringer i telefonen trots att personal då går fram och frågar om hon vill att vi svarar. Hon är tydlig i sin kommunikation då hon vill eller inte vill något.

text: Vård- och omsorgsnämndens bedömning

text: Rättsläget gällande de omständigheter som omfattas av den aktuella anmälan är oklart. Å ena sidan finns de rättigheter för enskilda som följer av

text: socialtjänstlagen

text: och å andra sidan de civilrättsliga reglerna som reglerar hyresförhållandet. Härtill kommer det oklara rättsliga läget som föreligger då utrustning för bild- och ljudupptagning används av enskilda i lokaler och verksamheter som för myndighetens räkning omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Kvinnan erbjuds möjligheten att använda surfplattan i sin egen lägenhet men har ännu inte visat någon vilja till att göra det. Nämndens tolkning av rättsläget är att det inte finns någon tillämplig lagstiftning som ålägger nämnden att vara kvinnan behjälplig med att använda den aktuella surfplattan i gemensamhetsutrymmena. Mot

text: bakgrund av den tekniska utvecklingen i samhället är det dock välkommet med ett klargörande. Det är vidare mer lämpligt med respekt för de övriga brukarna att utrustning för video samtal/ljudupptagning endast används i den egna lägenheten. I händelse av att utrustning för videosamtal/ljudupptagning används i gemensamhetslokaler finns det en risk att känslig information kommer andra personer till del. För det fall hälso- och sjukvården förskriver hjälpmedel ska nämnden givetvis se till att enskilda får hjälp med att nyttja dem enligt instruktion från hälso- och sjukvården.

text: JO begärde därefter att Socialstyrelsen skulle yttra sig över frågan om det var lagligt och lämpligt att kommunen nekade BB att använda surfplattan i allmänna utrymmen på boendet. Socialstyrelsen anförde i ett yttrande bl.a. följande:

text: Yttrande

text: Socialstyrelsen anser att det kan vara lagligt och lämpligt att neka BB att använda sin surfplatta för videosamtal i allmänna utrymmen på det särskilda boende där hon bor.

text: Bakgrund

text: Vård- och omsorgsförvaltningen i Karlstads kommun meddelade BB att hon inte får använda sin surfplatta för videosamtal i allmänna utrymmen på det särskilda boende i Karlstads kommun där hon bor. Förvaltningen hänvisade till gällande "Allmänna ordningsregler vid vistelse i öppna lokaler på servicehus eller i vårdboende". Ordningsreglerna anger bl.a. att fotografering, film- och ljudupptagning är tillåtet efter medgivande från de som vistas i lokalen. BB anmälde vård- och omsorgsförvaltningen till JO och anförde i huvudsak följande. Hon vistas hela dagarna i boendets matsal. I den lägenhet som hon har i boendet vägrar hon att vara förutom när hon sover där. För att kunna använda surfplattan under dagtid behöver hon därför få använda den i boendets matsal. Surfplattans webkamera har en begränsad upptagning och det är därför en mycket liten risk för att andra personer än hon ska filmas under samtalen. Eftersom det är videosamtal spelas ingenting in. På grund av att hon har en mycket nedsatt talförmåga efter en hjärnblödning har hon förskrivits surfplattan som hjälpmedel för att även kunna kommunicera med sitt ansikte och bättre kunna förstå vad den som hon kommunicerar med säger. Att inskränka hennes användning av surfplattan innebär att inskränka hennes medborgerliga rättigheter och rättighet att som person med funktionsnedsättning kunna kommunicera med omvärlden. Vård- och omsorgsförvaltningen anför i yttrande till JO i huvudsak följande. Med BB:s hyreskontrakt i det särskilda boendet följer en rätt att vistas i boendets gemensamhetslokaler som utgör en del av hyresgästernas egna boende. Förvaltningen har trots försök inte kunna få bekräftat att surfplattan verkligen förskrivits som hjälpmedel åt BB. Med respekt för de övriga som bor i det särskilda boendet är det mest lämpligt att utrustning för videosamtal eller ljudupptagning bara används i den egna lägenheten för att inte riskera att känslig information når andra. BB har erbjudits hjälp med att använda surrplattan när hon vistas i sin lägenhet till exempel på morgonen eller på eftermiddagen eller tidig kväll. Hon har dock aldrig visat något intresse för det. Det finns tillfällen då BB helt ignorerar att telefonen ringer trots att personalen då frågar om hon vill att personalen ska svara.

text: Tillämpliga bestämmelser m.m.

text: I

text: regeringsformen

text: , RF, anges att var och en gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet och informationsfrihet. Yttrandefriheten innebär en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Informationsfriheten innebär en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden (

text: 2 kap.

text: l § l och 2 RF). Av

text: 2 kap. 20 §

text: RF följer att yttrande- och informationsfriheten under vissa förutsättningar får begränsas genom lag eller annan författning. Möjligheterna att neka användningen av surfplattor i allmänna utrymmen i särskilda boenden är inte närmare reglerad i de bestämmelser i SoL som specifikt reglerar den boendeformen (

text: 5 kap.

text: och

text: 7 §§

text: ). Lagligheten i och lämpligheten av sådana begränsningar får därför utöver en bedömning enligt RF:s bestämmelser bedömas utifrån de grundläggande bestämmelser i SoL som gäller för all socialtjänstverksamhet och de bestämmelser som särskilt berör socialtjänstverksamhet som riktar sig till äldre människor. Bestämmelser av intresse är därmed främst kravet på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet (l kap. l §), kravet på att insatser ska vara av god kvalitet (

text: 3 kap. 3 §

text: ) samt bestämmelsen om värdegrund (

text: 5 kap. 4 §

text: ). I sammanhanget bör nämnas de förarbetsuttalanden till

text: 3 kap. 3 §

text: SoL som anger att socialtjänstens verksamhet för äldre ska präglas av respekt för den enskildes självbestämmande, integritet, trygghet och värdighet. God kvalitet innebär enligt förarbetena bland annat att vid behovsbedömningen och i det dagliga arbetet uppmärksamma behov av sådana insatser som kan underlätta den dagliga livsföringen, till exempel hjälpmedel, bostadsanpassning och rehabilitering (

text: prop. 1996/97:124

text: Ändring i

text: socialtjänstlagen

text: s. 53). Vidare innebär den värdegrund som ska styra socialtjänstens arbete med äldre bland annat att skapa mening och sammanhang för den enskilde, vilket i sig kan innebära att personal stödjer den äldre personen i att upprätthålla kontakter och gemenskap, inte bara med sina närstående utan också med vänner eller föreningsliv m.m. (

text: prop. 2009/10:116

text: Värdigt liv i äldreomsorgen, s. 27 och 30).

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Ordningsregler får inte innebära att de boendes grundläggande fri- och rättigheter begränsas eller att rätten till självbestämmande och integritet kränks. Att använda surfplatta för videosamtal är visserligen exempel på ett sätt för BB att utnyttja sin yttrande- och informationsfrihet enligt RF. Men med hänsyn till att BB har möjlighet att använda surfplattan för videosamtal i sin egen lägenhet, med personalens hjälp om hon så önskar, anser Socialstyrelsen att vård- och omsorgsförvaltningen besked till BB att hon med hänvisning till ordningsregler inte får använda sin surfplatta för videosamtal i allmänna utrymmen på det särskilda boendet där hon bor inte kan anses innebära något intrång i BB:s grundlagsskyddade fri- och rättigheter. När flera personer bor i ett särskilt boende kan det vara nödvändigt med vissa gemensamma regler kring den gemensamma boendemiljön om syftet med reglerna är att skapa trygghet och trivsel för alla som bor där. Även regler som syftar till att hindra röjande av sekretessbelagda uppgifter om andra kan i vissa fall behövas. Reglerna bör också tas fram i samverkan med de boende. Vidare har visserligen alla som bor i ett särskilt boende enligt SoL:s bestämmelser rätt till omsorg av god kvalitet. Det innebär dock att alla inte kan få alla sina önskemål tillgodosedda. Socialstyrelsen ifrågasätter inte att BB kan ha god hjälp av surfplattan och att den kan fungera som ett hjälpmedel som bidrar till att BB kan upprätthålla kontakter och kommunicera med sin omgivning. Dock anser Socialstyrelsen att BB:s rätt att själv bestämma över användningen av surfplattan måste vägas även mot övriga boendes rätt till skydd

text: för sin personliga integritet och deras rätt till en boendemiljö av god kvalitet enligt SoL:s bestämmelser. Också vid en sådan avvägning anser Socialstyrelsen att det kan vara lagligt och också lämpligt att neka BB att använda surfplattan för videosamtal i allmänna utrymmen på boendet och i stället hänvisa BB till att använda surfplattan för videosamtal i sin egen lägenhet med personalens hjälp.

text: JO gav även Sveriges Kommuner och landsting (SKL) tillfälle att lämna synpunkter på frågan om det var lagligt och lämpligt att kommunen nekade BB att använda surfplattan i allmänna utrymmen på boendet. I ett svar anförde SKL bl.a. följande:

text: Bedömning

text: Socialnämnden ska enligt

text: 5 kap. 5 §

text: SoL verka för att äldre människor får goda bostäder och ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. Uppgift om att en enskild har bistånd i form av särskilt boende enligt 4 kap. l § SoL kan omfattas av sekretess enligt 26 kap. l § offentlighets- och sekretesslagen (OSL). Enligt 2 kap. l § OSL gäller sekretessen för myndigheten och dess anställda m.fl. De boende är således inte skyldiga att beakta de aktuella sekretessbestämmelserna. Förvaltningen har dock som ansvarig för verksamheten att verka för att sekretessbelagda uppgifter om de boende på vårdboendet inte sprids till obehöriga. SKL kan inte se att det finns några lagliga hinder mot att ha ordningsföreskrifter som reglerar användandet av teknisk utrustning för att på så sätt begränsa risken att sekretessbelagda uppgifter sprids till obehöriga. Förutsatt att ordningsregeln har den avsedda effekten och inte begränsar den enskildes handlande på ett oskäligt sätt, framstår lösningen som väl avvägd i sammanhanget. I annat fall kan förvaltningen föra en diskussion med den enskilde och försöka komma överens om att videosamtal inte ska föras på ett sådant sätt att andra boende exponeras. I förevarande fall har BB:s möjligheter att kommunicera med omgivningen inte begränsats i någon oskälig omfattning då det står henne fritt att ha videosamtal i den egna lägenheten.

text: AA yttrade sig över remissvaren från vård- och omsorgsnämnden, Socialstyrelsen och SKL och bifogade bl.a. intyg från hörselvården, BB:s logoped, fotografier och mejl.

text: Därefter lämnade AA in ytterligare två skrivelser i vilka han uppgav följande: Efter en ommöblering av boendets matsal sitter BB numera vid ett bord med ryggen mot en vägg varför det inte längre finns någon risk för att någon av misstag hamnar på bild när BB genomför ett videosamtal. AA har påtalat detta för förvaltningen och bett dem tillåta BB att använda sin surfplatta när hon sitter på den platsen. Han fick beslut om att förbudet fortfarande gäller, med hänvisning till ordningsreglerna. Han bifogade fotografier och mejl.

text: Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) lämnade på eget initiativ in ett yttrande. SDR uppgav att förbundet hade tagit del av Socialstyrelsens och SKL:s yttranden och vände sig emot bedömningen att det skulle vara lagligt att neka BB att använda en bildtelefon via surfplatta i allmänna utrymmen. SDR gjorde vidare gällande att en surfplatta som används som en bildtelefon ska jämställas

text: med en vanlig mobiltelefon och få användas i allmänna utrymmen samt att en särskild överenskommelse kan göras så att andra boende inte riskerar att synas i bild.

text: Bedömning

text: Inledning BB är född 1937. År 2007 drabbades hon av en blödning i hjärnan. Blödningen påverkade bl.a. hennes kommunikationsförmåga.

text: BB har beviljats bistånd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i form av vårdboende med hemtjänstinsatser. Hon bor i en egen lägenhet på ett vårdboende enligt ett särskilt hyreskontrakt (särskild boendeform för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd enligt

text: 5 kap. 5 §

text: SoL). Med hyreskontraktet följer en rättighet att vistas i boendets gemensamma lokaler. Såvitt har kommit fram tillbringar BB större delen av dagen i de gemensamma utrymmena.

text: BB har en surfplatta som hon använder bl.a. för att ringa videosamtal till sin son. Förvaltningen har meddelat BB att hon inte får använda surfplattan för videosamtal i boendets gemensamma utrymmen på grund av de ordningsregler som gäller för boendet. Frågan i mitt ärende är om förvaltningen har haft fog för det beskedet.

text: Inledningsvis konstaterar jag att jag inte kan se att någon av BB:s grundläggande fri- och rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: och europakonventionen har blivit kränkta genom att BB, som har haft möjlighet att fritt använda sin surfplatta i sin egen lägenhet på boendet, har nekats att använda surfplattan för videosamtal i de gemensamma utrymmena.

text: Grundläggande principer och värdegrund inom äldreomsorgen En övergripande och grundläggande princip för socialtjänsten är att verksamheten ska bygga på respekt för människornas självbestämmande och integritet (

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL). I detta ligger även att socialtjänsten måste väga det intrång i den personliga integriteten som en åtgärd från socialtjänstens sida medför mot de intressen som myndigheten har att tillgodose.

text: En annan av

text: socialtjänstlagens

text: utgångspunkter är normaliseringsprincipen. Principen avser samhällets insatser för att stödja människornas strävan efter att så långt som möjligt kunna leva som andra. Genom olika sociala serviceinsatser kan nämnden underlätta boendet för den som på grund av ålder eller av annan orsak har svårt att klara sig själv. Samtidigt är det viktigt att nämnden på olika sätt medverkar till att bryta den isolering som kan följa av t.ex. ett handikapp. Detta kommer till uttryck i bl.a.

text: 3 kap. 6 §

text: SoL.

text: I

text: 5 kap. 4 § första stycket

text: SoL utrycks den värdegrund som ska vara vägledande i äldreomsorgens verksamheter. I bestämmelsen anges att socialtjänstens

text: omsorg om äldre ska riktas in på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. Av bestämmelsens andra stycke följer att äldre ska få möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Bestämmelsen vilar på ovan nämnda principer om respekt för den enskildes integritet och självbestämmande, och om normalisering.

text: Begreppet värdigt liv har en övergripande karaktär och kan innebära sådant som privatliv och kroppslig integritet, självbestämmande, delaktighet, individanpassning, insatser av god kvalitet och gott bemötande mot den äldre personen och hennes eller hans närstående (se

text: prop. 2009/10:116 s. 27

text: ). Till en persons välbefinnande hör sådant som en känsla av trygghet och meningsfullhet. Det bör vara fråga om att skapa förutsättningar för sådant som ger livsmod, livsglädje och en känsla av sammanhang. Mening och sammanhang kan bl.a. innebära att personalen stöder den äldre personen i att upprätthålla kontakter och gemenskap med bl.a. sina närstående (jämför

text: prop. 2009/10:116 s. 29

text: Det aktuella ärendet När flera personer bor i ett boende kan det av olika skäl vara nödvändigt med vissa ordningsregler kring den gemensamma boendemiljön som bl.a. syftar till att skapa trygghet och trivsel för alla som bor där. Jag ser därför inget hinder i sig mot att det ställs upp vissa ordningsregler för gemensamma utrymmen på ett boende.

text: Principerna om normalisering och självbestämmande, liksom omständigheterna att BB använder surfplattan för kortare videosamtal med en närstående och att hon tillbringar större delen av sin vakna tid i de gemensamma utrymmena, talar enligt min mening starkt för att BB borde få ringa videosamtal inte bara i sin lägenhet utan även i de gemensamma utrymmena som tillhör hennes boende.

text: Mot detta ställs i detta fall det berättigade intresset av respekt för andra boendes integritet. Såvitt det har kommit fram grundar sig förvaltningens förbud mot att använda en surfplatta i de gemensamma utrymmena på risken för att känslig information skulle komma andra personer till del.

text: Jag föreställer mig att det många gånger beroende på bl.a. individuella behov och önskemål hos de äldre och lokalernas utformning går att hitta praktiska lösningar som tillgodoser flera intressen utan att sätta någon av ovanstående principer åt sidan.

text: Mot denna bakgrund ställer jag mig tveksam till att BB till följd av kommunens ordningsregler har förbjudits helt att ringa videosamtal på sin surfplatta i boendets gemensamma utrymmen. Det besked som man har lämnat till BB framstår som alltför kategoriskt. Förvaltningen borde rimligen ha kunnat ordna saken så att BB hade kunnat föra samtalen utan att det inneburit en konflikt med

text: andra intressen i verksamheten. Jag anser dock inte att det finns tillräckliga skäl att uttala någon kritik mot förvaltningen. Vad AA i övrigt har framfört leder inte till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Häkte

title: Initiativärende om platsbristen vid häkten och anstalter

text: Initiativet

text: Platssituationen vid landets kriminalvårdsanstalter och häkten har varit föremål för uppmärksamhet från JO:s sida vid åtskilliga tillfällen. Dåvarande JO Jan Pennlöv konstaterade i beslut åren 2001 och 2002 att platssituationen vid anstalterna och häktena var ägnad att i flera avseenden inge oro, inte minst mot bakgrund av de betydande resursminskningar som hade skett. Han har överlämnat kopior av besluten i två initiativärenden (dnr 801-2001 – JO 2001/02 s. 155 – och dnr 480- 2002) till riksdagens justitieutskott och Justitiedepartementet för kännedom.

text: Vid JO:s inspektioner av anstalter och häkten har platssituationen varit en av de frågor som har diskuterats. Jag besökte Kriminalvårdsstyrelsen i februari 2003 och styrelsens företrädare redogjorde då för de aktuella förhållandena.

text: I ett antal ärenden har det framgått att möjligheterna för intagna att ta emot besök under senare tid har försämrats på grund av platssituationen. Att förhållandena för intagna inom kriminalvården har påverkats även i andra avseenden framgår bl.a. av ett beslut som Jan Pennlöv meddelade den 31 augusti 2001 om möjligheten för intagna att studera (

text: JO 2002/03 s. 153

text: Med anledning av uppgifter i bl.a. anmälningar och tidningsartiklar om den aktuella platssituationen beslutade jag den 28 maj 2003 att utreda saken på nytt.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsstyrelsens yttrande Kriminalvårdsstyrelsen anmodades att yttra sig om det aktuella läget i följande avseenden.

text: 1. Platssituationen vid landets kriminalvårdsanstalter och häkten.

text: 2. Vidtagna och planerade åtgärder.

text: 3. Häktades möjligheter till gemensamhet, utevistelse, fysisk träning och att ta emot besök.

text: Kriminalvårdsstyrelsen anförde genom överdirektören AA i ett yttrande den 18 augusti 2003 följande.

text: Anstalter

text: Den genomsnittliga beläggningen vid anstalterna var 4 371 under juli, vilket är samma medelbeläggning som under juni månad men något lägre än maj månad. Beläggningen brukar sjunka under sommarmånaderna. I jämförelse med juli förra året har beläggningen ökat. Medelbeläggning, juli: 2002 2003 Totalt 3 983 4 371 Öppen 896 1 150 Sluten 2 893 3 005 Sluten förhöjd 195 216 I juli månad uppgick antalet beläggningsbara platser till 4 713. Antalet nominella platser var under samma period 4 551.

text: Häkten

text: Medelbeläggningen vid landets häkten var under juli 1 646. Beläggningsutvecklingen följer tidigare år och minskade under sommarmånaderna. Jämfört med tidigare år är beläggningen dock högre. Medelantalet tillgängliga platser var 1 760 och platsutnyttjandet blir totalt cirka 94 procent men varierar mellan häktena. Antalet verkställighetsfall var 358 den 1 augusti. Av dem väntade 314 på anstaltsplacering och 241 hade väntat i mer än sju dagar. Det är färre jämfört med föregående månad men fler än vid samma tidpunkt 2002. Regeringen har i regleringsbrevet för 2004 ålagt kriminalvården att minska antalet verkställighetsfall på häktena. Kriminalvårdsstyrelsen genomför för närvarande en analys av hela placeringskedjan från verkställbar dom till verklig inställelse i anstalt vilket innebär att alla länkar i kedjan, – häkte – placerare – transport, studeras i syfte att effektivisera processen. Huvudanledningen till det stora antalet verkställighetsfall på häktena är dock bristen på framför allt slutna anstaltsplatser.

text: Prognos

text: Sverige har en av Västeuropas snabbaste ökningar av antalet intagna. De senaste årens kraftiga beläggningsökning förväntas fortsätta. Kriminalvårdsstyrelsen har för perioden fram till årsskiftet 2006/2007 prognostiserat ett tillkommande platsbehov av minst 1 000 anstalts- och häktesplatser. Prognosen bygger på förhållandet att antalet häktningar ökar samt att häktningstiderna blir längre. Härtill kommer att de längre strafftiderna ökar i antal samt nödvändigheten av att utöka platsantalet för att minska det antal dömda som i dag avtjänar straff på häkte för att det saknas anstaltsplatser. Tillsammans med detta förhållande föreligger ett angeläget behov av att byta ut de cirka 450 anstaltsplatser som är förlagda i äldre 1800-talsanstalter till mer kostnadseffektiva och ändamålsenliga lokaler.

text: Vidtagna och planerade åtgärder

text: Tidigare planerade, successiva volymökningsåtgärder har visat sig inte vara tillräckliga utan akuta lösningar har fått tillgripas i allt högre utsträckning. En bidragande orsak till beläggningsproblemen har, framför allt på häktessidan, varit de

text: mögelproblem som drabbat flera häkten och som inneburit att platser tillfälligt måste stängas för sanering. För att parera den nuvarande beläggningssituationen och samtidigt möta den prognostiserade, framtida beläggningsutvecklingen, har Kriminalvårdsstyrelsen i en långsiktig lokalförsörjningsplan planerat för ett utbyggnadsprogram innefattande drygt 1 500 nya anstalts- och häktesplatser fram till och med 2006. Regeringen har i beslut den 8 maj 2003 (Ju 2001/1028 KRIM, Ju 2003/1147 KRIM, Ju 2003/1670 KRIM) angivit inriktningen för kriminalvårdens långsiktiga lokalförsörjning och därvid uppdragit åt Kriminalvårdsstyrelsen att inom ramen för de ekonomiska resurserna tillskapa fler häktes- och anstaltsplatser. Platsutbyggnaden skall genomföras så att större och färre enheter tillskapas samtidigt som platstillskottet skall medge en flexibel användning i fråga om säkerhet och beläggning inom ramen för systemet med självförvaltning. För att klara de säsongsmässiga variationerna i beläggningen skall anstaltsplatser kunna omvandlas till häktesplatser och vice versa samtidigt som bostadsrum skall tillskapas som vid behov kan användas av fler intagna. Utbyggnadsplanen medger en ”dragspelseffekt” på upp till 300 platser vilket bedöms tillgodose kriminalvårdens behov vid maximal beläggning under höst och vår.

text: Platstillskott

text: Platstillskottet under 2002 har varit 92 platser, varav 26 öppna vid sammanlagt fem anstalter. För att klara den akuta överbeläggningsproblematiken har kriminalvården i det korta perspektivet uppfört prefabricerade 25-mannapaviljonger vid tre anstalter i storstadsområdena. Till detta har inrättats ett antal tillfälliga häktesplatser i företrädesvis polisarrester och anstaltsplatser i förhyrda bostadspaviljonger. Ett system för dubbelbeläggning vid vissa anstalter har införts under 2003. Tillfälligt öppnade platser den 1 juli 2003 häkten – 158 anstalter – 36 dubbel/överbeläggning – 191 Dessa tillfälliga lösningar kommer att vara i bruk så länge behov av platserna finns men skall fortlöpande avvecklas i takt med att nya, permanenta platser inrättas i enlighet med utbyggnadsplanen. Under 2003 kommer 149 nya platser att inrättas varav vissa redan har tagits i bruk. Av dessa är 9 häktesplatser, 36 konvertibla anstalt/häkte och 29 öppna. Härutöver tillkommer 140 platser i förhyrda bostadspaviljonger vid fem öppna anstalter fr.o.m. månadsskiftet september/oktober.

text: Övriga åtgärder

text: En annan åtgärd som vidtagits för att öka genomströmningen av intagna från slutna till öppna anstaltsplatser där beläggningen periodvis är lägre, har varit det s.k. ”Öppenplaceringsprojektet” som genomfördes under januari och februari 2003. Genom åtgärden frigjordes 129 slutna anstaltsplatser. Kriminalvårdsstyrelsens planeringsenhet har inrättat en särskild arbetsgrupp, Platsförsörjningsgruppen, som i projektform under cirka 3 år skall leda och utveckla byggprocessen i kriminalvården.

text: Generellt innebär perioder av överbeläggning att personalresursen vid häktena ansträngs extra hårt. När antalet inskrivna i ett häkte överskrider vad organisationen och lokalerna är dimensionerade för måste prioriteringar göras i verksamheten.

text: Antalet personalkrävande transporter ökar vid högbeläggning vilket kan medföra att personalbrist uppstår som i sin tur påverkar häktades möjligheter till gemensamhet och fysisk träning. Besöksverksamheten måste inskränkas vid de häkten som tvingas belägga besöksrum med häktade. Vid häktet i Malmö, som varit särskilt utsatt, har besöksavdelningen varit stängd under hela perioden september 2002 – den 12 juli 2003 med undantag av julveckan. Vid de arrestlokaler som tillfälligt inrättats som häktesplatser kan lokalmässiga begränsningar medföra att förutsättningar för i första hand fysisk träning och gemensamhet inte finns i normal utsträckning. Personalen anstränger sig dock under dessa pressande förhållanden, så långt som det är möjligt, för att upprätthålla en god häktesverksamhet och utnyttjar befintliga utrymmen i lokalerna till det yttersta.

text: Enkät

text: För att få en aktuell bild av situationen har samtliga häkten anmodats att senast den 21 augusti inkomma med en beskrivning av de aktuella förhållandena avseende häktades möjligheter till gemensamhet, utevistelse, fysisk träning och att ta emot besök. Av de 24 häkten som nåtts av minienkäten har 16 svarat. Den allmänna bilden är att beläggningstrycket minskat något under sommarmånaderna vilket också bekräftas av beläggningsstatistiken. De tillfälligt öppnade häktesplatserna har också bidragit till en normalisering vid vissa orter. Åtta häkten rapporterar att inga inskränkningar i berörda avseenden görs medan övriga, vid tillfällig överbeläggning, måste inskränka verksamheten inom ett eller flera områden. Inte vid något häkte föreligger begränsningar inom samtliga områden och promenaderna upprätthålls generellt. Den faktiska beläggningen vid de 1 763 tillgängliga häktesplatserna var den 19 augusti 1 599 varför några inskränkningar i angivna avseenden i dagsläget inte behöver tillgripas vid merparten av landets häkten. Antalet verkställighetsfall har från den 1 juli till den 19 augusti sjunkit med 66 till totalt 301.

text: Sammanfattning

text: Beläggningsproblematiken i kriminalvården har under flera år inneburit stora påfrestningar på organisationen. Den höga beläggningen i kombination med bristande ekonomiska resurser har medfört att kriminalvården inte kan nå de uppsatta målen inom alla områden. Vid perioder av överbeläggning kan besöksrum och andra lokaler tillfälligt beläggas varför häktade kan drabbas av tillfälliga inskränkningar eller omprioriteringar avseende programverksamhet eller i fritidsoch besöksverksamheten. För att komma tillrätta med platssituationen, på både kort och lång sikt, prioriterar kriminalvården olika åtgärder för att tillskapa nya platser. Enligt föreliggande prognoser kommer den genomsnittliga beläggningen vid anstalter och häkten att vara 98 respektive 97 procent år 2005 för att sedan sjunka till 88 respektive 90 procent år 2007 när utbyggnadsprogrammet förhoppningsvis är genomfört. – – –

text: Aktuell statistik m.m. Under det gångna året har jag följt Kriminalvårdsstyrelsens statistik gällande beläggningssituationen. De senaste uppgifterna, som avser maj månad och situationen den 1 juni 2004, visar att beläggningen i såväl häkten som anstalter är fortsatt hög. Statistiken kan sammanfattas på följande sätt.

text: I anstalter var platsutnyttjandet totalt 102 procent. I de öppna anstalterna var beläggningen 104 procent. I häktena är beläggningen fortsatt hög. De tillgängliga platserna utnyttjades under maj till 103 procent. Beläggningen i de olika häktena varierade mellan 86 och 158 procent. Antalet verkställighetsfall i häkte fortsätter att vara högt. Den 1 juni väntade 416 personer på lämplig anstaltsplats. Av dessa hade 290 väntat i mer än sju dagar. Motsvarande siffror för den 1 juni 2003 var 302 fall som väntade på anstaltsplats, varav 230 hade väntat i mer än sju dagar. Kriminalvårdsstyrelsen har i en lokalförsörjningsplan som har lämnats till regeringen den 21 juni 2004 föreslagit att det skall inrättas 1 000 platser fram till år 2008.

text: Inspektioner

text: Jag har under åren 2003 och 2004 inspekterat Kriminalvårdsmyndigheten Norrköping, anstalten och häktet Norrköping, Kriminalvårdsmyndigheten Kumla, Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Kronoberg, Kriminalvårdsmyndigheten Karlstad, anstalten Karlskoga, Kriminalvårdsmyndigheten Ystad, anstalten Ystad, Kriminalvårdsmyndigheten Helsingborg, anstalten Helsingborg, och Kriminalvårdsmyndigheten Malmö Norr, häktet Malmö, bl.a. med anledning av beläggningssituationen.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Det finns anledning att här redovisa några av de grundläggande bestämmelserna i svensk lagstiftning och i internationella konventioner som gäller förhållandena för dem som är häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt. Enligt lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall häktade behandlas så att skadliga effekter av frihetsberövandet motverkas (

text: 1 § andra stycket

text: ). Häktade som vill vistas tillsammans med andra häktade skall ges tillfälle till det (

text: 3 §

text: ). Under häktestiden skall de om möjligt erbjudas sysselsättning (

text: 5 §

text: ). Vidare skall häktade normalt ha möjlighet att dagligen vistas utomhus minst en timme (

text: 8 §

text: ). De som är häktade får ta emot besök i den utsträckning som det lämpligen kan ske (

text: 11 §

text: Enligt lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt skall kriminalvården i anstalt utformas så att de intagnas anpassning i samhället främjas och skadliga effekter av frihetsberövandet motverkas (

text: 4 §

text: ). De intagna skall behandlas med aktning för sitt människovärde. De skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt (

text: 9 § första stycket

text: ). De skall ges tillfälle till lämplig sysselsättning, t.ex. arbete och undervisning. Intagna som behöver medicinskpsykologisk eller någon annan behandling skall kunna beredas sådan (

text: 10 §

text: ). Vidare skall intagna ges tillfälle till fysisk träning och utomhusvistelse (

text: 13 §

text: ). De får ta emot besök i den utsträckning som det lämpligen kan ske (

text: 29 §

text: På det internationella området finns ett antal konventioner och andra regelsystem, vilka Sverige har anslutit sig till eller på annat sätt är bundet av. Jag finner endast skäl att här nämna FN:s resolution 1955 om standard minimiregler för behandling

text: av interner, FN:s resolution 1988 om principer till skydd för alla personer under någon form av frihetsberövande, Europarådets ministerkommittés rekommendation 1987 om europeiska fängelseregler och den europeiska konventionen 1987 till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.

text: Europarådets ministerkommitté antog 1999 en rekommendation som rörde beläggningssituationen inom kriminalvården i medlemsstaterna. Vad gäller de humanitära aspekterna och åtgärder för att motverka negativa effekter av en ansträngd beläggningssituation sägs bl.a. följande. 7. Where conditions of overcrowding occur, special emphasis should be placed on the precepts of human dignity, the commitment of prison administrations to apply humane and positive treatment, the full recognition of staff roles and effective modern management approaches. In conformity with the European Prison Rules, particular attention should be paid to the amount of space available to prisoners, to hygiene and sanitation, to the provision of sufficient and suitably prepared and presented food, to prisoners’ health care and to the opportunity for outdoor exercise. 8. In order to counteract some of the negative consequences of prison overcrowding, contacts of inmates with their families should be facilitated to the extent possible and maximum use of support from the community should be made.

text: Bedömning

text: Utvecklingen under de senaste åren JO har tidigare utrett ett stort antal ärenden som har rört platssituationen. I beslut åren 1998 och 1999 (dnr 4549-1998 och 4544-1998) uttryckte dåvarande JO Jan Pennlöv en förhoppning att de åtgärder som Kriminalvårdsstyrelsen företagit och planerade skulle förbättra situationen. Det grundläggande problemet i sammanhanget föreföll enligt hans uppfattning, som den kom till uttryck i ett beslut den 21 december 2000 (dnr 857-2000), att vara att såväl antalet häktesplatser som anstaltsplatser av visst slag, åtminstone periodvis, var för få.

text: Av Kriminalvårdsstyrelsens remissvar framgår att det även i dag finns en stor brist på platser i häkten och anstalter. Den förhoppning som Jan Pennlöv gav uttryck för har således ännu inte infriats. Såvitt jag kan bedöma utifrån den statistik som redovisats ovan, klagomål som jag har fått och mina intryck från inspektioner förefaller situationen snarare att ha förvärrats på en del håll.

text: Här finns det anledning att nämna att jag ofta får anmälningar om olika missförhållanden som ytterst bottnar i platsbristen, men som jag skriver av utan utredning.

text: Lagliga rättigheter Platsbristen påverkar förhållandena vid häktena och anstalterna på många olika sätt. I det följande kommer jag att närmare gå in på några av de konsekvenser som platsbristen medför. Jag vill redan här betona att de häktade och de intagna genom lagstiftning har tillförsäkrats vissa rättigheter. Systemet medger alltså inte att man av ekonomiska eller andra skäl har en standard som inte uppfyller lagens krav.

text: Detta är enligt min uppfattning en viktig utgångspunkt för diskussionen om platsbristen.

text: Lämplig placering Vid inspektioner har personal framfört att de intagna ofta placeras i någon annan anstalt än den som är mest lämplig med hänsyn till de intagnas behov. I stället placeras de där det finns en plats ledig. De möjligheter som kriminalvården har att genom olika program främja de dömdas anpassning i samhället kan alltså inte utnyttjas effektivt. De intagnas möjligheter att ha kontakt med sina anhöriga försvåras också.

text: Jag har inte gjort något utredning av hur omfattande detta problem är. Jag nöjer mig med att konstatera att detta givetvis är en olycklig följd av situationen.

text: Häktades väntan på anstaltsplats En följd av platssituationen är att intagna i häkte med verkställbara domar ofta tvingas stanna kvar i häktet i avvaktan på anstaltsplats längre än vad som är acceptabelt. Normalt bör väntetiden i häkte inte överstiga en vecka. Som framgår av statistiken ovan var det den 1 juni i år 416 fängelsedömda som väntade på lämplig anstaltsplats. Av dessa hade 290 väntat i mera än sju dagar. Detta är givetvis mycket allvarligt.

text: Häktade förvaras på annan plats än i häkten Det har tidigare inte varit ovanligt att personer som har häktats blivit kvar i polisens arrestlokaler trots att de egentligen borde ha fått plats i häkte. Det är inte förenligt med gällande regler att en häktad person förvaras på annan plats än i ett häkte (jfr

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: ). Detta framhöll Jan Pennlöv i det tidigare nämnda beslutet den 21 december 2000. I beslutet anförde han bl.a. att det med hänsyn till förhållandena i polisens arrestlokaler är inhumant och ovärdigt ett samhälle som vårt att förvara häktade personer i polisarrest för annat än en kortare tidsperiod. Han pekade bl.a. på att dessa lokaler har en utrustningsstandard som är betydligt lägre än en ”normal” häktescell och att det ofta förekommer störande oväsen.

text: Numera har polisarrester i viss utsträckning förvandlats till häktesplatser genom att kriminalvården har tagit över ansvaret för lokalerna. Standarden på dessa häktesplatser är dock ofta låg. Detta har jag själv iakttagit. Som exempel kan nämnas några celler vid Norrköpingshäktet som är belägna i polisens arrestlokaler. Jag besökte dem vid en inspektion i februari 2003. I protokollet över inspektionen noterades bl.a. följande.

text: Golvet är av målad betong och väggarna helkaklade. Inredningen består av en väggfast säng och ett väggfast bord, en toalett utan lock och ett litet handfat samt en TV. Fönstren är utvändigt försedda med fasta plåtar som är starkt vinklade uppåt för att dagsljus skall komma in samtidigt som möjligheten att se ut nedåt och rakt fram begränsas. Det går dock bara att se ut om man befinner sig helt nära fönstret. Inflödet av dagsljus är starkt begränsat.

text: Jag uttalade då uppfattningen att det inte är acceptabelt att celler med så låg standard används för häktade.

text: Jag har också besökt en cell som saknat både säng och bord, vilket medfört att den häktade varit tvungen att inta sina måltider sittande på en madrass på golvet.

text: Med anledning av ett stort antal anmälningar har jag vidare i olika beslut det senaste året framhållit att det enligt min mening inte är humant att förvara någon i en s.k. fyllecell annat än för en mycket begränsad tid och att sådana celler definitivt inte är anpassade för förvaring av intagna i flera dagar eller, vilket förekommer, veckor. Dubbelbeläggning För att hantera platsbristen har man i både anstalter och häkten valt att i viss utsträckning dubbelbelägga bostadsrum. Dubbelbeläggning av bostadsrum ingår numera i vissa anstalter och häkten som ett ”normalt” inslag i verksamheten. Med anledning av detta vill jag peka på det uttalande som Jan Pennlöv gjorde i beslutet den 21 december 2000 om att det mot bakgrund av de säkerhets- och miljömässiga faktorerna men även med beaktande av den rent mänskliga aspekten inte kan accepteras att en mer eller mindre rutinmässig dubbelbeläggning tillgrips som en lösning i sammanhanget.

text: Vad gäller dubbelbeläggning av bostadsrum finns det anledning att slå fast att varken lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. eller lagen om kriminalvård i anstalt innehåller något förbud mot att förvara mer än en intagen i ett bostadsrum. Bostadsrummen i landets häkten och anstalter är emellertid normalt inte byggda och utrustade för att samtidigt inrymma mer än en person. När två intagna tvingas dela bostadsrum är det inte ovanligt att den ena är hänvisad till att sova på en madrass på golvet. Det förekommer att det finns plats för bara en stol, vilket innebär att de intagna måste turas om med att sitta.

text: Intagna som jag har träffat vid mina inspektioner har uppgivit att det förekommer att en rökare och en icke-rökare placeras tillsammans. Det har påpekats att det kan förekomma svårigheter för intagna även av andra skäl att dela bostadsrum.

text: Här kan det vidare finnas skäl att citera FN:s standard minimiregler, artikel 9 (1). Where sleeping accomodation is in individual cells or rooms, each prisoner shall occupy by night a cell or room by himself. If for special reasons, such as temporary overcrowding, it becomes necessary for the central prison administration to make an exception to this rule, it is not desirable to have two prisoners in a cell or room. Inkvartering i besöksrum m.m. I en del fall sker inkvartering av intagna i lokaler som inte är avsedda som bostadsrum. I massmedier har det förekommit uppgifter om att intagna har inkvarterats i tvättstugor och gemensamhetsutrymmen av olika slag. Liknande uppgifter har lämnats till mig i samband med inspektioner och i anmälningar.

text: Det är naturligtvis särskilt olyckligt att besöksutrymmen tas i anspråk för inkvartering av intagna om intagnas möjligheter att ta emot besök därigenom försämras. Vid den inspektion som jag gjorde av häktet Malmö den 13 maj 2004 uppgavs beträffande besöksmöjligheterna att det under ett och ett halvt års tid endast hade kunnat förekomma besök under enstaka veckor på grund av att besöksrummen hade tagits i anspråk för inkvartering av intagna. Boendet – sammanfattande bedömning Det finns alltså anledning att av olika skäl vara kritisk till det sätt på vilket de intagnas boende har lösts. Sammanfattningsvis är det min uppfattning att åtskilliga intagna i häkten och anstalter med fog kan hävda att de utsätts för en behandling som är fullständigt oacceptabel från humanitär synpunkt och alltså strider mot de principer som ligger till grund för lagstiftningen på området. Rätten till gemensamhet, sysselsättning, fysisk träning och andra aktiviteter Överbeläggningen medför givetvis inte bara problem när det gäller inkvarteringen, utan får också andra följder. En är att det blir flera som måste samsas om t.ex. de besöksrum och de utrymmen för fysisk träning som finns tillgängliga. Det blir också en ökad efterfrågan på verksamheter av olika slag, t.ex. arbete och annan sysselsättning.

text: Vid de inspektioner som jag har gjort av olika häkten och anstalter, liksom vid tidigare JO-inspektioner, har både personal och intagna tagit upp detta och uttryckt sin oro över situationen. Det har också framgått att det har varit nödvändigt att avsätta avsevärda personalresurser för att hantera platsbristen administrativt och rent praktiskt. Detta har i sin tur inneburit att det på många håll tidvis inte har funnits den personal som behövts för att se till att de intagna får möjlighet till t.ex. gemensam vistelse, sysselsättning, fysisk träning och utomhusvistelse. Vidare har personalens möjligheter att samtala med de intagna minskats. De i egentlig mening kriminalvårdande åtgärderna har i förhållande till nödvändiga åtgärder för tillsyn och förvaring på många håll kommit alltmer i skymundan. Det har i olika sammanhang framhållits bl.a. att den nuvarande ansträngda situationen skapar spänningar såväl mellan intagna som mellan intagna och personal. Häri ligger naturligtvis en risk för våldshandlingar av olika slag.

text: I detta sammanhang finns det anledning att nämna följande. Europarådets antitortyrkommitté besökte Sverige i början av år 2003. I sin rapport från besöket rekommenderar kommittén de svenska myndigheterna att bl.a. fortsätta sina strävanden att ge de häktade möjligheter att vistas utanför cellerna och att ägna sig åt meningsfulla aktiviteter.

text: I ett större antal anmälningar under år 1999 klagade intagna i Kronobergshäktet på att möjligheten till gemensam vistelse hade blivit kraftigt inskränkt. Chefen för myndigheten bekräftade att det på grund av bristande resurser hade blivit nödvändigt med begränsningar av gemensamheten mellan intagna.

text: I sina beslut den 4 november 1999 i de aktuella ärendena (dnr 3768-1999 m.fl.) betonade Jan Pennlöv att häktade som huvudregel skall ges tillfälle till gemensam vistelse med en eller flera andra häktade. Denna regel infördes för att skapa en mer human utformning av häktesverksamheten. Därför var det enligt hans uppfattning inte acceptabelt om möjligheten till gemensam vistelse inskränktes eller t.o.m. omöjliggjordes p.g.a. bristande resurser.

text: Sedan saken aktualiserats på nytt anförde han i ett senare beslut (JO 2001/02 s. 155) bl.a. följande.

text: Vid mina besök på häkten under senare tid har det framkommit att problemet med inskränkningar i möjligheterna till gemensamhet mellan intagna till följd av bristande resurser är av generell natur. Det är enligt min mening uppenbart att lagstiftningen om gemensamhet mellan häktade blir innehållslös om det saknas erforderliga resurser. Jag är samtidigt medveten om att det av andra skäl, t.ex. klientelets sammansättning, ibland kan vara svårt att låta intagna vistas tillsammans. Sådana svårigheter – som också delvis är betingade av platsbristen på häktena – får dock inte tas till intäkt för att inte så långt möjligt tillämpa reglerna om möjlighet till gemenskap. Jag anser att det är i lika hög grad uppenbart att reglerna om t.ex. intagnas rätt att ta emot besök, att bedriva fysisk träning och vistas utomhus, att ha olika former av sysselsättning eller delta i programverksamhet av olika slag blir innehållslösa om de resurser som krävs för att genomföra dessa aktiviteter saknas.

text: Avslutande kommentar Som tidigare nämnts har det från olika håll uttryckts oro över den nuvarande situationen. Jag delar självklart den oron. Vad som är särskilt allvarligt är att förhållandena fortlöpande har försämrats under en följd av år och att de planer som nu finns för att förbättra situationen inte kan få effekt förrän om ytterligare några år.

text: Det är inte JO:s uppgift att anlägga kriminalpolitiska eller ekonomiska aspekter på frågan. Det är däremot JO:s rätt och skyldighet att ingripa när lagar och andra författningar inte efterlevs i den offentliga förvaltningen. I JO:s uppdrag ingår särskilt att se till att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds för när i den offentliga förvaltningen.

text: De svenska lagar som reglerar förhållandena för häktade och intagna i kriminalvårdsanstalter bygger på värderingar som är grundläggande för vårt samhällsskick, bl.a. respekten för den enskildes människovärde. Ett viktigt inslag i regleringen är att villkoren för sådana inskränkningar i de enskilda fri- och rättigheter som är nödvändiga i häkten och anstalter är noggrant reglerade och även i övrigt uppfyller höga krav på rättssäkerhet.

text: Som situationen nu har utvecklats saknar de ansvariga i häktena och anstalterna många gånger i praktiken möjlighet att uppfylla kraven i lagstiftningen. Det går givetvis inte att beskriva problemet i kvantitativa termer. Men det är ingen tvekan

text: om att problemet är mycket allvarligt, inte minst med tanke på karaktären av den lagstiftning det är fråga om.

text: Det är inte möjligt för mig att slå fast vilka faktorer som har lett fram till den nuvarande situationen. Jag har därför inte heller underlag att uttala kritik mot någon myndighet eller tjänsteman. Jag vill emellertid slå fast att det är utomordentligt angeläget att den negativa utvecklingen inte fortsätter, utan att man snabbt sätter in åtgärder för att vända den.

text: Kriminalvårdens grundläggande syfte är att främja de intagnas samhällsanpassning. Detta syfte uppnår man inte med dagens platsbrist.

text: Någon ytterligare åtgärd från min sida är inte påkallad för närvarande. Jag kommer självfallet att följa utvecklingen på området.

text: Jag överlämnar en kopia av beslutet till riksdagens justitieutskott och Justitiedepartementet.

text: Med detta avslutar jag ärendet.