avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Familjehem

title: Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun kritiseras för flera brister i ett ärende där nämnden under lång tid låtit en flicka bo i ett annat hem än det egna

sammanfattning: I juni 2021 inledde socialtjänsten en utredning om barnet AA, född 2006. Kort därefter kom vårdnadshavarna och BB överens om att AA skulle bo hemma hos BB över sommaren. BB och AA kände varandra eftersom AA var vän med BB:s barn. JO är inledningsvis kritisk mot att nämnden verkar ha haft uppfattningen att överenskommelsen om att AA skulle bo hos BB var en s.k. privatplacering. JO påpekar att en sådan placering förutsätter att barnet inte har ett vårdbehov, vilket AA emellertid hade. Det fanns därför inte förutsättningar för en sådan placering. JO anser att nämnden skyndsamt borde ha genomfört en familjehemsutredning och, utifrån vad utredningen visade, ha fattat beslut om var AA skulle vara placerad. I avvaktan på att den utredningen blev klar borde nämnden ha fattat ett tillfälligt beslut om placering hos BB. AA kom att bo kvar hos BB även efter sommaren. BB efterfrågade vid flera tillfällen nämndens planering av AA:s boendesituation och AA ville inte flytta hem. JO anser att det ganska snart måste ha stått klart för nämnden att AA inte skulle komma att bo hos BB endast för en kortare tid. Nämnden inledde trots det inte någon utredning om hemförhållandena hos BB utan överlät frågan om hur AA:s boendesituation skulle lösas på BB. och vårdnadshavarna. JO är kritisk till nämndens hantering av ärendet och att AA kom att vistas hos BB under en förhållandevis lång tid utan att hemmets lämplighet utreddes. I januari 2022 beviljades AA en jourhemsplacering hos BB Placeringsbeslutet fattades trots att BB ännu inte var godkänd som jourhem. JO är kritisk mot detta och påpekar att det inte var fråga om en sådan akut situation som aktualiserar placering i ett jourhem. Avslutningsvis är JO kritisk till hur nämnden hanterade frågan om ersättning till BB.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB på socialtjänsten inom Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun och uppgav i huvudsak följande: Hennes barn är vän med en flicka, AA, som under flera år ofta har vistats i hennes hem.

text: Hon är även ytligt bekant med AA:s föräldrar, men hon är inte släkt med dem. AA har haft kontakt med socialtjänsten i flera år och hade under den tid som anmälan avser ett omfattande vårdbehov. Den 23 juni 2021 hölls ett s.k. SIPmöte om AA, och efter det ville AA inte återvända hem. BB kontaktade AA:s mamma, som godkände att AA stannade kvar hos henne över helgen, vilket också socialtjänsten var införstådd med. När helgen var slut ville AA inte åka hem, och i kontakt med socialtjänsten bestämdes att AA skulle stanna kvar hos BB över sommaren. Hon uppmanades att kontakta socialjouren akut om föräldrarna krävde att AA skulle flytta hem. När hösten kom ville AA inte återvända hem. BB informerade socialtjänsten om detta och ifrågasatte vad socialtjänsten hade för planering för AA. Enligt socialtjänsten var placeringen en frivillig överenskommelse mellan BB och föräldrarna och hon ombads att komma överens med dem om ersättning. Den 18 november 2021 inledde socialtjänsten en medgivandeutredning och i januari 2022 fick hon besked om att hon skulle godkännas som jourhem åt AA, som då hade bott hos henne stadigvarande i sju månader. Socialtjänsten har inte upprättat något avtal med BB och har inte haft någon plan eller överenskommelse med henne om ersättning. Det dröjde till februari 2022 innan hon fick någon omkostnadsersättning från socialtjänsten.

text: Utredning

text: Inledningsvis tog JO del av vissa handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över anmälan och vissa angivna frågor.

text: Nämnden uppgav i ett remissvar bl.a. följande:

text: 1. Överväganden som gjordes i samband med att AA flyttade hem till BB i juni 2021 och hur AA:s situation följdes upp.

text: I juni 2021 informerades socialtjänsten om att AA tillfälligt skulle bo hos BB under sommaren då AA inte ville vistas hemma med anledning av att hen upplevde sig utsatt av en av sina föräldrar. Skyddsbedömning gjordes samma dag som socialtjänsten fick informationen. Bedömningen var att AA bodde tillfälligt hos en trygg vuxen (BB) med vårdnadshavarnas godkännande och att det fanns en pågående BUP-kontakt. Socialsekreterare hade samtal med AA (2021-06-28) där hen uppgav att hen mådde bra av att bo med BB. Socialsekreterare hade också samtal med de båda föräldrarna (2021-06-28 med förälder 1 och 2021-06-30 med förälder 2) där de båda uppgav att planeringen med boende hos BB över sommaren kändes bra. Socialsekreterare hade även samtal med AA (2021-06-28) där det framkom att AA var välkommen i BB:s hem och att hon uppfattade att AA mådde mycket bättre av att bo hos henne.

text: 2. Hur nämnden har försäkrat sig om att AA:s behov blev tillgodosedda under den tid som AA vistades hos BB.

text: Socialtjänsten har gjort regelbundna uppföljningar med AA under tiden hen vistades hos BB. Uppföljningarna har skett genom samtal med B, samtal med AA:s föräldrar (företrädelsevis med förälder l) och med BB samt genom hembesök hos BB. Uppföljningssamtal har genomförts 2021-08-09,

text: 2021-08-12, 2021-10-27, 2021-12-01, 2022-01-14 och 2022-05-12 (hembesök). Socialtjänsten har hållit i kontakten mellan AA:s vårdnadshavare och BB då det uppstått frågor om ersättning och inköp av möbler med mera. Parallellt med att AA vistades hos BB hade AA och hens vårdnadshavare regelbunden kontakt med familjebehandlare via insats från socialtjänsten, vilket i sig medförde att socialtjänsten hade insyn i AA:s situation.

text: 3. Skälet till att det dröjde fram till januari 2022 innan en familjehemsutredning inleddes.

text: Ärendet aktualiserades på familjevården under hösten 2021 utifrån en remiss från ungdomsenheten med förfrågan att utreda BB för medgivande att ta emot en minderårig, AA, i sitt hem. Informationen som familjevården fick ta del av handlade om att föräldrar och BB hade en överenskommelse gällande ansvar och ekonomi. Efter familjevårdens hembesök hos BB framkom det att AA:s föräldrar bidrog med en lägre summa pengar än vad SKR rekommenderar i omkostnad för en person i AA:s ålder. I samband med utredningens slutförande väcktes då frågan om BB kunde godkännas som enskilt hem (jourhem) istället för privatplacering då det fanns önskemål från BB om det. Ansvarig utredare på ungdomsenheten informerade föräldrarna om förändringen i placeringsformen och föräldrarna samtyckte till placering i enskilt hem hos BB. Vid årsskiftet 2021-2022 väcktes frågan från ungdomsenheten om BB kunde utredas som familjehem istället och ny utredning inleddes på familjevården utifrån detta. Så snart utredningen om familjehem sammanställts och slutförts godkändes BB som familjehem åt AA.

text: 4. Hantering av avtal och ersättning till BB.

text: I samband med att familjehemssekreterare etablerade kontakt med BB för att utreda henne för medgivande framkom att BB fick en lägre summa av AA:s föräldrar än vad SKR rekommenderar för ett barn i AA:s ålder. Lösningen blev då att undersöka om BB kunde utredas och godkännas som enskilt hem/jourhem för AA. I samband med att BB godkändes som enskilt hem (jourhem) för AA fick hon erhålla omkostnadsersättning enligt SKR:s riktlinjer. AA har inte under tiden som enskilt hem kunnat erhålla arvode utifrån bestämmelsen inom Stockholms stad. I dagsläget saknas avtal för enskilt hem och det avtal som finns att tillgå är avsedda för familjehem/stadigvarande vård. Så snart beslut om godkännande av BB som familjehem och stadigvarande placering av AA hos henne fattades erhöll BB såväl arvode som omkostnad enligt SKR:s riktlinjer. Beslut om att utbetala visst retroaktivt arvode till BB, mot bakgrund av den alltför långa handläggningstiden totalt sett, har också fattats.

text: BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning I sin anmälan har BB riktat flera klagomål mot Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Klagomålen rör hur nämnden har hanterat AA:s ärende från det att AA flyttade hem till henne i juni 2021 till dess att nämnden ett år senare beslutade att placera AA hos BB efter att hon godkänts som familjehem.

text: Jag har valt att avgränsa min utredning till vad överenskommelsen mellan BB och vårdnadshavarna innebar, nämndens skyldighet att utreda förhållandena i BB:s hem och nämndens ansvar för AA under den tid som hon bodde hos BB. Min granskning omfattar även nämndens användning av begreppet jourhem och hantering av frågan om ersättning till BB.

text: Det finns anledning för mig att inledningsvis redogöra kortfattat för vad som gäller när barn och unga tas emot i ett annat hem än det egna. Rättsliga utgångspunkter Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (

text: 2 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Socialnämnden ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. (

text: 5 kap. 1 §

text: SoL.)

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan, eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: Nämnden har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och sådana utredningar bör ha högsta prioritet inom socialtjänsten. Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose behoven. (Se

text: prop. 1996/97:124 s. 110

text: och

text: prop. 2012/13:10 s. 55

text: och

text: .) När det gäller barnets boende ska socialnämnden utreda vilken boendeform som passar bäst för att tillgodose barnets behov (se JO:s beslut den 23 juni 2021, dnr

text: Ett barn kan under vissa förutsättningar placeras utanför det egna hemmet, t.ex. i ett familjehem, efter ett beslut av socialnämnden. Det är enligt

text: 6 kap. 1 §

text: SoL socialnämnden som då ansvarar för att barnet får god vård. En sådan placering kräver samtycke från vårdnadshavarna. Om barnet är över 15 år krävs även att barnet samtycker till placeringen (

text: 11 kap. 10 §

text: SoL).

text: När ett barn placeras ska det i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon nära anhörig eller annan närstående. Vad som är bäst för barnet ska dock alltid beaktas. (

text: 6 kap. 5 §

text: SoL.)

text: Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne. Socialnämnden får inte lämna medgivande eller fatta beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. (6 kap. 6 § första och andra stycket SoL.)

text: Ordet medgivande avser fall av s.k. privatplaceringar, medan beslut om vård gäller för de situationer då familjehemsplacering ska ske efter socialnämndens beslut om vård. Med medgivande avses således endast sådana fall då inte annan medverkan av nämnden behövs i samband med placeringen än att nämnden ska försäkra sig om att förhållandena i det hem där placeringen ska ske är tillfredsställande. Övriga fall benämns ”beslut om vård”. (Se Lundgren och Sunesson, Nya sociallagarna [10 januari 2023, Version 36, JUNO], kommentaren till

text: 6 kap. 6 §

text: SoL.) Om det under en medgivandeutredning framkommer att barnet har behov av vård i form av en familjehemsplacering saknas alltså förutsättningar för en privatplacering (se

text: prop. 2012/13:10 s. 86

text: och JO 2021/22 s. 523).

text: I vissa fall kan en socialnämnd akut behöva placera ett barn utanför det egna hemmet för en kortare period. Barnet kan då placeras tillfälligt i en familj. Ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård och fostran kallas jourhem (

text: 6 kap. 6 § tredje stycket

text: SoL). Jourhem ska vara utredda och godkända hem som står redo att ta emot barn i avvaktan på att barnet ska kunna flytta tillbaka till vårdnadshavarna eller i väntan på en mer varaktig lösning (se

text: prop. 2006/07:129 s. 60

text: f.).

text: Socialnämnden kan även akut placera ett barn för en kortare tid hos en anhörig eller närstående. Barnet placeras i sådana fall med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL. Enskilda hem i barnets nätverk som tar emot ett och samma barn för en eller flera kortare perioder omfattas inte av bestämmelserna om jourhem. Socialnämnden ansvarar även för att tillfälliga hem är lämpliga för det enskilda barnet att vistas i (se

text: prop. 2006/07:129 s. 61

text: I de fall ett barn vistas i ett annat hem än det egna utan att barnet får stadigvarande vård och fostran i det nya hemmet krävs det som regel inte ett medgivande från nämnden. Det är exempelvis inte nödvändigt med ett medgivande när det gäller ungdomar i det övre åldersskiktet som lämnar föräldrahemmet för att bo hos andra, t.ex. vid studier på annan ort, eftersom det i de fallen ofta inte är fråga om att barnen får stadigvarande vård och fostran i det nya hemmet (se

text: prop. 1979/80:1 s. 538

text: Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I nämndens förpliktelse ingår även ett kostnadsansvar (se

text: RÅ 1988 ref. 80

text: I och II samt

text: HFD 2013 ref. 17

text: ). Även vid tillfälliga placeringar ansvarar alltså nämnden för att lösa frågan om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnet hos. Om vårdnadshavarna har tagit initiativ till en tillfällig s.k. privatplacering ansvarar emellertid nämnden inte för ersättningen.

text: Överenskommelsen var inte en s.k. privatplacering Av de handlingar som jag har tagit del av framgår att AA, född 2006, bodde tillsammans med sin mamma och pappa som var gemensamma vårdnadshavare för henne. Det framkom vid ett möte den 23 juni 2021, som socialtjänsten

text: medverkade i, att det fanns en stor oro för AA:s mående. Efter att AA uppgett att hon inte längre klarade av att bo hemma bestämdes att hon tills vidare skulle bo hemma hos BB. Nämnden inledde en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL med anledning av uppgifterna. Vårdnadshavarna bekräftade därefter i samtal med socialtjänsten att de godkände att AA bodde tillfälligt hos BB. Även BB uppgav till socialtjänsten att hon kommit överens med vårdnadshavarna om detta. Enligt en journalanteckning informerade socialtjänsten AA om att hon skulle bo ”tillfälligt inom nätverket genom familjens planering, tills vidare”, och att hon inte var placerad av socialtjänsten.

text: Nämnden har inte preciserat hur den såg på överenskommelsen mellan BB och vårdnadshavarna. Som framgår ovan informerade en handläggare AA om att hon skulle bo tillfälligt hos BB genom familjens egen planering och att AA inte var placerad av socialtjänsten. I remissvaret har det uttryckts att AA bodde tillfälligt hos BB med vårdnadshavarnas godkännande. Nämnden har också använt begreppet privatplacering i samband med att den redogjorde för att BB vid årsskiftet 2022/23 skulle godkännas som jourhem. Det verkar därför som att nämnden är av uppfattningen att det var fråga om en s.k. privatplacering.

text: När en socialnämnd får kännedom om att ett barn har flyttat till ett annat hem än det egna har nämnden ett ansvar för att klargöra i vilket syfte barnet har flyttat och om det behövs ett medgivande från nämnden (se JO 2022/23 s. 384). I det här fallet var det känt att AA hade ett vårdbehov, och det fanns en oro över hennes mående. AA hade dessutom själv uttryckt att hon inte klarade av att bo hemma längre. Eftersom AA hade ett vårdbehov var omständigheterna enligt min mening sådana att det inte fanns förutsättningar för en privatplacering. Nämnden borde i stället skyndsamt ha genomfört en familjehemsutredning och därefter, utifrån vad utredningen visade, ha fattat beslut om var AA skulle vara placerad. Nämnden förtjänar kritik för sin bristfälliga handläggning i det avseendet. Med hänsyn till vad som var känt om AA:s vårdbehov borde nämnden i avvaktan på att utredningen blev klar ha fattat ett beslut om en tillfällig placering hos BB. Om nämnden hade fattat ett sådant beslut skulle BB haft rätt till ersättning från nämnden. Jag kommer att återkomma till ersättningsfrågan nedan.

text: Nämnden ska utreda det hem där ett barn placeras Efter att AA flyttat hem till BB i juni 2021 verkar socialtjänsten inte ha haft någon kontakt med vare sig AA, BB eller vårdnadshavarna förrän den 9 augusti 2021 när BB i ett telefonsamtal med en handläggare efterfrågade en planering av AA:s boende. Av journalanteckningarna i ärendet framgår att BB i samband med ett möte med socialtjänsten den 12 augusti återigen påtalade behovet av en långsiktig planering för AA.

text: Socialtjänsten informerade därefter AA:s mamma om att BB hade uttryckt att hon vill ha en mer långsiktig planering för AA och mamman uppgav att vårdnadshavarna skulle prata vidare om den saken hemma. Den 27 augusti 2021

text: påtalade en handläggare i samband med ett möte med vårdnadshavarna att de själva behövde planera för hur de skulle ordna så att AA skulle kunna flytta hem igen.

text: Den 30 augusti 2021 informerade BB socialtjänsten om att hon behövde få mer ersättning från vårdnadshavarna om AA skulle bo hos henne under en längre period. Två dagar senare kontaktade handläggaren AA:s mamma som uppgav att hon och BB kommit överens om en summa och gjort upp om ekonomin. Den 24 september 2021 sa AA till handläggaren att hon inte kommer att flytta hem så länge pappan bodde kvar och att hon ville bo hos BB stadigvarande. Handläggaren informerade mamman om detta och att BB skulle behöva utredas som ”enskilt hem” om det fanns planer på att AA skulle bo där mer långvarigt.

text: Den 7 oktober skickade socialtjänsten ett sms till AA:s mamma om att vårdnadshavarna behövde berätta för socialtjänsten hur de tänkte framåt om AA:s boende. Mamman uppgav därefter i ett telefonsamtal att de kunde överväga om AA skulle få bo mer stadigvarande hos BB. Den 27 oktober 2021 informerade socialtjänsten BB om att en s.k. medgivandeutredning skulle inledas.

text: I ett samtal med socialtjänsten den 1 december 2021 påtalade BB att det var påfrestande för familjen och för AA att det inte fanns någon långsiktig planering för AA:s boende. Samma dag informerade handläggaren en enhetschef och familjevården om att BB ville ha en långsiktig planering och att det annars skulle vara svårt för henne att fortsätta att ställa upp med boende och omsorg för AA. Av en journalanteckning framgår att socialtjänsten den 15 december bedömde att AA behövde placeras hos BB.

text: När det gäller barn eller unga som tillfälligt bor hos en anhörig eller närstående finns det inte någon tidsgräns för när boendet övergår till att vara stadigvarande. JO har i ett tidigare beslut uttalat att tidsperspektivet är avgörande för hur nämnden ska agera när ett barn genom nämndens försorg har placerats tillfälligt. I de fallen förutsätts att placeringen är just tillfällig och att den pågår under en begränsad tid, t.ex. i avvaktan på att barnet eller den unge kan flytta hem eller i väntan på en mer varaktig lösning. Det är viktigt inte minst för att barnets tillvaro ska vara förutsebar och för att barnet ska veta vad som ska hända. I beslutet kritiserades en nämnd för att ett barn hade varit tillfälligt placerad under en period om mer än sju månader och för att nämnden inte så snart den insåg att placeringen skulle bli annat än tillfällig inledde en utredning om hemmets lämplighet. (Se JO:s beslut den 12 maj 2021, dnr

text: I det nu aktuella fallet hade nämnden inte fattat något beslut om att placera AA tillfälligt hos BB. Nämnden hade emellertid ansvar för att utreda hemmets lämplighet så snart den insåg att AA:s vistelse skulle bli annat än tillfällig. Därtill är det, som jag redan varit inne på, inte meningen att en socialnämnd ska avvakta med att utreda frågan om nämndens medgivande till dess att vistelsen enligt nämndens uppfattning blivit mer stadigvarande (se JO 2022/23 s. 384).

text: Som framgår av redovisningen ovan efterfrågade BB vid flera tillfällen en långsiktig planering av AA:s vistelse hos henne. Det gjorde hon första gången redan den 9 augusti 2021, och AA hade vid den tidpunkten en bestämd uppfattning om att hon inte ville flytta hem. Med tanke på omständigheterna måste det ganska snart ha stått klart för nämnden att AA inte skulle komma att vistas hos BB under endast en kortare tid. Trots det inledde inte nämnden någon utredning för att klarlägga hemförhållandena hos BB och förutsättningarna för att AA skulle bo där stadigvarande. Det dröjde i stället till slutet av oktober innan frågan om en utredning av BB:s hemförhållanden och frågan om nämndens medgivande väcktes. Det framgår emellertid inte vare sig av remissvaret eller av de handlingar som jag har tagit del av när en sådan utredning inleddes. I remissvaret har nämnden däremot angett att en utredning om BB som jourhem inleddes den 29 december 2021. Av den utredningen framgår att en medgivandeutredning hade genomförts. Oavsett hur det förhåller sig med detta kan jag konstatera att AA kom att vistas hos BB under en förhållandevis lång tid utan att hemmets lämplighet hade utretts.

text: Det är inte acceptabelt att nämnden avvaktar med att utreda ett hems lämplighet trots att det sedan länge stått klart för den att barnets vistelse kommer att bli annat än kortvarig. Nämnden förtjänar kritik för att det tog så lång tid att inleda en utredning om hemmets lämplighet och för att den inte dokumenterade beslutet om att inleda en medgivandeutredning. Nämndens ansvar för AA under tiden som hon bodde hos BB Nämnden har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp de behöver.

text: I sitt remissvar har nämnden redovisat att den regelbundet följde upp AA under tiden som hon vistades hos BB. Jag ifrågasätter inte att nämnden därigenom har haft viss insyn i AA:s situation. Nämnden har dock inte närmare utvecklat hur den såg på sitt eget ansvar för AA och hur den genom sina kontakter med AA försäkrade sig om att hennes behov blev tillgodosedda under den tid som hon vistades hos BB. Utifrån vad som framkommit verkar det som om nämnden inte har tagit några egna initiativ för att lösa frågan om AA:s boende. Nämnden har i stället överlåtit till BB och vårdnadshavarna att själva lösa situationen. Det framgår exempelvis genom att vårdnadshavarna ombetts att redovisa hur de tänkte framåt och kring planeringen. Nämnden fattade även beslut om att utreda en jourhemsplacering först efter att BB vid flera tillfällen efterfrågat en långsiktig planering. Det har varit nämndens ansvar att se till att AA fick det stöd och den hjälp som hon behövde. Nämnden har brustit i sitt ansvar för AA enligt 2 kap. 1 § och 5 kap. 1 § SoL och förtjänar kritik för detta. BB:s hem var inte ett jourhem Den 29 december 2021 beslutade nämnden att utreda BB som jourhem. Den 17 januari 2022 inledde nämnden en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL för att bevilja AA en jourhemsplacering i avvaktan på en placering i ett familjehem.

text: Utredningen avslutades den 24 februari 2022. AA hade dock redan den 17 januari beviljats en placering i jourhem hos BB. I beslutet den 9 mars 2022 godkände nämnden BB som jourhem och samma dag beslutade nämnden att bevilja AA bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL till vård med placering i nätverket BB.

text: Som jag tidigare har redovisat är ett jourhem ett enskilt hem som står redo för att ta emot barn i avvaktan på att barnet ska kunna flytta tillbaka till vårdnadshavarna eller i väntan på en mer varaktig lösning. Enligt vad som framkommit var det i det här fallet fråga om att BB i ett enstaka fall tog emot ett barn i sitt hem, och nämnden hade när beslutet fattades inte utrett hemmets lämplighet. Det ligger även i sakens natur att ett beslut om placering i jourhem avser en akut situation och att hemmet därför måste vara utrett i förväg (se

text: SOU 2014:3 s. 192

text: ). AA hade bott hos BB i ungefär ett halvår när beslutet om jourhemsplacering fattades, och förhållandena kring hennes boendesituation hade inte ändrats. Sammantaget finns det inget som talar för att det var fråga om en sådan situation som aktualiserar en placering i ett jourhem.

text: Nämnden har därtill beslutat att placera AA hos BB innan BB var godkänd som jourhem. I det här sammanhanget har jag även uppmärksammat att nämnden beviljade AA bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL för placering i nätverket BB samma dag som den godkände BB som jourhem. Det framgår inte av utredningen varför nämnden i det skedet ändrade placeringsform. Nämnden förtjänar kritik för sin bristfälliga hantering av ärendet i dessa avseenden. Nämndens hantering av ersättningen till BB Den 1 juni 2022 beviljades AA bistånd till vård i familjehem. AA hade vid den tidpunkten varit tillfälligt placerad hos BB genom nämndens försorg sedan den 17 januari samma år.

text: I sitt remissvar har nämnden uppgett att den fattade beslut om ersättning till BB i samband med att hon den 1 juni 2022 godkändes som familjehem. Nämnden har vidare framfört att den har fattat beslut om att betala ut omkostnadsersättning och visst retroaktivt arvode till henne.

text: Som jag har redovisat ovan har en socialnämnd även vid tillfälliga placeringar ett ansvar för att lösa frågan om ersättning genom att ingå ett avtal med den som barnet är placerad hos. Något sådant avtal har inte träffats under den tid som nämnden tillfälligt placerat AA hos BB. Det är en brist som nämnden förtjänar kritik för. Avslutande synpunkter Min granskning har visat att nämnden under lång tid låtit AA bo i ett annat hem än det egna trots att det var känt att hon hade ett vårdbehov och att det tidigt stod klart att hon inte ville flytta hem. Nämnden har under den tiden inte uppfyllt sin skyldighet enligt lag att utreda hemmets lämplighet. Den har inte heller beslutat om någon av de placeringsformer som lagen ger utrymme för trots att det fanns förutsättningar för det. Ansvaret för AA och frågan om hur

text: hennes boendesituation skulle lösas har i stället helt överlåtits till BB och vårdnadshavarna. Först när AA bott hos BB under mer än ett halvår fattade nämnden beslut om jourhem, men då utan att det fanns förutsättningar för ett sådant beslut. Nämnden har genom att agera på det beskrivna sättet brustit i ansvaret för AA och inte gett henne det stöd och den hjälp som hon behövde.

text: Bristerna i handläggningen visar tydligt att nämnden inte har haft klart för sig vad som gäller när ett barn är i behov av vård i ett annat hem än det egna och vilka bestämmelser som ska tillämpas i ett visst fall.

text: Det är givetvis viktigt att en socialnämnd vet vilken placeringsform det är fråga om och vilket ansvar som nämnden har i det enskilda fallet. Nämndens hantering av AA:s ärende tyder på bristande kunskaper i dessa avseenden, vilket inte är acceptabelt.

text: Det som har kommit fram i ärendet i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Thomas Norling

text: Ärendet har föredragits av Maria Karlströms.

text: Byråchefen Anna Flodin har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Skelleftebuss AB angående handläggningen av en begäran om handlingsutlämnande

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot det kommunala bolaget Skelleftebuss AB med anledning av handläggningen av ett ärende om handlingsutlämnande.

type: stycke

text: AA anförde följande. I ett e-postmeddelande den 12 juni 2009 begärde han att få ta del av vissa i meddelandet närmare preciserade fakturor. Den 16 juni 2009 fick han ett e-postmeddelande som innehöll följande.

text: Personen som sköter de handlingar som Ni önskar är på semester, och återkommer om 5 veckor. Vi kommer att sända dessa handlingar så snart vi kan. Samma dag skickade bolaget ytterligare ett e-postmeddelande som innehöll följande. Jag började tänka på en sak! Du har aldrig presenterat vad du egentligen undersöker? Det skulle vara intressant att veta samt vilka som kommer att kunna ta del av vår kundstock, eftersom det är den som vi presenterar för dig? Mot bakgrund av innehållet i e-postmeddelandena ifrågasatte han huruvida Skelleftebuss AB hanterade frågan om handlingsutlämnande på ett rättsligt hållbart sätt.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Skelleftebuss AB, genom verkställande direktören BB, i ett yttrande följande (bilagorna utelämnas här). – – – Han [AA] begärde ut handlingar per e-post fredagen den 12 juni 2009. Vi svarade honom som framgår av bilagan tisdagen den 16 juni 2009 (bortrest måndagen den 15 juni 2009) att personen som sköter de affärer som han frågade efter, var på semester och skulle vara borta i 5 veckor. I samma e-post meddelade vi att vi skulle sända de begärda handlingarna så snart som möjligt. Vi skickade de begärda handlingarna per brev den 2009-06-22, vår bilaga nr 2.

text: Ett litet företag som vårt har inte en organisation som speciellt under semestertider (som detta fall gäller) har möjligheten att direkt ställa upp på förfrågningar liknande detta fall med omedelbar verkan, då vi har en löpande verksamhet att sköta med mycket begränsad personalstyrka. Vi tycker att vi fixade till det hela mycket snabbt ändå, från förfrågan till att vi skickade de begärda handlingarna, vad kan man mer begära? När man får en anmälan mot sig fast man varit snabb som vi tycker vi varit, då blir givetvis vår frågeställning i en fråga som denna, vilka tidsaspekter kan anses vara rimliga i ett fall som detta? Det skulle vara intressant att veta? När det gäller AA ifrågasättande av min fråga i hans bilaga nr 3, vilka som kan tänkas ta del av våra handlingar som han får av oss, så ser vi det vara en berättigad och viktig fråga för oss att ta del av, då vi faktiskt delar med oss av vår kundstock. För att ni skall få hela bilden klar för er så bedriver Skelleftebuss AB idag ingen beställningstrafik i den meningen att vi gör egna arrangemang och säljer ”stolar” till allmänheten för beställnings/turistresor som typ en resebyrå, utan vi hyr enbart ut buss med förare till researrangörer och i samband med detta kan vi även hjälpa till med vissa praktiska saker åt huvudarrangören för resan. Det som initierade vår frågeställning den 16 juni 2009 var att en av våra samarbetspartner ifrågasatte varför vi lämnade ut deras kundstock på detta sätt, då även slutkund redovisas i de handlingar vi skickat till AA, och denna affärsförbindelse kan av särskild anledning bedömas så att det enskilda företaget lider skada om uppgiften röjs. Eftersom det rör sig om våra kunders kundstock och vår kundstock beslöt vi oss för att utreda ifall detta inte var en sak som skulle sekretessbeläggas främst då för våra kunders skull. För att få ett bättre underlag för beslut i frågan gjorde vi en framställan i e-post till AA den 16 juni 2009. Det vi stöder oss på är följande paragrafer enligt sekretesslagen 1980:100, 6 kap.1 § samt 8 kap. 10 §, ifall vi skall lägga sekretess på de begärda handlingarna, vilket vi vill påpeka att vi inte gjort eller beslutat ännu. Enligt den information som vi fått tidigare har vi som kommunalt bolag ingen rätt att utreda eller efterfråga vem det är som begärt ut handlingar, såvida det inte behövdes för att avgöra frågan huruvida den begärda handlingen är offentlig eller skall omfattas av sekretess. I detta fall bedömde vi det som nödvändigt eftersom de begärda handlingarna kunde skada främst våra kunder samt även företaget. Vi bestrider helt de anklagelser som AA framför mot oss i sin anmälan som bygger på helt felaktiga uppgifter/antaganden och vi kan inte finna att vi begått några felaktigheter i vårt agerande av handläggningen av aktuell begäran av allmänna handlingar. – – –

text: AA kommenterade remissvaret och förde fram ytterligare klagomål mot Skelleftebuss AB.

text: Rättslig reglering

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts med offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande kommer hänvisningar att göras till den nya lagen som i berörda hänseenden inte har inneburit några sakliga ändringar.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: OSL ska vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gälla

text: handlingar hos bl.a. aktiebolag där kommuner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag ska vid tillämpningen av OSL jämställas med myndigheter. Därvid gäller följande.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som har rätt att ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen. En begäran om att få en sådan kopia ska behandlas skyndsamt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Till det kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. För att leva upp till TF:s skyndsamhetskrav måste den som omfattas av regleringen organisera sin verksamhet på sådant sätt att framställningar om handlingsutlämnande kan behandlas även under semesterperioder och enskilda personers bortovaro.

text: Det är som regel den myndighet som förvarar handlingen som ska pröva en begäran, 2 kap. 14 § första och andra stycket TF. Om en anställd vid en myndighet, enligt arbetsordningen eller på grund av ett särskilt beslut, har ansvar för vården av en handling, är det enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Beslutar den anställde att inte lämna ut handlingen eller del av den ska den som begär handlingen informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas.

text: Avslagsbeslut får enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL överklagas hos kammarrätt. Den sökande ska underrättas om hur beslutet kan överklagas (se

text: 21 § förvaltningslagen

text: [1986:223] och JO 2008/09 s. 540).

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF får en myndighet i princip inte efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran. Bestämmelsen innebär att var och en enligt huvudregeln har rätt att ta del av alla offentliga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen ska användas till. Från denna huvudregel föreligger ett undantag, nämligen då efterforskning av det slaget behövs för att myndigheten ska kunna avgöra om handlingen kan lämnas ut. Undantaget har kommenterats i JO 2009/10 s. 530 där det bl.a. anges:

text: Regeln om att den som begär att få ut en allmän handling får vara anonym och inte behöver redovisa vilket syfte han eller hon har med sin begäran – dvs. vad handlingen ska användas till – är en viktig del i offentlighetsprincipen och har karaktären av rättighet för den enskilde. Undantagsregeln ska därför tillämpas restriktivt. – – –

text: Eventuella efterforskningsåtgärder måste med tanke på förfarandets undantagskaraktär föregås av ett väl övervägt ställningstagande från myndighetens sida. Regeln om frångående av förbudet mot efterforskning av syftet med en begäran om handlingsutlämnande får självfallet inte användas som förevändning för att försvåra den enskildes möjligheter att använda sig av offentlighetsprincipen, t.ex. för att förhala ett utlämnande genom frågor, som myndigheten senare inte kan visa att den haft fog för att ställa. Vidare bör en myndighet som anser efterforskningsåtgärder nödvändiga förklara för sökanden att informationen behövs för sekretess-prövningen (jfr

text: JO 2005/06 s. 466

text: ). Sökanden bör då även upplysas om att ärendet vid uteblivet svar kan komma att avgöras på det underlag som föreligger.

text: Bedömning

text: Skelleftebuss AB är ett kommunalt bolag som omfattas av reglerna i TF om rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Av utredningen framgår att AA i ett e-postmeddelande den 12 juni 2009 begärde att få ta del av vissa handlingar hos Skelleftebuss AB och att dessa skickades till honom först den 22 juni 2009.

text: Bolaget har i sitt remissvar hänvisat till storleken på personalstyrkan och intresset av att hantera den löpande verksamheten och har gjort gällande att organisationen, särskilt under semesterperioder, inte har möjlighet att behandla frågor om handlingsutlämnande utan att dröjsmål uppstår. Vad bolaget anfört är inte en godtagbar ursäkt för att en begäran om handlingsutlämnande inte hanteras med den skyndsamhet som regelverket kräver.

text: Bolaget har vidare tillställt anmälaren en fråga om vad denne undersökte. Det saknas spår av att några mer ingående överväganden gjordes innan den frågan sändes till anmälaren. Det är först i yttrandet till JO som bolaget förklarat att efterforskningen varit av betydelse för sekretessbedömningen. Till detta kommer att handlingarna såvitt framkommit lämnades ut utan att frågan besvarades.

text: Skelleftebuss AB ska sammanfattningsvis kritiseras för sitt dröjsmål med ställningstagandet till anmälarens begäran och för den fråga som tillställdes anmälaren med anledning av dennes begäran.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från JO:s sida.

type: avgorande


nyckelord:
Barn/ungdom
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Sekretess

title: Sekretessmarkering i folkbokföringen

sammanfattning: Systemet med sekretessmarkeringar inom folkbokföringen har funnits länge och svarar mot ett behov som är väsentligt att tillgodose. Skatteverket har utvecklat rutiner för sin tillämpning. Dessa har stöd i gällande rätt, men det är oegentligt att använda benämningen skyddad identitet i sammanhanget, eftersom sekretessmarkering enbart är en faktisk åtgärd utan rättsverkan. Skatteverket bör säkerställa att den som förvägras att ta del av sekretessmarkerade uppgifter får upplysningar om sin rätt att få saken prövad av myndigheten och, vid avslag, sin rätt att överklaga. Enligt offentlighets- och sekretesslagen kan sekretess gälla även gentemot ett barns vårdnadshavare. När så är fallet är det även möjligt att införa en sekretessmarkering utan vårdnadshavarens samtycke. I det fall som anmälts har Skatteverkets utredning som helhet varit ensidig. Den motsvarar inte de krav man själv uppställer. I ett beslut har verket brutit mot kravet på saklighet och opartiskhet genom att, utan redovisat underlag och i oträngt mål, uttala att det saknades anledning att ifrågasätta de brottspåståenden som modern gjort avseende anmälaren.

text: Bakgrund och utredning

text: AA anmälde Skatteverket till JO för att verket utan att meddela honom gett hans treårige son skyddad identitet. Han hade tillsammans med modern gemensam vårdnad om sonen. Åtgärden hade enligt anmälan vidtagits på begäran av modern. AA uppgav att han inte hotat, varit våldsam eller gjort något brottsligt. Trots detta hade sonen fått skyddade personuppgifter.

text: Skatteverkets handlingar i ärendet hämtades in. Skatteverket anmodades därefter att yttra sig. Av yttrandet framgick bl.a. följande. Modern till anmälarens son begärde den 6 maj 2008 att Skatteverket skulle göra en markering för särskild sekretessprövning (sekretessmarkering) i folkbokföringsdatabasen för henne och sonen. Som skäl anförde hon att hon var hotad av fadern. Den 14 maj 2008 underrättades modern om att en tillfällig sekretessmarkering registrerats under utredningstiden. Beslutet fattades utan att fadern beretts tillfälle att yttra sig. Vid den utredning som därefter gjordes kom det fram att fadern kände till moderns och sonens adress. En sekretessmarkering skulle alltså vara verkningslös. I beslut den 7 augusti 2008 avslog Skatteverket därför moderns begäran.

text: Skatteverket återgav anvisningar ur verkets handbok i folkbokföring under avsnittet ”Skydd av personuppgifter”. Där framgick enligt yttrandet bl.a. följande.

text: För att sekretessmarkering ska införas krävs normalt att fråga är om ett konkret hot. Det räcker alltså inte att personen känner fruktan och anser sig förföljd. Det måste också objektivt föreligga en risk för förföljelse. Ett blankt påstående om förföljelse från den som begär markeringen torde knappast godtas i något fall. Om det inte finns någon dom som stöder ett påstående om förföljelse får annan utredning förebringas, t.ex. en utredning eller utlåtande från polis eller social myndighet som styrker den enskildes uppgifter. Det kan vara viktigt att personuppgifter inte lämnas ut utan sekretessprövning under Skatteverkets handläggningstid. För att förhindra detta bör en sekretessmarkering föras in så snart en ansökan kommer in till myndigheten om det inte från början står klart att det saknas skäl för en sekretessmarkering. För att sekretessmarkering ska ge avsedd effekt bör den införas för samtligamedlemmar i den utsattes hushåll.

text: Skatteverket upplyste vidare att i den region där ärendet handlagts gäller som rutin, att om den förälder som har barnet boende hos sig begär sekretessmarkering, inhämtas normalt den andre förälderns uppfattning innan beslut fattas. Men om de omständigheter som ligger till grund för begäran hänför sig till den andre föräldern, meddelas beslut utan att föräldern tillfrågas.

text: Skatteverkets yttrande avslutades med följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att modern har begärt sekretessmarkering för hennes och sonens personuppgifter i folkbokföringsdatabasen på grund avatt hon var hotad av fadern. Till stöd för sin begäran bifogade hon ett skriftligtunderlag från socialtjänsten samt kopia av en umgängesplan mellan fadern och sonen. Av socialtjänstens underlag och umgängesplanen framgår att misstanke förelåg om att fadern utsatt sonen för våld. Av moderns ansökan framgick vidare att hennes och sonens adress visserligen var känd för fadern, men avsikten var att flytta. Vid bedömningen av om en tillfällig sekretessmarkering skulle åsättas under handläggningstiden fanns således uppgifterna om att hot förekommit och att modern och sonen skulle flytta. Om modern och sonen bytte adress under utredningstiden var det därför viktigt att den nya adressen inte blev känd. Skulle den bli känd skulle ett senare beslut om sekretessmarkering således ha blivit verkningslöst. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet anser Skatteverket att det fanns fog för att ta upp moderns ansökan om sekretessmarkering för sonens personuppgifter i folkbokföringsdatabasen. Skatteverket anser inte heller att det finns skäl att rikta kritik mot verkets beslut att åsätta sonen en tillfälligsekretessmarkering utan att inhämta faderns uppfattning i frågan.

text: AA fick del av Skatteverkets yttrande. Han anförde därvid att han aldrig hade hotat modern, och att han skulle bli förvånad om det fanns någon anmälan om detta. Han uppgav vidare att åtalet angående misshandel av sonen ogillats i en frikännande dom den 22 april 2008.

text: JO hämtade in domen och förundersökningsprotokollet, se vidare nedan.

text: JO tog vidare del av den allmänna information som finns på Skatteverkets webbplats. Under fliken Skyddade personuppgifter framgick att detta är det samlingsnamn som verket använder för de olika skyddsåtgärderna

text: sekretessmarkering, kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Det upplystes vidare att uppgifter inom folkbokföringsverksamheten i regel är offentliga, men att sekretess gäller om det av särskild anledning kan antas att en person, eller någon närstående, kan lida skada eller men om uppgifter om personen lämnas ut. Under rubriken Sekretessmarkering angavs inledningsvis:

text: Sekretessmarkering innebär att du får en s.k. markering för särskild sekretessprövning i folkbokföringsdatabasen. Det finns inte några formella krav för att få en sekretessmarkering. Någon form av intyg, exempelvis från polis eller socialtjänst, eller annan utredning som styrker åberopade förhållanden bör dock finnas som underlag för bedömningen. Om ett skattekontor på förhand kan bedöma att utlämnande av dina personuppgifter kan förorsaka personförföljelse eller annan skada kan de sekretessmarkera dig. En sådan bedömning på förhand kan exempelvis grundas på att du själv redogör för omständigheterna. En allmänt uttalad motvilja mot att ha kontakt med en annan person är dock inte tillräckligt skäl för en sekretessmarkering. Inte heller är det tillräckligt att endast ange ett yrke som normalt kan vara utsatt för vissa risker, exempelvis polis eller åklagare, som skäl för sekretessmarkering. Det bör röra sig om ett konkret hot i det enskilda fallet.

text: På webbplatsen framhölls att en sekretessmarkering inte innebär någon absolut sekretess och att myndigheten vid en begäran om utlämnande av personuppgifter ska göra en självständig sekretessbedömning, som kan leda till att uppgifterna lämnas ut. Det angavs vidare:

text: Omprövning av sekretessmarkeringen sker i regel varje år. Du ska då redogöra för de aktuella förhållandena därefter prövas om skyddet ska vara kvar. Skatteverket aviserar sekretessmarkeringen till andra myndigheter tillsammans med övriga uppgifter om personen. Markeringen innebär alltså inte att sekretessbelagda uppgifter utesluts i aviseringen. När sekretessmarkeringen tas bort aviseras detta. Sekretessmarkeringen förhindrar inte t.ex. rättsvårdande instanser att komma i kontakt med personen. Myndigheter som av legala skäl behöver uppgifterna får det. I övrigt ger Skatteverket service till de som vill nå en skyddad person genom att vidarebefordra postförsändelser till denne. Avsändaren behöver inte veta var i landet personen är folkbokförd utan kan lämna försändelsen till närmaste förmedlingskontor.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Offentlighetsprincipen Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet (offentlighetsprincipen) finns i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. OSL ersatte den 30 juni 2009 den tidigare

text: sekretesslagen

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som begärs utlämnad genast eller så snart det är möjligt tillhandahållas den som vill ta del av den, under förutsättning att handlingen är offentlig, dvs. att den inte innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. En sådan begäran ska prövas av den myndighet som förvarar handlingen (14 §). Om en myndighet avslår begäran får sökanden, med några enstaka här ej aktuella undantag, överklaga beslutet (15 §). En myndighet får på en handling som omfattas av en sekretessbestämmelse göra en anteckning om att hinder mot utlämnande föreligger (16 §).

text: Enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL ska i första hand den tjänsteman som ansvarar för vården av en handling pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska tjänstemannen låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Det är vidare myndigheten som ska göra prövningen om tjänstemannen vägrar utlämnande och sökanden begär myndighetens prövning. Av bestämmelsen framgår slutligen att sökanden ska informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att beslutet måste vara skriftligt för att kunna överklagas.

text: En sammanställning av uppgifter ur en upptagning för automatiserad behandling, såsom folkbokföringsdatabasen, är enligt

text: 2 kap. 3 § andra stycket

text: TF en hos myndigheten förvarad allmän handling, om myndigheten kan göra sammanställningen tillgänglig med rutinbetonade åtgärder. En hemställan till myndighet att erhålla uppgifter ur vissa register innefattar en begäran att få ut allmän handling innehållande uppgifterna, se RÅ 1982 2:68.

text: Sekretess i folkbokföringen Enligt

text: 22 kap. 1 §

text: OSL gäller sekretess inom folkbokföringen för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. En motsvarande bestämmelse fanns tidigare i

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: Vårdnad om barn m.m. Den som har vårdnaden om ett barn har enligt

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB) ett ansvar för barnets personliga förhållanden. Vårdnadshavaren har enligt

text: 6 kap. 11 §

text: FB rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet står under vårdnad av två vårdnadshavare utövar de enligt

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB sina skyldigheter och rättigheter gentemot barnet tillsammans. Av

text: 10 kap. 2 §

text: FB följer att föräldrarna, eller den förälder, som är barnets vårdnadshavare normalt också är förmyndare för barnet.

text: Regler om sekretess i förhållandet mellan en underårig och en vårdnadshavare finns i

text: 12 kap. 3 §

text: OSL, se vidare nedan.

text: Sekretessmarkering I

text: 15 kap. 3 § första stycket sekretesslagen

text: fanns före den 30 juni 2009 bestämmelser om s.k. hemligstämpling av pappershandlingar. Regeln innebar att en myndighet fick märka en handling med en särskild anteckning om det kunde antas att det fanns hinder mot utlämnande enligt en viss sekretessbestämmelse, som i så fall skulle anges i anteckningen. Förfarandet tillämpades utan uttryckligt lagstöd även beträffande elektroniska handlingar. Det skedde genom att uppgifterna försågs med en markering, därav uttrycket sekretessmarkering. Det ifrågasattes inte i rättstillämpningen. Av flera JO-beslut framgår indirekt att JO godtagit och även tillstyrkt att sekretessmarkering används som en form av hemligstämpling av

text: elektroniskt lagrade uppgifter (se bl.a. JO 1984/85 s. 282, 1987/88 s. 195 och 1990/91 s. 387).

text: I

text: 5 kap. 5 §

text: OSL har en motsvarande regel intagits. För att tydliggöra att även elektroniska handlingar omfattas har bestämmelsen formulerats teknikneutralt. Den anteckning som får göras kallas i enlighet med det språkbruk som etablerats för sekretessmarkering. Den ska ange tillämplig sekretessbestämmelse, datum för anteckningen och vilken myndighet som gjort den. Den ändrade terminologin är inte avsedd att medföra någon förändring av rättsläget. Regeln är fakultativ, vilket innebär att en myndighet inte är skyldig att sekretessmarkera handlingar som omfattas av sekretess; tvärtom får den rättsliga regleringens utgångspunkt anses vara att ”hemligstämpling” inte sker. Anteckningen fyller ingen självständig rättslig funktion utan dess syfte är att utgöra ”en varningssignal” till den som har att hantera uppgiften om att denna från sekretessynpunkt är känslig och att ett eventuellt utlämnande av den därför kräver noggrann sekretessprövning.

text: Av prejudikat från Regeringsrätten framgår att beslut om sekretessmarkering inte kan överklagas (

text: RÅ 2005 ref. 12

text: ; se även

text: RÅ 2006 ref. 61

text: Folkbokföringsutredningen Folkbokföringsutredningen har haft i uppdrag att utreda om sekretessmarkeringen av uppgifter i folkbokföringsregistret bör lagregleras. Utredningen har nyligen föreslagit en sådan reglering, se

text: SOU 2009:75

text: Av utredningens redogörelse (se betänkandet s. 398 ff.) framgår att sekretessmarkeringar använts ända sedan folkbokföringsverksamheten datoriserades. Utredningen konstaterar att Skatteverkets sekretessmarkeringar fått ett mycket stort genomslag i samhället och fortsätter (a. bet. s. 407):

text: Trots att den bara är en varningssignal har Skatteverkets sekretessmarkering kommit att ”leva sitt eget liv”, med en relativt utvecklad intern praxis inom verket för när den ska föras in och tas bort. De personer som enligt utredningen får sekretessmarkering kan exempelvis vara kvinnor som misshandlats av sina före detta män, personer som riskerar att utsättas för s.k. hedersrelaterat våld, invandrare som är politiskt förföljda, personer som på grund av sitt arbete hotas (poliser, väktare, m.fl.), personer som är eller har varit med i kriminella nätverk och personer som hörts som vittnen i en brottmålsrättegång.

text: Om behovet av att göra sekretessmarkeringar och den betydelse de fått anförde utredningen bl.a. följande (a. bet. s. 410).

text: Förr i tiden fanns hos myndigheter alla uppgifter om enskilda endast på papper, och för att kunna lämna ut en uppgift behövde en handläggare fysisktillgång till den handling i vilken uppgiften förekom. Sådan tillgång hade i de flesta fall endast handläggare som hade någon inblick i ärendet och därmed ofta redan kände till om en person var förföljd. När myndigheter förvarar och hanterar handlingar digitalt kan de därmed i många fall nås av ett stort antal tjänstemän vid myndigheten. Den enskilde tjänstemannen som får en förfrågan om att lämna ut en viss typiskt sett

text: harmlös uppgift, exempelvis en adress, är då i de flesta fall – när uppgifter i verksamheten endast omfattas av ett rakt skaderekvisit – beroende av den information som en sekretessmarkering ger. Annars får denne inte kännedom om att det föreligger särskilda omständigheter som gör att uppgiften, som annars normalt skulle anses falla utanför sekretessen, är känslig och att det är nödvändigt med en noggrann sekretessprövning (jämför

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 80 f.). Tjänstemannen har inte någon som helst möjlighet att veta att personen som uppgiften rör är hotad om det inte finns en sådan markering. Först när det finns en sekretessmarkering görs en ”ordentlig” sekretessprövning. – – – Sekretessmarkeringen är således normalt en nödvändig, om än inte tillräcklig, förutsättning för att bedöma om en uppgift som kan röja var den enskilde befinner sig kan lämnas ut. Sekretessmarkeringen har också blivit ett viktigt skyddsmedel som samhället kan erbjuda personer som är förföljda. Det har vidare utvecklats en praxis inom Skatteverket för när en sekretessmarkering ska åsättas.

text: Bedömning

text: Skyddad identitet och sekretessmarkering i folkbokföringen Uppgifter om enskilda i folkbokföringen omfattas av vissa sekretessregler. Vid sidan av detta kan en enskild person, som exempelvis är utsatt för hot, få olika former av skydd för sina personuppgifter. Sådant skydd förekommer i tre nivåer: sekretessmarkering, kvarskrivning och fingerade personuppgifter. De två senare är reglerade i lag, medan sekretessmarkering är en oreglerad handläggningsåtgärd.

text: Normalt sett kan personuppgifter i folkbokföringen lämnas ut, eftersom de är av sådant slag att de typiskt sett inte omfattas av sekretess. Sekretessmarkeringens funktion är att göra den tjänsteman, som ska ta ställning i en utlämnandefråga, uppmärksam på att det beträffande just de markerade personuppgifterna finns särskilda skäl som kan förhindra utlämnande. På så sätt görs ett slags preliminär sortering mellan personuppgifter som under normala förhållanden kan lämnas ut omgående och sådana som kräver noggrann sekretessprövning. Det är med andra ord ett system för den folkbokförande myndigheten att i sin handläggning underlätta efterlevnaden av såväl skyldigheten att utan omgång tillhandahålla offentliga uppgifter som kravet att inte lämna ut sådant som omfattas av sekretess.

text: Förfaringssättet har som framgått av redovisningen för den rättsliga regleringen stöd i såväl

text: tryckfrihetsförordningen

text: som i offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: . Jag vill dock erinra om att 1980 års sekretesslag delvis kom till som en reaktion mot en äldre ordning med omfattande ”hemligstämpling”. Regleringen bygger på att uppgifter i allmänna handlingar är offentliga och ska lämnas ut på begäran. Först efter prövning i varje enskilt fall och med tilllämpning av en sekretessbestämmelse kan ett utlämnande nekas. Som framhållits i doktrinen existerar det inga i sig hemliga handlingar, utan frågan om utlämnande kan ske i ett enskilt fall är beroende av flera omständigheter, t.ex. sökandens identitet, det ändamål för vilket handlingen begärs utlämnad och risken för att det sekretesskyddade intresset ska skadas (Bohlin, Offentlighetsprincipen, sjunde upplagan, 2007, s. 166).

text: En ordning där vissa uppgifter på förhand markeras så som sekretessbelagda är inte förenlig med dessa principer. Möjligheten att ”hemligstämpla” är därför enligt offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: begränsad till åsättandet av sekretessmarkering i anslutning till uppgifter vilkas utlämnande kräver särskilt noggrann sekretessprövning.

text: Sekretessmarkeringarna inom folkbokföringen svarar mot ett stort behov. Den ansvariga myndigheten har under lång tid utvecklat egna handläggningsregler för att tillgodose detta. Den information som Skatteverket numera lämnar på sin webbplats redovisar tillämpningen på ett tydligt sätt. Det finns från rättslig synpunkt i princip inget att invända mot den tillämpning som där redovisas. Beskrivningarna har dock en viss slagsida, genom att perspektivet genomgående är behovet av sekretesskydd.

text: Som folkbokföringsutredningen noterat har sekretessmarkeringarna kommit att ”leva sitt eget liv”. Att beviljas en sekretessmarkering beskrivs ofta som att man fått ”skyddad identitet”. Trots att den beskrivningen måste anses oegentlig vinner den stöd i den terminologi Skatteverket använder. Möjligheten att göra sekretessmarkeringar har över huvud taget utvecklats på ett sätt som inte förutsetts i lagstiftningen. Utifrån en jämförelsevis obetydlig handläggningsregel inom sekretessrätten har ett förvaltningsinstitut vuxit fram. Det illustreras i den formaliserade procedur, med särskilt ansöknings- och beslutsförfarande, som tillämpas kring införandet av dessa markeringar. Det avslagsbesked som tillställdes modern i det nu aktuella fallet är tre sidor långt och uppställt som ett formligt myndighetsbeslut. Eftersom åsättandet av en sekretessmarkering inte innefattar myndighetsutövning och inte heller kan överklagas utan är en faktisk åtgärd, som saknar rättsverkan (jfr

text: SOU 2009:75 s. 402

text: ), är denna utformning ägnad att skapa intryck av att saken har en formell betydelse som den emellertid inte äger.

text: Den praktiska betydelsen är dock uppenbarligen stor. Redan 1996 konstaterade dåvarande Riksskatteverket att sekretessmarkeringar medför konsekvenser som vida överstiger effekterna av en normal hemligstämpel, genom det starka genomslag som de får på grund av aviseringssystemet (se

text: SOU 2009:75 s. 405

text: ). Antalet personer med sekretessmarkeringar i folkbokföringen har på tjugo år ökat från 1 600 (1988) till 11 460 (2008). Folkbokföringsutredningen konstaterar för sin del att en myndighet visserligen inte ska besluta om att vägra lämna ut en uppgift enbart med en sekretessmarkering som underlag, men att det dock ”finns en stark tendens att myndigheter i stor utsträckning stödjer sig på den bedömning som Skatteverket gjort i fråga om sekretessen” (a. bet. s. 410). Sammantaget finns det tecken på att sekretessmarkeringarna i praktiken uppfattas som självständiga sekretessregler med innebörden att sekretessmarkerade uppgifter inte får lämnas ut, åtminstone inte till allmänheten.

text: Jag vill i anledning av detta understryka att en sekretessmarkering inte får åberopas som skäl för att vägra utlämnande av en personuppgift. Markeringen utgör endast en sekretessvarning, som innebär att det kan finnas hinder mot att uppgiften lämnas

text: ut. För hanteringen av en begäran om utlämnande innebär en sådan markering inte någon skillnad i förhållande till om den tjänsteman som ska ta ställning till begäran av någon annan anledning bedömer att en mer ingående sekretessprövning behöver göras.

text: En framställning om att från en myndighet erhålla uppgifter ur register anses som ovan framgått innefatta en begäran att få ut en allmän handling där uppgifterna finns. Det innebär att en sökande, om uppgifterna inte lämnas ut, ska underrättas om sin möjlighet att få saken prövad av myndigheten och sin rätt att, vid avslag, erhålla ett skriftligt beslut med anvisning om hur det kan överklagas. Att upplysningar av detta slag ska lämnas torde följa även av serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: Det åligger Skatteverket att säkerställa att denna upplysningsskyldighet alltid fullgörs i samband med att utlämnande av uppgifter ur folkbokföringen nekas. Härigenom får sökanden klart för sig att hans eller hennes begäran inte är beroende av sekretessmarkeringen utan att den ska prövas enligt offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: samt att beslutet kan överklagas i domstol. Det är lämpligt att motsvarande upplysningar införs i informationen på Skatteverkets webbplats. På så sätt klargörs att en sekretessmarkering inte i sig innebär att den vars personuppgifter åsatts sådan markering erhållit någon av det allmänna skyddad identitet utan att det skydd som finns för personuppgifter är det som uppställs i offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: . Närmare om förutsättningarna för införande av sekretessmarkering Sekretessmarkeringens funktion är att förhindra att uppgifter som typiskt sett ter sig harmlösa lämnas ut, trots att det föreligger rättsliga hinder för detta. Utan markeringen skulle det alltså finnas risk för att det skydd, som offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: är avsedd att ge en enskilds personuppgifter, inte upprätthålls. Det är från den synpunkten sett bättre att sekretessmarkera en gång för mycket, än en gång för lite.

text: En sekretessmarkering ändrar inte rätten att få ut allmänna handlingar eller uppgifter ur sådana handlingar. Den som begär att få del av en uppgift och möts av beskedet att uppgiften är sekretessmarkerad ska som nyss framhållits upplysas om sin rätt att få sin begäran sekretessprövad i flera led. Sekretessmarkeringen innefattar därmed ingen annan påverkan på offentlighetsprincipen än den fördröjning som alltid uppkommer då en närmare sekretessprövning sker i samband med en begäran om handlingsutlämnande.

text: Mot den angivna bakgrunden måste en myndighet allmänt sett anses ha en betydande frihet att, med tillämpning av aktuella sekretessbestämmelser och inom ramen för allmänna regler, fastställa rutiner för hur sekretessmarkering ska ske, och tillämpa dessa rutiner i enskilda fall.

text: De närmare förutsättningarna för att införa en sekretessmarkering finns angivna i

text: 5 kap. 5 §

text: OSL (jfr 15 kap. 3 § i den tidigare

text: sekretesslagen

text: ). Det grundläggande

text: kravet är att den uppgift som markeras ska omfattas av en sekretessregel. Av denna framgår när sekretess föreligger, och därmed även vilka överväganden som ska göras inför ett eventuellt införande av en markering. Om myndigheten beträffande den aktuella uppgiften har tillgång till information, som gör det troligt att det på grund av sekretess finns hinder mot att lämna ut den, får en markering göras.

text: För folkbokföringens del gäller att förutsättningarna för införandet av en sekretessmarkering framgår i regeln om folkbokföringssekretess (

text: 22 kap. 1 §

text: OSL, tidigare

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: ). De kriterier som Skatteverket enligt sina rutiner tillämpar, så som dessa finns angivna i den ovan citerade handboken och i informationen på verkets webbplats, innefattar sådant som typiskt sett kan medföra hinder mot utlämnande enligt den sekretessbestämmelsen. De uppställda villkoren svarar väl mot den aktuella sekretessregeln.

text: Det bör dock påpekas att förvaltningsmyndigheter generellt sett har ett eget utredningsansvar, vilket innebär att man inte enbart kan förlita sig på sådant som enskilda för fram. En myndighet måste också på eget initiativ verka för att utredningar den anser sig behöva blir allsidiga, särskilt om det framgår att ytterligare information av intresse finns tillgänglig. Utöver detta gäller som en självklarhet att

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: måste följas. Där stadgas att den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Sekretessmarkeringar kan alltså inte införas godtyckligt. Sekretessmarkering i förhållande till vårdnadshavare Sekretess till skydd för enskild som är underårig gäller enligt huvudregeln även gentemot den underåriges vårdnadshavare. Det framgår av

text: 12 kap. 3 §

text: OSL (jfr 14 kap. 4 § andra stycket i den tidigare

text: sekretesslagen

text: ). Sekretessen genombryts i den utsträckning som vårdnadshavaren enligt

text: föräldrabalken

text: har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som gäller den underåriges personliga angelägenheter. Vårdnadsansvaret går alltså före den underåriges sekretesskydd. Räckvidden härav begränsas i sin tur av att sekretesskyddet inte får genombrytas när det kan antas att den underårige lider betydande men om en uppgift röjs för vårdnadshavaren.

text: Av detta följer att det kan finnas förutsättningar för att införa en sekretessmarkering i syfte att säkerställa att en förälder inte får tillgång till personuppgifter om ett barn som han eller hon har vårdnad om. De särskilda regler som gäller sekretess gentemot vårdnadshavare måste dock självfallet beaktas.

text: Skatteverket har enligt vad som uppgetts en rutin som innebär att vårdnadshavare tillfrågas när sekretessmarkeringar för uppgifter om barn aktualiseras. Att så sker ter sig i normalfallet naturligt. Men en sekretessmarkering är som framgått en faktisk åtgärd utan rättsverkan. Något formellt krav på att i samband med en sådan åtgärd underrätta exempelvis ett berört barns vårdnadshavare finns inte. Det står alltså Skatteverket fritt att inom ramen för allmänna principer avgöra i vad mån sådan information ska lämnas.

text: En sekretessmarkering som riktar sig mot en vårdnadshavares möjlighet att hålla kontakt med det barn han eller hon har vårdnad om får dock anses utgöra ett känsligt ingrepp i vårdnadsförhållandet. Jag erinrar med anledning av det som kommit fram i det nu aktuella ärendet om att det självfallet måste finnas sakliga grunder för en myndighets åtgärder, som dessutom inte får vara ägnade att uppfattas så att myndigheten allmänt sett tar ställning för en vårdnadshavare.

text: Handläggningen i det nu aktuella fallet Anmälarens invändning om att han inte tillfrågades om att sonens personuppgifter skulle sekretessmarkeras är besvarad genom vad som sagts under föregående rubrik. Något sådant formellt krav kan inte uppställas, och under förutsättningar av det slag Skatteverket utgick från är det naturligt att hålla vårdnadshavaren utanför åtgärden.

text: Anmälaren har emellertid även invänt mot de sakpåståenden Skatteverket lagt till grund för sina överväganden; han har inte framfört något hot mot modern och inte heller använt våld mot sin son.

text: Skatteverket har i sitt yttrande till JO lämnat vissa, rätt knapphändiga, upplysningar kring grunden för införandet av sekretessmarkeringen för anmälarens son. Verket har bl.a. anfört att modern uppgett att hon var hotad av fadern samt att hon till stöd för sin begäran hade bifogat ett skriftligt underlag från socialtjänsten och en umgängesplan. Av de handlingar i ärendet som JO infordrat framgår därvid följande.

text: Moderns begäran om sekretessmarkering gjordes den 6 maj 2008 på en blankett Skatteverket tillhandahåller. Den innehåller som motivering enbart en hänvisning till material som tidigare ingivits. Det framgår att moderns adress är känd av fadern. På blanketten finns utrymme för att markera om sökanden avser att flytta inom kort. Någon sådan markering har inte gjorts. Däremot har rutan ”Flyttningsanmälan bifogas” kryssats för. Någon anmälan finns dock inte bifogad.

text: I akten finns en tidigare upprättad umgängesplan, som gällde tiden januari–april 2008, där det kan utläsas att fadern inte fick träffa sonen ensam. Det finns vidare ett yttrande från socialtjänsten. Där anges bl.a. att modern i september 2007 uppgett att hon och sonen utsatts för våld från barnets far. På grund av misstankarna om våld mot barnet hade socialtjänsten ombesörjt att umgänget mellan fadern och sonen övervakades. Det anförs vidare att modern ville folkbokföra sonen på en annan adress än den nuvarande.

text: Handlingarna gav således stöd för att fadern var misstänkt för att ha misshandlat sonen och för att det fanns flyttplaner.

text: I yttrandet upplystes även att fadern var åtalad för misshandeln av sonen och att rättegången skulle äga rum den 8 april 2008.

text: Rättegången hade resulterat i att fadern frikänts. Av domen, som meddelades den 22 april, framgår att åtalet avsåg en händelse på en Finlandsbåt. Enligt tingsrätten var följande förhållanden ostridiga. Familjen besökte en restaurang på båten. Sonen, som var två och ett halvt år, skrek högt och en servitör bad föräldrarna tysta ned honom. Fadern blev arg och lyfte upp sonen och satte denne i en barnvagn. Därefter lämnade familjen restaurangen. – En servitör uppgav att fadern fattat ett strupgrepp på pojken och lyft denne ur stolen. En sjuksköterska på färjan undersökte pojken. Hon fann inga märken på dennes hals. En barnläkare genomförde en undersökning ytterligare några dagar senare. Han inspekterade halsen mycket noggrant men såg inget ovanligt. Han letade efter klassiska fynd av barnmisshandel, men inget fanns att se. – Tingsrätten konstaterade att faderns berättelse stöddes av den medicinska utredningen och att servitören – som bl.a. uppgett att fadern kopplat strupgreppet bakifrån men så att tummarna hölls på halsens framsida, något tingsrätten fann svårgenomförbart – kunde ha missuppfattat det han såg. Åtalet ogillades därför. Domen vann laga kraft.

text: Förundersökningsprotokollet innehåller bl.a. förhör med modern. Enligt vad hon där uppgett avsåg misstankarna mot fadern inget annat än händelsen på båten, en händelse hon för övrigt inte själv ansåg sig kunna vittna om, eftersom hon inte iakttagit något strupgrepp.

text: De misstankar som fanns mot fadern för misshandel av sonen var således vid tiden för Skatteverkets överväganden kring sekretessmarkeringen prövade i en frikännande dom. Några spår av att verket tagit del av domen eller förundersökningsprotokollet finns inte.

text: Den 14 maj skrev Skatteverket till modern. Hon upplystes om att en tillfällig sekretessmarkering hade införts. Samtidigt efterfrågade verket underlag som styrkte hotbilden.

text: Därefter finns en tjänsteanteckning, upprättad den 6 augusti. Anteckningen hade föranletts av att fadern ringt upp handläggaren och att det då framgått att han kände till moderns och sonens adress, eftersom han regelmässigt hämtade sonen hos modern när denne skulle vara hos honom. Verket hade därefter tagit kontakt med modern, som uppgav att hon ändå ville ha sekretessen kvar eftersom hon och fadern var oense. Hon informerades om att sekretessmarkeringen inte fyller någon funktion om fadern känner till adressen.

text: Dagen därpå fattade verket beslutet att avslå moderns ansökan om sekretessmarkering, varvid, som det får förstås, den tillfälliga sekretessmarkeringen togs bort.

text: Utifrån detta material kan konstateras att det aldrig klarlades om modern avsåg att flytta, att det inte framgår var uppgiften om att modern skulle ha hotats av fadern kommer ifrån och att fadern i domstol frikänts från misstanken om att ha brukat våld mot sonen.

text: Det finns enligt min mening inget att invända mot att en tillfällig sekretessmarkering infördes. Ett visst underlag för detta fanns. Som framgått är det bättre att ”varna” för sekretess en gång för mycket, än en gång för lite. Markeringen stod inte kvar länge och den togs bort så snart handläggarna fick klart för sig att den var meningslös. Det underlag som funnits för sekretessmarkeringen under den tid den bestod framstår dock som ensidigt; Skatteverket hämtade inte in någon dokumentation eller verkställde annan utredning om skyddsbehovet i ärendet och inte heller modern gav, trots anmodan härom, in några sådana uppgifter. Utredningsarbetet motsvarade därmed inte de krav Skatteverket uppställer för införande av sekretessmarkering.

text: Utredningens ensidighet kommer till uttryck även vid dess avslutande. I det avslagsbeslut som fattades sedan fadern gjort handläggaren uppmärksam på att han kände till adressen m.m. anförs: ”Skatteverket ifrågasätter inte uppgifterna om att det tidigare har förekommit hot och våld från [faderns] sida.”

text: Uttalandet hade ingen betydelse för den bedömning som Skatteverket skulle göra; skälet till att sekretessmarkeringen togs bort var att fadern kände till adressen.

text: En myndighet får givetvis inte i oträngt mål uttala sig så att det kan uppfattas som stöd för att en utpekad person begått brottsliga gärningar. Beslutsfattaren har möjligen velat visa modern sympati genom att understryka att man inte misstror henne. Men det har i så fall skett på bekostnad av fadern, som genom uttalandet i motsvarande mån misstros. Något sakligt underlag för bedömningen redovisas inte. Att döma av den utredning som Skatteverket redovisat till JO har verket genom uttalandet brustit i saklighet och dessutom uppträtt partiskt, i strid med vad som anges

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Skatteverket ska mot den angivna bakgrunden kritiseras för hur saken skötts.


title: Anmälan mot Styrelsen för proAros i Västerås kommun - stadsbiblioteket - angående handläggningen av en begäran om boklån m.m.

text: I en anmälan, som kom in till JO den l oktober 1996, har AA begärt att JO granskar den utlåningspolicy som tillämpas på stadsbiblioteket i Västerås kommun. AA har även ifrågasatt om åsiktskontroll förekommer vid biblioteket.

text: Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgår i huvudsak följande. Sommaren eller hösten 1996 försökte en medlem i Human-Etiska Föreningen i Västerås (HEF-V) att från stadsbiblioteket i Västerås låna skriften ”Om judarna och deras lögner” av dr. Martin Luther. Detta fick han emellertid inte. Eftersom personen inte bor inom Västerås tätort, erbjöd sig AA att låna skriften åt honom. AA ingav en fjärrlånansökan och efter någon vecka erhöll han besked om att skriften kunde avhämtas. AA beställde via fjärrlån även för egen räkning två andra av Luthers judehatiska skrifter, nämligen ”Om Schem Hamphoras och Kristi släkt” samt ”Om Davids sista ord”. När AA lämnade ansökningarna till tjänstgörande bibliotekarien, BB, reagerade denne ”omedelbart negativt och avvisande”. BB uttalade att dessa antisemitiska böcker inte kunde lånas ut. AA begärde att skriftligen få del av skälen för inställningen. BB uppgav att han skulle ta upp AA begäran med bibliotekets ledning och därefter lämna besked per telefon. AA påtalade för BB att han tidigare obehindrat hade kunnat låna liknande skrifter, varvid BB svarade att det antagligen hade begåtts ett fel den gången eftersom antisemitiska skrifter inte fick lånas ut. AA hänvisade till en artikel i tidskriften Human Etik nr 88 från 1993, som AA skrivit med stöd av en av de begärda skrifterna, för att BB skulle förstå att AA inte var nynazist eller antisemit. Några dagar senare erhöll AA besked om att han fick läsa de begärda skrifterna ur Luthers samlade verk.

text: Till anmälan har fogats visst skriftligt material, bl.a. en skrivelse den 9 augusti 1996 i vilken bibliotekschefen CC och bibliotekarie BB anför att bibliotekets principiella avståndstagande från att låna in de begärda böckerna ”kan synas stå i strid med yttrandefriheten och bibliotekens fria förmedling av medier, men ibland måste tyvärr begränsningar göras för att förhindra missbruk av dessa

text: friheter. - Då Ni genom hänvisning till Er tidigare artikel om Luthers antisemitism /---/ kunde visa på ett seriöst syfte för Er låneansökan, undersöktes möjligheten att låna m de båda begärda Luther skrifterna /---/”. Av skrivelsen framgår också att någon översättning till svenska av dessa emellertid inte fanns att tillgå, men eftersom biblioteket i sina äldre boksamlingar äger Luthers samlade verk på tyska, togs aktuellt band fram för AA:s räkning. AA har även under ärendets handläggning hos JO vid ett flertal tillfällen ingett kompletterande material, berörande i huvudsak den i anmälan angivna frågeställningen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Styrelsen för proAros i Västerås kommun, som är ansvarig för biblioteksverksamheten inom kommunen, för utredning och yttrande. Styrelsen för proAros har uppdragit åt bibliotekschefen CC att till JO översända följande remissvar (bilagorna här uteslutna).

text: Remissvar angående lånepolicy vid Västerås stadsbibliotek

text: AA har i sin anmälan till Riksdagens ombudsman (JO) begärt en granskning av den lånepolicy som tillämpas vid Västerås stadsbibliotek. AA anser att stadsbiblioteket begränsar den enskilde låntagarens möjligheter att låna vissa böcker vilka av biblioteket bedöms vara för kontroversiella eller för känsliga och därför inte tillhandahålls genom bibliotekets försorg. Vidare antar AA att åsiktskontroll av låntagare förekommer vid biblioteket.

text: Låne- och förvärvspolicy

text: Västerås stadsbibliotek har i likhet med många andra folkbibliotek ett övergripande målsättningsprogram för verksamheten (bilaga 1). Målsättningsprogrammet, vilket antogs av biblioteksstyrelsen 1987, anger riktlinjer och policies för bibliotekets verksamhet och service för låntagare och andra besökare. I programmet anges vilka typer av böcker och andra medier som ska tillhandahållas. Där fastslås bland annat att:  Biblioteket ska ha ett brett urval av böcker, tidskrifter, tidningar, noter, musik- och talfonogram (talböcker, taltidning, kassettböcker), videogram, bilder, kartor och databaser.  Bibliotekets mediebestånd ska spegla olika uppfattningar i moraliska, politiska och religiösa frågor.  Biblioteket tar avstånd från de medier som spekulerar i våld, propagerar for köns- och rasdiskriminering eller för förföljelse av oliktänkande.  Kravet på god litterär kvalitet är av stor betydelse vid inköp av böcker och talfonogram. Innebörden i dessa formuleringar (Målsättningsprogram, Västerås stads- och länsbibliotek, sid. 2) visar att biblioteket har till uppgift att tillhandahålla ett mångsidigt urval av böcker och andra medier. Vidare ska många uppfattningar i skiftande frågor få utrymme och märkas i bibliotekets mediebestånd. Det noteras också att biblioteket tar avstånd från vissa typer av medier dvs de som spekulerar i våld, rasism eller könsdiskriminering. Dessutom ska kvalitetsaspekten alltid övervägas vid inköp eller förmedling av medier. Den slutsats man kan dra, med utgångspunkt från målsättningsprogrammet och stadsbibliotekets skyldighet att följa detsamma, är att det inte ar självklart att Västerås stadsbibliotek ska köpa in, tillhandahålla eller låna ut alla medier som finns att tillgå. Det finns vissa angivna begränsningar som fastställts av ansvarig kommunal instans. Som exempel kan nämnas att stadsbiblioteket inte förmedlar

text: pornografi eller enklare massmarknadslitteratur av underhållningskaraktär. Det är denna principiella fråga AA önskar få provad av JO. Ska ett folkbibliotek som Västerås stadsbibliotek urskillningslöst tillhandahålla alla tillgängliga medier? Vårt svar är att det inte ingår i stadsbibliotekets skyldigheter att förmedla alla tillgängliga medier utan hänsyn ska tas till innehåll och kvalitet. Enligt vår bedömning är kommunen suverän att fastställa de lokala kulturpolitiska målen och ange hur de ska tillämpas.

text: Fjärrlån

text: Fjärrlån är en service till låntagarna och den kompletterar de enskilda bibliotekens bok- och mediesamlingar. Den innebär i korthet att ett bibliotek, för en låntagares räkning, kan beställa in en önskad bok från ett annat bibliotek där boken finns. Fjärrlån förmedlas vid samtliga svenska folkbibliotek. Vad är det som styr och reglerar denna verksamhet? I första hand är det de enskilda bibliotekens inköps- och mediepolicy som behandlats i föregående stycke. I andra hand är det de överenskommelser och regler som har fastställts av de organ på nationell nivå som hanterar biblioteksfrågor. Dessa regler och riktlinjer finns angivna i skriften Fjärrlån (bilaga 2), utgiven av Sveriges Allmänna Biblioteksförening och Forskningsbiblioteksrådet. Den är rättesnöre och där regleras den praxis som ska gälla mellan de bibliotek som deltar i förmedlingen av fjärrlån. Här understryks syftet med fjärrlån som ett komplement till bibliotekens bok- och mediesamlingar och som en service för att underlätta forskning och studier. Här poängteras också att stor generositet ska råda vid förmedling av fjärrlån till enskilda personer. För Västerås stadsbiblioteks vidkommande kan vi bara konstatera att vi följer dessa anvisningar. Vi tillämpar också samma restriktioner som de som anförs i skriften Fjärrlån, § 4. Några av dessa restriktioner återfinns i stadsbibliotekets broschyr om fjärrlån (bilaga 3). Stadsbiblioteket lånar inte m ”böcker som biblioteket redan äger, men som är utlånade, böcker som vi avböjt att köpa och böcker av underhållningskaraktär. Restriktioner gäller även kurslitteratur på A-nivå och databöcker av enklare handledningskaraktär samt hela tidskriftsårgångar.” En slutsats man kan dra är att Västerås stadsbibliotek liksom andra bibliotek i Sverige inte förmedlar alla tillgängliga böcker eller andra medier. Vissa restriktioner finns för fjärrlån dels av praktiska skäl dels av hänsyn till den lokala mediepolicyn.

text: Stadsbiblioteket och Martin Luthers antijudiska skrifter

text: AA begärde i somras att få låna in en av Martin Luthers antijudiska skrifter som ett fjärrlån eftersom stadsbiblioteket inte har skriften i sina samlingar. Skriften ”Om judarna och deras lögner” lånades in från ett annat bibliotek för AA:s räkning. I AA:s brev till JO sägs det att stadsbiblioteket förvägrat en låntagare att låna skriften. Om så är fallet har ett misstag begåtts som vi är ansvariga för att rätta till. Vi kan inte erinra oss det aktuella fallet. Vid en direkt förfrågan till AA fick vi namnet på låntagaren, DD i Västerfärnebo. Vi kontaktade honom och bad honom återge situationen. Enligt DD kunde han inte låna skriften på stadsbiblioteket men minns i övrigt inga detaljer. Troligen har tjänstgörande personal upplyst honom om att skriften inte finns i stadsbibliotekets samlingar. DD begärde inte att få den via fjärrlån och upplystes enligt egen utsago inte heller om den möjligheten. Stadsbiblioteket har inte medvetet nekat DD att låna skriften. AA lånade in skriften och förmedlade den i sin tur till DD. Stadsbiblioteket har för DD beklagat det missförstånd som uppstod. Vid ett senare tillfälle denna sommar begärde AA fjärrlån av ytterligare två skrifter av Martin Luther. AA fick intrycket att stadsbiblioteket ej ville låna in skrifterna till honom. Personalen på stadsbiblioteket sägs ha efterfrågat syftet och hävdat att dylika skrifter normalt inte förmedlas då de kunde anses vara antijudiska eller rasistiska. Vad som sas vid detta tillfälle kan med säkerhet inte fastställas. Emellertid är innebörden av stadsbibliotekets agerande det väsentliga.

text: Det är korrekt att vi frågade efter syftet då vi är observanta på antijudisk litteratur. Det ska också noteras att stadsbiblioteket noggrant undersökte om dessa två skrifter fanns att tillgå på svenska for låntagarens räkning. Det visade sig att skrifterna ej är översatta till svenska. I vår stiftssamling med äldre litteratur fann vi en utgåva på tyska av Martin Luthers samlade skrifter. Denna tyska utgåva av skrifterna ”Om Davids sista ord” och ”Om Schem Hamphoras och Kristi släkt” fick AA låna. Genom stadsbibliotekets försorg har AA erhållit samtliga skrifter som han har efterfrågat. Stadsbiblioteket har inte vid något tillfälle nekat honom att låna några skrifter. Måhända har vårt agerande varit otydligt vid beställningstillfället eller så har parterna missförstått varandra. Vi vill framhålla att stadsbiblioteket inte sysslar med åsiktsregistrering av enskilda låntagare vilket AA vill göra gällande. Det strider mot biblioteksverksamhetens grundläggande idéer och ett demokratiskt förhållningssätt. Vidare vill vi också poängtera att stadsbiblioteket inte samarbetar med någon organisation för att hindra spridning av informativa fakta. Biblioteken är en av flera garanter för ett fritt meningsutbyte och ett demokratiskt samtal. AA har kommenterat remissvaret och därvid vidhållit sin i anmälan framförda kritik.

text: EE har inkommit med synpunkter.

text: Bedömning

text: Före den l januari 1997 saknades författningsbestämmelser angående folkbiblioteksverksamheten, frånsett viss reglering angående statsbidrag till folkbiblioteken, senast i förordning 1996:1608. Den 1 januari 1997 trädde en bibliotekslag (1996-1596) i kraft. I

text: bibliotekslagen

text: upptas vissa grundläggande bestämmelser om det allmänna biblioteksväsendet. Några detaljregler om hur biblioteksverksamheten i den enskilda kommunen skall vara organiserad och bedrivas har inte föreskrivits.

text: Det kan finnas anledning att peka på några för ärendet relevanta bestämmelser i

text: bibliotekslagen

text: . I

text: 2 §

text: fastslås att varje kommun skall ha folkbibliotek och i

text: 7 §

text: anges att kommunerna skall svara för bl.a. den verksamheten. På folkbiblioteken skall allmänheten avgiftsfritt få låna litteratur för viss tid (

text: 3 §

text: ). I

text: 10 §

text: anges att länsbibliotek, lånecentraler, högskolebibliotek, forskningsbibliotek och andra av staten finansierade bibliotek avgiftsfritt skall ställa litteratur ur de egna samlingarna till folkbibliotekens förfogande samt i övrigt samverka med folk- och skolbiblioteken och bistå dem i deras strävan att erbjuda låntagarna en god biblioteksservice.

text: Vid tidpunkten för den i ärendet aktuella händelsen hade

text: bibliotekslagen

text: inte trätt i kraft, och några andra författningsbestämmelser som reglerade folkbiblioteksverksamheten förelåg inte. Det kan dock konstateras att även efter

text: bibliotekslagens

text: ikraftträdande någon författningsreglering som i detalj styr folkbiblioteksverksamheten inte föreligger. Även i dag saknas regler om skyldighet för ett folkbibliotek att, såvitt nu är av intresse, tillhandahålla ett visst sortiment av litteratur eller att förmedla fjärrlån.

text: JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Vidare skall JO vara återhållsam med att uttala sig i frågor som faller inom området för den kommunala självstyrelsen, till vilket biblioteksverksamheten i stor utsträckning hör.

text: En viktig uppgift för JO är att tillse att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar

text: regeringsformens

text: bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter ej träds för när i den offentliga verksamheten (

text: 3 §

text: lagen 1986:765 med instruktion för Riksdagens ombudsmän).

text: Det är i huvudsak mot bakgrund av denna sistnämnda bestämmelse som jag företar min granskning i detta ärende.

text: I

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: ges bestämmelser om medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. I 1 § första stycket föreskrivs bl.a. att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad informationsfrihet, vilken beskrivs som en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Detta stadgande garanterar medborgarnas handlingsfrihet då det gäller att motta upplysningar, som erbjuds från olika håll. Däremot innefattar det ingen skyldighet för det allmänna att lämna information. Se Gustaf Petrén och Hans Ragnemalm, Sveriges grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar (1980) s. 44.

text: Bestämmelsen om informationsfrihet i 2 kap. l §

text: regeringsformen

text: kan, som framgår av det anförda, inte tas till intäkt för uppfattningen att ett folkbibliotek skulle ha skyldighet att tillhandahålla alla sina böcker för allmänheten.

text: Genom föreskrifter i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: åläggs varje myndighet att i viss ordning och med vissa restriktioner låta enskilda ta del av myndighetens allmänna handlingar. Tryckta skrifter m.m. som ingår i bibliotek anses emellertid inte utgöra allmänna handlingar (11 § första stycket 3). Inte heller på denna grund kan en person alltså hävda någon rätt att få ta del av vilken som helst av ett allmänt biblioteks böcker.

text: Genom l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: åläggs bl.a. förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen att i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och att iaktta saklighet och opartiskhet. Detta stadgande uppställer krav på objektivitet, opartiskhet och lika behandling av medborgarna vid tillämpningen av lagar, förordningar och andra rättsliga normer. I

text: 2 kap. 2 § kommunallagen (1991:900)

text: föreskrivs vidare att kommuner och landsting skall behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat.

text: Enligt min mening är principerna om objektivitet och likabehandling tillämpliga i den situationen att ett folkbibliotek eller annat allmänt bibliotek tar ställning

text: till en begäran från en enskild om att få ta del av en skrift som ingår i bibliotekets bokbestånd eller begär att få ett fjärrlån förmedlat. Det skulle därvid kunna godtas att man upprätthåller en princip som innebär att viss litteratur inte tillhandahålls barn eller ungdomar. Likaså skulle kunna godtas att vissa böcker överhuvudtaget inte tillhandahålls allmänheten ur bibliotekets eget bestånd eller genom förmedling av fjärrlån eller att fjärrlån endast förmedlas till forskare. På samma sätt är det självfallet helt godtagbart att ett bibliotek inte köper in viss litteratur. Däremot finner jag det inte acceptabelt att man gör åtskillnad mellan vuxna låntagare på så sätt att viss i och för sig tillgänglig litteratur tillhandahålls endast dem som kan visa art de har ”rätt” åsikter eller besitter tillräckliga kunskaper i ett visst ämne. Inte heller anser jag att det kan godtas att en sådan åtskillnad läggs till grund för ett beslut om biblioteket skall söka förmedla ett fjärrlån eller inte.

text: Det som har framkommit rörande handläggningen av DD:s begäran om att få låna en bok ger mig inte anledning till någon kommentar.

text: I remissvaret medger bibliotekschefen att personalen frågade AA om hans syfte, då han önskade låna två böcker av Martin Luther. Orsaken skulle vara att man på biblioteket är ”observant på antijudisk litteratur.” Vad detta i praktiken skulle innebära redovisas emellertid inte. I remissvaret anges endast att stadsbiblioteket inte vid något tillfälle nekat AA att låna några böcker. Det anförs att bibliotekets agerande kanske varit ”otydligt” eller att parterna missförstått varandra.

text: I direkt kontrast med remissvaret står innehållet i det brev som bibliotekschefen CC och bibliotekarien BB undertecknat den 9 augusti 1996. I detta sades att bibliotekets målsättningsprogram utgjorde bakgrund till deras agerande och principiella avståndstagande från att generellt låna in de av AA begärda böckerna. Det anfördes att syftet med deras handlande varit att förhindra missbruk av yttrandefriheten och bibliotekens fria förmedling av medier. Sedan AA genom att hänvisa till en tidningsartikel kunnat visa på ”ett seriöst syfte” med sin låneansökan, försökte man emellertid arrangera ett fjärrlån och lånade sedan ut de begärda skrifterna av Martin Luther på tyska ur sina egna samlingar.

text: Handlingarna i ärendet visar, som framgått, att biblioteket tillmötesgått AA:s begäran om ett boklån först sedan personalen förvissat sig om att han hade ett seriöst syfte med sin begäran. Det framstår som uppenbart att detta syfte fastställts med beaktande av AA:s politiska eller religiösa inställning och att denne, om han i artikeln eller eljest redovisat en enligt personalens mening felaktig uppfattning, inte skulle ha fått sin framställning tillgodosedd. Mot bakgrund av vad som ovan anförts om tillämpningen av principerna om objektivitet och likabehandling på biblioteksverksamhet kan en sådan sortering av dem som önskar låna böcker inte godtas.

text: Med detta kritiska uttalande är ärendet här avslutat.