nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Verkställighet
Vårdnad

title: Fråga bl.a. om en socialförvaltning, utan samråd med den ena vårdnadshavaren och i strid med vad en domstol hade förordnat om ett barns boende, kunde medverka till att barnet flyttade till den andra vårdnadshavaren

text: AA och BB har tillsammans sonen CC, född 1989. Föräldrarna skilde sig år 1991. Varbergs tingsrätt förordnade i en dom i december 1998 att vårdnaden om CC skulle vara gemensam och att CC skulle bo hos AA. I domen förordnades även om visst umgänge mellan BB och CC.

text: Socialnämnden i Krokoms kommun beslutade i mars 2003 att bevilja CC insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) i form av bl.a. kontaktperson och korttidsvistelse i kommunens korttidshem ”Byskogen”. Under hösten 2003 beviljade nämnden CC korttidsvistelse hos en stödfamilj i stället för på ”Byskogen”.

text: Den 9 januari 2004 inkom en anmälan enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, till Socialnämnden i Krokoms kommun från CC:s skola. Enligt anmälan hade CC berättat att han hade blivit slagen av AA och BB. Den 20 januari 2004 ringde en tjänsteman vid socialförvaltningen i Kungsbacka kommun till socialförvaltningen i Krokoms kommun. Hon uppgav bl.a. att BB hade uttryckt oro för CC:s förhållanden hos AA. BB hade också uppgivit att han hade fått ett smsmeddelande från CC och att CC då hade bett om hjälp från BB.

text: Socialnämnden i Krokoms kommun beslutade den 21 januari 2004 att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL beträffande CC:s förhållanden.

text: Den 28 januari 2004 lämnade CC på eget initiativ AA:s hem och han vistades därefter hos sin stödfamilj fram till den 24 februari 2004. Den 25 februari 2004 hämtade BB:s syster CC i Krokom och tog med sig honom till BB i Göteborg.

text: I en anmälan till JO klagade AA på Socialnämnden i Krokoms kommun. Hennes anmälan rörde särskilt att socialförvaltningen hade medverkat till att CC hade flyttat hem till sin far trots att tingsrätten hade förordnat att pojken skulle bo hos henne. Flyttningen skedde utan att hon hade informerats eller tillfrågats. AA anförde vidare bl.a. att det hade varit många tjänstemän inblandade i ärendet från

text: såväl LSS-enheten som socialtjänsten och hon ifrågasatte det lämpliga i detta inte minst från sekretessynpunkt.

text: AA framförde senare ytterligare klagomål mot nämnden.

text: Inledningsvis inlånades socialnämndens personakter beträffande CC från individoch familjeomsorgsenheten samt LSS-enheten. Därefter remitterades anmälan till Socialnämnden i Krokoms kommun för utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan.

text: Nämnden antog som sitt remissvar en skrivelse som var undertecknad av socialchefen DD, chefen för individ- och familjeomsorg EE samt chefen för LSSenheten FF. Till socialnämndens yttrande fogades en skrivelse som hade upprättats av GG, som var kurator vid LSS-enheten (yttrandet är här utelämnat; JO:s anm.). I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Inom Individ- och familjeomsorgen har tre ärendetyper aktualiserats rörande CC. Dessa är: Utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL, inledd 2004-01-21. Yttrande i vårdnads- och umgängesrättsärende begärd av Östersunds tingsrätt, inledd 2004-02-16. Klagomålshantering över handläggning, inledd 2004-03-09. Yttrande till Länsstyrelsen i Jämtlands län med anledning av kritik riktad mot socialnämnden från CC:s far BB, 2004-06-29 (Sn dnr 04/065). Beträffande ärenden och insatser hos socialnämnden som avser lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) inom LSS-enhetens verksamhet har de aktualiserats enligt följande: CC och hans mor AA flyttade från Östersunds kommun till Krokoms kommun under januari 2003. CC, som tillhör personkrets 1 enligt

text: 1 §

text: LSS, var då 13 år gammal och började på Nyhedens skola i en högstadieklass, benämnd Sviten, med särskild kompetens om autism. Han började också i Svitens fritidsverksamhet. En kontaktperson enligt LSS var redan tillsatt efter beslut av Socialnämnden i Östersunds kommun. I samband med att familjen flyttade till Krokoms kommun beviljades efter ansökan från AA ytterligare om insatser enligt LSS: – – – CC:s mor, AA, vände sig till socialnämnden 2003-09-18 med önskemål om hjälp med att teckna avtal beträffande sonens umgänge med fadern BB, som hennes advokat förslagsvis utformat. Socialnämnden i Krokoms kommun begärde då medverkan från Socialnämnden i Kungsbacka kommun. Någon överenskommelse om det föreslagna umgängesavtalet kunde dock inte uppnås. 2004-01-21 inleddes utredning enligt

text: 11 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: (SoL) efter dels en anmälan från CC:s skola enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL som inkom 2004-01-08 (skall vara 2004-01-09 enligt journalanteckning; JO:s anm.) samt dels med anledning av en anmälan från Socialnämnden i Kungsbacka kommun som inkom 2004-01-20. Av anmälan enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL, från rektor HH, framgår bland annat att CC berättat att han blivit misshandlad av både modern och fadern. Av anmälan från familjerätten i Kungsbacka, JJ, framgår att CC:s far BB utryckt oro för hur sonen mår. Enligt uppgift skall CC ha skickat ett sms-meddelande till sin far 2004-01-09 och uttryckt stor oro och rädsla för hur modern skulle komma att reagera då han berättat på skolan att hon vid flera tillfällen slagit honom. CC har också sagt att hans

text: far har slagit honom. Vidare skickade CC 2004-01-15 ett sms-meddelande till fadern och skrev, hjälp mig! Uppgift om att han avsåg att rymma från modern framkom också. I ett enskilt samtal, som socialsekreterarna KK och LL genomförde med CC 2004- 01-21 beskrev han med egna ord sin situation och berättade att han regelbundet blivit misshandlad av sin mor. Vidare framkom även uppgift om att hans mor berättat för honom att BB misshandlat både honom och hans äldre bror när de var små. CC förklarade att han inte trodde på att detta ägt rum. På grund av uppgifternas karaktär om barnmisshandel beaktades skyddsaspekten i första hand vilket innebar att socialnämnden bedömde att det var förenligt med CC:s bästa att tala med honom utan föräldrarnas kännedom för att eventuellt undvika reprimander. Socialnämnden gjorde 2004-01-22 bedömningen att varken uppgifterna från socialnämnden i Kungsbacka kommun eller CC:s egna uppgifter föranledde några omedelbara åtgärder. Till grund för den bedömningen låg dels CC:s funktionshinder, Aspergers syndrom med de kommunikationsproblem och förmågan att uppfatta och förmedla verkligheten som detta innebär. Dels konstaterades att föräldrarna under lång tid legat i en komplicerad tvist med varandra om deras båda gemensamma barn och att detta inverkat menligt på CC:s totala livssituation. Föräldrarnas konflikt och CC:s funktionshinder innebar således en komplicerad och svårbedömd kombination och fortsatt utredning bedömdes därför som nödvändig. Utredarna träffade dagen därpå åter CC för att informera honom om socialnämndens beslut att inleda utredning enligt

text: 11 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: (SoL). Samma dag informerades även AA och ett möte med socialsekreterare MM bestämdes till 2004-01-27 för att diskutera innehållet i anmälan från skolan. Hon förnekade att hon misshandlat CC utan menade att detta var en strategi från BB:s sida att försöka påverka sonen att flytta till honom. På kvällen 2004-01-28, dvs. dagen efter socialnämndens möte med AA, rymde CC hemifrån och han påträffades utanför polishuset i centrala Östersund av polisen och förklarade att han inte ville återvända hem till modern i Krokom. Han uppgav bland annat att skälet till detta var att han under två års tid fått utstå en hel del fysiskt våld och kränkningar från sin mor. Då händelsen inträffade under kvällstid kontaktade polisen Östersunds kommuns sociala beredskap som inte lyckades nå någon tjänsteman genom socialjouren i Krokoms kommun. Med AA:s samtycke ordnades det emellertid så att CC fick åka till sin kontaktfamilj NN i Gimdalen. Kontaktfamiljen var en insats beviljad av socialnämnden i Krokoms kommun med stöd av LSS. – – –

text: I sammanhanget kan nämnas att socialnämnden beslutade vid sitt sammanträde 2004-02-24 att anmäla uppgifterna om misshandel till polisen. Det kan också nämnas att i beredningen av ärendet var tjänstemannaförslaget till socialnämnden att ej anmäla brott mot underårig till polisen. Skälet till detta var bedömningen att detta inte skulle gagna CC:s bästa mot bakgrund av att det föreligger en familjerättstvist där han troligtvis hamnat i en lojalitetskonflikt i förhållande till sina båda föräldrar. Ytterligare ett skäl var att polisen redan upprättat en anmälan sedan CC själv vänt sig dit i samband med att han lämnade sitt hem 2004-01-28. Åklagaren beslutade 2004-05-12 att förundersökningen beträffande både BB och AA skulle läggas ned då brott inte kunde styrkas. AA kontaktade 2004-01-29 socialsekreterare MM och informerade om vad som hänt. Socialnämnden i Östersunds kommun inkom till socialnämnden 2004-02-03 med sin rapport och polisen inkom med sin underrättelse om händelsen till socialnämnden 2004-02-06. Socialnämnden bedömde 2004-01-29 att något omedelbart ingripande inte var behövligt då CC:s skydd var garanterat i och med att han vistades i sin kontaktfamilj med föräldrarnas godkännande.

text: Såväl AA som BB begärde att få till stånd ett möte med representanter från länshabiliteringen, socialtjänsten och skolan samt kontaktfamiljen. Socialsekreterare MM kallade därför till ett möte som bestämdes till 2004-02-10. Syftet med träffen var, bland annat efter kritik från CC:s far BB, att försöka skapa förutsättning för honom att bli mer delaktig i de angelägenheter som rör sonen. Förutom AA och BB deltog även hans fru OO samt CC och hans bror PP. I syfte att få en helhetsbild av situationen bjöds det s.k. professionella nätverket in. Dessa var psykolog QQ, kurator RR och dr SS, samtliga barnhabiliteringen. Vidare deltog TT, lärare på Sviten, kurator GG, LSS-enheten samt socialsekreterare MM och socialsekreterare KK, båda Individ- och familjeomsorgen. CC:s stödfamilj representerades av NN. I samband med träffen framförde CC önskemål om att i enskildhet få samtala med sin överläkare SS. Han fick också möjlighet att tala med övrig personal från barnhabiliteringen. Vid träffen inhämtades även båda vårdnadshavarnas samtycke till fortsatt vistelse för sonen i stödfamiljen i avvaktan på den pågående utredningen enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL. Då behovet av skydd, i vart fall tillfälligt, kunde tillgodoses inom ramen för de insatser som redan pågick genom LSS-enhetens försorg bedömdes det inte föreligga skäl att besluta om samma insats men med stöd av SoL. AA hänvisar i sin kritik till denna träff där hon beskriver att hennes intryck att CC var föremål för tvångsåtgärder förstärkts. Det är naturligtvis förståeligt att missuppfattning kan uppstå i ett sammanhang där totalt 13 personer deltar och många frågeställningar skall behandlas. Enligt socialnämndens uppfattning borde frågan om samtycke och dess innebörd ha förtydligats med föräldrarna enskilt efter mötet. AA uppfattar vidare att hon fått restriktioner av LSS-enheten i sin kontakt med sonen CC när han vistades i stödfamiljen, efter tidpunkten då uppgifterna om misshandel kommit till socialnämndens kännedom (punkt 1 i AA:s anmälan till JO). Naturligtvis är det så, som AA konstaterar i sin anmälan, att socialnämnden inte har några befogenheter att vidta tvångsåtgärder inom ramen för LSS, och så har heller inte skett. Uppenbart är det emellertid så att AA inte fått tillräcklig information som tydliggjorde socialnämndens befogenheter i rådande situation. Kurator GG hänvisade mycket riktigt till Individ- och familjeomsorgen, med anledning av den utredning enligt 11 kap. § 1 SoL som inletts, vilken möjligen teoretiskt, utan hennes kännedom, skulle ha kunnat ha inneburit restriktioner. Vidare tycks det ha rått en viss otydlighet i rollfördelningen mellan handläggarna mellan Individ- och familjeomsorgen respektive LSS-enheten som skapat oklarhet beträffande ansvarsområden. Sannolikt hade roller och ansvarsfördelning blivit tydligare om CC:s boende i stödfamiljen övergått till en insats med stöd av SoL. Socialnämndens ordförande UU blev 2004-02-23 uppringd av BB:s syster VV som informerade om CC:s utsatta situation och den infekterade vårdnadskonflikten. BB kontaktade chefen för Individ- och familjeomsorgen, EE 2004-02-24. Han uppgav att CC för tillfället vistades hos kurator GG på LSS-enheten och att han uttryckt att han inte ville återvända till sin kontaktfamilj NN samt definitivt inte heller hem till sin mor. GG bekräftade att CC befann sig hos henne sedan tidigare på dagen. Tidigare på dagen, anordnade kurator GG, på CC:s begäran en träff som förlades i cafeterian på Östersunds sjukhus, enligt AA:s önskan att mötas på en neutral plats. NN i stödfamiljen deltog också och han förklarade att de som stödfamilj inte längre orkade kvarstå i sitt uppdrag då situationen blivit alltför påfrestande och att det skulle upphöra omedelbart. CC uttryckte då att han inte ville åka hem till sin mor utan hellre till ett familjehem eller korttidshem. Helst ville han åka till sin far. CC och NN följde med kurator GG till hennes kontor på LSS-enheten för att ordna ett boende för CC inför kommande natt. GG, AA och sonen enades om att undersöka

text: möjligheten för honom att övernatta i korttidshemmet, vilket senare skulle visa sig inte vara möjligt förrän senare under veckan. Så småningom blev det klart att CC kunde få övernatta hos sin kontaktperson, XX, på förslag från AA. EE tog en förnyad telefonkontakt med BB där han informerades om de uppgifter som GG lämnat. Olika alternativ diskuterades därför med BB om vad som kunde stå till buds. Han informerades om CC:s inställning att han inte ville bo hos modern borde respekteras. Om detta alternativ inte var möjligt informerades BB om det ansvar som ligger på honom själv att i sin egenskap av vårdnadshavare vidta lämpliga åtgärder som till exempel att komma till Krokom och hämta sonen. BB uppgav också att han fått den rekommendationen av sin advokat. BB förklarade att det var svårt för honom att ta sig upp till Jämtland och önskade därför att kommunen skulle ombesörja med tågtransport ned till Göteborg. Förklarade för honom att socialnämnden inte har sådana befogenheter utan båda vårdnadshavarnas godkännande. Informerades vidare om att socialnämnden i vissa lägen tvångsvis kan besluta om omhändertagande enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga i vissa fall (LVU) men att den bedömningen inte gjordes i detta läge. BB informerades också vid samtalet ovan om att socialnämnden vid sitt sammanträde under dagen beslutat att till polisen anmäla de uppgifter som framkommit om misshandel mot CC från både hans och AA:s sida. I detta sammanhang kan för övrigt nämnas att YY som är en väninna till AA vände sig dagen efter socialnämndens sammanträde till socialnämndens ordförande UU och uttryckte stark kritik mot att nämnden beslutat att anmäla brott mot underårig. Följaktligen fick både AA och BB kunskap om nämndens beslut innan justerat protokoll upprättats. Under dagen ägde också ett flertal telefonsamtal rum mellan BB och kurator GG. Förslaget om att ordna plats för CC i korttidsboendet tyckte han inte var något bra förslag. Inte heller att CC skulle övernatta hos XX men gick med på det efter vädjan från GG. Helst önskade BB att man skulle ombesörja med transport under natten ned till honom i Kungsbacka. Han fick beskedet att några sådana befogenheter inte föreligger inom ramen för LSS. Kurator GG hjälpte CC, enligt hans eget önskemål men med uppmaning från faderns sida, att ta kontakt med rådmannen vid Östersunds tingsrätt sedan han lämnat målnumret. CC talade med rådmannen och uppgav att han ville åka till sin far. I samband med detta samtal önskade GG förhöra sig om hur lång tid det skulle ta innan ett avgörande kunde komma till stånd och fick beskedet att det inte kunde ske förrän inom några veckor. Ett tidigareläggande bedömdes också som svårt att genomföra. GG kan möjligen erinra sig att hon även ställde frågan till rådmannen om rätten kan fatta ett interimistiskt beslut i avvaktan på dom. Beträffande AA:s kritik mot att kurator GG tog kontakt med BB är det socialnämndens uppfattning att båda vårdnadshavarnas inställning skall inhämtas när det gäller betydande förändringar som rör barnet, vilket var fallet i rådande situation. Det är socialnämndens bedömning att den kontakt som togs med Östersunds tingsrätt för att vara CC behjälplig, inte var en felaktig handling. Däremot kan man

text: värdera lämpligheten i detta. Beträffande kurator

text: GG:s samtal med rådmannen är det tveksamt att detta över huvud taget ägde rum då hon inte hade socialnämndens uppdrag i något familjerättsligt ärende beträffande vårdnad, boende eller umgänge. Mot bakgrund av rådande situation anordnades 2004-02-25 ett möte, på initiativ av personalen på LSS-enheten, där socialnämndens berörda tjänstemän deltog. Dessa personer var kurator GG, LSS-handläggarna ZZ och ÅÅ samt sektorschef ÄÄ. Från Individ-och familjeomsorgen deltog chefen för Individ- och familjeomsorgen EE samt socialsekreterarna MM och KK samt en socionomstuderande praktikant. ZZ deltog dels i sin roll som ansvarig för gällande beslut enligt LSS för CC:s räkning och dels som sakkunnig vid tillämpningen av denna lag. ÅÅ:s närvaro

text: skedde också i rollen som sakkunnig. ÖÖ studerade vid denna tidpunkt vid Mitthögskolan till socionom. Som en del i utbildningen praktiserade hon under vårterminen hos Individ- och familjeomsorgen i Krokoms kommun. Hennes roll var således av passiv art. Ett skäl till att kalla till detta möte var att CC uttryckt att han skulle avvika från Krokom. Han var också ledsen och hade ställt frågor om vad som händer om han skulle göra sig själv eller någon annan illa. Ytterligare ett skäl till att ta kontakt med Individ- och familjeomsorgen var att det stod klart att föräldrarna inte var eniga om föreslagna insatser enligt LSS. En träff kom till stånd senare på förmiddagen. Det som framkommer vid träffen är att CC vistats i en stödfamilj under natten och att han vid tillfället skulle vara i skolan fram till kl. 12.00. Det konstaterades att någon bra lösning för CC:s boende och livsföring i övrigt inte förelåg. Vidare framkom att AA accepterade att CC inte ville bo hos henne och att placering i familjehem istället skulle kunna vara en lämplig lösning. Framkom vidare att det var hennes åsikt att alternativet att CC skulle åka ned till BB inte var lämpligt, mot bakgrund av de samtalskontakter som man planerade att etablera via Barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) den närmaste tiden. Det kunde också konstateras att CC mådde väldigt dåligt i rådande situation och att det bedömdes finnas en risk att han skulle kunna skada sig själv. Mot bakgrund av detta var det naturligtvis nödvändigt att en lösning måste komma till stånd omgående och att CC:s önskemål måste tillmätas största betydelse. Det övervägdes också om en bedömning via BUP skulle ske under dagen. Efter samråd med BUP beslutades att inte begära en sådan undersökning. Dessutom förelåg inte behövligt samtycke från vårdnadshavarnas sida till detta. I rådande situation var det viktigt för socialnämnden att snabbt få en allsidig bild för att göra en snabb och så bra bedömning som möjligt i den utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL som inletts tidigare, inte minst för en bedömning om skäl för åtgärder enligt L VU föreligger. Samtliga deltagare vid mötet var vid tillfället verksamma på socialnämndens uppdrag men med olika roller. Socialnämnden finner inte skäl att kommentera detta ytterligare mer än att det i vissa ärenden är naturligt med många aktörer såväl professionellt som i det naturliga nätverket. Efter träffen som avslutades kl. 12.00 hämtades CC från skolan av kurator GG och någon lösning beträffande boende och livsföring i övrigt fanns överhuvudtaget inte för honom vid den tidpunkten. Av detta skäl fick han åter tillbringa sin tid hos GG i avvaktan på en lösning. Vidare beslutades att socialsekreterare KK skulle ha ett enskilt samtal med CC för att få klarhet i dels hans inställning i boendefrågan samt dels även göra en bedömning om han var i behov av barnpsykiatrisk bedömning. CC önskade att detta samtal skulle ske med GG:s närvaro. Mot bakgrund av detta kontaktas BB av socialsekreterare MM för att förhöra sig om vilka åtgärder han avsåg att vidta mot bakgrund av rådande situation. I sitt svar uppgav han att han önskade att pojken skulle sättas på en buss för transport ned till honom. BB menade också att en bedömning via BUP var obehövligt. Senare under dagen kontaktade BB chefen för Individ- och familjeomsorgen EE. Han uppgav då att han själv inte hade möjlighet att komma upp och hämta sonen. Han hade däremot uppdragit åt sin syster, VV, som för tillfället befann sig i sitt fritidshus i Vemhån i Härjedalen, att hämta CC i Krokom. Informerade honom att denna handling, det vill säga att någon annan än han själv hämtar sonen, kan betraktas som egenmäktigt förfarande. BB uppgav emellertid att så inte är fallet enligt hans advokat. BB informerade också om att han kommit överens med CC, via mobiltelefon, om en mötesplats i Krokom där han skulle hämtas upp. I denna situation gjorde chefen för Individ- och familjeomsorgen följande bedömning: I den uppkomna situationen görs bedömningen att CC:s inställning måste tillmätas den största betydelsen inte minst med tanke på hans ålder. Utgångspunkten är att

text: han sedan 2004-01-28 inte vill bo hos modern sedan han lämnat hemmet och sökt hjälp hos polisen Östersund. Han har därefter bott i sin stödfamilj i enlighet med föräldrarnas samtycke. Denna stödfamilj finns inte längre kvar som ett alternativ. CC har alltsedan han lämnade hemmet vidhållit att han inte vill bo hos modern utan hos fadern. Detta har han uttalat till flera personer inom Socialtjänsten i Krokom samt även i moderns närvaro. Om boende hos modern inte är ett alternativ bör därför frågan ställas till fadern om vilka åtgärder han avser vidta innan socialtjänsten vidtar andra åtgärder. Vård enligt LVU bedöms inte föreligga. Ett samtycke från båda föräldrarna till vård i familjehem eller annat boende föreligger heller inte. l rådande situation mår CC psykiskt mycket dåligt och att verka för andra boendealternativ än de han själv önskar riskerar menligt på hans psykiska hälsa. Socialnämnden bör därför medverka till att CC får hämtas av fadern genom hans ombud VV. Då boende hos modern inte är ett alternativ bör hon underrättas sedan sonen lämnat Krokom för att undvika ytterligare psykisk påfrestning hos CC. Socialnämnden tar med denna medverkan inte ställning i vårdnads-, boende- eller umgängesfrågan. CC:s psykiska funktionshinder har beaktats men först i andra hand efter hans egen inställning. Mot bakgrund av denna bedömning tog socialnämnden kontakt med BB:s syster VV som bekräftade att hon var på väg till Krokom för att hämta CC. Hon beräknades anlända till Krokom omkring kl. 18.00. CC befann sig, som nämnts tidigare, hos kurator GG på LSS-enheten från kl. 12.00 då han slutade skolan fram till kl. 18.00. När han fick besked om att VV skulle hämta honom för transport ned till fadern reagerade han, enligt uppgift, med stor lättnad och blev mycket glad över detta besked. Han hämtades som fadern planerat kl. 18.00 i Krokom 2004-02-25. AA informerades om detta på morgonen dagen därefter. Naturligtvis infinner sig frågan i vilken grad socialnämnden medverkat till ett överlämnande av CC till BB:s ombud VV. Ytterligare en fråga är att detta ägde rum utan att AA kände till detta. Efter en sammantagen bedömning gjordes emellertid att detta var den lämpligaste lösningen som var mest förenligt med CC:s bästa. I bedömningen beaktades i första hand barnperspektivet och CC:s egen inställning. Det är socialnämndens uppfattning att det inte fanns några andra alternativ då vårdnadshavarna inte var eniga om frivilliga insatser, att CC:s inställning var entydig samt att tvångsvård enligt bestämmelserna i LVU inte var tillämpliga. Socialnämnden var inte aktiv i och beslutade heller inte om ett överlämnande av CC till VV. Socialnämndens handlande begränsades till att underlätta för CC att genomföra den plan som fadern upprättat tillsammans med honom. Alternativet hade varit att han ensam tagit sin tillflykt från LSS-enheten till mötesplatsen. Några befogenheter att hindra honom fanns naturligtvis inte. Det är socialnämndens uppfattning att det inte var felaktigt att bevaka att CC på ett betryggande sätt kunde möta VV på BB:s uppdrag. Beträffande informationen till AA borde hon självfallet i vart fall ha informerats omgående sedan CC lämnade Krokom. Att besked om detta dröjde till dagen därpå är inte förenligt med

text: 1 kap. 1 §

text: SoL. Att detta inte skedde beklagas djupt av socialnämnden. – – –

text: Sammanfattningsvis konstaterar socialnämnden att situationen delvis var svårbedömd främst beroende på att familjen tidigare inte var känd hos Individ- och familjeomsorgen i Krokoms kommun. En lång och komplicerad familjekonflikt var försvårande i sammanhanget vilket i kombination med CC:s funktionshinder gjorde bedömningen än mer komplicerad. Det här innebär naturligtvis att vissa frågor möjligen kunnat hanteras annorlunda men för den sakens skull inte mer korrekt än det som nu skedde. Flera enskilda samtal ägde rum med CC såväl från Individ- och familjeomsorgens sida som från LSS-enhetens. Hans situation bedömdes som mycket

text: otillfredsställande och att en snabb förändring var nödvändig. I pågående familjerättstvister är det särskilt viktigt att socialnämnden har ett neutralt förhållningssätt gentemot de tvistande parterna. Detta kan ibland av dem uppfattas som att nämnden inte är neutral eftersom parten inte får det gehör för sin uppfattning, som den önskar. Socialnämndens roll är alltid att se till barnets bästa och ha barnperspektivet i fokus samt vara lyhörd inför dess inställning. I de fall barnet riskerar fara illa hos den ene vårdnadshavaren innebär detta, enligt nämndens uppfattning, en skyldighet hos den andre vårdnadshavaren att vidta lämpliga åtgärder, naturligtvis om så behövs, med hjälp av socialnämnden inom ramen för sina befogenheter. Slutligen är det av vikt att värdera om handläggningen av de ärenden som varit aktuella hos socialnämnden rörande CC påverkats menligt på grund av det sätt som Individ- och familjeomsorgen och LSS-enheten är organiserad i kommunen. Bedömningen är att så inte är fallet. Sannolikt löstes CC:s boendebehov på ett bra sätt tack vare att det fanns pågående insatser i enlighet med LSS. Ett behov av översyn av samarbetsformer, rollfördelning mellan Individ- och familjeomsorgen och LSS-enheten har dock aktualiserats. AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 11 april 2006 anförde JO André följande.

text: Allmänna utgångspunkter

text: Frågor om barns boende m.m. Ett barn står enligt huvudregeln i

text: 6 kap. 2 § första stycket föräldrabalken

text: (FB) under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem. Vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren skall därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (

text: 6 kap. 11 §

text: FB). Om barnet står under vårdnad av två vårdnadshavare, utövar de sina skyldigheter och rättigheter gentemot barnet tillsammans (

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB).

text: Frågan om var ett barn skall vistas är en angelägenhet som enligt

text: föräldrabalken

text: i första hand ligger inom vårdnadshavarens bestämmanderätt. Om vårdnadshavarna inte kan komma överens om vem barnet skall bo tillsammans med får rätten, enligt

text: 6 kap. 14 a § föräldrabalken

text: , om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna, på talan av en av dem eller båda besluta vem av föräldrarna barnet skall bo tillsammans med.

text: Av

text: 6 kap. 20 §

text: FB framgår att rätten, i mål om vårdnad, boende eller umgänge, får besluta om vårdnad, boende och umgänge för tiden till dess frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna träffat avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden.

text: I

text: 21 kap.

text: FB finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad.

text: Socialtjänstens uppgifter när barn riskerar att fara illa Enligt

text: 5 kap. 1 §

text: SoL skall socialnämnden bl.a. verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Socialnämnden skall enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat

text: sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Insatser för ett barn med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: bygger på frivillighet och kan således i princip genomföras endast med samtycke från barnets vårdnadshavare samt – om barnet har fyllt 15 år – av barnet självt. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med ett tvångsingripande. Bestämmelser härom finns i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vård enligt LVU skall beslutas bl.a. om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas.

text: Beslut om vård enligt LVU meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. Socialnämnden får med stöd av

text: 6 § första stycket

text: LVU besluta om att den unge omedelbart skall omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård enligt LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: Bedömning

text: Åtgärder i anledning av att utredning inleddes m.m. Den 9 januari 2004 inkom en anmälan till Socialnämnden i Krokoms kommun från CC:s skola. Av anmälan framgick att CC i skolan hade berättat om att han blivit slagen av sina föräldrar. En tid senare, den 20 januari 2004, informerade socialförvaltningen i Kungsbacka kommun socialförvaltningen i Krokoms kommun om att BB hade uttryckt oro för CC:s välbefinnande hos modern.

text: Socialnämnden beslutade den 21 januari 2004 att enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL inleda en utredning angående CC. Samma dag träffade två socialsekreterare CC på hans skola tillsammans med CC:s lärare. Vid samtalet bekräftade CC uppgifterna i anmälan.

text: AA har ifrågasatt om tjänstemännen vid socialförvaltningen hade rätt att tala med CC i skolan utan att hon hade informerats om detta i förväg.

text: På grund av de uppgifter som nämnden erhöll var nämnden skyldig att inleda en utredning för att klarlägga om CC hade behov av stöd eller hjälp från socialtjänstens sida.

text: Socialtjänstlagen

text: innehåller bestämmelser som reglerar barns rätt att komma till tals under utredningen. När en åtgärd rör ett barn skall enligt

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: SoL barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas och hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Syftet med bestämmelsen är att ett barn skall få uttrycka sin åsikt i saker som berör barnet personligen (se

text: prop. 1996/97:124 s. 98

text: Av

text: 11 kap. 10 § första stycket

text: SoL framgår att barn som har fyllt 15 år har rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Ett barn som är

text: yngre än 15 år bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det (

text: 11 kap. 10 § andra stycket

text: SoL).

text: När det gäller att höra ett barn som är under 15 år anfördes i förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 1979/80:1 s. 567

text: ) att lämpligheten av att höra barnet får avgöras med ledning av dess ålder och mognad, vilken betydelse ärendet kan antas ha för barnet men också vilken inställning barnets ställföreträdare har till frågan om barnet skall höras. Barnets rätt att uttrycka sin åsikt betyder att dess inställning skall klargöras utan att barnet för den skull sätts i svåra valsituationer. Uppgiften för socialtjänsten blir att skaffa sig en bild av barnet och dess behov. Barnet får inte pressas på synpunkter.

text: Det kan föreligga en konflikt mellan socialtjänstens önskemål om att inom ramen för en s.k. barnavårdsutredning tala med ett barn och den bestämmanderätt som vårdnadshavaren har över barnet enligt

text: 6 kap. 11 §

text: FB. Jag har behandlat saken i ett beslut den 10 oktober 2005, dnr 1059-2003 och 4857-2003. Därvid uttalade jag sammanfattningsvis att gällande lagstiftning inte ger stöd för socialnämnden att, mot vårdnadshavarens vilja, ha ett samtal med en underårig, om denne inte har nått en sådan mognad att det är tillräckligt med hans samtycke.

text: CC var 14 år vid tillfället och således nära den ålder när han själv skulle ha rätt att föra talan i ärendet. Vad som har kommit fram rörande CC:s personliga mognad ger inte underlag för att nämndens agerande, att tala med honom utan vårdnadshavarnas samtycke, skulle ha varit felaktigt. Jag lämnar därför frågan, men jag vill i sammanhanget tillägga att socialtjänsten, så långt det är möjligt, bör undvika att kontakta barn när dessa befinner sig i skolan. En sådan kontakt kan som regel inte ske utan att en större krets av människor därmed får information som går utöver vad sekretesslagstiftningen medger och alltså är allmänt integritetskränkande (se bl.a. JO 1996/97 s. 258). Det är inte heller givet att skolan, i avsaknad av uttryckligt lagstöd, kan medverka till att socialförvaltningens utredare får träffa barnet där. Jag finner inte skäl att här närmare gå in på den saken. –––––––

text: När socialnämnden inleder en utredning med anledning av misstanke om att ett barn i hemmet har blivit utsatt för misshandel måste nämnden alltid överväga om det är påkallat med några åtgärder för att skydda barnet under utredningstiden, t.ex. genom en placering av barnet i ett jourhem. Åtgärder för att skydda barnet kan grundas på frivillighet från vårdnadshavarnas sida men i vissa fall kan det bli nödvändigt att omedelbart omhänderta barnet med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Huruvida det är påkallat med några åtgärder för att skydda barnet och vilka åtgärder som behöver vidtas kan inte besvaras generellt utan måste bedömas från fall till fall. Nämnden skall därvid beakta hur allvarligt våld som barnet befaras ha blivit utsatt för och risken för att barnet blir misshandlat på nytt.

text: I förevarande fall fann nämnden att det inte var påkallat med några åtgärder för att bereda CC något särskilt skydd utan att han åtminstone tills vidare kunde bo kvar hemma hos AA. Jag har inte underlag för att ifrågasätta den bedömningen.

text: Situationen förändrades efter någon vecka, närmare bestämt den 28 januari 2004, då CC begav sig till Östersund där han sökte upp polisen och berättade om missförhållanden i hemmet. CC förklarade att han inte ville åka hem till AA. Man lyckades från polisen eller socialjouren i Östersunds kommun inte i det akuta skedet få någon kontakt med någon befattningshavare inom socialtjänsten i Krokoms kommun som kunde ta hand om ärendet. Socialjouren i Östersund ordnade då tillsammans med AA så att CC tillfälligt kunde vara hos den stödfamilj som han tidigare hade beviljats korttidssvistelse hos enligt LSS.

text: När individ- och familjeomsorgen fick kännedom om att CC bodde hos stödfamiljen förefaller den ha bedömt att det inträffade inte påkallade någon åtgärd från socialtjänstens sida. Frågan om CC:s boende löstes således mycket formlöst. I detta sammanhang är det viktigt att framhålla att stödfamiljen var en insats som hade beslutats med stöd av LSS och som hade till syfte att tillgodose ett behov av korttidsvistelse. Den ökning av CC:s boende där som nu blev aktuell hade inte något direkt samband med CC:s funktionshinder och rätt till insatser enligt LSS utan hade sin grund i att han inte ville bo hos AA.

text: I den uppkomna situationen har det ankommit på socialtjänsten att ordna för CC:s boende med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: eller ytterst genom ett ingripande enligt LVU. I praktiken hade detta inte behövt betyda att CC inte skulle ha kunnat få bo hos stödfamiljen. Ett beslut om CC:s boende borde likväl ha beslutats av socialtjänsten eftersom det då hade förelegat en klarare reglering av olika frågor som rörde CC. Som exempel kan nämnas AA:s umgänge med CC.

text: När det gäller umgänget har AA gjort gällande att hon har fått restriktioner angående hennes möjlighet och rätt att ta kontakt med CC under den tid han vistades hos stödfamiljen.

text: Det finns inte några lagliga begränsningar för vårdnadshavaren att ta kontakt och umgås med sitt barn om barnet är föremål för insatser enligt LSS. Nämnden kan inte heller med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: begränsa en vårdnadshavares kontakter med sitt barn i anledning av en inledd utredning eller om barnet har en frivillig placering enligt SoL. Nämnden och vårdnadshavaren kan naturligtvis träffa en frivillig överenskommelse om hur kontakterna mellan barn och vårdnadshavare skall ske utifrån vad som är bäst för barnet. En ensidig begränsning av kontakter och umgänge mellan ett barn och dennes vårdnadshavare kan endast ske om barnet vårdas enligt LVU och ett särskilt beslut fattats enligt

text: 14 § andra stycket

text: LVU.

text: Nämnden har i sitt remissvar anfört att några tvångsåtgärder inte har vidtagits, men att det är uppenbart att AA inte fått tillräcklig information om nämndens befogenheter. Handläggningen i denna del framstår inte som tillfredsställande. Om

text: CC:s boende hos stödfamiljen hade hanterats inom socialtjänsten torde frågan ha hanterats på ett tydligare sätt.

text: Problemet rörande ansvaret för CC:s boende blir särskilt påtagligt när det i slutet av februari stod klart att CC inte kunde bo kvar hos stödfamiljen.

text: Den 24 februari 2004 hölls ett möte med GG, AA, CC och hans stödfamilj. Vid mötet framkom att stödfamiljen på grund av vissa händelser ansåg att den inte längre orkade låta CC bo kvar hos dem. CC vägrade att flytta hem till AA.

text: Utredningen ger vid handen att arbetet med att rent konkret lösa den uppkomna situationen i första hand har vilat på GG vid LSS-enheten. Det är viktigt att betona att tjänstemännen vid LSS-enheten endast bör pröva och agera i LSS-frågor medan frågor som rör socialtjänsten skall hanteras av tjänstemän inom individ- och familjeomsorgen. Det är inte acceptabelt, såsom det synes ha varit i förevarande fall, att enskilda, t.ex. vid möten eller samtal, inte får klart för sig i vilken egenskap en tjänsteman agerar. De olika kontakter som LSS-handläggaren vidtog borde inte ha utförts av henne utan av handläggaren vid individ- och familjeomsorgen. GG borde således i den uppkomna situationen ha överlämnat frågan om CC:s fortsatta boende dit. Att så inte blev fallet är emellertid inte något jag vill lasta henne för. Från socialtjänstens sida borde det i ett tidigt skede ha klargjorts för alla berörda att det var individ- och familjeomsorgen som hade ansvaret för utredning och eventuella åtgärder såvitt gällde själva boendefrågan.

text: Nämnden har i remissvaret vidgått att det synes ha rått en viss otydlighet i rollfördelningen mellan handläggarna vid individ- och familjeomsorgen och LSSenheten. Jag kan därvid konstatera att nämnden har aktualiserat behovet av en översyn av samarbetsformerna mellan individ- och familjeomsorgen och LSSenheten. Mot denna bakgrund finner jag inte skäl att gå vidare i min granskning av saken.

text: AA har även klagat på att kontakt togs med BB i den rådande situationen.

text: För att nämnden skall kunna vidta någon åtgärd inom ramen för

text: socialtjänstlagen

text: eller LSS beträffande ett barn krävs samtycke från barnets vårdnadshavare. Att en domstol har förordnat att barnet skall bo tillsammans med en av vårdnadshavarna innebär inte att den vårdnadshavaren ensam kan besluta att barnet skall placeras utanför det egna hemmet. I denna del synes nämndens handläggning stå i överensstämmelse med de bestämmelser som finns om hur socialtjänsten skall arbeta.

text: Händelserna den 25 februari 2004 då CC åkte till BB i Göteborg Diskussionerna den 24 februari 2004 ledde till att CC fick övernatta hos sin kontaktperson. Var CC därefter skulle vistas var inte bestämt. CC hade till GG vid LSS-enheten uppgivit att han skulle avvika från Krokom. På initiativ av personalen på LSS-enheten hölls mot denna bakgrund ett möte vid vilket personal från individoch familjeomsorgen och LSS-enheten deltog. Under dagen hade tjänstemän vid

text: socialförvaltningen kontakt med såväl AA som BB. Chefen för individ- och familjeomsorgen EE talade med BB per telefon. Enligt en journalanteckning sades då bl.a. följande. BB ringer. Han uppger att han själv inte har möjlighet att komma upp och hämta sonen. Därför har han bett sin syster, VV, som fn befinner sig i Vemhån i Härjedalen, att hämta CC. Informerar honom att detta kan vara riskabelt då det kan betraktas som egenmäktigt förfarande om någon annan än han själv hämtar sonen. BB uppger att så inte är fallet enligt hans advokat. BB säger att han har kommit överens med CC om en mötesplats i Krokom där han skall hämtas upp. EE kontaktade senare VV per telefon och lämnade telefonnumret till GG vid LSSenheten, där CC befann sig. VV hämtade CC kl. 18.00 vid LSS-enheten där han hade vistats under dagen i väntan på att VV skulle komma.

text: Nämnden har i remissvaret anfört att nämnden inte var aktiv i eller beslutade om att överlämna CC till BB:s syster. Nämndens handlande begränsades till att underlätta för CC att genomföra den plan som CC hade gjort upp med BB. AA informerades inte om detta. Enligt nämndens uppfattning var det inte felaktigt att bevaka att CC på ett betryggande sätt kunde möta BB:s syster.

text: Det pågick vid den nu aktuella tidpunkten ett mål vid Östersunds tingsrätt angående bl.a. vårdnaden om CC. Något interimistiskt beslut om att CC inte längre skulle bo hos AA förelåg dock inte. Vid detta förhållande hade nämnden i princip att utgå från vad Varbergs tingsrätt tidigare hade förordnat om CC:s boende, nämligen att CC skulle bo hos AA. Detta innebär emellertid inte att nämnden har behövt förhålla sig helt passiv i tvisten om CC:s boende.

text: CC:s boendesituation var vid tillfället problematisk, eftersom CC inte ville bo hos AA. Till detta kommer hans särskilda behov av stöd och den djupa konflikten mellan föräldrarna. Att domstol tidigare hade förordnat att CC skulle bo tillsammans med AA har inte utgjort ett hinder för nämnden att vid samtal med föräldrarna och i samförstånd försöka finna en lösning på var CC skulle vistas. Eftersom föräldrarna hade gemensam vårdnad har nämnden inte utan vidare kunnat verka för att en av dem skulle ha hand om barnet. Socialförvaltningens handlande skall ske öppet och i samråd med föräldrarna. Om socialtjänsten handlar på ett sätt som hos någon av föräldrarna är ägnat att ifrågasätta myndighetens opartiskhet, riskerar man att konflikten förvärras och äventyrar därmed möjligheten att få till stånd lösningar som är bäst för barnet. Handläggarna måste därför vinnlägga sig om att arbeta på ett sätt som kan godtas av alla berörda.

text: Förvaltningen blev informerad om att BB hade kommit överens med CC om att han skulle åka ned till BB i Göteborg och att BB:s syster skulle hämta honom i Krokom. Detta var även något som CC uttalade som sin vilja till förvaltningen. I detta läge kontaktade förvaltningen VV och överenskom med henne att hon kunde hämta CC vid LSS-enheten. Detta gjordes trots att det måste ha varit uppenbart att AA bestämt motsatte sig att CC skulle flytta till sin far.

text: Det finns inte anledning att utgå från annat än att nämnden agerade utifrån vad den bedömde vara bäst för CC. Det är dock inte acceptabelt att nämnden gick bakom ryggen på AA. Jag har förståelse för att hon uppfattade situationen som om förvaltningen tillsammans med BB hade beslutat att CC i fortsättningen skulle bo hos honom. Enligt min mening borde förvaltningen, i avsaknad av AA:s samtycke, ha avhållit sig från att befatta sig med frågan om hämtningen av CC. Det rimliga hade varit att AA hade informerats om situationen och om att nämnden, då den inte fann att förutsättningar förelåg för att ingripa med stöd av LVU, inte hade någon möjlighet att agera i ärendet eller förhindra resan till Göteborg.

text: Vissa övriga frågor

text: Sekretess AA har framfört klagomål mot att onödigt många personer från LSS-enheten och socialtjänsten har involverats i ärendet och har ifrågasatt om det inte föreligger någon intern sekretess vid myndigheten.

text: Individ- och familjeomsorgsenheten och LSS-enheten ligger båda organisatoriskt under Socialnämnden i Krokoms kommun.

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller som regel inom socialtjänsten sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller honom närstående lider men. Vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: jämställs med socialtjänst verksamhet enligt LSS.

text: Inom en myndighet gäller sekretess mellan olika verksamhetsgrenar när dessa är att anse som självständiga i förhållande till varandra (

text: 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen

text: ). Inom socialtjänsten anses emellertid i allmänhet inte finnas några sådana självständiga verksamhetsgrenar.

text: Det finns olika uppfattningar om hur man skall se på frågan om sekretess mellan socialtjänsten och LSS enligt den nu gällande lagstiftningen när det är fråga om en och samma nämnd som svarar för de båda verksamheterna. Frågan om sekretess mellan socialtjänsten och verksamhet enligt LSS har bl.a. diskuterats i Offentlighets- och sekretesskommitténs huvudbetänkande Ny sekretesslag (

text: SOU 2003:99

text: , del 1, s. 274). Kommittén ansåg att, eftersom verksamheterna står varandra nära och i vissa hänseenden kan anses utgöra komplement till varandra, de i

text: sekretesslagens

text: mening bör anses som en och samma verksamhet.

text: Även om inte myndighetsintern sekretess råder innebär detta inte att en befattningshavare har obegränsad frihet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till andra inom myndigheten. Det ligger i sakens natur att känsliga uppgifter som omfattas av sekretess endast bör vidarebefordras om det finns ett befogat tjänsteintresse. När det gäller handläggning inom socialtjänsten torde det dock ofta vara nödvändigt för socialtjänsten att inhämta uppgifter från LSSenheten, och vid handläggningen av en barnavårdsutredning är LSS- enheten skyldig att lämna ut uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen till

text: socialtjänsten (

text: 14 kap. 1 § fjärde stycket

text: SoL). I samband med sådana kontakter har socialtjänsten möjligheter att lämna ut uppgifter för att kunna fullgöra de skyldigheter som nämnden har enligt

text: socialtjänstlagen

text: 1 kap. 5 § sekretesslagen

text: Vad som har kommit fram ger mig inte anledning att anta att någon tjänsteman skulle ha åsidosatt bestämmelserna i

text: sekretesslagen

text: . Jag lämnar därför den frågan. LSS-handläggarens kontakter med tingsrätten GG tog, på CC:s begäran och efter uppmaning av BB, kontakt med den domare vid tingsrätten som handlade vårdnadsmålet. Vid samtalet med domaren uppgav CC att han ville bo hos sin far. GG efterfrågade när ett avgörande kunde förväntas och eventuellt även om det var möjligt att fatta ett interimistiskt beslut.

text: AA har ifrågasatt GG:s agerande bl.a. på grund av att AA inte gavs möjlighet att presentera sin syn på vad som var bäst för CC.

text: Nämnden har i remissvaret anfört att det inte var fel att hjälpa CC att kontakta tingsrätten även om lämpligheten i detta kan diskuteras. Nämnden har dock ifrågasatt, som det får förstås, om GG för egen del borde ha talat med rådmannen vid tingsrätten eftersom hon inte ”hade socialnämndens uppdrag i något familjerättsligt ärende”.

text: Socialnämndens tjänstemän skall vara opartiska i konflikter mellan föräldrar. Det föreligger givetvis inte något hinder för socialtjänsten att, under handläggningen av ett ärende, ta kontakt med en domstol för att efterhöra om det har fattats eller kommer att fattas ett beslut i fråga om vårdnad, boende eller umgänge som kan vara av betydelse för ett ärende som är aktuellt vid nämnden. Däremot måste han eller hon vara återhållsam med att vid en sådan kontakt uttrycka en egen uppfattning om själva saken.

text: I förevarande fall hjälpte GG CC, efter uppmaning av BB, att kontakta tingsrätten i det pågående vårdnadsmålet för att ge CC tillfälle att redogöra för sin syn på saken. Barnets ståndpunkt i sådana frågor skall emellertid i första hand klarläggas inom ramen för en vårdnadsutredning. Mot denna bakgrund, och då hennes medverkan kunde ge intryck av att förvaltningen ställde sig bakom vad CC sade vid samtalet, vill jag starkt ifrågasätta lämpligheten av att GG hjälpte CC att ringa till tingsrätten.

text: Utredningen ger inte någon fullständig klarhet i vad GG själv sade vid telefonsamtalet med domaren vid tingsrätten. Det framstår inte som meningsfullt för mig att i efterhand närmare försöka klarlägga detta. Utifrån vad som har kommit fram vid utredningen finns inte skäl för mig att rikta någon kritik mot henne. – – –

text: Vad som i övrigt har framkommit i ärendet föranleder inte någon vidare åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västerbottens län för långsam handläggning av en förundersökning om misshandel

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Västerbottens län med anledning av handläggningstiden i en förundersökning om misshandel. Han uppgav sammanfattningsvis att han var målsägande i ett ärende om misshandel som tog två år för polisen att utreda och att den utdragna handläggningstiden medförde bl.a. att tingsrätten i sin dom frikände gärningsmannen för misshandeln av honom.

type: stycke

text: Utredning

text: Från Umeå tingsrätt infordrades domen i det aktuella brottmålet (B 2245-07) och från polismyndigheten infordrades polisanmälan och registerutdrag i ärende K22008-05, varvid följande kom fram.

text: En polisanmälan om misshandel upprättades den 5 november 2005. Enligt anmälan hade en namngiven person gjort sig skyldig till misshandel genom att utdela två knytnävsslag mot målsäganden. Anmälan hade samband med ett annat ärende om misshandel, som påstods ha inträffat vid samma tillfälle (K22005-05). Fem personer antecknades som vittnen till händelsen. Målsäganden hördes i anslutning till att anmälan upprättades och en förundersökning inleddes. Därefter hölls förhör i april 2006 och i februari 2007, varefter den person som i anmälan pekats ut som gärningsman i mars 2007 antecknades som skäligen misstänkt för misshandeln. Ytterligare förhör ägde sedan rum i april och oktober 2007. Ärendet slutredovisades i november 2007.

text: I november 2007 väckte åklagare åtal för två fall av misshandel. Tingsrätten meddelade dom i målet den 4 september 2008. Tingsrätten dömde den tilltalade för misshandel avseende en person, men ogillade åtalet som avsåg misshandel av AA. I domskälen anförde tingsrätten i denna del – efter en bedömning av de olika förhörspersonernas utsagor m.m. – bl.a. följande.

text: Den största bristen i utredningen är emellertid den anmärkningsvärt långa tid som förflutit innan förhören skedde och enligt tingsrättens bedömning är sannolikheten stor att detta haft en påverkan på de minnesbilder som förhörspersonerna haft.

text: Denna omständighet kan dessutom ha medfört att olika personer blivit påverkade av vad andra sagt. Vid en sammantagen bedömning av vad som ovan redovisats har tingsrätten därför mycket svårt att skapa sig en bild av vad som egentligen har inträffat.

text: I sin bedömning av påföljdsfrågan beaktade tingsrätten vidare att lång tid förflutit mellan gärning och dom. Vid en sammantagen bedömning av omständigheterna fann tingsrätten att påföljden kunde bestämmas till villkorlig dom med samhällstjänst.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från inspektören BB vid närpolisområdet Vindeln.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar till vilket fogades bl.a. upplysningar från polisområdeschefen DD (bilagorna här utelämnade).

text: Efter en inledande redogörelse för bakgrunden redogjorde polismyndigheten i sitt remissvar för inhämtade upplysningar enligt följande.

text: EE, förundersökningsledare i K22008-05, har uppgett följande med anledning av anmälan till JO. Han kan inte minnas ärendet specifikt. Han lämnade ett skriftligt meddelande i K22005-05 den 11 september 2007 med e-post till handläggaren BB med anledning av att målsägandens sambo kontaktat honom i det ärendet för att höra varför inget hände. EE ifrågasatte i meddelandet till BB varför ärendet inte hade slutförts och uppmanade handläggaren att detta borde ske snarast. Han vet också att han hade ett flertal kontakter, både muntligen samt per e-post, med personal i Vindeln då det under en period fanns ett antal ärenden som hade lång handläggningstid. Han kan inte säkert säga om han särskilt påpekat handläggningen i K22008-05 eller om det varit påpekanden i andra ärenden. Han kan inte påminna sig att handläggaren hört av sig i ärendet och påpekat problem i handläggningen. BB, handläggare i K22008-05, har uppgett följande med anledning av anmälan till JO. Han uppger att arbetsbelastningen under denna tid var hög. Han var dessutom tvungen att prioritera andra ärenden, s.k. förtursärenden, vilket påverkade handläggningen av detta ärende. Han uppger att arbetet i ett närpolis-område är speciellt då det är mycket olika arbetsuppgifter som ska utföras förutom utredningsarbetet. I ärendet K22008-05 gjorde den misstänkte en motanmälan i samband med att han förhördes första gången. Denna omständighet gjorde också att handläggningen tog längre tid. Förundersökningen lade dock ner. Utöver det nämnda var det svårigheter att få tag i ett vittne som skulle höras. Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen och ett JO-uttalande (dnr 2672- 2008) redovisade polismyndigheten därefter följande bedömning. Utredningen i ärendet har handlagts vid ett närpolisområde inom polismyndigheten. Polismyndigheten kan konstatera att handläggningen av ärendena K22005-05 och K22008-05 har bedrivits på ett sådant sätt att det har uppstått flera långa tidsintervaller där utredningsåtgärder inte har genomförts. Den totala handläggningstiden för utredningarna uppgår till ca två år. Vidare framgår av utredningarna att det endast är förhören med målsägandena som hållits i anslutning till själva händelsen. Dessa förhör hölls samma dag som anmälningarna inkom till polismyndigheten. Övriga förhör, d.v.s. förhör med misstänkt och vittnen, har hållits betydligt senare. Det vittnesförhör som hölls i närmast anslutning till händelsen genomfördes i april 2006. De förhör som hölls

text: därefter genomfördes ca tio månader senare, d.v.s. i februari 2007. Polismyndigheten konstaterar, i likhet med de uttalanden som tingsrätten gjort, att utredningarnas bedrivande när det gäller genomförande av förhören är anmärkningsvärd. Polismyndigheten anser att det är helt oacceptabelt att det tar så lång tid att höra de personer som varit aktuella i utredningarna. Polismyndigheten konstaterar mot bakgrund av det ovan nämnda att handläggningen av utredningarna inte har bedrivits i enlighet med det som stadgas i RB, förundersökningskungörelsen och Europakonventionen. Det har inte framkommit något som kan motivera, t.ex. ärendenas art eller andra särskilda omständigheter, att utredningarna pågått så länge som de gjort. Det kan i anslutning till detta nämnas att länspolismästaren den 2 november 2007 beslutade om vissa förändringar vid polismyndigheten när det gäller genomförandet av Polisens nationella utredningskoncept (PNU) i syfte att få en bättre utredningsverksamhet. Bakgrunden till detta beslut var ett antal utvecklingsområden som identifierats och förslag på hur dessa skulle kunna förändras. En av de förändringarna som beslutades var att polismyndigheten organiserade en funktion för inkommande ärenden, jourhavande förundersökningsledare. Det grundläggande syftet med denna funktion var att säkerställa god kvalitet och att avrapporteringsoch utredningsresurser används på ett effektivt sätt. Denna förändring har inneburit en likartad hantering av inkommande ärenden i hela polismyndigheten. Det beslutades även att utredningsgrupper skulle ledas av gruppchefer som tillika är förundersökningsledare. Gruppcheferna vid jourenheten i Umeå fick förundersökningsledaransvar gentemot närpolisområdena i Nordmaling, Robertsfors/Vindeln och Vännäs/Bjurholm. Vidare kan nämnas att det beslutades om vissa förändringar gällande de arbetssätt som ska tillämpas vid de utredande enheterna, t.ex. dagliga förundersökningsledarmöten. Vidare beslutade länspolismästaren i maj 2008 om att balansavarbetning skulle göras under sommaren 2008 och i huvudsak bland länskriminalavdelningens ärenden med inriktning på ärenden äldre än sex månader. Vid denna avarbetning konstaterades att det fanns delar i förundersökningsarbetet som behövde ses över. Med anledning av erfarenheterna som framkom vid balansavarbetningen beslutade länspolismästaren den 7 oktober 2008 att polisområdescheferna skulle få i uppdrag att genomföra vissa åtgärder. Åtgärderna var följande: Det ska finnas ”aktiv balansvård”. Respektive rotelchef, enhetschef eller förundersökningsledare ska ha god kontroll över rotelns eller enhetens ärenden och göra en kontinuerlig genomgång av balansen. Inriktningen är att äldre ärenden bör arbetas av först, dock med beaktande av ärendets art och krav på skyndsamhet. Administrativa åtgärder ska, genom god kontroll över rotelns eller enhetens ärenden, genomföras för att undvika bristfällig dokumentation av administrativa uppgifter i ärenden. Aktiv förundersökningsledning ska ske gentemot närpolisområden i syfte att minska handläggningstiderna. Förbättrad samordning av ärenden ska ske i särskild ordning inom ramen för genomförandet av beslutet den 2 november 2007 om vissa förändringar avseende utvecklingen av PNU. Förbättrade operativa rutiner gentemot åklagarna i syfte att skapa snabbare handläggning av ärenden ska ske i särskild ordning i samverkan med åklagarkammaren. Polismyndigheten anser att det är ytterst beklagligt och mycket allvarligt att handläggningen av ärendena K22008-05 och K22005-05 tagit så lång tid samt de konsekvenser detta har medfört. Genom de ovan nämnda besluten är polismyndighetens avsikt att förhindra att utredningar handläggs på liknande sätt i framtiden.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över polismyndighetens remissvar.

text: Bedömning

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Anmälan i det aktuella ärendet upprättades i november 2005. Ett antal vittnen namngavs i samband med anmälan och en person antecknades som utpekad person. Trots detta dröjde det fem månader innan det första vittnesförhöret ägde rum och därefter tio månader innan ytterligare förhör kom till stånd. Sedan vissa utredningsåtgärder vidtagits under våren 2007 var det åter ett uppehåll i handläggningen under drygt fem månader. Ärendet slutredovisades i november 2007 och den sammanlagda utredningstiden kom således att uppgå till två år.

text: Utredaren BB har som skäl till den utdragna handläggningstiden hänvisat bl.a. till den ansträngda arbetssituationen och till att det varit svårt att få tag i ett vittne som skulle höras. Polismyndigheten har dock anfört att det inte framkommit något som kan motivera att utredningarna pågått så länge som de gjort.

text: Det är naturligtvis helt oacceptabelt att ett ärende blir liggande under långa perioder utan att någon åtgärd som för ärendets handläggning framåt vidtas. Detta gäller i synnerhet om utredningen avser våldsbrott som ska prioriteras. Polisen borde givetvis redan i det initiala skedet av handläggningen ha hört de personer som var aktuella i utredningarna för att säkra bevisning om den påstådda gärningen.

text: Polisens hantering är dessvärre i stället ett tydligt exempel på de negativa följder en alltför utdragen handläggning kan få, vilket tingsrätten i sin dom också markerat. Som jag, i det av polismyndigheten nämnda JO-beslutet, har uttalat är det ju en självklarhet att en förhörspersons minnesbilder bleknar med tiden och att dennes förutsättningar att återge sina iakttagelser på ett sätt som överensstämmer med verkligheten generellt sett minskar ju längre tid som hinner förflyta innan ett förhör hålls. Det är därför av grundläggande betydelse såväl för allmänhetens förtroende för polis och åklagare som för kvaliteten på brottsutredningar att anmälda brott utreds inom rimlig tid (se dnr 2672-2008).

text: Sammanfattningsvis anser jag att polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för den bristfälliga handläggningen. Jag noterar också att polismyndigheten beklagat och sett mycket allvarligt på handläggningen av de båda ärendena och de konsekvenser denna medfört. Myndigheten har också redogjort för en rad vidtagna åtgärder som syftar till att förbättra utredningsverksamheten. Jag utgår från att myndigheten följer upp dessa åtgärder för att säkerställa att de får avsedd effekt.

text: Med dessa ord avslutas ärendet.

type: avgorande


title: Kritik mot Hyresnämnden i Umeå med anledning av långsam handläggning av ett ärende

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 5 oktober 2006, klagomål mot Hyresnämnden i Umeå. Hon var missnöjd bl.a. med handläggningstiden i ett ärende och att ett brev från henne inte hade besvarats.

text: AA uppgav bl.a. följande. I september 2001 skickade hon tillsammans med två grannar in en ansökan till hyresnämnden. Sammanträde hölls i ärendet. Eftersom hon därefter inte hörde något från hyresnämnden kontaktade hon nämnden per telefon i oktober 2002. Hon fick då besked att ärendet var ”vilande” i avvaktan på yttrande från hyresgästföreningen. Därefter ringde hon hyresnämnden cirka två gånger per år för att efterhöra vad som hände i ärendet. I januari 2005 tillskrev hon hyresnämnden och frågade varför ärendet drog ut på tiden. Hon fick inte något svar på detta brev. Hon tillskrev hyresnämnden på nytt den 29 juli 2005. Hon fick då ett svar i form av en tjänsteanteckning daterad den 25 februari 2005 som troligen upprättats av hyresrådet BB.

text: Utredning

text: Dagboksbladet och handlingarna i hyresnämndens ärende H 329/01 infordrades och granskades. Följande framkom.

text: Ärendet inleddes i september 2001. Efter ett sammanträde i januari 2002 förklarades ärendet vilande i avvaktan på besked om utfallet av förda förlikningsförhandlingar. I februari 2002 beredde hyresnämnden med stöd av

text: 17 § tredje stycket lagen (1973:188)

text: om arrendenämnder och hyresnämnder hyresgästföreningen tillfälle att yttra sig. I skrivelsen angavs att ärendet hölls vilande i avvaktan på yttrandet.

text: Därefter fanns ingen åtgärd noterad förrän AA i januari 2005 kom in med en skriftlig förfrågan till hyresnämnden. Hon önskade bl.a. besked om när ett beslut kunde väntas. Enligt en tjänsteanteckning på skrivelsen som gjordes den 25 februari 2005 hade hyresgästföreningens representant informerats om den pågående översynen av hyresläget samt att pågående förhandlingar avvaktades

text: innan behovet av ytterligare åtgärder från hyresnämnden bedömdes. Vidare angavs i tjänsteanteckningen att tidpunkten för ett eventuellt avgörande för närvarande inte kunde bestämmas säkert, men att hyresnämnden – när ärendet blir klart för avgörande – skulle komma att fatta beslut snarast möjligt. I augusti 2005 inkom en ny förfrågan från AA. I en tjänsteanteckning, i vilken hänvisades till tjänsteanteckningen den 25 februari 2005, har antecknats ”f.k. översänt info om pågående förhandlingar till AA”.

text: Den 13 oktober 2006 anmodade hyresnämnden parterna att senast den 15 november 2006 lämna hyresnämnden besked om tvisten är löst genom förlikning eller om nytt sammanträde i hyresnämnden för medling eller prövning påkallas.

text: Ärendet remitterades till hyresnämnden, som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över hyresnämndens handläggning av det aktuella ärendet.

text: Hyresnämnden (lagmannen CC vid Umeå tingsrätt) kom in med ett remissvar till vilket fogades en promemoria med upplysningar från BB.

text: BB upplyste följande.

text: I september 2001 anhängiggjordes vid Hyresnämnden i Umeå ett ärende som gäller prövning av en förhandlingsöverenskommelse (enligt

text: 22 § hyresförhandlingslagen

text: ). Sökande i ärendet är AA och två andra hyresgäster i ett flerfamiljshus på fastigheten U V 1 med adress Östra Kyrkogatan 6 i Umeå. För huset gäller en s.k. trepartsförhandlingsordning. Hyresvärd är försäkringsbolaget Länsförsäkringar Västerbotten. Handläggningen i hyresnämnden inleddes med sedvanlig skriftväxling. Efter föreläggande från hyresnämnden yttrade sig hyresvärden genom en tjänsteman hos försäkringsbolaget i en den 19 september 2001 till hyresnämndens kansli inkommen skrift. DD, Sveriges Fastighetsägare Umeå anmälde sig den 4 januari 2002 som ombud för hyresvärden och yrkade i en skrift inkommen till hyresnämnden samma dag att ansökningen skulle avvisas såsom för sent inkommen enligt

text: 22 § första stycket

text: HFL. Härvid ingavs även bl. a. protokoll från de kollektiva hyresförhandlingar, som lett till den klandrade förhandlingsöverenskommelsen (se aktbilagorna 19-21). Därefter höll hyresnämnden sammanträde den 28 januari 2002 innefattande även besiktning av prövningslägenheterna. Vid sammanträdet behandlades först hyresvärdens invändning om avvisning. Det yrkandet lämnades utan bifall. Yrkanden och grunder genomgicks vid sammanträdet. Eftersom ärendet hade en tydlig koppling till den på hyresmarknaden i Umeå nyligen införda metoden för att bestämma hyra för bostadslägenheter – poängsättningssystemet – ägnades tid åt redogörelser för detta med kommentarer från alla parter. Därefter företogs besiktning av lägenheterna samma dag. Iakttagelser från besiktningen redovisades i bilaga A till sammanträdesprotokollet (se aktbilaga 28). När sammanträdet avslutades bereddes parterna tillfälle att skriftligen slutföra sin talan samtidigt som hyresnämnden initierade en förlikningsdiskussion mellan parterna. Under den efterföljande överläggningen, som eftersom parterna ännu inte slutfört sin talan i sak kom att avse vissa frågor om ärendets avslutande handläggning, beslutades att med stöd av

text: 17 § tredje stycket nämndlagen (1973:188)

text: remittera ärendet för hyresgästföreningens yttrande. I samband med detta beslutades om vilandeförklaring av ärendet. Den 29 januari 2002 redovisade hyresvärden en sammanfattning av bakgrundsmaterial och iakttagelser vid besiktning mm. Den 22 februari 2002 avsändes remissen till hyresgästföreningen. Sedan VERA-systemet den 2 mars 2004 införts på nämndens kansli finns endast sparsamma noteringar i dagboken för ärendet. Som ordförande har jag under hand fått information från DD om att förlikningsförhandlingar pågår och från EE hos Hyresgästföreningen i Övre Norrland om arbetet med ett remissvar och fortsatt för-

text: handlingsarbete för huset. Det är också helt korrekt att AA hört av sig per telefon och skriftligen i ärendet. Utöver den tjänsteanteckning 2005-02-25 som finns redovisad på aktbilaga 33 i akten, inkommen till hyresnämnden den 17 januari 2005, kan jag inte närmare redogöra för vilka besked AA fått vid sina kontakter med hyresnämndens kansli. Det är i högsta grad beklagligt att ärendet dragit ut på tiden. Jag är skyldig AA en ursäkt för att i handläggningen inte ha uppnått den servicenivå i fråga om att stå till medborgarnas förfogande genom information mm, som

text: förvaltningslagen

text: föreskriver. Som kommentar till att slutligt beslut i ärendet ännu inte meddelats kan jag bara anföra att hyresnämnden i grunden är ett medlingsorgan som i första hand skall eftersträva att tvister avgörs genom alternativ tvistlösning, således medling och förlikning. Principen får naturligtvis inte tillämpas in absurdum. Möjligen kan tilläggas att förlikningsförsöken har avbrutits under en tid på grund av ombudsbyte på hyresvärdssidan. Idag den 15 november 2006, när dessa rader sätts på pränt, rapporterar nämndsekreteraren FF till mig att AA till kansliet anmält att en förlikning träffats mellan henne och hyresvärden. Det framgår även i ärendet att samtliga tre hyresgäster, som är sökande i ärendet, numera flyttat från huset.

text: CC hänvisade beträffande handläggningen av ärendet till den promemoria som upprättats av BB samt anförde därutöver följande.

text: Av promemorian och handlingarna i ärendet framgår att ärendet den 28 januari 2002 förklarades vilande i avbidan på utgången av förlikningsförhandlingar mellan parterna och att det inte finns någon dokumentation av kontakter som kan ha förekommit mellan parterna och hyresnämnden efter det att hyresgästföreningen i skrivelse den 22 februari 2002 bereddes tillfälle att yttra sig fram till den 17 januari 2005 då en skrift inkom från AA. Det går därför inte att se av vilken anledning hyresnämnden godtagit att förhandlingarna dragit så långt ut på tiden. Det går inte heller att se vilka besked som AA fått vid de kontakter som hon uppgivit sig ha haft med nämnden. Hyresnämndens bedömning är den, att nämnden brustit när det gäller att dokumentera muntliga kontakter mellan parterna och nämnden och även när det gäller uppföljningen av ärendet. Hyresnämnden kommer därför att fortsättningsvis se till att kontakter mellan parterna och nämnden dokumenteras så att det i efterhand kan utredas vilken information som lämnats till nämnden, t.ex. angående pågående förlikningsförhandlingar, och vilka besked som nämnden lämnat part som gjort förfrågningar angående ärendets handläggning. Vidare skall nämnden vid beslut om vilandeförklaring som huvudregel bestämma en bortre gräns för den tid målet skall vila, eller, om det av någon anledning är lämpligare att inte i beslutet nämna en sådan tidpunkt, för sin egen del bestämma en tidpunkt vid vilken nämnden skall bevaka om skäl för vilandeförklaring fortfarande föreligger eller om nämnden självmant skall återuppta handläggningen. Nämnden kan på det sättet säkerställa att ärenden inte vilar längre tid än som i varje särskilt fall är påkallat av de omständigheter som föranlett vilandeförklaringen. Om denna bedömning är BB och undertecknad eniga.

text: AA yttrade sig över remissvaret, varvid hon anförde bl.a. att en av sökandena i ärendet fortfarande bor kvar i det aktuella huset och att hon valde att ingå förlikning utan att hon hade fått del av hyresgästföreningens hyresberäkning eftersom ärendet dragit ut på tiden.

text: Bedömning

text: Det aktuella ärendet avsåg en tvist om hyresvillkor enligt

text: 22 § hyresförhandlingslagen (1978:304)

text: . Av

text: 30 § hyresförhandlingslagen

text: framgår att en sådan fråga skall prövas av hyresnämnd. I fråga om förfarandet hos nämnden finns bestämmelser i lagen om arrendenämnder och hyresnämnder. En hyresnämnd skall enligt 26 §

text: nämnda lag handlägga ärende skyndsamt. En hyresnämnd skall också under handläggningen av ett ärende fortlöpande registrera vilka handlingar som kommer in till och upprättas av nämnden, vilka åtgärder som nämnden utför i ärendet och vad som i övrigt förekommer i detta eller i samband med ett överklagande av ett meddelat beslut (2 § andra stycket förordningen [2005:1095] om ärenden i arrendenämnd och hyresnämnd).

text: Vid tidpunkten för AA:s anmälan till JO var det drygt fem år sedan det aktuella ärendet anhängiggjordes vid hyresnämnden. Under denna tid hade ärendet varit vilande i drygt fyra och ett halvt år.

text: När det gäller möjligheten att vilandeförklara ett ärende vid hyresnämnden reglerar lagen om arrendenämnder och hyresnämnder denna fråga endast i 13 § i en särskild, inte här aktuell, situation. Bakgrunden till detta torde vara att lagstiftaren ansett det angeläget att förfarandet inte binds genom en mängd förfaranderegler och att hyresnämnderna är relativt fria att handlägga ärendena i de former som ter sig mest ändamålsenliga i varje enskilt fall (RBD 1990:7, jfr

text: prop. 1973:23 s. 132

text: ). Inte heller innehåller

text: förvaltningslagen

text: någon bestämmelse om vilandeförklaring av ärenden. En hyresnämnd har emellertid i vissa fall ansetts ha en möjlighet att vilandeförklara ärenden. Om det i det särskilda fallet skall ske är en lämplighetsfråga som får bedömas med hänsyn till bl.a. processekonomiska skäl (se RBD 1990:7). Jag kan således inte se att det finns något formellt hinder för en hyresnämnd att vilandeförklara ett ärende. Med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gäller för hyresnämndens handläggning förefaller emellertid utrymmet för att vilandeförklara ett ärende som regel begränsat.

text: I det nu aktuella fallet beslutade hyresnämnden enligt protokollet från sammanträdet att ärendet skulle vara vilande i avvaktan på besked om ”utfallet av förda förlikningsförhandlingar”. I hyresnämndens skrivelse till hyresgästföreningen har angetts att ärendet hålls vilande i avvaktan på yttrande från föreningen. Det är således något oklart på vilken grund ärendet vilandeförklarades. Det kan emellertid ifrågasättas om det funnits skäl att vilandeförklara ärendet på någon av dessa grunder. Mot bakgrund av det skyndsamhetskrav som åvilar hyresnämnden borde nämnden enligt min mening i stället ha satt ut ett senaste datum när ett besked eller ett yttrande skulle ha kommit in till nämnden.

text: Det framgår varken av dagboksbladet eller akten att några åtgärder i syfte att föra ärendets handläggning framåt har vidtagits efter den 22 februari 2002. BB har emellertid upplyst att han under hand fått information från motpartens ombud att förlikningsförhandlingar pågår och från en representant från hyresgästföreningen om arbetet med ett remissvar och fortsatt förhandlingsarbete för huset. Jag vill med anledning härav erinra om att dessa kontakter borde ha dokumenterats. I första hand är det givetvis av vikt för parter och andra som vill ta del av vad som förevarit i ärendet att det av handlingarna går att utläsa vad som förekommit. Dokumentationen är också av betydelse om en annan handläggare behöver sätta sig in i ärendets handläggning.

text: Mot bakgrund av det skyndsamhetskrav som gäller för ärenden av ifrågavarande slag är det enligt min mening helt oacceptabelt att handläggningstiden i det aktuella ärendet uppgått till över fem år. Det är särskilt anmärkningsvärt att hyresnämnden – även med beaktande av de underhandskontakter som förevarit bl.a. med motparten i ärendet – under en tid av drygt fyra och ett halvt år förhållit sig helt passiv i handläggningen. Det får antas vara ett utslag av denna passivitet att protokollet från nämndens sammanträde den 28 januari 2002, enligt vad som framgår av dagboksbladet, har översänts till parterna först den 13 oktober 2006. Jag noterar också att det med anledning av de kontakter AA haft med hyresnämnden torde ha stått klart att några aktiva förlikningsförhandlingar inte fördes mellan parterna i ärendet. BB förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet.

text: När det slutligen gäller de skriftliga förfrågningar som AA skickat till nämnden framgår det varken av dagboksbladet eller av akten i ärendet att AA:s brev den 17 januari 2005 har besvarats. Den tjänsteanteckning som påtecknats det aktuella brevet av BB den 25 februari 2005 synes istället, enligt vad som framgår av de handlingar AA bifogat sin anmälan, översänts till AA sedan hon i augusti 2005 kommit in med ytterligare en förfrågan. Jag vill med anledning av detta erinra om att AA naturligtvis borde ha fått ett svar i anslutning till sin förfrågan den 17 januari 2005.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Pensionsmyndigheten får allvarlig kritik för att myndigheten inte fattade beslut i vissa ärenden om inkomstpensionstillägg och för att en begäran om omprövning handlades som en allmän förfrågan

sammanfattning: Riksdagen beslutade den 15 december 2020 att införa förmånen inkomstpensionstillägg till de som har låg pension. Pensionsmyndigheten skulle betala ut tillägget fr.o.m. september 2021. Myndigheten behövde dessförinnan ta ställning till vilka som uppfyllde förutsättningarna för att få tillägget utan att de enskilda behövde ansöka om förmånen. För att utreda saken skickade Pensionsmyndigheten ett informationsbrev till personer som fick svensk pension och som hade arbetat i ett annat land. I brevet ombads de enskilda lämna in uppgifter om eventuell utländsk pension. Brevet skickades bl.a. till de personer som uppfyllde dessa förutsättningar och som bodde i Storbritannien. Senare under våren 2021 bedömde Pensionsmyndigheten att boende i Storbritannien inte kunde få inkomstpensionstillägg på grund av Storbritanniens utträde ur EU. Pensionsmyndigheten underrättade emellertid inte berörda personer i Storbritannien om ställningstagandet. Att på det sättet låta bli att fatta beslut om vissa personers rätt till inkomstpensionstillägg står enligt JO i strid med såväl förvaltningslagens regler om beslut som likhetsprincipen. AA som bodde i Storbritannien hade lämnat in uppgifter om sin pension i enlighet med Pensionsmyndighetens förfrågan i informationsbrevet. När han frågade Pensionsmyndigheten hur det gick i hans ärende fick han via e-post veta att han inte uppfyllde förutsättningarna för att få förmånen. Han begärde då omprövning av e-postmeddelandet. Pensionsmyndigheten behandlade begäran som en allmän förfrågan som besvarades via brev två månader senare. JO framhåller att när någon begär omprövning av ett beslut som inte finns ska myndigheten betrakta begäran som en ansökan om den aktuella förmånen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Pensionsmyndigheten. Han uppgav bl.a. att han hade nekats inkomstpensionstillägg trots att myndigheten under våren 2021 hade bett honom att skicka in vissa uppgifter eftersom han kunde ha rätt till förmånen. Han klagade även på att Pensionsmyndigheten inte hade hanterat hans begäran om omprövning av beslutet.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingarna i AA:s ärenden om inkomstpension och inkomstpensionstillägg. Pensionsmyndigheten ombads sedan att yttra sig över det som framfördes i anmälan och det som framgick av bilagorna till denna. Pensionsmyndigheten redogjorde för AA:s anmälan och yttrande bl.a. följande.

text: Utredning

text: Den 15 december 2020 beslutade riksdagen att införa en ny förmån, det så kallade inkomstpensionstillägget. De nya reglerna fördes in i

text: socialförsäkringsbalken

text: och trädde i kraft den 1 februari 2021. Första utbetalningen skedde i september 2021. Syftet med inkomstpensionstillägget var att förstärka respektavståndet mellan de som arbetat och tjänat in till sin pension och de som inte hade gjort det. Inkomstpensionstillägget är ett tillägg till den inkomstgrundande allmänna pensionen som betalas ut från 65 års ålder. Förutom till personer som bor i Sverige kan tillägget även betalas ut till dem som omfattas av EU-förordning 883/2004och som är bosatta i ett land inom EU och EES eller i Schweiz. Storleken på inkomstpensionstillägget styrs av olika inkomstintervall för beräkningsunderlaget av pension. I februari 2021 skickade Pensionsmyndigheten ett brev till alla som uppbar svensk allmän pension och som har arbetat i ett annat land än Sverige. Syftet med brevet var att få information om mottagarna uppbar pension från annat land, vilket kunde påverka storleken på inkomstpensionstillägget. Vid tillfället hade Pensionsmyndigheten ännu inte utrett om inkomstpensionstillägget även kunde betalas ut till pensionstagare som bodde i Storbritannien. Brevet skickades dock till berörda även där. Den 10 mars 2021 kom ett brev in till Pensionsmyndigheten från AA. I brevet informerade AA oss om att han uppbar statlig pension från Storbritannien. Under våren 2021 kom Pensionsmyndigheten fram till att de som bodde i Storbritannien och som fick allmän pension från Sverige inte hade rätt till inkomstpensionstillägget. Grunden för det var att Storbritannien genom Brexit hade lämnat EU. Anledningen till att Pensionsmyndigheten skickade ut breven där vi bad om information kring pensionstagarnas övriga pension innan vi var klara med vår utredning kring vilka som hade rätt till förmånen var rent logistiska: för att hinna betala ut förmånen i tid behövde vi viss tid för att registrera inkomna svar. När Pensionsmyndigheten i augusti 2021 skickade ut beslut om inkomstpensionstillägget skickade vi endast till dem som hade rätt till tillägget. Av beslutet framgick hur mycket inkomstpensionstillägg mottagaren hade rätt till. De pensionstagare som hade fått brevet men som inte hade rätt till inkomstpensionstillägget fick inget beslut, och inte heller något informationsbrev. Den 2 november 2021 kom ett brev in till Pensionsmyndigheten från AA. I brevet begärde AA omprövning av beslutet om inkomstpensionstillägg rörande honom. När AA:s begäran om omprövning kom in till Pensionsmyndigheten gjorde vi bedömningen att vi inte kunde fatta ett omprövningsbeslut, eftersom det inte fanns något grundbeslut. Den 3 januari 2022 besvarade vi i stället AA:s brev och informerade honom om att han inte hade rätt till inkomstpensionstillägget till följd av Brexit.

text: Pensionsmyndighetens inställning

text: Lagändringarna om att införa inkomstpensionstillägget kom tämligen tätt inpå att tillägget skulle införas. Det fanns därför inte mycket tid för Pensions-

text: myndigheten att utveckla våra system och fatta relevanta beslut så att berörda pensionstagare skulle få sin nya förmån i tid. För att kunna fatta rätt beslut kring vilka som hade rätt till inkomstpensionstillägget samt hur mycket de skulle få, var det viktigt för Pensionsmyndigheten att skicka ut de informationsbrev som vi skickade i februari 2021. Rättsläget kring om de som var berörda av Brexit hade rätt till tillägget var ännu inte klart vid utskickstillfället. För att hinna beräkna och besluta om inkomstpensionstillägget till samtliga som hade rätt till det i tid, beslutade vi att även skicka brev till berörda personer i Storbritannien. När Pensionsmyndigheten hade utrett om Brexit påverkade rätten till inkomstpensionstillägget för pensionstagare som bodde i Storbritannien borde vi ha informerat berörda personer. Grunden för att vi inte gjorde så var att det inte fanns tid och vi valde att prioritera bort det. AA begärde omprövning av ett grundbeslut som inte fanns. Normalt skulle Pensionsmyndigheten då ha handlagt hans begäran som en ansökan om den aktuella förmånen. Sedan Pensionsmyndigheten hade skickat ut besluten om inkomstpensionstillägget fick vi in knappt 4 000 begäran om omprövning, överklaganden och frågor kring den nya förmånen, vilket är ungefär hälften så många omprövningar som vi normalt får in på ett år. Pensionsmyndigheten beslutade därför att handlägga de inkomna skrivelserna som förfrågningar om den nya förmånen, såvida de inte innehöll en klar begäran om omprövning med en tydlig motivering. I sådana fall handlade vi begäran som ett omprövningsärende. AA hade visserligen fyllt i vår blankett för begäran om omprövning, men eftersom han inte motiverade sin begäran, valde vi att se den som en förfrågan och vi svarade honom via brev i stället.

text: AA kommenterade Pensionsmyndighetens yttrande.

text: Bedömning

text: Inkomstpensionstillägg Inkomstpensionstillägg är ett tillägg till inkomstgrundad ålderspension för de som har mycket låg pension. Pensionsmyndigheten ska på eget initiativ pröva rätten till inkomstpensionstillägg när en enskild har ansökt om inkomstpension (

text: 53 kap. 2 § 4

text: och

text: 74 a kap. 2 §

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB; se även Pensionsmyndighetens vägledning [2010:2] Allmän pension för personer födda

text: 1938 eller senare – Att ta ut pension, version 9, s. 4).

text: När inkomstpensionstillägget infördes 2021 skulle Pensionsmyndigheten enligt övergångsbestämmelserna lämna förmånen utan ansökan till en försäkrad som hade påbörjat uttag av inkomstgrundad ålderspension om förutsättningarna för inkomstpensionstillägg i

text: 74 a kap.

text: SFB i övrigt var uppfyllda.

text: Sedan riksdagen hade beslutat att införa förmånen inkomstpensionstillägg skickade Pensionsmyndigheten i februari 2021 ut information om förmånen till bl.a. AA och bad honom att inom en viss tid komma in med uppgifter om sin dåvarande pension från andra länder.

text: Förfrågan innebar att Pensionsmyndigheten begärde in information inför den fortsatta handläggningen av ärendet om AA:s rätt till inkomstpensionstillägg. När Pensionsmyndigheten därefter kom fram till att AA inte hade rätt till tillägget borde myndigheten ha avslutat ärendet genom ett formellt och

text: omprövningsbart beslut. Beslutet borde vidare ha dokumenterats i AA:s ärende, och eftersom det påverkade hans ekonomiska situation borde det ha innehållit en klargörande motivering. Myndigheten borde även ha underrättat AA om det fullständiga innehållet i beslutet (

text: 33 §§

text: förvaltningslagen

text: [2017:900], FL).

text: Av Pensionsmyndighetens yttrande framgår att myndigheten lät bli att fatta beslut i ärenden där den enskilde inte hade rätt till inkomstpensionstillägg på grund av Brexit. Eftersom myndigheten på eget initiativ skulle ta ställning till samtliga pensionärers rätt till inkomstpensionstillägg behövde myndigheten inleda ett ärende för respektive pensionär som skulle kunna ha rätt till förmånen. När ett ärende har inletts hos en myndighet är den i regel skyldig att avsluta ärendet genom ett beslut (se

text: prop. 2016/17:180 s. 24

text: ). Någon möjlighet att av prioriteringsskäl låta bli att fatta ett beslut i vissa ärenden och i stället avsluta dem formlöst på grund av tidsbrist finns naturligtvis inte. Ett sådant agerande visar på en bristande förståelse för grundläggande förvaltningsrättsliga principer och för vilka krav som ställs på en rättssäker ärendehandläggning.

text: Pensionsmyndigheten aviserade redan innan bestämmelserna om inkomstpensionstillägg infördes att det skulle bli svårt för myndigheten att hinna fatta beslut om alla pensionärer innan rätten till förmånen började gälla. Det fanns emellertid inget absolut krav på att alla beslut skulle ha fattats innan bestämmelserna började tillämpas. I förarbetena angavs att t.ex. den omständigheten att Pensionsmyndigheten behövde samla in information om pensionsinkomster från andra länder kunde få till följd att den enskildes rätt till inkomstpensionstillägget inte kunde prövas före den 1 september 2021. Övergångsbestämmelserna innebar att inkomstpensionstillägg kunde betalas ut retroaktivt fr.o.m. september 2021 för dem som vid den tidpunkten hade rätt till tillägget (se

text: prop. 2020/21:1

text: utgiftsområde 11 s. 96 och

text: Ds 2020:7 s. 90

text: Det fanns således inga skäl för Pensionsmyndigheten att låta bli att fatta beslut om inkomstpensionstillägg för de pensionärer som bodde i Storbritannien och fick svensk pension. Att dessa personer inte fick något beslut om att de saknade rätt till inkomstpensionstillägg stod inte bara i strid med bestämmelserna om hur ärenden ska handläggas och avslutas i

text: förvaltningslagen

text: utan även med likhetsprincipen, dvs. att lika fall ska behandlas lika. Vissa andra personer som bedömdes sakna rätt till inkomstpensionstillägg fick nämligen omprövningsbara beslut om saken, men inte de som bodde i Storbritannien och hade svensk pension.

text: Jag ser allvarligt på Pensionsmyndighetens inställning att den kunde låta bli att fatta beslut om inkomstpensionstillägg i vissa fall. Myndigheten förtjänar allvarlig kritik för det uteblivna beslutet och den i övrigt bristande handläggningen av AA:s ärende.

text: Begäran om omprövning Som konstaterats fattade Pensionsmyndigheten alltså inte något beslut om att neka AA inkomstpensionstillägg. Han underrättades inte heller på något annat sätt om resultatet av Pensionsmyndighetens utredning. Det var först sedan han själv skickat en förfrågan till myndigheten som han, genom ett e-postmeddelande den 4 oktober 2021, fick besked om att han inte uppfyllde de grundläggande kraven för att få inkomstpensionstillägg och att det inte hade gjorts några beräkningar i hans fall. I ett nytt e-postmeddelande dagen därpå informerades AA om att Pensionsmyndigheten hade bestämt att brittiska medborgare som bodde i Storbritannien och hade svensk pension saknade rätt till inkomstpensionstillägg.

text: AA uppfattade Pensionsmyndighetens e-postmeddelanden som ett beslut i frågan om han hade rätt till inkomstpensionstillägg. Efter att myndighetens kundtjänst hade upplyst honom om hur en begäran om omprövning skulle göras använde han myndighetens formulär för omprövning och skickade in det. Han angav i formuläret att han begärde omprövning av e-postmeddelandet den 5 oktober 2021 och bifogade e-postkorrespondensen. Pensionsmyndigheten vidtog dock ingen annan åtgärd med anledning av AA:s begäran än att två månader senare brevledes informera honom om att personer bosatta i Storbritannien inte har rätt till inkomstpensionstillägg.

text: Pensionsmyndigheten har i sitt yttrande framfört att AA:s begäran om omprövning behandlades som en förfrågan. De skäl som angavs för det var dels att hans begäran kom in samtidigt som att ett stort antal personer begärde omprövning av sina beslut om inkomstpensionstillägg, dels att han inte hade motiverat varför myndigheten skulle ompröva det meddelande som AA uppfattade var ett beslut.

text: Dessa förklaringar kan naturligtvis inte godtas. En myndighet kan varken på grund av arbetsbelastning eller till följd av andra omständigheter välja att hantera en begäran om en förmån eller en begäran om omprövning som en allmän förfrågan. JO har tvärtom tidigare påtalat att myndigheter generellt sett bör vara uppmärksamma på tecken på missnöje och generösa i sin tolkning av vad som kan anses vara en begäran om omprövning (jfr

text: JO 2017/18 s. 317

text: ). Om det inte finns något beslut om en viss förmån att ompröva måste emellertid en begäran om omprövning av rätten till förmånen i stället behandlas som en ansökan.

text: Kraven på en ansökan framgår av

text: 110 kap. 4 §

text: SFB. Enligt bestämmelsen ska ansökan om en förmån göras skriftligen och vara egenhändigt undertecknad. Den ska innehålla de uppgifter som behövs i ärendet. Om ansökan är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för någon prövning i sak eller om förutsättningarna i 4 § inte är uppfyllda ska ansökan avvisas (110 kap. 10 §). Det får dock inte ske om bristen är ringa eller förrän den sökande har förelagts att avhjälpa bristen (110 kap. 11 §).

text: AA:s begäran om omprövning var egenhändigt undertecknad, och det framgick tydligt att han ansåg att han hade rätt till inkomstpensionstillägg. Eftersom det inte fanns något omprövningsbart beslut borde begäran ha behandlats som en ansökan om den aktuella förmånen, dvs. på det sätt som normalt görs när det enligt myndighetens uppfattning inte finns något grundbeslut. Om det saknades uppgifter för att kunna pröva ansökan borde myndigheten ha gett AA möjlighet att ge in de kompletteringar som var nödvändiga. Jag är kritisk till Pensionsmyndighetens mycket bristfälliga hantering av AA:s begäran om omprövning och till det allmänna resonemang som myndigheten för i den här delen.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling

text: Ärendet har föredragits av seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg.

text: Byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.