nyckelord:
Beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
Dokumentation
Kommunicering

title: Kritik mot en kommunal nämnd för felaktig handläggning av ett ärende om utsättande av blomlådor som trafikhinder

text: Anmälan

text: AA och BB anmälde Tekniska nämnden i Helsingborgs kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om utsättande av blomlådor som trafikhinder. De uppgav bl.a. följande. Helsingborgs kommun gav sedan flera år tillbaka tillstånd till utplacering av blomlådor på gator. AA och BB hade innan blomlådor placerades ut på den gata där de bor inte fått någon information i saken eller blivit hörda i ärendet. Endast vissa boende hade tillfrågats trots att samtliga boende på gatan berördes av åtgärden. AA och BB var kritiska till att kommunen hade tillåtit utplaceringen av blomlådor. – – –

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från tekniska förvaltningen i Helsingborgs kommun, varvid framkom bl.a. följande. Trafiknämnden i Helsingborgs kommun hade beslutat riktlinjer för utplacering av tillfälliga farthinder i bostadsområden. Riktlinjerna har sammanställts i en lista som innehåller de principer som tillämpas. Rätten att bedöma om blomlådor skall placeras ut har delegerats till handläggare. Det finns inte något krav på att alla boende på en gata skall vara eniga i saken. De närmast berörda grannarna hörs i ärendet och kommunen besöker också platsen, varefter kommunen tar ställning till ansökan. Kommunen har inte, till skillnad från vissa andra kommuner, avhänt sig utplaceringen till enskilda. Beslutet att placera ut blomlådor på den gata där AA och BB bor hade fattats av en tjänsteman på delegation. Beslutet hade inte dokumenterats skriftligt.

text: Tekniska nämndens i Helsingborgs kommun delegationsordning hämtades in. Av denna framgick att nämnden hade delegerat rätten att besluta om anordnande av hastighetsdämpande fysisk anordning till förvaltningschefen med rätt till vidaredelegation (punkten 5.3).

text: Tekniska nämnden anmodades härefter att yttra sig beträffande den formella handläggningen av ärendet.

text: Nämnden beslutade att överlämna ett yttrande vari anfördes följande. Tekniska förvaltningen i Helsingborg har sedan 1994 arbetat med blomsterlådor som trafiklugnande åtgärd. Enligt delegationsordning för tekniska förvaltningen är det gatuchef eller chef trafiksektionen som tar beslut om anordnande av hastighetsdämpande fysisk anordning på kommunens gatunät, utan krav på redovisning till tekniska nämnden. Vid det aktuella fallet har chef för trafiksektionen i samråd med handläggare tagit beslut om anordnande om fysisk åtgärd. De utplacerade blomsterlådorna förs in i förteckning med kontaktuppgifter över sökande och placering som är länkad till digital karta. AA kommenterade remissvaret samt gav in en ytterligare skrivelse.

text: I ett beslut den 14 juni 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Jag har i tidigare beslut behandlat frågor angående kommuners handläggning m.m. av ärenden om utsättande av trafikhinder (se JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 440 och beslutet den 3 april 2003 i ärende dnr 3993-2001).

text: Beträffande min granskning i detta ärende utgår jag från att kommunen är huvudansvarig för den berörda gatan och därmed skall svara för iordningsställandet och underhållet av gatan i enlighet med

text: 6 kap.

text: och

text: 30 §§

text: plan- och bygglagen (1987:10)

text: . Som jag konstaterade i de nyss nämnda besluten omfattas kvalificerade ställningstaganden till och kontroll av gatornas utformning, t.ex. begränsningar i deras användning för avsett ändamål (

text: 6 kap. 26 § andra stycket plan- och bygglagen

text: ), av begreppet gatuhållning enligt vad som följer av planlagstiftningen.

text: Ansökningar hos nämnden om att som en hastighetsdämpande åtgärd få placera ut blomlådor på gator ger upphov till ärenden hos nämnden. Beslut i sådana ärenden är förvaltningsbeslut och således inte att anse som verkställighetsåtgärder. Härav följer att besluten i ärendena skall dokumenteras skriftligt. Sådana beslut som fattas på delegation skall också anmälas till nämnden i enlighet med vad som föreskrivs i

text: 6 kap. 35 § kommunallagen (1991:900)

text: . Av utredningen framgår att det i ärendet aktuella beslutet inte hade dokumenterats skriftligt och att nämnden ansett att beslut av det nu aktuella slaget inte behöver anmälas till nämnden. I sammanhanget vill jag också nämna att besluten torde kunna överklagas till länsstyrelsen enligt

text: 13 kap. 2 § plan- och bygglagen

text: AA och BB har uppgett att de inte fick lämna synpunkter innan kommunen fattade beslut om utplacering av blomlådor på den aktuella gatan. Allmänna bestämmelser om handläggning av ärenden finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Av

text: 17 §

text: i lagen framgår att som huvudregel får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Jag finner dock inte

text: tillräcklig anledning att göra något uttalande angående kommunens handläggning i detta avseende. AA:s och BB:s klagomål i övrigt föranleder inte något uttalande av mig. Med den kritik som ligger i det förut sagda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Umgänge Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun för att nämnden inte skyndsamt verkställde en domstols beslut om umgänge med umgängesstöd

org: jo

sammanfattning: Tingsrätten beslutade att ett barn skulle ha rätt till umgänge med sin mor i närvaro av umgängesstöd. I domen uttalade tingsrätten att ett umgänge vid kommunens umgängesverksamhet Umgåsen inte uppfyllde barnets behov av stöd och inte heller tillgodosåg syftet att låta barnet bekanta sig med sin mors hemmiljö. Arbetsmarknads- och socialnämnden meddelade föräldrarna att domen inte gick att verkställa i fråga om umgängesstöd och angav att umgänget kunde ske vid Umgåsen. När en domstol har beslutat om umgänge med umgängesstöd är nämnden skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget (6 kap. 15 c § föräldrabalken). Nämndens uppgift efter domstolens beslut är av rent verkställande karaktär. Såvitt JO erfarit är det vanligt att en socialnämnd verkställer ett beslut om umgängesstöd genom att tillhandahålla en lokal där det finns personal som kan vara stöd till barnet och föräldern under umgänget. JO uttalar i beslutet att det sättet att verkställa ett beslut om umgängesstöd inte alltid står i överensstämmelse med vad domstolen har förordnat och att det inte finns stöd för att nämnden regelmässigt förlägger allt umgänge med umgängesstöd till en viss lokal. I det aktuella fallet hade tingsrätten klargjort att ett umgänge på Umgåsen inte var lämpligt. Enligt JO skulle nämnden mot den bakgrunden inte ha fört fram Umgåsen som alternativ utan i stället ha utsett en person att medverka vid umgänget. JO konstaterar att nämndens underlåtenhet att verkställa beslutet om umgängesstöd i praktiken ledde till att barnet under åtta månader gick miste om det umgänge med sin mor som hon hade rätt till enligt tingsrättens dom. JO kritiserar nämnden för den bristande handläggningen.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA och BB har tillsammans en dotter CC, som är född 2010. I april 2016 väckte BB talan vid Malmö tingsrätt och yrkade bl.a. att CC skulle ha rätt till visst umgänge med henne.

type: stycke

text: Tingsrätten gav Familjerättsbyrån i Malmö kommun i uppdrag att genomföra en vårdnads- och umgängesutredning gällande CC. I utredningen som gavs in till tingsrätten i februari 2017 föreslog utredaren bl.a. att CC skulle ha rätt till visst umgänge med BB i hennes bostad, i närvaro av en kontaktperson.

text: Tingsrätten kontaktade stadsområdesförvaltningen Innerstaden i Malmö kommun för att höra om umgänge kunde ske i enlighet med utredarens förslag.

text: Den 27 mars 2017 gjordes följande anteckning i domstolens dagboksblad:

text: Tfn från DD, handläggare Stadsområdet Innerstaden: DD informerar UT om att hon diskuterat frågan om umgänget med sin chef EE och att man på Stadsområdet har kommit fram till att ett umgänge i den formen som är föreslaget i utredningen inte kommer att beviljas av Stadsområdet. Behöver en kontaktperson närvara under umgänget hänvisas parterna till Umgåsen.

text: Anmälan

text: I en anmälan klagade AA på stadsområdesförvaltningen Innerstaden (numera arbetsmarknads- och socialförvaltningen) i Malmö kommun. Han ifrågasatte förvaltningens besked till tingsrätten om att umgänge i närvaro av kontaktperson inte skulle beviljas.

text: Utredning

text: JO hämtade in dagboksbladet i tingsrättens mål. Därefter begärde JO att förvaltningen skulle lämna skriftliga upplysningar över det som AA hade uppgett i sin anmälan.

text: Förvaltningen anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: AA har framfört klagomål på hur ASF Innerstaden handlagt frågan om hur umgänge mellan modern, BB, och dottern […], kan verkställas. I utredning avseende vårdnad och umgänge, genomförd av familjerättssektionen i ASF Innerstaden, har föreslagits att umgänge mellan [dottern] och hennes moder initialt bör ske i närvaro av kontaktperson i moderns hem. Tingsrätten har, efter önskemål från modern, kontaktat ASF Innerstaden för att utröna om ett sådant beslut är verkställbart. Handläggare […] har, i samråd med sektionschef EE, informerat Tingsrätten enligt nedan. I Malmö Stad har man inrättat en sektion som arbetar enbart med umgängesärenden av olika slag. Här finns socionomer med kunskap och erfarenhet av umgängesfrågor, de svårigheter som kan uppstå i relationen mellan barnet och umgängesföräldern, kunskap om hur man bör vägleda umgängesföräldern och mandat att intervenera om situationen bedöms skadlig för barnet. Bedömning har gjorts att det inte är förenligt med barnets bästa att tillsätta lekmän som kontaktpersoner i dessa ärenden. En sådan kontaktperson har inte adekvat utbildning, varför personen inte har mandat att ingripa och vägleda föräldern i umgängessituationen. Det bedöms även finnas risk att det uppstår lojalitetsband mellan kontaktpersonen och umgängesföräldern, som kan vara till men för barnet.

text: AA kom in med flera skrivelser till JO. Han bifogade tingsrättens dom från den

text: 3 juli 2017. Av domen framgick att tingsrätten hade förordnat att CC skulle ha rätt till visst umgänge med BB och att umgänget under en ettårsperiod skulle ske i närvaro av umgängesstöd utsett av Malmö kommun. Tingsrättens beslut gällde omedelbart. AA anförde i en av skrivelserna bl.a. att förvaltningen hade meddelat att domen inte skulle verkställas i fråga om umgängestöd.

text: JO begärde att Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun skulle yttra sig över det AA hade uppgett i sin anmälan och övriga skrivelser.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Fadern, AA, har framfört klagomål på hur Arbetsmarknads- och Socialförvaltning, Socialtjänst Innerstaden har handlagt frågan om hur umgänge mellan modern, BB, och dotter […], kan verkställas. Fadern har i bilaga 2, daterad 170427, ställt sig frågande till huruvida stadsdelsförvaltning Innerstaden (numera Arbetsmarknads- och socialförvaltningen, socialtjänst Innerstaden) kan ta sig sådan makt att till Tingsrätten uttala sig och diktera domslut innan en förhandling ägt rum. Socialtjänst Innerstaden har yttrat sig till Tingsrätten inför en tingsrättsförhandling kring möjligheterna att verkställa ett umgänge med kontaktperson i en förälders hem. I yttrandet framgår att ett sådant uppdrag är svårt att verkställa. Detta då kontaktpersoner är lekmän, oftast utan adekvat utbildning och då uppdraget sker i förälders hem kan säkerheten för kontaktpersonen inte säkerställas. Därför förordar socialtjänsten umgänge på Umgåsen, en verksamhet med personal som är specialiserad på umgängesärenden och där föräldrar och barn kan träffas under trygga förhållanden. Arbetsmarknads- och socialförvaltningen, socialtjänst Innerstaden vidgår att fadern och faderns offentliga biträde efter tingsrättsdom informerats om att domen inte går att verkställa och Umgåsen har erbjudits som alternativ. Efter översyn i ärendet ändrar förvaltningen sitt ställningstagande. Socialtjänst Innerstaden kommer att utreda och tillsätta en kontaktperson men vidhåller som ovan svårigheterna med att rekrytera och att kunna upprätta trygga anställningsförhållanden för kontaktpersonen. En kontaktperson har inte större möjligheter än personal på Umgåsen att ingripa vid ett bortförande eller annan hotfull situation. I avvaktan på att en lämplig kontaktperson kan utses erbjuds Umgåsen.

text: AA kommenterade remissvaret den 28 februari 2018 och uppgav bl.a. att förvaltningen nu hade meddelat att den hade hittat en person som kunde närvara vid umgänget.

text: JO hämtade in vissa ytterligare handlingar i tingsrättens mål, bl.a. nämndens yttrande till tingsrätten den 27 juni 2017 om umgängesstöd.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Ett barn ska ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med (

text: 6 kap. 15 § föräldrabalken

text: , FB). Den föräldern kan väcka talan i domstol om umgänge (

text: 6 kap. 15 a §

text: FB). Domstolen beslutar då i fråga om umgänge mellan barnet och föräldern. Ett beslut om umgänge kan vara mer eller mindre detaljerat. Domstolen kan t.ex. bestämma att umgänget ska ske på en viss plats.

text: När domstolen beslutar om umgänge får den, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget, s.k. umgängesstöd (

text: 6 kap. 15 c §

text: FB). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten hämta in ett yttrande från socialnämnden.

text: I ett sådant yttrande ska nämnden ange sin inställning till om umgänge med umgängesstöd är praktiskt genomförbart. Nämnden ska inte yttra sig över om ett umgänge med umgängesstöd är lämpligt (

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). Utgångspunkten bör vara att socialnämnden kan och ska svara för att genomföra ett beslut om umgängesstöd i en realistisk omfattning. Att en domstol låter bli att förordna om umgängesstöd för att socialnämnden angett att den inte kan verkställa beslutet förutsätts vara en undantagssituation (se

text: a. prop. s. 13

text: ). En domstol är inte bunden av nämndens besked om vilka förutsättningar som finns att tillgodose behovet av umgängesstöd (se

text: a. prop. s. 30

text: Genom regleringen i FB har lagstiftaren skapat en tydlig ansvarsfördelning, dvs. domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut. Socialnämnden är alltså skyldig att efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd från nämndens sida (se

text: a. prop. s. 14

text: Det finns inga bestämmelser som reglerar utformningen av det uppdrag som umgängesstödet får av nämnden. Lagstiftaren uttalade att det är mest naturligt att detta styrs av domstolens beslut och uppdrags- eller anställningsavtal samt att frågorna hanteras av Socialstyrelsen genom allmänna råd (

text: a. prop. s. 14

text: Av Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöds allmänna råd om socialnämndens ansvar för vissa frågor om vårdnad, boende och umgänge (

text: HSLF-FS 2017:51

text: ) framgår att nämnden bör formulera uppdraget att vara umgängesstöd tydligt och detaljerat i ett skriftligt dokument. Av dokumentet bör det bl.a. framgå vad syftet med umgängesstödet är och vilka dagar och vid vilka tidpunkter den personen som är utsedd att vara umgängesstöd ska medverka.

text: Ett beslut om umgängesstöd ska inte förväxlas med ett beslut om insats i form av kontaktperson.

text: Socialnämnden får på begäran eller efter samtycke från den enskilde utse en särskild person (kontaktperson) med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter (

text: 3 kap. 6 b §

text: SoL). En kontaktperson kan t.ex. bistå vid umgänge mellan barn och förälder. För ett barn som inte har fyllt 15 år får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det.

text: Kontaktperson är alltså en frivillig insats som förutsätter föräldrarnas samtycke, medan en domstol kan besluta om umgängesstöd oavsett föräldrarnas inställning.

text: Bedömning

text: Under perioden april 2016–juli 2017 pågick ett mål mellan AA och BB om bl.a. CC:s rätt till umgänge med BB vid Malmö tingsrätt. Tingsrätten hämtade inom ramen för målet in ett yttrande från nämnden om umgängesstöd.

text: Nämnden anförde i yttrandet bl.a. följande: Socialtjänsten Innerstaden kan inte bevilja bistånd i form av kontaktperson som närvarar vid umgänge hemma hos en förälder utifrån arbetsmiljö. En kontaktperson som närvarar vid umgänge är en lekman och bedömningen är att en sådan anställning inte kan ske i ena förälderns hem då kontaktpersonens säkerhet inte kan garanteras där. Generellt är det svårt att finna lekmän som tar på sig denna typ av uppdrag och därmed svårt att få till stånd ett sådant umgänge inom rimlig tid. Bedömningen är att övervakat umgänge bäst kan ske på Umgåsen. Umgåsen är en umgängesverksamhet som bedrivs av Malmö kommun. Verksamheten är öppen under vissa bestämda tider varje vecka. I Umgåsens lokaler finns det plats för fem barn och deras föräldrar. Under umgängestiderna finns två socialsekreterare närvarande för att vid behov ge hjälp och stöd.

text: Tingsrätten beslutade i en dom den 3 juli 2017 att CC skulle ha rätt till umgänge med BB varannan lördag och söndag, ojämna veckor kl. 11.00–14.00. Domstolen förordnade också att umgänget under en period om ett år skulle ske i närvaro av umgängesstöd utsett av kommunen. I domen uttalade tingsrätten att ett umgänge på Umgåsen inte uppfyllde CC:s behov av stöd och inte heller tillgodosåg syftet att låta henne bekanta sig med sin mors hemmiljö. Domstolen påpekade också att bestämmelsen om umgängesstöd inte har som utgångspunkt att allt umgängesstöd ska ske i kommunens lokaler med kommunens personal.

text: Efter tingsrättens dom meddelade nämnden AA att domen inte gick att verkställa i fråga om umgängesstöd, utan angav att umgänget kunde ske vid Umgåsen.

text: Fråga är nu bl.a. om nämnden kunde verkställa tingsrättens beslut om umgängesstöd genom att använda sig av Umgåsen.

text: Nämnden har i sitt remissvar den 27 oktober 2017 uppgett att den ändrat sitt ställningstagande och att den efter utredning av behovet kommer att tillsätta en kontaktperson. Jag utgår från att nämnden med kontaktperson menar umgängesstöd. I en skrivelse till JO i februari 2018 anförde AA att förvaltningen hade hittat en person som kunde åta sig uppdraget att medverka vid umgänget. Det återstod då endast fem månader av tingsrättens ettåriga förordnande om umgängesstöd.

text: JO har i flera tidigare beslut uttalat sig om en socialnämnds skyldighet att utan dröjsmål verkställa beslut om umgängesstöd (se bl.a. JO:s beslut den 17 maj 2018 i ärende med dnr 3428-2016 och JO:s beslut den 21 juni 2018 i ärende med dnr 4036-2017). Det är av grundläggande betydelse att det som en domstol har bestämt följs av den myndighet som ska verkställa beslutet.

text: Såvitt jag har erfarit är det vanligt att en socialnämnd verkställer ett beslut om umgängesstöd genom att tillhandahålla en lokal där det finns personal som kan vara stöd till barnet och föräldern under umgänget. Det sättet att verkställa ett beslut om umgängesstöd står dock inte alltid i överensstämmelse med det som

text: domstolen har förordnat. Det kan naturligtvis finnas situationer när det är lämpligt att umgänge äger rum i en umgängeslokal som kommunen tillhandahåller, men det finns inte stöd för att nämnden regelmässigt förlägger allt umgänge med umgängesstöd till en sådan lokal. I det aktuella fallet hade tingsrätten klargjort att ett umgänge på Umgåsen inte var lämpligt. Nämnden skulle mot den bakgrunden inte ha fört fram Umgåsen som alternativ, utan i stället ha utsett en person att medverka vid umgänget mellan BB och CC.

text: En konsekvens av nämndens handlande blev att nämnden först åtta månader efter domen, och efter att JO hade inlett en utredning i saken, utsåg en person att medverka vid umgänget. Nämndens underlåtenhet att verkställa beslutet om umgängesstöd ledde i praktiken till att CC under den perioden gick miste om det umgänge med sin mor som hon hade rätt till enligt tingsrättens dom. Jag ser allvarligt på det inträffade och nämnden ska kritiseras för den bristande handläggningen.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Fråga om hur man lämpligen bör förfara när polisen inte har möjlighet att bifalla en begäran från åklagaren om utredningshjälp

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO, som kom in hit den 14 augusti 2001, framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Skåne och åklagare vid Åklagarmyndigheten i Malmö med anledning av handläggningen av en förundersökning i ärendet – – –.

text: Utredning

text: Vissa handlingar fordrades in från åklagarmyndigheten i ärendet – – –. Därvid framkom det att en anmälan om trolöshet mot huvudman hade kommit in till åklagarmyndigheten den 17 november 1998. I en skrivelse, daterad den 27 juni 2001, från chefen för länskriminalavdelningen, Polismyndigheten i Skåne, polisöverintendenten BB, till Åklagarmyndigheten i Malmö anfördes följande.

text: Ang. begäran om biträde i – – –

text: Länskriminalavdelningen har under lång tid saknat resurser för att lämna begärt biträde. Det finns dessutom anledning tro att detta tillstånd kommer att bestå under överskådlig tid bland annat på grund av många utredningar rörande grova brott i fler fall med pågående frihetsberövanden. Jag kan således för närvarande inte lämna begärt biträde. Om och när biträde kan komma att lämnas finns anledning att redan nu påpeka att ärendet kräver eko-kompetens. Som bekant saknas sådan kompetens och erfarenhet vid länskriminalavdelningen. En eventuell insats i ärendet kommer därför att kräva mycket extra tid enbart för att sätta sig in i ärendet och skaffa nödvändig kunskap. Som framgår av tidigare skriftväxling i ärendet har Ekobrottsmyndigheten avböjt att lämna biträde i ärendet. Enligt min mening borde frågan om utredningshjälp återigen anhängiggöras hos Ekobrottsmyndigheten. En kopia av denna skrivelse jämte viss tidigare skriftväxling överlämnas av mig till länspolismästaren för kännedom. Ärendet remitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttrande med anledning av underlåtenheten att biträda Åklagarmyndigheten i Malmö med utredningshjälp. Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren CC) anförde följande i ett remissvar.

text: Bakgrund

text: Under mitten av 90-talet utreddes vid dåvarande eko-roteln i Malmöhus län misstankar mot företrädare för P-bolagen i Skåne rörande misstankar om ekonomiska brott. Åtal väcktes av chefsåklagare DD och ledde till fällande domar mot flera personer. Utredningen var mycket omfattande. Sedan EE hos Åklagarmyndigheten i Malmö i november 1998 anhängiggjort frågan om ytterligare brottslighet i samband med förundersökningen och likvidationsförfarandet begärde Åklagarmyndigheten i Malmö i skrivelse 1998-11-30 till länskriminalavdelningen biträde med att höra EE innan beslut fattades om huruvida förundersökning skulle inledas eller ej. FF, som vistas i England, kunde höras per telefon den 4 mars 1999. Under tiden tillkom ytterligare påståenden från journalisten AA rörande dels den tidigare handläggningen av ärendet, dels rörande misstankar bland annat om hanteringen av ett större parti kabel vid tiden för den föregående utredningen och överlåtelse av ett skadestånd på 18 milj. kronor. Genom beslut 1999-01-13 av överåklagare GG i Malmö utvidgades undersökningen till att omfatta andra frågor som skulle prövas av olika myndigheter. Kå HH beslutade den 1 juni 1999 att inleda förundersökning mot FF och JJ avseende trolöshet mot huvudman och gav direktiv om att de skulle höras. I skrivelse den 25 mars 1999 från handläggande utredare vid länskriminalpolisens enhet i Helsingborg, framhölls att en eventuell fortsatt utredning borde handläggas vid Ekobrottsmyndigheten dels av det skälet att ärendet rörde komplicerade ekonomiska förhållanden som kräver särskild kompetens, dels att de utredare som tidigare handlagt huvudärendet – och som numera tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten – bäst hade kunnat genomföra en fortsatt utredning. Skrivelsen biträddes av chefen för länskriminalavdelningen. Några utredningsåtgärder vidtogs inte från polisens sida under hösten 1999 på grund av en stor mängd grova våldsbrott vilka krävde stora utredningsresurser. Efter samråd med kå HH tog chefen för länskriminalavdelningen i februari 2000 kontakt med chefen för Ekobrottsmyndigheten Södra avdelningen, KK, och begärde biträde med utredningen. Handlingarna i ärendet överlämnades till Ekobrottsmyndigheten för bedömning. I skrivelse den 25 maj 2000 begärde kå HH att även åklagaruppgiften skulle övertagas av Ekobrottsmyndigheten då även åklagaruppgiften krävde särskild kompetens. I beslut den 16 juni 2000 avslog Ekobrottsmyndigheten framställningarna om övertagande av utredningen med motiveringen att utredningen inte föll inom Ekobrottsmyndighetens målområde. I en ny framställning den 11 september 2000 – vilken biträddes av polismyndigheten – begärde kå HH ånyo att Ekobrottsmyndigheten skulle överta utredningen som numera även innefattade påstående om skattebrott. I beslut den 31 oktober 2000 avslog Ekobrottsmyndigheten framställningen sedan beslut fattats vid samma myndighet att inte inleda förundersökning för grovt skattebedrägeri. HH har därefter i skrivelser till polismyndigheten upprepat sin begäran om biträde med utredningen vilket inte kunnat verkställas på grund av andra mer prioriterade utredningsuppgifter rörande bland annat grova våldsbrott och grova narkotikabrott. I skrivelse den 27 juni 2001 till åklagarmyndigheten meddelade chefen för länskriminalavdelningen att utredningssituationen för närvarande inte medgav att resurser kunde avsättas och att polismyndighetens uppfattning i frågan om Ekobrottsmyndighetens medverkan ånyo borde övervägas.

text: Kå HH har därför i skrivelse den 27 augusti 2001 – för tredje gången – begärt att Ekobrottsmyndigheten skulle överta utredningen. Till framställningen fogades skrivelsen av den 13 augusti 2001 från journalisten AA. Ekobrottsmyndigheten avslog ånyo HH:s begäran i beslut den 14 september 2001. Polismyndigheten har numera beordrat chefen för den lokala bedrägeriroteln i Malmö att biträda åklagaren med utredningen. Utredningsdirektiven övervägs för närvarande av åklagaren.

text: Yttrande och bedömning

text: Utredningen avser förhållanden som redan varit föremål för en större ekoutredning och hänför sig till 1995 och där de bakomliggande omständigheterna hänför sig till åren 1990–1995. Den första utredningsinsatsen handlades som ett eko-mål med utredare från dåvarande eko-roteln och med åklagare som normalt handlade ekonomiska brottmål. Ekobrottsmyndigheten bildades den 1 januari 1998 och innebar för polismyndighetens del att all personal vid dåvarande eko-roteln fördes över – kommenderades – till den nya myndigheten jämte viss personal från bedrägerirotlarna. Omorganisationen medförde problem för polismyndighetens utredningsorganisation dels då miljöbrottmålen – som är högt prioriterade – lämnades kvar hos polismyndigheterna, dels genom att kompetensen för utredning av ekonomiska mål kraftigt decimerades. Den av riksdag och regering föreskrivna prioriteringen tillämpas inom utredningsorganisationen vid polismyndigheten och avser främst utredningsärenden med frihetsberövade, med unga personer, av grova brott samt övriga prioriterade områden – för att nämna några – familjevåld och narkotikabrottslighet. Misstanke om trolöshet mot huvudman är som brottstyp inte ett prioriterat ärende. Den fortsättning på det s k P-målet som nu är ifråga kräver – enligt polismyndighetens och förundersökningsledarens samstämmiga uppfattning – sådan kompetens som fanns vid de tidigare eko-rotlarna. Enligt polismyndighetens uppfattning är det uppenbart att en fortsatt utredning hade handlagts av samma utredare om den gamla organisationen med eko-rotlar hos polisen hade funnits kvar. Efter tillkomsten av Ekobrottsmyndigheten råder inte polisen längre över frågan vilka utredningsresurser som skall användas. Ekobrottsmyndigheten avgör själv vad som faller inom det s k målområdet. Av

text: 2 § förordningen (1997:898)

text: med instruktion för Ekobrottsmyndigheten framgår att Ekobrottsmyndigheten kan, efter framställning från en annan åklagarmyndighet, överta mål som är av stor omfattning eller kräver särskild kompetens utan att vara särskilt uppräknade i brottskatalogen. Åklagarmyndigheten i Malmö har tre gånger gjort en sådan framställning till Ekobrottsmyndigheten utan framgång. Av samma bestämmelse framgår att Riksåklagaren kan avgöra var målet skall handläggas när osäkerhet råder. Någon sådan överprövning har ännu ej ägt rum. Det är dock polismyndigheten som haft utredningsansvar under tiden som frågan varit föremål för diskussion mellan åklagarmyndigheterna. Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medgiva. Bestämmelsen skall tolkas så att en utredning skall bedrivas så skyndsamt som det är möjligt (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: I 23:27). Det är självklart inte acceptabelt att polismyndigheten av anförda skäl inte kunnat avsätta utredningsresurser efter åklagarens beslut att inleda förundersökning den 1 juni 1999. Polismyndigheten har numera vidtagit åtgärder för att kunna biträda med den utredning åklagaren kan komma att kräva. Resursinsatsen kan bedömas först sedan utredningsdirektiven beslutats.

text: Ärendet remitterades därefter till Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren för yttrande över hur man lämpligen bör förfara när polisen inte har möjlighet att bifalla en begäran från åklagaren om utredningshjälp.

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen LL) anförde följande.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har anmodat Rikspolisstyrelsen att yttra sig över hur man lämpligen bör förfara när Polisen inte har möjlighet att tillmötesgå en begäran från åklagaren om utredningshjälp. Remissen ger styrelsenanledning att belysa, förutom den angivna frågan, hur man bör förfara när det råder delade meningar om huruvida ett ärende skall hanteras av Ekobrottsmyndigheten eller hos en annan åklagarmyndighet och en lokal polismyndighet. Regler om förundersökningsledning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Där regleras bl.a. när förundersökning skall inledas och vem som skall leda förundersökningen. Av 3 § andra stycket första meningen framgår att, när förundersökningen leds av åklagaren, han vid undersökningens verkställande får anlita biträde av polismyndigheten. Åklagarens rätt att anlita biträde av polismyndigheten innefattar som grundregel en motsvarande skyldighet för polismyndigheten att biträda åklagaren.

text: Rättegångsbalken

text: och de författningar som reglerar polisverksamheten utgår i princip från att Polisen skyndsamt skall utreda alla anmälningar om brott. Polisens resurser räcker emellertid inte till för att utreda alla brott när anmälningarna kommer in. Det måste därför prioriteras mellan brottsutredningar. Polisen måste göra prioriteringar inte bara inom brottsutredningsverksamheten utan också mellan verksamhetsområden. När det gäller resursanvändningen hos Polisen vad gäller brottsutredningsverksamheten kan åklagaren i och för sig framställa önskemål hos polismyndigheten. Polismyndigheten är emellertid inte skyldig att lämna det biträde som åklagaren begär, om det saknas resurser för ändamålet (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: I s. 23:19). Detta hänger samman med att det är två skilda myndigheter. Det bör i sammanhanget framhållas, som styrelsen gjorde i ett liknande ärende (JK 1988 s. 82), att det är självklart att åklagaren och polismyndigheten förtroendefullt och i samförstånd skall verka tillsammans i den gemensamma angelägenhet som en brottsutredning utgör. Också frågor om prioritering mellan ärendetyper och ärenden bör vara föremål för återkommande diskussioner mellan åklagarmyndigheten och polismyndigheten, så att det finns en gemensam syn på hur statsmaktens krav skall tillgodoses. Om polismyndigheten anser sig inte ha möjlighet att inom rimlig tid efter åklagarens begäran utföra en utredningsåtgärd, skall åklagaren naturligtvis underrättas om detta. Sådana kontakter bör givetvis dokumenteras. Som JO har framhållit i flera beslut, bl.a. i november 2001 i ärendena 2435-2001 och 3311-2001, vilar det övergripande ansvaret för verksamheten på en utredningsavdelning inom Polisen på avdelningens chef. Det ankommer på avdelningschefen att informera närmast högre chef om han gör den bedömningen att verksamheten inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Om förhållandena är sådana, som synes vara fallet i det aktuella ärendet (se skrivelse den 27 juni 2001 av chefen för länskriminalavdelningen BB), att det är tveksamt om det alls kommer att finnas resurser för att biträda åklagaren, måste myndighetens ledning informeras. Detta har skett i det aktuella ärendet, i varje fall genom en kännedomskopia av den nämnda skrivelsen. Polismyndigheten bör i sådana situationer överväga om det går att lösa problemet genom omprioriteringar. Möjligheten att begära förstärkning från en annan polismyndighet bör också prövas. Åklagarmyndigheten bör naturligtvis hållas informerad om sådana överväganden. Polismyndigheten kan vidare vända sig till Rikspolisstyrelsen. Styrelsen får enligt förordningen (

text: ) med instruktion för Rikspolisstyrelsen besluta om polisförstärkning från en polismyndighet till en annan, om de myndigheter som berörs inte enas i frågan (

text: 10 § första stycket

text: ). Om en polismyndighet begär det, skall styrelsen i mån av tillgång till resurser också lämna förstärkning vid en utredning hos en polismyndighet (

text: 9 §

text: Rikspolisstyrelsen anser att det är beklagligt när en polismyndighet har stora svårigheter att avsätta erforderliga utredningsresurser. I här aktuellt fall tycks också bristen bestå i att för uppgiften kompetent personal till viss del saknas. Detta beror i sin tur på att personal för denna typ av utredningar tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten. Styrelsen noterar ändå med tillfredsställelse att polismyndigheten försöker vidta adekvata åtgärder för att lösa det uppkomna problemet. Det bör också avslutningsvis i denna del nämnas att Rikspolisstyrelsen i samarbete med polismyndigheter har påbörjat ett metodutvecklingsarbete avseende vardagsbrottsligheten. Arbetet syftar till att förkorta handläggningstider och öka antalet lagföringar för vardagsbrottsligheten, men också till att frigöra resurser för annan utredningsverksamhet. När det så gäller det i ärendet speciella förhållandet att åklagaren vid flera tillfällen underställde Ekobrottsmyndigheten frågan om inte ärendet skulle handläggas där, vill styrelsen lägga till följande. Av

text: 2 § förordningen (1997:898)

text: med instruktion för Ekobrottsmyndigheten framgår vilka måltyper som handläggs hos Ekobrottsmyndigheten. I instruktionen stadgas också att, om det är osäkert var ett mål skall handläggas, frågan skall avgöras av Riksåklagaren. Det får naturligtvis inte vara så att ett ärende bollas fram och tillbaka mellan olika åklagarmyndigheter. Om det råder delade meningar om var handläggningen skall ske, bör möjligheten att vända sig till Riksåklagaren tas till vara på ett tidigt stadium. Styrelsen vill emellertid inte utesluta att det i det aktuella fallet, på grund av nya omständigheter, fanns särskilda skäl för åklagaren att vända sig till Ekobrottsmyndigheten flera gånger.

text: Riksåklagaren MM kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande från överåklagaren GG som berörde bl.a. resursförhållandena i Skåne.

text: GG GG hänvisade i sitt yttrande bl.a. till en Årsrapport 2001 – Åklagarmyndigheten i Malmö. I denna sägs bl.a. följande.

text: Det måste således konstateras att bristen på utredningsresurser hos polisen inverkat negativt på åklagarverksamheten. Ett högt prioriterat brottsområde som kan nämnas – om än nu i mindre omfattning än tidigare – är familjevåldsbrotten, där förstahandsåtgärder vid familjevåld och våld mot kvinnor på åtskilliga håll inom regionen alltjämt inte innefattar dokumentation med videoteknik. Inte heller utreds alla familjevåldsbrott med den skyndsamhet som är önskvärd. Ett annat prioriterat brottsområde är miljöbrotten. Här är det främst Länskriminalpolisens resurser att utreda de kvalificerade miljöbrotten som periodvis varit otillräckliga. Detta har skapat balanser och har medfört att miljöbrotten inte har kunnat handläggas med den snabbhet som åklagarmyndigheten och miljöåklagarna anser vara önskvärd och nödvändig. – – –

text: Ett annat omfattande och viktigt område med en negativ balanssituation är den som avser hos polisen icke prioriterade ärenden. Jag tänker särskilt på de för alla medborgare så viktiga vardagsbrotten och i synnerhet på bedrägeribrotten. Vid tillsynsbesök vid kamrarna har äldre, ej avslutade ärenden till övervägande del avsett bedrägeri, förskingring och trolöshet mot huvudman men också en mindre andel olaga hot, våld mot tjänsteman och liknande vardagsbrott. De i balans liggande bedrägerimålen har i många fall inte ens kunna delas ut till utredningsman. Situationen är sådan att även allvarliga fall av bedrägeri där enskilda drabbats hårt ekonomiskt i den uppkomna situationen inte kan utredas. Dessa förhållanden är självfallet helt oacceptabla. De nu påtalade resursmässiga bristerna hos polisen inom viktiga områden av utredningsverksamheten utgör således ett påtagligt problem. Åklagarmyndigheten

text: saknar möjlighet att styra över eller att få en garanterad tillgång till ”öronmärkta” utredningsresurser – – –.

text: I det nu aktuella ärendet anförde GG bl.a. följande

text: Myndighetsledningen anser att en åklagare som ansvarig förundersökningsledare i ett mål när denne – trots påminnelser – inte hos polisen får gehör för sin begäran om utredningsresurser ska vända sig till sin kammarchef, varpå kammarchefen t.ex. genom kontakter med berörd polisområdeschef eller annan chefsperson inom polisen bör söka utverka att utredningen kan komma till stånd. Dessvärre är förhållandena med bristande utredningsresurser inom betydande områden hos polisen i Skåne sådana att en känsla av uppgivenhet kan uppkomma hos många åklagare. Detta gäller t.ex. bedrägeribrotten. I sin tur har detta lett till att påminnelser inte alltid gjorts i erforderlig omfattning eftersom uppfattningen varit att det ju än då inte medför något resultat. Åklagarmyndighetens uttalade policy är att kammarchefen i sin tur – om ett lyckat resultat uteblir – vänder sig till ÖÅ:s kansli, varpå jag och vice överåklagaren i samband med våra regelbundna möten med länspolismästaren tar upp problemen. Jag har också, t.ex. genom översändande av inspektionsprotokoll och vid redovisning av förhållandena i åklagardistriktet i samband med överåklagarmöten eller andra kontakter delgett Riksåklagaren dessa problem.

text: MM

text: Jag har anmodats att yttra mig över hur man lämpligen bör förfara när polisen inte har möjlighet att tillmötesgå en begäran från åklagaren om utredningshjälp. Den naturliga utgångspunkten är att åklagare och polis har det gemensamma ansvaret för att utreda och bekämpa brott. Den grundläggande ansvars- och uppgiftsfördelningen vilar på lagstiftningen om brottmålsförfarandet, främst

text: rättegångsbalken

text: och förundersökningskungörelsen. Reglerna om förundersökningsledning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: . När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 3 § andra stycket

text: anlita biträde av polismyndigheten för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. Reglerna i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: och i förundersökningskungörelsen är allmänt hållna och utgör endast den rättsliga ramen för hur en förundersökning skall ledas och utföras. Förarbetena ger mycket liten ledning för bedömningen av den närmare innebörden av det ansvar och de befogenheter som åvilar åklagare resp. polis under en förundersökning. Däremot har dessa frågor belysts i bl.a. Juristkommissionens och Den parlamentariska kommissionens rapporter med anledning av mordet på NN. På ett mera allmänt plan kan ansvarsfördelningen beskrivas så att polisens grundläggande uppgift är att bedriva brottsspaning och att utreda brott medan åklagaren har som huvuduppgift att leda förundersökningen, besluta i åtalsfrågan och att driva brottmålsprocessen (jfr

text: SOU 1987:72 s. 113

text: ). Åklagarens rätt enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: att anlita biträde av polisen får i och för sig anses innebära en skyldighet för polisen att ställa resurser till åklagarens förfogande för förundersökningen. Med hänsyn till att polisens resurser knappast kan räcka till att utreda alla inkommande anmälningar samtidigt är det tydligt att prioriteringar mellan olika utredningar måste göras. När det gäller resursanvändningen anses åklagaren visserligen alltid fritt kunna framställa önskemål hos polis med stöd av

text: 23 kap. 3 § rättegångsbalken

text: . Polisen är emellertid inte skyldig att lämna det biträde som begärs, om det saknas resurser för ändamålet (se bl.a.

text: SOU 1987:72 s. 113

text: och Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: s. 23:19). Det anförda ger vid handen att det gällande systemet för ansvarsfördelning mellan åklagare och polis under en förundersökning inte ger något rättsligt utrymme för åklagaren att förfoga över de polisiära utredningsresurserna. Det är således i första hand en fråga för polisen att svara för prioriteringen av dessa resurser. Ansvaret för prioriteringen ligger på polisledningen. Praktiskt sett innebär det att en åklagare som i egenskap av förundersökningsledare möts av invändningen att det

text: saknas resurser på polissidan bör vända sig till sin kammarchef. Denne kan då vända sig till en chefsperson vid polisen för att söka utverka att utredningen kommer till stånd. Detta kan t.ex. ske genom att polisen ser till att det tillförs resurser från annan polismyndighet eller att omprioriteringar görs. I sista hand bör kammarchefen vända sig till överåklagarens kansli som genom kontakter med länspolismästaren eventuellt kan lösa problemet. Jag kan även nämna att polisstyrelsen enligt

text: 3 kap. 4 § polisförordningen (1998:1558)

text: vid planering och uppföljning av polisens arbete skall samverka nära med åklagarmyndigheten och att polismyndigheten enligt 3 kap. 14 § skall samråda med åklagarmyndigheten innan den fattar beslut om föreskrifter som berör åklagarväsendet. Chefen för åklagarmyndigheten eller den åklagare chefen utser har enligt

text: 2 kap. 9 § polisförordningen

text: rätt att delta i och yttra sig vid polisstyrelsens och polisnämndernas sammanträden och att få sin mening antecknad till protokollet. I det aktuella fallet är det naturligtvis djupt beklagligt att polismyndigheten inte ansett sig ha tillräckligt med kompetent utredningspersonal. Jag vill tillägga att jag den 24 januari 2002 med stöd av

text: 2 § förordningen (1997:898)

text: med instruktion för Ekobrottsmyndigheten beslutat att utredningen även fortsättningsvis skall handläggas vid Åklagarmyndigheten i Malmö. Jag bifogar också ett yttrande av överåklagaren GG som berör bl.a. resursförhållandena i Skåne. Jag vill tillägga att jag i olika sammanhang framfört en oro för att polisens resurser för brottsutredningsverksamheten i dagsläget inte fullt ut tillgodoser de krav som måste ställas. Jag vill här hänvisa till vad jag anfört i bilaga till Riksåklagarens budgetunderlag 2002 under rubriken Riktlinjer för brottsutredningsverksamheten – – –. Samtidigt vill jag understryka att det pågår ett för åklagarväsendet och polisen gemensamt arbete för en fördjupad och förbättrad samverkan. Jag har i ett yttrande över Granskningskommissionens betänkande i anledning av brottsutredningen efter mordet på statsminister NN redovisat min bild av en möjlig samverkan mellan åklagare och polis. – – –

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: I ett beslut den 22 augusti 2002 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att en anmälan om trolöshet mot huvudman, som gjordes den 17 november 1998, ännu tre år senare inte hade föranlett några utredningsåtgärder av det skälet att polismyndigheten inte ansett sig kunna ställa några utredningsresurser till åklagarens förfogande. Det är tydligt att en sådan tidsutdräkt inte står i överensstämmelse med vad som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Den organisatoriska uppdelningen av ansvaret för den brottsutredande verksamheten mellan två olika myndighetsorganisationer, polisväsendet och åklagarväsendet, förutsätter att åklagaren och polismyndigheten i det enskilda fallet kan samverka på ett effektivt och förtroendefullt sätt. Den grundläggande regeln om denna samverkan finns i

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB, som slår fast att en åklagare som är förundersökningsledare vid verkställandet av förundersökningen får anlita biträde av polismyndigheten samt uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Bestämmelsen i

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB ger således en åklagare som leder en förundersökning rätt att vända sig till polismyndigheten med en begäran om biträde. Åklagaren har däremot inte någon rätt att förfoga över polismyndighetens resurser, och polismyndigheten har å sin sida inte någon skyldighet att lämna åklagaren det biträde han begär. Ett skäl till att åklagaren inte får det önskade biträdet kan, som i detta fall, vara att polismyndigheten inte anser sig ha tillräckliga resurser för ändamålet. Det är emellertid uppenbart att systemet med två åtskilda men samverkande myndighetsorganisationer inte kan fungera på det sätt som lagstiftaren har avsett, om det uppkommer en mera stadigvarande diskrepans mellan polisens resurser för brottsutredande verksamhet, å den ena sidan, och åklagarväsendets krav på biträde, å den andra.

text: Jag har inte underlag för att påstå att polismyndighetens bedömning att det saknades resurser för att biträda åklagaren med utredningen i och för sig skulle ha varit felaktig. Det finns därmed inte heller tillräcklig grund för kritik mot någon enskild befattningshavare vid myndigheten. Jag vill emellertid erinra om att ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: ytterst vilar på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef.

text: Utredningen i detta ärende har i stället inriktats på frågan hur polis och åklagare skall agera i situationer där polismyndigheten av resursskäl inte anser sig kunna tillmötesgå en begäran om biträde från åklagarens sida. Eftersom åklagaren, som nyss har nämnts, inte har någon rättslig möjlighet att förfoga över de polisiära utredningsresurserna, blir det i första hand en uppgift för polismyndigheten att vidta de åtgärder som krävs för att dessa resurser skall användas på bästa sätt. Jag delar Rikspolisstyrelsens uppfattning att frågor om vad som skall prioriteras i den brottsutredande verksamheten bör vara föremål för återkommande diskussioner mellan åklagarmyndigheten och polismyndigheten med inriktning på att få till stånd en samsyn i dessa frågor.

text: Om man inom polismyndigheten gör den bedömningen att det i ett visst fall inte inom överskådlig tid kommer att finnas några resurser för att biträda åklagaren, måste självfallet myndighetens ledning informeras. Så har också skett i det här aktuella fallet. Det ankommer sedan på myndighetsledningen att försöka finna en lösning på problemet. Den åtgärd som därvid i första hand bör komma i fråga är att undersöka om det är möjligt att omprioritera de utredningsresurser som finns inom myndigheten. Som Rikspolisstyrelsen pekar på i sitt yttrande kan det vidare finnas anledning för myndigheten att överväga möjligheterna att begära förstärkning från en annan polismyndighet eller att vända sig till Rikspolisstyrelsen.

text: Det är emellertid angeläget att man också inom åklagarväsendet är aktiv för att komma till rätta med problem av det aktuella slaget. En åklagare, som får ett besked att han inte inom rimlig tid kan påräkna det biträde med en brottsutredning som han bedömer som nödvändigt, får inte slå sig till ro med detta. Om han inte genom egna kontakter med polismyndigheten kan få till stånd en godtagbar lösning, bör han som Riksåklagaren och GG har anfört vända sig till sin kammarchef. Det ankommer sedan på denne att genom kontakter med

text: befattningshavare vid polismyndigheten på motsvarande nivå försöka utverka att nödvändiga resurser ställs till åklagarens förfogande. Om detta inte visar sig vara möjligt får frågan föras upp till överåklagaren som sedan får ta upp den med länspolismästaren.

text: Jag vill avslutningsvis understryka att det, som polismyndigheten framhåller i sitt yttrande, självfallet inte är acceptabelt att polismyndigheten under så lång tid inte har kunnat ge åklagaren det biträde som han begärt. Att samarbetet mellan polis och åklagare fungerar på ett tillfredsställande sätt är av grundläggande betydelse för medborgarnas förtroende för rättsväsendet och ytterst för rättsstaten.

text: Med anledning av vad som framkommit i ärendet om förhållandena vid Polismyndigheten i Skåne överlämnar jag kopior av detta beslut till Justitiedepartementet och justitieutskottet. Jag överlämnar vidare en kopia av beslutet till Kommittén om tillsynen över polis och åklagare.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden i Karlskrona kommun för handläggningen av ett ärende om godmanskap

sammanfattning: Överförmyndarnämnden får allvarlig kritik för sin handläggning av ett ärende om god man. Kritiken avser passivitet när det gäller att kräva in räkenskapshandlingar och att ta ställning till en fråga om byte av god man.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i juni 2011, klagomål mot Överförmyndarnämndens i Karlskrona kommun tillsyn över hans tidigare gode man.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens handlingar i det aktuella ärendet begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: BB utsågs till god man för AA år 2002. Den 13 oktober 2009 ringde en person inom sjukvården till överförmyndarnämnden och berättade att AA uppgett att han hade skulder sedan år 2004 på grund av att BB inte hade betalat AA:s räkningar. Vid samtalet uppgavs också att pengar som tillhörde AA hade satts in på BB:s eget konto samt att AA förgäves hade bett BB om redovisning avseende gjorda betalningar och hur mycket pengar som fanns kvar. Överförmyndarnämndens handläggare bad personen som ringde att be AA att skriftligen redogöra för händelserna och ange om han ville att den gode mannen skulle bytas ut. I samband med samtalet noterade handläggaren att BB ännu inte hade gett in årsräkningen för år 2008. Samma dag skickade nämnden en påminnelse till BB angående årsräkningen. Ytterligare en påminnelse skickades den 29 oktober. Denna påminnelse returnerades av posten till nämnden i början av december.

text: AA gav den 4 november in en skrift där han begärde att BB skulle bytas ut och redogjorde för sitt missnöje över hur BB skött sitt uppdrag i huvudsak i enlighet med vad som hade framförts till nämnden den 13 oktober. Den 26 november förelade nämnden BB att yttra sig över begäran om byte av god man och att förklara de synpunkter som AA framfört mot honom. BB avhördes inte.

text: Den 4 december 2009 entledigade överförmyndarnämnden BB och förordnade en annan person som god man för AA. Samma dag anmodade nämnden BB att ge in en sluträkning. Några ytterligare försök att få in årsräkningen för år 2008 och sluträkningen syntes inte ha gjorts förrän i maj 2011 då nämnden förelade BB att vid vite ge in dessa handlingar.

text: Ärendet remitterades till överförmyndarnämnden för upplysningar och yttrande om handläggningen av frågan om byte av god man, som såvitt framgick av handlingarna väcktes den 13 oktober 2009. Av upplysningarna skulle framgå vilka överväganden som gjordes med anledning av de uppgifter som lämnades till nämnden i fråga om den dåvarande gode mannen BB och vilka åtgärder som vidtogs. Nämnden anmodades även att lämna upplysningar och yttrande om handläggningen avseende BB:s årsräkning för år 2008 och sluträkning.

text: Överförmyndarnämnden anförde i ett remissvar följande.

text: Den faktiska handläggningen

text: AA meddelade Överförmyndarnämnden 2009-10-13 per telefon, via ombud från sjukvården, att han ej längre ville ha kvar sin gode man. Anledningen var att den gode mannen ej betalat alla räkningar åt sin huvudman. Detta hade resulterat i att det fanns skulder sedan 2004. Det framkom även att huvudmans lön gick direkt in på den gode mannens konto. För att ge gode mannen möjlighet att bemöta klagomålet bad handläggaren på Överförmyndarnämnden ombudet att be AA att skriftligen lämna in sitt klagomål och att han ej längre önskade ha kvar sin gode man. Frågan ställdes också om AA önskade byte av god man. Samma dag 2009-10-13 gjorde Överförmyndarnämnden en koll hos Kronofogdemyndigheten om god man hade några skulder. Skulder fanns på ca 7.000 kr. 2009-10-13 1:a påminnelsen till god man om att inkomma med årsräkning för 2008. 2009-10-29 2:a påminnelsen om att inkomma med årsräkning för 2008. 2009-11-04 inkom skrivelse från AA gällande synpunkter på sin gode man, samt ansökan om entledigande av den gode mannen. 2009-11-26 anmodade Överförmyndarnämnden den dåvarande gode mannen att yttra sig i anledning av huvudmans skrivelse till Överförmyndarnämnden. Överförmyndarnämnden gjorde bedömningen att det fanns skäl att entlediga den gode mannen då det nu inkommit skrivelse från huvudman med önskemål om byte av god man. 2009-12-04 fattade Överförmyndarnämnden beslut om byte av god man. Dåvarande god man entledigades och ny god man förordnades. Samma dag anmodades den entledigade gode mannen att inkomma med sluträkning. 2010-05-05 ringde AA:s pappa CC till Överförmyndarnämnden och informerade att entledigad god man ej betalat huvudmans räkningar för tiden 2006, 2007 och 2008. Blekinge tingsrätt beslutade om förvaltarskap för AA 2010-07-28. I samtal 2011-03-31 från Polisen till Överförmyndarnämnden meddelade Polisen att förvaltaren gjort en polisanmälan mot den entledigade gode mannen. Då god man endast hämtat ut 1:a påminnelsen från Överförmyndarnämnden gällande kravet om att inkomma med årsräkning/sluträkning begärde Överförmyndarnämnden 2011-06-13 hos Polismyndigheten hjälp av delgivningsman för att delge den entledigade gode mannen nämndens vitesföreläggande. Vitesbeloppet är satt till 15.000 kr.

text: 2011-07-26 delgavs den entledigade gode mannen genom Polismyndighetens försorg Överförmyndarnämndens vitesföreläggande. Då den entledigade gode mannen ännu inte inkommit med årsredovisning för 2008 eller sluträkning för 2009 hemställde överförmyndarnämnden den 2011-10-12 hos tingsrätten om utdömande av vitet. Sammanfattningsvis kan sägas, att då årsräkning för 2008 och sluträkning ej inkommit till Överförmyndarnämnden, har kontroll ej kunnat göras gällande den entledigade gode mannens redovisning.

text: Överförmyndarnämndens bedömning

text: Handläggningen av frågan om byte av god man Överförmyndarnämnden ville inledningsvis, innan man agerade, invänta det skriftliga klagomål som huvudmannen genom sitt ombud ombads att inkomma med. När ansökan om entledigande väl kom in några veckor senare, påbörjades sökandet efter en ny lämplig god man. Begäran om yttrande med en svarstid på 14 dagar från mottagandet skickades till den gode mannen i rekommenderat brev med mottagningsbevis men löstes inte ut. Beslutet om entledigande av den gode mannen och förordnande av ny god man fattades drygt en vecka därefter. Trots dessa brister i det aktuella ärendet vill nämnden framhålla att den är väl medveten om att ett ärende av aktuellt slag inte slutligt får avgöras innan den gode mannen fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som tillförts ärendet.

text: Handläggningen avseende årsräkning för 2008 samt sluträkning Med undantag för den första påminnelsen har den entledigade gode mannen inte löst ut de skrivelser med anmodan att inge årsräkning och sluträkning som överförmyndarnämnden skickat till honom. För att delge honom nämndens vitesföreläggande fick nämnden ta hjälp av delgivningsman. Den gode mannen har således, sedan frågan väcktes om hans entledigande, gjort sig mycket svår att nå. Överförmyndarnämnden får dock ändå konstatera att handläggningstiden varit lång. Någon förklaring till varför ärendet blivit liggande under en lång period utan åtgärd från överförmyndarnämnden har inte gått att få fram. Nämnden inser vikten av att samtliga ärenden med försenade redovisningshandlingar hela tiden drivs framåt av nämnden och att bevakningsrutinen förbättras. För att undvika att något liknande inträffar i framtiden kommer nämnden att se över sina rutiner för hur redovisningshandlingar som inte inkommit inom föreskriven tid begärs in.

text: AA yttrade sig över överförmyndarnämndens remissvar.

text: I ärendet inhämtades att Länsstyrelsen i Blekinge län i ett beslut den 19 juni 2012 fann att överförmyndarnämnden allvarligt hade brustit i sin handläggning av det aktuella ärendet. Länsstyrelsen anförde i beslutet bl.a. att nämnden skulle ha begärt in årsräkningen för år 2008 tidigare och i vart fall borde ha agerat snabbt och kraftfullt med sanktioner för att få in årsräkningen när AA framförde sina misstankar om att uppdraget missköttes av BB.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att gode män inte står under JO:s tillsyn. Min granskning omfattar därför endast överförmyndarnämndens handläggning. Jag uttalar mig inte om den gode mannens åtgärder.

text: JO ska enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet normalt inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte

text: finns särskilda skäl för det. Granskningen av överförmyndarnämndens handläggning har begränsats i enlighet härmed.

text: I

text: 11 kap. 20 § första stycket föräldrabalken

text: , FB, stadgas att överförmyndarnämnden ska entlediga en god man som gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet av sitt uppdrag eller som kommer på ekonomiskt obestånd och på grund av detta är olämplig för uppdraget eller som av någon annan orsak inte längre är lämplig att inneha uppdraget.

text: Ett viktigt inslag i den tillsyn över ställföreträdares verksamhet som överförmyndare och överförmyndarnämnder enligt

text: 16 kap. 1 §

text: FB har att fullgöra är att genom granskning av årsräkningar kontrollera att huvudmannens medel använts och placerats i enlighet med gällande regler. Enligt

text: 14 kap. 15 §

text: FB ska den gode mannen före den 1 mars varje år i en årsräkning redogöra för förvaltningen under föregående år av egendom som stått under den gode mannens förvaltning. I

text: 14 kap. 18 §

text: FB föreskrivs att den som frånträder ett uppdrag som god man ska lämna en sluträkning till överförmyndarnämnden inom en månad därefter. Enligt

text: 16 kap. 13 §

text: FB får överförmyndarnämnden vid vite förelägga en god man att ge in årsräkning och sluträkning.

text: Av utredningen framgår att överförmyndarnämnden i mitten av oktober 2009 fick kännedom om AA:s missnöje med sin gode man BB. Enligt de uppgifter som lämnades till nämnden hade BB inte skött betalningarna av AA:s räkningar och vidare hade AA:s pengar satts in på den gode mannens eget konto. Samtidigt uppmärksammades att BB ännu inte hade gett in någon årsräkning för år 2008. Samma dag skickade nämnden en påminnelse till den gode mannen angående årsräkningen. Dessförinnan hade nämnden inte gjort något för att försöka få in årsräkningen. Nämnden skickade ytterligare en påminnelse två veckor senare. I slutet av november anmodade nämnden BB att yttra sig över AA:s klagomål mot honom. Något yttrande kom emellertid inte. Den 4 december 2009 entledigade nämnden BB och förordnade en ny god man för AA. Samtidigt förelade nämnden BB att ge in en sluträkning.

text: I mars 2011 informerade polisen överförmyndarnämnden om att den nye ställföreträdaren hade gjort en brottsanmälan mot den tidigare gode mannen BB.

text: Syftet med överförmyndarens kontroll av årsräkningar är att säkerställa att huvudmannens tillgångar används på ett sätt som är till hans fördel. Det är viktigt att överförmyndarnämnden är aktiv för att få in årsräkningarna i tid. I likhet med vad JO tidigare har uttalat anser jag att en påminnelse bör gå ut någon vecka in i mars månad och att ställföreträdaren i tillämpliga fall normalt bör få ett vitesföreläggande i god tid före sommaren. Om årsräkningen inte kommer in i tid, kan det vara ett tecken på att ställföreträdaren inte sköter sitt uppdrag. Det är en varningssignal som överförmyndarnämnden måste ta på allvar. Jag ser givetvis allvarligt på att överförmyndarnämnden först drygt sju månader efter att BB skulle ha gett in sin årsräkning gjorde något för att försöka få in den.

text: Enligt min uppfattning borde vidare de uppgifter som nämnden fick del av i mitten av oktober 2009, sammantaget med det faktum att den senaste årsräkningen ännu inte hade getts in, ha medfört ett betydligt mer aktivt agerande från nämndens sida angående frågan om byte av god man än vad som kom att ske. Det är således inte godtagbart att nämnden dröjde till slutet av november med att försöka konfrontera den gode mannen BB med de av AA påstådda missförhållandena. Det är också anmärkningsvärt att nämnden, i varje fall sedan den första påminnelsen visat sig resultatlös, inte försökte komma i kontakt med BB på annat sätt än brevledes.

text: Utredningen visar vidare att några ytterligare försök efter december 2009 att få in årsräkningen för år 2008 och sluträkningen inte gjordes förrän i maj 2011 då nämnden förelade BB att vid vite ge in dessa handlingar. Under ett och ett halvt år gjorde nämnden alltså ingenting för att fullfölja sin uppgift att granska den entledigade gode mannens uppdrag och ekonomiska förehavanden. Detta är helt oacceptabelt.

text: Sammanfattningsvis kan jag i likhet med länsstyrelsen konstatera att det har förekommit allvarliga brister i nämndens handläggning. Bristerna har orsakats av passivitet i handläggningen och troligen även otydliga handläggningsrutiner. Överförmyndarnämnden förtjänar allvarlig kritik för sin bristande tillsyn av godmanskapet.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.


title: Kritik mot Polismyndigheten i Skåne för att en anhållen person inte bereddes möjlighet att via telefon samtala med sin offentliga försvarare

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde advokaten AA klagomål mot Polismyndigheten i Skåne. Han blev den 19 maj 2012 förordnad som offentlig försvarare för BB, som var anhållen misstänkt för rån och befann sig i polisarresten i Malmö. Före lunch den 21 maj 2012 ringde han upp arresten och bad att få samtala med BB över telefon. Av arrestvakten fick han då beskedet att även BB ville tala med honom men att detta endast kunde arrangeras genom att AA inställde sig på arresten. Då detta inte var möjligt att genomföra upprepade AA att han önskade tala med BB över telefon, men detta accepterades inte från arrestvaktens sida. När AA återigen vid 16-tiden samma dag ringde upp arresten fick han samma besked, dvs. att telefonkontakt inte gick att ordna. Någon telefonkontakt blev inte av och det samråd som krävdes inför häktningsförhandlingen fick i stället ske i omedelbar anslutning till denna.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Skåne för upplysningar och yttrande. Polismyndigheten (länspolismästare CC) hänvisade till ett yttrande från Polisområde Malmö med bl.a. följande innehåll.

text: Polisens handläggning av ärendet

text: Enligt anmälan från advokaten AA har han per telefon försökt kontakta sin klient, som vid tillfället var anhållen och förvarades på arresten i Polisområde Malmö, utan framgång. Dels före lunch 21 maj 2012 (tidpunkt ej närmare specificerad) och dels vid 16.00-tiden samma dag. I arresten på polishuset Davidshall finns på andra våningen tillgång till telefonbur, som används för telefonkontakter mellan försvarare och deras klienter. På tredje våningen finns ett flertal telefonkontakter i korridoren utanför cellerna, för samma ändamål. Detta gör att man kan bära in en telefon i aktuell cell på våningsplanet. Av säkerhetsskäl krävs det två arrestvakter för att genomföra ett telefonsamtal mellan en anhållen och hans försvarsadvokat. Detta sker med skyndsamhet när den anhållne eller försvarsadvokaten begär ett samtal, men hänsyn tas till arbetsbelastningen på arresten vilket kan medföra viss tidsutdräkt. Polisområdet har granskat dokumentationen som avser den anhållne under tiden han befann sig i arresten och har varit i kontakt med arrestpersonal som tjänstgjorde den

text: aktuella dagen. Det har inte gått att finna någon dokumentation eller identifiera någon person som AA ska ha haft kontakt med på förmiddagen. Däremot finns kontakten på eftermiddagen dokumenterad och bekräftad av aktuell arrestvakt. I det aktuella fallet är det arrestvakten Alexander Dag Johannesson (härefter arrestvakten) som advokaten AA talar med på eftermiddagen. Han kontaktas den aktuella dagen vid cirka 16.00 av AA. Arbetsbelastningen var vid tillfället hög i intaget vilket arrestvakten meddelar AA och att någon kontakt med den anhållne därför inte var möjlig just då. Efter cirka 25 minuter har situationen lugnat ner sig vilket möjliggör att personal kan avdelas för att genomföra ett telefonsamtal mellan en anhållen och hans försvarsadvokat. Arrestvakten ringer då upp det av AA uppgivna numret i syfte att han ska få tala med sin klient, men utan att få något svar. Efter ytterligare två timmar kontaktar den frihetsberövade klienten arrestvakten och ber att få komma i kontakt med sin advokat och lämnar över ett visitkort. Detta innehåller namn och telefonnummer på en annan advokat (DD), som tidigare varit förordnad som försvarare. När denne kontaktas av arrestvakten visar det sig att DD känner till mobilnumret till AA. Arrestvakten söker därefter kontakt med AA på mobilnumret tre gånger utan att få svar. Det finns ingen röstbrevlåda kopplad till mobilnumret varför inget meddelande kan lämnas.

text: Polisområdets bedömning och åtgärd

text: Inledningsvis konstaterar polisområdet att arresten Davidshall är tillräckligt utrustad för att tillgodose lagstiftarens krav på rätten till kontakt mellan en anhållen och dennes ombud. Polisområdet bedömer att den tillgängliga personalresursen inom arrestverksamheten är tillräcklig för att säkerställa frihetsberövades rätt till samtal i enrum med sina försvarare. Att det av AA angivna telefonsamtalet på förmiddagen skulle ha ägt rum går inte att bekräfta genom annan uppgift än AA:s egen. Frågor som rör kontakter mellan intagna och deras försvarare är något som normalt dokumenteras i akten. I detta fall har Polisområdet dock ingen anledning att ifrågasätta AA:s uppgift, och ser det därför som en brist i hanteringen att kontakt inte etableras redan då och att dokumentation inte skedde. När det gäller samtalet vid 16.00-tiden anser vi att den uteblivna kontakten med klienten inte bör föranleda kritik eftersom arrestvakten får anses ha gjort vad han kan för att få telefonsamtalet till stånd när det var möjligt och lämpligt. Har en kontakt mellan ombud och klient nekats har ett fel begåtts i polisområdets hantering av en viktig rättighet för frihetsberövade. För att säkerställa att den ovillkorliga rätten för en anhållen att få prata med sitt ombud respekteras, har en sektionsorder daterad 29 juni 2012 beslutats, vilken tydliggör att ansvaret för frågor som rör kontakter mellan intagna i arresten och deras ombud ligger på stationsbefäl eller högre chef.

text: Polismyndigheten anslöt sig till den bedömning som Polisområde Malmö gjort.

text: Advokaten AA kommenterade polismyndighetens yttrande och anförde att beskeden från arrestvakterna var klara både före lunch den aktuella dagen och vid 16-tiden; skulle någon kontakt mellan honom och BB äga rum så fick det ske vid ett personligt besök. Något erbjudande om att bli uppringd när arbetssituationen lugnat ner sig lämnades aldrig från arrestvakternas sida. Det är riktigt att det inte finns någon möjlighet att lämna meddelande på advokatkontorets telefonsvarare. När det däremot gäller AA:s egen mobiltelefon finns en röstbrevlåda kopplad till denna. Något meddelande från arresten lämnades aldrig.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: får den som är försvarare för en anhållen eller häktad person inte förvägras att sammanträffa med denne. Av samma paragraf framgår vidare att en offentlig försvarare har en ovillkorlig rätt få tala med den anhållne eller häktade i enrum.

text: Av

text: 3 kap.

text: och

text: 5 §§

text: häkteslagen (2010:611)

text: framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation – dvs. bl.a. per telefon – i den utsträckning det lämpligen kan ske och att elektronisk kommunikation mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare inte får avlyssnas.

text: Bedömning

text: Genom telefonsamtal till polismyndighetens arrest sökte AA telefonkontakt med BB vid två tillfällen den aktuella dagen. De besked AA fick från arrestpersonalen hade innebörden att någon telefonkontakt inte kunde ordnas, vilket synes ha berott på arbetsbelastningen hos arrestvakterna.

text: Det är givet att arbetsbelastningen hos personalen kan påverka hur snabbt en kontakt mellan en intagen och dennes försvarare kan ordnas. Det är dock av grundläggande betydelse att den som är frihetsberövad får möjlighet att komma i kontakt med sin offentliga försvarare inom kort tid från begäran. Jag noterar att polismyndigheten har vidtagit åtgärder för att tydliggöra ansvaret inom myndigheten för frågor som rör kontakten mellan frihetsberövade och deras ombud. Myndigheten kan dock inte undgå kritik för de brister som förekommit i detta fall.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Okonventionella metoder vid tillsyn enligt alkohollagen ("provköp")

sammanfattning: I syfte att utöva tillsyn över att de som säljer folköl kontrollerar att köparen fyllt 18 år har en kommunal nämnd arrangerat s.k. provköp. De som utfört provköpen har varit 18 år. Metoden kan därmed inte påvisa otillåten försäljning utan endast ge visst stöd för att försäljning sker utan noggrann ålderskontroll. Provköpen strider mot principen att dold myndighetsutövning inte bör förekomma. Metoden bör inte användas, så länge den inte har stöd i lagstiftningen.

text: alkohollagen

text: (”provköp”)

text: Bakgrund och utredning

text: JO inspekterade den 21–23 april 2009 Socialnämnden i Karlskrona kommun. Granskningen avsåg handläggningen av ärenden enligt alkohollagstiftningen.

text: Vid granskningen uppmärksammades att nämnden bedrev tillsyn över folkölsförsäljningen genom s.k. provköp. JO Axberger beslutade att utreda detta inom ramen för ett särskilt ärende.

text: Socialnämnden i Karlskrona anmodades att yttra sig över när provköp förekommit, hur de genomförts, vilka som anlitats för genomförandet, hur provköpen dokumenterats samt vilket syfte provköpen haft och vilka rättsliga överväganden som gjorts inför dessa. Efter en redogörelse för vissa bestämmelser i

text: alkohollagen

text: anförde nämnden följande.

text: För att kontrollera att försäljaren förvissar sig om att köparen har uppnått18 år vid försäljning av folköl har socialnämnden använt sig av s.k. ”provköp av folköl”. Syftet med ”provköpen” har varit att uppfylla den av riksdagen beslutade lagstiftningen om detaljhandel med öl, enligt

text: alkohollagens

text: 5:e kapitel

text: 6 §

text: . Allt för att begränsa tillgängligheten för att personer under 18 år ej får tillgång till alkohol i detta fall folköl. Några andra rättsliga överväganden har inte gjorts! Metoden ”provköp av folköl” är en av flertalet kommuner använd metod och enligt socialnämnden och flertalet kommuner, är denna sanktionerad av både Länsstyrelse och Folkhälsoinstitutet. Karlskrona kommuns alkoholhandläggare har i ärendet kontaktat både Länsstyrelsen i Blekinge och Folkhälsoinstitutet i Östersund. Dessa har inte haft någon synpunkt på att metoden används! Av yttrandet framgick vidare att provköp hade förekommit vid två tillfällen i Karlskrona kommun, den 28 maj och den 28 oktober 2008. Ett tredje tillfälle var planerat till den 11 maj 2009, men detta genomfördes inte utan socialnämnden beslutade att avvakta JO:s beslut i ärendet.

text: De försäljningsställen som kontrollerats vid de genomförda provköpen hade i första hand valts ut genom tips från polisen, kommunens fältgrupp eller allmänheten. I andra hand hade urvalet skett slumpmässigt bland dem som säljer folköl. En eller upp till tre ungdomar fyllda 18 år, hade gått in i av alkoholhandläggaren anvisad butik för att försöka genomföra ett köp av ett sexpack folköl. Pengar tillhandhölls av alkoholhandläggaren.

text: Själva köpen hade gått till på följande sätt.

text: Ungdomarna går till kassan med folkölen och försöker genomföra köpet. Om kassörskan/kassören begär att få se legitimation, meddelar ungdomarna att legitimation saknas men att dom har uppnått åldern 18 år. Om kassörskan nekar köpet pga. av avsaknad av legitimation, avbryts köpet och ungdomarna återsamlas hos alkoholhandläggaren, som befinner sig i anslutning till butiken. Om kassörskan inte begär legitimation, genomförs köpet och ungdomarna betalar för folkölen och återsamlas hos alkoholhandläggaren. I detta fall är ungdomarna uppmanade av alkoholhandläggaren att försöka ge akt på kassörskans/kassörens namn eller identitet. Alkoholhandläggaren återvänder omgående alltid till butiken och ber att få tala med ägare/föreståndare och den aktuella kassörskan. I de fall köpet ej genomförts informeras butiken att ett ”provköp” har gjorts och att butiken harenligt lagen, klarat av sin ålagda egentillsyn. I de fall köpet genomförts informeras butiken att ett ”provköp” har gjorts och att butikens ålagda egentillsyn ej har fungerat. Butiken ombeds också att återköpa folkölen. Dokumentation skedde i kommunens verksamhetssystem ALK-T, under rubriken Tillsyn. Protokoll upprättades och skickades till butiken, oavsett om köpet genomförts eller ej. I det fall köpet genomförts och egentillsynen inte fungerat, hade alkoholhandläggaren begärt att butiken skulle förklara varför egentillsynen fallerat och ange vilka åtgärder butiken avsåg att vidta för att den enligt lagen ålagda egentillsynen fortsättningsvis skulle fungera.

text: Några andra åtgärder gentemot handlarna hade inte förekommit.

text: För provköpen hade nämnden anlitat ungdomar, som genomgick restaurangprogrammets serveringslinje. Dessa ungdomar bedömdes ha intresse av hur försäljning av alkohol sker, eftersom de i de flesta fall skulle komma att arbeta inom restaurangbranschen. Ungdomarna hade fått kunskaper om

text: alkohollagen

text: i sin utbildning. Utöver detta fick de en genomgång av hur provköpet skulle gå till och om vilka frågor som kunde möta dem i butiken. Medverkan var helt frivillig från ungdomarnas sida. Det enda kravet var att de skulle ha fyllt 18 år. De erhöll timersättning enligt kommunalt avtal för sin medverkan.

text: Socialnämnden anförde avslutningsvis: Socialnämnden anser att det är av stort värde att metodiken med ”provköp” kan användas för att säkerställa och kontrollera att den som lämnar ut alkoholdrycker, i detta fall folköl, har förvissat sig om att mottagaren uppnått föreskriven ålder. Statens folkhälsoinstitut, som är central tillsynsmyndighet på området, tillhandahåller information om tillsynen över folkölsförsäljningen, se vidare nedan. Folkhälsoinstitutet rekommenderar på sin webbplats att kommunerna genomför

text: provköp för att göra ålderskontroller. Kommunerna bör därvid ”använda sig av ungdomar som ser unga ut men som är över 18 år”, se www.fhi.se.

text: Statens folkhälsoinstitut har sedan JO inlett denna granskning varit i kontakt med JO, varvid Folkhälsoinstitutet erbjudits att yttra sig, men bestämt sig för att avstå.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Folkölsförsäljningen i butik är inte tillståndspliktig enligt

text: alkohollagen

text: (1994:1738; hänvisningar i det följande avser denna lag). Däremot måste vissa förutsättningar vara uppfyllda för att försäljning ska få ske, bl.a. måste lokalen vara godkänd som livsmedelslokal.

text: Det är förbjudet att sälja folköl till den som inte fyllt 18 år. Det åligger säljaren att kontrollera att köparen uppnått denna ålder (3 kap. 8 §). Den som bryter mot förbudet, uppsåtligen eller av oaktsamhet, döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse i sex månader (10 kap. 7 §). Är gärningen ringa, ska straff inte utdömas (10 kap. 8 §). Straffansvaret omfattar den enskilde expediten.

text: Den som bedriver detaljhandel med folköl ska anmäla verksamheten hos den kommun där försäljningen sker och utöva s.k. egenkontroll över försäljningen (5 kap. 6 §). Med egenkontroll menas exempelvis utbildning av personalen och rutiner vid försäljningen.

text: Statens folkhälsoinstitut utövar central tillsyn över

text: alkohollagen

text: och kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen. Den omedelbara tillsynen över detaljhandeln med folköl utövas av kommunen och polismyndigheten. (Se

text: 8 kap. 1 §

text: .) Enligt

text: 8 kap. 6 §

text: har en tillsynsmyndighet rätt att av den som bedriver detaljhandel med öl få upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Tillsynsmyndigheten har också rätt att få tillträde till rörelsens lokaler för att kunna utöva sin tillsyn.

text: I

text: alkohollagens

text: förarbeten noteras att tillsynen över folkölsförsäljningen i detaljhandeln i praktiken inte kan göras annat än stickprovsvis samt med tonvikt på information och rådgivning (

text: prop. 2000/01:97 s. 67

text: ). Det framgår vidare att den nyss nämnda egenkontrollen ska bedrivas i samarbete mellan den enskilde handlaren och tillsynsmyndigheten. Program för egenkontroll innefattande utbildning m.m. ska fastställas och kontrolleras av kommunerna. Brister i egenkontrollen kan läggas till grund för ett beslut enligt

text: 7 kap. 21 §

text: . Enligt bestämmelsen får kommunen förbjuda den som bedriver detaljhandel med öl att fortsätta verksamheten om den föranleder olägenheter i fråga om ordning och nykterhet. Ett sådant förbud kan enligt bestämmelsens andra stycke inskränkas till att gälla för vissa närmare angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Om förbud är en alltför ingripande åtgärd kan kommunen i stället meddela en varning.

text: Okonventionella tillsynsmetoder har bedömts av JO i ett ärende om en undersökning som hade gjorts av Finansinspektionen (

text: JO 2008/09 s. 250

text: Undersökningen var upplagd så att medarbetare vid myndigheten tog kontakt med en bank och bokade tid för finansiell rådgivning. Medarbetarna genomförde därefter besök hos bankerna under förespegling att de var kunder. De uppgav att de nyligen ärvt ett större belopp som de önskade förslag om hur det skulle placeras. Bortsett från det påhittade påståendet om arvet var de inte instruerade att lämna några oriktiga uppgifter. Sedan besöken genomförts tillskrevs de aktuella bankerna och underrättades om den undersökning de varit föremål för. Finansinspektionen försvarade metoden med att det för att man skulle kunna fullgöra sin tillsynsuppgift var nödvändigt att myndighetens tjänstemän kunde agera kunder. – JO konstaterade att det inte fanns några av lagstiftaren uppställda hinder mot arbetssättet, men uttalade samtidigt att en myndighets arbetssätt måste präglas av öppenhet och tydlighet. Om myndigheter ska arbeta med metoder som inte är helt öppna borde detta enligt JO regleras.

text: JO kritiserade 1996 (dnr 3553-1996; beslutet är inte återgivet i JO:s ämbetsberättelse) en kommuntjänsteman som vid tillsynen över folkölsförsäljningen genomfört provköp i samarbete med en underårig. Metoden kunde enligt JO inte försvaras med att kontrollen är svår att utföra på annat sätt. JO uttalade: Kommunen har i sitt yttrande pekat på svårigheterna att få till stånd en effektiv kontroll av hur olika butiker efterlever förbudet mot försäljning av öl tillungdomar. Det är uppenbart att kommunen i sin tillsynsverksamhet har svårt att få veta vad som i praktiken sker, och svårt att säkra bevis när den får kännedom om överträdelser. Dessa svårigheter får emellertid inte tas till intäkt för att man tillgriper metoder som är otillåtliga.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Det är som framgått straffbart att sälja folköl till den som är under 18 år. Det får av flera skäl anses uteslutet att utföra provköp med hjälp av någon som inte uppnått den åldern (se bl.a. det nyss åberopade JO-beslutet från 1996).

text: De kontroller som här är aktuella har inte heller utförts med personer som är under 18 år. Syftet synes i stället ha varit att kontrollera efterlevnaden av Statens folkhälsoinstituts allmänna råd om att legitimationskontroll ska genomföras om en köpares ålder inte är känd och kan antas understiga 25 år (FHIHS 2002:6).

text: I Handbok

text: Alkohollagen

text: , som tillhandahålls av Statens folkhälsoinstitut (se www.fhi.se), anges att den som utför kontroll alltid ska kunna styrka att han eller hon företräder tillsynsmyndigheten. Det utesluter enligt handboken dock inte att ”kontrollbesök någon gång kan göras anonymt genom att tjänstemannen uppträder som en vanlig gäst” (Handboken, s. 96). Uttalandet synes syfta på kontroll av serveringsställen men torde ha samma giltighet vid butikskontroller.

text: Någon förvaltningsrättslig reglering som tar sikte på användningen av okonventionella utredningsmetoder av detta slag – dvs. att myndighetsföreträdare döljer sitt ärende – finns inte. Den för all myndighetsverksamhet gällande grundregeln om att det allmänna bedriver sin verksamhet under lagarna – 1 kap. 1

text: § tredje stycket

text: regeringsformen

text: – bildar dock en självklar utgångspunkt, som innebär att myndigheters åtgärder ska stödjas på fast rättslig grund. Vidare äger det synsätt som utvecklats för polisens användning av okonventionella utredningsmetoder giltighet även för övriga myndigheter. Det innebär bl.a. att myndighetsutövning ska ske i öppna och för medborgarna iakttagbara former samt att en myndighet aldrig i syfte att vidta åtgärder mot någon får förmå – ”provocera” – vederbörande att göra något som han eller hon annars inte skulle ha gjort. De inom förvaltningen generellt gällande principerna om behov och proportionalitet måste också iakttas.

text: Beträffande behovet av effektiv tillsyn kan följande uttalanden från

text: alkohollagens

text: förarbeten återges:

text: Det kan ifrågasättas om folkölet åtnjuter den alkoholpolitiska respekt som är motiverad. Många betraktar folkölet som en ganska oskyldig företeelse, som inte bör kringgärdas med onödiga restriktioner. Folköl är en dryck som mycket få vuxna personer har problem med. När mellanölet togs bort från livsmedelsbutikerna och ersattes med folkölet betraktades detta som ”ofarligt” i jämförelse med mellanölet. Det är därmed lätt att bagatellisera de problem som faktiskt finns med folkölsförsäljningen. (

text: Prop. 2000/01:97 s. 64

text: Det största problemet med folkölsförsäljningen är att det på många håll är alltför lätt för ungdomar under 18 år att komma över folköl. Personalomsättningen i butiker som säljer bl.a. folköl är mycket hög. Introduktionen av nyanställd personal och tillfälliga vikarier är mycket olika inom branschen. Arbete som expedit i en livsmedelsbutik är det första tillfälliga arbetet för många ungdomar. Det är mycket man måste lära sig om prismärkning, kassahantering m.m. och det är lätt att glömma bort att det finns lagregler som gäller folkölsförsäljningen. Det kan också uppstå situationer där det kan vara svårt för den unga expediten att neka andra ungdomar att inhandla folköl även om en expedit som säljer folköl till underåriga kan straffas för detta. De butiker som har rätt att sälja folköl omfattas i regel av en skyldighet att utarbeta egenkontrollprogram enligt livsmedelslagstiftningen. Regeringen anser att butiker och serveringar som har rätt att bedriva detaljhandel med eller servering av folköl bör åläggas skyldighet att utöva särskild tillsyn över denna verksamhet samt att utarbeta särskilda egentillsynsprogram för detta. Dessa program bör beskriva bl.a. hur personalen skall få information om

text: alkohollagens

text: bestämmelser samt vilka rutiner som skall tillämpas vid försäljning av folköl. Ansvaret och formerna för ålderskontrollen bör särskilt behandlas. Programmet kan också ange t.ex. en försäljningsansvarig person, som fyllt 18 år och vars uppgift är att finnas till hands vid eventuella problem med försäljningen av folköl. Kontroll av egentillsynsprogrammen kan samordnas med den kommunala livsmedelstillsynen, men även utföras inom annan kommunal verksamhet. Det bör framhållas att försummelse i fråga om egentillsynen eller i fråga om utarbetande av egentillsynsprogram kan komma att utgöra grund för beslut om förbud mot försäljning av öl enligt

text: 7 kap. 21 § alkohollagen

text: Prop. 2000/01:97 s. 67

text: f.)

text: Det kan mot denna bakgrund inte sättas i fråga att det finns ett behov av effektiv tillsyn över folkölsförsäljningen. Frågan är om provköp är en metod som inom gällande rättsliga ramar kan tillgodose detta behov.

text: Provköp som tillsynsmetod Den kontrollmetod som används vid provköp av folköl riktar sig mot näringsidkare och personer i yrkesutövning. Den kan i och för sig inte anses särskilt ingripande, så länge den begränsas till att en myndighetsföreträdare uppträder som vilken kund som helst och inga oriktiga uppgifter lämnas. Den framstår exempelvis som mindre problematisk än den metod som bedömdes i

text: JO 2008/09 s. 250

text: , och som innebar att företrädare för Finansinspektionen sökte personlig kontakt med banktjänstemän för konsultationer i syfte att granska vilka slags råd som gavs.

text: Alldeles oskyldig är provköpsmetoden dock inte. Dold myndighetsutövning kan alltid ifrågasättas från rättssäkerhetssynpunkt genom den avskärmning från insyn och kontroll som uppkommer. Det gäller särskilt när åtgärderna saknar stöd i en rättslig reglering. Vidare kan de butiksbiträden som utsätts känna obehag inför den integritetskränkning som en smygkontroll av en myndighet typiskt sett utgör. Det är otillfredsställande att åtgärden riktas mot butiksbiträden – kanske unga personer som har denna syssla som ett första, tillfälligt arbete – snarare än mot handlaren. Slutligen måste myndighetsutövning bedrivas enligt generella principer, vilket betyder att om dolda tillsynsmetoder utan lagstöd godtas på detta område, torde de få godtas även i andra sammanhang. Den restriktiva syn som på goda grunder utvecklats när det gäller polisens arbetsmetoder skulle enligt min mening kunna undergrävas om ett mer tillåtande synsätt anläggs när andra myndigheter agerar.

text: Värdet av de resultat metoden frambringar är dessutom begränsat. Den kan inte påvisa att den som utsätts handlar olagligt, eftersom det inte finns något allmänt krav på ålderskontroll. Vad lagen kräver är att försäljning inte sker till underåriga, något som inte kan klarläggas med hjälp av den använda metoden. Detta illustreras av en dom från Kammarrätten i Stockholm den 9 januari 2009 (mål 478-08). Kammarrätten uttalade i sina domskäl: Kommunens kontroller har skett med personer som är 18 år och lagens bestämmelser innehåller inte något närmare krav vad gäller ålderskontrollen. Parterna har olika uppfattning om de aktuella ungdomarnas utseendemässiga ålder. Utredningen visar inte heller i övrigt att bolaget vid något tillfälle misslyckats med ålderskontrollen och sålt öl till någon under 18 år. Mot denna bakgrund finner kammarrätten inte att utredningen med tillräcklig styrka visar att bolaget i sin försäljning av öl överträtt

text: alkohollagens

text: bestämmelser. Vad nämnden anfört om möjligheterna att utöva tillsyn föranleder ingen annan bedömning. Kammarrätten gör således samma bedömning som länsrätten att det saknas grund för ingripande enligt

text: alkohollagen

text: . Detta synsätt, som jag delar, innebär att det i princip inte går att vidta några rättsliga åtgärder på grundval av provköpsmetoden. Även om den kan betraktas som mindre ingripande fyller den alltså ingen rättslig funktion. Metoden bör därför inte användas för tillsyn enligt den gällande alkohollagstiftningen.

text: Användande av privatpersoner vid myndighetsutövning Med den bedömning som därmed gjorts saknas det skäl att närmare gå in på de överväganden som användandet av privatpersoner, som dessutom nätt och jämnt fyllt 18 år, vid myndighetsutövning bör föranleda. I anledning av det som

text: förekommit vill jag dock understryka att privatpersoner inte kan anlitas för att utföra självständiga myndighetsutövande uppgifter utan att de ansvarsförhållanden under vilka de medverkar klargörs. Avslutning Detaljhandel med öl är i princip en fri näring. Den direkta tillsynen ska enligt

text: alkohollagen

text: ske genom s.k. egenkontroll, för vilken näringsidkaren själv svarar. Som systemet är uppbyggt är uppgiften för det allmännas organ primärt inriktad på granskning av denna egenkontroll. Beträffande den kommunala tillsynen sägs i förarbetena att huvudinriktningen – utöver säkerställande av att det finns ett sådant program för verksamheten som omtalas i

text: 5 kap. 6 § alkohollagen

text: – bör vara rådgivning och information (

text: prop. 2000/01:97 s. 68

text: ). Det kan självfallet vara föremål för diskussion hur effektivt ett sådant kontrollsystem är. Saken har emellertid övervägts av lagstiftaren och tillsynen måste utövas i enlighet med de regler som gäller (se

text: a. prop. s. 63

text: ff.).

text: Den här bedömda provköpsmetoden utgör en skarpare tillsyn än de tillsynsformer som beskrivs i förarbetena. Den närmar sig polisiär myndighetsutövning på ett sätt som gör den till ett mindre självklart redskap för en kommunal nämnd. Ett med lagstiftningen väl förenligt alternativ till myndighetskontroll genom provköp är att uppmana näringsidkarna att som led i egenkontrollen genomföra egna stickprov och dokumentera dessa (jfr Handbok

text: Alkohollagen

text: , s. 43). En sådan ordning, där nämnden ger anvisningar men själva kontrollen utförs av näringsidkaren, ligger i linje med lagstiftarens syn på hur tillsynen ska bedrivas.

text: Alkohollagen

text: har nyligen utretts, se

text: SOU 2009:22

text: . I den mån lagstiftaren anser att provköp är en lämplig tillsynsmetod krävs regler till stöd för hur sådana i så fall ska få genomföras och vilken funktion de ska fylla. En kopia av detta beslut översänds därför för kännedom till Regeringskansliet, Socialdepartementet, för eventuellt beaktande i det fortsatta arbetet med översynen av alkohollagstiftningen.


title: Anmälan mot Varbergs kommun angående handläggningen av ett ärende om handlingsutlämnande

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan mot Varbergs kommun i huvudsak följande. I egenskap av journalist vid Hallands Nyheter begärde han i februari 2007 att få ta del av ansökningshandlingar/intresseanmälningar till tjänsten som kommundirektör i Varbergs kommun. Framställningen avslogs av kommunen. Han överklagade beslutet och Kammarrätten i Göteborg återförvisade ärendet till kommunen för ny prövning. Kommunen vägrade på nytt att lämna ut handlingarna. Han begärde i andra hand att få ta del av en lista med namnen på samtliga sökande. Kommunen avslog även denna begäran.

text: Till anmälan var bilagt beslut och skrivelse från kommunen i ärendet och domen från kammarrätten. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 12 februari 2007 avslog kommunen AA:s begäran att få ta del av ansökningar och intresseanmälningar. Av beslutet framgår att kommunen anlitat ett konsultbolag i tjänstetillsättningsärendet. Som skäl för avslagsbeslutet anfördes att de efterfrågade handlingarna inte kommit in till kommunen och därför inte utgjorde allmänna handlingar hos kommunen. Kammarrätten har i dom den 14 juni 2007 konstaterat att de aktuella handlingarna utgjorde ett led i ett kommunalt tjänstetillsättningsärende och att konsultbolaget måste anses ha mottagit och förvarat de begärda handlingarna för kommunens räkning. Handlingarna har därmed utgjort allmänna handlingar hos kommunen och kammarrätten har uttalat att det har ålegat kommunen att infordra dem från konsultbolaget för prövning i sak. Kommunen har därefter i en skrivelse den 2 juli 2007 till Hallands Nyheter meddelat att konsultbolaget efter att bolaget slutfört sitt uppdrag återsänt inkomna ansökningshandlingar till sökandena och avslutat ärendet. Några handlingar att lämna ut fanns således inte. Den 2 juli 2007 avslog kommunen en begäran från AA om att få en lista med samtliga sökandes namn. Som skäl angavs att någon sådan lista inte fanns.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan. I huvudsak följande anfördes.

text: I samband med rekrytering av ny kommundirektör upphandlade kommunen rekryteringsbolag. Rekryteringsbolaget V. AB vann upphandlingen och avtal tecknades med detta bolag. – – –

text: I februari månad 2007 begärde en journalist på Halland Nyheter att utfå kopia av avskrift på samtliga ansökningar/intresseanmälningar som inlämnats i anledning av den ledigförklarade tjänsten. I beslut samma månad avslog kommunen denna begäran eftersom några sådana handlingar inte inkommit till eller förvarades av kommunen. Beslutet överklagades till Kammarrätten i Göteborg. I mars månad 2007 slutredovisade V. AB sitt uppdrag och tre kandidater upprättade och lämnade in sina intresseanmälningar och CV:n till kommunen. Dessa registrerades som inkomna handlingar och blev därmed allmänna handlingar vilka bedömdes som offentliga. Kammarrätten meddelade dom den 14 juni 2007. Rätten upphävde kommunens beslut. Av domskälen framgick att kommunen inte visat att de enligt avtal varit förhindrade att ta del av ansökningshandlingarna som inkommit till V. AB. Enligt rättens bedömning måste därför V. AB anses mottagit handlingarna för kommunens räkning. Rätten konstaterade vidare att det ålåg kommunen att infordra handlingarna från V. AB för prövning om i vad mån dessa kunde utlämnas. Kommunen kontaktade V. AB med en förfrågan i enlighet med rättens åläggande och fick då upplysning om att samtliga skriftliga inkomna intresseanmälningar, ca 10 st, återsänts till avsändarna. Övriga ca 100 personer som varit kontaktade i ärendet hade inte till V. AB inkommit med skriftliga handlingar. V. AB hade för sin del avslutat ärendet och inga anteckningar fanns bevarade. Detta meddelades den journalist som överklagat kommunens beslut i brev daterat 2007-07-02 Innan brevet hade skickats till Hallands Nyheter lämnades muntlig uppgift om brevets innehåll till tidningen. Samma dag, den 29 juni 2007, inkom till Varbergs kommun e-post från Halland Nyheter, där det framgick att ett besked om att inte lämna ut handlingarna skulle medför en anmälan till JO. Som alternativ till denna hantering begärde tidningen att utfå en lista med samtliga sökandens namn till tjänsten som kommundirektör. Den 2 juli 2007, samma dag som tidningen brevledes meddelades att V. AB inte hade några ansökningshandlingar att överlämna till kommunen, meddelade kommunen beslut om att inte utlämna en lista med samtliga sökandes namn. Beslutet motiverades med att sådan handling inte existerar vare sig hos kommunen eller hos annan. – – –

text: Varbergs kommun har rättat sig efter kammarrättens dom och genomfört ett försök att efterkomma rättens uppmaning. Kommunen kommer givetvis att fortsättningsvis beakta kammarrättens domskäl.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av remissvaret har framkommit att kommunen kontaktade konsultbolaget i enlighet med kammarrättens dom. Bolaget hade emellertid vid denna tidpunkt sänt tillbaka handlingarna till sökandena. Någon andra anteckningar fanns inte heller bevarade.

text: Allmänna handlingar får inte gallras utan uttryckligt stöd i lag eller annan föreskrift. För ansökningshandlingar finns i många fall beslut eller bestämmelser som tillåter gallring. Det är emellertid en självklarhet att handlingar inte får gallras under den tid som en fråga om handlingarnas rättsliga status är föremål för prövning. I detta fall har det således ålegat kommunen att försäkra sig om att konsultbolaget inte gjorde sig av med ansökningarna/intresseanmälningarna innan frågan om de utgjorde allmänna handlingar var slutligen avgjord. Såvitt framkommit har kommunen inte vidtagit några sådana åtgärder. Kommunen har således tillämpat reglerna om allmänna handlingar på ett felaktigt sätt och därmed förhindrat insyn i allmänna angelägenheter.