title: Tryckerimoms - EU-rättsligt skadeståndsanspråk

text: Justitiekanslern avslår Jämtlands travsällskaps anspråk.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern gör bedömningen att travsällskapet inte har visat att staten gjort sig skyldig till överträdelser av EU-rätten. Travsällskapet har inte heller visat att det lidit någon slutlig skada.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Allmänt om mervärdesskattesystemet

text: Mervärdesskatt är en generell konsumtionsskatt som utgår i varje försäljningsled på i princip alla varor och tjänster. Det är en flerledsskatt som bygger på principen att skattskyldiga producenter och återförsäljare fungerar som uppbördsmän åt staten. Skatten övervältras i varje omsättningsled framåt och stannar slutligen på den förvärvare som inte har avdragsrätt för ingående skatt (vanligen en konsument). Skattesystemet bygger på reciprocitet eller neutralitet, dvs. att utgående mervärdesskatt hos säljaren och ingående mervärdesskatt hos köparen ska uppgå till samma belopp.

text: Inom EU finns ett gemensamt system för mervärdesskatt, som kommer till uttryck i Rådets direktiv (

text: ) av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet). Direktivet reglerar hur mervärdesskatt ska tas ut på varor och tjänster inom unionen och bygger på reciprocitetsprincipen (Gabalfrisa m.fl.,

text: , EU:C:2000:145, p. 44 med där gjorda hänvisningar).

text: Det följer av direktivet och primärrätten att varje medlemsstat är skyldig att vidta de lagstiftningsåtgärder och administrativa åtgärder som krävs för att mervärdesskatt ska kunna uppbäras i enlighet med direktivet. När det gäller mervärdesskatten fungerar nämligen medlemsstaterna till viss mån som uppbördsmän åt unionen eftersom den mervärdesskatt som tas ut av medlemsstaterna bidrar till att finansiera EU:s budget (se bl.a. Åkerberg Fransson,

text: , EU:C:2013:280, p. 25–26).

text: Mervärdesskattedirektivet har genomförts i svensk rätt genom mervärdes

text: skattelagen (1994:2000)

text: Mervärdesskatt på tryckeritjänster

text: Enligt

text: 7 kap. 1 § 1 mervärdesskattelagen

text: ska mervärdesskatt tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget om inte annat följer av andra eller tredje stycket. Enligt tredje stycket ska skattesatsen vara 6 procent när det gäller omsättning av vissa varor , såsom böcker, broschyrer och tidningar. Enligt förarbetena till

text: mervärdesskattelagen

text: omfattades inga tryckeritjänster av den lägre skattesatsen eftersom detta ansågs utgöra omsättning av en tjänst (se

text: prop. 2001/02:45 s. 47

text: Detta innebar att ett tryckeri som utförde tryckeritjänster åt en tryckerikund skulle fakturera kunden priset samt 25 procent mervärdesskatt. I enlighet med reciprocitetsprincipen betalade tryckeriet in mervärdesskatten till Skatteverket (utgående mervärdesskatt) och tryckerikunden gjorde avdrag för samma belopp i sin mervärdesskatteredovisning (ingående mervärdesskatt).

text: Genom dom den 11 februari 2010 i mål Graphic Procédé,

text: , EU:C:2010:76 förklarade emellertid EU-domstolen att en annan tolkning skulle gälla vad avsåg gränsdragningen mellan vara och tjänst i mervärdesskattedirektivets mening. Enligt domstolen skulle kopierings- och tryckeriverksamhet i vissa fall beskattas som leverans av varor. Detta innebar att omsättningen skulle beskattas med 6 procent istället för med 25 procent.

text: Domen fick till följd att en mängd tryckerier, vars kopierings- och tryckeriverksamhet hade beskattats med 25 procent, vände sig till Skatteverket med krav på återbetalning av utgående mervärdesskatt. Skatteverket gjorde bedömningen att mervärdesskatt hade tagits ut i strid med unionsrätten, såsom den hade tolkats av EU-domstolen i Graphic Procédé, och betalade tillbaka skatt till tryckerierna. Tanken bakom Skatteverkets utbetalning var att tryckerierna skulle föra vidare skatten till tryckerikunderna.

text: Skatteverket drog även slutsatsen att det efter utredning i varje enskilt fall kunde finnas rättsliga förutsättningar att genom efterbeskattning (följdändring) enligt 21 kap. 12 § 2 i då gällande

text: skattebetalningslagen (1997:483)

text: minska den ingående skatten hos de tryckerikunder som hade gjort avdrag för den för höga mervärdesskatt som hade fakturerats av tryckerierna. Efterbeskattning genom följdändring skulle dock inte ske om beslutet med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt (

text: 21 kap. 13 § skattebetalningslagen

text: Skatteverket beslutade i ett stort antal fall att tryckerikunder skulle betala tillbaka ingående mervärdesskatt som de tidigare hade gjort avdrag för. Tryckerikunderna ifrågasatte dock Skatteverkets rätt att utnyttja följdändringsinstitutet i den uppkomna situationen, bl.a. mot bakgrund av att vissa tryckerier hade vägrat att till tryckerikunderna betala tillbaka den skatt som de hade fått tillbaka från Skatteverket.

text: Frågan om riktigheten av ett följdändringsbeslut prövades av Högsta förvaltningsdomstolen i en dom den 26 februari 2014 (

text: HFD 2014 ref. 14

text: ). Högsta förvaltningsdomstolen fann sammanfattningsvis att det fanns lagstöd för Skatteverkets följdändringsbeslut mot tryckerikunderna eftersom Skatteverkets återbetalning till tryckerierna fick anses vila på antagandet att tryckerierna skulle återbetala den skatt som de hade återfått av Skatteverket till tryckerikunderna. Följdändringarna skulle då leda till att reciprociteten i mervärdeskattesystemet upprätthölls. Högsta förvaltningsdomstolen uttalade dock, med tillämpning av EU-rätten, att en följdändring kunde behöva underlåtas om tryckerikunden visade att det var omöjligt eller orimligt svårt att få tillbaka den skatt som omfattades av följdändringen av tryckeriet (Reemtsma Cigarettenfabriken,

text: , EU:C:2007:167, p. 39 och 41).

text: Högsta förvaltningsdomstolen gav i

text: HFD 2014 not. 62

text: viss ledning för bedömningen när det ska anses omöjligt eller orimligt svårt för en tryckerikund att få tillbaka mervärdesskatt som den hade betalat till tryckeriet. Domstolen bedömde att de omständigheterna att tryckerikunden hade vänt sig till tryckeriet med ett skriftligt krav på betalning och även skickat en påminnelse men någon betalning inte hade skett, inte var tillräckliga för slutsatsen att det skulle vara omöjligt eller orimligt svårt att få ersättning från tryckeriet för den felaktigt betalda skatten. Det kunde därmed inte anses uppenbart att en efterbeskattning av bolaget skulle vara oskälig.

text: Det framstod under en period som oklart om det fanns någon civilrättslig grund för tryckerikundernas fordringar mot tryckerierna. Denna fråga kom under Högsta domstolens prövning i ett beslut den 22 december 2015 (

text: NJA 2015 s. 1072

text: ). Högsta domstolen förklarade i beslutet att ett tryckeri inte kan vägra att betala tryckerikunden det belopp som tryckeriet har fått tillbaka av Skatteverket i för mycket betald skatt under åberopande av att tryckeriet har inrättat sig efter betalningen (condictio indebiti). Det stod därefter klart att det fanns en civilrättslig grund för tryckerikundernas talan mot tryckerierna.

text: Skatteverket meddelade efter Högsta domstolens beslut ett ställningstagande den 15 januari 2016 (dnr

text: 131 15867-16/111

text: ). Av detta framgår bl.a. att en tryckerikund, som inte kan få tillbaka skatt från ett tryckeri på grund av tryckeriets konstaterade betalningsoförmåga, kan vända sig till Skatteverket och begära omprövning av Skatteverkets följdändringsbeslut med stöd av 21 kap. 8 § skattebetalningslagen.

text: Reglerna om kreditfakturor m.m.

text: I artikel 203 i mervärdesskattedirektivet förskrivs att mervärdesskatt ska betalas av varje person som anger mervärdesskatt på en faktura. Bestämmelsen innebär att det belopp som tas upp som mervärdesskatt på en faktura ska betalas in till staten oavsett om detta i egentlig mening utgör mervärdesskatt eller inte.

text: Artikel 203 i mervärdesskattedirektivet genomfördes i svensk rätt den

text: 1 januari 2008 genom ändringar i

text: mervärdesskattelagen

text: . Ändringarna innebar att det i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: och

text: 1 kap.

text: 2 e §§

text: mervärdeskattelagen föreskrevs att belopp som betecknats som mervärdesskatt på en faktura eller liknande handling utan att vara skatt i mervärdesskattelagens mening skulle betalas till staten.

text: Bestämmelserna syftar bl.a. till att säkerställa att det belopp som anges på en faktura betalas in till staten för det fall att det senare skulle visa sig att det debiterats felaktigt och omprövning av den ingående skatten hos köparen inte är möjlig. Det är således en preventiv bestämmelse som ska förhindra att mervärdesskatt tas ut i skatteundandragande syfte (se

text: prop. 2007/08:25 s. 91

text: f.).

text: Det följer dock av EU-domstolens fasta rättspraxis att det inte föreligger någon avdragsrätt för ingående mervärdesskatt, för vilken betalningsskyldighet uppkommer till följd av

text: artikel 203

text: , men där den reella innebörden av den bakomliggande transaktionen inte gett upphov till någon motsvarande skattskyldighet (

text: prop. 2007/08:25 s. 88

text: , Genius Holding BV,

text: , EU:C:1989:635, p. 13, se även Schmeink,

text: , EU:C:2000:469, p. 53).

text: I tiden före lagändringen hade Högsta förvaltningsdomstolen förklarat att det i svensk rätt inte fanns stöd för att behandla belopp som på en faktura hade angetts utgöra mervärdesskatt, men som inte motsvarades av någon skattskyldighet, som mervärdesskatt. Anledningen var att någon skattskyldighet inte kunde grundas direkt på bestämmelsen i artikel 203 i mervärdesskattedirektivet (se

text: RÅ 2005 ref. 81

text: och

text: RÅ 2006 not 149

text: Den 1 januari 2008 infördes även regler om s.k. kreditnota i mervärdesskattelagen och regler om hur felaktigt debiterad mervärdesskatt ska redovisas (11 kap. 10 och 13 kap. 27–

text: 28 §§ mervärdesskattelagen

text: ). Reglerna innebär i korthet att en säljare av en vara eller tjänst måste utfärda en kreditnota till köparen av varan eller tjänsten innan Skatteverket betalar ut för mycket inbetalad utgående mervärdesskatt. Den som har gjort avdrag för ingående mervärdesskatt och tar emot en sådan kreditnota är skyldig att återföra det felaktiga skattebeloppet (

text: 13 kap. 26 § mervärdesskattelagen

text: Genom kravet på kreditnota förmås parterna att reglera den felaktiga debiteringen mellan sig och det kan undvikas att köparen får stå den finansiella risken av att ha betalat ett belopp till säljaren som hen sedan inte kan få tillbaka från staten i form av ingående mervärdesskatt. Risken för skattebortfall kan också undanröjas för det fall den ingående skatten inte redan tidigare har återförts på initiativ av den skattskyldige köparen eller genom kontroll av Skatteverket (

text: prop. 2007/08:25 s. 95

text: Anspråket m.m.

text: Jämtlands travsällskap (travsällskapet) har begärt skadestånd av staten med 52 570 kr och har som skäl för anspråket anfört bl.a. följande.

text: Under 2004 köpte travsällskapet tryckeritjänster av JMS Rulloffset i Köping AB (tryckeriet) och betalade lagstadgad mervärdesskatt (25 procent) på förvärvet. Travsällskapet gjorde avdrag för den ingående mervärdesskatten i sin verksamhet. Med anledning av Graphic Procédé-domen begärde tryckeriet nedsättning av den utgående mervärdesskatten som hade betalats in till Skatteverket. Genom beslut den 10 februari 2012 beviljade Skatteverket tryckeriet sådan nedsättning och betalade tillbaka 52 570 kr till tryckeriet. Genom omprövningsbeslut den 26 juni 2012 efterbeskattades travsällskapet för ingående mervärdesskatt uppgående till samma belopp. Travsällskapet överklagade Skatteverkets omprövningsbeslut. Skatteverket avvisade dock travsällskapets överklagande eftersom det hade kommit in efter överklagandetidens utgång. Travsällskapet överklagade Skatteverkets avvisningsbeslut till Förvaltningsrätten i Härnösand, som avslog överklagandet (mål nr 455-13).

text: Tryckeriet försattes i konkurs under 2013. Efter konkursen ansökte travsällskapet om resning av Skatteverkets efterbeskattningsbeslut hos Kammarrätten i Sundsvall. Genom dom den 27 mars 2015 avslog Kammarrätten i Sundsvall travsällskapets ansökan (mål nr 3182-14).

text: Skatteverkets omprövningsbeslut mot travsällskapet har fått till följd att travsällskapet har fått stå för den felaktigt uttagna mervärdesskatten eftersom travsällskapet inte har kunnat kräva tillbaka denna av tryckeriet. Detta strider mot kravet på neutralitet i mervärdesskattelagstiftningen och principen om att en lojal skattskyldig ska hållas skadeslös. Dessutom rör Skatteverkets omprövningsbeslut tid för vilken skyldighet att bevara räkenskapsmaterial har löpt ut. Beslutet bygger därför på bristfälligt underlag.

text: Sverige införde reglerna om kreditfaktura först år 2008. För tiden dessförinnan fanns det en brist i den svenska mervärdesskattelagstiftningen, vilket möjliggjorde för säljare att kräva tillbaka mervärdesskatt av staten utan att kreditera köparen av varan eller tjänsten för samma skatt. Denna brist i lagstiftningen har inneburit en överträdelse av unionsrätten.

text: Kammarrätten i Sundvall fattade ett felaktigt beslut när domstolen inte beviljade travsällskapets ansökan om resning.

text: Skatteverket har yttrat sig över anspråket.

text: Jämtlands travsällskap har yttrat sig över vad Skatteverket har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Travsällskapet har angett att den rättsliga grunden för anspråket är det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet. Justitiekanslern prövar därför anspråket från denna utgångspunkt.

text: Statens skadeståndsansvar enligt unionsrätten

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens fasta praxis kan

text: skadeståndsskyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande materiella villkor är uppfyllda.

text: Skatteverkets följdändringsbeslut mot travsällskapet

text: Travsällskapet gör som första grund gällande att Skatteverkets följdändringsbeslut mot sällskapet strider mot unionsrätten eftersom det med hänsyn till tryckeriets konkurs kunde ha förutsetts att det vid tiden för beslutet inte fanns förutsättningar att neka bolaget avdrag för ingående mervärdesskatt.

text: Högsta förvaltningsdomstolen har i avgörandet

text: HFD 2014 ref. 14

text: konstaterat att det finns lagstöd för Skatteverkets följdändringsbeslut mot en tryckerikund. I avgörandet klargjordes dock – med hänvisning till EU-domstolens praxis – att en följdändring ska underlåtas i de situationer det skulle bli omöjligt eller orimligt svårt för tryckerikunden att få tillbaka den skatt som omfattas av följdändringen av tryckeriet. Högsta förvaltningsdomstolens avgörande stämmer väl överens med den praxis från EU-domstolen enligt vilken det inte finns någon avdragsrätt för belopp som uppgetts vara mervärdesskatt på en faktura, men som inte motsvaras av någon skattskyldighet.

text: Rättsläget är oklart när det gäller den närmare innebörden av rekvisitet ”i praktiken omöjligt eller orimligt svårt”. Det finns endast sparsam vägledning att hämta från Högsta förvaltningsdomstolens (se

text: HFD 2014 not. 62

text: ) och EU-domstolens praxis. Skatteverket har i ställningstagandet den 15 januari 2016 gett uttryck för att verkets uppfattning när det gäller tryckerimomsen är att det krävs att tryckeriet har försatts i konkurs och att det även står klart att det inte kan komma att bli någon utdelning i konkursen. Tolkningen av begreppet har även varit föremål för bedömning i några av landets kammarrätter (se bl.a. Kammarrätten i Stockholms dom den 6 maj 2016 i mål nr 5951–5952-13 och Kammarrätten i Sundsvalls dom den 19 augusti 2016 i mål nr 688–691-15).

text: Av utredningen framgår sammanfattningsvis att Skatteverkets följdändringsbeslut mot travsällskapet fattades den 26 juni 2012 och att tryckeriet försattes i konkurs först under 2013. Det framgår av Skatteverkets följdändringsbeslut att travsällskapet inom ramen för den prövningen inte visade att några krav hade framställts mot tryckeriet. Under sådana förhållanden har travsällskapet inte visat att det vid tiden för Skatteverkets följdändringsbeslut var omöjligt eller orimligt svårt för sällskapet att kräva tillbaka den skatt som följdändringsbeslutet omfattade av tryckeriet. Travsällskapet har därför inte visat att Skatteverkets följdändringsbeslut stod i strid med unionsrätten av den anledningen att det var omöjligt eller orimligt svårt att få tillbaka skatten från tryckeriet.

text: Travsällskapet har även invänt att följdändringen har skett för tid för vilken skyldigheten att bevara räkenskapsmaterial hade gått ut och att Skatteverkets beslut av detta skäl har grundat sig på ett bristfälligt underlag.

text: Högsta förvaltningsdomstolen tog i

text: HFD 2014 ref. 14

text: även ställningen till betydelsen av hur den ingående mervärdesskatten i det enskilda fallet hade hanterats hos tryckerikunden. Enligt Högsta förvaltningsdomstolen kunde Skatteverket i fråga om följdändring utgå från att en tryckerikund, som hade rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt, också faktiskt hade gjort sådant avdrag om bolaget inte gjorde gällande att avdrag faktiskt hade underlåtits.

text: I detta fall kan konstateras att travsällskapet inom ramen för ärendet om följdändring hos Skatteverket inte gjorde någon invändning om skattens beräkning eller att travsällskapet faktiskt hade underlåtit att göra avdrag för den ingående mervärdesskatt som motsvarades av följdändringsbeslutet. Det fanns därför skäl för Skatteverket att utgå från att sådant avdrag faktiskt hade gjorts. Skatteverkets följdändringsbeslut står inte heller på denna grund i strid med någon EU-rättsregel. Att Skatteverket av olika skäl senare har bestämt att underlåta följdändring mot bolag för de perioder för vilka det saknas skyldighet att bevara räkenskapsmaterial ändrar inte den bedömningen.

text: Utredningen ger alltså inte underlag för bedömningen att Skatteverkets följdändringsbeslut mot travsällskapet har stått i strid med unionsrätten. Redan av detta skäl bör travsällskapets anspråk i denna del avslås. Några reflektioner kan dock göras angående de resterande rekvisiten för statens skadeståndsansvar enligt unionsrätten.

text: Det krävs en klar överträdelse av unionsrätten för att skadestånd ska komma i fråga. Vägledning i hur kriteriet ska tolkas kan hämtas från EU-domstolens praxis. Av denna framgår att prövningen ska ske med hänsyn till samtliga kriterier som kännetecknar situationen i fråga där bl.a. den överträdda regelns klarhet och precision, fördragsbrottets eller den vållade skadans avsiktliga eller oavsiktliga karaktär har betydelse för bedömningen (se bl.a. Haim,

text: , EU:C:2000:357, p. 43).

text: Av Skatteverkets beslut framgår att verket, vid sin prövning av om efterbeskattning skulle vara uppenbart oskälig, har beaktat travsällskapets möjligheter att få tillbaka mervärdesskatten från tryckeriet. Vid tiden för Skatteverkets följdändringsbeslut rådde det ännu större osäkerhet än idag angående tolkningen av unionsrättslig praxis kring frågan när det ska anses omöjligt eller orimligt svårt att få tillbaka feluttagen skatt. Under sådana förhållanden kan det inte bli fråga att bedöma en eventuell överträdelse av unionsrätten som klar.

text: Av EU-domstolens praxis kan även utläsas att den skadelidande, i enligt med en allmän princip som är gemensam för medlemsstaternas rättsordningar, ska visa en rimlig aktsamhet för att begränsa skadans omfattning, med risk för att annars själv behöva stå för skadan. För att fastställa den ersättningsgilla skadan kan den nationella domstolen alltså kontrollera om den skadelidande har visat rimlig aktsamhet för att förhindra skadan eller begränsa dess omfattning och särskilt om samtliga tillgängliga rättsmedel har utnyttjats i rätt tid. (Se bl.a. Brasserie du Pêcheur,

text: , EU:C:1996:79 och

text: och Danske Slagterier,

text: , EU:C:2009:178).

text: Vid denna bedömning kan det komma att få betydelse att travsällskapet inte överklagade Skatteverkets följdändringsbeslut inom överklagandetiden och att travsällskapet inte krävde tryckeriet på den skatt som följdändringen avsåg i närmare anslutning till beslutet. Prövningen kan leda till att skadestånd helt eller till viss del inte ska betalas, eftersom travsällskapet inte visat ett adekvat orsakssamband eller tillräcklig aktsamhet när det gäller att begränsa skadan.

text: Lagstiftningen om kreditfakturor

text: Travsällskapet anför som andra grund att en skadeståndsskyldighet för staten föreligger eftersom staten borde ha infört reglerna om kreditfaktura tidigare än som skedde.

text: Det kan först konstateras att mervärdesskattedirektivet inte reglerar på vilket sätt medlemsstaterna ska se till att debiteringen av mervärdesskatt blir riktig och att skatteflykt motarbetas. Av detta följer att det av mervärdesskattedirektivet inte kan utläsas någon skyldighet för medlemsstaterna att införa ett system med kreditfakturor. Det påstådda sena genomförandet i svensk rätt av systemet med kreditfakturor innebär alltså ingen överträdelse av unionsrätten.

text: Det ska även tilläggas att artikel 203 i mervärdesskattedirektivet, som får anses vara den artikel som genomförs genom systemet med kreditfakturor och bestämmelserna om ett belopp som betecknats som mervärdesskatt på en faktura ska betalas till staten, inte är en sådan regel som skapar rättigheter för enskilda. Artikeln finns i direktivets avdelning som handlar om skyldigheter för beskattningsbara personer och för vissa icke beskattningsbara personer. Direktivets bestämmelse har till syfte att säkerställa att skatt betalas in till staten. Som har konstaterats ovan ansåg också regeringen att de regler som skulle införas i

text: mervärdesskattelagen

text: 1 januari 2008 skulle utformas med utgångspunkt i att dessa skulle minska risken för skattebortfall. Det är en annan sak att de införda reglerna som en bieffekt underlättar för de skattskyldiga att reglera den felaktiga debiteringen mellan sig. En eventuell överträdelse av den direktivbestämmelsen kan alltså inte grunda ett skadeståndsansvar för staten gentemot en tryckerikund.

text: Kammarrätten i Sundsvalls beslut att inte bevilja resning

text: Travsällskapet anför som tredje grund att Kammarrätten i Sundsvalls beslut att inte bevilja sällskapet resning står i strid med unionsrätten. Såsom det får förstås menar travsällskapet att kammarrätten borde ha beviljat resning med beaktande av att tryckeriet hade försatts i konkurs efter Skatteverkets följdändringsbeslut.

text: Kammarrätten har gjort bedömningen att omständigheterna inte var sådana att resning borde beviljas. För att avgöra frågan om resning har kammarrätten bl.a. varit tvungen att ta ställning till den praxis som växt fram i EU-domstolen om återbetalning av skatt. Som tidigare utvecklats får dock rättsläget anses oklart i fråga om den exakta innebörden av denna praxis. Till detta kommer att resningsinstitutet är av extraordinärt slag och inte avsett att användas för att åstadkomma en ordinär omprövning av lagakraftvunna beslut. Under sådana förhållanden kan det inte vara fråga om ett sådant klart åsidosättande av unionsrätten som krävs för att en skadeståndsskyldighet ska vara för handen.

text: Har travsällskapet lidit någon skada?

text: Justitiekanslern har kommit fram till att det inte finns någon grund för att slå fast att staten gjort sig skyldig till en klar överträdelse av EU-rätten. Justitiekanslern vill dock kommentera frågan om bolagen har lidit någon skada om det hade varit fråga om en klar överträdelse av EU-rätten.

text: Skatteverket har i ställningstagande den 15 januari 2016 öppnat upp för en möjlighet att söka omprövning hos Skatteverket för det fall det visar sig att ett följdändringsbeslut på grund av senare inträffade förhållanden visar sig felaktigt. Travsällskapet har såvitt framgår inte uttömt denna möjlighet för att få till en ändring av de påstått felaktiga beskattningsbesluten. Travsällskapet har alltså inte visat att de lidit någon skada till följd av de påstådda överträdelserna av EU-rätten.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadestånd på grund av ett frihetsberövande utan rättslig grund m.m.

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner MN ersättning med 44 000 kr.

type: stycke

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Filipstads kommun (nedan socialnämnden) ansökte i december 2005 hos Länsrätten i Värmlands län om att MN och hennes bror D.N., födda år 1994 respektive 1991, skulle beredas vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vård enligt LVU kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Som grund för ansökan åberopade socialnämnden att barnens hälsa och utveckling kunde skadas till följd av bl.a. utebliven skolgång och konflikt mellan föräldrarna. Ett beslut om omedelbart omhändertagande av barnen med stöd av

text: 6 §

text: LVU fattades den 28 april 2006 av socialnämndens ordförande. Länsrätten biföll i dom den 4 maj 2006 ansökan och beslutade att MN och D.N. skulle beredas vård enligt

text: 2 §

text: LVU. Genom beslut av Kammarrätten i Göteborg den 29 juni 2006 undanröjdes länsrättens dom och målet visades åter för ny behandling i länsrätten. Skälen för kammarrättens beslut var att länsrätten felaktigt hade hållit muntlig förhandling i målet utan att MN och D.N:s pappa eller hans ombud eller offentliga biträde hade varit närvarande.

text: Den 4 juli 2006 beslutade ordföranden i socialnämnden på nytt att omedelbart omhänderta MN och D.N. med stöd av

text: 6 §

text: LVU. I beslutet hänvisades till en bilaga där skälen för omhändertagandet angavs. Det angavs inte i beslutet eller bilagan om omhändertagandet grundade sig på sådana omständigheter som anges i 2 eller 3 §§ LVU. Det framgick dock att det var brister i hemförhållandena som motiverade omhändertagandet. Beslutet verkställdes den 14 juli 2006 och barnen fördes till ett familjehem den 15 juli 2006. Någon gång under natten mellan den 15 juli och den 16 juli rymde barnen från familjehemmet. Socialnämndens ordförande beslutade därför den 16 juli 2006 att placera barnen på Folåsa behandlingshem, som är ett särskilt ungdomshem som drivs av Statens institutionsstyrelse (SiS). Som skäl för beslutet angavs följande.

text: Som grund till omedelbart omhändertagande av MN och D.N. ligger tidigare socialtjänstutredning och barnpsykiatrisk utredning samt de omständigheter att pappan, T.N., mot mamman, C.S:s medgivande avvikit med barnen och ej uppehållit sig på den plats där de är mantalsskrivna i Norge sedan slutet av april.

text: Barnen är starkt rymningsbenägna. Försök med familjehem har gjorts men barnen rymde efter bara några timmar. Därför tas beslut om placering enligt § 2 och 3 LVU på låst SiS hem för att trygga barnens säkerhet.

text: Folåsa behandlingshem beslutade om inskrivning i behandlingshemmet och att barnen med stöd av

text: 15 b §

text: LVU skulle beredas vård vid en låsbar enhet.

text: Enligt

text: 15 b §

text: LVU får en intagen beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Bestämmelsen om vård på en låsbar enhet gäller inte personer som har bereds vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU.

text: Inför inskrivningen på behandlingshemmet hade socialnämnden skickat besluten om omhändertagande den 4 juli 2006 och det beslut som socialnämndens ordförande hade fattat den 16 juli 2006 till behandlingshemmet. Socialnämnden hade dock inte skickat med bilaga till nämndens beslut den 4 juli 2006 där motiveringen till omhändertagandet framgick.

text: Den 4 augusti 2006 beslutade socialnämnden att även omhänderta MN och D.N. grundat på deras egna beteenden, dvs. 3 och 6 §§ LVU, eftersom de bl.a. visade stor rymningsbenägenhet. Beslutet fastställdes av Länsrätten i Värmlands län den 14 augusti 2006.

text: Länsrätten i Värmlands län beslutade i dom den 29 september 2006 att bifalla en ny ansökan om vård från socialnämnden och förordnade att MN och D.N. skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Efter överklagande av MN:s och D.N:s pappa beslutade Kammarrätten i Göteborg den 13 december 2006 att länsrättens förordnade om vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU skulle upphävas. Däremot fanns det enligt domstolen grund för vård enligt

text: 2 §

text: LVU.

text: I en anmälan i oktober 2006 framförde MNs och D.N:s pappas ombud i LVU-processerna klagomål hos Riksdagens ombudsmän (JO) mot Socialnämnden och Folåsa behandlingshem. I anmälan påtalades bl.a. att barnen var ”inspärrade” på behandlingshemmet utan att det fanns nödvändiga domstolsbeslut. I oktober 2007 anmälde samma person ”hela omhändertagandet för granskning hos JO”.

text: I ett beslut den 3 juli 2008 (dnr 4613-2006) riktade JO allvarlig kritik mot Socialnämnden i Filipstads kommun med anledning av nämndens beslut den 16 juli 2006 att placera MN och D.N. vid en låsbar enhet inom Folåsa behandlingshem. I beslutet anförde JO att beslutet av socialnämnden den 16 juli 2006 inte var ett beslut om omedelbart omhändertagande. MN och D.N. hade därför under perioden 16 juli-4 augusti 2006 beretts vård vid en låsbar enhet inom Folåsa behandlingshem, trots att de var omhändertagna enligt 2 och 6 §§ LVU och bestämmelsen i

text: 15 b §

text: LVU om placering vid en låsbar enhet inte gäller när vård sker med stöd av

text: 2 §

text: LVU. Enligt JO hade MN och D.N. de facto varit utsatta för ett olaga frihetsberövande. JO fann dock inte anledning att rikta kritik mot handläggningen hos behandlingshemmet Folåsa, eftersom det var socialtjänstens agerande som hade gett behandlingshemmet uppfattningen att det fanns rättsliga förutsättningar för att placera barnen vid en låsbar enhet.

text: Åren 2007 och 2010 har socialnämnden beslutat om fler omedelbara omhändertaganden av MN enligt 3 och 6 §§ LVU. Besluten har fastställts av Länsrätten i Värmlands län och Förvaltningsrätten i Karlstad. I december 2007 beslutade Länsrätten i Värmlands län, efter ansökan från socialnämnden, att MN skulle beredas vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Socialnämnden ansökte även år 2010 hos Förvaltningsrätten i Karlstad om att MN skulle beredas vård enligt

text: 3 §

text: LVU. Förvaltningsrätten upphävde den 24 augusti 2012 det tidigare meddelade beslutet (år 2010) om att fastställa det omedelbara omhändertagandet av MN med hänvisning till att det hade gått över två år sedan beslutet om omhändertagande och socialnämnden hade inte anfört omständigheter som talade mot ett upphävande av beslutet. Socialnämnden beslutade den 25 januari 2013 att hos Förvaltningsrätten i Karlstad återkalla ansökan om vård enligt LVU av MN.

text: Anspråket

text: MN har ansökt om skadestånd av staten med 8 000 000 kr för lidande på de grunderna att hon var olagligt frihetsberövad på det sätt som JO konstaterat och att myndigheterna har agerat felaktigt gentemot henne under tio år.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: MN:s anspråk får förstås som att hon begär skadestånd i första hand med anledning av beslutet om placering på låsbar enhet på Folåsa behandlingshem men även på grund av Socialnämnden i Filipstads kommuns handläggning och domstolarnas handläggning och beslut i LVU-ärendena.

text: Justitiekanslern kan inom ramen för den skadereglering som sker här endast pröva om statliga myndigheter har gjort sig skyldiga till något skadeståndsgrundande fel. MN får vända sig till kommunen med sitt krav på ersättning med anledning av kommunens handläggning. Hennes skrivelser hit får emellertid också uppfattas som att hon önskar att Justitiekanslern granskar kommunens handläggning genom tillsyn, varför Justitiekanslern har undersökt om det finns skäl för en sådan granskning.

text: Ersättning för frihetsberövande

text: I lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) finns bestämmelser om ersättning från staten för skador som orsakas av frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Ersättning enligt frihetsberövandelagen lämnas bl.a. för lidande (

text: 7 §

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som har varit frihetsberövad till följd av ett beslut vid myndighetsutövning utan att ha rätt till ersättning enligt lagens övriga bestämmelser rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: Enligt förarbetena till 5 § frihetsberövandelagen (

text: prop.1997/98:105 s. 53

text: ) är staten ersättningsskyldig om en efterhandkontroll klart visar att ett beslut om frihetsberövande, med hänsyn till omständigheterna som då blivit kända, inte borde ha fattats om dessa omständigheter hade varit kända vid beslutstillfället. Kravet att det ska stå klart att åtgärden vilat på felaktiga grunder innebär att bedömningen ska vara restriktiv. Rätt till ersättning gäller enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig.

text: Av utredningen framgår att MN fick vård på en låsbar enhet på Folåsa behandlingshem. En placering på en låsbar enhet vid ett behandlingshem är att anse som ett frihetsberövande i frihetsberövandelagens mening (se t.ex. Justitiekanslerns beslut i ärenden med dnr

text: och dnr

text: ). På grundval av JO:s beslut den 3 juli 2008 konstaterar Justitiekanslern att MN var placerad på en låsbar enhet under tiden 16 juli 2006-4 augusti 2006 utan att vårdas enligt

text: 3 §

text: LVU vilket inte är tillåtet enligt LVU. Det står därför klart att beslutet att frihetsberöva MN genom placering på en låsbar enhet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Hon är således berättigad till ersättning enligt denna bestämmelse.

text: MN var vid tidpunkten för frihetsberövandet endast 11 år gammal. Ersättningen bör med hänsyn till hennes ålder och till frihetsberövandets längd bestämmas till 44 000 kr.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: MN:s yrkande om ersättning avser endast ersättning för ideell skada (lidande).

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: har endast den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott rätt till ersättning för ideell skada (kränkning). Av Högsta domstolens praxis följer att skadestånd för ideell skada också kan utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts (se t.ex. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: Det som MN har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte underlag för bedömningen att det av förvaltningsdomstolarna har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå. Inte heller har MNs rättigheter enligt Europakonventionen överträtts genom något agerande vid sidan av det ovan konstaterade olaga frihetsberövandet. Skadeståndsanspråket för ideell skada med anledning av förvaltningsdomstolarnas handläggning och beslut i LVU-ärendena kan därför inte bifallas.

text: Tillsyn

text: Justitiekanslern har till uppgift att granska att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och att de även i övrigt fullgör sina skyldigheter.

text: Enligt Justitiekanslerns instruktion ska ett klagomål prövas av Justitiekanslern bara om frågans beskaffenhet ger Justitiekanslern anledning att ta upp saken till prövning. Till detta kommer att Justitiekanslern är vad som brukar kallas ett extraordinärt tillsynsorgan. Den granskning som utförs avser i princip aldrig bedömningar i sak. Granskningen är i stället främst inriktad på tillämpningen av gällande regler för hur mål och ärenden ska handläggas.

text: Andra orsaker till att en anmälan inte föranleder någon åtgärd av Justitiekanslern är följande. Anmälan rör händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden. Detta hänger samman med de tidsfrister som gäller för att kunna ställa någon till svars i disciplinär ordning och som innebär att möjligheterna att vidta någon åtgärd normalt faller bort efter två år. Att anmälan prövas eller har prövats av JO har också betydelse. Justitiekanslern och JO har i fråga om tillsynen över den offentliga verksamheten helt likartade uppgifter, varför Justitiekanslern normalt sett avstår från att granska klagomål som prövas eller redan har prövats av JO. I detta fall har JO granskat socialnämndens handläggning fram till och med i vart fall oktober 2007 och också riktat allvarlig kritik mot socialnämnden i Filipstad.

text: Socialnämndens agerande därefter har i viss mån bedömts av förvaltningsdomstolarna genom prövningar om förutsättningar för LVU-vård förelegat m.m. I domstolarnas handläggning har inte förekommit något som gör att det finns anledning att vidta någon åtgärd inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsverksamhet.

text: Jag har med hänsyn till detta och till de ovan beskrivna begränsningar som gäller för tillsynsuppgiften beslutat att inte vidta någon åtgärd med anledning av MN:s klagomål mot socialnämnden eller andra myndigheters agerande.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern har sammantaget gjort bedömningen att skadestånd ska utgå med 44 000 kr till MN för hennes lidande när hon som mycket ung person var olagligt frihetsberövad. I övrigt saknas förutsättningar att utge skadestånd till MN. I tillsynsfrågan konstaterar Justitiekanslern att JO har riktat allvarlig kritik mot socialnämnden i Filipstad. I övrigt saknas förutsättningar att gå vidare i denna del.

type: avgorande


title: Remissyttrande över betänkandet Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användandet av hemliga tvångsmedel m.m. (SOU 2006:98)

text: De förslag som utredaren lägger fram förefaller mycket väl genomtänkta. Intresset av att ta tillvara enskildas rättssäkerhet i samband med att hemliga tvångsmedel används har på ett lämpligt sätt vägts mot framför allt statens intresse av att hålla vissa uppgifter hemliga. Justitiekanslern instämmer på i stort sett alla punkter i utredarens uppfattning.

text: Justitiekanslern vill göra följande påpekanden.

text: Anmälan till JK

text: I betänkandet föreslås att nämnden skall anmäla till Justitiekanslern om den finner att en viss tvångsmedelsanvändning har varit olaglig eller att det i övrigt har förekommit något fel eller någon försummelse i samband med den myndighetsutövning som har skett i ärendet om tvångsmedlet och att felet kan grunda skadeståndsansvar för staten. Detta skall göras oavsett om den enskilde har framställt något skadeståndsanspråk.

text: Vid Justitiekanslerns handläggning av skadeståndsanspråk inom ramen för den frivilliga skaderegleringen gäller allmänt sett att det är upp till den enskilde att framställa ett anspråk samt att styrka att det har förekommit ett fel och att felet har lett till en viss skada. Med hänsyn till att den enskilde i många fall på grund av sekretess inte kan få ta del av de handlingar som behövs för att kunna utforma ett skadeståndsanspråk med anledning av hemlig tvångsmedelsanvändning kan det inte anses orimligt med en annan ordning i dessa fall. Justitiekanslern godtar därför förslaget

text: Det måste dock framhållas att det ibland kan bli fråga om onödiga handläggningsåtgärder. När Justitiekanslern har gått igenom handlingarna och skrivit till den enskilde kan det mycket väl visa sig att denne inte är intresserad av att framställa något anspråk. Det kan också många gånger vara så att någon rätt till skadestånd inte finns.

text: Ett alternativ skulle kunna vara att nämnden underrättar den enskilde om att det enligt nämndens mening har begåtts ett fel och att det finns en möjlighet att framställa ett skadeståndsanspråk mot staten genom att vända sig till Justitiekanslern; varefter det är upp till den enskilde att initiera ett skadeståndsärende. Justitiekanslern får i sådana fall inhämta nödvändiga handlingar och uppgifter från berörda myndigheter.

text: Beslutsskador och faktiska skador

text: Enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (handläggningsförordningen) handlägger Justitiekanslern anspråk på skadestånd av staten enligt bl.a.

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , om det är fråga om s.k. beslutsskador. Anspråk enligt

text: 3 kap. 2 §

text: som grundas på påståenden om s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndigheten inom området. Om det inte finns någon central förvaltningsmyndighet handläggs anspråket av Justitiekanslern. Justitiekanslern får alltid ta över handläggningen av ärenden som avses i handläggningsförordningen.

text: Såvitt Justitiekanslern kan bedöma är tanken att nämnden skall ha tillsyn över hela fältet, alltså inte bara över eventuella beslut. Den situationen kan alltså uppstå att nämnden finner att det vid annan myndighetsutövning än beslutsfattande har förekommit fel eller försummelse. Det kan då vara fråga om ett sådant anspråk som det inte i första hand ankommer på Justitiekanslern att handlägga. I sådana fall kunde man tänka sig att anmälan i stället görs till den behöriga centrala förvaltningsmyndigheten, t.ex. Åklagarmyndigheten eller Rikspolisstyrelsen.

text: Det finns emellertid betydande nackdelar med att nämnden lämnar underrättelser till olika myndigheter. Bl.a. kan det ibland vara tveksamt om det i ett visst fall är fråga om en beslutsskada eller en faktisk skada. Det mesta talar därför för att underrättelserna lämnas till en enda myndighet, Justitiekanslern. Det kan därefter vara en sak för Justitiekanslern att – på samma sätt som sker i dag i andra sorters ärenden – ta ställning till om anspråket bör lämnas över till någon annan myndighet.

text: Regierskador

text: På s. 84 anför utredaren att staten i ett särskilt fall svarar för skada oberoende av vållande, nämligen genom lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. I detta sammanhang bör även

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL) nämnas. Staten kan bli skadeståndsskyldig enligt

text: 48 §

text: PUL för felaktiga uppgifter i ett statligt register oberoende av vållande. Också sådana anspråk handläggs enligt handläggningsförordningen av Justitiekanslern. Det föreslås dock inte att nämnden skall anmäla även sådana fel till Justitiekanslern. I stället sägs (s. 148) att nämnden, om den vid sin granskning av Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter skulle finna fel eller tveksamheter, kan göra uttalanden om det och också uppmärksamma Säkerhetspolisen på saken. Det framstår kanske å ena sidan som svårbegripligt att nämnden till Justitiekanslern skall anmäla om den finner att det har förekommit skadeståndsgrundande fel eller försummelse vid myndighetsutövning, men inte om den finner att det har förekommit ett fel som är skadeståndsgrundande enligt PUL. Å andra sidan finns det inte något som skiljer ut de fall där det är fråga om skadestånd på grund av PUL från sådana situationer som uppkommer hos andra myndigheter. Och några egentliga sakskäl för en anmälningsskyldighet i dessa fall är svåra att finna. Sammantaget anser Justitiekanslern att det inte bör finnas någon skyldighet för nämnden att anmäla sådana fall till Justitiekanslern.

text: Övrigt

text: Med anledning av vad som sägs på s. 85 ö vill Justitiekanslern här också påpeka att en sådan användning av hemliga tvångsmedel som sker efter domstols tillstånd i vissa fall skulle kunna grunda rätt till skadestånd, nämligen om domstolens beslut bedöms innefatta fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning kan i ett sådant fall utgå enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: I många fall kommer det att bli så att Justitiekanslern eller någon annan myndighet skall reglera ett skadeståndsanspråk där i stort sett alla uppgifter omfattas av sekretess. Den enskilde har då inte möjlighet att åberopa alla väsentliga omständigheter till grund för anspråket. Det problemet synes dock kunna lösas genom att den handläggande myndigheten begär in allt material från nämnden och bedömer skadeståndsfrågan utifrån detta. Det kan konstateras att frivillig skadereglering i praktiken torde vara den enda möjligheten för den enskilde att få sitt anspråk prövat i ett sådant fall, eftersom han inte har möjlighet att få tillgång till materialet på ett sådant sätt att han med framgång kan föra sin talan i domstol.

text: I promemorian anförs (s. 132 n) att det bör ankomma på den oberoende instansen att göra en anmälan till Åklagarmyndigheten, Riksdagens ombudsmän (JO) eller Justitiekanslern om den finner att felaktigheterna utgör brott. Justitiekanslern vill här endast påpeka att Justitiekanslern visserligen inom ramen för sin tillsynsverksamhet kan inleda förundersökning och väcka åtal för brott som en befattningshavare har begått i tjänsten, men att den möjligheten är tänkt att användas när en misstanke om brott kommer fram i samband med behandlingen av ett ärende som Justitiekanslern har beslutat att granska närmare. En anmälan om brott bör alltså inte göras hit. Detsamma torde gälla Riksdagens ombudsmän (JO).

text: Avslutningsvis kan sägas att inrättandet av ett oberoende organ med uppgift att utöva tillsyn över användningen av hemliga tvångsmedel naturligtvis inte i samtliga fall kommer att kunna utradera den misstro som kan finnas hos personer som tror sig vara eller ha varit föremål för sådan tvångsmedelsanvändning m.m. En person som får beskedet att nämnden har gjort en kontroll och att den därvid inte har funnit någon olaglig tvångsmedelanvändning eller någon olaglig förekomst i något register kan ju inte veta om detta betyder att det finns uppgifter som är belagda med sekretess eller att det inte finns några uppgifter alls. Den enskilde kan inte heller kontrollera detta på något sätt, utan får nöja sig med nämndens besked. Många kommer aldrig att få svar på frågan om de har varit föremål för tvångsåtgärder eller registrerade. Detta kan självklart ge upphov till ifrågasättanden. Det är dock något som enligt Justitiekanslerns mening måste accepteras i ett system med hemlig tvångsmedelsanvändning och registrering av vissa känsliga uppgifter.


title: Anspråk på ersättning med anledning av en registreringsbesiktning av ett fordon; nu fråga om ändrad praxis

text: Justitiekanslern avslår Byggnadsassistans BYGGASS AB:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Anspråket

text: Byggnadsassistans BYGGASS AB (bolaget) har begärt skadestånd av staten med 45 000 kr. Bolaget har till stöd för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Bolaget köpte i februari 2006 ett fordon som enligt registreringsbeviset var av årsmodell 2004. När bilen skulle säljas år 2009 framkom dock att årsmodellen var 2001. Felet hade uppkommit genom att Bilprovningen vid registreringsbesiktningen av fordonet hade angett fel årsmodell. På grund av att fordonet är av årsmodell 2001 i stället för 2004 är dess värde ca 45 000 kr lägre än det annars skulle ha varit.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har i ärendet hämtat in ett yttrande från Transportstyrelsen. Transportstyrelsen har sammanfattningsvis anfört följande. Bilprovningen har förklarat den felaktiga angivelsen i registreringsbeviset med att det troligen rör sig om en felskrivning och att Bilprovningen inte har genomfört en efterkontroll av att rätt uppgifter rapporterats. Ersättningsansvar på grund av vållande i utomkontraktuella förhållanden inträder endast när skada har drabbat ett intresse som skyddas av den handlingsnorm vars åsidosättande utgör grunden för skadeståndsansvaret. Det innebär att staten inte ansvarar för skador som uppkommer utanför det område för vilket registreringsbesiktningen och registreringen är avsedd. Registreringsbesiktningen syftar inte till att skydda en köpare av ett besiktigat fordon från en eventuell förmögenhetsförlust som denne kan göra till följd av, som i detta fall, en felaktigt angiven årsmodell. Någon generell rätt till ersättning när det kan konstateras att Bilprovningen har brustit vid en registreringsbesiktning finns alltså inte. En reglering av den skada som bolaget kan ha lidit på grund av förvärvet av ett fordon med felaktigt angiven årsmodell bör ske inom ramen för det köpeavtal som bolaget har med säljaren av fordonet. Vidare var bolaget inte ägare av fordonet vid registreringsbesiktningen. Bilprovningens myndighetsutövning riktade sig således inte mot bolaget. Den skada som bolaget kan ha lidit är därmed en tredjemansskada som inte kan ersättas inom ramen för

text: skadeståndslagen

text: Bolaget har yttrat sig över vad Transportstyrelsen har anfört och framhållit följande. Fyra bilfirmor har ägt fordonet tidigare och ingen har reagerat beträffande den felaktigt angivna årsmodellen. Det borde rätteligen vara Bilprovningen som ska svara för det fel som har begåtts vid registreringsbesiktningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Bilprovningens verksamhet med registrerings- och kontrollbesiktning av fordon innefattar myndighetsutövning.

text: Den felaktiga angivelsen av årsmodell vid registreringsbesiktningen och den bristande efterkontrollen innebär enligt Justitiekanslerns uppfattning att det vid Bilprovningen har förekommit fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Frågan är då om övriga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda.

text: Transportstyrelsen har invänt att registreringsbesiktningen inte syftar till att skydda en framtida förvärvare av ett fordon mot en eventuell förmögenhetsskada till följd av en felaktigt angiven årsmodell och att staten därför inte kan vara skadeståndsskyldig för en sådan skada. Transportstyrelsen har även anfört att bolagets skada till följd av den felaktigt angivna uppgiften är att bedöma som en icke ersättningsgill tredjemansskada.

text: Justitiekanslern har i flera tidigare beslut behandlat frågan om vilka intressen som skyddas av de normer som gäller för registreringsbesiktningen. Justitiekanslern har därvid funnit att en framtida köpares intresse av att inte förvärva ett fordon med ett felaktigt chassinummer skyddas av dessa normer (se dnr

text: ). Justitiekanslern, som visserligen har angett att rätts-läget på området får betraktas som oklart (se dnr

text: ), har alltså ansett att den skadeståndsrättsliga principen om skyddat intresse inte utesluter att staten kan vara skadeståndsskyldig beträffande en framtida förvärvares förmögenhetsskada när det har förekommit försummelser eller felaktigheter vid en registreringsbesiktning.

text: Vidare har Justitiekanslern, trots att Bilprovningens myndighetsutövning i fall som det förevarande inte riktats mot den som begär ersättning, funnit att det är fråga om en ersättningsgill skada när en förvärvare av ett fordon har begärt ersättning för förmögenhetsskada i ett liknande ärende (se dnr

text: Justitiekanslern har nu ytterligare övervägt dessa frågor och är numera, med hänvisning till de skadeståndsrättsliga principerna om skyddat intresse och tredjemansskada, som utgångspunkt inte beredd att inom ramen för statens frivilliga skadereglering godta att staten är skadeståndsskyldig för en förvärvares eventuella förmögenhetsskada till följd av en felaktigt angiven uppgift beträffande ett visst fordon vid en tidigare registreringsbesiktning. Sådana anspråk från en senare förvärvare av ett fordon kommer alltså att avslås. Om den som begär ersättning väljer att väcka talan mot staten kommer frågorna att få prövas av domstol och rättsläget kan därigenom klargöras.

text: Beträffande bolagets nu framställda anspråk ska tilläggas att oavsett hur man ser på frågorna om s.k. skyddat intresse respektive tredjemansskada är det inte visat att bolaget har lidit någon slutlig skada till följd av felet hos Bilprovningen. Vid bedömningen av om en sådan skada har uppkommit måste bolagets möjligheter att med hänvisning till köprättsliga bestämmelser begära prisavdrag och/eller skadestånd från säljaren av fordonet beaktas. Utredningen i ärendet visar inte att bolaget har försökt att få någon sådan kompensation från säljaren. Detta torde i sig innebära att bolaget saknar rätt till skadestånd av staten. Det kan slutligen anmärkas att bolaget inte heller gett in tillräckligt underlag för att visa omfattningen av sin eventuella förmögenhetsskada till följd av den felaktigt angivna årsmodellen.

text: På grund av det anförda ska bolagets anspråk på skadestånd av staten avslås.


title: Vid jämkning på grund av avräkning har vid ersättningens bestämmande hänsyn tagits till förlusten av rätten till villkorligt medgiven frihet

text: Ersättning skall utgå till AL med 85 000 kr för lidande och 3 618 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: AL var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 23 april - 2 oktober 2002 på grund av misstanke om mord. I dom den 11 oktober 2002 dömdes AL av Göteborgs tingsrätt för narkotikabrott, ringa brott, olovligt innehav av kniv, vapenbrott och otillåtet innehav av ammunition till fängelse fyra månader. Åtalet för mord ogillades. I sina domskäl angav tingsrätten att det utdömda fängelsestraffet skulle anses verkställt genom häktningen. Åklagaren överklagade domen med yrkande att AL skulle fällas till ansvar även för mord. Hovrätten för Västra Sverige fastställde i dom den 12 december 2002 tingsrättens domslut i överklagad del.

text: Av en underrättelse till AL från Kriminalvårdsstyrelsen framgår att styrelsen den 7 februari 2003 beslutade att fängelsestraffet om fyra månader skulle anses helt verkställt genom frihetsberövandet i målet. AL överklagade beslutet till Länsrätten i Östergötlands län som i en dom den 19 mars 2003 inte fann skäl att göra någon ändring i Kriminalvårdsstyrelsens beslut. AL överklagade länsrättens dom till kammarrätten som beslutade att inte bevilja honom prövningstillstånd.

text: AL har begärt ersättning för lidande med 300 000 kr eller 1 800 kr per dag. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 3 618 kr avseende tre timmars arbete.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande och därvid gjort gällande att ersättningen skall jämkas med hänvisning till bl.a. AL:s agerande under förundersökningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AL har frikänts från den brottsmisstanke som låg till grund för beslutet om frihetsberövande. Han är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Vad åklagaren har anfört rörande AL:s agerande under förundersökningen utgör inte skäl att jämka ersättningen på den grunden. Däremot skall den bestämmelse om nedsättning som finns i

text: 6 § fjärde stycket lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) tillämpas. Enligt denna bestämmelse kan ersättningen, om tiden för frihetsinskränkning har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd, sättas ned efter vad som är skäligt. I Justitiekanslerns praxis har tillämpning av denna regel normalt lett till att ersättningen har jämkats till noll om frihetsinskränkningen till fullo har beaktats vid verkställigheten av ett fängelsestraff.

text: I detta fall har AL varit berövad friheten under en tid av 163 dagar misstänkt för mord. Tingsrätten dömde honom för narkotikabrott, ringa brott, olovligt innehav av kniv, vapenbrott och otillåtet innehav av ammunition till fängelse fyra månader. Kriminalvårdsstyrelsen har förordnat att fängelsestraffet skall anses helt verkställt genom den tid under vilken han var berövad friheten i målet. Frihetsinskränkningen har alltså beaktats som verkställighet av den påföljd som han dömdes till. Det betyder att AL genom avräkningen i princip har kompenserats för 120 dagar (4 månader x 30 dagar) av de 163 dagarna.

text: I 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen sägs emellertid att avräkning kan leda till att ersättning sätts ned "efter vad som är skäligt". Vid en sådan skälighetsbedömning finns det anledning att beakta exempelvis om frihetsberövandet har avsett - som i detta fall - ett betydligt allvarligare brott än de som domen gällt. Det finns också anledning att beakta om den dömde genom avräkningen av frihetsberövandet har gått miste om rätten till en tids villkorligt medgiven frihet. Därvid bör hänsyn i rimlig omfattning tas, dels till det ingrepp som prövotiden under villkorlig frigivning i sig innebär, dels till att den villkorligt medgivna friheten kunde ha förklarats förverkad på grund av senare brottslighet.

text: AL var anhållen och häktad misstänkt för ett mycket allvarligt och uppmärksammat brott (mord). Detta bör påverka ersättningen i förhöjande riktning. Däremot är det inte visat att den publicitet som målet tilldrog sig var sådan att den i sig skall beaktas så att ersättningen höjs.

text: Hade reglerna om villkorlig frigivning tillämpats - vilket hade varit möjligt i AL:s fall - hade AL behövt avtjäna endast två tredjedelar av det utdömda straffet, dvs. 2 månader och 20 dagar. Detta bör i enlighet med vad som har sagts tidigare i någon mån påverka ersättningen i höjande riktning.

text: Vid en samlad bedömning bör AL ersättas för lidande med 85 000 kr.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Skadeståndsanspråk angående bristande beslutsmotiveringar

text: Justitiekanslern avslår AK:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AK drabbades av en skottskada i början av 2000-talet. Han beviljades personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade från juni 2005 på grund av det hjälpbehov i den dagliga livföringen som hade uppstått till följd av skottskadan. Assistansen utfördes i första hand av AK:s syskon.

text: För att ha rätt till assistansersättning krävs bl.a. att den sökande i sin dagliga livsföring har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov med mer än 20 timmar per vecka. Med grundläggande behov avses behov av hjälp med personlig hygien, måltider, att klä av och på sig, att kommunicera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionshindrade. (9 a § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade samt

text: 51 kap. 3 § socialförsäkringsbalken

text: År 2011 övervägde Försäkringskassan att dra in AK:s assistansersättning eftersom det enligt kassan hade kommit fram uppgifter som gjorde att det fanns anledning att ifrågasätta graden av hans funktionsnedsättning. I övervägandet angavs bl.a. följande. Försäkringskassan har genom domar från tingsrätt och kontakter med Kriminalvården och Frivården fått information om att AK varit frihetsberövad under 28 dagar år 2008 och under 8 dagar år 2009. Varken hos Kriminalvården eller Frivården finns några anteckningar om att AK var i behov av någon form av hjälp med mat eller personlig hygien. Enligt Kriminalvården skulle en person med ett sådant stort hjälpbehov som AK aldrig kunna omhändertas på ett vanligt häkte eller anstalt och det var inte heller möjligt att ha en assistent vid sin sida. Sommaren 2008 till mars 2009 hade AK befunnit sig utomlands samtidigt som ett av hans syskon i Sverige redovisade att hen arbetade som personlig assistent åt AK.

text: AK bemötte i en skrivelse den 10 november 2011 Försäkringskassans övervägande och anförde i huvudsak följande. Den medicinska utredningen gällande honom visade att han hade ett sådant behov av hjälp i sin dagliga livsföring som krävdes för att få assistansersättning. På häktet har man på grund av hans kommunikationssvårigheter inte uppmärksammat att han hade ett stort hjälpbehov. Med hänsyn till detta och till de generella brister som finns på svenska häkten kan uppgifterna från Kriminalvården inte väga tyngre än de medicinska underlagen. Detsamma gällde uppgifterna från Frivården eftersom den myndigheten inte hade kompetens att göra bedömningar angående hans funktionshinder. Han påkallade att Försäkringskassan skulle hämta in nytt medicinskt underlag för sin bedömning.

text: Försäkringskassan beslutade den 11 januari 2012 att dra in AK:s assistansersättning från och med februari 2012. I beslutsmotiveringen hänvisade Försäkringskassan till de omständigheter som hade förts fram i övervägandet och angav att kassan bedömde att AK inte längre hade behov av någon hjälp för några andra grundläggande behov än hjälp med kommunikation med 1 timme per vecka. AK begärde omprövning av beslutet och åberopade viss ny medicinsk dokumentation angående sitt funktionshinder. Försäkringskassan vidhöll sitt beslut vid omprövning den 28 maj 2012. AK överklagade detta beslut till Förvaltningsrätten i Stockholm, som den 28 augusti 2013 avslog överklagandet. Kammarrätten i Stockholm beslutade att inte bevilja prövningstillstånd sedan AK överklagat förvaltningsrättens dom dit.

text: Den 15 november 2013 beslutade Försäkringskassan att AK skulle betala tillbaka assistansersättning som han hade fått utbetald under perioden maj 2008–januari 2012, totalt 2 130 709 kr. I skälen för beslutet hänvisade kassan bl.a. till den tidigare bedömningen att AK:s hjälpbehov endast uppgick till 7 timmar per vecka vilket inte berättigade till personlig assistans enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: . Försäkringskassan vidhöll beslutet vid omprövning den 11 februari 2014. AK överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm och åberopade i samband med det en ny fullständig s.k. ADL-utredning som hade utförts i april 2014. Förvaltningsrätten beslutade den 16 december 2014 att avslå överklagandet. Varken Kammarrätten i Stockholm eller Högsta förvaltningsdomstolen beviljade prövningstillstånd sedan AK överklagat dit.

text: Anspråket

text: AK har begärt skadestånd av staten med 50 000 kr avseende ersättning för ideell skada på den grunden att Försäkringskassans beslut och förvaltningsrättens avgöranden inte har varit tillräckligt motiverade och därför har han inte fått en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Till utvecklande av anspråket har AK anfört i huvudsak följande.

text: Den bevisning som har åberopats av parterna i processen och de nationella myndigheterna värdering av denna, är av avgörande betydelse för att bedömningen av hans rätt till assistansersättning ska bli riktig. Han åberopade ny bevisning i form av ett ADL-intyg utfärdat den 24 april 2014 och av detta framgår att det inte har skett några förbättringar av hans funktionshinder sedan år 2004. Denna bevisning har varit av sådan betydelse att både Försäkringskassan och förvaltningsrätten hade en skyldighet att ge en detaljerad kommentar om den i sina beslut och domar. Varken Försäkringskassan eller förvaltningsrätten har angett varför den nya åberopade bevisningen inte visar att han har det hjälpbehov som redovisas i där.

text: De invändningar han har gjort hos Försäkringskassan och i förvaltningsrätten har inte bemötts trots att ett av syftena med motiveringsskyldigheten är att visa att parterna har hörts under processen. Bristerna i besluts- och domskälen har också gjort det omöjligt för honom att formulera ett effektivt överklagande till respektive instans.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid, inför en oavhängig och opartisk domstol. Enligt Europadomstolens praxis innebär rätten till rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: bl.a. att en domstol måste ange tillräckliga domskäl för sitt avgörande (se Danelius, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, färde upplagan, s. 295 ff.).

text: För att garantierna enligt artikel 6.1 ska aktualiseras krävs enligt Europadomstolens praxis att det föreligger en reell och seriös tvist avseende anspråket och att tvisten gäller en civil rättighet som har sin grund i den nationella rätten.

text: Artikel 6.1 i Europakonventionen

text: är generellt tillämplig på sociala förmåner, om det finns en lagligt grundad rätt till förmånen och det inte är fråga om ett skönsmässigt beviljande av ekonomiskt bistånd (se t.ex. Danelius, a.a., s. 159). Försäkringskassans beslut och domstolarnas prövningar har avsett AK:s rätt till en social förmån och skyldigheten att återbetala förmånen. Prövningarna har således avsett hans civila rättigheter.

text: Försäkringskassans beslutsmotiveringar

text: När det är fråga om beslut som fattas i administrativ ordning innan domstolsprövning kan ske, krävs att ett avslagsbeslut har meddelats för att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska vara tillämplig. Före den tidpunkten har enligt Europadomstolens synsätt någon tvist inte uppkommit (se Hellborg mot Sverige , no. 47473/99, dom den 28 februari 2006 , punkt 59, med hänvisningar). Detta innebär att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte är tillämplig när det gäller den aktuella handläggningen hos Försäkringskassan. Ersättning kan därför inte utgå för ideell skada på grund av något agerande i strid med denna artikel från Försäkringskassans sida.

text: Förvaltningsrättens beslutsmotiveringar

text: Det är inte möjligt att med någon precision ange hur långt kravet på domstolarna att ange de skäl som ligger till grund för avgörandet ska sträckas generellt, utan detta måste avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Domstolen måste dock ta ställning till sådana grunder och invändningar som är avgörande för målets utgång. Kravet på att motivera ett avgörande kan dock inte anses innebära en skyldighet för domstolen att i detalj bemöta varje argument som framförs av en part. En överrätt kan i princip ansluta sig till de skäl som framförts av underinstansen, och detta även om parterna har åberopat ny bevisning i överinstansen. (se Justitiekanslerns beslut den 15 januari 2015 i dnr

text: med där gjorda hänvisningar till Europadomstolens praxis).

text: Justitiekanslern konstaterar att förvaltningsrätten – utifrån den bevisning som presenterades – har tagit ställning till den för båda målen centrala frågan om AK har haft behov av personlig assistans för sina grundläggande behov som uppgått till minst 20 timmar per vecka under de tidsperioder som var aktuella. Det har inte funnits en skyldighet för förvaltningsrätten att, vilket AK påstår, i sitt avgörande den 28 augusti 2013 bemöta den nya medicinska utredning som AK i maj 2014 lämnade in i det senare målet i förvaltningsrätten gällande återkrav. I domen från den 16 december 2014 redovisar förvaltningsrätten sin uppfattning att den nya bevisningen inte visade att AK redan från och med maj 2008 haft ett behov av personlig assistans för sina grundläggande behov som uppgått till minst 20 timmar per vecka. Det står alltså klart att inte något av förvaltningsrättens domskäl har varit så bristfälliga att AK:s rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts. AK:s ersättningsanspråk ska således avslås.