avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Behörighet
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Polismyndighetens i Gävleborgs län beslut om ett gripande och åklagares vid Åklagarmyndigheten i Västerås beslut om en husrannsakan

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO riktade S-Å.P. kritik mot Polismyndigheten i Gävleborgs län och uppgav bl.a. följande. En asylsökande, V.S., delade lägenhet med en annan asylsökande, R.G. Den 24 april 2003 grep polisen R.G. misstänkt för bl.a. stöld i en butik. Påföljande dag gjordes en husrannsakan i den gemensamma lägenheten, varvid V.S. tvingades följa med till polisstationen. – S-Å.P. ifrågasatte bl.a. om det fanns lagligt stöd för husrannsakan och om det fanns tillräcklig grund för att över huvud taget misstänka V.S. för något brott.

text: Utredning

text: Bollnäs tingsrätts dom den 15 maj 2003 i mål B 407-03, handlingar i Åklagarmyndighetens i Västerås, åklagarkammaren i Gävle, ärende C-9-1453-03 och en händelserapport den 25 april 2003 från polisens ledningscentral infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: En polisanmälan om rån upprättades den 24 april 2003 (K8907-03). Enligt anmälan kom två män in i en butik. Anmälaren, R.K., noterade att den ene mannen gick in i en provhytt och hade med sig tre galgar med plagg. Mannen kom sedan ut från hytten utan dessa klädesplagg. Den andre mannen hade i detta skede redan lämnat butiken. R.K. kunde konstatera att i hytten fanns endast ett plagg kvar medan två galgar var tomma. R.K. följde efter mannen som varit i provhytten och försökte få denne att följa med tillbaka till butiken. Mannen började springa och R.K. sprang efter. Mannen slängde ifrån sig en tillgripen tröja. Polis anlände till platsen och grep mannen. R.K. var övertygad om att mannen hade kastat ifrån sig ett plagg till eller att mannen hade plagget på sig.

text: I ett förhör senare samma dag uppgav R.K. bl.a. att personalen i butiken tidigare hade riktat misstankar mot de båda männen och därför höll dem under speciell uppsikt. Någon ytterligare stöld i butiken kunde emellertid inte styrkas utan det var

text: mer en känsla som de haft när de konstaterat att varor saknats efter männens tidigare besök.

text: Mannen som greps var R.G. I förhör samma dag förnekade R.G. brott och uppgav bl.a. att han bodde i en lägenhet med fyra andra asylsökande som han inte kände igen eller visste namnen på.

text: Den 25 april 2003 kl. 08.30 beslutade kammaråklagaren T.S. om husrannsakan i R.G:s bostad för eftersökande av stöldgods (s.k. reell husrannsakan).

text: Enligt åklagarkammarens tvångsmedelsblankett greps V.S. den 25 april kl. 10.20 och gripandet anmäldes till åklagaren kl. 11.00. Efter förhör anhölls V.S. kl. 14.25 men anhållningsbeslutet hävdes redan kl. 17.00. I händelserapporten från polisens ledningscentral finns emellertid en notering enligt följande. ”Kå S. Hämtning till förhör”.

text: Den 25 maj 2003 lades förundersökningen mot V.S. ned eftersom brott inte kunde styrkas.

text: Anmälan remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över på vilken rättslig grund V.S. medtogs till polishuset i Söderhamn den 25 april 2003.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket fogades upplysningar från utredningschefen T.T. samt diverse handlingar i ärendet m.m.

text: T.T. anförde bl.a. följande. På kvällen den 24 april 2003 hölls ett förhör med anmälaren R.K. I detta förhör lämnade R.K. ett signalement på den person som var tillsammans med R.G. i butiken. Den 25 april 2003 beslutade åklagaren om husrannsakan i R.G:s bostad för att eftersöka stöldgods. När polismännen var i lägenheten kom en okänd invandrare in där. De polismän som verkställde husrannsakan kände inte till att det bodde någon annan än R.G. i lägenheten. Signalementet på mannen som kom stämde väl överens med R.G:s kamrat från butiken. Mannen, V.S., fick därför lämna ID och greps sedan misstänkt för stöld. När de kom till polisstationen anmäldes gripandet till åklagaren och förhör med telefontolk påbörjades. Efter förhöret anhölls V.S. men han frigavs senare samma dag. Polismyndigheten Som framgår av redovisningen från Närpolisområde Söderhamn greps V.S. den 25 april kl. 10.20 av polismän som utförde husrannsakan för eftersökande av stöldgods. Denna tvångsåtgärd kan naturligtvis ifrågasättas då det av RB

text: 24 kap. 7 § 1 st.

text: framgår att gripande får ske utan anhållningsbeslut om det finns skäl för att anhålla någon och det är ett brådskande fall. Det kan ifrågasättas om polismännen genom telefonkontakt med jourhavande åklagare skulle ha införskaffat ett beslut om anhållande före medtagandet till polisstationen. Polismyndighetens bedömning är att polismännens handlande inte utan vidare kan kritiseras. Det torde ha varit bekant för polismännen att den likaledes skäligen misstänkte medgärningsmannen var anhållen, varför anhållningsskäl förelåg även mot V.S. Huruvida det var fråga om ett brådskande fall kan inte med någon säkerhet fastställas i efterhand. Det är ytterst en fråga om hur polismännen uppfattade situationen och vilka möjligheter som stod till buds att införskaffa besked från åklagare. Vad som kan konstateras är att polismännen vid införandet på polisstationen anmälde gripandet till åklagare och att V.S. efter förhör anhölls av åklagare.

text: Anmälan remitterades även till Åklagarmyndigheten i Västerås för upplysningar och yttrande över den rättsliga grunden för husrannsakan den 25 april 2003.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande till vilket fogades ett yttrande från kammaråklagaren T.S.

text: T.S. uppgav bl.a. följande

text: Undertecknad har handlagt rubricerade ärende som förundersökningsledare under tiden den 24 april 2003 till påföljande arbetsdags slut. Ärendet har därefter handlagts av annan åklagare. Den aktuella utredningen avsåg en händelse som utspelats den 24 april 2003 i och i anslutning till en sportbutik i Söderhamn. Två män hade tillsammans besökt butiken och i samband därmed hade klädesplagg tillgripits. Den ene mannen, sedermera identifierad av en butiksanställd som V.S., lämnade butiken före den andre mannen, R.G. Då den senare lämnade butiken följde en anställd, som upptäckt att det saknades plagg i butiken, efter honom. R.G. försökte springa ifrån den anställde och slängde ifrån sig en tröja. R.G. uppträdde hotfullt och kastade också en sten mot den anställde. Polis anlände till platsen och grep R.G. angivna dag kl. 15.20. Tolkbehov förelåg och tolk anlitades. Efter att R.G. hörts enligt 24:8 RB beslutade undertecknad att anhålla denne kl. 18.12 nämnda dag såsom på sannolika skäl misstänkt för rån (motvärnsfallet) alternativt stöld och försök till misshandel eftersom kollusionsfara bedömdes föreligga. Det uppkom misstanke att R.G. och den person som varit i dennes sällskap vid besöket i sportbutiken hade företagit tillgreppsbrottet gemensamt och i samråd/samförstånd eftersom de vid tillfället hade besökt butiken tillsammans – vilket R.G. inte ville vidgå – och då allt stöldgods, en tröja eller ett par byxor enligt den butiksanställdes uppgifter, inte hade kunnat återfinnas trots att R.G. greps i direkt anslutning till brottet samt då de tillsammans tidigare hade ådragit sig uppmärksamhet inne i butiken. Undertecknad gjorde den bedömningen att det fanns risk för att R.G. kunde försvåra sakens utredning genom att ta kontakt både med den butiksanställde och med medgärningsmannen i syfte att påverka dem i deras uppgiftslämnande såväl under den fortsatta förundersökningen som vid en kommande rättegång. R.G. häktades och åtalades sedermera för rån. Tingsrätten fällde denne till ansvar för gärningen, men rubricerade denna som stöld och försök till misshandel, och för andra brott. Påföljden bestämdes till fängelse och det förordnades att R.G. skulle utvisas ur riket. Hovrätten fastställde att denne skulle ådömas sådan påföljd och utvisas ur riket. Den 25 april 2003 kl. 08.30 beslutade undertecknad om reell husrannsakan i R.G:s bostad i syfte att stöldgods från det aktuella tillgreppet skulle eftersökas. Då det beslutet fattades var R.G:s medgärningsmans identitet okänd och följaktligen även dennes adress. Husrannsakan företogs således för eftersökande av föremål – klädesplagg – som avhänts målsäganden. Det framstod som möjligt att stöldgodset kunde ha förts till den aktuella adressen. Stöldgodset hade åtkommits genom ett allvarligt brott, rån, för vilket fängelse stadgas. För den händelse det tillgripna hade anträffats hade närmare undersökningar av plagget i sig eventuellt ha kunnat medföra utrönande av ytterligare omständigheter av betydelse för utredningen. Med beaktande av brottets allvarlighet och omständigheterna i övrigt bedömde undertecknad att beslut om husrannsakan inte åsidosatte den s k proportionalitetsprincipen. I samband med att polis verkställde beslutet om husrannsakan anlände V.S. till den adress där åtgärden företogs. Polisen grep V.S. på plats den 25 april kl. 10.20. Då gripandet anmäldes till undertecknad angavs anledningen till gripandet vara bl. a. att polisen bedömde att dennes signalement stämde överens med den av de två som misstänktes för tillgreppsbrottet i sportbutiken och vars identitet alltjämt var okänd. Tolkbehov förelåg och tolk anlitades. V.S. förhördes enligt

text: RB 24:8

text: nämnda dag kl. 11.30 varvid denne underrättades om att han var skäligen misstänkt för stöld alternativt medhjälp till sådant brott. V.S. ville vid förhöret inte vidkännas något samröre med R.G. under dagen för brottet trots att de bodde i samma rum. V.S. ville inte heller vidkännas att han varit in i den aktuella sportbutiken trots att V.S. strax innan

text: förhöret identifierats av den butiksanställde som den som varit i R.G:s sällskap i butiken. V.S. anhölls av undertecknad den 25 april 2003 kl. 14.25 såsom på sannolika skäl misstänkt för stöldbrott begånget gemensamt och i samråd/samförstånd med annan (R.G.) eftersom kollusionsfara bedömdes föreligga såväl med avseende på den butiksanställde som beträffande medgärningsmannen. Undertecknad begärde samma dag att offentlig försvarare skulle förordnas för både R.G. och V.S. Efter att ytterligare förhör hållits med V.S. angivna dag försattes han på fri fot av annan åklagare kl. 17.00. Förundersökningen mot V.S. lades ned den 5 maj 2003 av ytterligare annan åklagare med motiveringen att brott inte kunde styrkas. Undertecknad har inte varit närvarande vid några förhör med R.G. och V.S. Undertecknad har agerat efter de uppgifter som förelåg vid tiden för besluten och noterar att uppgiftslämnarna i ärendet sedermera lämnat andra uppgifter i vissa avseenden enligt vad som framgår av förhörsprotokollet, förhörsanteckningar respektive domar.

text: K.S. anförde bl.a. följande.

text: Den som gjort anmälan till Er synes ifrågasätta om det förelegat något behörigt beslut om husrannsakan beträffande den som i anmälan anges som V.S. Det beslut som fattats om husrannsakan avser inte V.S. utan den person som V.S. delade lägenhet med och som anhållits såsom på sannolika skäl misstänkt för ett tillgreppsbrott. När beslutet om husrannsakan fattades var V.S. inte misstänkt för något brott och det var okänt var denne hade sin bostad. Angående den rättsliga grunden för beslutet om husrannsakan kan konstateras att förutsättningar för husrannsakan förelegat enligt

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: . Oberoende av hur brottsmisstanken varit att rubricera har beslutet riktat sig mot en person som varit skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Husrannsakan skulle vidare genomföras i den misstänktes bostad i syfte att finna stöldgods. Att genomföra en husrannsakan på grund av den brottsmisstanke som förelegat, i avsikt att finna stöldgods som kan återställas till målsäganden eller annan information som kan äga betydelse för brottet, kan enligt min mening inte heller anses vara oproportionerligt.

text: S-Å.P. kommenterade remissvaren.

text: Bedömning

text: Polisens handlande att ta med V.S. till polisstationen Såvitt framgick av de inledningsvis granskade handlingarna var det i viss mån oklart på vilken rättslig grund V.S. medtogs till polisstationen. Enligt tvångsmedelsblanketten var han gripen misstänkt för stöld medan han enligt händelserapporten syntes vara medtagen till förhör. Utredningen har emellertid klarlagt att V.S. greps av polismännen i samband med husrannsakan. Jag vill med anledning av de olika uppgifterna i denna sak erinra om vikten av en korrekt och enhetlig dokumentation av vidtagna åtgärder. Frågan är sedan om det fanns förutsättningar för att gripa V.S. misstänkt för stöld.

text: Regler om häktning och andra straffprocessuella frihetsberövanden finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Den grundläggande förutsättningen för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver och att någon eller några av de tre särskilda häktningsförutsättningarna föreligger enligt 1 § första stycket. Om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Beslut om anhållande meddelas av åklagaren (6 §). Om det finns

text: skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Ett gripande med stöd av denna bestämmelse är således en provisorisk åtgärd i förhållande till anhållande eller häktning som får tillgripas endast om saken är så brådskande att ett anhållningsbeslut inte kan avvaktas. Gripandets provisoriska karaktär markeras ytterligare genom reglerna i 8 § andra stycket, som innebär att den gripne så snart som möjligt skall förhöras av en polisman eller åklagare och att frihetsberövandet skyndsamt skall anmälas till åklagaren om denne inte redan underrättats om åtgärden. Efter förhöret skall åklagaren omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller friges.

text: I normalfallet är således den första förutsättningen för att en person skall kunna gripas att denne är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver. Enligt min mening är de uppgifter som kommit fram i ärendet sådana att det i och för sig kan ifrågasättas om V.S. verkligen var att anse som på sannolika skäl misstänkt för stöld. Denna fråga är emellertid av den arten att den ger utrymme för olika, var för sig godtagbara bedömningar. Mot den bakgrunden finner jag inte tillräckliga skäl att göra något ytterligare uttalande i saken.

text: Av upplysningarna från polismyndigheten framgår inte anledningen till att polismännen på plats bedömde att saken var brådskande. Enligt min mening är det inte meningsfullt att utreda saken vidare. Det inträffade föranleder därför inte heller något uttalande från min sida. Jag har således inte grund för att uttala någon kritik mot polismyndigheten för gripandet av V.S.

text: Åklagarens beslut om husrannsakan Bestämmelser om husrannsakan finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Enligt 1 § får husrannsakan företas hos någon som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa för eftersökande av föremål som är underkastat beslag eller för utrönande av omständighet som kan ha betydelse för utredning om brottet.

text: Kammaråklagare T.S. beslutade den 25 april 2003 om reell husrannsakan i R.G:s bostad för eftersökande av stöldgods. T.S. har uppgett att det var stöldgods från det aktuella tillgreppet som skulle eftersökas och att det framstod som möjligt att stöldgodset kunde ha förts till den aktuella adressen. Han har inte närmare utvecklat sitt resonemang i denna del.

text: Som framgår av det föregående uppgav anmälaren R.K. att R.G. hade kastat ifrån sig en tillgripen tröja och att han var övertygad om att R.G. hade kastat ifrån sig ytterligare ett plagg eller att R.G. hade plagget på sig. R.G. greps i anslutning till tillgreppet och kunde således inte själv ha fört stöldgodset till sin bostad. Det framstår inte heller som troligt att någon annan skulle ha plockat upp något stöldgods som R.G. kastat ifrån sig och fört detta till dennes bostad. Visserligen skulle den misstänkte medgärningsmannen ha kunnat medföra stöldgods ur butiken men vid tidpunkten för beslutet om husrannsakan var det okänt att denne delade lägenhet med R.G. Det förefaller snarare som att husrannsakan har vidtagits i syfte att hitta stöldgods från eventuell tidigare brottslighet.

text: En husrannsakan får inte företas som en allmän kontrollåtgärd genom vilken undersöks om den som misstänks för visst brott har gjort sig skyldig till en mer omfattande brottslighet än som kan antas på de föreliggande omständigheterna (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 28:5). JO har i ett tidigare beslut (se JO 1990/91 s. 63) uttalat bl.a. följande. En av de principer om anses böra styra användningen av tvångsmedel är den s.k. ändamålsprincipen. Denna kan sägas innebära att tvångsmedel får utnyttjas endast för de i lagen angivna syftena och att de vid verkställigheten inte får syfta till annat än som beslutats i det särskilda fallet. – Det ligger i ändamålsprincipen att man vid misstanke om ett visst brott inte får tillgripa tvångsmedel på grund av ett allmänt antagande om att den misstänkte möjligen också kan ha gjort sig skyldig till annan brottslighet. Om det däremot t.ex. föreligger skälig misstanke att en stöld ingår som ett led i en större brottslig verksamhet förhåller det sig självfallet annorlunda. Vad anmälaren R.K. uppgett i förhör om R.G:s tidigare besök i butiken ger enligt min mening inte tillräckligt stöd för att det skulle ha förelegat skälig misstanke om ytterligare brottslighet. Jag anser således att T.S. inte kan undgå kritik för sitt beslut om husrannsakan i R.G:s bostad.

text: Vad som har framkommit i övrigt motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn
Åtal

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Bygg- och tekniknämnden i Nyköpings kommun angående underlåtenhet att vidta åtgärder mot överträdelser av bestämmelserna om strandskydd och bygglov m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade i en anmälan till JO den 17 maj 2006 på Bygg- och tekniknämnden i Nyköpings kommun och anförde bl.a. följande. Fastigheten H 4:6 var tidigare en obebyggd fastighet men är numera fullständigt privatiserad och naturen på fastigheten är skövlad. De åtgärder som vidtagits är bl.a. kalhuggning, muddring, utbredning av muddermassorna i den tidigare sanka strandskogen, anläggande av en väg och en gräsmatta samt uppförande av bryggor och en friggebod. Verksamheten har pågått i åtta-nio år. Länsstyrelsen påvisade detta för kommunen, som är tillsynsmyndighet, och gjorde en polisanmälan under 2004. Därefter har förstörelsen fortsatt. Kommunen har haft vetskap om saken redan före polisanmälan men tycks mena att den inte skall vidta åtgärder eftersom ärendet skall gå till åtal. Hos kommunen har en allvarlig jävsituation förelegat. Fastighetsägaren arbetar nämligen på kommunens avdelning för dessa ärenden, Bo och Bygga.

type: stycke

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från kommunens avdelning Bo och Bygga. Det kom då fram bl.a. följande. Vid sökning i diarierna inom miljönämnden och byggoch tekniknämnden återfanns ett ärende gällande fastigheten H 4:6. Ärendet hade dnr A 2004-00489 och gällde eventuell överträdelse av strandskyddsbestämmelserna.

text: Handlingarna i ärendet översändes till JO. Bygg- och tekniknämnden anmodades därefter den 20 juni 2006 att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av ärendet. I remissvaret den 22 augusti 2006 anfördes bl.a. följande. Efter mottagande av JO:s remisshandlingar 2006 06 21 har ytterligare synpunkter/frågor mm från anmälaren inkommit till nämnden 2006 07 24 (brevet dock daterat 2006 07 25), se bilaga 1, som rör handläggningen angående samma ärende/fastighet. Nämnden har därför valt att ta med dessa frågor i sitt bemötande av anmälan, då svaret på frågorna till stor del också kan ses som svar och redogörelse av ärendet i övrigt.

text: Inledningsvis kan konstateras att det är riktigt att en av hälftenägarna till den aktuella fastigheten, BB, sedan lång tid tillbaka är anställd som administrativ chef vid Serviceenheten vid Bygg- och tekniknämndens (BTN) förvaltningskontor, kallat ”Bo och Bygga”. – – –

text: Inhämtad utredning

text: När det gäller den praktiska handläggningen av ärendet har följande redogörelse inhämtats från nämndens handläggare, bygglovsarkitekt CC, som uttalat följande:

text: Kommunens tillsynsområden i sammanhanget Kommunen handlägger tillstånds- och tillsynsärenden enligt plan- och bygglagen (PBL). I det aktuella fallet skall kommunen ta ställning till frågan om bygglov för uppförande av sjöbod. Lov enligt PBL krävs varken för vägar, bryggor, trädfällning, plantering, fordonsframförande eller för ändring av marknivåer utanför detaljplan. Kommunen handlägger vidare, efter länsstyrelsens bemyndigande, frågor om strandskydd enligt

text: miljöbalken

text: (MB). Strandskydd gäller vid fastigheten intill 100 meter från strandlinjen. Inom strandskydd får ingen ny åtgärd utföras som avhåller allmänheten från att vistas på platsen eller som väsentligt skadar livsbetingelserna för växt- eller djurarter. Dispens från strandskydd får ges om det finns särskilda skäl. Strandskyddsfrågor kan t.ex. gälla sjöbodar, stängsel, bryggor och vägar. Även åtgärder som markarbeten, avverkning, plantering, park- och trädgårdsanläggningar kan givetvis beröras av strandskydd. Upplag av muddermassor skall enligt MB anmälas till kommunen. I anmälarens skrivelse 2006 07 25 berörs förutom ovanstående frågor, där kommunen har tillsynsansvar, även frågor där kommunen ej har tillsynsansvar. Frågor om vattenverksamhet, t ex muddring, utfyllnad och ändring av strandlinjens läge, regleras i andra delar av MB, vilka handläggs av länsstyrelsen. – – –

text: Redogörelse för kommunens ageranden med utgångspunkt från de uppräknade ”otillbörliga åtgärderna” i klagandens brev 2006 07 25. ”Muddring i sjön; Sand och grus har körts ut som utfyllnad såväl i sjön som på

text: land”

text: Dessa två åtgärder berör främst vattenverksamhet enligt MB och ingår i länsstyrelsens tillsynsansvar. Handläggande tjänsteman på länsstyrelsen har gjort anmälan till åklagare, se nedan. ”Avverkning av strandskog; Upplag av muddringsmassor som fyllts ut i den sanka strandskogen; Sand och grus har körts ut som utfyllnad såväl i sjön som på land” Ingen lovplikt enligt PBL föreligger för sådana åtgärder. Däremot skall uppläggning av muddermassor anmälas till kommunen, vilket ej skett. Åtgärderna kan tänkas avhålla allmänheten från att beträda området, och livsbetingelserna för befintlig flora och fauna har troligen förändrats så mycket att åtgärderna strider mot strandskyddsbestämmelserna. Misstanke om brott inom kommunens tillsynsområde kunde således inte uteslutas, varför anmälan gavs in till polis/åklagare 2004 09 13. Här kan nämnas att Byggenheten i samråd med kommunekologen och länsstyrelsen bedömt att mark, vatten och vegetation knappast går att återställa – eventuella försök skulle troligen bara förvärra redan uppkomna skador för djurlivet. Därför har frågan om att föreslå bygg– och tekniknämnden att ev. utfärda föreläggande om ett återställande av naturen ej tagits fram. En strandskoning som förhindrar ytterligare för djurlivet skadlig grumling av vattnet har utförts av fastighetsägaren.

text: ”Väg har anlagts till fastigheten”

text: Helt nya vägar inom strandskyddsområde fordrar dispens. I övrigt föreligger ej bygglovsplikt för interna fastighetsvägar. Kommunen har ej haft anledning att tro att befintlig väg skulle ha varit nyanlagd. Förbättringar och underhåll kräver ej strandskyddsdispens. Inga åtgärder har därför vidtagits i detta avseende.

text: ”En byggnad har uppförts på fastigheten och en brygga har anlagts”

text: En sjöbod har uppförts i strid mot strandskyddsbestämmelserna. Även denna åtgärd har anmälts till åklagare 2004 09 13. Byggnaden har dessutom uppförts utan erforderligt bygglov. Ansökan om bygglov och strandskyddsdispens har i efterhand lämnats till BTN. Byggenheten bedömde det därvid lämpligt att avvakta med beslut i bygglovsärendet tills åklagare och domstol gjort sin prövning. Ansökan avseende sjöbod har sedan kompletterats för att även avse strandskyddsdispens för brygga. – – –

text: Sammanfattning

text: Den 16 april 2004 fick BTN/kommunen genom meddelande från länsstyrelsen kännedom om till dem inkomna anonyma anmälningar avseende diverse ingrepp i landskapet – åtgärder som bl.a. kunde beröra strandskyddet på aktuell fastighet. Det har inte gått att finna något som verifierar att kommunen känt till dessa pågående åtgärder innan dess. Anmälarens insinuationer om att så skulle vara fallet kan därför inte ytterligare kommenteras. Platsbesök, kontakter med berörda fastighetsägare och samråd med länsstyrelsen ägde rum i april och augusti 2004. Utifrån bl. a. de iakttagelser som gjordes vid besöken beslutades att inge en anmälan 2004 09 13 enligt

text: 26 kap. 2 §

text: MB till åklagarkammaren i Nyköping avseende ”åtgärder i strid mot strandskyddsbestämmelserna med mera”. Länsstyrelsen gjorde samtidigt en motsvarande anmälan avseende ifrågasatt olovlig vattenverksamhet (muddring mm). De två anmälningarna resulterade efter polisutredning i att miljöåklagaren under våren 2006 utfärdade ett strafföreläggande för fastighetsägarna till H 4:6 avseende brott mot

text: miljöbalkens

text: bestämmelser om vattenverksamhet (länsstyrelsens tillsynsområde). Åklagaren valde dock att ej gå vidare med frågan om eventuellt brott mot strandskyddsbestämmelserna (kommunens tillsynsområde). De straffrättsliga konsekvenserna av fastighetsägarnas olovliga åtgärder är därmed utagerade. Att detta tagit närmare ett och ett halvt år efter att anmälan gjordes från kommunens sida är inget som kommunen råder över. Efter detta återstår, som kommunen ser det, två huvuddelar av ärendets fortsatta handläggning, dels pröva frågan om eventuellt föreläggande om återställande av naturen på fastigheten, dels prövning av ansökan om strandskyddsdispens för sjöbod och brygga samt frågan om bygglov för sjöboden. Dessa frågor kommer att behandlas i BTN under den närmaste tiden. Nämndens beslut avseende bygglov kan då överklagas av berörda grannar och andra sakägare. Beslut avseende ev. dispens från strandskyddet kan överklagas av Naturvårdsverket. När det gäller frågan om föreläggande om återställningsåtgärder på fastigheten är det enligt samstämmiga uppfattningar från kommunens och länsstyrelsens naturvårdsexperter inte tillrådligt att söka återställa marken till det ursprungliga (om det ens är möjligt) eftersom redan uppkomna skador på växt- och djurlivet då troligen ytterligare skulle förvärras. Det troliga är därför att det ej kommer att utfärdas något föreläggande om återställande. Vad gäller ansökan om bygglov och dispens från strandskyddet är detta ännu inte färdigberett varför det är för tidigt att uttala sig om utgången härav.

text: Nämndens avslutande synpunkter

text: BTNs samlade uppfattning är att ärendet handlagts i enlighet med gällande lagstiftning både vad gäller den formella hanteringen som den sakliga. Kommunen har, efter man fått kännedom om den misstänkt olovliga verksamheten på fastigheten, efter egen utredning och inom skälig tid reagerat på adekvat sätt genom att anmäla det inträffade till polis och åklagare för vidare handläggning. Att kommunen ej vidtagit några ytterligare åtgärder (t ex föreläggande om återställande e d) innan den straffrättsliga delen av ärendet är avgjord synes inte rimligt att göra. Kommunen har ej heller några fysiska maktmedel för att förhindra ev. pågående icke lagenliga verksamheter och kan heller inte vidta formella åtgärder inom de tillsynsområden som tillkommer annan myndighet, t ex länsstyrelsen.

text: Den omständigheten att ärendet, som rör en person som tillika är anställd vid nämndens förvaltningskontor, handlagts av annan handläggarpersonal inom samma kontor kan anses som en delikatessjävssituation går inte att förneka. Nämnden och hos den verksam personal har dock inte kunnat se någon laglig, praktisk väg att undkomma detta ofrånkomliga jävsförhållande. Ärendet rör verksamhet, som endast kan och får handläggas av kommunens byggnadsnämnd, och detta ansvar kan och får inte läggas över på annan varför nämnden och dess personal sett sig tvingade att efter bästa sakliga förmåga ändå handlägga ärendet och bortse från det ev. jävet. Samråd har förekommit mellan kommunen och länsstyrelsen huruvida länsstyrelsen skulle kunna ”ta över” handläggningen från nämnden vad avser främst strandskyddsfrågan. Eftersom hanteringen av strandskyddsfrågorna är överförda från länsstyrelsen till kommunens byggnadsnämnd har länsstyrelsens jurister dock ansett att det inte gått att göra detta i ett enskilt, pågående ärende. AA kommenterade remissvaret och framställde nya klagomål.

text: Från kommunen inhämtades bl.a. bygg- och tekniknämndens beslut den 19 december 2006 gällande fastigheten H 4:6. Nämnden beslutade bl.a. att meddela strandskyddsdispens för uppförande av sjöbod och för iläggande av flytbrygga, att förbjuda fastighetsägarna att sköta öppna ytor inom strandskyddszonen som gräsmatta och att utföra standardhöjande åtgärder på den enkla traktorväg/stig som anlagts inom strandskyddszonen, att förelägga fastighetsägarna vid vite om 20 000 kr att senast den 31 mars 2009 och i samråd med kommunekologen utföra strandskoning med grus utmed de tidigare upplagda muddermassorna, att bevilja bygglov för sjöbod och att ta ut en byggnadsavgift. Beslutet överklagades av bl.a. AA. Länsstyrelsen i Södermanlands län beslutade den 27 juni 2007 att avslå överklagandet såvitt avsåg bygglovet och att avvisa överklagandet i övrigt.

text: Handlingarna i ärendet med dnr L 2004-00950 om bygglov och strandskyddsdispens på fastigheten H 4:6 översändes från kommunen till JO.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 26 kap.

text: miljöbalken

text: finns bestämmelser om tillsyn. Tillsynen skall enligt 26 kap. 1 § säkerställa syftet med balken och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna. Tillsynsmyndigheten skall för detta ändamål på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. I

text: 26 kap. 2 §

text: anges att tillsynsmyndigheten skall anmäla överträdelser av bestämmelserna i balken eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till polis- eller åklagarmyndigheten, om det finns misstanke om brott. Av

text: 26 kap. 9 §

text: framgår att en tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att denna balk samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken skall efterlevas. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas. Beslut om förelägganden eller förbud får enligt

text: 26 kap. 14 §

text: förenas med vite.

text: Byggnadsnämnden skall enligt

text: 11 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, övervaka efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter och beslut. I

text: 10 kap.

text: PBL finns bestämmelser om påföljder och ingripanden vid överträdelser m.m. Byggnadsnämnden skall enligt 10 kap. 1 § ta upp frågan om påföljd

text: eller ingripande enligt detta kapitel så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. När en åtgärd som kräver bygglov har vidtagits utan lov, skall nämnden se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand. Av 10 kap. 4 § framgår att om någon utan lov utför en åtgärd som kräver bygglov, skall byggnadsavgift tas ut. I 10 kap. 27 § finns preskriptionsregler avseende påföljder och ingripanden vid överträdelser.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: Jäv AA har gjort gällande att jäv förelegat hos kommunen eftersom en av ägarna till den aktuella fastigheten var anställd vid bygg- och tekniknämndens förvaltningskontor. Huruvida de som handlade de aktuella ärendena var jäviga eller inte är en bedömningsfråga. JO är som regel återhållsam med att uttala sig i sådana frågor. Jag anser inte att det finns skäl att i detta fall frångå den principen. Huruvida nämndens beslut har tillkommit på grund av jäv har dessutom i första hand varit en fråga för överinstansen att bedöma.

text: Underlåtenhet att vidta åtgärder Som framgår av den nyss lämnade redovisningen skall en tillsynsmyndighet enligt

text: 26 kap. 1 § miljöbalken

text: kontrollera efterlevnaden av balken och vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. En byggnadsnämnd skall enligt

text: 10 kap. 1 §

text: PBL ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av lagens bestämmelser om byggande.

text: Den 16 april 2004 fick kommunen genom handlingar från länsstyrelsen kännedom om att åtgärder hade vidtagits på fastigheten H 4:6. Under månaderna därefter gjordes besök på platsen, kontaktades berörda fastighetsägare och samråddes med länsstyrelsen. En ansökan om bygglov och strandskyddsdispens för en sjöbod och en brygga kom in till kommunen den 16 augusti 2004. Den 13 september 2004 skickade kommunen en anmälan enligt

text: 26 kap. 2 § miljöbalken

text: till åklagarkammaren i Nyköping angående åtgärder i strid med strandskyddsbestämmelserna m.m. Först den 19 december 2006 fattade bygg- och tekniknämnden beslut om bygglov, strandskyddsdispens, föreläggande, förbud m.m. Nämnden har i remissvaret uppgett att det inte var rimligt att vidta ytterligare åtgärder innan den straffrättsliga delen av ärendet var avgjord. Någon närmare förklaring till varför det inte var rimligt har inte lämnats. Jag för min del kan inte se något skäl till att byggoch tekniknämnden avvaktat den straffrättsliga prövningen. Tillsynsmyndighetens skyldighet att anmäla misstänkta brott mot

text: miljöbalken

text: till polis- eller åklagarmyndigheten innebär inte att myndighetens åligganden för att säkerställa syftet med och kontrollera efterlevnaden av balken sätts ur spel i avvaktan på en dom eller ett beslut. Jag är således kritisk till nämndens handläggning i denna del.

text: Övrigt Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande av mig. Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 17 januari 2007, klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av handläggningen av en förundersökning om misshandel och olaga hot. Han uppgav bl.a. följande. I juli 2003 utsattes han för en misshandel. I direkt anslutning till misshandeln gjorde han en polisanmälan och misstänkta gärningsmän greps. Under de tre och ett halvt år som därefter följde vände han sig vid många tillfällen till polisen för att få information om vad som hänt med ärendet. Han fick alltid samma besked, att utredningen inte kunnat inledas p.g.a. tidsbrist.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades från polismyndigheten, varvid bl.a. följande framkom. Den 26 juli 2003 gjordes en polisanmälan om misshandel och olaga hot (K116660-03). Förundersökning inleddes samma dag och slutredovisades den 4 december 2006. Under stor del av den tid som förflöt mellan anmälan och slutredovisning vidtogs inga utredningsåtgärder i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan. Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) anförde bl.a. följande.

text: Händelseförlopp

text: Polis ingrep med anledning av ett bråk i en butik på Kungsportsavenyn den 26 juli 2003. Tre personer greps misstänkta för misshandel och olaga hot. Förundersökning inleddes och fler förhör hölls bland annat med de misstänkta. Ärendet anmäldes för åklagaren som övertog förundersökningen och frigav de utpekade personerna. Förundersökningen återgick därefter till polisen och var tills den slutredovisades polisledd. Det tog omkring 3 ½ år att färdigställa ett förundersökningsprotokoll och redovisa ärendet för åklagaren. Under denna tid låg ärendet i balans en lång period utan att några utredningsåtgärder ägde rum. Flera förundersökningsledare och förhörsledare var inkopplade på ärendet.

text: Handläggningen av brottsutredningen framgår av bifogade sammanställning över beslut och åtgärder i ärendet tillsammans med de uppgifter som polispersonalen har lämnat (här utelämnade, JO:s anm.).

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre anledning att fullfölja den skall den läggas ned. I tjänsteföreskrift 403 Anmälningar om brott m. m. under punkt 1.3 anges att brottsärenden skall utredas inom det närpolisområde där brottet har förövats med vissa angivna undantag. I detta fall skulle anmälan handläggas i närpolisområde Lorensberg innan sammanslagningen av närpolisområdena i centrum skedde den 1 januari 2005, när närpolisområde Göteborg City organiserades. Under punkt 7 i tjänsteföreskriften behandlas balanser. I punkt 7.2 sägs att det åligger varje närpolischef/utredningschef att fortlöpande och minst en gång varje kvartal gå igenom balanserna. Över förrättningen skall föras protokoll. Polisstyrelsen har för budgetåret 2007 fastställt mål och riktlinjer för polismyndigheten. För verksamhetsgrenen utredning och lagföring sägs under punkt 3.2.3 Strategier att brott som våld och hot om våld i gatumiljön kräver ständig uppmärksamhet och aktiva insatser av polisen. Detta är en central uppgift främst för närpolisområdena. Förmågan att hantera denna typ av brottslighet är av avgörande betydelse för medborgarnas upplevelse av trygghet i vardagen och deras förtroende för myndighetens verksamhet.

text: Bedömning

text: Kravet på att förundersökningen skall bedrivas skyndsamt enligt

text: är inte uppfyllt. Det har tagit alldeles för lång tid att färdigställa förundersökningsprotokollet. Det är helt oacceptabelt att ett ärende blir liggande så länge som har skett. Med så stora tidsutdräkter är risken för rättsförluster uppenbar, främst genom att bevisningen tunnas ut. De inblandades minnesbilder från händelsen bleknar och intresset från vittnen och andra att medverka i utredningen avtar. Ytterst handlar det om allmänhetens tilltro till polisens förmåga att lösa sina uppgifter. Utredningen visar på brister i handläggningen av ärendet. Även den organisation som fanns i Göteborgs centrum vid den här tiden har inverkat negativt på utredningen. Kvartalsredovisningarna av balansläget i närpolisområdet synes inte ha fungerat på ett tillfredsställande sätt. Närpolischefen som hade ansvaret för balanssituationen är pensionerad och har därför inte tillfrågats, men utredningschefen i närpolisområde Göteborg City har uppgett att närpolischeferna och utredningscheferna i den gamla organisationen i centrum inte hann med att kontrollera utredningsbalanserna. Förundersökningsledarna som har varit inkopplade på ärendet får trots den långa handläggningstiden anses ha tagit sitt ansvar för utredningen. De har gett utredningsdirektiv. De har arbetat med de personalresurser som fanns och de har rapporterat utredningsläget. Förundersökningsledaren som slutligen färdigställde utredningen har drivit på ärendet för att kunna slutredovisa det. Det går inte att bortse ifrån att den tidigare organisationen i centrala Göteborg hade brister som menligt påverkade möjligheterna att uppnå ett bra utredningsresultat. Innan närpolisområde Göteborg City organiserades den 1 januari 2005 var centrum i Göteborg uppdelat i tre mindre närpolisområden. Dessa enheter var för små för att kunna klara sin egen personalförsörjning. Det fanns samordningsproblem när det gällde utredningsverksamheten och det var brist på förhörsledare. Till detta skall läggas att arbetsledningen hade svårigheter att hinna med sina uppgifter. När utredningsenheterna i de gamla närpolisområdena efter sammanslagningen flyttade in i gemensamma lokaler i februari 2006 skapades betydligt bättre

text: möjligheter att följa upp ärendena. Utredningschefen har i dag en annan överblick över både personalläget och utredningsläget. Den inrättade befattningen som balansansvarig är till hjälp. Genom fortlöpande satsningar på utbildning har kompetensen bland förundersökningsledare och förhörsledare höjts.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (

text: Av utredningen framgår att polisanmälan angående misshandel och olaga hot togs upp och inledande förhör hölls i juli 2003, att ärendet slutredovisades först i december 2006 och att inga åtgärder vidtogs i ärendet under större delen av de nästan tre och ett halvt år som förflöt däremellan. Som förklaring till den utdragna handläggningstiden har i huvudsak hänvisats till bristande resurser och avsaknad av kontroll- och bevakningsrutiner.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Även med beaktande av detta är det självfallet helt oacceptabelt att det under så lång tid som nu varit fallet inte vidtagits några utredningsåtgärder i ärendet – inte minst med tanke på att utredningen gällt misshandel och olaga hot i gatumiljö, ett område som enligt polisens egna riktlinjer kräver ständig uppmärksamhet och aktiva insatser av polisen.

text: Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de eller någon närstående utsätts för brott. Det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs kan självfallet komma att prägla anmälarens syn på polisen och rättssamhället.

text: Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för handläggningen av ärendet. Jag noterar att myndigheten vidtagit vissa åtgärder för att komma till rätta med bristerna i utredningsverksamheten.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Beslut Umgänge

title: Kritik mot Bistånds-, arbetsmarknads- och sociala servicenämnden i Kramfors kommun för att den inte har fattat ett formellt beslut om umgängesbegränsning efter det att en vårdnadshavare begärt ett utökat umgänge med sina barn som vårdades med stöd av LVU

sammanfattning: Enligt 14 § första stycket LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får nämnden med stöd av 14 § andra stycket LVU besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Ett sådant beslut behöver inte fattas om socialtjänsten och vårdnadshavaren eller föräldern når en överenskommelse om hur umgänget ska utövas. Vid tveksamhet om en enskild är överens med socialtjänsten i umgängesfrågan bör den enskildes inställning i största möjliga utsträckning klargöras och dokumenteras. I det aktuella ärendet begärde vårdnadshavaren ett utökat umgänge med sina barn som vårdades med stöd av LVU. Socialtjänsten ansåg att umgänget borde fortsätta i samma omfattning som tidigare och enligt nämnden uttryckte inte vårdnadshavaren något missnöje över den bedömningen. JO konstaterar att enbart passivitet från den enskildes sida inte ensamt kan läggas till grund för att samtycke ska anses ha lämnats och därmed en överenskommelse träffats om hur umgänget ska utövas. Nämnden vidtog ingen aktiv åtgärd för att få klarhet i mammans inställning och handläggningen borde därför ha utgått från att ingen överenskommelse fanns. Nämnden får kritik för att inte ha fattat beslut om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Kramfors kommun. Hon var missnöjd bl.a. med hur socialtjänsten hade hanterat en begäran från en mamma, BB, om att få ett utökat umgänge med sina barn, CC och DD, som vårdades med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: Utredning

text: Inledningsvis lånade JO in och granskade vissa handlingar från socialtjänsten. Av handlingarna kom det fram bl.a. att mamman, som var vårdnadshavare, den

text: 16 december 2016 hade begärt ett utökat umgänge med sina barn.

text: Därefter begärde JO att Bistånds-, arbetsmarknads- och sociala servicenämnden i Kramfors kommun skulle yttra sig över den formella handläggningen av mammans begäran om ett utökat umgänge.

text: Nämnden (socialutskottet) beslutade att som sitt remissvar lämna ett yttrande som socialsekreteraren EE hade upprättat. I yttrandet anfördes följande:

text: Av journalanteckningar i ärendet framgår att BB i telefonsamtal med undertecknad socialsekreterare, 2016-12-16, framförde önskemål om att utöka umgänget med sina två barn, CC och DD. Vid detta telefonsamtal meddelade undertecknad BB att denna fråga behövde lyftas i ärendedragning och att undertecknad skulle meddela BB så fort som möjligt vilken bedömning socialtjänsten gjorde utifrån barnens behov. I samråd med undertecknads arbetsledare gjordes bedömningen att det ej var i enlighet med barnens behov att utöka umgänget då hennes förslag innebar ett alltför frekvent och långvarigt umgänge i jämförelse med den umgängesplanering som gällt under hösten 2016. Viktigt att lyfta fram i sammanhanget är att undertecknad i augusti 2016 gjorde en överenskommelse med modern om ett utökat umgänge jämfört med vad som förevarit fram till dess. Enligt denna överenskommelse skulle BB ha umgänge med barnen varje torsdag mellan kl. 13.30–16.30 samt ett övernattningsumgänge per månad. Detta umgängesschema följde inte BB och hon valde – att vid åtminstone fem tillfällen under hösten – ej träffa sina barn. CC och DD hade vid dessa tillfällen umgänge endast med mormodern som enligt planeringen skulle vara med vid samtliga träffar med barnen. Vid telefonsamtal med BB, 2016-12-27, meddelade undertecknad socialtjänstens bedömning att umgänget – utifrån barnens behov – skulle vara i samma utsträckning som under hösten 2016. Undertecknads uppfattning var att BB vid detta samtal tog till sig socialtjänstens bedömning och att hon samtyckte till umgänge i samma utsträckning som tidigare. BB uttryckte inget i samtalet som fick undertecknad att uppfatta att BB motsatte sig vår bedömning eller att hon önskade ett formellt avslagsbeslut om umgängesbegränsning. Telefonsamtalet avslutades med att undertecknad kom med förslag på hur BB skulle kunna undanröja de hinder hon uppgett sig ha för att kunna fullfölja umgänget på torsdagar. 2017-01-24 skickade socialtjänsten ett brev till BB, för att bekräfta den överenskommelse undertecknad uppfattade fanns mellan BB och socialtjänsten i Kramfors rörande umgänge under våren 2017. Samma dag fick även modern denna information muntligen vid ett telefonsamtal. BB uttryckte inte heller vid detta samtal eller efter det hon mottagit brevet några invändningar mot uppgjord planering. BB har inte vid något tillfälle under våren 2017 tagit upp frågan om att hon varit missnöjd med den umgängesplan som gällt i ärendet. Detta sammantaget innebar att undertecknad socialsekreterare gjorde bedömningen att modern samtyckt till föreslaget umgänge under våren 2017.

text: Bedömning

text: Jag har i det här ärendet valt att rikta in min granskning på den formella handläggningen av mammans begäran om ett utökat umgänge med sina barn.

text: Socialnämnden har, enligt

text: 14 § första stycket

text: LVU, ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får nämnden med stöd av

text: 14 § andra stycket

text: LVU besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Ett sådant beslut kan enligt

text: 41 § första stycket 3

text: LVU överklagas till förvaltningsrätten. Ofta brukar socialtjänsten komma överens med vårdnadshavaren eller föräldern om hur umgänget ska utövas. Vid en sådan överenskommelse behöver nämnden inte fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning enligt

text: 14 §

text: LVU.

text: Av utredningen i ärendet framgår det att mamman i ett telefonsamtal den 16 december 2016 begärde ett utökat umgänge med sina barn som vårdades med stöd av LVU. Socialtjänsten bedömde dock att umgänget borde fortsätta i samma omfattning som tidigare. Nämndens uppfattning är att mamman i ett senare telefonsamtal samtyckte till socialtjänstens bedömning. Enligt nämnden gav mamman i telefonsamtalet inte uttryck för att hon önskade ett formellt beslut om umgängesbegränsning. Eftersom mamman därefter i sina kontakter med socialtjänsten inte vid något tillfälle tog upp att hon var missnöjd med umgänget fanns det enligt nämnden ett samtycke i umgängesfrågan.

text: Mamman begärde alltså ett utökat umgänge med sina barn. Nämnden fattade dock inte något formellt beslut med anledning av hennes begäran. Frågan är om det fanns en överenskommelse mellan socialtjänsten och mamman som innebar att nämnden inte behövde fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning enligt

text: 14 §

text: LVU. I den frågan gör jag följande överväganden.

text: Inledningsvis vill jag påpeka att den omständigheten att den enskilde inte begär ett formellt beslut självklart inte påverkar en socialnämnds skyldighet att utreda och fatta ett beslut i umgängesfrågan. När det sedan gäller överenskommelser mellan socialtjänsten och en vårdnadshavare eller en förälder vill jag rent allmänt understryka vikten av att en sådan överenskommelse dokumenteras. Jag vill också lyfta fram att enbart det förhållandet att en enskild inte uttryckligen invänder mot socialtjänstens bedömning i umgängesfrågan naturligtvis inte innebär att den enskilde har lämnat sitt samtycke till hur ett umgänge ska utövas. Det får avgöras i det enskilda fallet om det finns en överenskommelse, men enbart passivitet från den enskildes sida kan enligt min mening inte ensamt läggas till grund för att samtycke ska anses ha lämnats. Vid tveksamhet om en enskild är överens med socialtjänsten i umgängesfrågan bör den enskildes inställning i största möjliga utsträckning klargöras och dokumenteras. Om det inte är möjligt att klargöra den enskildes inställning bör socialtjänsten i sin handläggning utgå från att det inte finns en överenskommelse om hur ett umgänge ska utövas. I sådana fall ska nämnden fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning enligt

text: 14 §

text: LVU.

text: I det här ärendet har nämnden i sitt remissvar inte hänvisat till att mamman muntligen lämnat sitt samtycke i umgängesfrågan eller till någon dokumenterad överenskommelse mellan henne och socialtjänsten. I stället har nämnden till stöd för sin uppfattning om en överenskommelse hänvisat till vad mamman inte har givit uttryck för vid sina kontakter med socialtjänsten. Som jag tidigare har anfört kan inte enbart passivitet från den enskildes sida ensamt läggas till grund för att samtycke ska anses ha lämnats och därmed en överenskommelse träffats om hur umgänget ska utövas. Nämnden har enligt min mening inte fog för sin uppfattning om att mamman lämnat sitt samtycke i umgängesfrågan. I stället för att dra slutsatser av vad mamman inte gav uttryck för borde nämnden ha klargjort och dokumenterat hennes inställning. När nämnden, såvitt framgår av remissvaret, inte vidtog någon aktiv åtgärd för att få klarhet i mammans inställning borde den vid handläggningen ha utgått från att det inte fanns någon överenskommelse i umgängesfrågan. Därmed borde nämnden ha fattat ett formellt beslut om umgängesbegränsning.

text: Sammanfattningsvis fanns det enligt min bedömning inte en sådan överenskommelse med mamman som innebar att nämnden inte behövde fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning enligt

text: 14 §

text: LVU. Om nämnden hade fattat ett sådant beslut skulle mamman ha haft en möjlighet att få umgängesfrågan prövad av domstol. Nämnden förtjänar kritik för sin underlåtenhet att fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning.

text: Det som AA har anfört i övrigt i sin anmälan till JO ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Initiativärende mot Socialnämnden i Västerviks kommun; fråga om underlåtenhet att enligt 13 § tredje stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ompröva vård som ges med stöd av 3 § samma lag

sammanfattning: Vid en inspektion av Socialnämnden i Västerviks kommun framkom att nämnden under flera års tid underlåtit att enligt 13 § tredje stycket LVU ompröva den vård som gavs en pojke med stöd av 3 § samma lag. Nämnden hade i stället övervägt vården enligt 13 § andra stycket LVU, vilket inte kan jämställas med en omprövning. Socialnämnden tilldelas allvarlig kritik för att omprövning inte har gjorts.

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Socialnämnden i Västerviks kommun den 12–14 april 2011 granskade jag bl.a. akten beträffande AA, född 1994, som vårdades med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Av de tillgängliga handlingarna framgick bl.a. följande. Dåvarande Länsrätten i Kalmar län förordnade i en dom den 24 januari 2008 att AA skulle beredas vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Han placerades under våren 2008 på Långanässkolan som är ett sådant särskilt ungdomshem som avses i

text: 12 §

text: LVU. AA vistades alltjämt på Långanässkolan vid tidpunkten för min inspektion.

text: I sociala utskottets protokoll den 22 december 2010 (§ 320) antecknades följande.

text: Övervägande vid placering enligt

text: 13 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)

text: [AA] är med stöd av 1 och 2 §§ LVU omhändertagen och placerad på Långanässkolan. - - - AA är i fortsatt behov av vård med placering där han kan stå under särskilt noggrann tillsyn (§ 12-hem).

text: Förslag till beslut

text: Att övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU är fullgjort

text: Sociala utskottet beslutar

text: Enligt förslag till beslut.

text: I samband med övervägandet hade någon omprövning av vården med stöd av

text: 3 §

text: LVU inte gjorts. Såvitt framgick av den översiktliga granskning som gjordes under inspektionen syntes vården med stöd av

text: 3 §

text: LVU inte ha omprövats efter länsrättens dom om vård i januari 2008.

text: Mot bakgrund av dessa uppgifter beslutade jag att inom ramen för ett särskilt ärende utreda varför nämnden inte hade omprövat vården av AA.

text: Utredning

text: Socialnämnden anmodades att inkomma med utredning av yttrande över vad som kommit fram rörande avsaknaden av omprövning av den vård som AA erhöll med stöd av

text: 3 §

text: LVU.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande.

text: AA blev placerad i familjehem till 1 november 1999 med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: (SoL). Familjehemsplaceringen varade fram till den 30 juni 2006, då AA omplacerades till Arabievillan, hem för vård och boende. AA blev med stöd av SoL föremål för flera nya omplaceringar med anledning av otillräckliga vårdinsatser och har ytterligare haft placeringar under perioderna: [---] 2007-12-18 tas beslut med stöd av

text: 6 §

text: LVU om ett omedelbart omhändertagande samt enligt

text: 11 §

text: LVU om placering på Ryds brunn. Placeringen verkställs samma datum. 2008-01-24 meddelar Länsrätten i Kalmar län bifall till socialnämndens ansökan och beslutar att AA skall beredas vård enligt

text: och

text: 3 §§

text: LVU. 2008-03-10 omplaceras AA med stöd av

text: 11 §

text: LVU till nuvarande vårdgivare, Långanässkolan, Eksjö. Västerviks SOU har följt vården genom redovisningar som gjorts i samband med överväganden enligt

text: 13 §

text: LVU. Från att placeringen blev verkställd i december 2007 har redovisningar och överväganden enligt

text: 13 §

text: LVU genomförts vid sammanträden: 2008 23 juli SOU § 248, övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag 17 dec. SOU § 412, övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag 2009 17 juni SOU § 201 övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag 22 dec. SOU § 382, övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag 2010 23 juni SOU § 154 övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU omedelbar justering BESLUT; enligt förslag 22 dec. SOU § 320 övervägande enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag

text: 2011 Till följd av inspektion av JO under april 2011 framkom felaktigheter i handläggandet av ärendet. Till nästkommande sammanträde i SOU togs ärendet upp för prövning enligt

text: 13 §

text: LVU. 4 maj SOU § 113, omprövning enligt

text: 13 §

text: LVU BESLUT; enligt förslag

text: Rörande avsaknad av omprövning av vården

text: Bedömningen är att AA enligt angivna rekvisit i

text: 3 §

text: LVU, utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas. Det har visat sig att AA behöver stå under särskilt noggrann tillsyn för att kunna säkerställa en god vård och omsorg. Efter flera misslyckade placeringar, där beslutade och tillgängliga vårdinsatser för AA har visat sig otillräckliga, har det föranlett socialnämnden, för att säkerställa en trygg och förutsägbar vård för AA, att han blivit placerad på Långanässkolan. Den planerade vården är mer eller mindre inriktad att följa en långsiktig uppgjord behandlingsplanering med fortsatt placering på Långanässkolan. AA var nyss fyllda 13 år när han placerades med stöd av LVU och den nu beslutade vården kunde inledas. Vården är bedömd som nödvändig för AA. BB, som är AA:s vårdnadshavare, har under vårdens genomförande inte begärt prövning av den beslutade vården eller på annat sätt framfört synpunkter på att vården skall ha ett annorlunda innehåll. Socialnämnden har inte av den anledningen haft skyldighet i enlighet med

text: 13 §

text: LVU att ompröva fattade beslut. AA blev den 11 november 2009, 15 år och därmed berättigad till att själv få sin vårdinsats prövad enligt

text: 13 §

text: LVU. Detta handläggningsärende är generellt sett, ett komplicerat ärende med många krävande inslag. För att tillmötesgå de vårdbehov som föreligger och med det långsiktiga perspektivet som den planerade vården är inriktad på, för att uppnå erforderliga förbättringar, så har det tyvärr medfört bristande uppmärksamhet från handläggare, andra deltagande tjänsteutövare och socialnämndens ledamöter. AA blev 15 år och var därmed berättigad till att själv få sin vårdinsats prövad enligt

text: 13 §

text: LVU och detta uppmärksammades inte. Socialförvaltningen har upprättade skriftliga rutiner och riktlinjer kring handläggning och dokumentation för barn- och ungdomsvård. Utifrån de felaktigheter som gjorts gällande i ärendet och utifrån strävandet att allmänt förbättra handläggningsrutiner har ytterligare rutiner skapats. I rutinen framgår att samordnare regelbundet tillsammans med handläggaren ska bevaka de skyldigheter som åvilar socialnämnden i myndighetsutövning.

text: JO inhämtade nämndens beslut om omprövning av vården, underlaget för beslutet och journalanteckningar i ärendet för tiden den 12 april–1 juli 2011.

text: Bedömning

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU.

text: Vård med stöd av LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (

text: 2 §

text: LVU). Vård ska också beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av

text: beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Socialnämnden ska noga följa vården av den som får vård med stöd av LVU. Har den unge beretts vård med stöd av 2 §, ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs (

text: 13 § andra stycket

text: LVU). Har den unge beretts vård med stöd av 3 §, ska socialnämnden inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från senaste prövning (

text: 13 § tredje stycket

text: LVU).

text: AA omhändertogs med stöd av LVU i december 2007. Länsrätten beslutade den 24 januari 2008 att AA skulle beredas vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU skulle socialnämnden senast sommaren 2008 ha prövat om vården skulle upphöra och därefter fortlöpande inom sex månader från den senaste prövningen. Någon sådan prövning gjordes inte förrän jag vid inspektionen hade upplyst nämnden om bristen. Vården av AA omprövades den 4 maj 2011 och nämnden beslutade då att vården skulle fortsätta. De ”överväganden” som nämnden har gjort under åren 2008–2010 av om vården av AA fortfarande behövs kan inte jämställas med prövningar av om vården ska upphöra, eftersom en sådan omprövning medför att ett förvaltningsrättsligt ärende uppkommer vid nämnden. Detta innebär bl.a. att nämndens utredning av huruvida det fortfarande föreligger förutsättningar för vård med stöd av LVU ska kommuniceras med parterna som även ska beredas tillfälle att yttra sig inför beslutet. Parterna har vidare rätt till företräde inför nämnden i anslutning till att frågan om fortsatt vård avgörs. Ett omprövningsbeslut kan till skillnad från ett övervägande överklagas till domstol. Parterna ska, i samband med att de underrättas om beslutet, informeras om hur de kan överklaga detsamma om det har gått dem emot.

text: I remissvaret till JO har nämnden uppgett att det före den 11 november 2009 inte förelegat någon skyldighet att ompröva vården eftersom AA var under 15 år gammal och hans vårdnadshavare inte motsatte sig vården av honom. Skyldighet att ompröva vården gäller dock oavsett den unges ålder och om vårdnadshavaren eller den unge själv motsätter sig vården. Nämndens ståndpunkt om omprövningsskyldigheten är direkt felaktig. Att nämnden vidhållit sin uppfattning även efter att ha tagit del av mitt protokoll från inspektionen i april i år är förvånande. Jag förutsätter att nämnden nu tar till sig den information som jag har lämnat.

text: Att en individ genomgår tvångsvård på ett särskilt ungdomshem utan att föreskrivna omprövningar görs är givetvis allvarligt. Underlåtenhet att ompröva vård som ges med stöd av

text: 3 §

text: LVU kan föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Vården av AA har under flera års tid inte omprövats av nämnden. Flera tjänstemän vid förvaltningen och ledamöter i nämnden har varit

text: delaktiga i handläggningen. Att ingen uppmärksammat bristen i handläggningen är anmärkningsvärt. Det framstår dock inte som möjligt att utpeka någon eller några enskilda personer som ansvariga för bristerna. Jag har därför inte funnit skäl att inleda en förundersökning med anledning av det inträffade. Jag vill dock, mot bakgrund av vad som nu sagts, framhålla vikten av att nämnden vidtar åtgärder för att höja kompetensen, till undvikande av att liknande fel kan inträffa i framtiden.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen, som har tillsyn över socialtjänsten. Jag skickar också en kopia av beslutet för kännedom till Statens institutionsstyrelse.

text: Med den allvarliga kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Avvisning Delgivning Expediering Rättidsprövning

title: Anmälan mot Stadsbyggnads- och miljönämnden i Sundbybergs kommun angående handläggningen av ett bygglovsärende; bl.a. fråga om handläggning av avvisning av överklagande

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 29 april 2008, klagade AA som ombud för Bostadsrättsföreningen Väktaren 3, på Sundbybergs kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om bygglov. I anmälan framfördes i huvudsak följande.

text: Den 7 september 2004 fattade Sundbybergs kommun beslut i ett ärende om bygglov för balkonger, i vilket bostadsrättsföreningen stod som sökande. Den 24 augusti 2006 fattades beslut om kontrollplan. Ansökan om bygglov hade på föreningens uppdrag lämnats in av en person, BB, som inte var medlem i föreningen men som bebodde en bostadsrättslägenhet i föreningens hus. Lägenheten ägdes av hans bolag. Föreningens styrelse hade i september 2004 beslutat återkalla ansökan och förutsatte att BB verkställde det beslutet. Styrelsen kände inte till att BB i stället ändrade ansökan. Styrelsen hade således inte kännedom om den ansökan som låg till grund för kommunens beslut. Samhällsbyggnadsförvaltningen skickade bygglovsbeslutet med vanlig post till BB. Styrelsen hade aldrig tagit del av beslutet om kontrollplan. När styrelsen i september 2006 fick kännedom om de båda besluten hade balkongfrågan resulterat i en tvist mellan föreningen och bolaget. Föreningen överklagade båda besluten genom en skrivelse, ställd till länsstyrelsen och daterad den 29 september 2006. I en skrivelse den 20 oktober 2006 fann samhällsbyggnadsförvaltningen att överklagandet hade inkommit för sent. Skrivelsen, hade följande innehåll. Överklagat beslut: Kv Väktaren 3, Solängsvägen 18 i Sundbyberg Miljö- och hälsoskyddsnämndens beslut, 2004-09-07, om bygglov för uppförande av balkonger och stadsbyggnads- och fastighetsnämndens beslut, 2006-08-24, om kontrollplan för nybyggnad av balkonger. Dnr 268/2004 och 370/2006. Ett skriftligt överklagande har 2006-10-02 inkommit till förvaltningen från bostadsrättsföreningen Väktaren 3. Enligt

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall ett överklagande ha inkommit till den myndighet, som meddelat beslutet, inom tre veckor från den dag klaganden fick del av beslutet.

text: Överklagandet har inte inkommit i tid, varför samhällsbyggnadsförvaltningen avvisar ärendet med hänvisning till

text: 24 § förvaltningslagen

text: , enligt stadsbyggnadsoch fastighetsnämndens delegationsordning, 2005-01-18 § 14, pkt 1.2. I en skrivelse till kommunen den 10 november 2006 pekade AA på att både beslutet om bygglov och fakturan på bygglovavgift hade skickats till någon som inte företrädde föreningen. Hon framförde att ett alternativ till att överklaga kommunens beslut vore att kommunen undanröjde beslutet om bygglov och godkännande av kontrollplan. Skrivelsen avslutades med ”Om kommunen inte kan undanröja besluten, måste föreningen överklaga bägge besluten och förutsätter att kommunen med information ovan numera accepterar att föreningen fortfarande har klagorätt”. Förvaltningen svarade i brev den 16 november 2006 att ett positivt beslut om bygglov inte behöver delges. I en skrivelse till förvaltningen den 5 december 2006 ifrågasatte AA att kommunen hade någon information om när föreningen hade fått del av beslutet om bygglov. Brevet besvarades inte. AA kontaktade åter handläggaren år 2008 och påminde om svar. Den 5 mars 2008 svarade förvaltningen att besluten om bygglov och kontrollplan inte undanröjdes och vidhöll att överklagandet inte hade inkommit i tid.

text: Utredning

text: Handlingar rekvirerades från stadsbyggnads- och miljönämnden. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Den 5 oktober 2006 översände förvaltningen det överklagade ärendet till länsstyrelsen. I missivet angavs att enligt förvaltningen hade överklagandet inte kommit i tid, men då förvaltningen och klaganden hade skilda meningar om tiden så överlämnades ärendet till länsstyrelsen för handläggning. Enligt ett registerutdrag för ärendet inkom den 19 oktober 2006 handlingar från länsstyrelsen för rättidsprövning av överklagandena avseende bygglov för balkonger. Nämndens avvisningsbeslut den 20 oktober 2006 saknade anvisning om hur det kunde överklagas. I en skrivelse som kom in till stadsbyggnads- och fastighetsnämnden den 24 oktober 2006 begärde AA bevis för att föreningen hade delgivits kommunens beslut. Den 27 oktober 2006 svarade förvaltningen att bygglovet och fakturan på bygglovavgiften hade sänts till Brf Väktaren 3, c/o W.

text: Den 5 juni 2008 anmodade JO nämnden att göra en utredning och yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle avse utformningen av avvisningsbeslutet den 20 oktober 2006, mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: . Yttrandet skulle också avse handläggningen av skrivelsen från AA, daterad den 10 november 2006, mot bakgrund av

text: 22 § förvaltningslagen

text: I ett beslut den 26 augusti 2008 godkände nämnden följande remissyttrande.

text: Utredning

text: – – – Beslut om bygglov för balkonger fattades på delegation från miljö- och hälsoskyddsnämnden den 7 november (september, JO:s anm.) 2004. Ansökan om bygglov inkom till nämnden den 22 juli 2004 och som sökande står Väktaren 3 BRF med adress c/o W – – –, Solängsvägen 18 i Sundbyberg. Bygglovsbeslutet sändes till den angivna adressen med brev.

text: Bygganmälan inkom till stadsbyggnads- och fastighetsnämnden den 24 juli 2006 och beslut om kontrollplan fattades den 24 augusti 2006. Beslutet sändes till Brf Väktaren 3, CC, Solängsvägen 18 i Sundbyberg i enlighet med den inlämnade bygganmälan. Besluten skickades endast med vanlig post då det inte gick någon part emot och utgjorde enligt förvaltningens uppfattning inte myndighetsutövning mot någon enskild. I båda fallen innebar besluten positiva besked i enlighet med de inlämnade ansökningarna. Den 2 oktober 2006 inkom AA:s överklagande av Sundbybergs stads beslut om bygglov och kontrollplan. Överklagandet avvisades enligt stadsbyggnads- och fastighetsnämndens delegationsordning 2005-01-18, 14 § pkt 1.2 (bilaga 1). Detta beslut sändes till Fastighetsägarna, AA den 20 oktober 2006.

text: Utdrag ur

text: förvaltningslagen

text: FL

text: 21 §

text: En sökande, klagande eller annan part ska underrätta som innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart onödigt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han underrättas om hur han kan överklaga det. Han ska då också underrättas om sådana avvikande meningar som avses i 19 § eller som har antecknats enligt särskilda bestämmelser. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skriftligt om parten begär det. Denna paragraf tillämpas också när någon annan som får överklaga beslutet begär att få ta del av det. Den 10 november 2006 skriver AA till kommunen. Hon menar att kommunen fattat beslut på en felaktig ansökan som har lämnats in av BB utan Brf Väktarens vetskap. AA begär att kommunen ska undanröja besluten eller acceptera att föreningen fortfarande har klagorätt. Stadsbyggnads- och miljönämnden besvarar detta brev den 16 november 2006 och bedömer att det inte finns anledning att undanröja beslutet eller att acceptera föreningens klagorätt. Stadsbyggnads- och miljöförvaltningen vidhåller att överklagandet inte inkommit i tid.

text: Utdrag ur

text: förvaltningslagen

text: FL

text: 22 §

text: Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Den 5 december 2006 yrkar Brf Väktaren genom AA åter att kommunen undanröjer besluten om bygglov och godkännande av kontrollplan. Grunden för yrkandet är att föreningen fattat beslut att inte bygga balkonger på sin fastighet och att de således inte avser att utnyttja bygglovet. Efter att kommunen svarat att man inte undanröjer besluten gör AA en anmälan till JO.

text: Yttrande

text: Stadsbyggnads- och miljöförvaltningen menar att det inte är förvaltningens sak att pröva eller heller ifrågasätta vem som lämnar in en ansökan om bygglov eller bygganmälan. Om en bostadsrättsförening sedan kommer fram till att man inte längre vill utföra det man ansökt och fått bygglov för kan föreningen besluta att inte utnyttja bygglovet. Detta är då en intern angelägenhet som inte längre har med bygglovet att göra. Kommer man inte överens inom bostadsrättsföreningen ska frågan redas ut i en civilrättslig process.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Bedömning

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. JO brukar därför inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak.

text: Beträffande handläggningen av avvisningen kan följande konstateras. Enligt

text: 30 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, gäller att om en skrivelse med överklagande har avvisats på grund av att den har kommit in för sent, får avvisningsbeslutet överklagas i samma ordning som beslutet i huvudsaken. I ett fall som det förevarande kan således ett avvisningsbeslut från nämnden överklagas hos länsstyrelse. I enlighet med vad som föreskrivs i

text: 21 § andra stycket

text: FL skulle avvisningsbeslutet därför ha försetts med underrättelse om hur beslutet kunde överklagas.

text: Av det missiv som nämnden skrev till länsstyrelsen den 5 oktober 2006 framgår att nämnden kände till att föreningen ifrågasatte bedömningen att överklagandet inte hade inkommit i rätt tid. Av utredningen framgår vidare att AA i anslutning till att avvisningsbeslutet hade meddelats kontaktade nämnden och ifrågasatte beslutet. Den omständigheten att föreningen därefter vid upprepade tillfällen, bl.a. i skrivelsen den 10 november 2006, vände sig till nämnden med invändningar mot avvisningsbeslutet borde ha föranlett nämnden att överväga om inte skrivelserna skulle uppfattas som ett överklagande av avvisningsbeslutet.

text: Med anledning av vad AA anfört angående formerna för expediering av nämndens beslut kan följande tilläggas. Bestämmelser om överklagande av myndigheters beslut finns i 23-25 §§ FL. Bestämmelserna är, enligt

text: 13 kap. 3 § första stycket plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, tillämpliga också vid överklagande till länsstyrelsen av bl.a. beslut om bygglov. Tiden för överklagande i bl.a. ärenden om bygglov beräknas således enligt

text: 23 §

text: FL från den dag då klaganden fick del av beslutet. I

text: 8 kap. 27 § första stycket

text: PBL anges att underrättelse om beslut varigenom ett ärende om lov avgörs får ske genom delgivning. Som framhålls i kommentaren till

text: 13 kap. 3 §

text: PBL (Didón m.fl.) innebär uttrycket ”fått del av” inte nödvändigtvis ett krav på delgivning enligt

text: delgivningslagen

text: . Beslutet kan alltså komma till klagandens kännedom även på andra sätt än genom formell delgivning.