nyckelord:
Allmänna handlingar
Avgift
Serviceskyldighet

title: Fråga om lagligheten av en lantmäterimyndighets avgiftsfinansiering av tjänster, villkor för rådgivning och information, avgiftsuttag för kopiering m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan begärde AA att JO skulle granska Lantmäterimyndighetens i Gotlands län uppgifter i en annons om att myndigheten i större utsträckning skulle avgiftsfinansiera sina tjänster. AA anförde att annonsen i stora delar stred mot intentionerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , särskilt mot

text: 2 kap. 12 §

text: : ”Handlingar som får lämnas ut skall på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den, som önskar taga del därav, så att handlingen kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas.” Hon ifrågasatte det lagenliga i att avgiftsbelägga all kopiering och datautskrift liksom all hjälp med att läsa och tolka kartor och handlingar. Hon var även kritisk mot storleken på de avgifter som myndigheten informerade om i annonsen jämfört med de taxor som framgår av avgiftsförordningen samt mot den begränsade tiden för fri rådgivning av en lantmätare. Slutligen vände hon sig mot att det i annonsen talades om fri rådgivning av en lantmätare viss tid i veckan ”för våra medborgare” då lagen gäller ”envar”.

text: Till anmälan fanns fogad den aktuella annonsen, som var införd i Gotlands Tidningar den 31 december 2003. Annonsen hade i huvudsak följande innehåll.

text: Lantmäteriet informerar Genom statsmakternas beslut skall lantmäteriet i större utsträckning avgiftsfinansiera sina tjänster. Från den 1 januari 2004 gäller därför följande: Fastighetsregistreringen är avgiftsbelagd All fastighetsregistrering som sker efter att genomförda lantmäteriförrättningar vunnit laga kraft är avgiftsbelagd. Avgiftens storlek är beroende av den tid registreringen tar. På fakturan som betalande sakägare erhåller, tillkommer alltså en kostnadspost för registreringen. Villkor för rådgivning och information Alla handlingar i Lantmäteriets arkiv är offentliga. Det kostar inget att läsa handlingar och titta på kartor. De två dataterminalerna som står i visningssalen är också avgiftsfria. All kopiering och datautskrift är avgiftsbelagd.

text: All hjälp med att läsa och tolka kartor och handlingar är avgiftsbelagd. All rådgivning och hjälp från lantmätare och ingenjörer är avgiftsbelagd. Observera att det även gäller telefonförfrågningar! (Undantag, se nedan.) Avgiften är 180 kr (per påbörjad kvart) vid kontantbetalning. Vid betalning mot faktura tillkommer 50 kr. För våra medborgare har en av våra lantmätare mottagning för fri rådgivning (i kortare frågor) varje tisdag 09.00–10.00 och fri telefonrådgivning (högst 5 min) varje tisdag 10.30–11.30. Telefon- och besökstid 09.00–11.30 och 13.00–15.00 under tiden 1 september–29 april. Under tiden 30 april–31 augusti har vi endast öppet på förmiddagarna.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades den 29 januari 2004 från lantmäterimyndigheten och myndighetens beslut den 9 december 2003 om avgifter för myndighetsservice begärdes in. Anmälan remitterades därefter den 9 februari 2004 till Lantmäteriverket som anmodades att, efter hörande av Lantmäterimyndigheten i Gotlands län, yttra sig över vad som framfördes i anmälan.

text: I Lantmäteriverkets remissvar yttrades följande (bilagan utelämnad här).

text: 1. Inledning

text: LM är en liten myndighet med åtta (8) anställda. Trycket på myndigheten från allmänheten är stort eftersom myndigheten innehar mycket arkivhandlingar och har en verksamhet som berör många – som exempel kan nämnas att antalet frågor från Storstockholmsområdet numera är av stor omfattning. De frågor och den arkivservice som LM svarar för är till stor del av samma karaktär som Landsarkivet som arkivmyndighet svarar för. Uppgifterna är resurskrävande för en liten enhet som LM utgör. I de frågor som ärendet rör vill LMV anföra följande: 2. Kopiering, utskrift av allmänna handlingar och tillhandahållande av uppgifter ur sådana I LM:s annons har anförts att ”all kopiering och datautskrift är avgiftsbelagd”. Bestämmelser om tillhandahållande av allmän handling finns i

text: 2 kap.

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Avgift för kopior av allmänna handlingar regleras i

text: 16 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: Avgiftsförordningen

text: skall dock endast tillämpas om något annat inte följer av lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen (

text: 2 §

text: ). LMV har i regeringens regleringsbrev bemyndigats att utfärda föreskrifter, LMVFS, som komplement till

text: avgiftsförordningen

text: . Regeringens bemyndigande avser kopior av handlingar som är större än A 4 eller avser utskrift från digital registerkarta. Lantmäterimyndigheterna bedriver även – enligt

text: 19 §

text: instruktionen (

text: ) för det statliga lantmäteriet – viss uppdragsverksamhet, s.k. myndighetsservice. Avgifterna för denna verksamhet beslutas enligt

text: 16 §

text: lantmäteriinstruktionen av LMV i särskilda föreskrifter, LMVFS. Enligt denna kan lantmäterimyndighet för varje län besluta om viss ersättning. LM har anfört att myndigheten beslutat om en lokal myndighetstaxa med stöd av

text: 16 § tredje stycket avgiftsförordningen

text: , vilket innebär att

text: första stycket

text: och

text: andra stycket

text: nämnda paragraf inte skall tillämpas. Myndighetens avsikt har varit att tillämpa samma avgifter som närbelägna Landsarkiv, som enligt LM tar betalt för all kopieringsverksamhet och har i stort sett samma medborgare som besökare.

text: LM har hänvisat till de avgiftsprinciper som tillämpas av Landsarkivet på Gotland. Såvitt LMV kunnat finna är Landsarkivets befogenhet att ta betalt för allmänna handlingar reglerad i

text: 34 § förordningen (1995:679)

text: med instruktion för Riksarkivet och landsarkiven. Landsarkivet har sålunda författningsstöd för sina avgifter och kan därför avvika från

text: avgiftsförordningen

text: för att ta betalt bl.a. för material och tjänster som erbjuds enskilda. Bortsett från befogenheten att bedriva myndighetsservice saknas motsvarande rättslig grund för LM. Den möjlighet som Lantmäteriverkets regleringsbrev ger att avvika från

text: avgiftsförordningen

text: avser som ovan anförts endast tillhandahållande av kopior i större format än A 4 och utskrift från digital registerkarta. Av LM:s annons framgår vidare följande: ”All hjälp med att läsa och tolka kartor och handlingar är avgiftsbelagd.” ”För våra medborgare har en av våra lantmätare mottagning för fri rådgivning (i kortare frågor) varje tisdag 09.00–10.00 och fri telefonrådgivning (högst 5 min) varje tisdag 10.30–11.30.” Enligt

text: 2 kap.

text: TF och

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: har myndigheterna en skyldighet att lämna uppgifter ur allmänna handlingar i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Myndigheten har dessutom en allmän serviceskyldighet som regleras i

text: 4 § förvaltningslagen

text: (FL). Offentlighetsprincipen går dock i vissa avseenden längre än serviceskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: 3 §

text: FL). Annonsen anger å ena sidan att all hjälp är avgiftsbelagd, å andra sidan ges möjlighet för fri rådgivning i kortare frågor och fri telefonrådgivning i högst fem minuter. I LM:s beslut om avgifter för myndighetsservice anges att rådgivningstaxan gäller när kunden begär mer service än vad som har stöd i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . LMV återkommer under p. 3 till frågan om myndighetens serviceskyldighet. Ovanstående gäller frågor till arkivservice. Rådgivning beträffande lantmäteriförrättningar är inte avgiftsbelagd. 3. Rådgivning I annonsen har LM beträffande rådgivning anfört: ”All rådgivning och hjälp från lantmätare och ingenjörer är avgiftsbelagd. Observera att det även gäller telefonförfrågningar! (Undantag, se nedan.) Avgiften är 180 kr (per påbörjad kvart) vid kontantbetalning. Vid betalning mot faktura tillkommer 50 kr.” ”För våra medborgare har en av våra lantmätare mottagning för fri rådgivning (i kortare frågor) varje tisdag 09.00–10.00 och fri telefonrådgivning (högst 5 min) varje tisdag 10.30–11.30.” Regler om skyldighet för statliga myndigheter att gå allmänheten till handa med att lämna upplysningar finns i förordningen (

text: ) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut m.m. I

text: 13 §

text: denna förordning har tagits in hänvisningar bl.a. till bestämmelserna i

text: 15 kap. 4 §

text: och

text: 12 §§

text: sekretesslagen

text: samt till

text: och

text: 5 §§

text: FL som reglerar myndighetens serviceskyldighet. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Varje myndighet får anpassa sin service efter en mer allmän lämplighetsbedömning. Hjälpen skall lämnas avgiftsfritt, om det inte finns författningsstöd för att ta ut en avgift. Rådgivning och annan liknande service kan avgiftsbeläggas enligt

text: 4 § 4 p. avgiftsförordningen

text: . Enligt

text: 4 § 10 p.

text: finns även möjlighet att avgiftsbelägga upplysningar per telefon. Båda fallen gäller endast under förutsättning att tjänsten är förenlig med myndighetens uppgifter och innebär en service som går utöver den hjälp som skall utföras avgiftsfritt enligt ovannämnda regler. Avgifter för myndighetsservice och uppdrag för LM finns reglerade i LMVFS. De frågor som ställs till LM är av blandad karaktär och de kan lika ofta röra verksamhetsområdet i en vid bemärkelse som de kan röra sådant som ligger direkt

text: inom LM:s myndighetsansvar. Frågan är var gränsen för myndighetens serviceskyldighet går. Det är uppenbart att någon form av begränsning för myndighetens serviceskyldighet måste finnas. Den service som lämnas bör i största möjliga utsträckning vara likvärdig för alla besökare hos LM, och det kan därför vara lämpligt att som utgångspunkt för rådgivningsskyldigheten fastställa en tidsgräns, som tillämpas i normalfallet. Ett vägledande uttalande i denna del är enligt LMV:s uppfattning värdefullt. 4. Uttrycket ”våra medborgare” En medborgare är enligt LM en person som utnyttjar sina medborgerliga rättigheter att ta del av offentliga register och allmänna handlingar. En medborgare kan vara anonym i sina kontakter med myndigheter. En medborgare har ingen affärsrelation med myndigheten. I

text: 2 kap. 1 §

text: TF stadgas att varje svensk medborgare har rätt att ta del av allmänna handlingar. I

text: 14 kap. 4 §

text: TF stadgas att utlänning likställs med svensk medborgare om inte annat stadgas i TF eller annan lag. LMV anser att ordet medborgare kan användas som ett samlingsbegrepp på alla som omfattas av offentlighetsprincipen, dvs. envar. 5. Sammanfattning LMV har förståelse för LM:s uppfattning att de frågor både inom och utom myndighetens verksamhetsområde som myndigheten har att hantera är så omfattande att det numera allvarligt stör den ordinarie verksamhetens behöriga gång och att de principer som gäller allmänna handlingar inte är anpassade till denna verksamhet. En generell vägledning av JO hur långt serviceskyldigheten sträcker sig är därför av stort intresse. När det gäller frågan att jämställa LM:s arkivservice med den service som tillhandahålls av Landsarkivet bör den frågan enligt LMV:s uppfattning bli föremål för särskild reglering, och LMV har under hand tagit upp frågan och kommer att göra en framställning därom till Miljödepartementet.

text: AA gavs tillfälle att kommentera yttrandet men hördes inte av.

text: I beslut den 14 juni 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Min granskning av lantmäterimyndighetens beslut om att i större utsträckning avgiftsbelägga sina tjänster sker i första hand mot bakgrund av följande bestämmelser.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) skall en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen.

text: Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: Myndigheten skall vidare, enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: , på begäran av enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Till skillnad från vad som gäller i

text: 2 kap.

text: TF saknas det i

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: bestämmelser om möjlighet att ta ut avgift. Uttalanden i förarbetena synes utgå från

text: att rätten till muntlig, till skillnad från skriftlig, upplysning är ”ovillkorlig” i den meningen att den inte får förenas med avgift. I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 361) framhålls nämligen att ”bestämmelsen inte ger den enskilde någon ovillkorlig rätt till skriftligt svar. Bestämmelsen utgör alltså inte hinder mot föreskrifter som innebär att skriftlig uppgift i vissa fall lämnas endast mot avgift.”

text: Jag konstaterar inledningsvis att det i lantmäterimyndighetens beslut sägs att det inte införs någon avgift för att läsa handlingar, använda dataterminaler eller titta på kartor hos myndigheten. All kopiering och datautskrift blir emellertid förenad med en avgift. Bestämmelsen i

text: 2 kap. 12 §

text: TF gäller dock även för ADB-upptagningar. Om myndigheten väljer att lämna ut en sådan allmän handling i form av en datautskrift skulle det därför strida mot

text: 2 kap. 12 §

text: TF att ta ut en avgift. Mot denna bakgrund ifrågasätter jag åtgärden att avgiftsbelägga all datautskrift. Jag återkommer nedan till frågan om avgifter för kopiering.

text: Genom beslutet avgiftsbeläggs även all hjälp med att läsa och tolka kartor och handlingar. I annonsen sägs också att all rådgivning och hjälp från lantmätare och ingenjörer är avgiftsbelagd. Skilda former av tidsdebitering gäller enligt beslutet för ”enkel rådgivning” respektive ”tidersättningsdebiterad myndighetsservice”. Av beslutet framgår att ”rådgivning i fastighetsrättsliga frågor” alltid föreligger då det begärs mer service än vad som har stöd i

text: tryckfrihetsförordningen

text: samt att alla frågor som inte direkt kan besvaras genom innantilläsning i ett Visa-utdrag är att betrakta som rådgivning. Som exempel på en typisk fackfråga som kräver expertkunskaper nämns i beslutet, bilaga 4, frågan om en viss fastighet belastas av servitut.

text: Som framgått av det nyss sagda torde myndigheten inte kunna ta ut avgift för att fullgöra skyldigheten enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: att lämna muntlig upplysning om uppgift ur allmän handling. Att ta ut avgift för att lämna biträde med att t.ex. tolka kartor i samband med att någon tar del av handlingar hos myndigheten innebär emellertid inte någon inskränkning av handlingsoffentligheten som sådan och strider därför inte mot

text: 2 kap. 12 §

text: TF. Frågan om omfattningen av och avgift för sådant biträde får i stället i första hand ses mot bakgrund av reglerna om myndigheternas serviceskyldighet.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt. Serviceskyldigheten är dock inte obegränsad; myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp, i vilken form svar på frågor skall ges etc. Det framgår av lagens förarbeten att sådan hjälp normalt skall lämnas kostnadsfritt, men där uttalas samtidigt att det kan finnas författningsstöd för att ta ut en avgift i exempelvis myndigheternas instruktion (

text: prop. 1985/86:80 s. 60

text: Det framgår även av

text: 18 § förordningen (1995:1418)

text: med instruktion för det statliga lantmäteriet att lantmäterimyndigheten i länet bl.a. skall ge råd och stöd inom verksamhetsområdet. Det får antas att bestämmelsen i instruktionen, som tillkommit efter

text: förvaltningslagen

text: , varit avsedd att tillföra regleringen något utöver vad som följer av denna (jfr Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 62), vilket skulle kunna innebära att service skall lämnas i större utsträckning än vad en lantmäterimyndighet är skyldig att göra enligt

text: förvaltningslagen

text: För statliga myndigheters uttag av avgifter för vissa varor och tjänster gäller

text: avgiftsförordningen (1992:191)

text: . Denna skall enligt

text: 2 §

text: tillämpas om inte något annat följer av en annan förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen. Enligt

text: 3 §

text: förordningen gäller att en myndighet får ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen.

text: I 4 § finns ett generellt bemyndigande för samtliga statliga myndigheter att, om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, mot avgift tillhandahålla bl.a. rådgivning och annan liknande service (4 p.) och automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift, dvs. allmän handling på ADB-medium (9 p.). Bemyndigandet omfattar också upplysningar per telefon, om den servicen går utöver myndighetens serviceskyldighet enligt

text: förvaltningslagen

text: och

text: sekretesslagen

text: (10 p.). Enligt paragrafens andra stycke gäller att varor och tjänster enligt bestämmelsen får tillhandahållas bara om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. I Ekonomistyrningsverkets föreskrifter och allmänna råd till

text: avgiftsförordningen

text: (ESV cirkulär 1999:6) föreskrivs i fråga om

text: 4 § 4 p.

text: att myndigheten, innan den beslutar att ta ut en avgift, skall pröva att tjänsten är förenlig med myndighetens uppgift och att tjänsten innebär en service som går utöver den hjälp som skall utföras avgiftsfritt enligt bl.a.

text: 4 § förvaltningslagen

text: I 19 § i instruktionen ges därutöver ett bemyndigande för lantmäterimyndigheten i länet att mot avgift bedriva myndighetsservice som har ett naturligt samband med myndighetsutövningen. Enligt 16 § i instruktionen beslutar Lantmäteriverket om föreskrifter om avgifter för bl.a. tillhandahållande av grundläggande landskapsoch fastighetsinformation, innefattande de allmänna kartorna och för den myndighetsservice som enligt 19 § bedrivs av lantmäterimyndigheterna i länen. Av 16 § i Lantmäteriverkets föreskrifter om avgifter för uppdrag och myndighetsservice (

text: LMVFS 2001:6

text: ), (jfr numera

text: LMVFS 2004:3

text: , 14 §) framgår att bl.a. rådgivning ingår i lantmäteriets fastighetsrättsliga service. Genom 19 § i instruktionen finns således författningsstöd för att ta ut avgift för bl.a. ”rådgivning”, under förutsättning att det är fråga om s.k. ”myndighetsservice”. Begreppet definieras dock inte närmare i instruktionen.

text: I en av de propositioner som låg till grund för riksdagens beslut om omstruktureringen av det statliga lantmäteriet (

text: prop. 1993/94:214 s. 33

text: ) nämndes följande

text: som exempel på lokalt utförd uppdragsverksamhet av karaktären myndighetsservice: att göra husutsättning, upprätta fastighetsplan och nybyggnadskarta, utföra lägeskontroll, ajourhålla primärkarta, göra fastighetsutredningar och fastighetsägarförteckningar samt lämna viss annan fastighetsrättslig service. I propositionen uttalades att regeringen avsåg att i instruktionen för myndigheterna avgränsa denna verksamhet så noggrant att förutsättningarna skulle bli klarlagda för bl.a. aktörer på marknaden. Någon sådan avgränsning finns, som konstaterats ovan, emellertid inte i instruktionen.

text: Bestämmelserna i 18 och 19 §§ måste dock läsas i ett sammanhang. En rimlig tolkning blir då att bemyndigandet i 19 § gäller åtgärder av annat slag än vad som avses i såväl 18 § i instruktionen som

text: 4 § förvaltningslagen

text: , åtgärder där någon önskar få ett särskilt uppdrag utfört. Min slutsats blir därför att det saknas stöd i ett bemyndigande att avgiftsbelägga all hjälp utöver ren innantilläsning på det sätt som skett i lantmäterimyndighetens beslut. Avgränsningen är dock oklar och det föreligger behov av en tydligare definition av vad som utgör myndighetsservice enligt 19 § instruktionen bl.a. i det hänseende som Lantmäteriverket har pekat på.

text: Jag övergår därmed till frågan om avgifter för kopiering. Rätten att ta ut avgift för kopia eller avskrift av en allmän handling framgår som ovan nämnts av

text: 2 kap. 13 §

text: TF.

text: Enligt

text: 15 § avgiftsförordningen

text: skall myndigheten ta ut avgift enligt 16–22 §§ för att efter särskild begäran lämna ut kopior, bevis och registerutdrag m.m. I

text: 16 § avgiftsförordningen

text: anges att avgift tas ut för beställningar av kopior och utskrifter som omfattar mer än tio sidor, att avgiften för tio sidor är 50 kr och 2 kr för varje sida därutöver. Enligt tredje stycket får myndigheten besluta om undantag om det finns särskilda skäl.

text: För lantmäterimyndigheternas del finns bestämmelser i regleringsbrev för budgetåret 2004 avseende Lantmäteriverket, regeringsbeslut den 18 december 2003, s. 13. Under rubriken ”Villkor för avgiftsbelagd verksamhet” anges inledningsvis följande två punkter.

text: 1. Avgifternas storlek bestäms av Lantmäteriverket, dock ej i de fall som avses i förordningen (

text: ) om avgifter vid de allmänna domstolarna, i förordningen (

text: ) om pantbrevsregister, i de fall ersättning utgår enligt förordningen (

text: ) om avgifter vid lantmäteriförrättningar och i de fall som avses i

text: 15 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: med de undantag som anges i följande punkt.

text: 2. Avgifter för handlingar i större format än A 4 och utskrifter från automatisk databehandlad registerkarta, som utlämnas av Lantmäteriverket och statlig lantmäterimyndighet med stöd av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: , beslutas av Lantmäteriverket. Avgifterna skall motsvara självkostnaden för kopieringen eller utritningen och får inte avse ersättning för att ta fram eller återställa handlingen. Avgifterna skall framgå av en särskild av Lantmäteriverket beslutad taxa. Bestämmelserna i

text: och

text: 24 §§

text: avgiftsförordningen

text: är tillämpliga på avgifter enligt nämnda taxor.

text: Enligt villkoren i regleringsbrevet gäller således i princip att Lantmäteriverket beslutar om avgifternas storlek i samtliga nu aktuella fall utom i fråga om avgifter för kopior m.m., som regleras i

text: 22 §§

text: avgiftsförordningen

text: . Lantmäteriverket har dock bemyndigats att bestämma avgifter även avseende handlingar i större format än A 4 och utskrifter från ADB-registerkarta, som utlämnas med stöd av

text: 2 kap. 13 §

text: TF.

text: Möjligheten i

text: 16 § tredje stycket avgiftsförordningen

text: att, om det finns särskilda skäl, besluta om undantag från de regler som föreskrivs i de första två styckena är därför i och för sig tillämplig för lantmäterimyndighetens del.

text: Av regeringens förordningsmotiv 1992:3, utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 april 1992, anförs följande beträffande möjligheten att göra sådant undantag (s. 16 f.).

text: Som exempel på situationer när det kan finnas anledning att frångå regeln om avgiftsfrihet i första stycket kan nämnas att någon ständigt återkommer med ”småbeställningar” som lämpligen hade kunnat göras i ett sammanhang, dvs. beställningar som var och en avser färre än tio kopior oavsett antalet kopierade dokument, eller att flera personer från exempelvis samma företag på ett mera systematiskt sätt beställer ett antal kopior var. I sådana fall har myndigheten att konstatera att vederbörande egentligen överskridit tiosidorsgränsen och kan därmed beräkna avgiften enligt huvudregeln, dvs. 40 kr (anm.: nu 50 kr) för de första tio sidorna plus 2 kr per ytterligare sida. Det finns inget krav på att utlämnande av avgiftsfria kopior registreras eller diarieförs. Detta leder i sin tur till att det endast är i uppenbara fall av missbruk som undantagsbestämmelsen kan tillämpas på detta sätt. Myndigheten får göra avsteg även från de fastställda avgiftsbeloppen i andra stycket om det finns särskilda skäl. Som exempel på en situation när det kan finnas anledning att ta ut en lägre avgift än den föreskrivna kan nämnas beställningar av mer omfattande datautskrifter, där en strikt tillämpning av andra stycket skulle kunna leda till ett kraftigt överuttag av avgift. I ett sådant fall får myndigheten själv fastställa avgiften. Detsamma gäller om kostnaden för framställningen av de begärda kopiorna eller utskrifterna skulle avsevärt överstiga den föreskrivna avgiften och det därför finns särskilda skäl att ta ut en högre avgift. I båda fallen har myndigheten att beakta den grundläggande principen att full kostnadstäckning bör uppnås. Emellertid måste även beaktas att, enligt praxis, kostnaderna för framtagande och återställande av handlingar inte får ingå i den avgift som därvid fastställs. Av motivuttalandena framgår att undantaget är avsett att tillämpas för speciella situationer. Uttalandena ger däremot inte stöd för att, så som lantmäterimyndigheten har tolkat bestämmelsen, fatta beslut om en från

text: 22 §§

text: avgiftsförordningen

text: avvikande avgiftstaxa. Som Lantmäteriverket har yttrat, har rättslig grund således saknats för att besluta om en lokal myndighetstaxa av innebörden bl.a. att all kopiering avgiftsbeläggs.

text: Vad gäller frågan om avgifternas storlek i övrigt har lantmäterimyndigheten, som Lantmäteriverket har påpekat, enligt föreskrifterna i vissa fall rätt att besluta om viss ersättning. Enligt 1 § i Lantmäteriverkets föreskrifter om avgifter för uppdrag och myndighetsservice (

text: LMVFS 2001:6

text: ) skall ersättning betalas för verkets uppdrag och myndighetsservice utförd av lantmäterimyndighet i län. Av 2 § framgår att lantmäterimyndigheten får avvika 10 % från de av verket angivna

text: sakersättningarna för myndighetsservice. I 3 § sägs bl.a. att lantmäterimyndighet fastställer timkostnader för verksamheten i respektive län.

text: I anmälan riktas även kritik mot den begränsade tiden för fri rådgivning. Jag har ovan konstaterat att förutsättningar inte har förelegat att avgiftsbelägga hjälp och rådgivning i så stor utsträckning som lantmäterimyndigheten har gjort. Jag vill tillägga följande. Myndigheternas skyldighet att ta emot besök och telefonsamtal från enskilda framgår av

text: 5 § förvaltningslagen

text: . Bestämmelsen utesluter inte att myndigheter begränsar sitt öppethållande. I förarbetena nämns som exempel på inskränkningar av tillgängligheten att en myndighet kan begränsa sin telefonservice till vissa timmar på dagen, när det är nödvändigt (

text: prop. 1985/86:80 s. 61

text: ). Hur mycket tillgängligheten kan begränsas är en avvägning som får avgöras av myndigheten med hänsyn främst till verksamhetens art, arbets- och resurssituationen och den grundlagsskyddade rätten att ta del av allmänna handlingar. Jag finner ingen anledning att rikta kritik mot de öppettider som lantmäterimyndigheten har bestämt.

text: Offentlighetsprincipen gäller varje svensk medborgare,

text: 2 kap. 1 §

text: TF. Enligt

text: 14 kap. 5 § andra stycket

text: TF likställs utlänning med svensk medborgare om inte annat föreskrivs i TF eller annan lag. Mot denna bakgrund förefaller det mindre lämpligt att i beslutet/annonsen erbjuda service till ”våra medborgare”.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.

text: Vad som kommit fram i ärendet kan enligt min mening vara av intresse för regeringens författningsarbete inom området. Jag översänder därför ett exemplar av detta beslut till Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet för kännedom.


nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: En tjänsteman vid skattemyndighet har på eget initiativ kommit överens med den skattskyldige om att avvakta med en omprövning innan ett överklagande lämnas över till domstol

org: jo

text: AA klagade i en anmälan, som kom in till JO den 21 januari 2003, i huvudsak på att skattemyndigheten inte hade handlagt ett ärende om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus med tillräcklig skyndsamhet och på myndighetens dröjsmål med att överlämna hans överklagande till länsrätten.

type: stycke

text: Skattemyndigheten anmodades att yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde skattemyndigheten den 17 mars 2003, genom regionskattechefen BB, i huvudsak följande (det yttrande från skattekontoret i Västerås som myndigheten hade fogat till remissvaret har uteslutits här).

text: Dåvarande Skattemyndigheten i Västmanlands län avslog genom beslut den 7 november 1994 AA:s ansökan enligt lagen (

text: ) om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus avseende kostnader för nytillverkade skåpluckor. Ärendet har inte avslutats av Skattemyndigheten i Västmanlands län utan i samband med organisationsförändring av landets skattemyndigheter den 1 januari 1999 överförts för fortsatt handläggning vid Skattemyndigheten i Västerås och skattekontoret i Västerås som handläggande skattekontor, dnr

text: 619 9925-94/6060

text: och

text: 619 9927-94/6060

text: . Myndigheten har ännu inte avslutat ärendet. – – –

text: Tillämpliga bestämmelser

type: rubrik

text: Genom ansökan före den 28 februari 1995 om tillämpning av bestämmelserna i lagen om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus kunde skattereduktion under vissa förhållanden tillgodoräknas vid debiteringen av skatt vid 1994 eller 1995 års taxering. Av 12 § samma lag framgår att skattemyndighetens beslut beträffande skattereduktion får omprövas enligt bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: samt i vissa närmare angivna fall. Av

text: 13 §

text: framgår att sökanden får överklaga skattemyndighetens beslut till länsrätt inom tre veckor från det att han fått del av beslutet.

text: Skattemyndighetens bedömning

text: Av redogörelsen för skattemyndighetens handläggning av ärendet framgår att AA överklagat myndighetens beslut den 29 november 1994. Ärendet har inte överlämnats till Länsrätten i Västmanlands län för prövning. Redan under 1994 träffades överenskommelse att avvakta med att överlämna ärendet till

text: länsrätten till dess att förvaltningsdomstol meddelat beslut i andra ärenden gällande samma fråga. Detta innebar att ärendet skulle vara öppet i diariet och bevakas av handläggaren för eventuell omprövning av beslutet att inte medge skattereduktion. Det har i ärendet inte framkommit någon omständighet, som kan föranleda att skattemyndigheten skall ompröva det beslut, som meddelades den 7 november 1994, enligt bestämmelserna i vare sig

text: 27 § förvaltningslagen

text: eller 12 § lagen om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus. Det är beklagligt att ärendet inte överlämnats till länsrätten enligt de föreskrifter som gäller vid överklagan. Den aktuella lagstiftningen var helt ny och det saknades klara uttalanden i praxis i den aktuella frågan. Mot denna bakgrund har handläggande tjänsteman i sin strävan att ge god service accepterat att i avvaktan på rättsutvecklingen hålla ärendet öppet för att i samband med ett överlämnande eventuellt kunna tillstyrka bifall till yrkandet och därmed bespara såväl AA som myndigheterna arbete. Inom skattemyndigheten sker regelbundet uppföljning av öppna ärenden i diariet. Ansvariga kontors- och sektionschefer bör då utreda anledningen till att myndigheten ännu inte handlagt äldre ärenden. Vid en sådan utredning borde det varit möjligt utreda anledningen till att myndigheten ännu inte vidtagit åtgärder samt efter kontakt med AA överlämna ärendet till länsrätten för prövning. Det är därför helt oacceptabelt att skattemyndigheten inte på eget initiativ vidtagit några åtgärder för att påskynda handläggningen av ärendet. I varje fall borde uppföljningen av öppna ärenden under senare delen av år 2000 föranlett att åtgärder vidtagits i anledning av Regeringsrättens dom den 29 september 2000 i mål nr

text: RÅ 2000 not 147

text: ) gällande samma fråga. Jag beklagar de brister som framkommit beträffande handläggningen av AA:s överklagan av skattemyndighetens beslut angående skattereduktion för utgifter avseende byggnadsarbete på bostadshus. Åtgärder har numera vidtagits för att avsluta myndighetens handläggning av ärendet, bl.a. har AA den 7 februari 2003 erhållit en kopia av Regeringsrättens dom gällande skattereduktion för byggnadsarbeten på bostadshus avseende utgifter för skåpluckor. Vidare kommer skattemyndigheten att på nytt se över myndighetens rutiner för uppföljning och rapportering av öppna ärenden i diariet. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I sitt beslut den 24 september 2004 anförde JO Lundin i bedömningsdelen följande.

text: Av

text: 25 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att om en skrivelse med ett överklagande inte avvisas enligt 24 §, skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet.

text: Något överlämnande skall inte ske när myndigheten själv omprövar det överklagade beslutet och omprövningen leder till att överklagandet förfaller. Detta framgår av

text: 28 § första stycket samma lag

text: En myndighet bör under vissa förhållanden kunna avvakta med handläggningen av överklagade ärenden till dess s.k. pilotmål har prövats av domstol. Så kan tänkas vara fallet t.ex. när ny lagstiftning har införts och man kan förvänta sig ett stort antal överklaganden vilkas utgång är beroende av en eller flera principfrågor. Ett sådant förfarande kan inte minst ha processekonomiska fördelar. Ett beslut om att på så sätt avvakta med handläggningen bör fattas av myndigheten som sådan och bygga på en medveten strategi. Det ankommer inte på en enskild tjänsteman att på

text: eget initiativ träffa överenskommelser av sådan innebörd med enskilda klaganden. Det som har framkommit i detta ärende visar vilka problem som sådana initiativ kan medföra. Jag anser att tjänstemannen i detta fall utan dröjsmål borde ha överlämnat skrivelsen med överklagande och övriga handlingar i ärendet till länsrätten.

text: Som framgår av skattemyndighetens remissvar har det senare även brustit i myndighetens egen uppföljning av öppna ärenden i diariet. Jag delar myndighetens uppfattning att det är helt oacceptabelt att myndigheten inte på eget initiativ har vidtagit några åtgärder för att påskynda handläggningen av ärendet.

text: Sammanfattningsvis anser jag att myndigheten förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Avskildhetsplacering av en intagen

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 maj 2010, mot Kriminalvården, anstalten Västervik Norra, uppgav AA i huvudsak följande. Den 29 april 2010 placerades han i avskildhet. Han återfördes till sin avdelning den 3 maj 2010. Trots att han varken var våldsam eller skadade anstaltens egendom fick han under de fyra dygn avskildheten pågick vistas i ett bostadsrum som inte hade någon annan inredning än en madrass. Det tog 24 timmar innan han fick veta varför han hade placerats i avskildhet. Han fick inte möjlighet att kontakta sin advokat under avskildheten.

text: AA uppgav vidare att avskildhetsbeslutet var ogrundat och han gjorde gällande att anstalten satt i system att använda avskildhetsplacering som bestraffning.

text: Utredning

text: Anstaltens avskildhetsbeslut under perioden den 1 april–1 juni 2010 begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad AA anfört.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården (region Öst), genom regionchefen BB, följande. – – –

text: Utredning

text: Anstalten har genom ställföreträdande kriminalvårdschefen CC yttrat sig och anfört bl.a. följande. AA placerades avskild den 29 april 2010. Bakgrunden till beslutet om avskildhet var att ett förtroenderådsmöte hållits på avdelningen den 28 april 2010. Efter mötet sökte en intagen upp personal och berättade att han ville flytta från avdelningen. Av uppgifterna uppkom misstanke om att den intagne blivit hotad av medintagna och att det var anledningen till att denne ville bli flyttad. Den 28 april 2010 avskildes därför en av de intagna såsom misstänkt för delaktighet i det misstänkta hotet. Efter att ytterligare uppgifter framkommit blev även AA misstänkt för delaktighet, varför denne avskildes den 29 april 2010. Anledningen till att beslutsfattaren valde 20 § första stycket 1 KvaL som grund för beslutet var att bedömningen gjordes att flera andra intagna riskerade att utsättas för hot på avdelningen och att det därmed förelåg en fara för annan intagens säkerhet till liv eller hälsa.

text: AA delgavs beslutet om avskildhet samma dag som beslutet fattades. Av beslutet framgick att det hade framkommit uppgifter som tydligt pekade på att AA varit delaktig/drivande i hot mot medintagen. Det dröjde således inte alls 24 timmar innan AA fått veta anledningen till avskildheten. Förhör i det misskötsamhetsärende som initierades hölls den 30 april 2010. Efter förhöret konstaterade anstalten att AA varit med vid det aktuella mötet men att det inte kunde styrkas att det förekommit något hot eller våld. Beslutet om avskildhet hävdes den 3 maj 2010 och beslut i missskötsamhetsärendet meddelades den 7 maj 2010. Vad gäller rummen på anstaltens avskildhetsavdelning är dessa sparsamt utrustade då intagna kan placeras där av många olika anledningar. I de fall då det konstateras att en intagen på avskildhetsavdelningen inte uppträder våldsamt eller riskerar att skada sig själv eller annan kan utrustning såsom tv och radio tillföras rummet. Anstalten, som är väl medveten om att avskildhet är en ingripande åtgärd och att dylika beslut ska tillämpas restriktivt, använder definitivt inte avskildhet som någon form av bestraffning. Anstalten kan inte bemöta de andra exempel som AA nämner, då AA endast refererar till ”en av de övriga intagna” eller ”en annan intagen”. AA har vidare uppgett att han framförde önskemål om att kontakta sin advokat. Huruvida telefonsamtal kan beviljas från avskildhetsavdelningen avgörs utifrån en individuell bedömning i det enskilda fallet. AA anförde inte några särskilda skäl till varför han skulle behöva kontakta sin advokat omgående. AA informerades vidare i samband med delgivning av avskildhetsbeslutet om hur han kunde begära omprövning av detsamma.

text: Författningsbestämmelser

text: Tillämplig lag avseende avskildhet återfinns i

text: 21 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt, KvaL. Vidare reglering återfinns i 7 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: . Tillämplig lag avseende intagnas telefoni återfinns i 30 § KvaL. Vidare reglering återfinns i 1 kap. 6–12 §§

text: KVFS 2009:4

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vad gäller att AA placerades i avskildhet jml 20 § första stycket 1 KvaL, då anstalten bedömt att den information som kommit anstalten till handa varit så trovärdig att det förelegat risk för att andra intagnas liv eller hälsa skulle kunna komma att äventyras, anser Kriminalvården att det inte finns anledning att kritisera anstalten. Härvid noteras att risken att andra intagna skulle komma att hotas inte nödvändigtvis försvinner bara för att en tidigare hotad intagen förflyttats. En prövning huruvida beslutet varit riktigt i sak borde dock ha skett inom ramen för ordinarie förvaltnings- och omprövningsprocess i det fall AA var missnöjd med beslutet. AA hade under hela avskildheten möjlighet att begära beslutet omprövat. Detta har han dock inte gjort. Vidare tillbakavisas bestämt att avskildhetsplaceringar skulle användas för att bestraffa intagna. Även AA:s påstående att det skulle dröjt ett dygn innan han fick veta anledningen till avskildheten tillbakavisas av anstalten. AA blev delgiven avskildhetsbeslutet samma dag som det fattades och av beslutet framgår att AA enligt uppgift skulle varit delaktig/drivande i hot mot medintagen och att det kunde föreligga risk för annan intagens säkerhet till liv eller hälsa. Kriminalvårdens uppfattning är att det i ett beslut kan vara befogat att utlämna viss information som tillförts ärendet om det exempelvis finns anledning att anta att en uppgiftslämnares säkerhet till liv eller hälsa skulle kunna äventyras. Att förhör rörande en eventuell misskötsamhet, utifrån den information som framkommit i samband med avskildhetsplaceringen, hölls med AA dagen efter avskildhetsplaceringen bedömer inte Kriminalvården som märkvärdigt eller felaktigt.

text: Beträffande lättnader i AA:s avskildhet bedömer Kriminalvården däremot att anstalten borde kunnat tillföra avskildhetsrummet någon form av ytterligare utrustning under de fyra dygnen då det inte framkommit några uppgifter som tyder på att AA varit våldsam eller skulle riskera att skada sig själv eller anstaltens egendom. Vad gäller telefonsamtal till advokat kan inledningsvis konstateras att det inte finns någon rättighet att vid varje önskat tillfälle omedelbart få ringa advokat. Av 30 § KvaL framgår endast att telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet inte får avlyssnas utan den intagnes medgivande. I övrigt gäller att telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Frågan huruvida telefontillstånd kan medges avgörs vanligtvis efter genomförda säkerhetskontroller och, när det gäller telefoni till IP- och mobiltelefon, även utifrån behovet att ringa. AA borde i det fall han önskade ringa till advokaten således gjort en framställan som sedan anstalten kunde ha utrett och behandlat. AA yttrade sig över remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Först i samband med förhöret den 30 april 2010 informerades han om vilken händelse som beslutet grundades på. Efter förhöret konstaterade anstalten att det inte kunde styrkas att det förekommit några hot eller något våld från hans sida och att det således saknades grund för att hålla honom avskild. Trots det dröjde det tre dagar innan avskildhetsbeslutet hävdes.

text: I ett beslut den 3 februari 2011 anförde chefsJO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 20 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) får en intagen hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt bl.a. med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom eller för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten.

text: Innan beslut meddelas om en åtgärd enligt 20 § och vid omprövning av ett sådant beslut ska, enligt 22 § första stycket kriminalvårdslagen, de omständigheter som inverkar på frågans avgörande utredas. Enligt tredje stycket i bestämmelsen ska protokoll föras över vad som kommit fram vid utredning enligt första stycket.

text: JO:s granskning avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall och avstår följaktligen från att uttala mig om huruvida beslutet att placera AA i avskildhet var befogat eller inte.

text: När det gäller förfarandet vill jag göra följande anmärkningar. Reglerna i 22 § kriminalvårdslagen tillkom för att tillgodose rättssäkerhetsintresset vid handläggningen av frågor om placering i avskildhet. Lagen medger inte att man meddelar interimistiska beslut. Lagrådet föreslog att en sådan bestämmelse skulle

text: tas in i kriminalvårdslagen. Departementschefen ansåg emellertid inte att det var nödvändigt. Han anförde i den delen bl.a. följande (

text: prop. 1974:20 s. 229

text: Lagrådet har föreslagit att i 22 § remitterade förslaget införs en bestämmelse som gör det möjligt att i avbidan på utredning rörande enrumsplacering enligt 20 § hålla intagen avskild från andra intagna om det finnes oundgängligen nödvändigt. Jag vill härom till en början framhålla att de fall av enrumsplacering som ifrågakommer enligt 20 §, och det gäller även sådan enrumsplacering som avses i paragrafens andra stycke, vanligen torde vara av den karaktären att frågan om isolering inte uppkommer plötsligt. Det bör därför i allmänhet finnas tillräcklig tid för en fullständig utredning rörande de omständigheter som inverkar på frågans avgörande innan beslut behöver meddelas. I vissa fall kan dock frågan om enrumsplacering vara av mer brådskande natur. Jag har i remissprotokollet anfört att det i sådana fall bör vara möjligt att få fram ett beslutsunderlag så pass snabbt att det inte föreligger något behov av interimistiska åtgärder. Jag vill härtill foga den synpunkten att den utredning som skall föregå beslut om enrumsplacering – och f. ö. även omprövning av sådant beslut – naturligen får anpassas efter omständigheterna. I fall då ett isoleringsbeslut inte utan fara kan uppskjutas torde sakläget ofta vara så klart att någon mer omfattande utredning inte krävs. Det bör också beaktas att beslut om enrumsplacering skall omprövas så ofta anledning därtill föreligger. Härav följer att kriminalvårdsmyndigheten kontinuerligt har att uppmärksamma nya omständigheter som kan föranleda en omprövning och eventuellt upphävande av tidigare isoleringsbeslut. Med hänsyn till det anförda anser jag att en bestämmelse om interimistiskt beslut rörande enrumsplacering i dessa fall kan undvaras. Anstalten Västervik Norras beslutsunderlag när AA den 29 april 2010 placerades i avskildhet bestod av muntliga uppgifter, vilka ledde till misstankar om att bl.a. AA hade hotat en medintagen. AA hördes inte och han fick inte heller del av uppgifterna innan beslut fattades. Enligt min uppfattning var frågan om placering i avskildhet knappast så brådskande att det inte fanns tid för en fullständig utredning. Anstalten borde enligt min mening ha förhört AA och låtit honom ta del av och bemöta de uppgifter som framkommit innan beslut fattades. Dessa åtgärder vidtogs den 30 april 2010 och då som ett led i ett misskötsamhetsärende. Kriminalvården har i remissvaret anfört att man inte finner det ”märkvärdigt eller felaktigt” att förhör rörande en eventuell misskötsamhet, utifrån den information som framkommit i samband med avskildhetsplaceringen, hölls med AA dagen efter avskildhetsplaceringen. Jag ser inte heller något anmärkningsvärt med det. Den utredning som sker i misskötsamhetsärenden är emellertid något annat än den utredning som enligt 22 § kriminalvårdslagen ska föregå en avskildhetsplacering enligt 20 §.

text: När det gäller AA:s kritik mot förhållandena för honom på avskildhetsavdelningen, har Kriminalvården i remissvaret anfört att anstalten borde ha kunnat tillföra bostadsrummet någon form av ytterligare utrustning. Jag delar den bedömningen.

text: AA har slutligen klagat på att han inte gavs tillfälle att ringa advokat under avskildhetsvistelsen. Jag vill i denna del anföra följande. Som Kriminalvården har påpekat i remissvaret har intagna inte någon explicit rättighet att vid varje önskat tillfälle omedelbart få ringa advokat. Det är enligt min mening emellertid en självklarhet att en intagens önskemål om samtal med advokat ska behandlas med största möjliga generositet och på ett så smidigt sätt som möjligt. Det bör vara

text: möjligt att få till stånd ett telefonsamtal utan en skriftlig ansökan. Det ankommer i princip inte på Kriminalvården att bedöma behovet av samtalet. Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder kritik eller andra uttalanden från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Fullföljdshänvisning
Kommunicering

title: Kritik mot Arbetsförmedlingen som bl.a. brustit i sin kommunicerings- och motiveringsskyldighet i ett ärende om återkallelse av en anvisning till en arbetsmarknadsutbildning

sammanfattning: Arbetsförmedlingen skickade en skrivelse till AA som innehöll dels ett svar på ett klagomål som han hade fört fram, dels ett beslut om återkallelse av hans anvisning till en arbetsmarknadsutbildning. Beslutet om återkallelse fattades utan att AA dessförinnan fått del av handlingar som låg till grund för beslutet och getts möjlighet att yttra sig över dem. Det har inte kommit fram några omständigheter som inneburit att kommunicering kunde underlåtas. Arbetsförmedlingen kritiseras för sin underlåtenhet i detta avseende. Vidare konstaterar JO att det inte tydligt framgår att den skrivelse som skickades till AA innehåller ett beslut. Det anges inte heller vilken bestämmelse som beslutet grundades på. Skrivelsen med beslutet är bl.a. mot den bakgrunden svårbegriplig, och de grundläggande kraven på beslutsmotivering har inte uppfyllts. Arbetsförmedlingen kritiseras för detta. Myndigheten kritiseras också för att man inte underrättade AA om hur han skulle göra om han var missnöjd med beslutet och ville få det överprövat. Utredningen visar att Arbetsförmedlingen i sin handläggning av ärendet om återkallelse av AA:s anvisning brustit såväl i sin kommuniceringsskyldighet som i sin motiverings- och underrättelseskyldighet. Ärendet belyser vikten av att Arbetsförmedlingen ser till att förvaltningsrättsliga regler och principer får genomslag i verksamheten. JO ser positivt på det fokus som frågorna har fått inom myndigheten och framhåller att det arbete som pågår med att stärka arbetsförmedlarnas kunskaper om förvaltningsrättslig handläggning är angeläget.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Arbetsförmedlingen, kontoret Stockholm Globen. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: AA fick under hösten 2014 en anvisning till en arbetsmarknadsutbildning. Inom ramen för utbildningen påbörjade han en praktik på ett företag (praktikbolaget). I början av februari 2015 uppgav han för anordnaren av praktikplatsen och praktikbolaget att han ville byta praktikplats på grund av vissa händelser som hade inträffat där. Han träffade representanter för anordnaren och praktikbolaget den 12 februari 2015, och man kom överens om att han skulle fortsätta med sin

text: praktik. Situationen förvärrades dock, och den 10 mars 2015 lämnade han in ett klagomål till Arbetsförmedlingen. Den 12 maj 2015 fick han ett brev med bl.a. följande innehåll.

text: Svar på klagomål om utbildning

text: Arbetsförmedlingen har läst igenom ditt klagomål på din arbetsmarknadsutbildning och den praktikplats som ingår i den. Arbetsförmedlingen har även läst igenom det underlag som inkommit från utbildningsanordnaren. Arbetsförmedlingen kan konstatera att ni har väldigt olika syn på vad som hänt under praktiktiden och att praktikanordnaren inte kunnat se några förutsättningar för att du skulle kunna fortsätta på praktikplatsen efter mötet 2015-02-12. Vid uppföljning med utbildningsanordnarens representant […] i dag 2015-05-12 framkommer att de har bedömt att det inte finns några förutsättningar för dig att fortsätta utbildningen på grund av de händelser som inträffade på praktikplatsen. Arbetsförmedlingen kommer med anledning av det att avbryta din anvisning till arbetsmarknadsutbildningen. De händelser som ligger till grund för beslutet att avbryta utbildningen är […] följande.  Attitydproblem. Enligt praktikanordnaren har det framkommit att du visat dig ha mycket svårt att ta emot order från yngre personer.  Arbetsvägran. Du har vid tre tillfällen vägrat att utföra de arbetsuppgifter som ålagts dig.  Svår att ha kontakt med. Praktikanordnaren har vid flera tillfällen inte kunnat nå dig via telefon och [sms] när det har behövts.

text: AA uppgav att han inte fått möjlighet att yttra sig över uppgifterna i ärendet innan Arbetsförmedlingen fattade sitt beslut. Han bifogade även ett mejl som han hade skickat till myndigheten den 15 maj 2015 där han förde fram synpunkter på beslutet.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingen anmodades att yttra sig över kommuniceringen inför det beslut som fattats, utformningen av beslutet samt hur AA:s synpunkter på beslutet hade hanterats.

text: Arbetsförmedlingen (tf. chefsjuristen BB) kom in med ett yttrande i vilket bl.a. följande angavs.

text: AA anvisades en arbetsmarknadspolitisk utbildningtill teletekniker med start den 6 oktober 2014. Utbildningen som AA anvisades […] bestod i dels utbildning, dels praktik. Typiskt sett ingår anordnaren ett eget avtal med olika praktikbolag för att placera de som går utbildningen på praktik. Praktikbolagen ska ha ett rekryteringsbehov och avsikten är att praktiken sedermera ska övergå i en fast anställning hos praktikbolaget. [– – –] I enlighet med

text: 37 § förordningen (2000:634)

text: om arbetsmarknadspolitiska program ska en anvisning återkallas om deltagaren t.ex. inte kan tillgodogöra sig programmet på ett tillfredställande sätt, missköter sig eller stör verksamheten. Samma information framkommer på den anvisning AA undertecknat […] och på så sätt har AA informerats om villkoren för utbildningen. Arbetsförmedlingen mottog den 10 mars 2015 ett klagomål från AA och började utreda vad som inträffat. Det framkom då att AA inte hade förutsättningar att ta

text: del av utbildningen eftersom han misskött sig och stört verksamheten. [– – –] Praktiken avbröts den 12 maj 2015 i anledning av [detta]. – – –

text: Avståendet av kommunicering inför beslut om återkallelse av den aktuella

text: anvisningen den 12 maj 2015

text: JO har bett Arbetsförmedlingen att särskilt bemöta avstående av kommunicering innan beslut. Av daganteckning den 20 mars 2015 framgår att anordnaren inte kommer kunna ordna ytterligare praktikplats åt AA och han rekommenderas avbrott av anordnaren. Denna daganteckning har AA den 26 mars 2015 tagit del av. – – –

text: Arbetsförmedlingen får konstatera att AA har varit informerad om vad som pågått i hans ärende. Det har kontinuerligt förevarit diskussioner med AA och anordnaren/praktikbolag, ofta för att AA själv fört sådana diskussioner på tal […]. Det framkommer av flera tidigare daganteckningar och [anordnarens skrivelse] att AA varit svår att nå. AA har tagit del av daganteckningar som beskrivit händelseförloppet och att anordnaren rekommenderat avbrott den 20 mars 2015. AA har yttrat sig över handläggningen i skrivelser, klagomål och vid besök i Arbetsförmedlingens direktservice. Det framgår av daganteckningarna den 24 mars 2015 och 13 april 2015 – vilka AA tagit del av den 26 mars 2015 och den 28 april 2015 – att [en] skrivelse från anordnaren efterfrågats av Arbetsförmedlingen. AA borde ha förstått att skrivelsen efterfrågats i anledning av att anordnaren rekommenderat avbrott. [– – –] Det kan alltså inte varit oväntat för AA att återkallelse av anvisningen skulle kunna bli utfallet. Med detta sagt är Arbetsförmedlingen införstådd med skyldigheten att kommunicera enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Arbetsförmedlingen är medveten om att kommunikationsskyldigheten kan motivera kommunicering även i situationer som faller utanför paragrafens giltighetsområde. Arbetsförmedlingen får dessvärre konstatera att AA inte fått del av anordnarens skrivelse och protokoll […]. Arbetsförmedlingen finner att anordnarens skrivelse borde ha kommunicerats med AA och att han borde fått yttra sig över skrivelsen innan beslut om återkallelse tagits. Arbetsförmedlingen förstår vikten av kommunicering för att utreda eventuella missförstånd och för att den sökande ska känna sig involverad. Arbetsförmedlingen kan också nämna att det är ovanligt att en utbildning avbryts. Det är få personer som får gå en arbetsmarknadspolitisk utbildning och de som får delta är vanligtvis motiverade. I de sällsynta fall avbrott tas så sker det vanligen på den arbetssökandes egen begäran, och den arbetssökande informeras då naturligt om avbrottet och skälen därför. Detta kan i viss mån ha medverkat till att kommuniceringsskyldigheten i detta fall inte beaktats.

text: Utformningen av beslutet

text: JO har bett Arbetsförmedlingen att särskilt yttra sig över utformningen av beslutet. Handlingen med rubriken ”Svar på klagomål om utbildning” innehåller dels Arbetsförmedlingens svar på ett av AA:s klagomål, dels ett beslut om återkallelse av anvisning med motivering. Arbetsförmedlingen finner att det är olyckligt att svaret på klagomålet och beslutet inte meddelats i separata handlingar. I daganteckning den 12 maj 2015 framgår att arbetsförmedlaren skrivit en e-post till AA med innebörd att brev med motiveringen gällande avbrott i utbildningen är skickat till honom. Vad avser beslutet får Arbetsförmedlingen konstatera att det beslut som skickats till AA haft brister. Innebörden av beslutet hade t.ex. varit tydligare om beslutet haft rubriken ”Beslut” och beslutet borde ha varit försett med en besvärshänvisning i enlighet med 39–39 a §§ förordningen […]

text: om arbetsmarknadspolitiska program. Arbetsförmedlingen menar att den motivering som lämnats har varit klar och tydlig avseende vad som motiverat återkallelsen. Dock hade motiveringen kunnat knytas till 37 § förordningen […] om arbetsmarknadspolitiska program som utgjort den rättsliga grunden för återkallelsen och som AA tagit del av när han undertecknade anvisningen.

text: Hur AA:s synpunkter den 15 maj 2015 i e-post hanterats

text: JO har särskilt bett Arbetsförmedlingen yttra sig [om] hur AA:s synpunkter den 15 maj 2015 framställda i e-post hanterats. [Arbetsförmedlingen] Stockholm Globen har uppgett att under perioden den 10 mars 2015–12 maj 2015, som AA:s klagomål utreddes, mottog Arbetsförmedlingen en stor mängd e-post från AA och periodvis flera e-post varje dag. Många e-post var likalydande. Arbetsförmedlingen har varit angelägen att försökt hjälpa AA och svara på hans klagomål. I den mån AA inte varit nöjd med svaren har han hänvisats till Arbetsförmedlingen kundrelationer i enlighet med den rutin som finns utformad för klagomål. E-posten den 15 maj 2015 har AA alltså skickat efter att han haft omfattande skriftväxling med Arbetsförmedlingen under lång tid där han framställt en rad klagomål och synpunkter. Arbetsförmedlingen uppfattade AA:s e-post den 15 maj 2015 som ett klagomål och svarade på e-posten med hänvisning till Arbetsförmedlingen kundrelationer […]. – – –

text: Arbetsförmedlingen har som nämnts funnit att beslutet borde innehållit en besvärshänvisning, och har i efterhand övervägt om e-posten skulle kunna förstås som en begäran om omprövning av beslutet. Arbetsförmedlingen finner att det inte går att utläsa att e-posten varit avsedd som en begäran om omprövning, men finner att Arbetsförmedlingen borde tagit ett större ansvar att utreda om så var fallet, eller vad AA menade i e-posten.

text: Avslutningsvis

text: För att försöka läka de brister som förekommit har [Arbetsförmedlingen] Stockholm Globen underrättats om att anordnarens skrivelse och protokoll […] ska skickas till AA. Därutöver ska kontoret utreda huruvida AA avsett begära omprövning av beslutet i sin e-post den 15 maj 2015, och i annat fall upplysa honom om möjligheten att begära omprövning med beaktande av

text: 24 § andra stycket förvaltningslagen

text: […]. [– – –] Arbetsförmedlingen genomgår för närvarande ett omfattande utvecklingsarbete med fokus på god förvaltning. Grunder i förvaltningsrätt, inklusive kommuniceringsskyldigheten och utformningen av beslut, ingår som en del i introduktionsutbildningen som alla nyanställda genomgår. Arbetsförmedlingen uppmärksammar att det finns ett behov av ytterligare utbildningsinsatser och Arbetsförmedlingen planerar att genomföra ett ”kompetenslyft” i myndigheten. Det finns i myndigheten fokus på att stärka arbetsförmedlarnas kunskaper om förvaltningsrättslig handläggning.

text: Bedömning

text: Inledning När Arbetsförmedlingen återkallar en anvisning till en arbetsmarknadsutbildning får det bl.a. ekonomiska konsekvenser för den enskilde. En sådan åtgärd innebär myndighetsutövning och ställer stora krav på en rättssäker handläggning.

text: Min granskning har inte avsett Arbetsförmedlingens beslut att återkalla AA:s anvisning till arbetsmarknadsutbildningen den 12 maj 2015. Utredningen har i stället varit inriktad på om de uppgifter som tillförts ärendet kommunicerats med AA i nödvändig omfattning, hur beslutet utformats samt hur AA:s synpunkter på beslutet har hanterats. Kommunicering av uppgifter Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock i särskilt angivna undantagsfall avgöra ärendet utan att detta har skett, bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. (Se

text: 17 § förvaltningslagen

text: Myndigheternas s.k. kommuniceringsskyldighet är en av de viktigaste garantierna för materiellt riktiga avgöranden och för en myndighetsutövning som den enskilde kan känna förtroende för. Det är därför grundläggande att myndighetens avgörande grundas endast på material som parten fått ta del av och getts tillfälle att yttra sig över. (Se bl.a. JO 1994/95 s. 386, dnr

text: , JO 2009/10 s. 351, dnr

text: och JO:s beslut den 9 december 2014, dnr

text: Av utredningen framgår att AA lämnade in ett klagomål på sin praktikplats till Arbetsförmedlingen den 10 mars 2015. Myndigheten tog därefter kontakt med anordnaren som lämnade in en skrivelse med en beskrivning av hur praktiken hade fungerat från anordnarens synvinkel. Till skrivelsen bifogades ett protokoll från ett möte som man hade haft med AA och praktikbolaget den 12 februari 2015.

text: Det kan konstateras att Arbetsförmedlingen fattade beslutet om att återkalla AA:s anvisning till arbetsmarknadsutbildningen utan att han dessförinnan fått del av de ovannämnda handlingarna och getts möjlighet att yttra sig över dem. Det har inte kommit fram några omständigheter som inneburit att kommunicering kunde underlåtas. AA skulle därför ha getts tillfälle att yttra sig över uppgifterna i handlingarna från anordnaren innan beslutet fattades. Arbetsförmedlingen ska kritiseras för sin underlåtenhet i detta avseende.

text: Motivering och utformning av beslut Ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. (Se

text: 20 § första stycket förvaltningslagen

text: Motiveringsskyldigheten syftar bl.a. till att garantera att myndigheterna prövar sina ärenden på ett sakligt och enhetligt sätt. En klargörande motivering ökar också förståelsen för beslutet och gör det lättare för parten att bedöma om det lönar sig att begära omprövning eller överklaga, och för den högre instansen att bedöma beslutets riktighet. För att en beslutsmotivering ska fylla sitt syfte måste vissa grundläggande krav vara uppfyllda. Det ska t.ex. framgå vilka rättsregler som har tillämpats. Det ska också gå att förstå vad som har varit avgörande för utgången i det enskilda fallet. Vidare gäller att myndigheterna ska sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt (

text: 7 § förvaltningslagen

text: Arbetsförmedlingen har uppgett att handlingen med rubriken Svar på klagomål om utbildning som var daterad den 12 maj 2015 innehöll dels Arbetsförmedlingens svar på ett klagomål som AA fört fram, dels ett beslut om återkallelse av hans anvisning till en arbetsmarknadsutbildning. Utformningen av handlingen är svårbegriplig. Det framgår inte att handlingen innehåller två olika delar, och det har inte tydligt angetts att den innehåller ett beslut. Vid myndigheters beslutsfattande är det av stor vikt att beslutshandlingen utformas på ett sätt som inte kan missuppfattas. Som Arbetsförmedlingen angett borde svaret på klagomålet och beslutet ha meddelats i separata handlingar med tydliga rubriker.

text: I den handling som skickades till AA anges vidare att hans anvisning till arbetsmarknadsutbildningen avbryts. Det anges emellertid inte vilken bestämmelse som tillämpats, och någon sådan åtgärd – avbrytande av en anvisning – finns inte i förordningen (

text: ) om arbetsmarknadspolitiska program. Enligt Arbetsförmedlingen innebar beslutet i själva verket att anvisningen återkallades med stöd av

text: 37 §

text: i förordningen. De angivna bristerna innebär väsentliga svårigheter för både den enskilde och andra att förstå vilket beslut som har fattats och bedöma om det är korrekt.

text: Sammanfattningsvis har den skrivelse med beslut som skickades till AA varit svårbegriplig, och de grundläggande kraven på beslutsmotivering har inte varit uppfyllda. Arbetsförmedlingen ska kritiseras för detta.

text: Underrättelse om beslut m.m. En sökande, klagande eller annan part ska som huvudregel underrättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. En underrättelse om myndighetens beslut ska också ge besked om hur parten kan överklaga beslutet, om detta går parten emot och kan överklagas. (Se

text: 21 § första

text: och

text: andra styckena

text: förvaltningslagen

text: I vissa fall har möjligheten att vända sig till en överordnad instans villkorats av att parten först begär att beslutsmyndigheten ska ompröva sitt beslut. Även om det i ett sådant fall endast är möjligt att överklaga omprövningsbeslutet, bör beslutet innehålla eller följas av en upplysning om möjligheten att begära

text: omprövning. (Se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje uppl. s. 256.)

text: Arbetsförmedlingens beslut enligt förordningen om arbetsmarknadspolitiska program ska omprövas hos myndighetens centrala enhet för omprövning, om det begärs av den som beslutet gäller. Ett omprövningsbeslut av ett beslut om att återkalla en anvisning av det slag som är aktuellt här får överklagas till domstol. (Se 37, 39 och 39 a §§ förordningen om arbetsmarknadspolitiska program.)

text: Arbetsförmedlingens beslut den 12 maj 2015 går AA emot, och det är ett beslut som efter omprövning kan överklagas. Arbetsförmedlingen skulle därför ha underrättat AA om hur han skulle göra om han inte var nöjd med beslutet och ville få det överprövat. Arbetsförmedlingen ska kritiseras för att myndigheten inte har fullgjort sin underrättelseskyldighet.

text: När det gäller AA:s mejl till Arbetsförmedlingen den 15 maj 2015 i vilket han förde fram vissa synpunkter på det aktuella beslutet, har Arbetsförmedlingen uppgett att man uppfattade mejlet som ett klagomål och svarade på det genom att hänvisa honom till Arbetsförmedlingen kundrelationer. Med hänsyn till de kritiska synpunkter AA förde fram i mejlet ligger det enligt min mening nära till hands att uppfatta mejlet som en begäran om omprövning. Under alla förhållanden borde Arbetsförmedlingen ha utrett vad AA avsåg med mejlet, och myndigheten kan inte undgå kritik för att man underlät detta. Avslutande synpunkter Utredningen visar att Arbetsförmedlingen i sin handläggning av ärendet om återkallelse av AA:s anvisning till en arbetsmarknadsutbildning inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt

text: förvaltningslagen

text: . Myndigheten har brustit såväl i sin kommuniceringsskyldighet som i sin motiverings- och underrättelseskyldighet. Ärendet belyser vikten av att Arbetsförmedlingen ser till att förvaltningsrättsliga regler och principer får genomslag i myndighetens verksamhet.

text: Arbetsförmedlingen har i sitt yttrande till JO uppgett att man genomför ett omfattande utvecklingsarbete med fokus på god förvaltning. I introduktionsutbildningen för alla nyanställda ingår grunder i förvaltningsrätt, och man planerar att genomföra ytterligare utbildningsinsatser för att stärka arbetsförmedlarnas kunskaper om förvaltningsrättslig handläggning. Vid ett besök på Arbetsförmedlingen tidigare i år har jag fått en redovisning av det arbete som pågår av generaldirektören och hans medarbetare. Åtgärderna är angelägna, och jag ser positivt på det fokus som frågorna har fått inom myndigheten.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Underrättelse

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Blekinge län med anledning av att felaktiga uppgifter lämnats till socialtjänsten

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Blekinge län. Av hennes anmälan framgick bl.a. följande. Den 8 augusti 2002 fick hon ett brev från socialförvaltningen i Karlskrona i vilket det stod att de hade mottagit en anmälan från polismyndigheten angående henne och hennes äldsta dotter. Vid kontakt med socialförvaltningen framkom det att enligt en polisrapport skulle hon, dottern och en kriminellt belastad man ha företagit en vansinnesfärd med en personbil den 10 juli 2002. Mannen skulle ha varit hennes före detta pojkvän BB. Hon kontaktade därefter polismyndigheten och fick se polisrapporten, varvid hon kunde konstatera att det stod att den aktuella kvinnan troligtvis var identisk med henne och att barnet ännu var oidentifierat till namn. Hon var gravid vid tillfället. – AA frågade i anmälan om polismyndigheten hade rätt att överlämna ärendet till socialförvaltningen utan att ha förvissat sig om att personen i fråga verkligen var hon.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet T1618-02 granskades. I en primärrapport upprättad av polisinspektören CC hade bl.a. följande antecknats. Kvinnan som var med är troligtvis identisk med ... AA Barnet, troligtvis i 4-5 års åldern, är för närvarande inte känd till namn. Enligt en promemoria upprättad den 28 augusti 2002 av inspektören DD hade AA kontaktat polisen den 8 augusti 2002 och då förnekat att hon hade varit tillsammans med BB den aktuella dagen. Eftersom den rapporterande polismannen hade semester togs vid tillfället en kopia av hennes körkort för att man skulle få klarlagt hur det låg till med den aktuella kvinnans identitet. Samtidigt kontaktades socialförvaltningen som underrättades om att de skulle ”ligga lågt” med ärendet eftersom en förväxling kunde ha skett. Av promemorian framgick vidare att det var DD som hade fått i uppdrag att kontakta de sociala myndigheterna.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar om och yttrande över vad som hade framförts i AA:s anmälan till JO. Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats en promemoria från polisinspektören CC.

text: I promemorian lämnade CC bl.a. följande upplysningar. Eftersom kvinnan och barnet inte blev identifierade på platsen tog han kontakt med andra polismän vid avrapporteringen på polisstationen för att försöka få fram vem BB hade sällskap med. I samband med detta kom AA:s namn upp. Dels hade hon varit synlig med BB, dels var det känt att hon var mamma till ett minderårigt barn. I den upprättade primärrapporten angavs det att AA troligtvis var identisk med kvinnan som var med i bilen. Efter att i efterhand ha tittat på AA:s körkort är han av den uppfattningen att den kvinna som var inblandad i händelsen inte var AA. Han har inte heller något minne av att kvinnan som var med på platsen var gravid.

text: Polismyndigheten

text: I detta ärende finns en anteckning i en s.k. primärrapport där klagandens namn förekommer. Anteckningen lyder ”Kvinnan som var med är troligtvis identisk med – – –, AA. Barnet, troligtvis 4 - 5 års åldern, är för närvarande inte känd till namn.”

text: Mot bakgrund av innehållet i primärrapporten och denna anteckning har från Polismyndighetens sida en kontakt tagits med socialförvaltningen i Karlskrona. Vad som nyss antecknats har hämtas från den promemoria som inspektör DD upprättat den 28 augusti 2002, – – – Grund för att lämna särskilda upplysningar till socialnämnden (-förvaltningen) torde, efter vad som framgår av innehållet i den nyss nämnda promemorian, i detta fall vara vad som i

text: 71 § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620)

text: stadgas om anmälan om misshandel m.m. mot minderåriga. Om handläggning av sådan anmälan sägs i Polismyndighetens arbetsordning, att polisman vid Polismyndigheten äger göra en sådan. Detta skall så förstås att polisman, som handlägger ett ärende som innehåller uppgifter som bör föranleda en anmälan enligt bestämmelsen, har att efter en egen bedömning göra en sådan anmälan, alternativt att underställa sin närmaste förman frågan om en anmälan skall ske. I detta ärende har DD rådgjort med sin chef, kommissarien EE. Denne är chef för trafikavdelningen vid Polismyndigheten i Blekinge län. Polismyndigheten konstaterar att det i bestämmelsen sägs att anmälan skall ske till socialnämnden. I detta fall har informationen lämnats per telefon till en enskild befattningshavare vid socialförvaltningen i Karlskrona – – –. Huruvida den fortsatta handläggningen vid kommunen innebär att det brev som klaganden i denna sak tar emot från kommunen, sänds på initiativ av socialnämnden, eller om handläggningen skett på annat sätt, är inte känt för Polismyndigheten. Det är Polismyndigheten bekant att socialnämnden delegerat till chefen för fältgruppen att vara mottagare av sådan information som är aktuell i detta ärende. Mellan Polismyndigheten och socialnämnden har emellertid inte överenskommits att Polismyndigheten i dessa fall skall ha direktkontakt med chefen för fältgruppen. Polismyndigheten anser att eftersom personuppgifter på kvinnan, som i detta fall varit passagerare i en viss bil, framstått som osäkra så borde de på något sätt ha kontrollerats innan vidare kontakt riktad mot ”de sociala myndigheterna” tagits i denna sak. – – –

text: Med anledning av vad som här förekommit kommer Polismyndigheten att vidta nödvändiga åtgärder för att undvika upprepning av en sådan hantering som redovisas i remisshandlingarna.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Polisens samverkan med andra myndigheter och organisationer regleras i

text: 3 § polislagen (1984:387)

text: . I bestämmelsen föreskrivs bl.a. att polisen skall samarbeta med myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten och att det särskilt åligger polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom socialtjänsten och snarast underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem.

text: I den nya

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , som trädde i kraft den 1 januari 2002, behandlas anmälan om missförhållanden i

text: 14 kap.

text: Enligt

text: 1 § andra stycket

text: är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd, och att detta även gäller dem som är anställda hos sådana myndigheter. I paragrafens fjärde stycke föreskrivs att myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma som anges i

text: andra stycket

text: är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. Motsvarande bestämmelse fanns i

text: 71 §

text: den tidigare gällande

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: Det kan således konstateras att polismyndigheten i förevarande fall i och för sig hade lagligt stöd för att underrätta socialtjänsten om den aktuella händelsen. En förutsättning för att polisen i en sådan situation skall få lämna uppgifter om namngivna personer är emellertid självfallet att de angivna personernas identitet är fastställd. Om polisen i en underrättelse till socialtjänsten gör gällande exempelvis att en namngiven person har handlat på ett klandervärt sätt eller att det finns anledning att ingripa till ett visst namngivet barns skydd får det således inte finnas något utrymme för tvivel om vem det är frågan om. Jag vill sammanhanget peka på det krav på att den enskildes identitet skall vara fastställd som gäller för att socialnämnden skall få underrättas när någon har omhändertagits enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (se Rikspolisstyrelsens författningssamling FAP 023-1,

text: 6 kap.

text: ). Om identiteten inte har fastställts skall någon underrättelse till socialtjänsten således inte göras beträffande namngivna personer. Skälet härtill är att ingen felaktigt skall bli föremål för sådana åtgärder från de sociala myndigheternas sida som kan föranledas av en anmälan.

text: Som framgår av utredningen underrättade polismyndigheten i det nu aktuella fallet socialtjänsten om att det rörde sig om AA och hennes dotter trots att det i primärrapporten endast stod att kvinnan troligtvis var identisk med AA och att barnet inte var identifierat. Eftersom det var uppenbart att AA:s identitet inte var vederbörligen fastställd är det anmärkningsvärt att de sociala myndigheterna kontaktades i ärendet. Polismyndigheten förtjänar därför kritik för det inträffade, och jag utgår från att myndigheten vidtar åtgärder för att förhindra att liknande fel begås i framtiden.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Omplacering
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Kriminalvården för att en intagen under lång tid förblev placerad i avskildhet till följd av den ansträngda beläggningssituationen

sammanfattning: En intagen som placerades i avskildhet av konstellationsskäl förblev avskild under några månader eftersom det saknades en ledig s.k. SRI-plats i någon anstalt av säkerhetsklass 1. JO kritiserar Kriminalvården för att avsaknaden av en sådan plats resulterade i att den intagne var placerad i avskildhet under lång tid. Hon uttalar att det inte är förenligt med vare sig bestämmelsen i 2 kap. 1 § fängelselagen eller en human kriminalvård, och inte heller ägnat att underlätta återanpassning i samhället. Ärendet illustrerar på ett tydligt sätt de följder som den fortsatt mycket höga beläggningen får, här för myndighetens möjlighet att besluta om adekvata placeringar och s.k. inre differentiering. Av utredningen framgår att bl.a. antalet SRI-platser är förhållandevis få men att behovet är stort. Enligt JO framstår det som angeläget att Kriminalvården i samband med de ut- och nybyggnationer som pågår av häkten och anstalter överväger behovet av att inrätta fler sådana platser.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 april 2022 framförde AA bl.a. följande klagomål mot anstalten Kumla.

text: Anstalten menar att han inte kan placeras i gemensamhet eftersom det skulle medföra en verklig och omedelbar fara för hans liv eller hälsa. Om anstalten har kännedom om att det finns en hotbild mot honom borde en polisanmälan göras. Han mår psykiskt dåligt av vetskapen att det finns en hotbild mot honom.

text: AA bifogade bl.a. ett beslut från anstalten Kumla om kontinuerlig omprövning av avskildhet och ett placeringsunderlag från anstalten.

text: Av beslutet om avskildhet, som är daterat den 9 mars 2022, framgår att AA kom till anstalten Kumla den 8 februari 2022 och att han initialt placerades i avskildhet i väntan på lämplig placering i gemensamhet. Placeringen i avskildhet skedde enligt 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen. I beslutet anges att anstalten för närvarande inte kan anvisa plats i gemenskap utan att

text: säkerheten kan komma att åsidosättas för AA:s egen säkerhet med anledning av konstellationsskäl. Vidare framgår det att anstalten den 15 februari 2022 initierade ett ärende om förflyttning till en annan anstalt eftersom det bedömdes som utsiktslöst att få ut AA i gemensamhet, och att placeringssektionen därefter beslutade att han skulle stanna kvar i anstalten Kumla.

text: I placeringsunderlaget anges bl.a. att anstalten bedömde att AA omgående borde flyttas till en annan anstalt eftersom han var i behov av placering i gemensamhet.

text: Utredning

text: Inledningsvis tog JO del av placeringssektionens beslut om anstaltsplacering den 5 mars 2022 och beslut om omprövning den 24 mars samma år, enligt vilket det ursprungliga beslutet inte ändrades. I det förstnämnda beslutet anges i de egentliga beslutsskälen följande (i beslutet nämns den intagnes namn):

text: Mot bakgrund av vad som har framkommit i ärendet kring AA:s personliga förhållanden, särskilt beaktat hans psykiska ohälsa, finner Kriminalvården att risken för fortsatt brottslighet, missbruk eller annan misskötsamhet bedöms vara sådan att han ska vara placerad i anstalt av säkerhetsklass 1. AA uppfyller kriterierna för att vara placerad i en avdelning för särskilt resurskrävande intagna. Dock utgör den ansträngda platssituationen i Kriminalvården hinder för en sådan placering, då plats inte kan anvisas inom överskådlig tid. Anstalten Kumla är därför en anstalt som har lämplig nivå av övervakning och kontroll för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas samt kan tillhandahålla passande sysselsättning. AA ska vara placerad i anstalten Kumla.

text: JO remitterade därefter ärendet till Kriminalvården. Myndigheten uppmanades att yttra sig över behovet av och möjligheterna att placera AA i en anstalt där han inte omedelbart behövde placeras i avskildhet med hänvisning till risk för hans säkerhet till liv eller hälsa. Vidare ombads myndigheten att redogöra för vilka åtgärder anstalten Kumla vidtagit för att motverka de negativa effekter som avskildheten kunde medföra för AA. JO efterfrågade också Kriminalvårdens överväganden i fråga om att platssituationen inom myndigheten utgör hinder mot att placera AA på en avdelning för särskilt resurskrävande intagna.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från placeringssektionen. Uppgifter om sakförhållandena har även inhämtats från region Mitt, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Kumla. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. AA dömdes den 7 december 2021 till fängelse tio månader. AA påbörjade verkställigheten den 7 februari 2022 då han själv ställde in sig på häktet i Örebro utan att dessförinnan ha fått ett beslut om inställelse. Dagen efter förflyttades AA till anstalten Kumla som samma dag beslutade om placering i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 7 § 1 p fängelselagen (2010:610)

text: . Den 15 februari 2022 initierade anstalten Kumla ett ärende om anstaltsplacering av AA och den 5 mars samma år bedömde placeringssektionen att AA skulle vara placerad i anstalt av säkerhets-

text: klass 1. Samtidigt bedömdes att AA uppfyllde kriterierna för att placeras i en avdelning för särskilt resurskrävande intagna, en s.k. SRI-avdelning. Vid bedömningen vägdes bl.a. in utfallet av tidigare verkställighet. I beslutet konstaterade placeringssektionen att den ansträngda platssituationen under överskådlig tid utgjorde hinder för en sådan placering. Eftersom anstalten Kumla hade lämplig nivå av övervakning och kontroll för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas och kunde tillhandahålla en lämplig sysselsättning beslutades att AA skulle vara placerad där. Mot bakgrund av omständigheterna i ärendet bedömdes förutsättningarna för placering i gemensamhet i annan anstalt av säkerhetsklass 1 som utsiktslös. Vid omprövning den 24 mars 2022 ändrades inte beslutet. Eftersom anstalten Kumla, mot bakgrund av rådande klientkonstellation, bedömde att AA inte kunde erbjudas lämplig placering i gemensamhet initierade anstalten den 23 maj 2022 på nytt frågan om omplacering av honom. Placeringssektionen beslutade den 25 maj samma år att AA skulle vara fortsatt placerad i anstalten Kumla. I beslutet konstaterades att det visserligen fanns behov av omplacering, men att det inte fanns några lediga platser på SRI-avdelning. Förutsättningarna för placering i gemensamhet i annan anstalt av säkerhetsklass 1 bedömdes fortfarande som utsiktslösa. AA skulle därför vara fortsatt placerad i anstalten Kumla. Den 30 juni 2022 initierade anstalten Kumla återigen frågan om omplacering av AA Samma dag beslutade placeringssektionen att AA skulle placeras i anstalten Norrtälje på en SRI-avdelning. AA skrevs in i anstalten Norrtälje den 4 juli 2022. Under tiden AA har varit placerad i avskildhet har anstalten Kumla erbjudit AA samtal en gång per vecka med NAV-medarbetare (nämnden för andlig vård). AA har också erbjudits att låna böcker varje vecka. Vidare har AA erbjudits, men tackat nej till att delta i kollegium och att samtala med sin kontaktman och med övrig personal. AA har inte heller deltagit i de dagliga promenader som han har haft möjlighet till. Den 20 april 2022 bedömde anstalten att AA kunde placeras i gemensamhet på en viss avdelning på anstalten och erbjöd honom därför plats där. AA vägrade dock att gå ut på den avdelningen. På anstalten Norrtälje (säkerhetsklass 1) finns sammanlagt tolv platser för särskilt resurskrävande intagna fördelade på två avdelningar och på anstalten Tidaholm (säkerhetsklass 1) finns en avdelning med sex platser för särskilt resurskrävande intagna.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § fängelselagen

text: får en intagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Enligt

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska, vid beslut om placering, risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan misskötsamhet samt behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt särskilt beaktas. Av 2 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), FARK Fängelse, ska vid bedömningen av de risker som framgår av

text: 10 § 1 fängelseförordningen

text: särskilt beaktas karaktären och omfattningen av den intagnes tidigare och aktuella brottslighet, utfallet av tidigare och pågående verkställighet, strafftidens längd och återstående verkställighetstid, om den intagne ska utvisas eller avvisas efter frigivning eller saknar anknytning till riket, om den intagne är medlem i eller har annan koppling till ett kriminellt nätverk eller grov organiserad brottslighet, och den intagnes personliga förhållanden, såsom missbruk eller psykisk ohälsa.

text: Av 2 kap. 3 § FARK Fängelse framgår att om graden av övervakning och kontroll där en intagen är placerad inte motsvarar vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas ska han eller hon, omplaceras till en annan anstalt eller avdelning. Det framgår vidare att – i den utsträckning det är möjligt – omplacering ska ske även om det behövs för att tillgodose den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Enligt

text: 6 kap. 1 § fängelselagen

text: ska en intagen under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet) och enligt 2 § ska den intagne även på sin fritid visats i gemensamhet. Frånsteg från reglerna får göras på de grunder som anges i

text: fängelselagen

text: . Enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 p samma lag

text: får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården. Ett beslut om avskildhet enligt

text: första stycket

text: ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: En utgångspunkt vid placering i anstalt är att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas utan att en intagen placeras i högre säkerhetsklass än nödvändigt. Samtidigt ska hänsyn tas till samtliga intagnas behov av sysselsättning, omvårdnad och lämplig frigivningsplanering. I varje enskilt fall görs en sammantagen bedömning av risker och den intagnes behov av skydd mot övergrepp under verkställigheten. Intagna som kräver särskilda resurser avseende säkerhet, omhändertagande och kontroll bör placeras på en s.k. SRI-plats. Det ska till följd av klientens beteende finnas behov av särskild omvårdnad som inte kan tillgodoses utan särskilda resurser. Frågan om placering av AA har försvårats av att han behöver placeras på SRIavdelning i en anstalt i säkerhetsklass 1. Placeringssektionen har noggrant utrett och analyserat möjligheterna att omplacera AA och därvid vid två tillfällen konstaterat att det saknats sådana platser. Möjligheterna att omplacera AA har därmed varit begränsade. Det har mot bakgrund av omständigheterna i ärendet och vad som framkommit om AA:s personliga förhållanden inte bedömts möjligt med placering i gemensamhet i normalavdelning på annan anstalt i säkerhetsklass 1. Så snart det blev en ledig plats på SRI-avdelning i en anstalt i säkerhetsklass 1 omplacerades AA dit. Kriminalvården har sammanlagt 18 platser i säkerhetsklass 1 för särskilt resurskrävande intagna. Platserna är fördelade på tre avdelningar varav två avdelningar finns på anstalten Norrtälje och en avdelning på anstalten Tidaholm. Kriminalvården har under lång tid haft en extremt hög beläggning i både anstalter och häkten. Dessutom är behovet av placering på en s.k. specialplats, till vilken SRIplatser räknas, stort och det är inte ovanligt med en väntetid på flera månader till en sådan plats. Det är naturligtvis beklagligt att AA på grund av rådande platssituation inte tidigare kunde beredas en sådan plats. Anstalten Kumla har vidtagit ett flertal åtgärder för att motverka de negativa effekterna som placeringen i avskildhet kan innebära. Som exempel kan nämnas att anstalten har erbjudit AA samtal med NAV-medarbetare, att låna böcker och delta i promenader. AA har dock motsatt sig vissa av de åtgärder som anstalten Kumla har erbjudit. Vidare har anstalten Kumla i april 2022 erbjudit AA plats i gemensamhet på en viss avdelning, men han avböjde detta.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret och anförde bl.a. följande. Han har inte erbjudits kontakt med NAV eller möjlighet att låna böcker. Anledningen till

text: att han inte deltog i kollegium var att personal som skulle närvara hade misshandlat honom. Han ville inte heller gå ut på promenadgården eftersom personalen utsatte honom för trakasserier och kränkningar. Vidare är Kriminalvårdens uppgifter om att anstalten Kumla erbjöd honom en plats i gemensamhet en efterhandskonstruktion.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter m.m. Kriminalvården har redogjort för viss rättslig reglering. Därutöver kan nämnas att verkställigheten enligt

text: 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas.

text: Beläggningssituationen inom Kriminalvården har under lång tid varit föremål för utredning hos JO. Mina företrädare har tidigare uppmärksammat att myndigheten till följd av den höga beläggningen placerat intagna i avskildhet under lång tid när det har funnits svårigheter att omplacera dem inom anstalten eller till en annan anstalt, se t.ex.

text: JO 2004/05 s. 134

text: och JO 2007/08 s. 215. I det sistnämnda beslutet uttalade JO att det från humanitär synpunkt inte är acceptabelt att hålla en intagen placerad i avskildhet i månader på grund av att myndigheten inte kan finna en ny placering.

text: Jag har i motsvarande sammanhang uttalat att det ingår i Kriminalvårdens uppdrag att fortlöpande anpassa antalet platser till behovet och att det därför är angeläget att myndigheten tar fram metoder för både häktes- och anstaltsverksamheterna för att på ett bättre sätt dels planera för framtida platsbehov, dels skapa en flexibilitet som gör det möjligt att hantera tillfälliga beläggningstoppar utan att det egentliga innehållet i kriminalvården eftersätts (se JO 2021/22 s. 261).

text: Avskildhetsplaceringen av AA Inledningsvis vill jag framhålla att JO som regel brukar avstå från att uttala sig i bedömningsfrågor. Skälet till det är att JO varken kan ändra eller upphäva andra myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. De speciella förhållanden som gav upphov till att AA var placerad i avskildhet under några månader gör dock att jag finner anledning att frångå denna huvudregel och ge min syn på de skäl som har angetts för åtgärden.

text: Som Kriminalvården har redogjort för ska en intagen som utgångspunkt vistas tillsammans med andra intagna under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning och har även rätt att vistas i gemensamhet med andra intagna på sin fritid (6 kap. 1 och 2 §§ FäL). Syftet är att minska de negativa följderna av frihetsberövandet. Det kan emellertid finnas behov för Kriminalvården att under vissa omständigheter placera intagna i avskildhet. Lagstiftaren har därför i 6 kap. 3–9 §§ FäL angett ett antal situationer när en

text: anstalt har rätt att vidta en sådan åtgärd. Uppräkningen är uttömmande. Kriminalvården har alltså inte möjlighet att neka en intagen rätt till gemensamhet av något annat skäl än de som framgår där.

text: Eftersom en placering i avskildhet med stöd av

text: fängelselagen

text: utgör en tvångsåtgärd är det viktigt att Kriminalvården använder sig av åtgärden med urskiljning. Av samma skäl är det centralt att en avskildhetsplacering inte pågår längre än vad som är nödvändigt för att syftet med åtgärden ska kunna uppnås (

text: 1 kap. 6 § andra stycket

text: FäL).

text: Som anges i remissvaret är det möjligt för Kriminalvården att hålla en intagen avskild om det bedöms nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes säkerhet till liv eller hälsa (6 kap. 7 § första stycket 2 FäL). Paragrafen innehåller inte några bestämmelser om hur länge en intagen får vara placerad i avskildhet. Ett sådant beslut ska dock omprövas så ofta det finns anledning till det och minst var tionde dag. Jag har nyss redogjort för att avskildhetsplacering är en mycket ingripande tvångsåtgärd som inte får pågå längre än nödvändigt.

text: I detta fall tar avskildhetsbeslutet sin utgångspunkt i att det bedömdes finnas en risk för AA:s säkerhet till liv eller hälsa. Jag finner inte anledning ifrågasätta den bedömningen. Det framgår emellertid att det avgörande för den fortsatta avskildheten var att Kriminalvården på grund av den ansträngda platssituationen saknade möjligheter att placera AA på en sådan avdelning som han bedömdes vara i behov av. Kriminalvården har visserligen anfört att anstalten Kumla den 20 april erbjöd AA placering i gemensamhet men att han vägrade gå ut på den aktuella avdelningen. AA menar dock att han inte fick något sådant erbjudande. Eftersom AA och Kriminalvården har olika uppfattningar i frågan och myndigheten inte har redogjort närmare för omständigheterna, är det svårt för mig att ha någon uppfattning om hanteringen i detta avseende.

text: Även om avskildheten hade kunnat brytas i slutet av april kan jag konstatera att Kriminalvården till följd av platssituationen inte hade möjlighet att placera AA på en sådan avdelning som han var i behov av förrän den 4 juli 2022. Jag har svårt att se saken på något annat sätt än att avsaknaden av en plats av det slaget resulterade i att AA var placerad i avskildhet under lång tid. Som JO tidigare har uttalat är det inte acceptabelt att hålla en intagen placerad i avskildhet i månader på grund av att myndigheten inte kan få fram en ny placering. Det är inte förenligt med vare sig bestämmelsen i 2 kap. 1 § FäL eller en human kriminalvård, och inte heller ägnat att underlätta återanpassning i samhället. Mot den bakgrunden förtjänar Kriminalvården kritik.

text: Kriminalvården och AA har delvis olika uppfattningar om vilka åtgärder som anstalten Kumla vidtog för att motverka de negativa effekterna av avskildhetsplaceringen och hur AA:s delaktighet i detta sett ut. Det finns inte tillräckliga skäl att fortsätta utreda den frågan. Jag vill emellertid understryka vikten av att ett verksamhetsställe alltid fortsätter arbetet för och försöken att lindra följderna av vad en sådan placering kan leda till för en berörd intagen.

text: Platser för särskilt resurskrävande intagna Jag har tidigare kunnat konstatera att den ansträngda beläggningssituationen får negativa konsekvenser för intagna (se t.ex. mina uttalanden i JO 2021/22 s. 261 och JO 2022/23 s. 158). Även detta ärende illustrerar på ett tydligt sätt de följder som den fortsatt mycket höga beläggningen får, här för Kriminalvårdens möjlighet att besluta om adekvata placeringar och s.k. inre differentiering. Av remissvaret framgår att antalet platser för intagna som bedöms ha speciella omvårdnadsbehov eller av andra skäl anses vara särskilt resurskrävande är förhållandevis få men att behovet är stort. I ett tidigare beslut har jag ställt mig frågande till om det finns tillräckligt med anpassade omvårdnadsplatser i häkte (se

text: JO 2020/21 s. 180

text: ). Myndighetens prognos är att antalet intagna kommer fortsätta att öka. Mot denna bakgrund framstår det enligt min mening som angeläget att Kriminalvården i samband med de ut- och nybyggnationer som pågår av häkten och anstalter överväger behovet av att inrätta fler specialplatser, bl.a. SRI-platser. Jag har emellertid noterat att myndigheten relativt nyligen uttalat att den som en del i sin strategiska inriktning för infrastrukturen har för avsikt att minska antalet specialplatser (se rapporten Kriminalvårdens platskapacitet 2022–2031, dnr 2022-244). Det kan därför finnas anledning för mig att återkomma till dessa frågor.

text: Ärendet avslutas.