avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Åstorps kommun och dess ordförande, som brutit mot offentlighetsprincipen och regeringsformens krav på saklighet

sammanfattning: När en ny kommunchef skulle tillsättas anlitades ett rekryteringsföretag. Ansökningshandlingar som inkom till företaget behandlades felaktigt som om de inte vore allmänna. En person som begärde ansökningshandlingar utlämnade fick inte del av dem. Handlingar hade dessförinnan även undanhållits för ledamöter av kommunstyrelsen vid beslutstillfället. Beslutsunderlaget var därmed bristfälligt och beslutet – som sedermera upphävdes av domstol – stred därför mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Bakgrund och anmälan

text: När Åstorps kommun skulle anställa en ny kommunchef anlitades ett rekryteringsföretag. Enligt överenskommelsen mellan kommunen och rekryteringsföretaget skulle bolaget sköta annonseringen av tjänsten och motta ansökningshandlingarna.

text: Efter att ansökningstiden hade gått ut fanns det 48 sökande till tjänsten. Rekryteringsföretaget gjorde en första gallring genom att ställa de sökandes meriter mot den kravprofil som hade tagits fram. De 16 sökande som motsvarade profilen presenterades för kommunstyrelsens arbetsutskott med kompletta ansökningshandlingar. Därefter valdes sex personer ut. De intervjuades av tre grupper; en politikergrupp bestående av kommunstyrelsens arbetsutskott, en chefsgrupp bestående av förvaltningscheferna och en facklig grupp. Samtliga grupper hade tillgång till sökandenas handlingar. Därefter beslutade kommunstyrelsens arbetsutskott att föreslå en av de sökande.

text: Vid kommunstyrelsens möte den 18 oktober 2010 yrkade ordföranden, AA, att den av arbetsutskottet föreslagne skulle anställas. Efter att ett yrkande om att ärendet skulle återremitteras till rekryteringsgruppen för ytterligare beredning hade röstats ned, beslutade majoriteten i kommunstyrelsen att anställa den person som föreslagits.

text: Den 21 oktober 2010 begärde BB att få del av de ansökningshandlingar som låg till grund för beslutet. AA nekade honom detta med hänvisning till att handlingarna förvarades hos rekryteringsföretaget.

text: I en anmälan till JO klagade BB på hur kommunstyrelsens arbetsutskott och dess ordförande hade handlagt rekryteringsärendet och på att han förvägrats rätten att ta del av ansökningshandlingarna. Enligt BB hade AA och kommunstyrelsens majoritet på kommunstyrelsens möte den 18 oktober 2010 även nekat ledamöter att ta del av ansökningshandlingarna.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen anmodades att yttra sig. Styrelsen redogjorde för hur rekryteringsärendet hade handlagts. Utöver vad som redovisats ovan framhölls att kommunen hade försökt tillgodose vissa av de sökandes önskemål om att få bli behandlade konfidentiellt. De ansökningshandlingar som distribuerats till intervjugrupperna borde dock ha betraktats som allmänna.

text: När det gällde BB:s begäran den 21 oktober 2010 medgav kommunstyrelsen att handläggningen av denna var felaktig. Han hade numera fått ut ansökningshandlingarna avseende de sex sökande som blivit intervjuade.

text: Av utredningen framgår vidare att kommunstyrelsens beslut att anställa ny kommunchef överklagades till Förvaltningsrätten i Malmö. Enligt överklagandet hade kommunstyrelsens ledamöter inte fått tillgång till tillräckligt beslutsunderlag inför beslutet. Med hänvisning till sekretess hade inga meritförteckningar eller andra uppgifter om de sökande gjorts tillgängliga för ledamöterna ens på förfrågan.

text: I sin dom den 14 november 2011 (mål 13905-10) konstaterade förvaltningsrätten att ett antal av kommunstyrelsens ledamöter hade nekats möjlighet att ta del av ansökningsmaterial. Förvaltningsrätten fann det självklart att ledamöter vid en beslutsprocess skulle ha tillgång till ett fullständigt underlag om sådant fanns att tillgå. Kommunstyrelsens ledamöter hade inte kunnat fatta ett sakligt grundat beslut, eftersom de hade förvägrats material som uppenbarligen kunde ha haft avgörande betydelse för deras ställningstagande i frågan och utgången i omröstningen. Domstolen upphävde därför kommunstyrelsens beslut såsom stridande mot

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . – Domen har vunnit laga kraft.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, finns grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. Där framgår att en handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och är inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses inkommen till myndigheten när den anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare tillhanda.

text: En allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det

text: ska ske på stället och utan avgift. Den som så begär har också rätt att mot avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Om en handling inte lämnas ut har den som begär handlingen rätt till ett skriftligt beslut som kan överklagas (jfr

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL).

text: Grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar finns i

text: 5 kap.

text: OSL. Enligt huvudregeln ska allmänna handlingar registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Bedömning

text: Allmänt Frågor kring allmänhetens rätt till insyn i samband med rekrytering av kommuntjänstemän har aktualiserats hos JO ett flertal gånger under årens lopp, se bl.a. JO 1989/90 s. 415, JO 1990/91 s. 391, JO 1992/93 s. 622 och

text: JO 2003/04 s. 442

text: . I rättspraxis har saken behandlats bl.a. i

text: RÅ 1989 ref. 29

text: (jfr även RÅ 1984 2:49) och i

text: RÅ 1996 ref. 25

text: . Rättsläget klargjordes i det sistnämnda målet, där Regeringsrätten i plenum tog upp principfrågan om hur handlingar som förvaras hos ett rekryteringsföretag ska bedömas från offentlighetssynpunkt. Regeringsrätten anförde:

text: Av

text: 2 kap. 3 §

text: TF framgår att en handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § samma kapitel i TF är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses enligt 2 kap. 6 § inkommen till en myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare tillhanda. Enligt 2 kap. 7 § gäller som huvudregel att en handling anses upprättad när den har expedierats. Vad som framkommit i målet visar att de handlingar som begärts utlämnade utgjort ett led i ett kommunalt tjänstetillsättningsärende. Annonsens utformning och vad som i övrigt upplysts i målet, bl.a. om handläggningen av ärendet, ger vid handen att konsultbolaget mottagit de ifrågavarande handlingarna i kommunens ställe och att handlingarna varit tillgängliga för kommunen från det att de kommit in till bolaget och därefter åtminstone till dess ärendet beretts så långt att en enda person uppmanades att söka tjänsten. Bolaget måste därför anses ha mottagit och förvarat handlingarna för kommunens räkning. På grund därav har de varit att anse som allmänna handlingar och kommunen hade när framställningen gjordes bort infordra dem för att pröva framställningen i sak. Det avgörande för hur handlingar i ärenden av detta slag ska bedömas från offentlighetssynpunkt är således om de mottagits i den kommunala myndighetens ställe och är tillgängliga för myndigheten. Om så är fallet saknar det betydelse var handlingarna rent fysiskt förvaras. Detta ligger väl i linje med offentlighetsprincipens syfte och tillämpning i andra sammanhang, t.ex. när det gäller handlingar som befattningshavare förvarar i hemmet och digitala upptagningar i en databas som en myndighet har tillgång till oavsett var databasen finns.

text: Om ett rekryteringsföretag har i uppdrag att motta ansökningshandlingar och intresseanmälningar som avser ett hos en myndighet pågående tjänstetillsättningsärende får det anses ske för myndighetens räkning. Det torde vidare ligga i sakens natur att myndigheten som uppdragsgivare har möjlighet att ta del av sådana handlingars innehåll. Ansökningar och intresseanmälningar som ges in till ett rekryteringsföretag blir därmed i enlighet med Regeringsrättens avgörande typiskt sett att betrakta som allmänna.

text: Det är självfallet angeläget att rekrytering till kommunala tjänster kan ske på ett ändamålsenligt sätt. Men om privata företag anlitas i ett sådant ärende måste det ske under beaktande av de särskilda villkor – rörande bl.a. vikten av insyn – som gäller för det allmännas verksamhet och som skiljer denna från vad som är brukligt i privata sammanhang. Det finns tendenser till att tjänsterekryteringar läggs ut på konsulter i syfte att begränsa allmänhetens insyn. För att stävja sådana försök att kringgå offentlighetsprincipen bör de av Regeringsrätten fastslagna kriterierna tillämpas strängt. Handläggningen i detta ärende Det ärende som ska bedömas gällde anställande av en kommunchef. Kommunen anlitade det privata företaget Personal Direkt. Företaget genomförde annonsering och mottog ansökningshandlingar. Ett stort antal personer sökte tjänsten. Företaget presenterade ett urval av de sökande för kommunstyrelsens arbetsutskott, varvid en mindre grupp valdes ut för intervjuer. Intervjuerna genomfördes av företrädare för kommunen, inklusive fackliga företrädare.

text: Förfarandet innebar att det privata företaget mottog ansökningshandlingar i kommunens ställe. Som samarbetet mellan kommunen och företaget var upplagt får kommunen anses ha haft tillgång till handlingarnas innehåll; något annat har inte heller påståtts från dess sida. Ansökningarna var således allmänna handlingar och skulle ha behandlats som sådana. De innehöll såvitt framkommit inte några sekretesskyddade uppgifter. BB skulle därför omgående ha fått del av de handlingar han efterfrågade.

text: Av förvaltningsrättens ovan redovisade dom framgår att ett antal av kommunstyrelsens ledamöter nekades möjlighet att ta del av ansökningsmaterial. Eftersom handlingarna av allt att döma var offentliga hade de redan av detta skäl rätt att ta del av materialet. Framför allt skulle de dock i egenskap av kommunstyrelseledamöter ha haft full tillgång till underlaget för det beslut de hade i uppdrag att fatta. Att de nekades detta är uppseendeväckande och innebar – som förvaltningsrätten konstaterat – ett brott mot grundlagens krav på att myndigheter i sin verksamhet ska iaktta saklighet.

text: Kommunstyrelsen och dess ordförande AA ska mot denna bakgrund kritiseras för det sätt på vilket anställningsärendet från offentlighetssynpunkt handlagts och för att beslutet fattades i strid med

text: 1 kap. 9 § regeringsformen


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Umgänge Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Skärholmens stadsdelsnämnd i Stockholms kommun får kritik för att inte ha verkställt en domstols dom om umgänge med umgängesstöd

org: jo

sammanfattning: Tingsrätten beslutade att ett barn skulle ha rätt till umgänge med sin pappa i närvaro av umgängesstöd. Vid verkställighet av tingsrättens dom ställde stadsdelsnämnden upp ett villkor om att en tolk skulle närvara vid umgänget. Eftersom nämnden inte lyckades få tag i en tolk kunde umgänget inte komma till stånd. När en domstol har beslutat om umgänge med umgängesstöd är nämnden skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget (6 kap. 15 c § föräldrabalken). Nämndens uppgift efter domstolens beslut är av rent verkställande karaktär. Nämnden kan ställa upp vissa ordningsföreskrifter och liknande när nämnden tillhandahåller umgängesstöd, inte minst när umgänget sker i lokaler som förvaltningen tillhandahåller för umgänget. Föreskrifterna kan röra t.ex. vilken del av lokalerna den enskilde och andra får vistas i och andra regler som syftar till att man inte stör andra personer som har umgänge vid samma tidpunkt. Nämnden får dock inte ställa upp villkor för umgänget som i praktiken begränsar barnets rätt till umgänge med föräldern. I beslutet konstaterar JO att tingsrätten varken i sin dom eller på annat sätt har uttalat något om att det vid sidan av umgängesstödet skulle finnas en tolk med vid umgängestillfällena. JO konstaterar också att nämndens villkor om att en tolk skulle vara med vid umgänget uppenbarligen inte utgjorde en ren ordningsregel. Nämnden hade alltså inte något stöd för att ställa upp ett villkor om att en tolk skulle vara med vid umgänget. JO kritiserar stadsdelsnämnden för att den inte verkställde tingsrättens dom.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA och BB har två barn tillsammans som är födda 2003 och 2008. Under 2015 ansökte BB om äktenskapsskillnad vid Södertörns tingsrätt och yrkade att hon ensam skulle ha vårdnaden om barnen.

type: stycke

text: Den 24 januari 2017 beslutade tingsrätten att BB skulle ha ensam vårdnad om barnen. Vidare beslutade tingsrätten att det yngsta barnet skulle ha rätt till umgänge med AA under tre timmar varannan helg i närvaro av umgängesstöd. Umgänge med umgängesstöd skulle pågå i högst tre månader.

text: Anmälan

text: I en anmälan klagade AA på socialtjänsten (Familjerätt Sydväst) i Stockholms kommun och uppgav bl.a. att familjerätten inte verkställt Södertörns tingsrätts dom från den 24 januari 2017 om umgänge med umgängesstöd.

text: Utredning

text: JO begärde att Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan till JO. I remissvaret anförde nämnden bl.a. följande:

text: - - - Familjerätt Sydväst har bedömt att umgänget inte kan verkställas med anledning av stor oro för att barnens trygghet skulle komma att äventyras vid umgängestillfällena. Oron grundar sig på att barnen vid tidigare umgängen visat tecken på otrygghet och ovilja till att träffa umgängesföräldern. Bedömningen har haft sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Familjerätt Sydväst har på olika sätt försökt hitta lösningar för att umgänget ska blir tryggare för barnet. Familjerätten har även föreslagit och undersökt möjligheterna för andra stödinsatser till umgängesföräldern vad gäller att utveckla föräldraförmåga i syfte att umgängesföräldern ska sätta barnens behov i fokus och därmed skapa förutsättningar för en trygg relation dem emellan.

text: Förvaltningens redogörelse

text: Ärendet rör AA och hans två barn födda 2003 och 2008.

text: Beslut om umgänge mars 2016 Den 9 mars 2016 inkom beslut från Södertörns tingsrätt om umgängesstöd gällande AA och hans två barn. Enligt beslutet ska barnen ha umgänge med sin pappa med umgängesstöd under två timmar varannan lördag. I tingsrättens beslut fanns inget slutdatum för umgänget fastställt då målet om makarnas äktenskapsskillnad ännu inte var avgjort. I april 2016 genomförde Familjerätt Sydväst enskilda uppstartsmöten med föräldrarna för att planera umgänget. En umgängesplan fastställdes som även innefattade samtal med barnen samt invänjningstider i umgängeslokalen. Under perioden 24 april till och med 16 juli 2016 ägde umgänge rum under sex tillfällen i Familjerätt Sydvästs umgängeslokal i Älvsjö. Vid samtliga umgängen närvarade umgängesstödjare samt tolk. Umgängesstödjarna observerade att barnen visade tecken på otrygghet vid samtliga umgängestillfällen med sin pappa. Vidare har umgängesstödjarna observerat att det yngre barnet haft vissa goda stunder med sin pappa medan det äldre barnet tydligt tagit avstånd både verbalt och fysiskt under umgängestillfällena. Umgängesstödjarna har hört att AA pratat illa om barnens mamma inför barnen och trots umgängesstödjarnas uppmaningar och förslag på annat bemötande har detta fortsatt. Under pågående insats med umgängesstöd har Familjerätt Sydväst haft enskilda uppföljande samtal med föräldrarna vid flertal tillfällen i syfte att försöka skapa en tryggare miljö för barnen. Handläggarna vid Familjerätt Sydväst har i uppföljningssamtal med AA betonat vikten av att han inte talar illa om barnens mamma inför barnen och på olika sätt undersökt hur han kan göra för att barnen ska känna sig trygga med honom. Handläggarna har uppfattat att AA har haft svårt att fokusera på barnens behov även under deras samtal. Barnens mamma har uttryckt oro för att barnen påverkas negativt av umgänget då de varit ledsna efter umgängena bland annat då pappan talat illa om henne vid umgängena.

text: Familjerätt Sydväst har även haft två uppföljningssamtal med barnen. Under det första uppföljningssamtalet framförde barnen önskemål om att deras pappa ska visa mer intresse för dem under umgängena och inte prata illa och ställa frågor om deras mamma. Vid det sista uppföljningssamtalet uttryckte barnen klart och tydligt att de inte ville fortsätta med umgängena då det inte blivit bättre och då de fortfarande kände sig otrygga. Med anledning av att barnen upplevt otrygghet under umgängena och då AA inte förmått att sätta barnen i fokus bedömde Familjerätt Sydväst att umgänget behövde avbrytas. Den 9 september rapporterade Familjerätt Sydväst till Svea hovrätt hur umgänget fungerat samt att umgänget avbrutits med anledning av ovanstående.

text: Beslut om umgänge januari 2017 Den 24 januari 2017 beslutade Södertörns tingsrätt att det yngsta barnet ska ha rätt till umgänge med sin pappa under tre timmar varannan helg med umgängesstöd i den umgängeslokal som de tidigare besökt. Umgänget skulle pågå i högst tre månader enligt tingsrättens beslut. I februari 2017 genomförde Familjerätt Sydväst enskilda uppstartsmöten med föräldrarna för att planera umgänget. I inledande uppstartsmöten med AA framkom önskemål om att byta umgängesstödjare då han saknade förtroende för umgängesstödjarna och menade att de rapporterat felaktigheter och anklagat honom för sådant som inte stämmer. Familjerätt Sydväst bedömde det som olämpligt att byta umgängesstödjare dels då det inte var möjligt rent praktiskt och dels då barnen redan skapat en trygg relation med dessa umgängesstödjare. Kontinuitet och en trygg relation med umgängesstödjarna bedömdes som en viktig förutsättning för att det yngsta barnet ska kunna känna sig trygg under umgängena. Vidare bedömde Familjerätt Sydväst i samband med uppstartsmötena att AA fortsatt saknade förmåga att se sin egen del i att skapa trygghet för barnen under umgängena samt en oförmåga att sätta barnens behov i fokus. För att få till stånd umgängestillfällena enligt beslut från domstol har Familjerätt Sydväst vid ett flertal tillfällen försökt ordna med en tolk på dialekten sylheti dock utan lyckat resultat. Den främsta orsaken till att tolk inte har kunnat ordnas beror på att tolk med aktuellt språk och dialekt inte har funnits att tillgå på helgerna. Det finns från stadsdelsnämndens sida inget krav på att tolk ska närvara vid umgängena i umgängeslokalen. Det är vanligt att föräldrar talar sitt modersmål med sina barn utan att tolk närvarar. Utifrån tidigare kännedom har dock oron för barnens situation och tidigare upplevda otrygghet föranlett bedömningen att det fanns en stor risk att umgängena inte skulle bli bra för barnet om de skulle ske utan tolk. Familjerätt Sydväst bedömde att det för barnets bästa är av stor vikt att umgängesstödjarna har möjlighet att gå in och avbryta umgänget i det fall AA likt tidigare fokuserar på mamman i stället för på barnen. Oron för att umgängena inte skulle bli bra för barnet förstärktes då AA i samtal med handläggarna inte visade på någon förändring vad gäller att sätta barnen i fokus. Vidare bedömde Familjerätt Sydväst att umgänge med umgängesstöd inte är rätt insats för barnen och föräldrarna. Familjerätt Sydväst ansåg att det skulle vara positivt för barnen om deras pappa sökte och tog emot stöd i sitt föräldraskap. Föräldrarna och det yngsta barnet informerades om familjerättens bedömning och var positiva till att handläggarna vid familjerätten undersöker möjlighet till stöd genom socialtjänsten vad gäller föräldraskapet. Handläggarna på Familjerätt Sydväst har undersökt möjligheterna till stöd och hjälp från socialtjänsten i berörd kommun/stadsdel samt har även haft en dialog kring AA:s stödbehov i föräldraskapet med den pågående samtalskontakt som han har på stadsdelsförvaltningen. Den 11 april 2017 rapporterade Familjerätt Sydväst att umgänge med umgängesstöd inte har kunnat verkställas.

text: Förvaltningens bedömning av handläggningen

text: Syftet med umgängesstödet är att det ska bidra till trygghet för barnet. Det är inte en umgängesförälders behov av stöd eller den andre förälderns tveksamheter till umgänget som i sig ska ligga till grund för bedömningen av om umgängesstöd behövs eller inte. Umgängesstöd bör begränsas till situationer då det ur barnets synvinkel är befogat. När det enbart gäller en förälders eventuella behov av stöd och hjälp vid umgängesrättens utövande bör stöd- och hjälpbehovet prövas i de former som finns enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Nämnden har även en skyldighet att agera om umgänget enligt nämndens bedömning bör avbrytas, exempelvis om barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter (Familjerätt, Kommunernas arbete med umgängestöd, Socialstyrelsen). Barnets bästa har varit utgångspunkten för familjerättens bedömning vad gäller att inte verkställa umgänge med umgängesstöd enligt domstolens beslut i AA:s ärende i januari 2017. Bedömningen är att umgängesstödet under rådande förutsättningar inte kunde säkerställa barnets trygghet under umgängena. I uppstartssamtalen med AA var det tydligt att hans behov av stöd i sin föräldraroll var fortsatt stort. Umgängesstödjarna har rapporterat att de vid tidigare umgängen då tolk närvarat fått ingripa då det han uttryckt verbalt till barnen bidragit till otrygghet. Familjerätten har uppfattat att umgängesstödjarnas uppgift under rådande omständigheter tenderar att handla om förälderns behov av stöd och hjälp snarare än barnets. Familjerätt Sydväst har på olika sätt försökt hitta lösningar för att umgänget ska blir tryggare för barnet i samtal med umgängesföräldern samt även föreslagit och undersökt möjligheterna för andra stödinsatser i socialtjänstens regi vad gäller att utveckla umgängesförälderns föräldraförmåga. Förvaltningen bedömer att familjerättens handläggning har varit förenlig med barnets bästa och att familjerätten har fullgjort sitt ansvar att avbryta umgänget då det fanns en överhängande risk för att barnets trygghet inte kunde garanteras. Omständigheten att tolk inte kunnat tillhandahållas bedöms vara sekundär då umgängesstödjarnas uppdrag vanligtvis kan genomföras utan tolk. Skälen till att tolk bedömts som nödvändigt i detta ärende har handlat om en stor oro för att barnets trygghet äventyras om umgängesstödjarna inte förstår vad som sägs. De umgängen som skedde med tolk under 2016 avbröts med anledning av att barnen var otrygga samt med anledning av att umgängesstödjarna behövde ingripa för att skydda barnen från att höra sin pappa prata illa om deras mamma. Förvaltningen bedömer att familjerättens oro för att genomföra umgängena, med eller utan tolk, varit befogad mot bakgrund av hur umgängesföräldern agerat i tidigare umgängen samt då handläggarna i uppstartssamtalen inför umgänge under 2017 upplevde att det inte skett någon förändring.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering

text: Umgänge med umgängesstöd regleras i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB. Enligt den bestämmelsen gäller följande. När en domstol beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får den, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska domstolen inhämta yttrande från socialnämnden. Socialnämnden ska efter domstolens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Socialnämnden

text: ska följa upp hur umgänget fungerar och verka för att stödet inte består längre än nödvändigt. Vad som är bäst för barnet är avgörande vid alla beslut om umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas avseende särskilt vid risken för att barnet far illa (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB).

text: Innan domstolen fattat beslut om umgänge med umgängesstöd är det socialnämndens uppgift att i ett yttrande till domstolen ange sin inställning till om det tänkta umgänget med umgängesstöd är praktiskt genomförbart. Nämnden ska däremot inte ange sin inställning till om umgänget med umgängesstöd är lämpligt eller inte (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). När domstolen har beslutat om umgänge med umgängesstöd är socialnämnden skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget. Socialnämndens uppgift efter domstolens beslut är därför av rent verkställande karaktär (se bl.a.

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: , JO 2013/14 s. 430, dnr

text: och JO:s beslut den 17 maj 2018, dnr

text: Efter att domstolens avgörande har verkställts ska socialnämnden följa upp hur umgänget fungerar. Hur omfattande behovet av uppföljning är i ett visst ärende får avgöras utifrån ärendets karaktär.

text: Särskilda händelser i anslutning till umgängestillfällena kan självklart påverka behovet av uppföljning. Om socialnämnden bedömer att umgänget bör avbrytas, t.ex. för att barnet mår dåligt av umgänget eller riskerar att fara illa om det fortsätter, har nämnden en skyldighet att agera. I en sådan situation har socialnämnden olika handlingsalternativ. Nämnden kan föreslå föräldrarna att väcka talan om ändring av umgängesbeslutet eller själv väcka en sådan talan (se

text: 6 kap. 15 a §

text: FB och

text: prop. 2005/06:99 s. 89

text: f.). Nämnden kan också inleda en utredning enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd (se

text: prop. 2009/10:192 s. 31

text: Skärholmens stadsdelsnämnds handläggning i det aktuella fallet

text: Skärholmens stadsdelsnämnd har i sitt remissvar anfört att familjerättsenheten ansåg att umgänge med umgängesstöd inte var rätt insats för barnen och föräldrarna. Som jag anfört ovan angående innebörden av den rättsliga regleringen har det inte legat på nämnden att göra den bedömningen, utan det är domstolen som ska ta ställning till frågan om umgängesstöd. Nämndens handläggning är begränsad till att verkställa domstolens beslut.

text: Enligt familjerättsenheten var den avgörande orsaken till att tingsrättens beslut om umgängesstöd inte kunde verkställas att den inte lyckades ordna en tolk som kunde närvara vid umgänget. Om en tolk inte var med vid umgängestillfällena fanns det enligt enheten en överhängande risk för att barnets trygghet inte kunde garanteras.

text: Det ligger i sakens natur att nämnden kan ställa upp vissa ordningsföreskrifter och liknande när den tillhandahåller umgängesstöd. Inte minst när umgänget

text: sker i lokaler som förvaltningen tillhandahåller för umgänget kan det finnas skäl att ha sådana föreskrifter. Föreskrifterna kan röra t.ex. vilken del av lokalerna den enskilde får vistas i och andra regler som syftar till att man inte stör andra personer som har umgänge vid samma tidpunkt. Nämnden får dock inte ställa upp villkor för umgänget som i praktiken begränsar barnets rätt till umgänge med föräldern.

text: I det aktuella fallet ställde nämnden upp ett villkor om att en tolk skulle finnas med vid umgängestillfällena. Jag har inte underlag för att uttala mig om huruvida det fanns skäl för nämndens ståndpunkt. Oavsett hur man ser på frågan kan jag konstatera att tingsrätten varken i sin dom eller på annat sätt uttalat att det vid sidan av umgängesstödet skulle finnas en tolk med vid umgängestillfällena. Eftersom nämnden inte lyckades få tag i en tolk kunde umgänget inte komma till stånd. Nämndens föreskrift har uppenbarligen inte utgjort en ren ordningsregel. Det har alltså inte funnits något stöd för nämnden att ställa upp ett krav på att en tolk skulle vara med vid umgänget.

text: Det är av grundläggande betydelse att det som en domstol har bestämt följs av den myndighet som ska verkställa beslutet. Nämnden ska kritiseras för att den inte verkställde tingsrättens dom.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot en rådman vid Helsingborgs tingsrätt för långsam handläggning av ett brottmål där den tilltalade var under 18 år

sammanfattning: Ett åtal mot en person född år 1991 kom in till Helsingborgs tingsrätt i början av januari 2008. Sedan den första huvudförhandlingen ställts in på begäran av den tilltalade var målet åter klart för huvudförhandling i slutet av april. Tingsrätten satte därefter, under en period av nästan två år, ut målet till huvudförhandling vid endast fyra tillfällen. Jag inledde förundersökning om tjänstefel och den rådman som enligt arbetsordningen varit ansvarig för målet delgavs misstanke om sådant brott. Sedan det framkommit bl.a. att det vid tingsrätten rått oklarhet om vem som i praktiken ansvarade för ett mål sedan en huvudförhandling ställts in, beslutade jag att lägga ned förundersökningen. Rådmannen får allvarlig kritik för det sätt på vilket målet handlagts under den tid då han otvivelaktigt varit ansvarig för målet. Även tingsrätten kritiseras för handläggningen av målet och för att dess arbetsordning inte fördelat ansvaret för målet på ett tillräckligt tydligt sätt. Jag gör slutligen vissa uttalanden angående förutsättningarna för en domare att utöva sitt ansvar enligt 15 § tingsrättsinstruktionen.

text: Anmälan

text: AA, BB, CC och DD framförde i en anmälan som kom in till JO den 4 november 2009 klagomål mot bl.a. Helsingborgs tingsrätt. De uppgav bl.a. att tingsrätten sedan vintern 2007/2008 handlagt ett mål där såväl den tilltalade som målsägandena var under 18 år och att målet ännu inte var avgjort.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål B 1807-07 och åklagarkammaren i Helsingborgs ärende 304A-42-07 begärdes in. Av utredningen framgick följande.

text: En stämningsansökan – i vilken åtal mot en person född i oktober 1991 väcktes för stöld, misshandel och olaga hot – kom in till tingsrätten den 2 januari 2008. Tingsrätten kallade till huvudförhandling den 28 januari. Förhandlingen ställdes in sedan den tilltalade begärt komplettering av förundersökningen. Åklagaren gav in ett s.k. tilläggsprotokoll till tingsrätten i slutet av april och meddelade samtidigt att målet åter kunde sättas ut till huvudförhandling. Den 16 maj kontaktade tingsrätten den tilltalades offentliga försvarare. Hon uppgav då att hon behövde ytterligare tid för att kunna avge bevisuppgift och att hon skulle återkomma på måndagen (den 19 maj). Bevisuppgiften kom in till tingsrätten den 16 juli. Åklagaren meddelade

text: därefter, den 29 juli, att han inte hade något att erinra mot den åberopade bevisningen. I början av november skrev tingsrätten till åklagaren eftersom det syntes som om ett av försvarets vittnen inte hade hörts under förundersökningen. Åklagaren svarade att personen var hörd och tingsrätten satte därefter ut målet till huvudförhandling den 17 december 2008. Förhandlingen ställdes in sedan det framkommit att den tilltalade tillfälligt befann sig utomlands hos sin mormor över julledigheten. En ny stämningsansökan kom in den 16 januari 2009. Tingsrätten satte sedan ut målet till huvudförhandling igen den 14 april och den 16 september 2009. Båda dessa förhandlingar ställdes in på grund av att den tilltalade inte kom till förhandlingarna.

text: Tingsrättens arbetsordning inhämtades. Av den framgick att det vid tingsrätten fanns två dömande avdelningar, att varje avdelning hade två målenheter och att det vid varje enhet fanns en funktionsansvarig rådman som – med vissa i detta fall inte aktuella undantag – ansvarade för bl.a. enhetens brottmål. Vidare framgick att rådmannen EE var funktionsansvarig rådman för det aktuella målet.

text: På grund av vad som kommit fram fann jag anledning att anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts och beslutade därför att inleda förundersökning rörande sådant brott.

text: Förundersökningen och vidare utredning

text: Under förundersökningen hölls inledningsvis förhör med en administratör och tre domstolssekreterare vid tingsrätten. Det framkom bl.a. att tingsrätten kallat till huvudförhandling den 3 mars 2010. Därefter hölls förhör med EE som delgavs misstanke enligt följande.

text: I Helsingborgs tingsrätts mål B 1807-07 väcktes den 2 januari 2008 åtal mot en person född i oktober 1991 för stöld, misshandel och olaga hot. Stämning med kallelse till huvudförhandling den 28 januari 2008 utfärdades. Förhandlingen ställdes in för att förundersökningen skulle kompletteras. Ett s.k. tilläggsprotokoll med ett meddelande från åklagaren att målet åter kunde sättas ut till huvudförhandling kom in till tingsrätten den 29 april 2008. Målet har därefter varit utsatt till huvudförhandling den 17 december 2008, 14 april 2009 och 16 september 2009. Dessa förhandlingar har ställts in, vid det första tillfället sedan det uppdagats att den tilltalade tillfälligt befann sig utomlands och vid de båda senare på grund av den tilltalades utevaro. Tingsrätten har satt ut målet till huvudförhandling igen den 3 mars 2010. Ansvarig domare enligt

text: 15 § första stycket förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion är rådmannen EE. Enligt

text: 29 § andra stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ska, om åtal mot den som inte har fyllt arton år väcks för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader, de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. I stället för den tid om en vecka, som i

text: 45 kap. 14 § rättegångsbalken

text: är föreskriven för hållande av huvudförhandling, ska gälla en tid om två veckor. Sedan tilläggsprotokollet kom in till tingsrätten den 29 april 2008 har det dröjt mer än sju månader till dess att tingsrätten försökte hålla huvudförhandling. Efter det att den huvudförhandlingen ställts in har det dröjt knappt fyra månader till dess nästa försök gjordes och därefter drygt fem månader till dess att ytterligare ett försök gjordes. Slutligen kommer ytterligare drygt fem månader att ha förflutit när den av tingsrätten nu planerade huvudförhandlingen äger rum. EE har, genom att inte se till att försök gjordes att sätta ut målet inom sådan tid att den föreskrivna tidsfristen

text: kunde iakttas, uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosatt vad som gällt för uppgiften som domare. Gärningen är inte att anse som ringa.

text: EE förklarade sig inte vara beredd att ange någon inställning till brottsmisstanken och uppgav sammanfattningsvis följande.

text: Han har varit rådman vid tingsrätten sedan 1994. Vid tingsrättens övergång från det traditionella rotelsystemet till en beredningsorganisation med fyra målenheter fördes diskussioner om 15 § tingsrättsinstruktionens krav att det för varje mål ska finnas en ansvarig domare. Han kommer ihåg att i just det aktuella målet kom inte den tilltalades bevisuppgift in förrän i juli 2008. Under oktober 2008 befann han sig på semester och han kommer ihåg att han noterade när han kom tillbaka från semestern att målet måste sättas ut till huvudförhandling och att han påtalade det för kanslipersonalen. Det rörde sig inte om ett typiskt ungdomsmål dels för att man räknade med att det skulle krävas en hel förhandlingsdag, dels för att det var problem med den bevisning som den tilltalade hade åberopat och att det fanns delgivningsproblem. Han har följt upp de brottmål som han ansvarat för ungefär en gång i kvartalet. Om han noterar att ett mål blivit liggande kontaktar han den som för tillfället hanterar målet och hör sig för vad anledningen är. Vid tingsrätten finns skrivna handläggningsrutiner för olika typer av mål och det är hans uppfattning att det är tydligt för all personal att ungdomsmålen är prioriterade. När en förhandling ställs in lämnas ärendet till någon av domstolssekreterarna som då har till uppgift att sätta ut ny tid för förhandling. Det formella ansvaret för att så också sker har han haft som funktionsansvarig rådman. I arbetsordningen anges att den rådman som har handlagt målet vid huvudförhandlingen har ansvar för de uppgifter som ligger i anslutning till förhandlingen. Detta kan kanske tolkas på olika sätt. Det finns olika förklaringar till att de lagstadgade tidsfristerna inte kunde hållas i just detta mål, men det stora bekymret var att den tilltalade inte kom till utsatta förhandlingar. Därefter hölls förhör med chefsrådmannen FF och ytterligare handlingar från tingsrätten, bl.a. Gemensamma handläggningsrutiner och Manual för handläggning av brottmål vid Helsingborgs tingsrätt, begärdes in. Det inhämtades också att den tilltalade hade inställt sig till huvudförhandlingen den 3 mars och att målet avgjorts genom dom den 17 mars.

text: FF uppgav bl.a. att det enligt hans uppfattning rått och fortfarande råder oklarhet i frågan om vem som har ansvaret för ett mål när en förhandling ställs in, dvs. om det ska gå tillbaka till den funktionsansvarige eller om det ska vila på den domare som ställt in förhandlingen.

text: Ett nytt förhör hölls med EE som då uppgav i huvudsak följande.

text: Han vitsordade de sakomständigheter som angavs i gärningsbeskrivningen men bestred ansvar för tjänstefel. Vid varje enhet brukar det finnas 700-800 mål i balans, av dessa är kanske omkring 100 mål förtursmål. Det brukar dock endast vara en mindre andel av förtursmålen som är mål där den tilltalade är under 18 år. Han bevakar dessa mål genom att ta ut listor på dem och kontrollera att allt flyter som det ska. Han tar ut listor ungefär en gång i kvartalet och förutom det gör han genomgångar då och då i det s.k. aktrummet. Beträffande det aktuella målet visste han, när han kom tillbaka från semestern i november 2008 och noterade att målet måste sättas ut, att målet sedan tidigare hade legat för komplettering och att det hade skett ett byte av offentlig försvarare i målet.

text: Han tror att anledningen till att den tilltalades bevisuppgift dröjde var att hennes försvarare hade svårt att komma i kontakt med henne. Han tror inte att han sade till kanslipersonalen att ligga på så att bevisuppgiften kom in tidigare. Han kan inte säga om han i juli, när bevisuppgiften kommit in, vidtog någon åtgärd för att se till så att målet sattes ut till huvudförhandling. Han anser inte att det är rimligt att tingsrätten, när en huvudförhandling ställts in, ska sätta ut målet till huvudförhandling igen var fjortonde dag. Däremot gäller ett krav på skyndsamhet. Han har, trots att målet i Vera registrerats som ett mål där den tilltalade var mellan 18 och 21 år gammal, hela tiden varit medveten om att det rört sig om ett mål i vilket den tilltalade var under 18 år. Han har känt till målet ända sedan stämningsansökan kom in i januari 2008. Ett stort bekymmer med just det här målet var att det var gammalt redan när det kom in, dvs. det avsåg gärningar som begåtts lång tid innan åtalet. Ett annat problem var att man inte riktigt visste var den tilltalade befann sig och det var även problem med att delge vittnen. Det har vid tingsrätten inte varit helt klart vem som ansvarar för ett mål när en huvudförhandling ställts in. När huvudförhandlingen i december 2008 ställdes in hade målet ännu inte tilldelats någon ordförande. Han är övertygad om att chefsrådmannen på avdelningen under våren 2009 fått kännedom om att det fanns ett ungdomsmål på avdelningen som tingsrätten hade problem med.

text: Förhör hölls därefter med chefsrådmannen GG, som uppgav bl.a. följande.

text: Han är chef för bl.a. den enhet vid tingsrätten där EE är funktionsansvarig. Han fick närmare vetskap om det aktuella målet under hösten 2009 av en rådman som då för andra gången ställt in en huvudförhandling i målet. Han minns att målet därefter diskuterades och han förstod att det var stora bekymmer i det, bl.a. med att några inblandade inte inställde sig till förhandling. Om man läser arbetsordningen verkar ansvaret för åtgärder i anslutning till huvudförhandlingen ligga på den som haft förhandlingen och borde innebära att det är den domare som haft förhandlingen som får fatta beslut beträffande målets fortsatta handläggning. Med anledning av bl.a. detta mål har tingsrätten nu beslutat att hanteringen av ungdomsmål ska ses över. Han kan inte svara på vems ansvar det varit att handläggningstiden blivit utdragen i detta mål. Detta eftersom ansvaret enligt den nya organisationen inte är så tydligt som tidigare, nu har alla tillsammans ett ansvar för målens hantering. I arbetsordningen ser det ut som att det är den funktionsansvarige som ska ta över ansvaret för ett mål om en huvudförhandling ställs in, men i praktiken ser det inte ut så eftersom kanslipersonalen lika gärna kan vända sig till den domare som ställt in huvudförhandlingen eller någon annan. Alla mål passerar således inte den funktionsansvarige rådmannen.

text: Med hänsyn till vad som kommit fram under utredningen fann jag inte längre anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför den 2 juli 2010 att lägga ned densamma.

text: Tingsrätten anmodades att komma in med upplysningar om ungefär hur många mål och ärenden en funktionsansvarig rådman ansvarar för och om vem som ansvarar för mål som inte avgjorts i anslutning till en utsatt huvudförhandling. Tingsrätten skulle också redovisa sin bedömning av om antalet mål och ärenden som en funktionsansvarig rådman ansvarar för innebär något hinder för denne att utöva ansvaret enligt

text: 15 § förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion, förkortad TI.

text: Tingsrätten skulle slutligen redovisa sin bedömning av handläggningen av det aktuella målet.

text: EE bereddes tillfälle att komplettera de upplysningar han tidigare lämnat och meddelade därefter att han inte hade något ytterligare att tillägga.

text: Tingsrätten (lagmannen HH) kom in med ett yttrande och anförde följande.

text: Allmänt om tingsrättens arbetssituation

text: Helsingborgs tingsrätt har ca 85 anställda. Tingsrättens dömande uppgifter utförs sedan en omorganisation i april 2008 på två avdelningar, vardera ledd av en chefsrådman. Avdelningarna är i sin tur indelade i två målenheter. Varje målenhet har tre rådmän, en fiskal, fyra notarier samt domstolssekreterare motsvarande 5-6 årsarbetskrafter. En rådman på varje enhet har ett s.k. funktionsansvar, vilket bl.a. innebär ett initialt ansvar enligt 15 § TI för de mål och ärenden som lottas på enheten. Vid varje avdelning finns vidare två beredningsjurister med uppgift att samordna arbetet inom beredningsorganisationen och att biträda chefsrådmannen i administrativa frågor i övrigt. Till stöd för de dömande avdelningarna finns en administrativ enhet, som leds av en chefsadministratör. Förutom själva administrationen ligger registrator, expedition och kassafunktion under denna enhet. Tingsrätten strävar efter att i så stor utsträckning som möjligt utnyttja de möjligheter till delegation av domaruppgifter som ges i tingsrättsinstruktionen. Organisationen utvecklas fortlöpande för att tillgodose höga krav på rättssäkerhet och effektivitet. Tingsrätten har utarbetat gemensamma handläggningsrutiner för att skapa förutsättningar för en långt driven beredningsorganisation bestående av beredningsjurister, notarier och domstolssekreterare. Handläggningsrutinerna ses över och uppdateras en gång per år. Beredningsorganisationen innebär att skriftväxlingen i de dispositiva tvistemålen i princip hanteras av beredningsjuristerna och notarierna och att beredningen av brottmålen och familjemålen efter delegation sköts av domstolssekreterarna på eget ansvar. Domarna ägnar sig därmed huvudsakligen åt dömande uppgifter samt den beredning som sker vid sammanträden för muntlig förberedelse. Samtliga målenheter handlägger både tvistemål och brottmål. Varje enhet har emellertid också egna specialmål. Enhet 1 tilldelas alla arbetstvister, enhet 2 alla ekomål, miljöbrottmål och arbetsmiljömål, enhet 3 alla tryck- och yttrandefrihetsmål och konkursärenden samt enhet 4 alla mål med internationell anknytning. Mål mot ungdomar 15-18 år lottas sedan september 2010 på två enheter. Vid sidan av denna specialisering har flera av domarna också valt att individuellt specialisera sig inom särskilda områden. De speciallottade målen för också med sig en viss specialisering och en större förtrogenhet i beredningsarbetet, t.ex. när det gäller delgivningsfrågor och frågor om rättslig hjälp i mål med internationell anknytning. Beredningsjuristerna samordnar på varsin avdelning beredningen av de dispositiva tvistemålen och får därför en specialisering inom detta område. Tingsrätten vill understryka att vi uppfyller regeringens verksamhetskrav vad gäller brottmål samt att den genomsnittliga omloppstiden för såväl brottmål som tvistemål är kort. En nyligen genomförd inventering av äldre mål visar att knappt 30 av tingsrättens 3 000 balanserade mål är äldre än tre år.

text: Hur många mål och ärenden ansvarar en funktionsansvarig rådman för och innebär antalet mål och ärenden något hinder för denne att utöva sitt ansvar enligt 15 § TI Förhållandena på tingsrättens fyra enheter skiljer sig åt, bl.a. genom att en enhet handlägger konkurser vilket medför ett större antal mål och ärenden och genom att en annan enhet handlägger mål med internationell anknytning vilket generellt sätt medför längre handläggningstider. Enligt arbetsordningen ansvarar den funktionsansvarige rådmannen för enhetens mål och ärenden. När ett brottmål satts ut till huvudförhandling och tilldelats en ordförande ansvarar dock den utsedde ord-

text: föranden för åtgärder i anslutning till förhandlingen. Vad gäller tvistemål och ärenden övergår målansvaret i sin helhet till ordföranden efter att muntlig förberedelse eller sammanträde hållits. Antalet mål och ärenden som en funktionsansvarig rådman ansvarar för kan därför variera kraftigt över tiden. Uppskattningsvis ansvarar han eller hon för mellan 500 och 700 mål och ärenden. Även om det stora flertalet mål och ärenden avgörs inom de tider som regeringen angett för respektive måltyp och därmed inte kräver någon större uppföljningsinsats, kan det mot bakgrund av den målökning som skett under senare år ifrågasättas om en enskild domare i tillräcklig utsträckning kan utöva ansvar enligt 15 § TI över merparten av de mål och ärenden som lottas på en enhet.

text: Vem ansvarar för ett mål som inte avgjorts i anslutning till en utsatt huvudförhandling Enligt arbetsordningen ansvarar den funktionsansvarige rådmannen för enhetens mål och ärenden. När ett brottmål satts ut till huvudförhandling och tilldelats en ordförande ansvarar dock den utsedde ordföranden för åtgärder i anslutning till förhandlingen. Vad gäller tvistemål och ärenden övergår målansvaret i sin helhet till ordföranden efter att muntlig förberedelse eller sammanträde hållits. Den redovisade bestämmelsen avseende brottmål kan i undantagsfall leda till oklarhet angående vem som ansvarar för ett brottmål som inte avgjorts i anslutning till en utsatt huvudförhandling. Den nuvarande arbetsordningen innebär att ordföranden vid en huvudförhandling ansvarar för beslut fattade i anslutning till förhandlingen, t.ex. beslut angående målets fortsatta handläggning. Därefter återgår ansvaret till den funktionsansvariga domaren som har det generella ansvaret för att återkommande följa upp enhetens mål och ärenden. Normalt sätts målet omgående ut till en ny förhandling. Om så inte sker kan den nuvarande arbetsordningen i vissa fall innebära en oklarhet angående vem som bär ansvar för att följa upp att beslut om målets fortsatta handläggning, t.ex. att målet ska sättas ut på nytt eller att kompletteringar ska inhämtas, faktiskt verkställs.

text: Tingsrättens bedömning av handläggningen av det aktuella målet Handläggningen av det aktuella målet avviker från gängse mönster. Målet gällde misstanke om brott begångna i oktober och december 2006. På begäran av åklagaren förordnades försvarare för den misstänkte i april 2007. Stämningsansökan inkom till tingsrätten först mellan nyårs- och trettonhelgen 2008. Brottsmisstankarna avsåg således gärningar som var begångna för mer än ett år sedan när den egentliga handläggningen i tingsrätten påbörjades. Den tidsfrist som gäller för ungdomsmål, fjorton dagar, överskreds något när målet sattes ut till huvudförhandling. Huvudförhandlingen ställdes in eftersom förundersökningen skulle kompletteras. Därefter har målet satts ut till huvudförhandling vid flera tillfällen. Förhandlingarna har ställts in eftersom den tilltalade antingen varit bortrest eller inte gått att delge. Tingsrätten vill i detta sammanhang framhålla att den särskilda tidsfrist som gäller för ungdomsmål är tillkommen av hänsyn till den tilltalade. I detta mål har den tilltalade emellertid bidragit till den långa handläggningen bl.a. genom att inte låta sig delges. Det har också uppmärksammats att målet i VERA felaktigt registrerats som ungdom 18-20 år vilket kan ha medfört att det särskilda skyndsamhetskrav som gäller för mål mot ungdomar under 18 år inte uppmärksammats vid utsättningen. Vidare bör framhållas att tingsrättens möjligheter till tvångsmedel är begränsade i ungdomsmål. Med detta sagt måste emellertid medges att tingsrätten väntat onödigt länge med att sätta ut målet till ny huvudförhandling dels sedan förundersökningen kompletterats, dels när huvudförhandlingar ställts in.

text: Planerade förändringar Som angetts ovan har tingsrätten i det aktuella målet väntat onödigt länge med att sätta ut målet till ny huvudförhandling dels sedan förundersökningen kompletterats, dels när huvudförhandlingar ställts in. Detta kan förklaras med att det varit oklart om det ålegat den funktionsansvarige rådmannen eller ordföranden vid den senaste huvudförhandlingen att följa upp den fortsatta handläggningen. Det kan också misstänkas att arbetssituationen i vart fall numera inte medger att en funktionsansvarig rådman i tillräcklig utsträckning utövar ansvar över flera hundra mål och ärenden. Tingsrätten har därför sett över arbetsordningen såvitt avser ansvar för mål

text: och ärenden. Nya bestämmelser har utarbetats. Dessa innebär i korthet att ansvaret enligt 15 § TI delas upp mellan flera domare på varje enhet samt att ansvaret i sin helhet som regel övergår till ordföranden när ett mål eller ärende har varit föremål för muntlig förhandling eller när en sådan förhandling ställts in på förhandlingsdagen. I de nya bestämmelserna åläggs den målansvariga domaren också ett mycket tydligt uppföljningsansvar för mål och ärenden som är äldre än sex månader. I samband med förändringarna i arbetsordningen kommer en eller två ordinarie domare att utses som målansvariga för ungdomsmål mot tilltalade under 18 år. Dessa mål kommer att handläggas av ett par domstolssekreterare. Förändringarna kommer sammantaget att medföra klart förbättrade möjligheter till överblick och uppföljning av mål mot ungdomar under 18 år. De föreslagna bestämmelserna har diskuterats på plenum. Samtliga domare vid tingsrätten har i huvudsak ställt sig bakom förslagen. Ändringarna ska tillsammans med vissa andra ändringar i arbetsordningen bli föremål för MBL-förhandlingar och förväntas kunna träda i kraft den 1 november 2010. Gammal och föreslagen lydelse av §§16-20 i arbetsordningen angående målansvar m.m. framgår av bilaga 1 (här utesluten, JO:s anmärkning). Anmälarna bereddes tillfälle att yttra sig.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden Enligt

text: 29 § andra stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, förkortad LUL, i dess lydelse fram till den 1 juli 2010, ska, om åtal mot den som inte har fyllt arton år väcks för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader, de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. I stället för den tid om en vecka, som i

text: 45 kap. 14 § rättegångsbalken

text: är föreskriven för hållande av huvudförhandling, ska gälla en tid om två veckor (fr.o.m. den 1 juli 2010 föreskrivs i 45 kap. 14 § att huvudförhandling ska påbörjas snarast och senast inom två veckor från den dag då åtalet väcktes).

text: Uppskov med att hålla huvudförhandling kan enligt

text: 45 kap. 14 § andra stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB, medges när förundersökningen bör fullständigas eller förundersökning företas (

text: 45 kap. 11 §

text: RB), när en förberedande åtgärd av visst slag behöver vidtas (

text: 45 kap. 12 §

text: RB) eller när det är nödvändigt till följd av målets omfattning eller annan omständighet.

text: I det aktuella målet väcktes den 2 januari 2008 åtal mot en person född år 1991 för stöld, misshandel och olaga hot. Den första huvudförhandlingen ställdes in på grund av att den tilltalade begärde att förundersökningen skulle kompletteras. Kompletteringen kom in till tingsrätten i slutet av april. Tingsrätten satte därefter ut målet till huvudförhandling den 17 december 2008, den 14 april och den 16 september 2009 samt, i tiden efter det att min granskning initierats, den 3 mars 2010. De tre förstnämnda huvudförhandlingarna ställdes in, den första p.g.a. att det framkommit att den tilltalade befann sig utomlands och de två kommande efter det att den tilltalade inte inställt sig personligen till förhandlingarna. Målet avgjordes den 17 mars 2010, dvs. drygt två år efter det att åtal väcktes och nästan två år efter det att åklagaren på den tilltalades begäran hade kompletterat förundersökningen.

text: När min granskning initierades i slutet av år 2009 hade tingsrätten således – från det att tilläggsprotokollet kom in och målet åter var klart för huvudförhandling – under en period om drygt ett och ett halvt år satt ut målet till huvudförhandling tre

text: gånger, dvs. ungefär en gång i halvåret. En så passiv handläggning i ett mål med en underårig tilltalad, medför att det enligt min uppfattning finns anledning att anta att den domare som varit ansvarig för målet åsidosatt vad som gällt för dennes uppgift som domare och därigenom gjort sig skyldig till tjänstefel. Jag beslutade därför att inleda förundersökning.

text: Enligt den arbetsordning som då gällde vid tingsrätten ansvarade den funktionsansvarige rådmannen för enhetens alla mål och ärenden, vilket naturligtvis innefattade bl.a. alla brottmål. När ett mål satts ut till huvudförhandling och tilldelats en ordförande ansvarade dock den utsedde ordföranden för åtgärder i anslutning till förhandlingen. Det framkom under förundersökningen att det rått oklarhet vid tingsrätten beträffande vem som i praktiken ansvarade för ett mål efter en inställd huvudförhandling, dvs. om ansvaret gick tillbaka till den funktionsansvarige rådmannen eller om det vilade på den ordförande som skulle ha haft huvudförhandlingen. Med tanke på hur vanligt förekommande det dessvärre är att huvudförhandlingar ställs in finner jag det i och för sig anmärkningsvärt att det rått oklarhet i en sådan fråga. Mot bakgrund bl.a. av den oklarhet som likväl fanns, ansåg jag emellertid att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen. Jag noterar att tingsrätten nu genom ändring av arbetsordningen tydliggjort vem som har ansvaret i den beskrivna situationen.

text: Tingsrätten har medgett att handläggningstiden i målet blivit onödigt lång men också angett att den tilltalade bidragit till den långa handläggningstiden genom att inte låta sig delges. Liknande förklaringar, dvs. svårigheter att delge såväl den tilltalade som andra i målet, har förts fram av EE. Såväl tingsrätten som EE har också pekat på att åtalet avsåg gärningar som låg relativt långt bak i tiden. EE har uppgett att han gått igenom målen på enheten ungefär en gång per kvartal och att han utöver det gjort genomgångar i aktrummet. Han har också uppgett att det vore orimligt att kräva att 29 § andra stycket LUL skulle tillämpas på så sätt att tingsrätten skulle vara skyldig att kalla till huvudförhandling var fjortonde dag fram till dess att målet var avgjort.

text: Förarbetena till LUL innehåller inga uttalanden angående hur de ovan angivna bestämmelserna i 45 kap. 11, 12 och 14 §§ RB om uppskov med att hålla huvudförhandling ska tillämpas när huvudförhandling av någon anledning inte kan hållas enligt huvudregeln i 29 § andra stycket LUL, dvs. inom två veckor från den dag då åtalet väcktes. Enligt min uppfattning måste frågan om skäl för uppskov föreligger bedömas med hänsyn till förhållandena i varje enskilt mål. Utgångspunkten måste dock alltid vara den som LUL föreskriver, nämligen att ungdomsmål ska handläggas skyndsamt. Det är nämligen ur både den enskildes och samhällets synpunkt synnerligen angeläget att hjälp- och vårdinsatser sätts in så snabbt som möjligt beträffande unga lagöverträdare. Processekonomiska skäl gör sig mindre starkt gällande i mål med underåriga som tilltalade än annars. Vid bedömningen bör även beaktas hur allvarlig brottslighet det är fråga om (se JO 1990/91 s. 38).

text: Bestämmelsen kan däremot inte uppfattas på så sätt att den kräver att tingsrätten ska sätta ut mål till huvudförhandling minst var fjortonde dag ända tills huvudförhandlingen kan genomföras. Om t.ex. tingsrätten har kännedom om att det

text: föreligger ett hinder av viss varaktighet mot att hålla huvudförhandlingen, som t.ex. att den tilltalade eller någon annan vars personliga närvaro bedöms nödvändig är förhindrad att inställa sig, är det naturligtvis meningslöst att kalla till huvudförhandling under tid som hindret består. Det förefaller inte heller rimligt att sätta ut målet till huvudförhandling var fjortonde dag i en situation där någon vars personliga närvaro är nödvändig inte låter sig delges.

text: I det aktuella målet kom således tilläggsprotokollet in till tingsrätten den 29 april 2008. Först drygt två veckor senare kontaktade tingsrätten den tilltalades offentliga försvarare som meddelade att ytterligare vittnen skulle åberopas och bad att få återkomma med närmare uppgifter några dagar senare. Därefter finns ingen anteckning i diariet förrän i mitten av juli då bevisuppgiften inkom. Tingsrätten borde i stället, när tilläggsprotokollet kom in, snarast ha vidtagit de åtgärder som fordrades för att målet skulle kunna sättas ut och, när beskedet om bevisuppgiften lämnades, varit betydligt mer aktiv i syfte att få in denna. Målet sattes emellertid inte ut förrän mer än sju månader efter det att tilläggsprotokollet kom in. När sedan den nya ansökan om stämning kom in i början av januari och den tilltalade kunde förväntas ha återkommit från vistelsen i Tyskland, borde tingsrätten skyndsamt ha satt ut målet till huvudförhandling igen. Under hela år 2009 har tingsrätten emellertid endast satt ut målet till huvudförhandling vid två tillfällen, i april och september. Nästa försök att sätta ut målet dröjde sedan till mars 2010, då målet också kom att avgöras.

text: Målet gällde, som tingsrätten framhållit, misstanke om brott begångna i oktober och december 2006. Att lång tid förflutit sedan de åtalade gärningarna begicks borde rimligen, om något, tala för att ge målet särskild prioritet. Jag vill också betona att det, såvitt gäller förtursmål, är helt otillräckligt med kvartalsvisa genomgångar. När det gäller mål för vilka lagstadgade tidsfrister gäller, måste det med betydligt tätare intervall bevakas att dessa handläggs så att fristerna inte överskrids.

text: Såväl tingsrätten som EE har pekat på att delgivningsproblem förekommit. Jag kan emellertid konstatera att, såvitt framgår av dagboksbladet och anteckningar som upprättats vid sammanträden för huvudförhandling, ingen huvudförhandling tycks ha ställts in på grund av att den tilltalade eller någon annan inte kunnat delges kallelse. Det kan särskilt anmärkas att den tilltalade, förutom till huvudförhandlingen den 28 januari 2008, synes ha delgetts genom s.k. förenklad delgivning. Hänvisningen till delgivningssvårigheter framstår därför som något egendomlig.

text: Jag anser att det framstår som uppenbart att tingsrätten under lång tid har gett målet alldeles för låg prioritet och således inte handlagt det med nödvändig skyndsamhet. Jag vill också påpeka att tre av fyra målsägande i målet var under 18 år. Jag anser att även det är en omständighet som borde ha föranlett domstolen att prioritera målet (se

text: JO 2010/11 s. 61

text: ). Det är således tydligt att den utdragna handläggningstiden mer eller mindre uteslutande berott på att tingsrätten inte handlagt målet på det sätt som lagen föreskriver.

text: Som tidigare angetts synes det ha varit oklart vid tingsrätten vem som ansvarar för ett mål efter en inställd huvudförhandling. Det kan emellertid inte råda något tvivel om att EE, som funktionsansvarig enligt arbetsordningen och som ordförande vid sammanträde för huvudförhandling i januari 2008, ansvarat för målet i vart fall fram till sammanträde för huvudförhandling i april 2009. Han förtjänar allvarlig kritik för det sätt på vilket målet handlagts under den tiden. Även tingsrätten förtjänar kritik, dels för att dess arbetsordning inte varit tillräcklig tydlig vad gäller ansvarsfördelningen enligt 15 § TI, dels för den bristfälliga handläggningen av målet i tiden efter april 2009.

text: Närmare om förutsättningarna för att utöva ansvaret enligt 15 § TI Enligt 15 § första stycket TI, ska för varje mål och ärende vid varje tidpunkt finnas en ansvarig domare. Det innebär att det i första hand är denne som ansvarar för att handläggningen av ett mål eller ärende drivs framåt på ett sätt som står i överensstämmelse med gällande rätt. Enligt tredje stycket i samma bestämmelse ska den närmare ansvarsfördelningen framgå av tingsrättens arbetsordning. Det föreskrivs vidare att ansvarsfördelningen ska ordnas så att ansvaret ska kunna utövas på ett effektivt sätt.

text: En grundläggande förutsättning för att ansvaret ska kunna utövas på ett effektivt sätt är givetvis att det finns en reell möjlighet att utöva ansvar för de mål och ärenden som avses. En viktig faktor i detta sammanhang är antalet mål och ärenden som en domare bär ansvar för. Ett effektivt utövande av det s.k. drivningsansvaret förutsätter också, som jag ser det, viss kontinuitet i ansvaret. Slutligen är det naturligtvis också av betydelse i vilken utsträckning den ansvarige domarens tid tas i anspråk till att själv sitta med i huvudförhandlingar och sammanträden.

text: Tingsrätten har uppgett att en funktionsansvarig rådman uppskattningsvis ansvarar för mellan 500 och 700 mål och ärenden och att det mot bakgrund av den målökning som skett under senare år kan ifrågasättas om en enskild domare i tillräcklig utsträckning kan utöva ansvar enligt 15 § TI över merparten av dessa mål och ärenden.

text: Det går självfallet inte att ange någon specifik gräns för hur många mål eller ärenden en domare kan ansvara för. Olika mål och ärenden kräver olika stora insatser. Medan ett dispositivt tvistemål kan kräva relativt mycket arbete redan på förberedelsestadiet torde de flesta brottmålen, med en väl utvecklad beredningsorganisation, som regel inte kräva annat än att den ansvariga domaren med viss regelbundenhet kontrollerar exempelvis om målen satts ut till huvudförhandling. Det är emellertid min uppfattning, som tingsrätten numera synes dela, att det antal mål och ärenden som det varit fråga om är för stort för att ett reellt ansvar ska kunna utövas.

text: Den 1 november 2010 har förändringar av arbetsordningen trätt i kraft. Tingsrätten har uppgett att dessa i korthet innebär att ansvaret fördelas på fler domare samt att klarare regler för när ansvaret övergår mellan olika domare har utarbetats. Mot detta har jag givetvis ingen invändning. Vilka effekter den nya ansvarsfördelningen får när det gäller det antal mål eller ärenden som varje domare i genomsnitt

text: kommer att ansvara för framgår emellertid inte. Jag vill därför framhålla vad jag ovan sagt om detta samt om vikten av kontinuitet.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.


title: Försäkringskassan får kritik för att ha utfärdat interna anvisningar som står i strid med gällande lag

sammanfattning: Försäkringskassan har i interna anvisningar, i form av ett s.k. informationsmeddelande (IM), föreskrivit att myndigheten i vissa fall ska göra undantag från kravet på skriftlighet vid begäran om omprövning. Att en begäran om omprövning ska göras skriftligt följer av 113 kap. 7 § socialförsäkringsbalken. I beslutet uttalar JO att Försäkringskassan, oavsett i vilket syfte det görs, inte kan bestämma att handläggningen ska genomföras på ett sätt som står i strid med gällande lag. Försäkringskassan får kritik för utformningen av informationsmeddelandet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och anförde i huvudsak följande: Försäkringskassan har i ett informationsmeddelande (IM 2017:106) skrivit att undantag skulle göras från kravet på skriftlighet vid begäran om omprövning i vissa ärenden. Försäkringskassan har gått utöver sina befogenheter. Rättsavdelningen har svarat honom att man på grund av svårigheter med tillämpningen av den nya lagen gjorde bedömningen att man skulle göra undantag från skriftlighetskravet. Bestämmelsen i

text: socialförsäkringsbalken

text: om omprövning är tydlig och precis och några undantag går inte att göra. Försäkringskassan kan inte anses behörig att skapa en undantagsregel av praktiska skäl.

text: Utredning

text: JO remitterade anmälan till Försäkringskassan och begärde att myndigheten skulle redogöra för de överväganden som gjorts i frågan samt för bakgrunden till att myndigheten i IM 2017:106 medgav undantag från skriftlighetskravet vid en begäran om omprövning i ärenden där beslut tagits före den 1 augusti 2017, dvs. före ikraftträdandet av den nya lydelsen av

text: 5 kap. 12 § andra stycket socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: Försäkringskassan anförde i sitt remissvar bl.a. följande:

text: Utredning

text: Sammanfattningsvis är IM 2017:106 ett resultat av olika händelser under en längre tidsperiod. Bakgrunden till undantaget från kravet på skriftlighet handlar framför allt om att Försäkringskassan ändrade sin tolkning av

text: 5 kap. 12 §

text: SFB, myndighetens begränsade möjligheter att söka fram de ärenden i IT-systemen som påverkades av den ändrade tolkningen och en strävan att så långt som möjligt minska risken för skada för den enskilde. Försäkringskassans tidigare tolkning av

text: 5 kap. 12 §

text: SFB innebar att bestämmelsen sågs som en utbetalnings- och retroaktivitetsregel som utgick från att kravet på bosättning var uppfyllt. Denna tolkning förutsatte att en bedömning av en enskilds bosättning enligt 5 kap. 2 och 3 §§ SFB redan hade gjorts, och att uppehållstillståndet därmed redan hade beaktats. I juni 2016 meddelade HFD en dom som enligt Försäkringskassans bedömning innebar att

text: 5 kap. 12 §

text: SFB skulle tolkas som att bestämmelsen var en del av socialförsäkringsskyddet och därmed ingick i prövningen av rätten till en förmån (

text: HFD 2016 ref. 43

text: ). Synsättet var således nytt eftersom Försäkringskassan tidigare prövat rätten till en förmån enbart utifrån förmånsvillkoren. Sommaren 2017 infördes en lagändring i

text: 5 kap. 12 §

text: SFB. Bakgrunden till ändringen var de stora migrationsströmmarna och Migrationsverkets långa handläggningstider av ansökningar om uppehållstillstånd. För att förhindra att enskilda som tillhörde en viss grupp skulle förlora sina förmåner på grund av att uppehållstillståndet upphört att gälla infördes en bestämmelse om att förmåner skulle kunna fortsätta att betalas ut, om den enskilde ansökt om ett nytt uppehållstillstånd på samma grund som tidigare. Lagändringen medförde svårigheter för Försäkringskassan. Dels för att bestämmelsens utformning var svår att förstå och att den saknade övergångsbestämmelser, dels på grund av Försäkringskassans tidigare tolkning och tillämpning. Den tidigare tolkningen av

text: 5 kap. 12 §

text: SFB innebar nämligen att det fanns ett okänt antal ärenden i vilka Försäkringskassan fattat beslut om rätten till en förmån, men samtidigt beslutat att förmånen inte kunde betalas ut på grund av att personen saknade uppehållstillstånd. Det största problemet var dock den tillämpning som hade gällt sedan 2013. En diskussion fördes därför på Försäkringskassan om möjligheten att söka fram alla dessa ärenden. Det konstaterades dock att detta inte var möjligt, dels på grund av IT-stödens utformning, dels på grund av de resurser som skulle krävas för en sådan hantering. Det finns ingen skriftlig dokumentation på Försäkringskassan av de överväganden som gjordes inför undantaget av kravet på skriftlighet i

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. Men utifrån ett lösningsorienterat synsätt med ambitionen att minska risken för skada för den enskilde bestämde Försäkringskassan att myndigheten åtminstone skulle hantera de ärenden där personen hörde av sig och då försöka göra det så enkelt för den enskilde som möjligt. Det rörde sig dock inte om en fullständig omprövning, dvs. Försäkringskassan prövade inte på nytt om personen uppfyllde förmånsvillkoren eller inte, eftersom beslut redan hade fattats om att personen hade rätt till förmånen. Prövningen innebar snarare att Försäkringskassan säkerställde att förmånen kunde fortsätta att betalas ut. Vidare handlade det om en kort period. Det handlade om ärenden i vilka beslut tagits före den l augusti 2017 och där den enskilde hörde av sig innan omprövningstiden på två månader hade löpt ut, dvs. en period som maximalt sträckte sig mellan den l augusti och den l oktober 2017. Sammantaget kan konstateras att IM 2017:106 är ett resultat av olika händelser under en längre tidsperiod. Ställningstagandet i IM 2017:106 gjordes till följd av Försäkringskassans tidigare tolkning av

text: 5 kap. 12 §

text: SFB och för att minska

text: risken för skada för enskilda men också på grund av att det fanns begränsade möjligheter till sökningar i IT-stöden, samt en strävan att så långt som möjligt minska risken för skada för den enskilde.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan konstaterar att myndigheten i sin ambition att minska risken för skada för enskilda valt att göra undantag från ett lagstadgat krav. Även om syftet varit att förenkla för de enskilda och minska risken för skada kan det vid en granskning inte anses acceptabelt att göra ett sådant avsteg. Särskilt eftersom det varit möjligt att be de enskilda som hörde av sig till Försäkringskassan om att inkomma med en skriftlig begäran. Det kan alltså konstateras att Försäkringskassans hantering inte varit förenlig med gällande rätt vilket givetvis är mycket allvarligt. AA kommenterade remissvaret och uppgav i huvudsak följande: De grundläggande rättssäkerhetskraven i

text: regeringsformen

text: finns bl.a. för att stärka statsförvaltningens legitimitet i samhället. Medborgarna ska kunna känna sig trygga i att myndigheterna agerar utifrån lag och att medborgarna behandlas lika. Oavsett Försäkringskassans goda avsikter med undantaget är det principiellt viktigt att myndigheter inte agerar lagstiftare och äventyrar förtroendet för statsförvaltningen och dess legitimitet. Om all makt ska utövas under lagarna är det av stor vikt att de som ska följa lagen också följer den.

text: Bedömning

text: Om författningar, allmänna råd och myndighetsinterna anvisningar I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: föreskrivs att den offentliga makten ska utövas under lagarna. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift. Avsikten är att förvaltningen ska vara normenlig och inte godtycklig. Numera kommer legalitetsprincipen även till uttryck i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , där det i

text: 5 §

text: anges att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen.

text: Inom socialförsäkringsområdet förekommer inte bara lagar och förordningar beslutade av riksdagen respektive regeringen, utan även föreskrifter som med stöd av bemyndigande från regeringen utfärdats av myndigheter. Lagar, förordningar och föreskrifter kallas med en gemensam benämning för författningar. Författningar är bindande, vilket innebär att de måste följas, både av myndigheter och av enskilda.

text: För att ge stöd och råd vid tillämpningen av gällande författningar kan en myndighet utfärda centrala riktlinjer och andra former av allmänna råd. Dessa är inte formellt bindande utan endast vägledande. Försäkringskassan har t.ex. tagit fram särskilda vägledningar med samlade råd beträffande sina olika verksamhetsområden. Försäkringskassan utfärdar också s.k. informationsmeddelanden (IM), som är interna anvisningar för bl.a. handläggare och beslutsfattare. Syftet med informationsmeddelandena är att sprida information internt om hur vissa rättsliga frågor ska hanteras inom myndigheten.

text: Om Försäkringskassans informationsmeddelande IM 2017:106 Försäkringskassan föreskrev i informationsmeddelandet att myndigheten i vissa fall skulle göra undantag från kravet på att en begäran om omprövning ska vara skriftlig. Att en begäran om omprövning ska vara skriftlig framgår av

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. Det som Försäkringskassan föreskrev i informationsmeddelandet stred därmed direkt mot vad som föreskrivs i lagen. Jag har ingenting att invända mot att myndigheter använder sig av interna anvisningar för att stödja handläggarna i deras arbete men det är givetvis inte acceptabelt att en myndighet utfärdar anvisningar som står i strid med lagstiftningen. Detta gäller oavsett i vilket syfte anvisningarna utfärdas. Försäkringskassan förtjänar kritik för utformningen av informationsmeddelandet.

text: Det aktuella informationsmeddelandet har upphört att gälla, och därmed avslutas ärendet med den kritik som uttalats ovan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot ordföranden i Barn- och utbildningsnämnden i Piteå kommun för att en enskild som skulle ha företräde inför nämnden nekats att ha med sig en s.k. stödperson

text: Bakgrund

text: Barn- och utbildningsnämnden i Piteå kommun beslutade vid sitt sammanträde den 13 april 2011 att förelägga AA (vårdnadshavare för BB) att snarast se till att BB fullgjorde sin skolplikt. Föreläggandet förenades med ett vite.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde CC klagomål mot DD, ordförande i nämnden, angående handläggningen av det aktuella ärendet om fullgörande av skolplikt. CC anförde bl.a. följande. DD nekade AA att ta med någon till sin hjälp vid inställelse inför nämnden. Enligt DD var det bara vårdnadshavarna som fick närvara vid sammanträdet.

text: Utredning

text: Barn- och utbildningsnämnden anmodades att yttra sig över vad som framförts i CC:s anmälan till JO under rubriken ”Nekats ombud/biträde”.

text: Som sitt remissvar ingav nämnden ett yttrande som upprättats av DD. I yttrandet anfördes bl.a. följande (omnämnd bilaga har här utelämnats).

text: Barn- och utbildningsnämnden har sammanträde den 13 april 2011 och innan sammanträdet inbjuds föräldrarna (bilaga 5) att närvara på sammanträdet för att lämna sina synpunkter. Innan sammanträdet ringer modern AA till mig, i min egenskap av ordförande för nämnden. Hon uttalar rädsla/obehag att möta den andra vårdnadshavaren och har frågor om formalia vid sammanträdet, lokaler, väntrum etc. Hon frågar om hennes make, EE, kan närvara vid sammanträdet och får till svar att det inte är möjligt. Nämnden har öppna sammanträden, men då nämnden behandlar enskilda elevärenden tillåts inga åhörare. I detta samtal framkom inte på något sätt att EE skulle vara någon form av ombud/biträde för modern, utan enbart att han var hennes make. Jag gav modern information var sammanträdet skulle vara utifrån eventuell säkerhetsaspekt och hennes make var välkommen att följa henne till stadshuset och vänta med henne utanför sammanträdeslokalen. CC yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 9 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Ett ombud eller biträde är en person som företräder den enskilde i juridisk mening och ska inte förväxlas med en s.k. stödperson. En stödperson kan vara t.ex. en vän eller en anhörig och har till uppgift att ge personligt stöd.

text: Att uppträda vid ett sammanträde inför en nämnd torde ofta innebära betydande svårigheter för en enskild, som saknar erfarenhet av att agera i sådana sammanhang. JO har tidigare uttalat att det kan vara av stort värde för den enskilde att ha sällskap av någon anhörig eller en vän vid ett sammanträde inför en nämnd. Det finns inte några bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: som hindrar detta. Däremot kan sekretesskäl mana till försiktighet och begränsa den information som kan lämnas inför en stödperson. Att så är fallet motiverar dock inte att en stödperson helt förbjuds att närvara (se JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 417).

text: I detta fall synes den person som AA ville ta med sig till nämndens sammanträde ha varit att betrakta som en stödperson. Av remissvaret framgår att DD:s besked till AA var att hennes make inte fick närvara vid sammanträdet. Anledningen till DD:s ställningstagande har uppgetts vara att åhörare inte tillåts närvara när nämnden behandlar enskilda elevärenden. Det förhållandet att ett sammanträde inte är offentligt innebär inte att en enskild som har rätt till företräde inför nämnden är förhindrad att ha med sig en stödperson. Enligt min mening fanns således inte förutsättningar för att helt vägra AA att ta med sig sin make som stöd vid nämndens sammanträde. DD kritiseras för sitt agerande i detta avseende.

text: Vad CC har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Barn/ungdom Familjehem Umgänge

title: Kritik mot Arbetsmarknads- och socialnämnden i Karlstads kommun för att vård enligt LVU inte har utformats så att barnets samhörighet med en förälder har främjats

sammanfattning: När någon genom socialnämndens försorg vårdas i ett annat hem än det egna, t.ex. med stöd av LVU, ansvarar nämnden för att vården utformas så att den främjar barnets samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. JO kritiserar Arbetsmarknads- och socialnämnden i Karlstads kommun för att den i det aktuella fallet inte hade utformat LVU-vården på ett sätt som främjade den omhändertagna pojkens samhörighet med hans mor.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA flera klagomål mot bl.a. socialtjänsten i Karlstads kommun. Hon anförde bl.a. följande: Hennes son, BB, [som vårdas enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och är placerad i familjehem, JO:s anm.] har inte haft umgänge med henne på mer än två år. Socialtjänsten har inte arbetat för att umgänget ska fungera.

text: Utredning

text: Föredraganden hos JO hämtade in journalanteckningar från socialtjänsten.

text: Sedan begärde JO att Arbetsmarknads- och socialnämnden skulle yttra sig över anmälan. I remissvaret lämnade nämnden bl.a. följande uppgifter: Det handlar om ett barn som har särskilda behov. Under 2013 gjorde socialtjänsten bedömningen att barnet var i behov av en umgängespaus från AA. Den 23 juli 2013 samtyckte AA till att avvakta med umgänge. Det finns indikationer på att barnets hälsa och utveckling långsamt förbättras. Umgänge med AA är dock fortfarande inte möjligt, och AA har inte heller formellt begärt att få umgås med sin son. Socialnämnden har inte beslutat om umgängesbegränsning.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO har även tagit del av Förvaltningsrätten i Karlstads dom den 1 september 2016 i mål nr 1015-16. Förvaltningsrätten beslutade att vården av bl.a. BB

text: skulle fortsätta och att det för närvarande inte var möjligt för honom att flytta hem till modern. Vidare framgick bl.a. följande: Förvaltningsrätten konstaterar även att inget av barnen har haft någon form av umgänge eller kontakt med [AA] sedan 2013. – – – Förvaltningsrätten framhåller emellertid vikten av att socialnämnden tillser att en plan för kontakt och umgänge mellan barnen och [AA] upprättas.

text: Bedömning

text: Inledning BB har vårdats med stöd av LVU sedan 2011. Jag har begränsat min prövning av anmälan till frågan om socialtjänstens insatser för att BB:s samhörighet med AA främjas har varit tillräckliga.

text: Socialtjänstens ansvar under vårdtiden Socialnämnden ansvarar för att den som har placerats i ett annat hem än det egna får god vård. Vården bör utformas så att den främjar barnets samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön (

text: 6 kap.

text: 1 § andra

text: och

text: tredje stycket

text: socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Socialnämnden ska lämna vårdnadshavarna och föräldrarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver (

text: 6 kap. 7 §

text: SoL). Socialtjänsten bör hålla fortlöpande kontakt med både barnets föräldrar och det hem där barnet vårdas. Nämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU). Det är också nämndens ansvar att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt som möjligt tillgodoses (

text: 14 § första stycket

text: LVU). Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får nämnden inskränka umgänget mellan barnet och dess föräldrar eller vårdnadshavare (andra stycket). Bedömningen i detta fall Det har kommit fram att BB sedan 2013 och åtminstone fram till september 2016 inte hade något umgänge med AA. Jag har tagit del av journalanteckningar för perioden september 2013–december 2015. Under den första delen av den granskade perioden har AA på socialtjänstens inrådan frivilligt avstått från umgänge med BB. Vid flera tillfällen under perioden har hon dock framhållit att hon känner sig ”bortkopplad” från BB, att hon inte får tillräcklig information om vad som händer med honom. Åtminstone sedan våren 2015 har AA också framfört att hon vill träffa BB och att hon, som jag uppfattar det, vill veta hur planeringen för umgänge ser ut.

text: Det framgår av nämndens remissvar att socialtjänsten bedömde att umgänge inte var möjligt. Nämnden har också anfört att AA inte har gjort någon formell begäran om umgänge och att det därför inte har funnits något behov av att begränsa umgänget i beslut.

text: Jag delar nämndens uppfattning att situationen inte var sådan att det var nödvändigt att fatta beslut om att begränsa umgänget med stöd av

text: 14 § andra stycket

text: LVU. Jag har inte heller underlag för att ifrågasätta nämndens bedömning i umgängesfrågan, dvs. att det under den granskade perioden inte var förenligt med barnets bästa att umgänge kom till stånd. Nämndens skyldighet att utforma vården på så sätt att den främjar barnets samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön gäller dock även i de situationer då umgänge inte verkar vara möjligt för stunden. JO har tidigare uttalat följande (JO 2005/06 s. 265, dnr

text: En utgångspunkt för nämndens arbete med barn som placeras utanför det egna hemmet är att barnet skall återförenas med sina föräldrar. För att detta skall vara möjligt fordras att det under vårdtiden har funnits en nära och god kontakt mellan barnet och föräldrarna. En sådan kontakt är som regel också viktig för att barnet skall kunna utvecklas i familjehemmet. Även i de fall där en återförening ter sig omöjlig eller åtminstone avlägsen är det som regel av vikt att förvaltningen på lämpligt sätt verkar för att den unge och föräldern kan upprätthålla eller, åtminstone på sikt, kan erhålla en meningsfull kontakt med varandra. Nämndens remissvar innehåller inga uppgifter om hur man avser att agera för att främja BB:s samhörighet med AA. Inte heller journalanteckningarna innehåller någonting som tyder på att det har gjorts någon planering för umgänge eller för andra åtgärder som kan främja kontakten. Mot bakgrund av uttalandena i förvaltningsrättens dom i september 2016 konstaterar jag att någon plan för kontakt och umgänge inte heller hade upprättats vid den tidpunkten. Arbetsmarknads- och socialnämnden får kritik för att vården inte har utformats på ett sätt som främjar BB:s samhörighet med AA.

text: Jag vill i sammanhanget också påminna om att nämnden bör ha fortlöpande kontakt med vårdnadshavare och föräldrar. Utifrån de journalanteckningar jag har tagit del av kan det finnas skäl att ifrågasätta om nämnden har gjort tillräckliga ansträngningar i det avseendet. Jag anser mig inte ha tillräcklig anledning att utreda den frågan vidare, men jag vill betona vikten av att nämnden arbetar för att upprätthålla en god kontakt med vårdnadshavare och föräldrar. Att den kontakten fungerar tillfredsställande är ännu viktigare i ett fall som det nu aktuella, där nämnden har bedömt att något umgänge för närvarande inte är möjligt.

text: Det som AA har anfört i övrigt leder inte till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Kontrollanter från Radiotjänst i Kiruna AB gjorde ett besök vid ett s.k. särskilt boende. Fråga om personal har kunnat lämna ut uppgifter till kontrollanterna om vilka av de boende som hade TV

text: I en anmälan till JO aktualiserades en fråga som rörde en avgiftskontroll som hade utförts av kontrollanter från Radiotjänst i Kiruna AB (Radiotjänst) hos boende på Västerviks servicehus i Östersunds kommun den 3 december 2003.

text: Under JO:s tillsyn står statliga och kommunala myndigheter samt tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter. I övrigt omfattar tillsynen den som innehar en tjänst eller ett uppdrag som innefattar myndighetsutövning när det gäller denna verksamhet. Radiotjänst är inte en myndighet. Den avgiftskontroll som utförs utan utnyttjande av s.k. särskilt pejlinstrument har inte ansetts utgöra myndighetsutövning. JO Nils-Olof Berggren beslutade därför att inte ta upp anmälan till prövning.

text: Enligt uppgift i ärendet hade personal vid Västerviks servicehus bistått Radiotjänst med upplysningar om vilka boende som hade TV. Detta skall ha gällt även boende på avdelningarna för ”dementa”. Västerviks servicehus är ett särskilt boende inom äldreomsorgen i Östersunds kommun. Kommunens vård- och omsorgsnämnd är ansvarig för boendet.

text: JO beslutade att på eget initiativ utreda huruvida det förelegat förutsättningar för personal vid servicehuset att lämna ut uppgifter om de boendes TV-innehav till kontrollanterna.

text: Utredning och yttrande inhämtades från Vård- och omsorgsnämnden i Östersunds kommun beträffande personalens eventuella medverkan när Radiotjänst utförde avgiftskontrollen på det särskilda boendet Västervik. I remissen angavs att nämndens yttrande särskilt skulle belysa huruvida personalen vid boendet hade kunnat lämna ut uppgifter om de boende till avgiftskontrollanterna och förutsättningarna för personalen att på annat sätt medverka vid avgiftskontrollen. För JO:s del kunde nämndens utredning inriktas på en redogörelse för händelsen som sådan och behövde inte avse hur någon enskild anställd vid det särskilda boendet hade agerat vid det aktuella tillfället.

text: Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett yttrande undertecknat av ordföranden AA och förvaltningschefen BB. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: /– – – / Vård- och omsorgsförvaltningen har begärt in skriftlig redovisning från enheten Västervik omkring händelsen. Enhetens redogörelse av händelsen: Onsdagen den 3 december 2003 anlände två kontrollanter från Radiotjänst till Västerviks Servicehus för kontroll avseende innehav av TV (avgiftskontroll). Besöket var oanmält. Kontrollanterna legitimerade sig och informerade om sitt ärende samt förklarade att rutinen för kontrollen var att servicehusets personal skulle biträda vid kontrollen, dvs. att lämna uppgift om vilka som hade TV. Kontrollanterna upplyste inte om att avdelning hänförlig till ”vårdanstalt eller inrättning av liknande slag” var undantagen kontrollen, vilket ledde till att Västerviks tre avdelningar, som är att hänföra till ifrågavarande inrättning, felaktigt kontrollerades. Kännedom om bestämmelsen ifråga saknades hos såväl personalen som områdeschef. Kort tid efter kontrollbesöket uppdagades dock detta, varför områdeschefen den 16 december kontaktade Radiotjänst i Kiruna och förklarade det hela. Samma dag skickades också en skrivelse till Radiotjänst där misstaget återigen förklarades. Samtidigt lämnades infordrad uppgift på berörda personer genom att återsända Radiotjänsts kontrollkort ”Anmälan om TV-innehav”. Begärde samtidigt en skyndsam handläggning för att berörda personer ej skulle få faktura på TV-avgift. Radiotjänst har därefter i skrivelse per den 30 januari meddelat att TV-avgiften avskrivits för boende inom de aktuella avdelningarna och att personerna avförts som TV-avgiftsbetalare. Samma dag, dvs. den 16 december, träffade undertecknad också kommunens jurist CC för att diskutera ärendet. CC tog då telefonkontakt med Radiotjänst varefter han dagen efter skickade ett e-postmeddelande till Radiotjänst för ett klarläggande i ett antal frågor. Svaret från Radiotjänst bekräftade besöket samt förklarade anledningen till valt arbetssätt, nämligen ”att i möjligaste mån inte oroa de boende i onödan”. Med anledning av det inträffade har undertecknad anmält frågan om kontroll av TV-innehav vid äldreboenden till vård- och omsorgsförvaltningens ledningsgrupp för behandling avseende rutiner etc. inför kommande kontroller. För att inte föregripa den diskussionen belyses ej heller frågan om ”förutsättningarna för personalen att på annat sätt medverka vid avgiftskontrollen”.

text: Vård- och omsorgsnämndens kommentar Västervik är ett särskilt boende med 66 boende. Det är ett blandat boende för personer med olika behov av vård och omsorg. Reglerna för vilka boendeformer som kan betecknas som ”vårdanstalt eller inrättning av liknande slag” är inte tydliga. Västervik är ett särskilt boende som är uppblandat och det finns boende med olika individuella omständigheter och olika behov av vård och omsorg. Det är mycket svårt för personal utan rådrum att avgöra huruvida de skall medverka eller ej. Radiotjänst använder ett arbetssätt där kontrollanter kommer oanmälda. De har inte i förväg hört av sig till ansvarig för den särskilda boendeformen. Radiotjänst ställer personal på plats inför ett avgörande vilka boende som betalar TV-licens eller inte. Radiotjänst bör även ha etiska regler för kontrollanter och hur de skall följas. Händelsen har bidragit till att vård- och omsorgsförvaltningen nu utarbetar rutiner för en beredskap i framtiden, inte bara vid besök av kontrollanter från Radiotjänst utan i andra liknande situationer. Det gäller för hela verksamheten inte bara inom särskilda boendeformer enligt SoL utan även LSS-verksamheten. Besöket av kontrollanter föranleder samråd med överförmyndaren i vissa fall särskilt då det gäller boende med förvaltare i stället för gode män.

text: Sammanfattningsvis är det nämndens bedömning att personal var oförberedda, kontrollanterna hörde inte av sig innan besöket och personal ställdes inför ett avgörande ”utan att ha något rådrum”. Det har visat att personalen har svåra överväganden att göra och föranlett nämnden att tillskapa rutiner för en beredskap i liknande situationer i framtiden. I ett beslut den 27 juni 2005 anförde JO André följande.

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Med socialtjänst förstås enligt tredje stycket bl.a. verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade.

text: Av utredningen framgår att personal vid det särskilda boendet lämnade uppgift till kontrollanterna om vilka av de boende som hade TV. Uppgift om huruvida en boende vid ett särskilt boende har TV eller inte utgör en uppgift som avser den enskildes personliga förhållanden och omfattas således av sekretess enligt ovan nämnda bestämmelse. Det har inte stått klart att uppgiften har kunnat röjas utan att de boende har lidit men. Något samtycke från de berörda enskilda om att lämna ut uppgifterna har inte heller förelegat. Genom att lämna ut uppgifterna har personal vid det särskilda boendet således åsidosatt den sekretess de har haft att iakttaga.

text: Att röja en uppgift som omfattas av sekretess enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: kan medföra ansvar för brott mot tystnadsplikten. Omständigheterna i förevarande fall är sådana att jag inte har funnit skäl att gå vidare i saken. Jag vill emellertid framhålla att det inträffade inte är godtagbart.

text: Jag noterar att vård- och omsorgsförvaltningen med anledning av det inträffade har utarbetat rutiner för en beredskap vid liknande situationer i framtiden, bl.a. för att undvika att personalen försätts i en svårbedömd situation. Det kan tilläggas att det i betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst – Finansiering och skatter,

text: SOU 2005:2

text: , har lagts fram förslag som torde innebära att antalet avgiftskontroller vid särskilda boenden kan komma att öka.