avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Häkte

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att inte ha utformat rutiner för kontroll av att grunden för ett frihetsberövande består

sammanfattning: En person som hade häktats i sin utevaro förpassades av polis till häktet Göteborg. Enligt tillämpliga bestämmelser skulle en häktningsförhandling ha ägt rum inom fyra dygn efter det att häktningsbeslutet hade verkställts. Av oklara skäl skedde aldrig någon förhandling och därmed saknades laglig grund för att hålla den intagne frihetsberövad efter det att de fyra dygnen hade passerat. Trots detta blev den intagne kvar i häktet i ytterligare sex veckor. I sitt remissvar till JO har Kriminalvården framhållit att myndigheten inte har något formellt ansvar att anmäla till åklagare eller domstol när ett häktningsbeslut har verkställts. Vidare har Kriminalvården uppgett att det inte är möjligt för ett häkte att ”påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar för att samtliga klienters rättsprocessuella tidsfrister hålls”. ChefsJO framhåller att åtgärden att frihetsberöva en enskild är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning. Kriminalvården har – i egenskap av myndighet som verkställer sådana beslut – en central funktion i den frihetsberövande processen. Eftersom Kriminalvården är den som rent fysiskt kontrollerar den frihetsberövade har myndigheten också goda förutsättningar att upptäcka och slå larm om en intagen har ”glömts bort” av någon av de andra aktörerna i processen. Av dessa skäl är det enligt chefsJO fullt rimligt att kräva att Kriminalvården tar ansvar för att myndighetens verksamhetsställen inte bara genomför den inledande kontrollen av grunden för frihetsberövandet, utan även under hela frihetsberövandet håller sig uppdaterade om att grunden består. Om det accepterades att Kriminalvården inte behöver ta ett sådant ansvar finns det enligt chefsJO en inte obetydlig risk för att det som inträffade i häktet Göteborg kommer att hända igen. Det är helt oacceptabelt i en rättsstat. Det som har framkommit i ärendet ger enligt chefsJO intrycket av att Kriminalvården inte vill ta på sig det ansvar som följer med den centrala roll som myndigheten har när det rör sig om att frihetsberöva människor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utformat rutiner för att säkerställa att myndighetens medarbetare gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund för att hålla en person inlåst. Denna brist har bidragit till det som inträffade i häktet Göteborg och för detta förtjänar Kriminalvården allvarlig kritik.

text: Initiativ

text: Med anledning av uppgifter i en artikel i Aftonbladet den 21 oktober 2015 om att en man påstods ha ”glömts bort” i Kriminalvården, häktet Göteborg, i två månader beslutade jag att inleda en utredning i saken avseende Kriminalvården.

text: Inledande utredning

text: Inledningsvis inhämtades samtlig dokumentation som Kriminalvården hade om den häktade, AA. Därefter upprättades en promemoria med följande innehåll:

text: Artikeln i Aftonbladet Artikeln på www.aftonbladet.se har rubriken Man glömdes bort på häktet – i två månader, och i artikeln framkommer bl.a. följande:

text: Det var i maj som åklagare beslutade att anhålla den 55-årige mannen i sin frånvaro. Detta då han inte dykt upp till en domstolsförhandling. Mannen misstänktes för grov stöld, stöld och snatteri. Men i slutet av augusti greps han av polis. Åklagaren skulle då ha meddelats, men det skedde aldrig. I stället blev mannen kvar i häktet i nästan två månader utan att någon gång bli kallad till häktesförhandling. – – – Det var i samband med att mannen begärde att få en ny advokat som tingsrätten fick reda på att han var frihetsberövad. – Jag tycker att det är märkligt att ingen reagerat. Han har suttit i två månader helt utan kontakt med sin försvarare, vad jag förstår, säger [chefsrådmannen] BB. I sin begäran skriver mannen följande om sin advokat CC: ”Han är inte på min sida. Han kommer inte till häktet och han engagerar sig inte i mitt fall.” Och advokaten har mycket riktigt inte kommit till häktet. Han visste nämligen inte att 55-åringen satt där. – Jag fick reda på hur det låg till i går när begäran kom. Det är fullständigt horribelt. Jag har aldrig varit med om något liknande, säger CC, och fortsätter: – Det kan hända att folk sitter i häktet några timmar längre än de borde, eller någon dag. Redan då blir det ett väldigt rabalder. Men det här är fullständigt sanslöst. Under gårdagen släpptes mannen på fri fot. – Jag förstår inte hur polisen kunde missa att informera och jag förstår inte hur Kriminalvården kunde ha en person frihetsberövad utan att uppmärksamma det, säger CC.

text: Inhämtande av uppgifter från Kriminalvården Av de handlingar som hämtats in framgår bl.a. följande: Under perioden den 5 maj–21 oktober 2015 saknas det helt anteckningar om AA i Kriminalvårdsregistret (KVR). Av ett utdrag från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) framgår att AA kom till häktet Göteborg den 24 augusti 2015 kl. 18.04. Av anteckningen framgår att han kom från ”hemmet” och han skrevs in som ”häktad”. Vidare angavs som häktningsanledning ”grov stöld, stöld, snatteri” och att häktningen hade skett av Göteborgs tingsrätt med angivande av domstolens målnummer. I anteckningen finns även namn på AA:s försvarare

text: och åklagarens namn. Enligt häktets anteckningar var AA inte belagd med några restriktioner.

text: Den 25 augusti 2015 gjordes en daganteckning av en tjänsteman i häktet Göteborg. I den angavs som rubrik ”Häktad i sin frånvaro 150505 av Göteborgs tingsrätt”. Därunder finns det en anteckning med följande innehåll: ”Häktad i sin frånvaro 150505 av Göteborgs tingsrätt i mål nr […] gripen 150824, akt beställd från frivården Göteborg. Akt inkom 150827.” Därefter finns en daganteckning från den 26 augusti där det anges att akten skickades till häktet Göteborg.

text: Nästa daganteckning är från den 12 september 2015 och av den framgår att AA avstod sin morgonmedicin. Den 29 september finns en anteckning av vilken det framgår att AA blev uppsökt av Kriminalvårdens uppsökare. Nästa daganteckning är från den 20 oktober och av den framgår att häktningen av AA har hävts. Han försattes på fri fot kl. 15.30.

text: Arbetsordning för Kriminalvården I Arbetsordning för Kriminalvården anges bl.a. följande under rubriken Medarbetares ansvar:

text: Den som befattar sig med beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen av sådana frågor för att undvika att någon i strid med gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt tid.

text: Kriminalvårdens remissvar

text: Kriminalvården förelades att lämna en redogörelse för den aktuella situationen och ge sin syn på det inträffade. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen DD, bl.a. följande:

text: Utredning

text: I ärendet har uppgifter inhämtats från häktet Göteborg. Av utredningen framgår följande. AA var kallad som tilltalad i brottmålsförhandling vid Göteborgs tingsrätt den 5 maj 2015. Han infann sig dock inte till förhandlingen. Tingsrätten konstaterade att AA var på sannolika skäl misstänkt för bl.a. grov stöld och stöld samt att det förelåg risk för att han undandrog sig lagföring eller straff. På grund härav beslutade tingsrätten att häkta AA i sin frånvaro. Det framgick av beslutet att anmälan skulle göras hos tingsrätten sedan beslutet verkställts. Med anledning av häktningsbeslutet omhändertogs AA av polis den 24 augusti 2015 och han överlämnades samma dag till häktet Göteborg. I polisens ”Gripnaliggare” finns en anteckning om att aktuell liggare samt protokoll från tingsrättsförhandlingen den 5 maj 2015 ska faxas till häktet. Vidare har antecknats att ”Patrull ringer jouråkl.”. Vid inskrivningstillfället gjordes sedvanliga kontroller för att säkerställa att AA skrevs in på riktiga grunder och att komplett underlag fanns. Det är polismyndighetens uppgift att kontakta åklagarmyndigheten när en person som är häktad i sin frånvaro har gripits och förts till häktet. Det stod också angivet på gripandebladet att polisen skulle ta denna kontakt. Efter att ha vistats knappt två månader på häktet Göteborg uttryckte AA missnöje med sin advokat. Kontaktmannen föres-

text: log då att AA skulle ansöka om att få byta advokat och de skrev gemensamt en sådan begäran och skickade den till Göteborgs tingsrätt. Den 10 oktober 2015 meddelade Göteborgs tingsrätt att AA skulle försättas på fri fot. Häktet Göteborg har 259 tillgängliga platser. Under januari t.o.m. oktober 2015 gjordes totalt 6 621 in- och utskrivningar vid häktet Göteborg. Häktet har cirka 230 anställda.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 24 kap. 17 § tredje stycket rättegångsbalken

text: framgår att har rätten beslutat om häktning av någon som inte är närvarande vid rätten skall, så snart beslutet har verkställts eller hindret för hans närvaro har upphört, anmälan om detta göras hos rätten. När en sådan anmälan har gjorts ska rätten utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan. Häktningsförhandlingen får aldrig hållas senare än fyra dygn efter det att häktningsbeslutet har verkställts eller hindret för den misstänktes närvaro har upphört. Av

text: 29 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att anmälan enligt ovan nämnda bestämmelse görs av åklagaren. Polismyndigheten ska omedelbart underrätta åklagaren om att ett beslut enligt

text: har verkställts. Av avsnitt 6.1 i Kriminalvårdens arbetsordning framgår bl.a. att den som befattar sig med beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen av sådana frågor för att undvika att någon i strid mot gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt tid.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det kan inledningsvis konstateras att AA skrivits in på häktet Göteborg på formellt korrekta grunder. När ett beslut om häktning i någons frånvaro har verkställts ska Polismyndigheten omedelbart underrätta åklagaren, som i sin tur har att anmäla detta hos rätten. Något formellt ansvar i denna del har alltså inte vilat på Kriminalvården. Kriminalvården vill inledningsvis framhålla att det är mycket ovanligt att någon underrättelse till åklagare och domstol inte sker i samband med att ett beslut om häktning verkställts. Enligt Kriminalvårdens mening är det inte möjligt för ett häkte att påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar för att samtliga klienters rättsprocessuella tidsfrister hålls. Häktet Göteborg är en stor arbetsplats med många anställda och kontinuiteten kring de intagna varierar. AA har inte heller själv uppmärksammat personalen på sin situation och normalt sett sker kommunikationen kring denna typ av processer mellan den häktade och dennes advokat. Något beslut som rör frihetsberövande har vidare inte fattats av häktet (jfr ovan nämnt avsnitt i Kriminalvårdens arbetsordning). Oavsett detta är det givetvis anmärkningsvärt att häktet under två månaders tid inte vid något tillfälle observerat att AA inte kallats till förhandling i häktningsfrågan. Det bör ställas särskilda krav på vaksamhet och omdöme när det gäller frågor kring frihetsberövande av klienter för att undvika att någon är frihetsberövad på felaktiga grunder. Häktet Göteborg kommer att påminna personalen om vikten av att vara uppmärksam så att liknande händelser inte upprepas.

text: Bedömning

text: I ärendet aktualiseras bl.a. frågan om vilka kontroller som en myndighet som verkställer ett frihetsberövande behöver göra för att försäkra sig om att det finns laglig grund för att vidta åtgärden. Efter ett avsnitt med inledande överväganden följer en redogörelse för relevanta bestämmelser. Därefter ger jag min syn på vad som har framkommit i fråga om AA:s vistelse i häktet Göteborg.

text: Inledande överväganden Av utredningen framgår att AA häktades i sin utevaro av Göteborgs tingsrätt den 5 maj 2015. Han greps av polis den 24 augusti och fördes till häktet Göteborg. Som framgår av Kriminalvårdens remissvar har det funnits en skyldighet för polisen att underrätta åklagaren om att så hade skett. Därefter borde en häktningsförhandling ha ägt rum inom fyra dygn från det att häktningsbeslutet hade verkställts. Av för mig oklara skäl hölls aldrig någon förhandling inom den föreskrivna tiden, vilket innebär att när de fyra dygnen förflutit saknades grund för att hålla AA frihetsberövad. Trots det blev han kvar i häktet i ytterligare sex veckor. Det inträffade kan inte beskrivas som annat än ett fullständigt misslyckande.

text: Ett antal aktörer har varit delaktiga i denna process, och jag vill framhålla att detta initiativärende är begränsat till Kriminalvårdens eventuella del i det inträffade. Myndigheten har pekat på att det inte har funnits något formellt ansvar för häktet att anmäla till åklagare eller domstol när häktningsbeslutet beträffande AA hade verkställts. Jag har ingen annan uppfattning när det gäller detta. Emellertid är det rimligt att ställa sig frågan om Kriminalvården – i egenskap av den myndighet som verkställer frihetsberövanden – ändå bör vidta åtgärder för att säkerställa att det finns laglig grund för att hålla en person inlåst.

text: Kontroll av grunden för frihetsberövandet I

text: regeringsformen

text: anges att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden. Denna grundläggande rättighet får emellertid begränsas genom lag under vissa förutsättningar som anges närmare i

text: regeringsformen

text: . I

text: rättegångsbalken

text: finns bestämmelser som gör det möjligt för en domstol att i vissa situationer häkta personer som är misstänkta eller dömda för brott.

text: Även om det finns lagliga möjligheter för det allmänna att frihetsberöva en enskild, är det viktigt att understryka att ett frihetsberövande är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning som kan riktas mot en enskild. Av den anledningen kan det ställas särskilda krav på de myndigheter som har del i att frihetsberöva människor när det kommer till att kontrollera att det finns laglig grund för ett frihetsberövande. I sin förlängning syftar sådana kontroller nämligen till att motverka att personer blir frihetsberövade utan laglig grund.

text: Denna inställning återfinns i Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec(2006)2 till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna. I

text: Se

text: 29 § fjärde stycket förundersökningskungörelsen

text: . Se

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: . Se

text: 2 kap. 20 § 3

text: och

text: 24 §§

text: regeringsformen

text: . Se

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Vidare de europeiska fängelsereglerna.

text: reglerna anges att ingen får tas in eller hållas fånge i fängelse utan ett verkställbart beslut i enlighet med nationell lag. Vidare anges att vid intagning ska bl.a. skälen till intagningen och den lagliga grunden för frihetsberövandet omedelbart dokumenteras. De europeiska fängelsereglerna är tillämpliga på var och en som häktats av rättslig myndighet eller frihetsberövats till följd av dom. Emellertid utgör reglerna enbart rekommendationer till Europarådets medlemsstater. Trots detta vill jag framhålla den stora vikt som ministerkommittén har fäst vid att det sker ordentliga kontroller i samband med att personer hålls frihetsberövade.

text: I vare sig

text: fängelselagen (2010:610)

text: eller

text: häkteslagen (2010:611)

text: finns det några bestämmelser i fråga om Kriminalvårdens skyldighet att kontrollera grunden för ett frihetsberövande. Däremot framgår det av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte att innan en person tas in i häkte ska grunden för frihetsberövandet kontrolleras och en kontroll ska också göras av att det är rätt person som tas in i häktet. I fråga om identitetskontrollen anges i det allmänna rådet att en sådan kontroll sker normalt genom att polisen bekräftar den häktades identitet. Det finns bestämmelser med liknande innehåll som tar sikte på när någon skrivs in i en kriminalvårdsanstalt.

text: I Kriminalvårdens arbetsordning finns även en mer generell skrivning där det under rubriken Medarbetarens ansvar anges att ”[d]en som befattar sig med beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen av sådana frågor för att undvika att någon i strid med gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt tid”.

text: Frihetsberövandet av AA Efter denna generella genomgång övergår jag till att ge min syn på vad som har framkommit om frihetsberövandet av AA.

text: Inledande kontroller av frihetsberövandet

text: Av den dokumentation som hämtats in från häktet Göteborg framgår att det skedde någon form av kontroll av grunden för frihetsberövandet när AA skrevs in i häktet. Av de handlingar jag har tagit del av framgår emellertid inte att häktet har dokumenterat på vilket sätt kontrollen skedde. Jag noterar att det i FARK

text: Se artikel 14 i de europeiska fängelsereglerna. Se artikel 15.1 b i de europeiska fängelsereglerna. Se artikel 10.1 i de europeiska fängelsereglerna. Vidare FARK Häkte. Se 1 kap. 8 § FARK Häkte. Se 1 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:3

text: ) om doms befordran till verkställighet samt strafftidsberäkning. Se s. 28 i Arbetsordning för Kriminalvården.

text: Häkte inte heller anges på vilket sätt en sådan kontroll ska ske. Av den dokumentation som Kriminalvården har lämnat in framgår inte heller om det skedde någon identitetskontroll av AA och i så fall hur den gick till.

text: För att det i efterhand ska vara möjligt att bekräfta att häktespersonalen har genomfört dessa båda mycket viktiga kontroller är det av central betydelse att de också dokumenteras. En skyldighet att dokumentera dessa åtgärder säkerställer även att kontrollerna verkligen sker och görs på rätt sätt. Med utgångspunkt i vad som anges i FARK Häkte kan jag inte se att häktet Göteborg skulle ha brustit i denna del. Jag återkommer emellertid nedan till frågan om utformningen av Kriminalvårdens rutiner.

text: Har det funnits skäl för häktet att hålla sig uppdaterat om grunden för

text: frihetsberövandet?

text: Kriminalvården har i remissvaret framhållit att AA inte uppmärksammade personalen på sin situation. Av den anledningen vill jag framhålla att det inte är ovanligt att en intagen – i den omskakande situation som det kan innebära att bli frihetsberövad – inte ens har klart för sig vilket som är skälet för frihetsberövandet. Det är inte heller ovanligt att den frihetsberövade enbart har vaga uppfattningar om tillämplig lagstiftning och därmed även om vilka tidsfrister som gäller. Mot denna bakgrund gör det mig bekymrad att Kriminalvården försöker lägga en del av ansvaret för det inträffade på den enskilde frihetsberövade. Något sådant ansvar kan inte läggas på den enskilde, utan det kan enbart läggas på de myndigheter som är delaktiga i frihetsberövandet. Vidare har Kriminalvården angett att det inte är möjligt för ett häkte att ”påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar för att samtliga klienters rättsprocessuella tidsfrister hålls”. Jag tolkar det som att Kriminalvården menar att myndigheten – utöver den initiala kontrollen – inte är skyldig att göra några ytterligare kontroller av att grunden för frihetsberövandet består.

text: Det är inte ovanligt att det löper ett antal tidsfrister i en rättsprocess, och i de flesta fall finns det ingen skyldighet för Kriminalvården att bevaka dessa. Den uppgiften har andra aktörer i rättssystemet. Jag vill emellertid framhålla att det finns bestämmelser som ålägger tjänstemän inom Kriminalvården att kontrollera tidsfrister. Ett sådant exempel är att det måste kontrolleras att en intagen i häkte har haft betänketid innan han eller hon avger nöjdförklaring.

text: Vidare måste det enligt min mening göras skillnad mellan olika typer av tidsfrister. Som jag nämnde tidigare är ett frihetsberövande en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning. Av den anledningen finns det särskilda skäl att placera de tidsfrister som har med den lagliga grunden för frihetsberöv-

text: Se

text: 4 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m.

text: andet att göra i en speciell kategori. Dessa tidsfrister måste de ansvariga myndigheterna behandla med extra noggrannhet.

text: Ett av Kriminalvårdens huvuduppdrag är att verkställa frihetsberövanden och därmed har myndigheten en mycket central funktion i denna process. Eftersom Kriminalvården är den som rent fysiskt kontrollerar den frihetsberövade har myndigheten också goda förutsättningar att upptäcka och slå larm om en intagen har ”glömts bort” av någon av de andra aktörerna. Av dessa skäl är det enligt min mening fullt rimligt att kräva att Kriminalvården tar ansvar för att myndighetens verksamhetsställen inte bara genomför den inledande kontrollen av grunden för frihetsberövandet, utan även under hela frihetsberövandet håller sig uppdaterade om att grunden består.

text: Detta krav är enligt min uppfattning fullt logiskt satt i relation till Kriminalvårdens uppdrag. Om i stället Kriminalvårdens uppfattning accepterades – att myndigheten inte behöver hålla sig uppdaterad om att det finns laglig grund för frihetsberövande – finns det en inte obetydlig risk för att det som hände AA även kommer att drabba andra personer. Det är helt oacceptabelt i en rättsstat.

text: Kriminalvården får allvarlig kritik Den hållning som Kriminalvården har intagit i sitt remissvar gör att jag inte finner skäl att uttala kritik mot häktet Göteborg. Vad som har framkommit ger emellertid intrycket av att Kriminalvården inte vill ta på sig det ansvar som följer med den centrala roll som myndigheten har när det rör sig om att frihetsberöva människor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utformat rutiner för att säkerställa att myndighetens medarbetare gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund för att hålla en person inlåst. Denna brist har gjort det möjligt att AA ”glömdes bort” och därmed satt frihetsberövad utan laglig grund under en inte obetydlig tid. För detta förtjänar Kriminalvården allvarlig kritik.

text: Enligt min mening är det nödvändigt att Kriminalvården – för att motverka liknande fall i framtiden – inför rutiner som åtminstone innebär  att ett häkte, oavsett storlek, håller sig uppdaterat om att det finns laglig grund för att hålla de personer som finns i häkteslokalen frihetsberövade  att häktespersonalen vet hur den ska agera om det uppstår oklarheter om grunden för frihetsberövandet  att det tydligt anges på vilket sätt grunden för frihetsberövandet ska kontrolleras  att kontrollerna av grunden för frihetsberövandet och den intagnes identitet dokumenteras.

text: Övrig fråga Att det sker ordentliga kontroller av grunden för frihetsberövandet är en central fråga i ett rättssamhälle. Av den anledningen kan det enligt min mening uppfattas som en brist att denna fråga inte är tydligt reglerad i vare sig fängelse- eller

text: häkteslagen

text: . Av detta skäl finns det enligt min mening anledning att skicka

text: detta beslut för kännedom till Regeringskansliet, Justitiedepartementet, och riksdagens justitieutskott. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Avvisning Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten i Gävleborgs län, som har verkställt ett utvisningsbeslut till fel land

org: jo

sammanfattning: Migrationsverket beslutade att utvisningen av en man som hade sökt asyl i Sverige skulle verkställas genom att mannen sändes till Iran, om han inte visade att något annat land kunde ta emot honom. Efter att Migrationsverket hade överlämnat utvisningsärendet för verkställighet till polisen sände Polismyndigheten i Gävleborgs län i stället mannen till Irak, vilket han inte samtyckt till. Genom sitt självsvåldiga agerande har polismyndigheten satt rättssäkerheten i asylprocessen ur spel. Den kritik som riktas mot myndigheten är därför av allvarligt slag.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA, som ombud för BB, klagomål mot Polismyndigheterna i Gävleborgs och Stockholms län. Av anmälan framgick bl.a. följande.

type: stycke

text: BB utvisades från Irak till Iran i början av 1980-talet. Han erhöll iranskt medborgarskap och levde i Iran fram till år 2002, då han tvingades fly. Han tog sig så småningom till Sverige och ansökte om asyl. Migrationsverket avslog hans ansökan och angav i sitt beslut att utvisningen skulle verkställas genom att BB sändes till Iran, om han inte visade att något annat land kunde ta emot honom. Det gjorde han inte. Den 6 oktober 2011 verkställdes BB till Irak, där han fängslades. Polismyndigheten i Gävleborgs län ansvarade för verkställigheten. Verkställighetsresan genomfördes dock av Polismyndigheten i Stockholms län.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Migrationsverket och Polismyndigheten i Gävleborgs län. Från den sistnämnda myndigheten inhämtades även muntliga upplysningar. Därefter anmodades Polismyndigheterna i Gävleborgs och Stockholms län att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan.

text: Polismyndigheten i Gävleborgs län yttrade sig genom länspolismästaren CC. Av bakgrundsbeskrivningen i yttrandet framgick bl.a. följande.

text: BB:s senaste asylansökan avslogs av Migrationsverket den 23 maj 2007, varvid verket även beslutade om utvisning till Iran. I beslutet angavs att det var sannolikt att BB ursprungligen var irakisk medborgare, men att han invandrat till Iran och erhållit iranskt medborgarskap. I beslutet angavs två olika identiteter, en irakisk och en iransk. Beslutet vann laga kraft den 25 juli 2008 i och med att Migrationsöverdomstolen inte meddelade prövningstillstånd. Ett antal ansökningar om verkställighetshinder har därefter lämnats in av BB, men avslagits av Migrationsverket.

text: Den 17 december 2008 fattade Migrationsverket beslut om att lämna över ärendet om utvisning till polisen för verkställighet. Den 2 september 2009 togs BB i förvar. Ärendet överfördes sedan till Polismyndigheten i Gävleborgs län.

text: Den 15 september 2010 skickade gränspolisen vid Polismyndigheten i Gävleborgs län en förfrågan till irakiska myndigheter om medborgarskap beträffande BB. De irakiska handlingar som han tidigare hade lagt fram bifogades. Den 19 september svarade de irakiska myndigheterna att BB var ”good to come”.

text: Natten till den 6 oktober 2010 hämtades BB på förvaret i Gävle och delgavs reseplaneringen. I denna framgick att han skulle utvisas till Irak. Han protesterade inte och resan genomfördes lugnt och utan frågor eller protester från BB:s sida.

text: Den berörde befattningshavaren vid Polismyndigheten i Gävleborgs län angav vidare bl.a. följande. I ärendet fanns inga handlingar som angav att BB var iranier. Däremot fanns ett irakiskt medborgarskapsbevis och ett irakiskt pass. I Migrationsverkets beslut om överlämnande av verkställighetsärendet angavs endast BB:s irakiska identitet. I och med att BB förevisade irakiska identitetshandlingar kan han anses ha visat att ett annat land kunde ta emot honom.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen på området förde Polismyndigheten i Gävleborgs län ett resonemang kring frågan om BB kunde anses ha samtyckt till att utvisas till Irak, men fann att så inte var fallet. Därefter gjorde myndigheten följande bedömning.

text: Sammanfattningsvis konstaterar Polismyndigheten i Gävleborgs län, att gränspolisen borde ha inhämtat [BB:s] samtycke, innan en resa till Irak bokades. För det fall [BB] inte hade samtyckt därtill, skulle gränspolisen ha försökt att utvisa [BB] till Iran, i enlighet med domstolens beslut. Om detta, i sin tur, hade misslyckats och gränspolisen därefter hade gjort bedömningen att domstolens beslut inte kommer att kunna verkställas, skulle gränspolisen, i enlighet med

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: , ha underrättat Migrationsverket därom. Polismyndigheten i Gävleborgs län har nu påbörjat en översyn av rutinerna, för att säkerställa ett korrekt förfarande och en korrekt dokumentation, vid handläggning av ärenden av samma karaktär. I sitt yttrande anförde Polismyndigheten i Stockholms län, genom biträdande länspolismästaren DD, bl.a. att ansvaret för verkställighetsärendet åvilade Polismyndigheten i Gävleborgs län och att gränspolisavdelningen i Stockholm

text: endast hade att vidta samordnande åtgärder av operativt slag för att tillhandahålla platser och samordna resan i det chartrade planet.

text: AA kommenterade polismyndigheternas yttranden och anförde därvid bl.a. att BB fortfarande satt fängslad.

text: Rättslig reglering

text: I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska det, enligt

text: 8 kap. 18 § utlänningslagen

text: , anges till vilket land utlänningen ska avvisas eller utvisas. Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

text: Av

text: 12 kap. 4 § första stycket utlänningslagen

text: framgår att ett sådant beslut ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land, eller något av de länder, som anges i beslutet. Enligt tredje stycket samma paragraf får utlänningen emellertid alltid sändas till ett land som han eller hon visar att mottagande kan ske i. Det är den myndighet som verkställer beslutet som ska se till att verkställigheten sker i enlighet med 12 kap. 4 § (8 kap. 1 § utlänningsförordningen).

text: I förarbetena till regleringen framhålls att den verkställande myndigheten inte bör kunna fatta egna beslut om verkställighet till ett annat land än vad som anges i beslutet om avvisning eller utvisning. Anledningen till detta är att den verkställande myndigheten aldrig ska kunna fatta beslut om verkställighet till ett land gentemot vilket en utlännings eventuella skyddsbehov inte har prövats. (

text: Prop. 2003/04:50 s. 29

text: f.) I förarbetena anges vidare att om utlänningen vill åka till ett annat land än det som anges i beslutet, och kan visa att han eller hon kommer att mottas där, bör det alltid finnas möjlighet att sända utlänningen till det landet. För att så ska få ske krävs dock att utlänningen själv har påtalat att han eller hon vill åka dit. (A. prop. s. 32.)

text: Bedömning

text: För att en utlänning som ska avvisas eller utvisas ska få sändas till ett annat land än det som har angetts i avlägsnandebeslutet krävs, som framgått ovan, att han eller hon vill åka dit. Den enskildes inställning måste vara fullständigt klarlagd och ska naturligtvis dokumenteras. Det får inte förekomma att den verkställande myndigheten presumerar att den enskilde vill åka till ett annat land än det som har angetts i beslutet.

text: BB:s asylärende prövades i förhållande till Iran och prövningen resulterade i att han skulle verkställas dit, om han inte visade att något annat land kunde ta emot honom. Polismyndigheten i Gävleborgs län, som var verkställande myndighet, sände honom i stället till Irak, vilket BB inte samtyckt till.

text: BB har således verkställts till fel land; ett land gentemot vilket hans skyddsbehov inte prövats. Polismyndigheten i Gävleborgs län, som genom sitt självsvåldiga

text: agerande har satt rättssäkerheten i asylprocessen ur spel, förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet. Det finns inte skäl för kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Frihetsberövande
Förhandling/ sammanträde
Tidsfrist

title: Kritik mot Åklagarmyndigheten och en rådman vid Luleå tingsrätt för handläggningen av ett frihetsberövande

sammanfattning: En person som var häktad i sin utevaro skulle transporteras från Finland till Sverige. Enligt lag skulle tingsrätten hålla häktningsförhandling senast fyra dygn efter det att den misstänkte kom till Sverige. Åklagarmyndigheten hade i förväg fått en resplan som angav när planet med den misstänkte beräknades landa på Arlanda flygplats. Åklagarmyndigheten tog inte reda på om resplanen följdes och underrättade inte tingsrätten om när den misstänkte kom till Sverige. Tingsrätten tog inte heller reda på när den misstänkte kom till Sverige. Tingsrätten kom att hålla häktningsförhandling efter utgången av fyradygnsfristen, vilket ledde till att den misstänkte släpptes fri. Den misstänkte var frihetsberövad i mer än två och en halv timme utan lagstöd. Åklagarmyndigheten och den ansvariga domaren får kritik.

text: Initiativet

text: I en artikel som publicerades på Dagens Juridik den 24 oktober 2013 med rubriken ”Misstänkt som utlämnats till Sverige släpps på fri fot – efter tingsrättsmiss” angavs i huvudsak följande. På grund av en juridisk miss tvingades Luleå tingsrätt släppa en 34-årig man som misstänks för att ha riktat hotfulla sms mot en förskola i Luleå. Mannen hade häktats i sin utevaro och utlämnades från Finland till Sverige den 18 oktober 2013. Mannen landade på Arlanda flygplats kl. 12.25. Därefter måste tingsrätten inleda häktningsförhandling inom fyra dygn. Luleå tingsrätt bokade dock förhandlingen till den 22 oktober kl. 15.00, vilket var drygt två och en halv timme för sent. Med anledning av det tvingades tingsrätten släppa den misstänkte.

text: Jag beslutade mot denna bakgrund att ta upp frågan om Luleå tingsrätts handläggning av häktningsfrågan till utredning i ett särskilt ärende. Inom ramen för ärendet inledde JO en utredning med anledning av Åklagarmyndighetens handläggning av frihetsberövandet.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål B 390-13 hämtades in och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 4 oktober 2013 förklarade tingsrätten AA häktad i sin utevaro. I beslutet angavs det att polis eller åklagare skulle meddela tingsrätten så snart häktningsbeslutet hade verkställts så att en ny häktningsförhandling kunde hållas. Den

text: 7 oktober meddelade kammaråklagaren BB att AA hade gripits och befann sig i Finland. Den 17 oktober meddelade BB att AA skulle transporteras/utlämnas till Sverige mellan den 18 och 25 oktober 2013. Den 21 oktober fick tingsrätten besked per telefon att AA beräknades anlända till häktet i Luleå cirka kl. 15.00–15.30. Tingsrätten kallade därefter till häktnings-förhandling den 22 oktober kl. 15.00. Vid den förhandlingen konstaterade tingsrätten att AA hade kommit till Sverige den 18 oktober kl. 12.25 och att det alltså hade gått mer än fyra dygn sedan han anlände till Sverige. Tingsrätten beslutade därför att AA skulle försättas på fri fot.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten och till Åklagarmyndigheten för yttrande över handläggningen av frihetsberövandet. Myndigheterna skulle även redovisa sina bedömningar av det som hade kommit fram.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) lämnade följande yttrande.

text: Bakgrund

text: När det gäller handläggningen hänvisas till kammaråklagaren DD:s, kammaråklagaren BB:s och kammaråklagaren EE:s nedan återgivna upplysningar samt kammarchefens yttrande med därefter följande tillägg och förtydliganden. Kammaråklagaren DD har lämnat följande upplysningar. Dagjouråklagare BB vid åklagarkammaren framställde 2013-10-04 att AA skulle häktas i sin utevaro för bl.a. olaga hot den 30 september 2013 i Luleå. Luleå tingsrätt beslutade 2013-10-04 att häkta AA i sin utevaro. Med detta beslut som grund utfärdade dagjouråklagare BB en nordisk arresteringsorder samma datum. Enligt tjänsteanteckning 2013-10-05 från jouråklagare BB anmälde polisen i Luleå att AA gripits samma dag i Finland och att utlämningsprocessen skall ha påbörjats. IPO:s ärendenr […]. Enligt tjänsteanteckning 2013-10-07 har dagjouråklagare BB vid åklagarkammaren kontaktat IPO med förfrågan om vad som händer med AA, tidsplan för när han kommer till Sverige osv. Överenskommelse görs att IPO mailar när man fått besked från finska polisen. Anmälan till tingsrätten om att AA gripits i Finland har skett genom dagjouråklagare BB vid åklagarkammaren samt att det är okänt när AA kan komma att föras till Sverige. Åklagarkammaren underrättas per mail 2013-10-15 från åklagarämbetet i Helsingfors att tingsrätten i Helsingfors beslutat att AA ska överlämnas till Sverige och att AA medgivit detta. Mailet vidarebefordrades av dagjouråklagare BB till handläggande åklagare DD samma dag. Åklagarkammaren får kännedom från IPO via kopia av mail 2013-10-16 att transportbeställning ang. hämtning i Finland av AA skickats till Transporttjänst. Mailet vidarebefordrades av dagjouråklagare BB till handläggande åklagare DD samma dag. Enligt rikskriminalpolisens transportbeställning önskas AA transporterad tidigast 2013-10-18 men inte senare än 2013-10-25.

text: AA anländer till Sverige med flyg fredagen 2013-10-18 kl. 12.25. Någon handling eller anteckning om att underrättelse skett till åklagarkammaren eller jouråklagare om att AA faktiskt anlänt till Sverige finns inte. Åklagarkammaren registrerar måndag 2013-10-21 kallelse till häktningsförhandling 2013-10-22 kl. 15.00. Enligt häktningsprotokoll försätts AA på fri fot 2013-10-22. Kammaråklagaren BB har lämnat följande upplysningar. Jag handlade ärendet den 3–4 oktober och den 7 oktober 2013 i egenskap av dagjouråklagare. AA häktades i utevaro av Luleå tingsrätt den 4 oktober 2013 och greps den 5 oktober vilket jag meddelade tingsrätten måndag den 7 oktober. Därefter efterfrågade jag en tidsplan för ärendet från IPO. IPO kunde då inte lämna någon men skulle maila mig så snart de fått besked från finsk polis. IPO mailade den 16 oktober 2013 en transportbeställning avseende AA där det framgick att AA önskas transporterad fr.o.m. 2013-10-18 men inte senare än 2013-10-25. Jag vidarebefordrade mailet till handläggande åklagare. IPO mailade den 17 oktober 2013 en resplan där det framgick att AA skulle komma till Stockholm den 18 oktober 2013. Jag vidarebefordrade mailet till handläggande åklagare. Jag har därefter inte fått någon handling eller information om att AA faktiskt anlänt till Sverige. Kammaråklagaren EE har lämnat följande upplysningar. Jag var i egenskap av dagjour sessionsåklagare vid häktningsförhandlingen den 22 oktober 2013. I samband med en tidigare häktningsförhandling samma dag, bad tingsrättens ordförande mig kontrollera när AA anlänt till Sverige. Vid kontroll fann jag ingen anteckning i Cåbra eller i pappersakten att det anmälts till oss när han anlänt till Sverige. Jag tog kontakt med polisiär handläggare, som inte heller visste mer än att han fått en resplan för AA:s färd till Sverige, vilken han mailade mig och jag ingav till tingsrätten i samband med häktningsförhandlingen mot AA. Denne uppgav att resan skedde enligt planen och att han således anlänt till svensk mark kl. 12.25 fredag den 18 oktober. AA försattes på fri fot av tingsrätten då det förlöpt mer än fyra dygn sedan hindret för häktningsförhandling upphört. Såvitt känt har Åklagarkammaren i Luleå alltså inte underrättats, eller haft någon som helst vetskap om, att AA befann sig i Sverige förrän kallelsen kom från tingsrätten. Särskilt tillfrågade om vilka överväganden som gjorts med anledning av dels den transportbeställning som inkommit till åklagarkammaren den 16 oktober 2013, dels den resplan som inkommit den 17 oktober 2013 samt dels den kallelse till häktningsförhandling som inkommit den 21 oktober 2013 har de handläggande åklagarna lämnat följande upplysningar. Kammaråklagaren DD: Avseende transportbeställningen och resplanen gjorde jag inga andra överväganden än att jag utgick från att åklagare skulle meddelas när personen i fråga faktiskt befann sig i riket och på svensk mark. Den 18 oktober 2013 närvarade jag vid en begravning på annan ort och utgick från att kammaren skulle meddelas de faktiska förhållandena. Avseende kallelse till häktningsförhandling så var det något jag inte kände till då jag närvarade vid hovrättsförhandling på annan ort måndagen den 21 oktober 2013. Kammaråklagaren BB:

text: Av transportbeställningen daterad 2013-10-16 framgick att avresa önskades fr.o.m. 2013-10-18 och senast 2013-10-25. Av resplanen daterad 2013-10-17 framgick att AA skulle komma till Stockholm (ARN) 2013-10-18. Med anledning av dessa handlingar inväntade jag bestämt datum för avresa samt underrättelse om att AA faktiskt anlänt till Sverige. Kallelse till häktningsförhandling har aldrig nått mig. Kammaråklagaren EE: I egenskap av sessionsåklagare vid häktningsförhandlingen mot AA har jag inget ytterligare att anföra utöver det som framgår av tidigare upplysningar. Inför häktningsförhandlingen hade jag sålunda ingen kännedom om AA:s faktiska ankomst till Sverige då det inte, såvitt känt, inkommit någon anmälan därom till åklagarkammaren. Kallelsen till häktningsförhandlingen från Luleå tingsrätt inkom, enligt dagboken, den 21 oktober 2013 kl. 15.02, vilket infördes av åklagaradministratör. Kammarchefen chefsåklagaren FF har lämnat följande yttrande. Efter att ha tagit del av vad som framkommit i de upplysningar som lämnats av de åklagare som i olika skeden hanterat det aktuella ärendet kan jag bara konstatera att ingen information lämnats till företrädare för åklagarkammaren om när AA ankommit till Sverige och att det därför inte varit möjligt, att på så sätt som föreskrivs, informera tingsrätten därom. Jag gör därför den bedömningen att saken hanterats korrekt på Åklagarkammaren i Luleå. Särskilt tillfrågad om huruvida åklagarkammaren har några särskilda rutiner beträffande hanteringen av frihetsberövanden där den misstänkte ska överlämnas enligt en arresteringsorder har chefsåklagaren FF yttrat sig enligt följande. På Åklagarkammaren i Luleå finns inga särskilda rutiner beträffande hantering av frihetsberövanden där överlämning enligt arresteringsorder ska ske utan sådana ärenden handläggs på samma sätt som frihetsberövanden i allmänhet. Det innebär att ansvaret för ett ärende som lottats på åklagare innan frihetsberövande blir aktuellt vilar på den åklagaren och att andra ärenden sköts av jourhavande åklagare till dess frihetsberövandet upphört eller den misstänkte häktats. Det är svårt att se hur rutiner skulle se ut som skulle innebära att risk för att den typen av fel som här uppstått, och som beror på att underrättelse till åklagare inte skedde när den misstänkte faktiskt ankommit till riket, kunde elimineras. Det som hänt i det här ärendet har uppenbarligen berott på att samtliga inblandade åklagare utgått ifrån att ett besked skulle lämnas när den misstänkte ankom till riket. Den resplan som finns i ärendet innebar ju inte ett sådant besked utan var en plan för något som skulle ske nästföljande dag, den 18 oktober 2013. Ansvaret för att underrättelse till åklagare sker bör rimligen åvila den transporterande myndigheten. Den åtgärd som på kammaren vidtagits i anledning av det inträffade är att vi diskuterat saken på arbetsplatsträff och understrukit betydelsen av att den här typen av frihetsberövanden får samma aktiva och noggranna uppmärksamhet som frihetsberövanden i allmänhet. Ärendet har vid åklagarkammaren varit lottat på kammaråklagaren DD rotel. I ärendet finns en tjänsteanteckning upprättad av vilken framgår att en polis den 5 oktober 2013 per telefon underrättat åklagarkammaren om att AA gripits i Finland samma dag. Av handlingar i ärendet som inkommit till åklagarkammaren från den

text: finska polisen framgår bl.a. att finsk domstol den 15 oktober 2013 beslutat att AA skulle överlämnas till Sverige senast den 25 oktober 2013. Dagboksbladet i tingsrättens mål har inhämtats. I detta finns tjänsteanteckningar beträffande ett antal telefonsamtal i ärendet. Utöver de telefonsamtal som framgår av kammaråklagaren BB:s upplysningar finns det en tjänsteanteckning rörande ett telefonsamtal den 21 oktober 2013 med följande lydelse. TEL. AA beräknas anlända till häktet i Luleå ca kl. 15.00-15.30. Det framgår inte vem som har lämnat eller mottagit informationen. Nästa anteckning i dagboksbladet är kallelse till häktningsförhandling. Den resplan mottagen per e-post den 17 oktober 2013 som BB hänvisar till i sina upplysningar har inte diarieförts i ärendet. Kopia har inhämtats av dels den handlingen, dels den resplan som kammaråklagaren EE ingett till tingsrätten vid häktningsförhandlingen (tingsrättens aktbilaga 54) den 22 oktober 2013. Vid en jämförelse kan konstateras att det är samma handling. Av resplanen framgår att AA var inbokad på en flight som skulle anlända till Arlanda flygplats i Stockholm den 18 oktober 2013 kl. 12.25.

text: Bedömning

text: I nu aktuellt ärende har åklagarkammaren underrättats av polisen om att häktningsbeslutet verkställts i Finland den 5 oktober 2013 och anmälan därom har gjorts till tingsrätten av BB den 7 oktober 2013. Vid dessa tidpunkter har det dock fortfarande förelegat hinder för AA:s närvaro vid rätten eftersom han inte befunnit sig i Sverige. Av de handläggande åklagarnas upplysningar och inhämtade handlingar framgår att det till åklagarkammaren den 17 oktober 2013 har inkommit en resplan från polisen enligt vilken AA var inbokad på en flight som skulle anlända till Arlanda flygplats i Stockholm den 18 oktober 2013. Det synes inte ha inkommit någon information i verkställandefrågan från polisen till åklagarkammaren efter det att AA anlänt till Sverige. Av tingsrättens dagboksblad framgår att information inkommit till tingsrätten, oklart varifrån, om att AA beräknades anlända till häktet i Luleå på eftermiddagen den 21 oktober 2013. En kallelse till häktningsförhandling har diarieförts av en åklagaradministratör i ärendehanteringssystemet Cåbra den 21 oktober 2013 kl. 15.02. Häktningsförhandlingen var utsatt att påbörjas den 22 oktober 2013 kl. 15.00, dvs. mer än fyra dygn efter tidpunkten för då hindret för AA:s närvaro vid häktningsförhandling upphört. Anmälan om att hindret för AA:s närvaro upphört har således inte gjorts av åklagare till rätten. De handläggande åklagarna DD och BB har uppgett att de har inväntat en underrättelse om att AA faktiskt anlänt till Sverige. Oavsett vad anledningen varit till att polisen inte synes ha meddelat åklagare att AA ankommit till Sverige den 18 oktober 2013 har enligt min uppfattning klara indikationer om att hindret för AA:s närvaro snart skulle komma att upphöra kommit till åklagares kännedom genom att resplanen inkom till åklagarkammaren den 17 oktober 2013. Särskilt med beaktande av det särskilda ansvar för frihetsberövandet som åligger Åklagarmyndigheten enligt

text: 12 § förordning (2012:566)

text: om överlämnande till Sverige enligt en nordisk arresteringsorder anser jag att åklagare mer aktivt borde ha bevakat tidpunkten för hindrets upphörande för att kunna fullfölja sin anmälningsplikt till tingsrätten. Det är dock svårt att få klarhet i vem av DD och BB som vid de kritiska tidpunkterna i handläggningen haft ansvaret för frihetsberövandet, vilket är otillfredsställande i sig. Trots den uteblivna anmälan från åklagare har, som tidigare nämnts, tingsrätten erhållit information om att hindret för AA:s närvaro i rätten upphört och kallat till häktningsförhandling. Häktningsförhandlingen har dock påbörjats när fristen för att hålla häktningsförhandling överskridits. Det är rätten som ska se till att fristen för häktningsförhandling inte överskrids. Något självständigt ansvar härför bör inte

text: åläggas åklagaren (se bl.a. JK 1989 s. 52). Det är emellertid lämpligt att åklagaren verkar för att frihetsberövanden blir föremål för en korrekt handläggning vid rätten. Jag kan konstatera att det förhållandet att resplanen som inkom den 17 oktober 2013 inte diarieförts i ärendet och bilagts akten avsevärt har försvårat EE:s möjligheter att uppmärksamma rätten på att häktningsförhandlingen satts ut vid en tidpunkt när fristen redan var överskriden. Jag har därför förståelse för att EE inte noterat saken. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att det synes ha varit ett antal samverkande faktorer i hanteringen av det aktuella frihetsberövandet som har lett till att häktningsförhandlingen inte har hållits i rätt tid. Ärendet illustrerar vikten av att var och en som hanterar ett ärende med en frihetsberövad verkar för att handläggningen blir korrekt. Jag ser därför positivt på att det på Åklagarkammaren i Luleå med anledning av det inträffade förts en diskussion om vikten av att hanteringen av frihetsberövanden alltid ska ske aktivt och noggrant. Jag kommer i dag även att uppmärksamma Rättsavdelningen på mina iakttagelser i det här ärendet så att det där kan övervägas om det behövs ytterligare stöd för åklagare i hanteringen av överlämnanden enligt en nordisk arresteringsorder.

text: Tingsrätten (lagmannen GG) lämnade ett remissvar till vilket fogades ett underyttrande från rådmannen HH.

text: HH anförde följande.

text: Jag är beredningsansvarig för tingsrättens mål B 390-13 men hade med anledning av delegation inte tidigare varit inblandad i frågan om häktning. Jag kände emellertid till i oktober 2013 att den misstänkte hade häktats i utevaro och i lokalpress hade framkommit att han vistades i Finland. Den 21 oktober 2013 blev jag på väg från ett sammanträde till andra arbetsuppgifter stoppad i korridoren av en av tingsrättens sekreterare som uppvisade tjänsteanteckningen om den misstänktes ankomst till häktet som han gjort. Mitt besked blev att målet skulle sättas ut till häktningsförhandling samma dag. Såvitt jag kan erinra mig fick jag senare ett besked om att det inte var möjligt på grund av att den offentlige försvararen var upptagen med annat. Mitt besked blev då att förhandlingen skulle hållas dagen därpå. Jag vidtalade därefter en kollega att hålla förhandlingen. Jag kan idag inte minnas om jag reflekterade över vem kontakten/anmälan som föranlett tjänsteanteckningen gjorts av. Jag såg den dock främst som en underhandsuppgift till tingsrätten så att planerandet av en förhandling kunde påbörjas. Med gränsen mot Finland en och en halv timmes bilresa bort funderade jag inte närmare på när AA kunde ha anlänt till Sverige. Möjligen tog jag för givet att transporten skedde över Torneå och att det därmed, med tanke på när AA kan ha ankommit till Sverige, fanns utrymme för att hålla förhandlingen den 22 oktober 2013. Jag var dock vid den aktuella tidpunkten strängt upptagen med planerandet och förberedandet av en mycket omfattande huvudförhandling som sedan inleddes den 30 oktober 2013 och som pågick under sju dagar. Detta förhållande kan måhända ha påverkat min handläggning så att jag inte ägnade frågan om tidsfristen för förhandlingen närmare eftertanke.

text: GG anförde följande.

text: Rådmannen HH:s underyttrande överlämnas som tingsrättens redogörelse för handläggningen, med följande tillägg: Telefonsamtalet till tingsrätten den 21 oktober om vid vilken tidpunkt den misstänkte skulle anlända till häktet kom, enligt vad den domstolshandläggare som tog emot samtalet uppgett, inte från åklagaren utan från personal vid häktet i Luleå. Eftersom någon uppgift om exakt tidpunkt för när den misstänkte hade anlänt till riket inte fanns före förhandlingen, kom frågan att utredas av den domare som hade utsetts att hålla förhandlingen.

text: Sedan åklagaren efterforskat och lagt fram kriminalvårdens resplan för den misstänkte kunde det konstateras att häktningsförhandling inte fick hållas på grund av fyradygnsfristen, varför häktningsbeslutet hävdes. Av 29 § förundersökningskungörelsen framgår att det är åklagaren som ska göra anmälan enligt

text: 24 kap. 17 § tredje stycket rättegångsbalken

text: hos domstolen samt att det åligger polismyndigheten att underrätta åklagaren när häktningsbeslutet har verkställts. Det kan i efterhand konstateras att åklagaren aldrig gjorde någon anmälan till tingsrätten. Jag anser att det med hänsyn till den förhandsinformation som tingsrätten fått av åklagaren, enligt vad som framgår av dagboksbladet, funnits fog för tingsrätten att vid planeringen av häktningsförhandlingen utgå från att den misstänkte hade anlänt till riket i nära anslutning till telefonsamtalet den 21 oktober och att en formell anmälan skulle inkomma från åklagaren. Jag har slutligen tagit del av det e-postmeddelande som polisen skickade till bl.a. kammaråklagaren BB den 17 oktober 2013. Till meddelandet bifogades en kopia av en resplan som angav att AA skulle anlända till Arlanda den 18 oktober 2013 kl. 12.25. Under rubriken ”Till polis och åklagare i Luleå” angavs vidare följande i meddelandet.

text: AA kommer till Stockholm imorgon där kommer han att övernatta på häktet i Sollentuna innan han transporteras vidare till Luleå. Se bifogad resplan från TPT.

text: Rättslig reglering

text: En nordisk arresteringsorder för lagföring i Sverige utfärdas av åklagare (3 § första stycket förordningen [2012:566] om överlämnande till Sverige enligt en nordisk arresteringsorder). Enligt förordningens 12 § ansvarar den utfärdande myndigheten för att den eftersökte förs till Sverige när den andra nordiska staten har beslutat om överlämnande hit. Myndigheten ska, om inte annat har överenskommits, se till att den eftersökte hämtas till Sverige inom den utsatta tiden. Om det behövs får den utfärdande myndigheten begära hjälp av Rikspolisstyrelsen eller den polismyndighet som Rikspolisstyrelsen bestämmer.

text: När rätten har beslutat om häktning av någon som inte är närvarande ska så snart beslutet har verkställts eller hindret för hans eller hennes närvaro har upphört anmälan om detta göras hos rätten (

text: , RB). När ett beslut om häktning har verkställts i en främmande stat får det hinder som finns för den misstänktes närvaro vid rätten anses upphöra så snart den misstänkte befinner sig i Sverige (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , oktober 2013, Zeteo, kommentaren till

text: 24 kap. 17 § tredje stycket

text: Enligt

text: 29 § fjärde stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: ska en anmälan enligt

text: 24 kap. 17 § tredje stycket

text: RB göras av åklagaren. Enligt samma stycke är det polismyndighetens ansvar att omedelbart underrätta åklagaren om att ett beslut enligt

text: 24 kap. 17 § tredje stycket

text: RB har verkställts.

text: När en anmälan enligt

text: 24 kap. 17 § tredje stycket

text: RB har gjorts ska rätten utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan (24 kap. 17 § fjärde stycket). Häktningsförhandlingen får aldrig hållas senare än fyra dygn efter det att

text: häktningsbeslutet har verkställts eller hindret för den misstänktes närvaro vid rätten har upphört.

text: Bedömning

text: Åklagarmyndighetens handläggning Av den resplan som kom in till åklagarkammaren den 17 oktober 2013 framgick det att avsikten var att AA skulle anlända till Sverige den 18 oktober kl. 12.25. När det inte kom in något ytterligare besked i denna fråga borde någon av de inblandade åklagarna skyndsamt ha tagit reda på om resan hade genomförts enligt resplanen och meddelat tingsrätten när hindret för häktningsförhandling hade upphört. Som Åklagarmyndigheten har skrivit i sitt yttrande till JO är det svårt att få klarhet i vem av DD och BB som hade ansvaret för att göra detta, vilket i sig är otillfredsställande. Vad som är klart är att ingen av dem gjorde något för att ta reda på när AA kom till Sverige och meddela tingsrätten det. Jag är därför förvånad över att kammarchefen ansett att saken hanterats korrekt. Det är vidare olyckligt att meddelandet från den 17 oktober inte diariefördes hos Åklagarmyndigheten, eftersom det försvårade den fortsatta hanteringen av AA:s frihetsberövande. Åklagarmyndigheten förtjänar kritik för handläggningen av AA:s frihetsberövande i dessa avseenden.

text: Tingsrättens handläggning Tingsrätten hade fattat beslut om att häkta AA i hans utevaro. Den 7 oktober 2013 fick tingsrätten besked om att AA hade gripits i Finland, och tio dagar senare meddelade åklagaren att AA skulle transporteras till Sverige mellan den 18 och 25 oktober. Den 21 oktober meddelades tingsrätten att AA beräknades anlända till häktet i Luleå under eftermiddagen. Tingsrätten kallade sedan till häktningsförhandling den 22 oktober kl. 15.00, vilket var mer än fyra dygn efter det att AA anlände till Sverige.

text: Det besked som tingsrätten hade fått angav inte när AA anlände till Sverige. Rådmannen HH har uppgett att hon inte kan minnas att hon funderade närmare över när AA kunde ha anlänt till Sverige men att hon med tanke på närheten till Finland möjligen tog för givet att AA skulle anlända till Sverige i nära anslutning till det att han anlände till Luleå. Hon vidtog inte några åtgärder för att försäkra sig om att så var fallet. Hon utgick i stället från att det gick att hålla häktningsförhandlingen på eftermiddagen den 22 oktober.

text: Om en domstol har häktat någon i hans eller hennes frånvaro och hindret för personens närvaro upphör har domstolen en lagstadgad skyldighet att hålla häktningsförhandling inom fyra dygn. I det här fallet innebar det att tingsrätten borde ha hållit häktningsförhandling i målet senast den 22 oktober kl. 12.25.

text: När HH fick information om att AA skulle anlända till Luleå och det inte framgick av informationen när AA hade anlänt eller skulle anlända till Sverige borde hon ha kontaktat Åklagarmyndigheten och frågat efter sådan information. HH förtjänar

text: kritik för att hon inte gjorde det och för att häktningsförhandlingen kom att hållas mer än fyra dygn efter det att AA anlände till Sverige.

text: Sammanfattning Sammanfattningsvis är jag alltså kritisk mot både Åklagarmyndighetens och HH:s handläggning av AA:s frihetsberövande. Åklagarmyndigheten borde ha följt upp de uppgifter som lämnades av polisen den 17 oktober 2013 och sedan anmält till tingsrätten att hindret mot AA:s närvaro hade upphört den 18 oktober kl. 12.25. När HH fick kännedom om att AA befann sig i Sverige borde hon ha försäkrat sig om att hon hade tillräckligt med information för att kunna fastställa när AA anlände till Sverige och med utgångspunkt i denna information kalla till häktningsförhandling inom den lagstadgade tidsfristen.

text: För den enskildes rättssäkerhet är det grundläggande att användningen av tvångsåtgärder mot honom eller henne sker på ett korrekt sätt. Det kräver att samtliga aktörer inom rättsväsendet tar sitt ansvar för handläggningen och fullgör sina uppgifter med stor noggrannhet. I det här fallet har det tyvärr brustit i noggrannhet hos både Åklagarmyndigheten och tingsrätten. Det fick till följd att AA var frihetsberövad utan lagstöd i mer än två och en halv timme. Jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Beslut, ändring av
Information
Utmätning
Överklagande

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för handläggningen av ett mål om löneutmätning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO daterad den 18 november 2008 framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten, södra verkställighetsavdelningen. Hon uppgav följande. I mars 2008 delgavs hon ett beslut från Kronofogdemyndigheten om löneutmätning. Hon upptäckte att förbehållsbeloppet var för lågt beräknat och kontaktade myndigheten som på grundval av hennes uppgifter ändrade beslutet. Hon upplystes därvid om att hon skulle få tillbaka mellanskillnaden, 2 347 kr, snarast. Kronofogdemyndigheten betalade emellertid aldrig tillbaka pengarna. I stället uppmanades hon i slutet av augusti samma år att överklaga utmätningsbesluten till tingsrätten vilket hon också gjorde. Sedan dess har hon inte hört något, varken från Kronofogdemyndigheten eller tingsrätten.

text: Utredning

text: Vissa handlingar från Kronofogdemyndigheten hämtades in. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 11 mars 2008 meddelade Kronofogdemyndigheten ett beslut om utmätning i AA:s lön. Beslutet ersattes av ett nytt beslut den 14 mars. I slutet av mars gjorde AA:s arbetsgivare ett avdrag från hennes lön i enlighet med beslutet från den 11 mars. Den 2 april fördelades och utbetalades utmätta medel. AA:s överklagande kom in till Kronofogdemyndigheten den 28 augusti. Överklagandet registrerades dock aldrig hos tingsrätten.

text: Muntliga upplysningar hämtades in från kronofogden BB som bl.a. uppgav följande.

text: Hon tog emot AA:s överklagande och skrev Kronofogdemyndighetens yttrande till tingsrätten den 4 september 2008. Hon är övertygad om att hon därefter la ut handlingarna för postbefordran till tingsrätten. När ett yttrande till tingsrätten skrivs och dateras ska yttrandet med bilagor alltid gå iväg till tingsrätten samma dag. Hon har inte kvar Kronofogdemyndighetens originalyttrande eller AA:s originalöverklagande i akten vilket tyder på att handlingarna har skickats till tingsrätten. Hon kan dock inte svara på hur det kan komma sig att handlingarna inte kommit fram. Det förekommer att Kronofogdemyndigheten i handläggarnoteringarna skriver in att överklagandet samt myndighetens yttrande har skickats till tingsrätten. Det sker dock inte alltid, och har inte skett i detta fall.

text: Så snart hon förstod att handlingarna inte hade nått tingsrätten skickade hon över kopior av handlingarna.

text: Därefter inhämtades att Malmö tingsrätt hade avvisat AA:s överklagande av utmätningsbesluten den 13 januari 2009. Tingsrätten motiverade beslutet med att överklagandet hade kommit in efter det att beslutet om fördelning och utbetalning av utmätta medel vunnit laga kraft.

text: Kronofogdemyndigheten, huvudkontoret, anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: I Kronofogdemyndighetens yttrande, till vilket ett yttrande från chefen för södra verkställighetsavdelningen och BB var fogat, angavs bl.a. följande (angivna fotnoter har lyfts in i texten).

text: Regler rörande Kronofogdemyndighetens verksamhet

text: Ett löneutmätningsbeslut får rättsverkan när arbetsgivare eller annan gör avdraget i gäldenärens lön. När utmätningsbeloppet förfaller till betalning får sökanden förmånsrätt,

text: 7 kap. 13 § utsökningsbalken

text: (UB). Beslut om löneutmätning ska ändras när det finns anledning till det,

text: 7 kap. 10 §

text: UB. Kronofogdemyndigheten kan själv ta initiativ till ändring men det är bara gäldenären som själv kan upplysa om förändringar som Kronofogdemyndigheten inte känner till (Walin m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: , En kommentar, 4 uppl. 2009, s. 279). Ändringsbeslut avser normalt framtiden och framtida löneavdrag i den ersättning som förfaller till betalning efter tidpunkten för ändringsbeslutet. Skälen för denna ordning är att sökanden får förmånsrätt när det utmätta beloppet förfaller till betalning (se noten ovan). Motsvarande princip tillämpas också när löneutmätningsbeslut ändras av domstol i samband med ett överklagande. Ändrar Kronofogdemyndigheten själv sitt utmätningsbeslut genom att sänka det belopp som ska utmätas bör det framgå av beslutet om innehållna och inte utbetalda belopp ska återbetalas till gäldenären. Det ska noteras att arbetsgivares eller annans teknikstöd för att genomföra löneavdrag enligt Kronofogdemyndighetens beslut oftast sker en tid innan utmätningsbeloppet förfaller till betalning. Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut kan därför inte alltid verkställas trots att arbetsgivaren underrättas i god tid innan utbetalningstidpunkten. Det här har lett till att Kronofogdemyndigheten, när det finns anledning att tro att arbetsgivaren inte kan tillämpa beslutet, registrerar en bevakning i ärendet och följer upp att korrekt avdrag redovisas. Stora volymer av löneutmätningsärenden och hög arbetsbelastning har gjort att det ibland brister i dessa delar. Precis som skriftliga uppgifter kan muntliga uppgifter och upplysningar ha ett sådant innehåll att de bedöms utgöra myndighetsutövning. Kronofogdemyndigheten ansvarar också för de muntliga uppgifter som, i förekommande fall, lämnas till en gäldenär. Lika som den övriga kommunikationen i ärendet ska också denna typ av upplysningar och uppgifter dokumenteras i ärendet t.ex. genom handläggarnoteringar. Dokumentationen ska finnas tillgänglig för samtliga medarbetare som arbetar med ärendet.

text: Kronofogdemyndighetens bedömning

text: Av avdelningens yttrande och uppgifterna i Kronofogdemyndighetens utsökningsoch indrivningsdatabas framgår att båda besluten (11 respektive 14 mars 2008) meddelats innan löneutbetalningstillfället i slutet av mars. Således innan belopp har förfallit till betalning och förmånsrätt uppstått för sökande. Av okänd anledning har arbetsgivaren inte tillämpat Kronofogdemyndighetens ändringsbeslut utan gjort avdrag enligt det första beslutet. Då besluten avsåg samma löneutbetalning och

text: med kännedom om de risker som finns att arbetsgivare eller annan inte i tid hinner genomföra avdrag enligt senast meddelat beslut borde Kronofogdemyndigheten ha registrerat en bevakning i ärendet och kontrollerat löneavdragets storlek. Det belopp som avdragits för mycket skulle därmed ha återbetalats till AA. Handläggaren har uppgett att hon inte lämnat någon försäkran om att belopp skulle återbetalas till AA. När det gäller överklagandehänvisning finns en notering från den 26 augusti 2008 i databasen att AA uppgett att hon tänker komma in med ett överklagande. Det bör nämnas i detta sammanhang att Kronofogdemyndigheten lämnar skriftliga överklagandehänvisningar i sina utmätningsbeslut. Vilka muntliga uppgifter som lämnats i dessa delar kan ifrågasättas. Det finns dock ingen anledning att misstro handläggarens egna uppgifter och gjorda noteringar i ärendet. Däremot hade det varit lämpligt om handläggaren eller kanske ännu bättre en kronofogde upplyst AA särskilt om förutsättningarna för att överklaga fördelnings- och utbetalningsbeslut. Likaså borde AA upplysts om att ett överklagande av löneutmätningsbeslutet inte kan prövas sedan utbetalningsbeslutet vunnit laga kraft. Idag saknas förutsättningar att i löneutmätningsärenden underrätta sakägarna om fördelnings- och utbetalningsbeslut, jfr 13 kap. 11 § utsökningsförordningen. Överklagandehänvisning och information om effekterna av ett överklagande när ett utbetalningsbeslut vunnit laga kraft lämnas därför inte. Kronofogdemyndigheten har för avsikt att på nytt utreda om nu nämnda information skulle kunna lämnas redan i löneutmätningsbeslutet. Vad gäller hanteringen av AA:s överklagande har Kronofogdemyndigheten inget att tillägga utöver vad som framgår av södra avdelningens yttrande. Sammantaget anser Kronofogdemyndigheten att det var fel av myndigheten att inte återbetala till AA det för mycket avdragna beloppet. Därutöver har myndigheten brustit i sin handläggning genom att inte registrera bevakning i ärendet.

text: I yttrandet från södra indrivningsavdelningen angavs beträffande hanteringen av överklagandet att någon förklaring till varför handlingarna inte kom fram till tingsrätten vid översändandet den 4 september inte hade gått att få fram. Vidare angavs att ansvarig handläggare var en relativt nyanställd aspirant med begränsad behörighet att bl.a. handlägga löneutmätning och att avdelningen, med anledning av de nu uppdagade bristerna i handläggningen, hade påbörjat en översyn av rutinerna för handläggning vid ändring av löneutmätningsbeslut liksom av rutinerna vid delegation till och handledning av aspiranter under utbildning.

text: Av de uppgifter BB lämnade framgick vidare att handläggaren inte längre var anställd vid Kronofogdemyndigheten.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kronofogdemyndighetens ändringsbeslut den 14 mars 2008 meddelades innan löneutbetalningen ägde rum och någon grund för att utmäta ett högre belopp än vad som anges i beslutet har inte förelegat. För mycket utmätta medel borde därmed ha återbetalts till AA. Att så inte skedde beror såvitt framkommit på att ingen bevakning registrerades i målet när löneutmätningsbeslutet ändrades, trots att så hade bort ske. Myndigheten förtjänar kritik för sin handläggning av målet. Stora volymer av måltypen och hög arbetsbelastning får inte medföra att rättsäkerheten eftersätts.

text: Av utredningen framgår vidare att AA har haft ett flertal kontakter med handläggaren efter det att medlen mätts ut. Några säkra slutsatser om vad handläggaren utlovat vid dessa samtal tillåter inte utredningen. Klart är emellertid att AA påtalat att hon ville ha tillbaka sina pengar och att hon inte informerats om möjligheterna eller förutsättningarna för att överklaga verkställd utmätning. Enligt myndigheten lämnas som regel inte heller någon sådan information när fördelnings- och utbetalningsbeslut fattas. Bristerna i informationen har lett till att AA gått miste om möjligheten att få utmätningen prövad av domstol. För att den enskilde ska kunna tillvarata sin rätt är det angeläget att Kronofogdemyndigheten ser till att relevant information lämnas till gäldenären. Eventuellt kan detta, som myndigheten själv föreslagit, ske redan i beslutet om löneutmätning. Därutöver bör myndigheten säkerställa att berörd personal är väl informerad om regelsystemet.

text: Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från JO:s sida.


title: Initiativärende. Kritik mot Förvaltningsrätten i Uppsala för handläggningen i samband med expedieringen av ett beslut i ett mål om omedelbart omhändertagande enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall

sammanfattning: En domstol beslutade att en person som var intagen för vård på ett s.k. LVM-hem omedelbart skulle friges. Domstolen underrättade LVM-hemmet med fax kl. 17.05. På LVM-hemmet uppmärksammades emellertid faxmeddelandet först följande dag kl. 7.55. Den intagne var därför frihetsberövad 15 timmar för länge. Domstolen får kritik för att inte ha försökt att underrätta LVM-hemmet per telefon.

text: Initiativet

text: Den 30 oktober 2013 fick JO en skrivelse från Statens institutionsstyrelse, SiS, i vilken man angav bl.a. följande.

text: Förvaltningsrätten i Uppsala beslutade den 8 juli 2013 att upphäva ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Förvaltningsrätten skickade kl. 17.05 samma dag ett fax med beslutet till det LVM-hem där personen vårdades. Personalen på LVM-hemmet uppmärksammade faxet från förvaltningsrätten först den 9 juli 2013 kl. 7.55. Det inträffade fick till följd att personen i fråga var frihetsberövad under 15 timmar efter det att beslutet skickades från förvaltningsrätten till LVM-hemmet. Med anledning av det inträffade har rutinerna för bevakning av inkommande fax till LVM-hemmet ändrats. Enligt SiS har förvaltningsrätten underlåtit att säkerställa att det aktuella faxet verkligen kommit LVM-hemmet till handa.

text: Jag beslutade med anledning av det som angavs i skrivelsen att utreda förvaltningsrättens handläggning av det berörda målet.

text: Utredning

text: Handlingar i förvaltningsrättens mål nr 3367-13 begärdes in och granskades.

text: Därefter remitterades ärendet till förvaltningsrätten som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen och expedieringen av det slutliga beslutet i målet.

text: Yttrandet skulle även innehålla en redogörelse för domstolens rutiner vid expediering av domar och beslut i LVM-mål.

text: Förvaltningsrätten (lagmannen AA) lämnade in ett yttrande, till vilket var bifogat ett yttrande från den domare som hade dömt i målet, rådmannen BB.

text: BB uppgav följande.

text: Bakgrund

text: Ordföranden i Socialnämnden i Sigtuna kommun beslutade den 4 juli 2013 att med stöd av

text: 13 §

text: LVM omedelbart omhänderta CC. Beslutet verkställdes den 4 juli och underställdes förvaltningsrättens prövning samma dag efter arbetstidens slut. Den 5 juli 2013 förordnades offentligt biträde för CC. Det offentliga biträdet och CC förelades att senast den 8 juli kl. 12 svara i målet. Det offentliga biträdet inkom den 8 juli med yttrande. Jag var jourdomare och tog i den egenskapen över ansvaret för målet den 8 juli, dvs. samma dag som beslutet att upphäva det omedelbara omhändertagandet fattades.

text: Handläggningen av beslutet

text: Den aktuella dagen hade jag en muntlig förhandling på förmiddagen. Eftersom jag var ansvarig jourdomare hade jag flera brådskande saker jag var tvungen att hantera under eftermiddagen innan jag hade möjlighet att gå igenom det nu aktuella målet. Av den anledningen upphävdes det underställda beslutet först sent på eftermiddagen. Beslutet expedierades av kansliet i enlighet med domstolens rutiner genom telefax till föreståndaren på behandlingshemmet, socialnämnden och det offentliga biträdet. Jag kontrollerade med kansliet att faxen hade gått fram.

text: Kommentar

text: Hur underrättelse ska ske när ett omedelbart omhändertagande enligt LVM upphävs är inte författningsreglerat. I Domstolsverkets kanslihandbok rekommenderas (se avsnitt 12 Expedieringstablåer) att underrättelse sker genom telefonbesked, eventuellt telefax, till föreståndaren på behandlingshemmet. I ärendet är ostridigt att underrättelse skett genom telefax, vilket alltså är i enlighet med Domstolsverkets rekommendationer. I mål enligt LVM gäller en tidsfrist som innebär att förvaltningsrätten måste pröva det underställda beslutet inom fyra dagar (17 §). Prövningen av det omedelbara omhändertagandet i det aktuella målet gjordes på tidsfristens sista dag. Föreståndaren vid behandlingshemmet, socialnämnden och det offentliga biträdet måste således ha varit medvetna om att ett beslut från förvaltningsrätten skulle komma under dagen.

text: AA uppgav bl.a. följande.

text: Förvaltningsrättens rutiner vid expediering av domar och beslut i mål enligt LVM

text: Inledningsvis kan konstateras att det, till skillnad från när det gäller beslut rörande t.ex. häktade personer, saknas särskilda författningsbestämmelser för hur domar och beslut enligt LVM ska expedieras eller hur den det berör ska underrättas när tvångsvård upphör. Förvaltningsrätten har, i avsaknad av sådan reglering, valt att följa de anvisningar som finns i Domstolsverkets kanslihandbok (…). JO har i ett tidigare beslut (dnr 3788-2003) uttalat att underrättelse bör ske på det sätt som anges i Domstolsverkets anvisningar. I kanslihandboken anges följande. Om dom eller beslut innebär att vården genast ska upphöra sker, förutom genom den sedvanliga expedieringen, underrättelse till föreståndaren för vårdhemmet (samt i förekommande fall till verksamhetenschefen för

text: den sjukvårdsinrättning där den omhändertagne vårdas) genom ”telefonbesked eventuellt telefax”.

text: När ett omedelbart omhändertagande upphör underrättas dessutom socialnämnden och det offentliga biträdet genom telefax. I praktiken fungerar det på så vis att domstolssekreterare försöker få kontakt med föreståndaren på behandlingshemmet per telefon och när inte det går – vilket kan vara vanligt i slutet på arbetsdagen eller efter dennas slut – så används telefax. En kontroll görs alltid att domstolen fått kvitto på att telefaxet gått fram. Faxkvittot läggs sedan i akten. När akten tas omhand för arkivering rensas faxkvittot bort. Av den anledningen borde det av dagboksbladet framgå att underrättelse skett via telefax. Av dagboksbladet i förevarande mål framgår emellertid inte detta. Vid en genomgång av rutinerna på kansliet har det visat sig att sekreterarna gör på olika sätt. Några sekreterare har för vana att dokumentera att underrättelse har skett via telefax i händelser i Vera. Andra sekreterare har enbart sparat kvittot i akten. Någon dokumentation av telefonsamtal eller försök att ringa sker normalt inte. Vi arbetar för närvarande med att se över rutinerna för kansliet. Som en del i det arbetet pågår ett arbete med att ta fram en intern kanslihandbok. Av den kanslihandboken kommer det tydligt att framgå att underrättelser via telefax och telefon alltid måste dokumenteras.

text: Förvaltningsrättens bedömning

text: Av rättssäkerhetsskäl är det givetvis viktigt att ett utskrivningsbeslut kan fattas i omedelbar anslutning till att ett omhändertagande hävs. JO har i det ovan nämnda beslutet framfört att det borde övervägas om inte handläggningen ska författningsregleras. Förvaltningsrätten delar den bedömningen. I avsaknad av en sådan reglering bör expediering kunna ske på det sätt som anges i Domstolsverkets kanslihandbok. Följsamhet till Domstolsverkets anvisningar har den fördelen att underrättelser sker på ett likartat sätt i hela landet oberoende av var vederbörande är placerad och oberoende av vilken förvaltningsdomstol som gör underrättelsen. I Domstolsverkets anvisningar anges telefon eller i vissa fall telefax. Telefax är ett snabbt och enkelt sätt att få fram ett beslut. Kvitto erhålls också på att telefaxet har gått fram. Frågan är om det därutöver bör krävas en kontroll av att rätt mottagare också har tagit emot telefaxet, vilken JO ansett i ett tidigare fall (JO:s ämbetsberättelse 1993/94:JO 1 s. 292). Enligt förvaltningsrättens erfarenhet kan det ofta vara mycket tidskrävande och svårt att få tag på rätt person per telefon. Det händer ofta, särskilt sent på eftermiddagen och i samband med större helger med mellanliggande s.k. klämdagar, att det inte är någon som svarar på behandlingshemmet. Det kan ifrågasättas om det verkligen är rimligt att kräva att domstolen ska behöva avsätta åtskilliga timmar i syfte att per telefon försöka få tag i rätt person på behandlingshemmet, när möjlighet att använda telefax föreligger. Domstolsverkets anvisningar torde förstås mot denna bakgrund. I förevarande fall bör även det förhållandet att det var sista dagen enligt lag för att pröva omhändertagandet beaktas. Enligt förvaltningsrättens mening bör det då kunna krävas av behandlingshemmet att föreståndaren försäkrar sig om att beslutet har fastställts, så att inte den omhändertagne förblir frihetsberövad utan grund.

text: Bedömning

text: Förvaltningsrätten beslutade den 8 juli 2013 att upphäva det omedelbara omhändertagandet av CC enligt LVM och förordnade samtidigt att beslutet skulle gälla omedelbart. Av utredningen framgår att beslutet expedierades kl. 17.05 samma dag och skickades via fax bl.a. till det LVM-hem där CC vistades. Personalen på LVMhemmet uppmärksammade faxet först den 9 juli 2013 kl. 7.55. CC var således frihetsberövad 15 timmar för länge.

text: Det finns inga författningsregler om hur en domstol ska underrätta parter och andra om att ett frihetsberövande enligt LVM omedelbart ska upphöra. Förvaltningsrätten har uppgett att man expedierar domar och beslut i enlighet med Domstolsverkets anvisningar (Kanslihandbok förvaltningsdomstol, avsnitt 12 Expedieringstablåer). I dessa anvisningar rekommenderas att en dom eller ett beslut som innebär att vården genast ska upphöra expedieras genom telefonbesked, eventuellt telefax, till föreståndaren på vårdhemmet. Förvaltningsrätten har uppgett att det i praktiken fungerar så att domstolssekreteraren försöker att få kontakt med föreståndaren på behandlingshemmet per telefon, och när inte det går används fax.

text: Jag har inga invändningar mot att förvaltningsrätten expedierade beslutet om att upphäva tvångsvården av CC via fax till LVM-hemmet. Som JO tidigare har uttalat när det är fråga om att avsluta ett administrativt frihetsberövande kan domstolen emellertid inte generellt nöja sig med en underrättelse per fax eller e-post. Domstolen måste vidta åtgärder för att förvissa sig om att underrättelsen verkligen har nått fram, och det görs lämpligen genom en telefonkontakt (se JO:s beslut den 21 december 2010, dnr

text: Förvaltningsrätten expedierade sitt beslut efter normal kontorstid. Det borde därför ha framstått som särskilt angeläget för förvaltningsrätten att förvissa sig om att underrättelsen hade nått LVM-hemmet. Enligt vad som har framkommit gjorde förvaltningsrätten emellertid inga försök att kontakta LVM-hemmet per telefon. Jag är kritisk till förvaltningsrättens underlåtenhet i det avseendet.

text: Mitt beslut berör Domstolsverkets expedieringsanvisningar. Ett exemplar av beslutet ska därför skickas till Domstolsverket.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Kritik mot en länsrätt som, trots att klaganden gjorde gällande att Försäkringskassan hade underlåtit att inhämta yttrande från försäkringsläkare, inte utredde huruvida det yttrande som fanns i Försäkringskassans akt hade kommunicerats

text: Bakgrund

text: I en dom den 9 oktober 2007 (mål nr 1491-06) avslog Länsrätten i Värmlands län (vars verksamhet numera övertagits av Förvaltningsrätten i Karlstad)

text: AA:s överklagande i ett ärende om livränta enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring, LAF. Som ombud för AA uppträdde BB, LO-TCO Rättsskydd AB. Av domen framgår att han i länsrätten anförde bl.a. följande.

text: Försäkringskassan har inte varit i kontakt med någon försäkringsläkare. Beslutet synes därmed vara grundat enbart på handläggarens bedömning utan någon medicinsk utredning. Länsrätten anförde i domskälen bl.a. följande.

text: AA:s ombud i länsrätten har anfört att Försäkringskassan inte anlitat någon försäkringsläkare i ärendet. I Försäkringskassans akt finns emellertid ett längre yttrande den 18 maj 2006 av försäkringsläkaren och docenten i psykiatri CC. Länsrätten förutsätter att Försäkringskassan kommunicerat nämnda yttrande med AA. I överklagande till Kammarrätten i Göteborg yrkade AA i första hand att han skulle beviljas livränta enligt LAF och i andra hand att länsrättens dom och Försäkringskassans beslut skulle undanröjas och målet visas åter till kassan för ny handläggning. Han anförde bl.a. att han först i och med länsrättens dom fick veta att Försäkringskassan hade haft tillgång till ett utlåtande från försäkringsläkaren CC som gick honom emot. Kammarrätten beslutade den 11 september 2008 (mål nr 6522-07) att undanröja länsrättens dom och Försäkringskassans beslut samt visa målet åter till kassan för ny handläggning. Kammarrätten anförde som skäl för sitt beslut bl.a. följande. Utredningen ger […] vid handen att Försäkringskassan inte berett AA tillfälle att yttra sig över vad CC har anfört. Inte heller länsrätten har kommunicerat utlåtandet med AA. CC:s utlåtande berör bl.a. frågan om kränkande särbehandling har förekommit, den fråga som socialförsäkringsnämnden har tagit ställning till i sitt beslut. Uppgifterna i

text: yttrandet kan därför inte anses sakna betydelse iden mening som avses i

text: 17 § förvaltningslagen

text: [1986:223; JO:s anmärkning]. Tvärtom får uppgifterna anses ha ingått i grunden för Försäkringskassans bedömning. Vad som förevarit utgör en sådan allvarlig brist i handläggningen att det föreligger skäl för att undanröja länsrättens dom och Försäkringskassans beslut och visa målet åter till kassan för förnyad handläggning.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i september 2008, klagomål mot Försäkringskassan och dåvarande Länsrätten i Värmlands län angående handläggningen av ärendet. Klagomålen såvitt avsåg Försäkringskassan har behandlats av justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt i beslut den 19 december

text: 2008 (JO:s ärende med dnr 4887-2008). Beträffande länsrätten ifrågasatte AA om det var i enlighet med rättspraxis att rätten kunde ”spekulera sig fram till” vilka handlingar han haft tillgång till. – Till anmälan var vissa handlingar fogade.

text: Utredning

text: Kopia av länsrättens dom och dagboksbladet i mål nr 1491-06 inhämtades.

text: Länsrätten i Värmlands län anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande angående handläggningen av det aktuella målet. Lagmannen DD, som var rättens ordförande när målet avgjordes, anförde i sitt yttrande följande.

text: AA har i en anmälan till Riksdagens justitieombudsmän (JO) begärt att JO granskar länsrättens agerande och på vilka grunder länsrätten ”dömt mot honom” i mål nr 1491-06. I skrivelsen ifrågasätter han att länsrätten förutsatt att Försäkringskassan kommunicerat vissa handlingar med honom, och frågar om detta är förenligt med rättspraxis i Sverige. AA frågar vidare om länsrätten kan spekulera sig fram till vilka dokument han mottagit och ”därefter strunta i den demokratiska ordning som gäller”. JO har med anledning av AA:s anmälan anmodat länsrätten att inkomma med utredning och yttrande angående handläggningen av målet.

text: Utredning

text: Anmälan avser mål nr 1491-06 om rätt till livränta enligt lagen (

text: )om arbetsskadeförsäkring. AA har överklagat Försäkringskassans beslut den 10 juli 2006. Länsrätten har i dom den 9 oktober 2007 avslagit överklagandet. Länsrätten instämde därvid i Försäkringskassans bedömning att det inte var visat att AA:s arbetsförhållanden varit av sådan karaktär att han kan anses ha varit utsatt för skadlig inverkan som med hög grad av sannolikhet orsakat de anmälda besvären. Målet har överklagats till Kammarrätten i Göteborg, som i beslut den 11 september 2008 i mål nr 6522-07, har undanröjt länsrättens dom och Försäkringskassans beslut samt visat målet åter till Försäkringskassan för ny handläggning. Detta med anledning av att utredningen i kammarrätten gett vid handen att Försäkringskassan innan beslutet den 10 juli 2006 inte berett AA tillfälle att yttra sig över vad försäkringsläkaren anfört i ett yttrande daterat den 18 maj2006 och att Försäkringskassan således inte fullgjort sin kommuniceringsskyldighet enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Länsrätten har lånat in kammarrättens och länsrättens akter i målen.

text: Yttrande

text: AA:s ombud i länsrätten och kammarrätten, förbundsjurist BB vid LO-TCO Rättsskydd AB, har i länsrätten yrkat att länsrätten ska förklara AA berättigad till livränta. I sin argumentation har ombudet bl.a. framfört kritik mot Försäkringskassans handläggning. Han har bl.a. gjort gällande att Försäkringskassan inte fullgjort sitt utredningsansvar och inte följt sina egna handläggningsrutiner vad gäller arbetsutredning. Han har i inlagor till länsrätten den 23 april 2007 (länsrättens aktbilaga 8) och den 17 augusti 2007 (länsrättens aktbilaga 21) även påstått att Försäkringskassan inte varit i kontakt med någon försäkringsläkare. Försäkringskassan, som beretts tillfälle att yttra sig över inlagorna, har inte uttryckligen bemött påståendet men har i yttrande den 28 augusti 2007 (länsrättens aktbilaga 23) anfört följande. – För det fall länsrätten finner att Försäkringskassan fattat beslut på otillräckligt underlag och bristerna inte kan läkas vid länsrättens prövning är Försäkringskassans inställning att målet bör överlämnas till Försäkringskassan för vidare handläggning i enlighet med vadlänsrätten anser erforderligt. Försäkringskassans uppfattning är emellertid att ärendet grundligt utretts och att beslut fattats på tillräckligt underlag. I Försäkringskassans akt finns ett yttrande av försäkringsläkaren CC daterat den 18 maj 2006. Mot bakgrund av handlingarna i Försäkringskassans akt, bl.a. föredragningspromemorian jämte bilagor samt Försäkringskassans journalanteckning om kommunicering den 16 juni 2006, harlänsrätten dragit slutsatsen att Försäkringskassan de facto hade kommunicerat försäkringsläkarens yttrande med AA. I och med detta har länsrätten ansett frågan om Försäkringskassans handläggning som tillräckligt utredd i målet. Om utredningen i länsrätten hade givit vid handen att AA inte hade fått ta delav försäkringsläkarens yttrande hade länsrätten naturligtvis agerat annorlunda. I socialförsäkringsmål återges försäkringsläkarens yttrande regelmässigt i domen. För att besvara ombudets påstående om att Försäkringskassan inte anlitat någon försäkringsläkare har länsrätten valt att referera delar av försäkringsläkarens yttrande i domen. Försäkringsläkarens yttrande har emellertid inte legat till grund för utgången i länsrätten. I kammarrätten har AA inkommit med en kopia på den föredragningspromemoria som han erhållit. I denna anges ett antal bilagor men inte något utlåtande av försäkringsläkare. Försäkringskassan har i kammarrätten förklarat det inträffade med att AA av misstag skickats fel version av föredragningspromemorian. Mot bakgrund av vad som framkommit i kammarrätten kan konstateras att länsrätten, innan den avgjorde målet, borde ha kontaktat ombudet för att ta reda på vad han menade med sitt påstående om att försäkringsläkare inte anlitats.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 12 maj 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Det har vid handläggningen i kammarrätten framkommit att det har funnits två olika versioner av Försäkringskassans föredragningspromemoria i ärendet. I den version som har funnits i Försäkringskassans akt, och som därmed är den som länsrätten har haft tillgång till, anges försäkringsläkarens yttrande som en av bilagorna. AA har till kammarrätten ingett en kopia av den föredragningspromemoria som han erhållit från Försäkringskassan. I den promemorian upptas inte försäkringsläkarens yttrande som bilaga.

text: AA har i länsrätten anfört bl.a. att Försäkringskassan inte varit i kontakt med någon försäkringsläkare och att myndighetens beslut synes vara grundat enbart på handläggarens bedömning, utan någon medicinsk utredning.

text: De uppgifter som AA lämnade i länsrätten var enligt min mening sådana att de borde ha föranlett länsrätten att utreda om han hade fått tillgång till försäkringsläkarens yttrande. I stället för att kontrollera hur det förhöll sig med detta nöjde sig dock länsrätten med att besvara AA:s uppgifter genom att i domen referera delar av försäkringsläkarens yttrande och ”förutsätta” att Försäkringskassan hade kommunicerat yttrandet med AA. Jag är kritisk till hur målet har handlagts i länsrätten.

text: Med denna kritik avslutas ärendet.