title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av två polisanmälningar om olaga hot och ofredande

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län för handläggningen av två polisanmälningar och uppgav bl.a. följande. I maj 2007 gjorde han en polisanmälan om att han utsatts för olaga hot via Internet. Han informerade polisen om att han hade s.k. loggar från Internet som styrkte hoten men polisen begärde aldrig att få ta del av dessa. Han gjorde sedan en ny anmälan om ytterligare hot/ofredande. Polisen vidtog inte någon åtgärd med anledning av hans anmälningar. Först långt senare fick han på omvägar reda på att förundersökningen hade lagts ned redan i juni 2008.

text: Utredning

text: Från polismyndigheten infordrades vissa handlingar i de aktuella ärendena (K113472-07 och K362914-07), varvid bl.a. följande framkom. Den första anmälan upprättades den 1 maj 2007 och då hölls också målsägandeförhör med AA. Den utpekade gärningsmannen antecknades med namn, adress och personnummer. Av anmälan framgick även att AA hade sparat en logg över den aktuella Internettrafiken och var villig att lämna ut denna till polisen om så önskades. Enligt anmälan hade den utpekade personen hotat att misshandla AA, som uppfattade hotet som allvarligt. Förundersökning inleddes, men inga ytterligare åtgärder vidtogs i ärendet under år 2007. Den 31 december 2007 anmälde AA att han återigen hade utsatts för hot på Internet av samma person. I anmälan rubricerades brottet som ofredande. Förundersökning inleddes den 2 januari 2008 och de båda ärendena samordnades. Den 3 januari 2008 skickades en kallelse till den utpekade gärningsmannen på dennes folkbokföringsadress om att denne skulle höra av sig till polisen för att höras upplysningsvis i ärendena. Ingen ytterligare åtgärd vidtogs i ärendena förrän den 24 juni 2008, då förundersökningarna lades ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas”.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar om och yttrande över handläggningen av ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar till vilket var fogat yttrande från tf. biträdande distriktschefen CC, Söderorts polismästardistrikt.

text: Söderorts polismästardistrikt redovisade först vilken utredning som vidtagits i ärendet och uppgav sedan, efter en kort redogörelse för den rättsliga regleringen, följande.

text: Av utredningen framgår att ärende K113472-07 låg i balans i drygt åtta månader innan någon utredningsåtgärd vidtogs i ärendet. Först när den andra anmälan inkom skickades en kallelse till utpekad persons folkbokföringsadress för att denne skulle höras avseende båda anmälningarna. Kallelsen återkom emellertid en tid senare pga. okänd adressat. Knappt sex månader efter kallelsen hade skickats lades ärendena ned, utan att dessförinnan vidta några ytterligare utredningsåtgärder. Att inga utredningsåtgärder vidtagits i ärende K113472-07 under de första åtta månaderna, vilket beror på stor arbetsbelastning och att man var tvungen att prioritera andra ärenden, är enligt Polismästardistriktet inte acceptabelt. Distriktet anser vidare att det inte heller är acceptabelt att förundersökningen i båda ärendena lades ned trots att det fanns vidare åtgärder att vidta, t.ex. IP-sökning. Ärendena kan därför inte anses ha handlagts med sådan effektivitet och skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: , vilket distriktet beklagar. Vidare har AA i sin anmälan framfört att han inte blivit informerad om att förundersökningen i ärendena lagts ned. I samband med att ett ärende slutredovisas skrivs det automatiskt ut en underrättelse om detta, under förutsättning att målsäganden vid anmälningstillfället svarat jakande på frågan om han/hon vill bli underrättad om detta. Därefter läggs underrättelsen i ett kuvert och skickas iväg av polispersonal. Av bilagan Handling med information och underrättelse mm. till målsägande till anmälan i ärendena framgår att AA genom angivet sätt skall ha fått underrättelse om nedläggningsbeslutet i åtminstone ärende K113472-07. Av handlingarna i ärende K362914-07 framgår att AA inte uppgett att han ville bli underrättad om ett eventuellt nedläggningsbeslut. Huruvida detta beror på ett missförstånd vid anmälningstillfället eller någon annan omständighet går inte att säga. Mot bakgrund av ovanstående anser Polismästardistriktet att någon kritik inte kan riktas mot distriktet i den delen. Vad beträffar handläggningen av ärendena arbetar Polismästardistriktet fortlöpande med att effektivisera utredningsarbetet i syfte att komma till rätta med ärendebalanserna. Distriktet har numera en regelbunden uppföljning av ärenden som är äldre än sex månader i enlighet med TjF 2009:07, 181-A. En översyn gjordes senast i våras. Vidtagna åtgärder ska förhoppningsvis förhindra en upprepning av det inträffade samt minska ärendebalanserna.

text: Polismyndigheten gjorde, efter att ha hänvisat till Söderorts polismästardistrikts yttrande, följande bedömning.

text: Polismyndigheten instämmer i polismästardistriktets bedömning att skyndsamhetskravet i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: inte har uppfyllts och att det självfallet inte är acceptabelt att utredningsbara ärenden blir liggande utan att åtgärder vidtas och därefter läggs ned. Resursbrist, prioritering av andra slag av ärenden och byte av handläggare ett flertal gånger synes vara en bidragande orsak till det inträffade men i likhet med distriktet anser polismyndigheten att dessa skäl inte är godtagbara. Polismyndigheten vill peka på att distriktschefen DD har genom beslut den 30 april 2009 av biträdande länspolismästaren BB fått i uppdrag att göra en fördjupad genomgång av hela utredningsverksamheten i distriktet i syfte att kartlägga vilka brister som råder och föreslå erforderliga åtgärder för att komma tillrätta med de problem som kartläggningen visar. Vidare har polismyndigheten infört stramare regler om uppföljning och redovisning av oredovisade K- och T-ärenden genom ändringar i tjänsteföreskriften 2009:07,

text: 181-A, vilken trädde ikraft den 1 juni 2009. Härav följer bl.a. att chef för polismästardistrikt och avdelning där utredningsverksamhet sker ansvarar för att den 1 juni och den 1 december varje år samtliga oredovisade K- och T-ärenden äldre än sex månader följs upp med en genomgång, varvid en förteckning över samtliga ärenden äldre än sex månader upprättas och det särskilt skall anges för varje ärende senaste vidtagna åtgärd samt orsak till varför ärendet är oredovisat. Polismyndigheten vill i detta även hänvisa till sitt yttrande av den 17 juni 2009 till JO angående bedrägeriutredningsverksamheten inom myndigheten. Därav framgår bl.a. att myndigheten har vidtagit kraftfulla åtgärder för att komma tillrätta med problemen inom bedrägeriutredningsverksamheten samt att myndigheten har tillsatt en utredning som skall se över all utredningsverksamhet inom myndigheten (utredningsdirektivet finns som bilaga till det nämnda yttrandet). Det är myndighetens mål att utredningsverksamheten inom alla verksamhetsgrenar skall bli effektiv och rättsenlig och att de vidtagna åtgärderna kommer att leda till ett sådant resultat. Polismyndigheten vill avslutningsvis beklaga den bristfälliga hanteringen av de två ovan nämnda utredningarna. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns inte längre anledning att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Vidare ska han ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Utredningen ger vid handen att de båda ärendena, framför allt AA:s första polisanmälan, låg obearbetade under lång tid. Det kan således först konstateras att ärendena inte har utretts med den skyndsamhet som erfordras.

text: Det mest anmärkningsvärda i detta fall är emellertid det förhållandet att det i AA:s anmälan fanns konkreta uppgifter kvar att bearbeta; polisen borde t.ex. ha begärt in de loggar som AA uppgav sig ha tillgång till. Söderorts polismästardistrikt har också uppgett att det fanns vidare åtgärder att vidta, t.ex. IP-sökning. Dessutom borde ytterligare ansträngningar ha gjorts för att höra den utpekade gärningsmannen. En kallelse skickades till dennes folkbokföringsadress, men kallelsen kom i retur med noteringen att adressaten var okänd. Såvitt framgår gjordes inga ytterligare försök att nå den utpekade eller slagningar i register för att hitta en aktuell adress till denne. I stället lades förundersökningarna ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas”. Eftersom något egentligt försök att styrka brott således inte gjorts, framstår motiveringen i detta fall som helt missvisande.

text: AA har också uppgett att han att inte blev underrättad om att förundersökningarna hade lagts ned. Söderorts polismästardistrikt har dock i denna del uppgett att enligt dess noteringar skickades en underrättelse till AA i åtminstone ärendet K113472- 07. Uppenbarligen fick AA inte denna underrättelse. Jag finner emellertid inte det meningsfullt att utreda saken vidare.

text: Sammantaget ger, enligt min mening, polismyndighetens handläggning av ärendena ett nonchalant och oprofessionellt intryck, vilket självfallet inte är acceptabelt. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är en förutsättning för att t.ex. målsägandens intressen ska kunna tillvaratas och också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen.

text: Polismyndigheten förtjänar kritik för handläggningen av ärendena.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan kritiseras för att ha fortsatt att dra av för lite preliminär skatt på ersättningar som myndigheten betalade ut trots att mottagaren påpekat felet

org: jo

sammanfattning: En enskild fick förmånerna aktivitetsersättning och aktivitetsstöd samtidigt. Vid utbetalning av sådan ersättning ska avdrag för preliminär skatt göras vid varje utbetalningstillfälle, enligt skatteförfarandelagen (2011:1244). Hur stort avdrag som ska göras beror på om ersättningen är mottagarens huvudinkomst eller sidoinkomst. I det aktuella ärendet drogs skatt som om båda ersättningarna var den enskildes huvudinkomst, vilket medförde ett för lågt preliminärt avdrag. Försäkringskassan kritiseras för att myndigheten inte omedelbart kontrollerade de preliminära skatteavdragen och rättade till felet, trots att den enskilde informerade Försäkringskassan om att det drogs för lite skatt och bad om ett förhöjt avdrag.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och framförde att myndigheten hade fortsatt att dra av för lite preliminär skatt på hans förmåner trots att han hade påpekat felet och bett om extra skatteavdrag.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde in journalanteckningarna i AA:s ärenden om aktivitetsstöd och aktivitetsersättning fr.o.m. den 1 januari 2021. JO begärde därefter att Försäkringskassan skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan.

text: I yttrandet uppgav Försäkringskassan bl.a. att myndigheten hade gjort förhöjda skatteavdrag på AA:s aktivitetsersättning i enlighet med hans begäran. Försäkringskassan medgav dock att för låg preliminär skatt hade dragits av eftersom skatteavdrag hade gjorts enligt en allmän skattetabell på båda förmånerna.

text: AA fick möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA fick aktivitetsersättning i viss omfattning under perioden mars 2017–mars 2023. Under perioderna augusti 2016–juni 2018 och januari 2020–maj 2023 fick han även aktivitetsstöd. När förmånerna betalades ut gjordes avdrag för preliminär skatt enligt en allmän skattetabell både för aktivitetsersättningen och för aktivitetsstödet. Från aktivitetsersättningen gjordes dessutom ett förhöjt skatteavdrag på 150 kronor per månad fr.o.m. september 2019 eftersom AA hade begärt det. Från och med april 2021 höjdes avdraget till 200 kronor per månad.

text: Den som betalar ut ersättning för bl.a. arbete ska som huvudregel göra skatteavdrag vid varje utbetalningstillfälle (

text: 10 kap. 2 § skatteförfarandelagen

text: [2011:1244], SFL). Aktivitetsersättning och aktivitetsstöd räknas som ersättning för arbete (

text: 10 kap 3 § 4

text: SFL och

text: 11 kap. 30 §

text: och

text: 36 §

text: inkomstskattelagen

text: [1999:1229]). Från mottagarens huvudinkomst ska skatteavdrag göras enligt en allmän skattetabell (

text: 11 kap. 17 §

text: SFL). Om ersättningen inte är mottagarens huvudinkomst ska skatteavdrag i stället göras med 30 procent (

text: 11 kap. 20 §

text: SFL).

text: Det var alltså Försäkringskassans uppgift att se till att avdrag för preliminär skatt gjordes på de ersättningar som myndigheten betalade ut. För att kunna göra det på rätt sätt i enlighet med vad som anges i SFL behövde myndigheten reda ut vilken av aktivitetsersättningen och aktivitetsstödet som var AA:s huvudinkomst respektive sidoinkomst. Försäkringskassan utredde inte den frågan och gjorde därför inte heller någon sådan bedömning, vilket ledde till ett för lågt skatteavdrag.

text: Den 16 mars 2021 kontaktade AA Försäkringskassan och uppgav att han hade fått kvarskatt trots att han hade bett myndigheten att göra extra skatteavdrag. Den 7 mars 2023 kontaktade han på nytt Försäkringskassan med en förfrågan om hur det kunde komma sig att han återigen fått besked om underskott av slutlig skatt. Försäkringskassan konstaterade då att det gjordes extra skatteavdrag från aktivitetsersättningen.

text: I

text: 23 § förvaltningslagen (2017:900)

text: regleras myndigheternas utredningsskyldighet. Skyldigheten innebär bl.a. att myndigheter ska se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Utredningsskyldigheten kan även gälla ärenden där en förmån redan har beslutats, t.ex. vid en begäran om extra skatteavdrag (se JO:s beslut den 11 juni 2010 i ärendet med dnr 4382-2009).

text: När AA kontaktade Försäkringskassan med frågor om varför han hade fått besked om kvarskatt borde myndigheten med hänsyn till nämnda utredningsskyldighet ha kontrollerat om de preliminära skatteavdragen på båda ersättningarna från myndigheten gjordes på ett korrekt sätt. En sådan kontroll skulle ha visat att Försäkringskassan felaktigt drog av preliminär skatt som om

text: båda ersättningarna var AA:s huvudinkomster, trots att den ena ersättningen borde ha bedömts som en sidoinkomst och lett till ett annat preliminärt skatteavdrag. Försäkringskassan förtjänar kritik för att myndigheten inte omedelbart utredde saken och rättade till felet.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg har föredragit ärendet, och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten, som avfattat ett beslut så att myndighetens opartiskhet kunnat sättas i fråga

sammanfattning: Kronofogdemyndigheten bedöms ha brustit i opartiskhet genom att i ett beslut lämna upplysningar som inte kunde förstås som annat än råd till en av parterna i en pågående tvist.

text: Bakgrund och utredning

text: Advokaten AA framförde klagomål mot Kronofogdemyndigheten. Klagomålen gällde främst att en tjänsteman hos myndigheten hade agerat i strid med det krav på opartiskhet som ställs upp i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Bakgrunden var i huvudsak följande.

text: AA företrädde ett bolag i en tvist mot ett konkursbo. Konkursförvaltaren hade ansökt om handräckning enligt

text: 7 kap. 14 § konkurslagen

text: avseende datorer som påstods vara i AA:s klients besittning. Handläggare hos Kronofogdemyndigheten var kronofogden BB vid kontoret i Västervik.

text: Kronofogdemyndigheten avslog begäran om handräckning. I beslutet angavs även att Kronofogdemyndigheten ”rekommenderar konkursförvaltningen att ansöka om särskild handräckning”.

text: Kronofogdemyndigheten anmodades att yttra sig. I sitt yttrande, som gavs in av biträdande processägaren CC och verksjuristen DD, hänvisade Kronofogdemyndigheten bl.a. till vad som anförts av kronofogden BB:

text: I beslutet 2010-02-01 att vägra förrättning rekommenderades sökanden att som alternativ till överklagande ansöka om handräckning enligt lagen om handräckning och betalningsföreläggande. Jag har genom denna rekommendation naturligtvis ej tagit någon ställning i partsfrågan utan endast önskat informera om den lagstiftning som står till buds i dessa angelägenheter. Detta måste anses ligga inom den serviceanda som bör tillämpas av statliga myndigheter. Kronofogdemyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Kronofogdemyndigheten ska verka opartiskt och sakligt. Därutöver ska myndigheten bl.a. verka för att parterna i ett ärende ges möjlighet att ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter. Det kan och ska ske på olika sätt beroende på vad saken gäller och om det finns någon särskild reglering på området.

text: Av

text: förvaltningslagen

text: följer att Kronofogdemyndigheten får och ska, i lämplig omfattning, bl.a. råda, upplysa och informera parterna. Sådana upplysningar kan lämnas på eget initiativ eller vid särskild förfrågan, muntligt eller skriftligt. Att sådana upplysningar lämnas innebär inget ställningstagande från myndighetens sida och medför inte i sig att myndigheten kan anses agera osakligt eller partiskt. – – – De upplysningar och förtydliganden som handläggaren lämnat muntligt och skriftligt framstår som lämpliga och helt ändamålsenliga. Ordvalet ”rekommenderar” i beslutet kan möjligtvis uppfattas som en uppmaning och är olyckligt i sammanhanget. Ett mer lämpat ordval hade varit ”upplyser” eller ”informerar”. Kronofogdemyndigheten beklagar detta men anser inte att det därmed begåtts något fel eller att myndighetens eller handläggarens opartiskhet kan ifrågasättas.

text: Bedömning

text: I ett beslut i ett ärende, som härrörde från en tvist mellan två enskilda parter, har Kronofogdemyndigheten avslagit en ansökan från en av parterna om handräckning. Ansökan gällde återtagande av egendom från den andra parten. Efter att Kronofogdemyndigheten i beslutet meddelat att ansökan lämnas utan bifall har myndigheten rekommenderat parten att i stället använda sig av ett alternativt förfarande.

text: Anmodad att yttra sig över det inträffade har Kronofogdemyndigheten – utöver att man funnit ordet ”rekommenderar” olyckligt – inte ansett sig kunna finna att något fel begåtts eller att myndighetens opartiskhet kan ifrågasättas. Jag delar inte den bedömningen. Det är enligt min mening självklart att en myndighet riskerar att inte framstå som objektiv om den i ett beslut av detta slag lämnar upplysningar som inte kan förstås som annat än råd till den ena parten. Det kan, som i detta fall, ge intryck av att myndigheten går denna parts ärenden, dvs. att den inte är opartisk. I anledning av vad myndigheten anfört vill jag även erinra om att serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: är underordnad grundlagens objektivitetskrav (se

text: JO 2009/10 s. 191

text: , som gällde en chefskronofogde som hjälpt en part att bemöta ett överklagande).


title: Förvaltningschef har utfärdat riktlinjer rörande lärares och elevers kontakter med massmedia.Fråga om förvaltningschefen härigenom kränkt den enskildes meddelar- och yttrandefrihet

text: Förvaltningschef har utfärdat riktlinjer rörande lärares och elevers kontakter med massmedia. – Fråga om förvaltningschefen härigenom kränkt den enskildes meddelar- och yttrandefrihet

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på förvaltningschefen BB vid barn- och utbildningsförvaltningen i Ängelholms kommun. Han ifrågasatte om de riktlinjer som BB lämnat till lärare och elever på Villaskolan avseende kontakter med massmedia stått i strid med bestämmelserna om yttrandefrihet och meddelarfrihet.

text: Av anmälan framgick bl.a. följande. I början av maj 1999 pågick ett intensivt sökande efter en försvunnen pojke, elev på Villaskolan. Pojkens far anhölls och häktades misstänkt för brott i samband med försvinnandet. På skolan hölls den 10 maj ett informationsmöte där BB gav direktiv bl.a. om hur kontakter med massmedia skulle skötas. BB skulle ensam ansvara för allt informationslämnande till massmedia och eleverna skulle instrueras att vända ryggen till och gå ifrån platsen om det kom journalister till skolan. Ingen elev skulle prata med någon journalist. Eftersom AA själv är journalist innebar direktiven att hans egen son inte vågade prata med honom om vad som förevarit i skolan.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Barn- och utbildningsnämnden i Ängelholms kommun för utredning och yttrande. Nämnden anförde i sitt remissvar bl.a. följande. – – – Den aktuella händelsen måste betraktas som mycket tragisk för alla inblandade och dessutom svår att hantera för berörda befattningshavare i kommunen. En beredskap finns för situationer som denna, men ingen krissituation är den andra lik, vilket gör att ofta speciella åtgärder måste vidtas. Söndagen den 9 maj på kvällen träffades kommunens krisgrupp, bestående av (namnen utelämnade här; JO:s anm.) för att diskutera den uppkomna situationen. Ordinarie rektor på Villaskolan var utomlands på semester. Krisgruppen gjorde upp om arbetsfördelning sinsemellan för att kunna trösta skolans elever, föräldrar och skolans personal på ett för alla så bra sätt som möjligt. Gruppen var helt överens om att någon borde sköta massmediakontakterna och man vädjade till BB att åta sig detta. Anledningen till detta var naturligtvis hänsynen till barnen.

text: Massmediabevakningen var redan intensiv och man väntade sig att den ytterligare skulle intensifieras på måndagen. Det ansågs från krisgruppens sida att det inte var rimligt – med hänsyn till den oro och osäkerhet som barnen kände – att journalister fritt skulle få gå runt på skolgården och i skollokalerna för att få kontakt med enskilda elever. Journalister från TV, radio och tidningar uppskattade denna ordning och i efterhand har flera massmediarepresentanter framfört positiva synpunkter på det sätt informationen genomfördes. I en akut och speciell situation som denna ställs meddelarfriheten mot hänsynen till barnens bästa på ett avgörande sätt. Att BB och krisgruppen lät barnens bästa ha företräde är enligt nämndens bedömning både försvarbart och rimligt. – – – AA har kommenterat remissvaret.

text: I beslut den 9 mars 2000 anförde stf. JO Norell Söderblom följande.

text: Bedömning

text: I

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) stadgas att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 §

text: RF ske genom lag. Någon sådan begränsning är dock inte aktuell i förevarande fall.

text: I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) behandlas den s.k. meddelarfriheten. Denna innebär att det står var och fritt att, med vissa här inte relevanta undantag, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. En reglering motsvarande den i

text: tryckfrihetsförordningen

text: finns för lämnande av uppgifter till radio och television i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Genom lagen (

text: ) om den europeiska konventionen angående skydd för den mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna har Europakonventionen blivit gällande som svensk lag. I konventionens artikel 10 punkt 1 anges att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och territoriella gränser.

text: Det skydd för yttrande- och meddelarfriheten som

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: respektive

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: ger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Detta innefattar t.ex. kommunernas valda församlingar och förvaltningsorgan. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en tjänsteman hos myndigheten för att han eller hon använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att yttra sig i massmedia eller på annat sätt gett uttryck för sin uppfattning.

text: AA har i sin anmälan gett uttryck för uppfattningen att BB:s direktiv i fråga om kontakter med massmedia inneburit en kränkning av ovanstående rättigheter. Nämnden har å sin sida framhållit att den vidtagna åtgärden skett i syfte att

text: underlätta för skolans personal och dess elever att hantera eventuella frågor från massmedia genom att de getts möjlighet att hänvisa till en talesman.

text: Det är självfallet inget som hindrar att man från en myndighets sida anger vissa kontaktpersoner som allmänhet och massmedia kan vända sig till vid behov. I ett fall som det förevarande är ett sådant förfarande också ofta att föredra då det bl.a. innebär att skolans anställda och elever lätt kan hänvisa till den angivna kontaktpersonen om de inte själva vill besvara frågor från media eller allmänheten. Skolans uppgift kan här i viss mån anses innefatta att skydda sina elever så att de i en svår situation inte utsätts för mer påfrestningar än nödvändigt. Det kan i detta sammanhang också påpekas att en skollokal inte är en allmän plats där allmänheten fritt kan uppehålla sig. Representanter för massmedia har således inte rätt att mot skolledningens vilja vistas där. Mot bakgrund av det anförda har jag inte några invändningar mot skolledningens åtgärd att BB angavs som kontaktperson gentemot massmedia.

text: Det är emellertid av stor vikt att företrädare för myndigheten inte uttrycker sig på ett sådant sätt som kan uppfattas som ett försök att hindra sina anställda, eller som i detta fall sina elever, att utnyttja sina grundläggande fri- och rättigheter, t.ex. genom att tala med journalister. Angivande av en särskild kontaktperson fråntar inte heller journalister eller allmänheten i övrigt rätten att ta kontakt med andra befattningshavare hos myndigheten. Med hänsyn till det missförstånd som uppenbarligen uppkommit finns det skäl att ifrågasätta om BB vid informationslämnande i skolan varit tillräckligt tydlig i nämnda avseenden. BB borde enligt min mening ha gjort klart för de berörda att angivandet av honom som särskild talesman inte hindrade andra att lämna uppgifter till massmedia om de så önskade.

text: Med det påpekande som jag gjort avslutas ärendet.


title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att under utredningen av ett ärende om försäkringstillhörighet ha begärt in dels utredningsmaterial från en bank utan att ha haft stöd för det, dels uppgifter för tid som inte omfattades av utredningen

sammanfattning: I en anmälan till JO framfördes klagomål mot Försäkringskassans åtgärd att begära in utredningsmaterial från en bank under utredningen av ett ärende om försäkringstillhörighet. Vid granskningen av det aktuella ärendet kom fram att Försäkringskassan hade begärt in uppgifter från en bank med hänvisning till bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ socialförsäkringsbalken trots att dessa inte var tillämpliga. Begäran avsåg dessutom en lång tidsperiod utöver den som omfattades av Försäkringskassans utredning. I ärendet hos JO aktualiseras frågor om Försäkringskassans befogenheter att begära in uppgifter från andra än en part. Vidare betonas vikten av att det i varje enskilt fall görs en noggrann avvägning mellan den enskildes krav på integritet och behovet av utredning samt att inriktningen alltid måste vara att inte hämta in mer kompletterande utredning än vad som krävs för att kunna göra en korrekt försäkringsmässig bedömning. I beslutet konstateras att det förhållandet att utredningsmaterialet begärdes in med stöd av 110 kap. 33 § socialförsäkringsbalken gav banken signalen att den var skyldig att lämna ut de uppgifter som Försäkringskassan begärde och att det till följd av detta aldrig prövades i vilken utsträckning de efterfrågade uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut. JO uttalar att den enskildes krav på integritet därigenom förbisågs. Vidare konstaterar JO att åtgärden att begära kontoutdrag för en lång period utöver den tid som var aktuell för Försäkringskassans utredning innebar ett omotiverat integritetsintrång. Försäkringskassan får allvarlig kritik för sitt felaktiga agerande. .

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 april 2015 klagade jur.kand. AA på Försäkringskassans handläggningsåtgärder under utredningen av ett ärende om en enskilds försäkringstillhörighet i vilket han biträtt den enskilde. AA anförde bl.a. följande:

text: Under hösten 2014 blev hans klient BB kontaktad av Försäkringskassan som meddelade att myndigheten utredde om hon varit bosatt i Sverige och omfattats

text: av svensk socialförsäkring sedan 2007, samt att hon eventuellt kunde bli återbetalningsskyldig för de utbetalningar av föräldrapenning, barnbidrag och flerbarnstillägg som hon mottagit sedan dess. BB motsatte sig en eventuell återbetalningsskyldighet eftersom hon menade att hon inte hade vistats utomlands på ett sådant sätt som skulle kunna innebära att hennes hemvist hade ändrats förrän hon flyttade till USA under våren 2011. Vidare motsatte sig BB återbetalningsskyldighet av den anledningen att hon hade ringt till Försäkringskassan i maj 2011 och informerat om den förestående flytten samt bett att kassan skulle stoppa framtida utbetalningar av barnbidrag. Det telefonsamtalet diariefördes dock aldrig, och myndigheten har därför nekat till att det skett.

text: Under utredningen av frågan om BB:s försäkringstillhörighet begärde Försäkringskassan in kontoutdrag från BB:s privata bankkonto i Handelsbanken för perioden den 1 januari 2007–30 maj 2014. På den blankett som Försäkringskassan använde vid sin begäran hänvisade myndigheten till bestämmelsen i

text: 110 kap. 33 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB. I den bestämmelsen anges att exempelvis banker på begäran ska lämna uppgifter till Försäkringskassan i ärenden om äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg, dvs. om andra förmåner än dem som i förevarande fall skulle kunna omfattas av ett eventuellt återkrav. Försäkringskassan har således saknat direkt lagstöd för den åtgärd som vidtagits gentemot BB. Dessutom har myndigheten gått utöver vad som kan anses proportionerligt och behövligt genom att myndigheten har inhämtat uppgifter om kontohändelser som gått utöver den tid som varit aktuell för utredning.

text: Till anmälan bifogades en kopia av den blankett (FK3091) som Försäkringskassan sänt till Handelsbanken vid sin begäran om kontoutdrag avseende BB:s konto. I blanketten anges att myndigheten med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB begär kontoutdrag från BB:s konto för perioden den 1 januari 2007–30 maj 2014 och att uppgifterna är nödvändiga för att rätt beslut ska kunna fattas. Under rubriken Information om ärendet anges att Försäkringskassan håller på att utreda om BB har varit bosatt i Sverige fr.o.m. januari 2007.

text: Utredning

text: Försäkringskassans handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att de förmåner som varit aktuella i utredningen om BB:s försäkringstillhörighet som längst hade betalats ut t.o.m. den 31 maj 2012.

text: Ärendet remitterades därefter till Försäkringskassan som uppmanades att yttra sig över det som AA anfört. I ett remissvar den 29 juli 2015 anförde Försäkringskassan följande:

text: Utredning

text: Den 17 mars 2014 kom ärendet in till avdelningen för Gemensamma försäkringsfrågor, verksamhetsområde Försäkringstillhörighet (GFF) från verksamhetsområde Kontroll, där utredning pågått sedan den 15 november 2013. – – –

text: Den 9 september 2014 skickade Försäkringskassan en kommunicering till BB med bedömningen att hon inte omfattats av svensk socialförsäkring från och med den 11 februari 2007 baserat på de uppgifter som inkommit, vilket kunde påverka hennes rätt till förmåner från Försäkringskassan. Den 29 september 2014 ringde BB och meddelade att hon skulle skicka in handlingar som styrkte att hon hade varit bosatt i Sverige under aktuell period. Försäkringskassan informerade då BB om att sådana handlingar till exempel kunde vara bankkontoutdrag. Samma dag skickade Försäkringskassan begäran om kontoutdrag för perioden den 30 december 2006 [rätteligen den 1 januari 2007, JO:s anm.]–30 maj 2014 till Handelsbanken. I den blankett (FK3091) som användes vid förfrågan angavs att begäran om uppgifter gjordes med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. Den 16 oktober 2014 hade både enhetschef och specialist telefonkontakt med BB och informerade henne om vad som gällde vid längre utlandsvistelser samt förtydligade att Försäkringskassan utredde om BB hade varit bosatt i Sverige sedan 2007. BB uppgav då att hon bland annat hade begärt ut handlingar från sjukvården i Sverige och tidigare anställningsavtal som skulle styrka hennes bosättning i Sverige. BB uppmanades att skicka in dessa handlingar. I samtalet informerades BB om att Försäkringskassan hade fått ut kontoutdrag från Handelsbanken som visade på långa perioder med transaktioner i USA. Försäkringskassan uppmanade BB att tänka tillbaka och se om det fanns en förklaring vad gällde uttagen. Avslutningsvis uppgav BB att hon ville ha en annan utredare än CC, vilket tillgodosågs. Den 23 oktober 2014 skickade Försäkringskassan en ny kommunicering till BB, baserad på de uttag i Sverige respektive USA som framgick av kontoutdragen. I kommuniceringen förklarade Försäkringskassan att BB inte bedömdes omfattas av svensk socialförsäkring från och med den 27 augusti 2007, då BB hade vistats större delen av tiden därefter i USA. Den 12 december 2014 kom en skrivelse in från BB:s ombud AA med e-post tillsammans med fullmakt att företräda BB. Med anledning av skrivelsen kontaktade Försäkringskassan den 9 januari 2015 ombudet med frågan om BB avsåg att skicka in kompletterande uppgifter. AA uppgav att det inte var aktuellt för närvarande, utan att BB genom skrivelsen endast ville ge sin syn på saken. Eftersom BB inte hade kommit in med handlingar som styrkte hennes bosättning i Sverige, och via ombud även hade meddelat att hon inte avsåg att skicka in sådana handlingar, tog Försäkringskassan ställning till BB:s försäkringstillhörighet den 14 januari 2015. BB bedömdes inte omfattas av svensk socialförsäkring från och med den 4 januari 2009. [– – –] Ärendet överlämnades till verksamhetsområde Återbetalning för beslut.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Enligt

text: 110 kap. 14 §

text: SFB får handläggande myndighet, då det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av

text: socialförsäkringsbalken

text: göra förfrågan till den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. Det är den bestämmelsen som borde ha använts i ärendet. Försäkringskassan har i stället begärt in uppgifter från Handelsbanken med hänvisning till

text: 110 kap.

text: och

text: 33 §§

text: SFB och för en period som sträcker sig längre än vad som är relevant för utredningen. Var och en av dessa omständigheter innebär att Försäkringskassan har agerat felaktigt mot BB

text: 110 kap. 33 §

text: SFB får bara användas för förfrågningar avseende vissa i bestämmelsen utpekade förmåner, som inte var aktuella i utredningen om BB:s försäkringstillhörighet. Om Försäkringskassan hade hänvisat till rätt lagrum, dvs.

text: 110 kap. 14 §

text: SFB, hade Handelsbanken inte fått signalen att banken var skyldig att lämna ut uppgifterna, utan hade själv haft att avgöra lämpligheten i detta. Att uppgifter dessutom begärdes för en för lång period innebär i sig ett omotiverat integritetsintrång. För att förebygga att liknande fel upprepas har all personal inom avdelningen GFF uppmärksammats på att vid eventuella förfrågningar till bank eller penninginstitut för utredning av försäkringstillhörighet ska hänvisning göras till

text: 110 kap. 14 §

text: SFB, samt att sådana förfrågningar inte får avse annan period än den som behövs för utredningen. En kontrollutredning innebär alltid ett visst integritetsintrång för den vars förhållanden utreds. De regler som gäller för myndigheternas handläggning är dock till för att hålla sådana intrång på en rimlig och rättssäker nivå, varför det naturligtvis är mycket viktigt att reglerna följs. Som framgår ovan har Försäkringskassan i det här fallet gjort fel i två hänseenden och beklagar därför de olägenheter som BB kan ha drabbats av på grund av dessa felaktigheter. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Försäkringskassan ska säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs inom socialförsäkringen. Detta är myndighetens uppgift enligt dess instruktion. Vid fullgörandet av denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där Försäkringskassan av olika skäl misstänker att en försäkrad har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. För att allmänhetens förtroende för myndighetens objektivitet inte ska rubbas är det viktigt att Försäkringskassans utredningar bedrivs på ett opartiskt och korrekt sätt och under ordnade former.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket

text: SFB framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedömning i det enskilda fallet.

text: De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB där det bl.a. anges att myndigheten, när det behövs för bedömningen av ersättningen eller i övrigt för tillämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter.

text: Att det kan finnas situationer där den försäkrade upplever åtgärderna i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB som integritetskränkande är förståeligt och ett problem som diskuteras i förarbetena till lagrummet. Regeringen fann emellertid att förslaget innefattade en rimlig avvägning mellan den enskildes krav på integritet och Försäkringskassans behov av utredningsbefogenheter (

text: prop. 2008/09:200 s. 558

text: f.). Vidare skyddas den försäkrades integritet även av regler om sekretess.

text: Jag vill i detta sammanhang ändå särskilt framhålla vikten av att det vid tillämpningen av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB alltid görs noggranna överväganden i det enskilda fallet och att inriktningen, som framgår av

text: 110 kap. 13 § första stycket

text: SFB, givetvis måste vara att inte hämta in mer kompletterande material än vad som behövs för att kunna göra en korrekt försäkringsmässig bedömning. När det handlar om att utreda om en enskild har haft rätt till en uppburen förmån är det också viktigt att utredaren är objektiv i sin roll, har den försäkrades perspektiv i åtanke och visar respekt för den enskildes integritet och rättigheter.

text: Utöver ovan nämnda reglering finns speciella bestämmelser om uppgiftsskyldighet för andra än parter. Dessa bestämmelser ger Försäkringskassan ytterligare befogenhet att vidta vissa utredningsåtgärder när det gäller olika förmåner. Bland annat ges Försäkringskassan befogenhet att med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB begära in uppgifter från banker och andra penninginrättningar som avser en namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för rätten till äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg.

text: Försäkringskassans handläggning I det nu aktuella fallet fick Försäkringskassan indikationer på att BB:s bosättning kunde ha upphört år 2007 och att hennes rätt till förmåner från Försäkringskassan för tid därefter därmed kunde ifrågasättas. De förmåner som var aktuella i utredningen om BB:s försäkringstillhörighet var föräldrapenning, barnbidrag och flerbarnstillägg, vilka som längst betalades ut t.o.m. den 31 maj 2012.

text: Försäkringskassan begärde in uppgifter från Handelsbanken med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. Eftersom rätten att hämta in uppgifter med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB endast omfattar utredningar avseende förmånerna äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg kan det inledningsvis konstateras att Försäkringskassan saknade behörighet att begära in de aktuella uppgifterna från banken med stöd av denna bestämmelse.

text: Som Försäkringskassan anfört hade myndigheten däremot haft möjlighet att med stöd av bestämmelsen i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB sända en förfrågan till banken om den kunde inkomma med de underlag som Försäkringskassan bedömde relevanta för sin utredning. I dessa situationer gäller dock att det är upp till mottagaren av en sådan förfrågan att ta ställning till lämpligheten av att tillmötesgå önskemålen utifrån hänsyn till den enskildes intresse av bl.a. sekretesskydd.

text: Till skillnad från vad som gäller vid en förfrågan enligt

text: 110 kap. 14 §

text: SFB innefattar bestämmelsen i

text: 110 kap. 33 §

text: SFB en skyldighet för mottagaren av en sådan begäran att lämna ut de uppgifter som efterfrågas av myndigheten i de ärenden som avser någon av de förmåner som räknas upp i bestämmelsen. Av den information om ärendet som lämnades till Handelsbanken i den nu aktuella begäran gick det inte att utläsa vilka förmåner eller vilken tidsperiod som

text: utredningen hos myndigheten omfattade. Därmed fanns det inte heller någon indikation om att det inte var fråga om en uppgiftsskyldighet. Det förhållandet att utredningsmaterialet begärdes in med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB gav därför, som Försäkringskassan också påpekat, Handelsbanken signalen att den var skyldig att lämna ut de uppgifter som myndigheten begärt. Till följd av myndighetens felaktiga hantering prövades heller aldrig i vilken utsträckning de efterfrågade uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut. Därigenom förbigicks också BB:s krav på integritet.

text: Som Försäkringskassan tillstår begärdes utredningsmaterial dessutom för en längre period än vad som var relevant för utredningen. Mot bakgrund av att BB hävdade att hennes bosättning i Sverige upphörde under våren 2011 och den omständigheten att den senaste förmånen betalades ut t.o.m. maj 2012 var det inte motiverat att hämta in kontoutdrag för en period som sträckte sig ända fram till maj 2014. Vilka eventuella överväganden som gjordes inför denna åtgärd redovisas inte i remissvaret. Åtgärden framstår snarast ha vidtagits slentrianmässigt. Oavsett anledning innebar åtgärden att begära kontoutdrag för en lång period utöver den som var aktuell för Försäkringskassans utredning ett omotiverat integritetsintrång.

text: Jag ser mycket allvarligt på Försäkringskassans felaktiga agerande mot BB i de avseenden som berörs ovan. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för sin felaktiga handläggning.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassan har saknat lagstöd för att inhämta patientjournal gällande den försäkrades dotter

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 maj 2007, klagade förbundsjuristen AA på Försäkringskassans handläggning av ett arbetsskadeärende som han drev för klienten BB:s räkning. Han anförde bl.a. att kassan hade tillämpat

text: 8 kap. 7 § lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring (LAF) på ett felaktigt sätt.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss. AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 8 maj 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande såvitt avser Försäkringskassans tillämpning av 8 kap. 7 § LAF.

text: I förevarande fall har Försäkringskassan, med hänvisning till 8 kap. 7 § LAF, begärt in den försäkrades dotters patientjournal. Härmed har fråga uppstått om det åberopade lagrummet över huvud taget omfattar uppgifter rörande annan än den försäkrade själv. Lagrummet har följande lydelse.

text: Myndighet, arbetsgivare och uppdragsgivare är skyldiga att på begäran lämna domstol eller Försäkringskassan uppgift om namngiven person rörande förhållande som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Arbetsgivare och uppdragsgivare är även skyldiga att lämna sådan uppgift om arbetet och arbetsförhållandena som behövs för att bestämma ersättningsbelopp. Av förarbetena till 8 kap. 7 § LAF (

text: prop. 1976/77:197 s. 109

text: ) framgår endast att föreskrifterna om uppgiftsskyldighet i arbetsskadeärenden har hämtats från

text: 20 kap. 9 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) vars första stycke har följande lydelse.

text: Statliga och kommunala myndigheter ävensom arbetsgivare och försäkringsinrättningar skall på begäran lämna domstol eller Försäkringskassan uppgift om namngiven person rörande förhållande, som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Innehållet i 20 kap. 9 § första stycket AFL är i sak oförändrat sedan AFL:s tillkomst. I förarbetena till AFL (

text: prop. 1962:90

text: ) görs inte några uttalanden om tillämpningen av lagrummet i fråga. Det saknas därmed anledning att tolka bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 20 kap. 9 § första stycket AFL, och i 8 kap.7 § LAF, på annat sätt än att med ”namngiven person” endast avses den

text: försäkrade själv. Någon annan tolkning vore i detta sammanhang orimlig och har för övrigt inte heller återfunnits i praxis.

text: Som Försäkringskassan anför i sitt remissvar bör kassan vara återhållsam redan med att begära in patientjournaler som rör den försäkrade själv. Att som i förevarande fall begära in en anhörigs journal får betraktas som ett grovt övertramp. Försäkringskassans agerande i detta sammanhang förtjänar mycket allvarlig kritik.

text: I sitt remissvar anför Försäkringskassan vidare att försäkringsläkaren då han ”ansåg att information om dotterns sjukdom var av vikt” borde ha hämtat in sådan ”genom konkreta frågeställningar till dotterns behandlande läkare”. Jag vill med anledning av detta uttalande påminna Försäkringskassan om att den behandlande läkaren även vid en muntlig förfrågan är skyldig att följa gällande bestämmelser om tystnadsplikt på hälso- och sjukvårdsområdet och att det därför inte är sannolikt att kassan får uppgifter som rör en försäkrads anhörig.


nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för handläggningen av en begäran om handräckning efter en tvångsförsäljning av en bostadsrätt

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Kronofogdemyndigheten. Hon uppgav bl.a. följande. Vid en av Kronofogdemyndigheten genomförd tvångsförsäljning den 23 januari 2008 ropade hon in en bostadsrätt med tillträdesdatum den 25 februari 2008. Något tillträde kunde dock inte ske då eftersom Kronofogdemyndigheten sade sig inte ha tillgång till någon nyckel. En låssmed hade använts vid visning av lägenheten och samma rutin skulle användas av Kronofogdemyndigheten vid överlåtelsetillfället. Hennes förhoppning var att flytta in vid månadsskiftet februari/mars och hyran för mars månad betalades. Trots upprepade telefonkontakter med Kronofogdemyndighetens befattningshavare i främst Malmö men senare också i Kalmar och Luleå vidtogs inga handräckningsåtgärder. Hon fick information att tidigast den 26 mars, efter påsk och mer än en månad efter tillträdesdatum, skulle Kronofogdemyndigheten kunna tillmötesgå hennes krav på att bli insläppt i lägenheten. Enligt myndighetens egna uppgifter var lägenheten tom och obebodd och hade så varit under minst ett år. Efter en skrivelse till chefen för myndighetens kontor i Malmö gick det plötsligt bra att få handräckning samt låssmed för att komma in i lägenheten vilket skedde den 19 mars 2008. När dörren öppnades låg det två kompletta uppsättningar nycklar till lägenheten på det papper som Kronofogdemyndigheten lämnat efter sig vid inspektion och visning.

text: Utredning

text: Kronofogdemyndigheten, huvudkontoret, anmodades att utreda och yttra sig över anmälan. Myndigheten, genom biträdande processägaren BB, uttalade följande (bilagorna utelämnade här).

text: Redogörelse för ärendet

text: AA:s anmälan mot Kronofogdemyndigheten (KFM) gäller en tvångsförsäljning av en bostadsrätt vid KFM:s Södra Indrivningsavdelning (SIA). Förrättning för beskrivning och värdering av den aktuella lägenheten genomfördes den 22 november 2007 och KFM fick då ta sig in med hjälp av låssmed. Lägenheten var vid tillfället så gott som tom. Nycklar till lägenheten återfanns i köket, men lämnades kvar av förrättningsmannen.

text: Visning av lägenheten skedde den 17 januari 2008 och återigen fick KFM ta sig in med hjälp av låssmed. Nycklarna låg alltjämt kvar i lägenheten och togs inte om hand. Vid tvångsförsäljningen den 23 januari 2008 ropade AA in bostadsrätten. Hon betalade handpenning samma dag och resterande köpeskilling den 22 februari 2008. För att komma i besittning av det hon köpt ansökte AA den 21 februari 2008 hos Inregistreringsenheten i Kalmar (INREG Kalmar) om handräckning enligt

text: 8 kap. 18 § utsökningsbalken

text: (UB). Ansökan gjordes på en blankett för ”Ansökan om betalningsföreläggande/vanlig handräckning” och kom därför att sändas vidare till kontoret för summarisk process (SUPRO) i Östersund. Även om nu ansökan hade uppfattats som en ”vanlig” ansökan om handräckning, och inte som en begäran om handräckning i samband med exekutiv försäljning, så var kontoret i Östersund inte heller rätt kontor enligt KFM:s egen interna ordning. SUPRO i Östersund vidarebefordrade därför i sin tur ansökan till SUPRO i Luleå. Ansökan kom in till SUPRO i Luleå den 25 februari 2008. Det dröjde därefter en tid innan det uppmärksammades att ansökan gällde en handräckning efter en exekutiv försäljning enligt

text: 8 kap. 18 §

text: UB. Ansökan återsändes därför till INREG i Kalmar, som mottog denna den 10 mars 2008. Samma dag begärde INREG i Kalmar komplettering från AA med dokumentation som styrkte hennes medlemskap i bostadsrättsföreningen, vilket är ett krav för att den nya innehavaren ska få utöva bostadsrätten (se

text: 6 kap. 1 § bostadsrättslagen

text: ). Sedan AA kommit in med begärd komplettering var målet klart att verkställas den 13 mars 2008. Handlingarna faxades till det team som skulle genomföra verkställigheten. AA fick då besked om att verkställighet inte skulle hinnas med förrän efter påsk (alltså tidigast vecka 13). AA skickade då ett fax den 14 mars 2008 till avdelningschefen vid SIA och begärde att verkställighet skulle ske omgående, dock senast den 20 mars 2008. Efter att KFM gått igenom ärendet beslutades att verkställighet skulle ske före påsk, vilket också skedde den 19 mars 2008.

text: Sakfrågan

text: När utmätt egendom har sålts, har köparen enligt

text: 8 kap. 18 §

text: UB rätt att vid behov få handräckning av KFM för att komma i besittning av vad han har förvärvat. Därvid gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 16 kap. 2-9, 11 och 12 §§, dvs. de flesta reglerna som gäller avhysning. Om handräckning enligt 8 kap. 18 § handlar om att komma i besittning av lös egendom eller bostad är den kostnadsfri för köparen/sökanden (se

text: 17 kap. 3 §

text: UB). I samband med försäljningen har KFM lämnat information till AA om hur hon ska gå till väga om hon vill begära handräckning enligt

text: 8 kap. 18 §

text: UB (se bilaga 1). I det nu aktuella fallet har ansökan om handräckning enligt

text: 8 kap. 18 §

text: UB av någon anledning gjorts på en blankett för ”Betalningsföreläggande/vanlig handräckning” (se bilaga 2). Av misstag har därför ansökan kommit att sändas vidare till SUPRO, som är den verksamhetsgren (Process) inom KFM som arbetar med att meddela utslag i mål om betalningsföreläggande och handräckning. Av ett yttrande från INREG i Kalmar (se bilaga 3, vars bilagor ej bilagts detta yttrande) framgår att det är oklart hur detta gått till. Antingen har det redan vid postöppningen konstaterats att saken gällde en ansökan till SUPRO (eftersom en sådan blankett använts) eller så har ett misstag skett på INREG vid kontrollen av ansökan. Som angetts ovan så har AA:s ansökan dessutom olyckligtvis skickats till fel SUPRO-kontor enligt KFM:s interna ordning. Detta har gjort att ärendet fördröjts ytterligare en tid, innan SUPRO i Luleå kunnat konstatera att ansökan gällde en

text: handräckning efter tvångsförsäljning och således rätteligen skulle hanteras av KFM:s verkställande process. När ansökan åter kom in till INREG i Kalmar den 10 mars 2008 skickades en begäran om komplettering ut till AA angående hennes medlemskap i bostadsrättsföreningen. Enligt AA:s uppgifter i anmälan till JO hade hon lämnat in sådana handlingar till INREG i Kalmar redan i det första skedet. KFM:s utredning har dock inte kunnat utvisa hur det förhåller sig med den saken. Sammanfattningsvis kan således konstateras att det på grund av några olyckliga omständigheter blivit en viss fördröjning av verkställigheten. Till slut blev dock handräckningen genomförd knappt fyra veckor efter att den ursprungliga ansökan kom in till INREG i Kalmar. Därmed har KFM i alla fall hållit sig inom den tidsfrist som anges i

text: 16 kap. 3 §

text: UB. KFM kommer med anledning av det inträffade att se över sina rutiner i samband med försäljning av bostadsrätter. En fråga som kan komma att övervägas är om en särskild blankett för handräckningar enligt

text: 8 kap. 18 §

text: UB ska tas fram, för att undvika missförstånd om vilken typ av ansökan det egentligen rör sig om. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: En köpare som efter en exekutiv försäljning av utmätt egendom har fullgjort sin betalningsskyldighet får som huvudregel redan på fördelningsdagen komma i besittning av vad han har förvärvat. Han har också enligt

text: 8 kap. 18 § utsökningsbalken

text: rätt att vid behov få handräckning av Kronofogdemyndigheten. Därvid gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 16 kap. 2-9, 11 och 12 §§.

text: Av utredningen framgår att det dröjde fyra veckor från ansökan om handräckning till dess att verkställighet skedde och AA fick tillträde till sin lägenhet. Kronofogdemyndigheten har tillstått att vissa brister i handläggningen av målet fördröjt verkställigheten. Detta skulle bl.a. ha berott på att ansökan ”av någon anledning” hade gjorts på en blankett för betalningsföreläggande/vanlig handräckning och att det därför inte observerades att det gällde handräckning enligt

text: 8 kap. 18 § utsökningsbalken

text: Den av AA ifyllda och underskrivna blanketten innehåller, förutom namn, adressuppgifter och personnummer för sökanden respektive svaranden, följande uppgift under rubriken Särskilda upplysningar: ”KRFM tvångsförsäljning 2008-01-23.” Därutöver finns endast en bock i en ruta benämnd Begär verkställighet. I detta fall, med få ifyllda uppgifter, torde det således endast ha krävts en ytlig genomläsning av blanketten för att uppmärksamma vilken typ av handräckning som söktes.

text: Kronofogdemyndigheten har i remissvaret framhållit att myndigheten trots handläggningsbristerna hållit sig inom den föreskrivna tidsfristen i

text: 16 kap. 3 § utsökningsbalken

text: . Jag vill i det sammanhanget påpeka följande.

text: Bestämmelserna i

text: 16 kap.

text: 9 §§

text: utsökningsbalken

text: handlar om avhysning, dvs. en förpliktelse för tidigare ägare eller nyttjanderättshavare att flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme i en byggnad.

text: Den av AA begärda handräckningen har emellertid enbart rört själva det faktiska tillträdet till lägenheten, dvs. att genom Kronofogdemyndighetens försorg ta sig in

text: med hjälp av låssmed. Reglerna om avhysning har därför inte varit tillämpliga utan i stället har gällt de allmänna bestämmelserna i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om snabb och enkel handläggning. Verkställigheten hade således kunnat ske långt tidigare än som blev fallet. Det hade naturligtvis också, i syfte att så snabbt som möjligt bereda köparen tillträde till lägenheten, varit lämpligt att de nycklar som återfanns i lägenheten hade tagits om hand.

text: Med dessa uttalanden och den kritik som ligger däri avslutas ärendet.


title: Anmälningar mot Kriminalvården, häktet Göteborg, angående hanteringen av brev från intagna m.m.

text: Anmälningar

text: AA klagade, i två anmälningar till JO, på ett flertal, enligt hans mening, brister inom kriminalvården. Han anförde bl.a. följande. Intagna i häktet får inte klistra igen sina brev som de skickar till anhöriga. Vidare är säkerheten på häktet dålig; under en promenad tillsammans med andra intagna blev han knivhuggen. Vid ett flertal tillfällen har han bett häktet att ringa till hans advokat, men de har inte hörsammat hans begäran. Häktet har vidare ”stulit” pengar från honom. Efter att han hade gjort ett uttag om 4 500 kr, fick han ta emot endast 1 500 kr. I en kompletterande anmälan har AA anfört att häktet har ”straffat” honom med anledning av att han har JO-anmält häktet och inte tillåtit honom att ringa till JO.

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal inhämtades och granskades här, varefter anmälningarna i vissa delar remitterades till Kriminalvården för yttrande. Kriminalvården, Region Väst, genom t.f. regionchefen BB, anförde bl.a. följande.

text: – – – Handlingarna har remitterats till häktet Göteborg som den 29 juni 2007 anfört följande. När det gäller häktade med restriktioner sänds utgående post till åklagaren för granskning och beslut. Det är anledningen till att kuverten inte klistras igen. Det finns inga noteringar eller rapporter om att AA skulle ha blivit utsatt får knivhugg under promenad. När en häktad framför önskemål om att få tala med advokat, ringer vårdaren till advokatens kontor. Är advokaten inte ledig lämnas ett meddelande om att klienten har sökt advokaten. Anteckning görs i klientens telefonlista. Av anteckningen framgår vidare om samtalet kopplades in till den intagne eller om meddelande lämnades. Av listan framgår vidare hur många försök som gjorts att nå advokaten. När klienten lämnar häktet slängs telefonlistan. Under period 17 (avser vecka 18) togs 4 500 kronor ut. 1 500 kronor lämnades till AA och resterande belopp överfördes till häktet Uddevalla dit AA förflyttades den 3 maj 2007. – – – AA:s påstående om att han har blivit ”straffad” för att han har skrivit till JO tillbakavisas. – – –

text: Häktet Göteborgs rutin att kuverten inte skall klistras igen innebär inte att utgående post generellt utsätts för några granskningsåtgärder. Häktet Göteborg följer reglerna om brevgranskning i lagen (

text: ) om behandling av häktade och anhållna m.fl. När det gäller AA:s påstående om att han skulle ha fått ett knivhugg under en promenad kan Kriminalvården varken bekräfta eller dementera denna uppgift, eftersom ord står mot ord. Häktet Göteborg har redogjort för de rutiner som gäller när en intagen vill kontakta en advokat. Kriminalvården anser att rutinerna är ändamålsenliga och tycks fungera väl. Det har inte visats att AA:s begäran om att få kontakta advokat inte har handlagts i enlighet med rutinerna. Orsaken till att AA:s advokat inte har fått samtal från honom kan Kriminalvården inte kommentera. Enligt

text: 5 kap. 1 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) får en häktad i sitt bostadsrum inneha högst 1 500 kronor. Pengar som den häktade inte själv önskar inneha skall sättas in på kontot för Egna Medel i Kriminalvårdens bokföring. På samma sätt skall förfaras med pengar som den häktade efter särskild prövning inte medgivits inneha. Häktet Göteborgs yttrande visar att hanteringen av AA:s pengar har skett i enlighet med ovan nämnda föreskrift. AA har yttrat sig över remissvaret, varvid han har uppgett att hans advokat är av uppfattningen att häktet inte har ringt.

text: Bedömning

text: Hanteringen av brev från intagna Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Fri- och rättigheterna får under vissa förhållanden begränsas genom lag. För häktade och anhållna finns sådana begränsningar i lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen).

text: Av 1 § häkteslagen framgår att den som är häktad får inte underkastas mer omfattande inskränkningar i sin frihet än som ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet kräver. Av 9 § framgår att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentliga försvarare skall vidarebefordras utan föregående granskning. Härutöver får häktad sända eller ta emot brev, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, ifråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Vägras den häktade att sända eller ta emot brev utan föregående granskning av dess innehåll, skall brevet kvarhållas men får inte öppnas utan den häktades medgivande. Det framgår vidare av 16 § att det är undersökningsledaren eller åklagaren som skall avgöra om eller i vad mån det finns hinder för en häktad att sända eller ta emot brev på grund av att åtgärden kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredningen om brott på annat sätt försvåras. Undersökningsledaren eller åklagaren har således att besluta i frågor som rör kollusionsfara, medan Kriminalvården har att besluta i fråga om huruvida det föreligger hinder för den häktade att sända eller ta emot brev på grund av fara från säkerhetssynpunkt.

text: Med anledning av att häktet har som rutin att post från intagna med restriktioner inte skall klistras igen vill jag framhålla följande.

text: Det är av största vikt att de befogenheter som lagen ger för brevgranskning inte överskrids. Kriminalvården får därför inte regelmässigt och utan urskiljning öppna all inkommande post till intagna, utan det skall i det enskilda fallet föreligga misstanke om att försändelse innehåller något som kan äventyra säkerheten eller ordningen i häktet. Lagens innebörd är att ett övervägande måste ske i varje enskilt fall av brevgranskning. Mot den bakgrunden får det inte krävas att en häktad – oavsett eventuella restriktioner – skall lämna sina avgående brev oklistrade. Jag förutsätter att häktet omgående ändrar sina rutiner i nu berört avseende, om inte detta redan har skett. För tydlighetens skull vill jag tillägga att det naturligtvis inte finns något som hindrar att en intagen som vill underlätta granskningen lämnar sina brev oklistrade.

text: Övriga frågor Utredningen har inte kunnat klarlägga om häktet, i enlighet med vad som påstås i anmälan, har underlåtit att tillmötesgå AA önskemål om att ringa sin advokat. Jag kan därför endast konstatera att den utredning som föreligger i dessa delar inte utgör grund för kritik från min sida. Jag vill emellertid erinra om att det är av största vikt att en häktad och dennes offentliga försvarare tillåts att ha de kontakter som krävs för att försvararen på bästa sätt skall kunna tillgodose sin klients intressen.

text: Utredningen ger inget stöd för vad AA anfört om att han har blivit knivhuggen.

text: Vad som i övrigt har framkommit i ärendet föranleder inget uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Jäv och bristande objektivitet; kritik mot en statsveterinär, Statens veterinärmedicinska anstalt, och Naturvårdsverket

sammanfattning: En statsveterinär anlitades för utvärdering av fångstredskap. Statsveterinären var samtidigt ordförande för Svenska Jägareförbundet. Förbundet sålde jaktutrustning och drev även en rättsprocess mot ett företag som tillverkade fångstredskap. Företagets redskap ingick bland dem som skulle utvärderas. Statsveterinären kritiseras för jäv. Även Statens veterinärmedicinska anstalt och Naturvårdsverket kritiseras.

text: Bakgrund och utredning

text: AA driver ett mindre familjeföretag, som tillverkar och utvecklar utrustning för djurfångst. AA gjorde i en anmälan till JO gällande att statsveterinären BB vid SVA varit jävig när han deltagit i ett projekt, som gällde typgodkännande av vildsvinsfällor.

text: Enligt

text: 11 § jaktförordningen (1987:905)

text: ska fångstredskap vara av godkänd typ för att få användas vid jakt. Naturvårdsverket prövar efter samråd med Statens jordbruksverk frågor om godkännande (typgodkännande). Efter att AA i januari 2009 ansökt om typgodkännande av två vildsvinsfällor beslutade verket i juni samma år att i ett projekt utarbeta riktlinjer och konstruktionskrav för fällor för levande fångst av vildsvin och lodjur, i fortsättningen benämnt projektet. I ett meddelande den 29 juni 2009 underrättades AA om projektet varvid han upplystes om att deltagande i projektets tester var en förutsättning för typgodkännande av hans fällor.

text: Naturvårdsverket fastställde den 25 juni 2009 en projektplan av vilken framgår att det i projektet ingår test av fångstredskap, bl.a. av åtta fällor för vilka ansökan om typgodkännande har gjorts hos Naturvårdsverket. För två av fällorna hade ansökan gjorts av AA:s företag. Enligt projektplanen skulle testerna genomföras av Statens veterinärmedicinska anstalt, SVA, och resultatet för var och en av fällorna redovisas till Naturvårdsverket. För utförande av testerna skulle SVA i samarbete med jägarorganisationerna engagera jägare som kunde bedriva fångst med de fångstredskap/fällor som skulle användas vid testerna. Ansvarig för SVA:s deltagande i projektet var till en början statsveterinären BB. Han har i en skrivelse

text: till JO i februari 2010 bl.a. redogjort för sitt arbete med projektet (JO adm. 18:2010).

text: BB är, förutom statsveterinär vid SVA, ordförande för Svenska Jägareförbundet och som sådan arvoderad på halvtid. Svenska Jägareförbundet bedriver viss försäljning av jaktutrustning, däribland den enda för vildsvinsjakt typgodkända fällan. Svenska Jägareförbundet väckte i april 2009, i egenskap av näringsidkare, talan vid Marknadsdomstolen mot AA:s företag avseende bolagets marknadsföring av de två vildsvinsfällor för vilka han tidigare ansökt om typgodkännande och som enligt Naturvårdsverkets projektplan skulle testas i projektet. Marknadsdomstolen biföll i en dom den 21 december 2009 Svenska Jägareförbundets talan och förbjöd vid vite AA:s företag att marknadsföra fällorna om inte bolaget kunde visa att de omfattades av ett beslut om typgodkännande av Naturvårdsverket (dnr C 11/09).

text: Av projektplanen framgick att Naturvårdsverket under den tid som projektet pågick inte skulle komma att typgodkänna några ytterligare vildsvinsfällor och att dispenser endast skulle komma att meddelas vid stort behov av skyddsjakt. Naturvårdsverket hade tidigare typgodkänt en fälla för vildsvinsjakt, ett godkännande som inte påverkades av projektet.

text: SVA och Naturvårdsverket anmodades att yttra sig. SVA inkom, genom generaldirektören CC, med ett yttrande. I SVA:s yttrande, som upprättats efter hörande av BB, uppgavs följande om dennes arbete vid SVA.

text: BB är sedan många år statsveterinär vid SVA. Detta innebär inte en chefsposition utan anger en viss formell kompetensnivå inom ämnesområdet, i detta fall viltfrågor. BB innehar sedan 2007-04-30 ingen chefsposition vid SVA. Han innehar sedan dess en specialistfunktion direkt underställd enhetschefen vid enheten för patologi och viltsjukdomar. BB:s formella position är oförändrad även efter det att han valdes till ordförande i Svenska Jägareförbundet i maj 2007. I samband med att han fått detta förtroendeuppdrag beviljades BB tjänstledighet med 50 %.

text: I fråga om huruvida BB varit jävig då han deltog i vildsvinsfälleprojektet redovisade SVA inledningsvis följande bedömning.

text: BB:s position som ordförande i jägareförbundet och statsveterinär vid SVA utgör en potentiell jävssituation, vilken ledningen vid SVA varit medveten om. Diskussioner har också förts med BB för att inskärpa att uppdrag där jävssituationer kan uppstå inte är förenliga med dennes roll och att han inte kan vara myndighetens föredragande i viltfrågor vid SVA så länge som han innehar ordförandeskapet. Detta var t.ex. en av anledningarna till att BB inte deltog i SVA:s arbete med vargarna i samband med vargjakten vintern 2009/10. Inför omval till ordförandeposten i maj 2010 aktualiserades återigen frågan och togs bland annat upp i SVA:s insynsråd. För att undanröja alla potentiella misstankar om jäv beslöt SVA:s ledning då att BB överhuvudtaget inte ska arbeta operativt med viltfrågor vid SVA under tiden som han uppehåller ordförandeposten. Frågan återstår då om jäv förelåg under den begränsade tid som BB arbetade med vildsvinsfälleprojektet alternativt om frågan om opartiskhet uppenbarligen saknade betydelse för ärendet och projektets genomförande. BB arbetade operativt med projektet men var inte ansvarig för projektet vilket framgår av projektbeskrivning och avtal och han har inte heller fattat några beslut i projektet. Han hade ingen anledning att i sitt arbete som statsveterinär vid SVA lägga annat än veterinärmedicinska aspekter på projektet då han som ordförande i jägareförbundet

text: inte var involverad i målet i Marknadsdomstolen och då det under alla förhållanden redan i maj 2009 fanns ett interimistiskt beslut i domstolen som gick på jägareförbundets linje. Som tidigare påpekats synes det inte heller finnas något skriftligt material där jägareförbundet motsätter sig eller argumenterar mot att fällor används för vildsvin och att fällorna först ska testas.

text: SVA ansåg att man i detta fall kunde bortse från jäv då frågan om opartiskhet uppenbarligen saknade betydelse för projektets genomförande och utvecklade ytterligare argument för denna ståndpunkt samt anförde avslutningsvis:

text: Även om en potentiell jävssituation kunnat föreligga kan SVA således inte se att en reell jävssituation uppkommit då frågan om BB:s uppdrag för jägareförbundet uppenbarligen saknat betydelse för att SVA ska kunna genomföra projektet på ett sakligt och korrekt sätt.

text: Naturvårdsverket inkom, genom tillförordnade generaldirektören DD, med ett yttrande. Efter en beskrivning av projektets bakgrund anförde verket följande om överenskommelsen med SVA och BB:s medverkan.

text: På initiativ av Naturvårdsverket upprättades en överenskommelse mellan Naturvårdsverket och Statens Veterinärmedicinska Anstalt (SVA) där Naturvårdsverket är beställare och SVA leverantör. Målsättningen var att man inom testverksamheten skulle kunna utnyttja den spetskompetens som SVA har inom området. SVA:s uppgift enligt överenskommelsen är, ”genomförande av testverksamhet avseende levande fångstredskap vildsvin och lodjur”. I projektorganisationen finns en beställare (Naturvårdsverket), styrgrupp, projektledare (Naturvårdsverket), projektarbetsgrupp, referensgrupp samt personal som sköter den praktiska delen av testverksamheten. I styrgruppen ingår representanter från Naturvårdsverket, SVA och Jordbruksverket. Styrgruppens roll i detta projekt är att följa och vid behov vägleda det fortsatta arbetet. Det fanns inte anledning för Naturvårdsverket att ifrågasätta SVA:s val av BB, som är statsveterinär och sakkunnig, som deras representant i styrgruppen, eftersom varje myndighet har ansvar för att bedöma lämplig medverkan. BB lämnade styrgruppen den 30 mars 2010, efter beslut av SVA. Några styrgruppsmöten har inte hållits under den tid BB ingick i den. – – – Naturvårdsverket avstår från att ta ställning i fråga till om BB gjort sig skyldig till jäv eller inte.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: I avsikt att skapa garantier för att den grundlagsfästa objektivitetsprincipen efterlevs av förvaltningsmyndigheterna har det i

text: och

text: 12 §§

text: förvaltningslagen

text: (FL) införts generella jävsbestämmelser. I bestämmelsernas förarbeten uppgavs bl.a. att ett ”tillfredsställande skydd mot att myndigheterna låter sig påverkas av ovidkommande hänsyn kan […] ytterst uppnås bara genom regler som klargör i vad mån en myndighetsperson, vars opartiskhet i ett ärende kan sättas i fråga, skall vara skyldig att frånträda handläggningen av ärendet” (

text: prop. 1971:30 s. 351

text: Jävsproblematiken tar inte sikte på en befattningshavares moral och kompetens utan på förekomsten av sådana yttre faktorer som placerar honom eller henne i situationer, där det allmänt sett – oberoende av vem det gäller – föreligger en risk för att ovidkommande hänsyn skulle kunna inverka (jfr Förvaltningslagsutredningens betänkande,

text: SOU 2010:29, s. 327

text: ). Befinner vederbörande sig i en sådan situation spelar det ingen roll om man efteråt kan konstatera, att han eller hon ändå handlat helt klanderfritt. Det saknar även betydelse om den person, vars opartiskhet kan sättas i fråga, själv anser sig objektiv eller av den ansvariga myndigheten bedöms vara det; det är tillräckligt att det föreligger någon omständighet som utifrån sett är ägnad att negativt påverka tilltron till att handläggningen sker utan påverkan av ovidkommande hänsyn.

text: Enligt 11 § första stycket punkt 1 FL är den som ska handlägga ett ärende jävig bl.a. om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv (s.k. intressejäv). Detta gäller enligt punkten 2 även då denne är ställföreträdare för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång (s.k. ställföreträdarjäv). Enligt punkten 5 föreligger jäv hos den som ska handlägga ett ärende även om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet (den s.k. generalklausulen). Enligt andra stycket bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Det gäller t.ex. vid rutinåtgärder, där handläggaren i realiteten inte har några valmöjligheter, eller i andra situationer där denne inte har ett uppdrag som påverkar ärendets utgång.

text: Enligt

text: 12 §

text: FL får den som är jävig inte delta i ärendets handläggning. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne, ska självmant ge det till känna. Vid sidan av myndighetens ansvar för handläggningens objektivitet har den enskilde befattningshavaren alltså ett självständigt ansvar för att jävsbestämmelserna iakttas.

text: Bedömning

text: Projektet syftade till att utarbeta riktlinjer och konstruktionskrav som ska ligga till grund för typgodkännande av fångstredskap. Arbetet skulle bedrivas genom en utvärdering av redskap som förekommer. Anmälaren hade från Naturvårdsverket erhållit besked om att en förutsättning för att hans redskap skulle kunna godkännas var att de utvärderades inom projektet. För varje testat redskap skulle resultat och slutsatser redovisas. I den projektrapport som sedermera färdigställts av SVA har en rekommendation om godkännande/icke godkännande avgetts för vart och ett av redskapen. I projektets styrgrupp ingick inledningsvis, såsom representant för uppdragstagaren SVA, statsveterinären BB. Enligt egna uppgifter har han även varit projektledare för arbetet i fält och på SVA.

text: BB var samtidigt ordförande för Svenska Jägareförbundet. Förbundet bedriver försäljning av jaktutrustning, däribland en för vildsvinsjakt typgodkänd fälla. Under tiden som projektet pågick drev förbundet en rättsprocess mot anmälarens

text: företag rörande vildsvinsfällor. Samma fällor ingick bland dem som skulle testas i projektet enligt Naturvårdsverkets anvisningar till anmälaren.

text: Det råder ingen tvekan om att dessa omständigheter medfört att jäv förelegat för BB. Det är inte uppenbart att frågan om hans opartiskhet saknat betydelse. Det är tvärtom tydligt att hans deltagande var ägnat att rubba tilltron till utvärderingens objektivitet. BB ska därför kritiseras för sin medverkan.

text: Av utredningen framgår att SVA kände till de omständigheter som medförde jäv för BB. SVA måste kritiseras för att han likväl anförtroddes uppdraget.

text: Även Naturvårdsverket måste kritiseras. I ett tidigare ärende – där Naturvårdsverket använt en konsult på ett sätt som stred mot grundlagens objektivitetskrav (

text: JO 2010/11 s. 278

text: ) – konstaterade jag att

text: förvaltningslagens

text: jävsbestämmelser i och för sig inte är tillämpliga på fristående uppdragstagare, men att en myndighet som ger någon annan ett avgörande inflytande över myndighetens beslut likväl måste leva upp till objektivitetskravet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Det innebär bl.a. att myndigheten ska säkerställa att det inte beträffande uppdragstagaren finns omständigheter som är ägnade att negativt påverka tilltron till det tillämpade förfarandets objektivitet. Som framgått har det funnits omständigheter av det slaget beträffande BB och dennes medverkan i projektet för SVA:s räkning. Utredningen visar inte annat än att man inom Naturvårdsverket kände till detta.

text: Jag noterar avslutningsvis att vidare förtroendeskador förebyggdes genom att BB:s medverkan i projektet avbröts i mars 2010 och att detta, som det får förstås, var föranlett av en insikt om att arrangemanget var olämpligt från jävssynpunkt. Det nu aktuella ärendet kan därmed avslutas med den kritik som framförts.


title: Kritik mot Migrationsverket angående ifrågasatt brott mot tystnadsplikt m.m.

text: Anmälan

text: I en skrivelse den 24 april 2006 anmälde AA, som ombud för BB, Migrationsverket. Han uppgav att Migrationsverket hade besvarat brev från en man som hotade BB och därigenom avslöjat att hon befann sig hos verket i Sverige. AA ansåg att verket brutit mot sin tystnadsplikt. Han uppgav också att hotet från mannen hade föranlett Migrationsverket att flytta henne till en annan flyktingförläggning.

text: AA klagade också på Migrationsverkets beslut i BB:s ärende om uppehållstillstånd.

text: Utredning

text: Migrationsverkets handlingar i BB:s asylärende m.m. hämtades in.

text: Migrationsverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig beträffande vad som hade anförts i anmälan om att verket brutit mot tystnadsplikten.

text: I yttrande den 28 augusti 2006 anförde verket, generaldirektören CC, följande.

text: Bakgrund

text: Med anledning av inkommande e-brev från en privatperson som ville ha och lämna uppgifter om en asylsökande kvinna lämnade Migrationsverket vid skilda tillfällen ut uppgift dels om vilken enhet som fått e-brevet för besvarande, dels adressen till ifrågavarande enhet.

text: Kommentar

text: Uppgift om vilken enhet som har att besvara ett enskilt brev till Migrationsverket omfattas inte av sekretess. Inte heller gäller sekretess för uppgifter om adresser till våra enheter. Den som vänder sig till Migrationsverket med frågor måste kunna få besked om vilken enhet eller tjänsteman som har att besvara frågan. Däremot lämnar Migrationsverket inte ut uppgifter om bl.a. enskilda utlänningars adresser, eftersom sådana uppgifter omfattas av sekretess enligt

text: 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: . Det anförda innebär att uppgifter i Migrationsverkets diarium om att någon har lämnat in en ansökan eller skrivit ett brev till verket inte omfattas av någon

text: sekretessregel. Innehållet i en ansökan eller en annan handling kan naturligtvis omfattas av sekretess enligt den nämnda bestämmelsen. Av offentlighetsprincipen följer att en uppgift om att en person har skrivit, t.ex. en ansökan, till en svensk myndighet inte kan hållas hemlig. Den ordningen är en förutsättning för att en sekretessprövning skall kunna göras; den som ställer frågan måste kunna få besked om vart han eller hon skall vända sig för att få svar på frågan om handlingen eller uppgiften kan lämnas ut (jfr

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ). AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret, men hördes inte av.

text: I ett beslut den 6 juli 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om sekretess till skydd för utlänningar finns i

text: 7 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Sekretess gäller enligt första stycket för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. Enligt paragrafens andra stycke gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar och i ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. I verksamhet för kontroll över utlänningar gäller sekretess också för anmälan eller annan utsaga av enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort anmälan eller avgett utsagan eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Beträffande beslut i ärende som avses i detta stycke gäller sekretessen dock endast för uppgifter i skälen.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att en man som uppgav sig vara BB:s make i flera likalydande brev till olika enheter inom Migrationsverket begärde att myndigheten skulle vidta åtgärder i avsikt att återsända BB till Nigeria för att hon där skulle straffas för bigami. Innehållet i brevet hade en hotfull underton. I ett ebrev den 18 oktober 2005, som enligt vad som framgår av handlingarna kom in till ”Upplysningen” hos Migrationsverket, hänvisade mannen till de brev som han tidigare hade skickat. En tjänsteman hos ”Upplysningen” svarade honom i ett ebrev samma dag att verket hade tagit emot brevet och att kvinnans ärende handlades vid myndighetens enhet i Hedemora samt att brevet skulle skickas vidare dit. Mannen gjorde därefter via e-brev en förfrågan angående adressen varefter samma tjänsteman lämnade uppgifter om adressen till enheten i Hedemora.

text: Som verket har anfört omfattas adressuppgifter rörande asylsökande normalt av sekretess enligt

text: (se

text: RÅ 1987 not. 74

text: och

text: RÅ 1992 not. 49

text: Uppgifter om i vilken ort ett asylärende handläggs ger naturligen en tydlig indikation om i vilken ort den asylsökande vistas. I detta fall hade den brevskrivande mannen inte gjort någon förfrågan om var BB:s asylärende

text: handlades. Med hänsyn härtill och med utgångspunkt från att asylsökandes adressuppgifter omfattas av sekretess finner jag det för min del anmärkningsvärt att tjänstemannen lämnade upplysningar om handläggningsorten. Även om jag inte bestämt kan hävda att dessa uppgifter omfattades av sekretess är jag således kritisk till handläggningen.

text: Vad verket har anfört i övrigt rörande offentlighetsprincipen föranleder i detta sammanhang inte något uttalande av mig.

text: Jag har noterat att BB och hennes son genom ett beslut den 13 juni 2006 beviljades permanent uppehållstillstånd.

text: AA:s klagomål i övrigt föranleder inte någon åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende mot Brottsoffermyndigheten angående användande av fullmakt för utbetalning av brottsskadeersättning till någon annan än sökanden

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Brottsoffermyndigheten den 18 och 20 februari 2002 antecknades följande till protokollet under punkten 3.2 (JO:s ärende dnr 278-2002).

text: I ett ärende hade under handläggningen sökanden genom en skrivelse till myndigheten gett en vårdgivare fullmakt att erhålla tillkommande brottsskadeersättning för tandvårdskostnader som uppkommit i anledning av brottet (ärende dnr 6472/2000). Brottsoffermyndighetens nämnd beslutade den 5 november 2001 att tillerkänna sökanden brottsskadeersättning och förordnade att av ersättningen skulle 8 200 kr med stöd av fullmakt betalas till den aktuella vårdgivaren. [Byråchefen] AA uppgav att det förekommer relativt ofta att sökandena ger fullmakt till vårdgivare att erhålla brottsskadeersättning som kan komma att utbetalas. Förfarandet syftar till att tillförsäkra att ersättningen går till vård. Det kan ibland innebära den enda möjligheten för personerna att få vård. JO lät anteckna följande till protokollet. Enligt

text: 16 § första stycket brottsskadelagen

text: får anspråk på brottsskadeersättning inte överlåtas innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. I motiven till bestämmelsen uttalades att den tillkommit för att förhindra att den skadelidande överlåter sitt anspråk på brottsskadeersättning till underpris. Brottsskadeersättning får anses vara tillgänglig för lyftning i och med att det ersättningsprövande organet har meddelat sitt ersättningsbeslut. En överlåtelse i strid med bestämmelsen är ogiltig. Staten kan alltså inte med befriande verkan mot den skadelidande betala ut ersättning till annan som har förvärvat dennes anspråk. Något hinder finns däremot inte mot att betala ut ersättningen till någon som uppträder som befullmäktigat ombud för den skadelidande (

text: prop. 1977/78:126 s. 55

text: Jag beslutade att inhämta Brottsoffermyndighetens yttrande över hur det beskrivna förfarandet överensstämmer med

text: 16 § första stycket brottsskadelagen (1978:413)

text: och uttalanden i förarbetena,

text: prop. 1977/78:126 s. 55

text: Utredning

text: I yttrande den 8 juli 2002 anförde generaldirektören BB följande.

text: Det kan inte betecknas som en överlåtelse av ett anspråk att – som i det nu ifrågavarande ärendet – brottsoffret ger en vårdgivare fullmakt att uppbära hela eller

text: del av den brottsskadeersättning som möjligen kan komma att utgå. För det första villkoras ju fullmakten av att brottsskadeersättning skall komma att utgå, vilket ju svårligen kan garanteras på detta stadium. För det andra kan en sådan fullmakt återkallas när som helst under handläggningen. Om denna form av befullmäktigande ändå skulle jämställas med en ”överlåtelse av anspråk på brottsskadeersättning” är situationen fjärran från den som ifrågavarande bestämmelse i

text: brottsskadelagen

text: är satt att förhindra, nämligen att brottsoffret till underpris överlåter sin kommande brottsskadeersättning och således tillfogas en ekonomisk skada. Brottsoffermyndighetens förfarande dikteras av brottsoffrets intresse att få sina vårdbehov omedelbart tillgodosedda. I ett samhälle där möjligheten att betala för vården styr vårdgivarnas intresse att tillhandagå den skadade, är det av väsentlig betydelse för ett brottsoffer med dålig ekonomi att kunna erbjuda betalning för vården genom att hänvisa till den kommande ”troliga” brottsskadeersättningen. Skulle inte detta vara möjligt får den skadade finna sig i att stå utan behandling till dess rättsväsendets hantering är klar och brottsskadeärendet kunnat handläggas. En sådan ordning skall brottsoffer inte behöva acceptera. Då förfarandet med fullmakt inte innebär något ekonomiskt risktagande för brottsoffer står det inte heller i motsatsställning till bestämmelsens motiv.

text: Bedömning

text: Som framgått av det föregående föreskrivs i

text: 16 § första stycket brottsskadelagen

text: att anspråk på brottsskadeersättning inte får överlåtas innan ersättningen är tillgänglig för lyftning.

text: I Brottsoffermyndighetens ärenden om brottsskadeersättning förekommer det att sökanden lämnar en fullmakt om att brottsskadeersättning som kan komma att utbetalas skall utbetalas till en vårdgivare. Även om detta inte är en direkt överlåtelse av ett anspråk på ersättning ligger det mycket nära en sådan situation. En skillnad är visserligen att sökanden kan återkalla sin fullmakt och på så sätt förhindra en utbetalning till någon annan än honom själv. Om en fullmakt inte återkallas har det tillämpade förfarandet dock utifrån den ersättningsberättigades utgångspunkt fått samma effekt som en överlåtelse av anspråket på ersättning. Huruvida Brottsoffermyndigheten i de nu aktuella fallen underrättar sökanden om att han eller hon kan återkalla sin fullmakt framgår inte av utredningen i detta ärende.

text: Mot bakgrund av det föreskrivna förbudet mot överlåtelser av anspråk på brottsskadeersättning framstår myndighetens användning av fullmakter för utbetalning till någon annan än sökanden som tveksam. Det tillämpade förfarandet har inte heller berörts i motiven till lagen; omnämnandet där (

text: prop. 1977/78:126 s. 55

text: ) av en fullmaktssituation avser uppenbarligen ett ombud som företräder den sökande i ärendet hos myndigheten. Enligt Brottsoffermyndighetens mening finns det sakliga skäl för att ersättningen skall kunna betalas ut direkt till en vårdgivare med stöd av fullmakt. Jag har förståelse för dessa skäl. Det kan dock enligt min mening med hänsyn till det absoluta förbudet i

text: 16 § första stycket brottsskadelagen

text: finnas anledning att överväga om inte förfarandet bör ges särskilt stöd i författning. Jag översänder därför en kopia av detta beslut till Regeringskansliet, Justitiedepartementet. Initiativärendet avslutas.


nyckelord: Omprövning Överklagande

title: En försäkringskassa beslutade i ett ärende om arbetsskadelivränta utan att beakta i rätt tid inkomna synpunkter från den försäkrade. Även fråga om förutsättningarna för ändring av beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring

text: Justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

text: En försäkringskassa har meddelat beslut i ett ärende om arbetsskadelivränta utan att beakta i rätt tid inkomna synpunkter från den försäkrade. Även fråga om förutsättningarna för ändring av beslutet med stöd av

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring

text: Anmälan

text: AA klagade på att dåvarande Västra Götalands läns allmänna försäkringskassa hade låtit avgöra hans ärende rörande rätt till högre livränta utan att beakta hans synpunkter, trots att dessa skickades till försäkringskassan per telefax innan den av försäkringskassan utsatta tidsfristen hade löpt ut.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över anmälan. I yttrandet anförde biträdande direktören BB i huvudsak följande (bifogade handlingar har här uteslutits).

text: Utredning

text: AA uppbär sedan december 1999 livränta p.g.a. arbetsskada (skada i en axel). – Den 5 november 2003 kommer ansökan in om förhöjning av livräntan. – Den 23 mars 2004 upprättas en föredragningspromemoria. – Den 13 april 2004 sker kvalitetssäkring av ärendet. – Den 15 april 2004 kommuniceras ärendet och AA får tid fram till den 30 april 2004 med att komma in med synpunkter. – Den 29 april 2004 kommer AA, via faxmeddelande, in med synpunkter. Dessa synpunkter kommer inte socialförsäkringsnämnden till del när man beslutar i ärendet den 3 maj 2004. I ett brev till AA, daterat den 3 maj 2004, meddelar Försäkringskassans tjänsteman att han inte läste faxmeddelandet förrän efter nämndens sammanträde tidigare samma dag. AA:s synpunkter kunde därför inte framföras till nämnden före beslutet. AA uppmanades i samma brev att överklaga beslutet varvid de aktuella synpunkterna kunde komma att beaktas.

text: Arbetsskadekontorets bedömning

text: Kontorschefen har i sitt yttrande anfört att när det gäller försäkringskassans handläggning finnes en hel del att önska.

text: När ett yttrande kommer in inom föreskriven kommuniceringstid skall givetvis detta yttrande framföras till socialförsäkringsnämnden innan beslut fattas i ärendet. Vi har således inte tillämpat

text: förvaltningslagen

text: (§ 17) på ett korrekt sätt. När vi i efterhand uppmärksammade misstaget hade det rätta förfaringssättet varit att åter pröva ärendet i nämnden, nu med stöd av

text: 8 kap. 12 §

text: LAF jämfört med

text: 20 kap. 10 a §

text: AFL. Så har alltså inte skett. Vi kan tyvärr också konstatera att journalföringen i akten är bristfällig. Kontorschefen har kommit fram till följande slutsatser. För att undvika en upprepning av ovan beskrivna misstag vidtas följande åtgärder: 1. Skärpt postmottagningsrutin så att vi säkrar att någon med rätt kompetens alltid tar del av inkommen post. 2. Organisatoriskt göra förändringar så att arbetsskadeutredare inte arbetar ensamma på ett lokalkontor, där ingen annan kan gå in vid frånvaro eller dylikt. 3. Vidta kompetensutvecklingsåtgärder när det gäller förvaltningsrätt bland kontorets arbetsskadeutredare. Dylika insatser har nyligen (maj 2004) genomförts för konsulter/föredragande vid arbetsskadekontoret. 4. Särskild genomgång har förts med berörd handläggare och kommer att föras med kontorets samtliga handläggare.

text: Länskontorets bedömning/åtgärder

text: Vi kan av kontorschefens redogörelse klart konstatera att det funnits brister i handläggningen. Det är, förutom att inkomna handlingar inte kommit socialförsäkringsnämnden tillhanda före beslut, en alltför snävt tilltagen kommuniceringstid. Den försäkrade bör normalt få 14 dagar på sig att yttra sig efter det att hon eller han fått del av handlingarna. I aktuellt ärende, med beaktande av dagens postgång och helgdagar, borde slutdatum ha fastställts mer generöst. Vidare är förfarandet att uppmana den försäkrade att överklaga beslutet otillfredsställande. Ärendet har nu överklagats och länsrätten har informerats om att kommuniceringssvaret inte kommit socialförsäkringsnämnden tillhanda. Berörd kontorschef är, som framgår av hans yttrande, klart medveten om påvisade brister och den framtagna åtgärdsplanen bedöms tillräcklig för att komma tillrätta med problemen. Några ytterligare åtgärder från försäkringskassan centralt är därför inte aktuella.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Som försäkringskassan anfört i sitt remissvar finns det brister i handläggningen av AA:s ärende. Jag ser allvarligt på detta och då särskilt på att försäkringskassan inte såg till att socialförsäkringsnämnden fick del av inkomna handlingar innan den avgjorde ärendet. För detta kan myndigheten inte undgå kritik.

text: Försäkringskassan har vidtagit åtgärder för att undvika en upprepning av ovan redovisade misstag, bl.a. har postmottagningsrutinerna skärpts och kompetensutvecklingsåtgärder genomförts när det gäller arbetsskadeutredarnas kunskaper i förvaltningsrätt. Mot den bakgrunden saknas det anledning för mig att vidta någon ytterligare åtgärd.

text: Till sist vill jag något beröra det som försäkringskassan sade i sitt remissvar om att ärendet skulle kunna prövas igen i socialförsäkringsnämnden med stöd av 20 kap.

text: 10 a § AFL. Detta är givetvis riktigt, men i ett fall som detta endast under

text: förutsättning att beslutet – i ljuset av det material som av förbiseende inte beaktats – framstår som uppenbart felaktigt på någon av de grunder som anges i lagrummet. Denna bedömning torde – i likhet med vad som gäller vid överklaganden – kunna göras av en tjänsteman vid kassan. Om bedömningen utmynnar i att ärendet inte kan tas upp igen av försäkringskassan är det lämpligt att kassan – som den också gjorde i detta fall – erinrar den försäkrade om möjligheten att överklaga beslutet.

text: Ärendet avslutas.