avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Anmälan mot Lärarnas Arbetslöshetskassa angående två beslut i anledning av samma ansökan om arbetslöshetsersättning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Lärarnas Arbetslöshetskassa (LA). Han anförde bl.a. följande. Under maj 2005 var han genom sitt fackliga ombud BB i kontakt med LA angående bl.a. frågan om hur lång tid han skulle bli avstängd från arbetslöshetskassan om han sade upp sig från halva sin heltidstjänst som lärare för att försöka få en annan anställning i den uppsagda delen. Det svar han fick var att avstängningstiden skulle bli 45 dagar och att han efter den perioden skulle kunna få ersättning från kassan om han inte hade fått någon ny anställning. Han planerade sin framtid efter det beslut han fick den 23 augusti 2005 och som var i enlighet med den information han tidigare hade fått. Tyvärr kom ett nytt beslut den 30 september 2005 som omkullkastade hela hans planering.

text: Till anmälan fogade AA de två besluten, vilka båda angavs utgöra svar på hans ansökan om arbetslöshetsersättning ”från och med 2005-06-17”.

text: Det första beslutet utmynnade i att ansökan med hänvisning till

text: 9 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring, ALF, och dess tillämpningsföreskrifter avslogs ”från och med 2005-06-17 till och med 2005-08-08”, eftersom han inte ansågs ersättningsberättigad under den tid han fått ferielön. I motiveringen tillades att sökanden ”efter avslagstiden” hade ”rätt till ersättning på i övrigt gällande villkor”.

text: I det senare beslutet avslogs ansökan om ersättning ”från och med 2005-06-17” med motiveringen att han på egen begäran hade övergått från heltids- till deltidsarbete motsvarande 50 % och således själv valt att sänka sitt arbetsutbud till det antal timmar han valt att arbeta; enligt

text: 9 §

text: ALF fanns därför inte någon arbetslös tid att ersätta.

text: Utredning

text: Från LA inhämtades per telefon följande upplysningar. Både beslutet den 23 augusti 2005 och den 30 september 2005 avser samma ansökan om ersättning från den 17 juni 2005. Det första beslutet avser eventuell ersättning under ferier. Det är

text: brukligt att kassan fattar det beslutet separat eftersom det gäller lärare och för dem är omständigheterna andra under ferietid än under övrig tid. Beslutet från den 30 september 2005 är inte någon omprövning av det första beslutet utan avser egentligen tiden efter ferietiden och prövning av andra omständigheter.

text: LA anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle avse omständigheterna kring det faktum att arbetslöshetskassan – enligt vad som hittills hade framkommit – har fattat två beslut avseende samma anmälan om arbetslöshet, vilka delvis avser samma tid. Yttrandet skulle inte avse frågan om anmälarens rätt till ersättning.

text: LA:s styrelse lämnade genom sin ordförande CC följande remissvar.

text: Ärendet gäller att LA fattat två avslagsbeslut med olika avslagsgrund avseende samma tid. – – –

text: Som LA ser på frågeställningarna i ärendet föreligger dels behov av ett förtydligande till den inbördes ordningen mellan besluten och dels behov av en kommentar kring den av BB inhämtade och till AA vidarebefordrade informationen. I frågeställningen kring informationslämnandet är det även fråga om den av LA lämnade informationen, LA:s rutiner vid informationslämnande, när informationen lämnades, hur frågan formulerades och om den lämnade informationen har förorsakat AA någon egentlig skada.

text: Besluten

text: LA har som normal handläggningsrutin (erfarenhetsbaserad) att i första hand ta ställning till om det föreligger grund för avslag på grund av intjänad ferielön (

text: 9 §

text: ALF). Anledningen till detta är framförallt att sådan tid räknas som jämställd med tillgodoräkningsbart arbete vid fastställande av ett arbetsvillkor och även som avräkningsbar tid vid eventuellt beslut om avstängning på grund av uppsägning på den sökandes egen begäran. I de allra flesta fall är denna turordning till fördel för den enskilde sökande genom att den totala handläggningen går fortare och det blir tydligare för den enskilde sökande vad LA:s beslutsunderlag består av. I AA:s fall blev ärendet inte komplett förrän 050928 avseende AA:s intygande av arbetsutbud och vilka skäl som AA hade för den egna uppsägningen. LA kunde därför inte fatta beslut om eventuell ersättningsrätt efter 050808 förrän dessa delar var utredda och AA förnyat sin ansökan om ersättning genom att sända in kassakort. För att förtydliga den skrivning som LA använder i motiveringen till ferieavslag – ”Efter avslagstiden har du rätt till ersättning på i övrigt gällande villkor” – vill LA påtala att skrivningen innebär att den sökande förnyar sin ansökan genom att sända in kassakort och att LA har en skyldighet att pröva den sökandes ersättningsrätt vid varje ansökningstillfälle. Efter den begäran om utbetalning som insändandet av kassakorten innebär – i AA:s ärende efter den första avslagsperioden – prövade LA ånyo om AA uppfyllde kriterierna för att erhålla arbetslöshetsersättning. I detta ärende uppfyllde AA inte kriterierna utan fick avslag. Avslagstiden för det nya beslutet skulle för tydlighetens skull ha angivits från 050809 – det vill säga dagen efter att avslaget på grund av intjänad ferielön upphörde. En alternativ lösning, som LA har bedömt vara mindre lyckad i ersättningsärenden med avslagsperiod på grund av ferielön, vore självfallet att inte fatta några som helst beslut i ärendet förrän samtliga frågeställningar är nöjaktigt utredda. LA:s nu gällande handläggningsrutin är framförallt tänkt att öka förståelsen för LA:s beslut,

text: minska tidsutdräkten mellan ansökan och nödvändiga beslut samt vara kostnadseffektivare (jfr.

text: förvaltningslagens

text: krav).

text: Informationslämnande m.m.

text: Eftersom det dessvärre saknas uppgifter om vem eller vilka av LA:s personal, som har lämnat informationen till BB, saknar LA möjlighet att efterforska vad som har framkommit i samtalen mellan BB och LA:s personal. LA har förhört sig om det är någon bland personalen som har hågkomster kring samtalet med BB och har dessvärre kunnat konstatera att ingen kunnat erinra sig samtalet. Det är dock troligt – med hänsyn till LA:s organisation – att BB varit i kontakt med vårt kontor i Falun. Detta kontor ansvarar numera för medlemmar yrkesverksamma i norra Sverige. Vi får istället redogöra för vad som gäller som en allmän instruktion för LA:s personal vid informationslämnande. Grundläggande är att LA:s personal alltid påtalar att vi är förhindrade att lämna förhandsbesked i ett ärende och att informationen som lämnas är generellt utformad på grund av att det är först då ett ärende är anhängiggjort och komplett som vi kan avge ett korrekt svar. Besked lämnas genom vårt beslut i det enskilda ärendet. Eftersom vår strävan är att en frågeställare ska få ett så korrekt svar som det bara är möjligt utifrån hur frågan är ställd så uppmanas personalen att vid minsta otydlighet i frågeställningen ställa kompletterande frågor. Vid frågor gällande framtida ersättningsanspråk reserverar vi oss även för framtida regeländringar och förändrad praxis m.m. Det är inte ovanligt att LA får frågor gällande en kommande förändring av ett anställningsförhållande. En av de mest vanligt förekommande frågorna är just vad som händer om en medlem säger upp sin anställning. Vi informerar då om att lagstiftaren ser allvarligt på att en enskild arbetstagare säger upp sin anställning utan att ha, i arbetslöshetsförsäkringens mening, godtagbara skäl och att den egna uppsägningen i normalfallet leder till ett beslut om avstängning. LA vill även påtala att enligt handlingarna i ärendet har AA sagt upp sin heltidstjänst med 50 % från 050617. Den skriftliga uppsägningen är dagtecknad 050316. Om den information som AA erhållit har inhämtats efter den tidpunkten, så har den lämnade informationen inte medfört att AA skulle ha handlat annorlunda, utan AA har frivilligt valt att minska sin tjänst och förmodligen med anledning av de av honom anförda hälsoskälen. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Jag begränsar min prövning till att avse den fråga som föranlett remissen.

text: Arbetslöshetskassan har i sitt remissvar redovisat skälen för att i två etapper besvara ansökningar av denna art från någon, som uppbär ferielön. Jag ser inga principiella hinder för ett sådant förfaringssätt under den bestämda förutsättningen, att det av besluten klart framgår vad som åsyftas. Dessvärre var så knappast fallet i det aktuella ärendet.

text: Den grundläggande oklarheten sammanhänger med vad som i besluten anförs som ”avslagstid”. I beslutet den 23 augusti angavs, som framgått, under rubriken ”Motivering” att AA ”efter avslagstiden” – varmed åsyftas perioden fram till den 8 augusti – har ”rätt till ersättning”. Även om man genom tillägget ”på i övrigt gällande villkor” velat markera, att någon slutlig bedömning avseende den senare perioden inte gjorts utan att rätten till ersättning var beroende på utfallet av den prövning rörande andra förutsättningar som senare skulle ske, brister skrivningen i

text: tydlighet och kan för sökanden skapa intrycket, att hans ansökan bifallits i allt utom såvitt avser ferieperioden. Intrycket kan förstärkas av den omständigheten, att själva beslutsmeningen ju endast innefattade avslag beträffande perioden till och med den 8 augusti.

text: Relationen mellan de båda besluten fördunklas ytterligare av det förhållandet, att avslagsbeslutet den 30 september enligt sin lydelse omfattade inte endast den period som återstod att pröva utan hela tiden från och med den 17 juni. Då varje referens till det tidigare beslutet saknas, kan man få – den oriktiga – uppfattningen, att detta beslut skulle vara överspelat och att det nya beslutet innefattade en omprövning.

text: Remissvaret indikerar att kassan är införstådd med att besluten i berörda avseenden brast i klarhet. Jag förutsätter att man nu överger det praktiserade skrivsättet och – om man finner det angeläget att bibehålla systemet med delbeslut – tydligt markerar vad prövningen i respektive fas av förfarandet omfattar. Av det första beslutet skulle givetvis klart ha framgått, att ärendet inte var slutbehandlat utan att ett kompletterande beslut var att vänta, och av det senare beslutet skulle med tydlig hänvisning till det förra beslutet ha framgått, att den aktuella delfrågan redan avgjorts.

text: Med dessa delvis kritiska uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord: Häkte Integritet Proportionalitetsprincipen Sjukvård Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Uppsala, för flera brister i hanteringen av en intagens vistelse vid en sjukvårdsinrättning

org: jo

sammanfattning: En kvinnlig intagen i häktet Uppsala genomgick en medicinsk abort vid en sjukvårdsinrättning. Av utredningen framgår att den intagna fick bära fotfängsel under stora delar av vistelsen på sjukhus och att medföljande personal, varav en manlig, var närvarande i behandlingsrummet. Frågor om Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar i samband med intagnas vistelser vid sjukvårdsinrättningar är ofta återkommande i ärenden hos JO. ChefsJO ser därför anledning att än en gång påminna om vikten av att Kriminalvårdens riskbedömningar är individualiserade samt att säkerhetsarrangemangen vid transporter och utevistelser är anpassade efter den intagnas aktuella tillstånd och situation. Vidare understryker chefsJO att Kriminalvården bör förbereda planerade besök inom hälso- och sjukvården så att en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet. ChefsJO uttalar även att utgångspunkten måste vara att särskilt integritetskänsliga vårdsituationer ska hanteras av personal av samma kön som den intagna och att Kriminalvården bör se till att ha en bemanning som möjliggör detta. ChefsJO är kritisk till att häktet inte vidtog tillräckliga åtgärder under förberedelsen av sjukhusbesöket för att underlätta situationen för den intagna och minska behovet av bevakning och fängselanvändning under vistelsen. Häktet får även kritik för att inte ha säkerställt att kvinnlig personal fanns tillgänglig under hela sjukhusvistelsen och för bristande dokumentation.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 augusti 2018 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Uppsala, och anförde bl.a. följande:

type: stycke

text: Hon genomgick en abort under den tid som hon satt häktad. Under stora delar av genomförandet av aborten på sjukhus var hon tvungen att bära fotfängsel. Det var vidare två kriminalvårdstjänstemän, varav en manlig, närvarande i rummet hela tiden. Hon anser att agerandet var fel och gjorde situationen ännu jobbigare för henne.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, rättsenheten vid huvudkontoret, genom stf. chefen för sektionen för verksjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Region Mitt, som i sin tur inhämtat uppgifter från häktet Uppsala och det centrala kriminalvårdsregistret. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. AA häktades i februari 2018 för narkotikabrott och grovt vapenbrott. Hon hade i mars 2018 en bokad tid på sjukhusets gynekologiska mottagning för att genomgå medicinsk abort. Transporten var villkorad att ske med bevakning samt att AA skulle bära fängsel. Beslut kring bevakning och fängsel fattades utifrån en individuell säkerhetsbedömning som gjorts beträffande AA När det gäller transport/utevistelse placerades hon vid denna bedömning bl.a. i säkerhetsnivå 3 (dvs. motsvarande normal incidentrisk) och i fängselnivå 3 (skala 1–5). Av beslutet om villkor framgick att fängsel skulle bäras under hela utevistelsen och att lättnad av fängsel fick ske om det krävdes för undersökningen och bevakningsuppdraget ändå bedömdes kunna utföras. Av den lokala resplanen framgick att häktespersonalen skulle kontakta vakthavande befäl vid frågor om lättnad av fängsel. Under transporten bar AA först midjefängsel. Vid ankomst till sjukhuset bedömde häktespersonal att midjefängsel inte var lämpligt eftersom AA skulle genomgå ett medicinskt ingrepp och man bytte därför till fotfängsel. AA hade fotfängsel när hon låg i behandlingsrummet men fängslen togs bort vid de tillfällen AA behövde uppsöka toaletten. Sammandragningarna började efter ca tio timmar. När häktespersonal uppfattade att AA började få ont togs fängslen bort. Efter att det medicinska ingreppet var genomfört och undersökning av barnmorska var klar sattes fotfängsel på igen. Häktespersonalen som tjänstgjorde under sjukhustransporten var en kvinna och en man. Häktet hade innan transporten försökt ordna så att bevakningsuppdraget skulle genomföras av enbart kvinnlig personal, men det fanns inte tillräckliga personalresurser. Vid ankomst till sjukhuset bedömde medföljande personal att de behövde vara kvar i behandlingsrummet. Det fanns enbart en dörr in till rummet, men fönstren var olåsta och det fanns medicinsk utrustning i rummet. Häktespersonal var inte med inne på toaletten där AA gick in tillsammans med vårdpersonal eller i undersökningsrummet. Den man som medföljde som personal från häktet försökte dessutom agera på ett sätt som inte vållade AA obehag, bl.a. genom att hålla sig mer i bakgrunden och inte titta rakt mot henne. Häktet fick efter transporten information om att AA hade upplevt obehag under sjukhusvistelsen. Vakthavande befäl och kriminalvårdsinspektör hade därför ett samtal med AA om hur hon mådde och hur hon upplevt händelsen. AA uppgav under samtalet att hon inte mindes så mycket av ingreppet eftersom hon hade haft värkar. Hon berättade att hela situationen hade varit påfrestande för henne, men även att hon tyckte häktespersonalen skötte sitt arbete på ett bra sätt. Häktet hade också ett uppföljande samtal med tjänstgörande personal efter transporten.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 5 § HäL ska verkställigheten utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne

text: samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 1 kap. 6 § HäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 4 kap. 10 § HäL följer att en intagen får beläggas med fängsel 1. vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2. om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Av 5 kap. 1 § HäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför förvaringslokalen enligt andra stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. I Kriminalvårdens allmänna råd till 5 kap. 1 § HäL anges att villkor ska vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet. Villkor kan avse t.ex. skyldighet att följa uppgjord planering för vistelsen utanför häktet, skyldighet att under hela eller delar av vistelsen utanför häktet vistas inom ett visst geografiskt område, eller åtföljande av personal under vistelsen utanför häktet (se 5 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [2011:2] om häkte, FARK Häkte).

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Utifrån den individuella säkerhetsbedömning som har gjorts har det som villkor i samband med AA:s transport och vistelse på sjukvårdsinrättningen beslutats att fängsel skulle bäras under hela utevistelsen samt att lättnad av fängsel fick ske om det krävdes för undersökningen och under förutsättning att bevakningsuppdraget ändå kunde utföras. Lättnad av AA:s fängsel har skett både i samband med toalettbesök och när det av häktespersonal bedömdes vara nödvändigt på grund av det medicinska ingreppet och eftersom AA upplevde smärta. Det har inte varit möjligt att vid den aktuella transporten enbart låta kvinnlig häktespersonal tjänstgöra. Medföljande personal har, utifrån lokalernas utformning med bl.a. olåsta fönster och förekomsten av medicinsk utrustning, vidare bedömt att de behövde vara närvarande i behandlingsrummet. Under de särskilt integritetskänsliga situationerna närvarade häktespersonal emellertid inte. Kriminalvården har förståelse för att AA har upplevt sjukhusvistelsen som påfrestande. Det bör dock framhållas att de vidtagna åtgärderna har varit proportionerliga i förhållande till bl.a. de säkerhetsaspekter som häktespersonalen har haft att beakta vid transporten. Det har inte heller kommit fram annat än att medföljande personal har tagit största möjliga hänsyn till AA:s integritet under såväl transporten som vistelsen på sjukvårdsinrättningen.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Det stämmer inte att fotfängslet togs bort när hon skulle besöka toaletten eller när hon började få ont. Det var bara precis i slutskedet som fängslet togs bort efter att hennes mamma

text: skrikit till personalen att ta bort det. Hon hade förvarnat om ingreppet i god tid och anser att häktet borde ha kunnat ordna kvinnlig personal. Det fanns inte någon medicinsk utrustning i rummet och det låg på sjätte våningen. Den manliga vårdaren satt cirka en meter ifrån henne så oavsett vart han tittade var det obehagligt för henne. Vid flera andra sjukhusbesök under häktesvistelsen behövde hon inte ha fängsel i rum med olåsta fönster.

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över AA:s kommentarer till remissvaret. I sitt yttrande anförde myndigheten bl.a. följande:

text: Kriminalvården vidhåller den beskrivning av händelseförloppet som redogjorts för i yttrande till JO den 24 oktober 2018. Vad AA anfört i sin skrivelse till JO föranleder inte heller någon annan bedömning från Kriminalvårdens sida än vad som framgår av tidigare yttrande. Följande kommentarer kan dock lämnas när det gäller AA:s senast inlämnade skrivelse: I enlighet med vad som tidigare anförts togs fotfängsel bort vid varje tillfälle då AA behövde uppsöka toaletten. Detta skedde även när AA skulle gå in i ett annat rum för kontroll tillsammans med sjukvårdspersonal. Tjänstgörande personal känner inte igen AA:s beskrivning om att fängsel avlägsnades först efter en timme av sammandragningar och krystningar. Redan när personalen uppfattade att sammandragningarna började och AA upplevde smärta togs fotfängslen bort. Tjänstgörande personal kan inte heller minnas att AA:s mor skulle ha kommenterat användningen av fängsel. AA befann sig på sjukhuset under en förhållandevis lång tid och häktet kunde endast placera två kvinnliga vårdare under det första bevakningspasset. Efter byte av personal tjänstgjorde en man och en kvinna. Häktet ansträngde sig för att se till att enbart kvinnlig personal skulle tjänstgöra under uppdraget, men detta lyckades tyvärr inte. Vid ankomsten till behandlingsrummet bedömde tjänstgörande personal att de behövde närvara i rummet eftersom det där fanns olåsta fönster och olika slags sjukvårdsutrustning. Den manliga vårdaren försökte visa särskild hänsyn under bevakningsuppdraget, bl.a. genom att sätta sig längst bort av de två i personalen som tjänstgjorde. Han försökte även inta en mer passiv roll och hålla sig i bakgrunden. Det var den kvinnliga vårdaren som bl.a. avlägsnade fotfängslen när det behövdes. Häktets personal lämnade inte själva behandlingsrummet. Som tidigare framhållits var de emellertid inte heller närvarande vid de särskilt integritetskänsliga momenten, t.ex. när AA befann sig inne på toaletten.

text: AA fick tillfälle att kommentera det förnyade remissvaret.

text: JO begärde härefter in vissa handlingar från Kriminalvården, bl.a. dokumentation om fängselanvändning under sjukhusvistelsen. De handlingar som gavs in, bl.a. lokal resplan, fullständig säkerhetsbedömning och beslut om utevistelse, granskades i relevanta delar.

text: JO hämtade även in muntliga upplysningar från häktet, varvid det framkom att det inte finns någon annan dokumentation om fängselanvändning än den som framgår av de handlingar som JO fått tillgång till.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill dock även peka på följande bestämmelser om sekretess och fängselanvändning:

text: Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Av

text: 35 kap. 15 §

text: OSL framgår att sekretess gäller inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.

text: Av

text: 14 § häktesförordningen (2010:2011)

text: framgår att om en intagen beläggs med fängsel, ska åtgärden dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå

text: 1. vilka skälen för åtgärden är, 2. fängslets art, 3. när den intagne belades med fängsel, 4. när fängslet avlägsnades, och 5. om den intagne undersökts av läkare.

text: Av 16 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2012:6

text: ) om transportverksamheten (FARK Transport) framgår att om den transporterade personen har belagts med fängsel får åtgärden inte bestå längre än som bedöms nödvändigt i varje enskilt fall. Transportledaren ska anteckna beslutet om fängsel på färdhandlingen. Anteckningen ska innehålla uppgift om skälen för åtgärden, fängslets art, när personen belades med fängsel och när det togs bort samt om personen undersökts av läkare. Anteckningen ska skrivas under av den som har beslutat om åtgärden.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Under de senaste åren har JO i flera ärenden särskilt uppmärksammat situationen för kvinnliga intagna inom kriminalvården (se bl.a. JO 2017/18 s. 131 samt JO 2018/19 s. 165 och 184).

text: I ett av dessa ärenden granskades särskilt säkerhetsarrangemangen vid bl.a. transporter av intagna i samband med besök inom hälso- och sjukvården samt hur sådana arrangemang förhåller sig till individuella säkerhets- och riskbedömningar (JO 2017/18 s. 131). I beslutet framhöll jag att planerade besök inom hälso- och sjukvården bör förberedas så att en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet. Jag framhöll även vikten av att riskbedömningar är individualiserade samt att säkerhetsarrangemangen vid transporter och utevistelser är anpassade efter den intagnas aktuella tillstånd och situation. För

text: att det faktiska utfallet av säkerhetsarrangemangen vid genomförda utevistelser ska kunna följas upp uttalade jag även att eventuella lättnader – exempelvis i användningen av fängsel – måste dokumenteras.

text: Av Kriminalvårdens handbok om medföljande barn och gravida klienter i anstalt och häkte (

text: ) framgår bl.a. följande (s. 14 f.): För gravida och intagna med medföljande barn behöver särskild uppmärksamhet ägnas säkerhetsrelaterade moment, som exempelvis bedömning av användande av tvångsmedel. En individuell riskbedömning ska alltid göras men i allmänhet bör fängselanvändning tillämpas restriktivt. I det här ärendet kan jag konstatera att frågan om säkerhetsarrangemang vid integritetskänsliga sjukhusvistelser åter är aktuell. Det är allvarligt att AA anser sig ha blivit utsatt för en behandling av Kriminalvårdens personal som har förvärrat en för henne redan svår situation. Kriminalvården har ett uppdrag att även i vårdsituationer upprätthålla ordning och säkerhet, men det intresset måste hela tiden vägas mot kravet på respekt för den intagnes integritet och värdighet. En kontroll- eller tvångsåtgärd får som anförts ovan bara användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden.

text: Jag har förståelse för att Kriminalvården vid oplanerade sjukhusbesök har svårt att avvika från standardiserade säkerhetsarrangemang och får använda den personal som finns till hands för att hantera en hastigt uppkommen situation. Min uppfattning är dock att Kriminalvården vid planerade besök inom hälsooch sjukvården har ett stort ansvar att försöka underlätta och humanisera situationen för den intagna. Det kan innebära särskilda arrangemang under transporterna till och från sjukvårdsinrättningen, men även att Kriminalvårdens personal i samråd med sjukvården undersöker vilka åtgärder som kan vidtas för att minska behovet av kontroll- och tvångsåtgärder under vistelsen på mottagningen, exempelvis genom val av undersökningsrum (se även

text: JO 2015/16 s. 249

text: ). Syftet är givetvis att en tillfredsställande säkerhetsnivå ska kunna upprätthållas under sjukhusbesöket utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet.

text: Jag vill här även framhålla att det i en undersöknings- eller behandlingssituation ofta kommer fram uppgifter som omfattas av sekretess i förhållande till den medföljande kriminalvårdspersonalen. Den aspekten bör givetvis också vägas in i den proportionalitetsbedömning som görs. Säkerhetsbedömningen i det aktuella fallet Kriminalvården har i sitt remissvar anfört att häktet gjorde en individuell säkerhetsbedömning inför AA:s transport och vistelse på sjukhus samt att de åtgärder som vidtagits varit proportionerliga. Jag har tagit del av häktets fullständiga säkerhetsbedömning av AA, klarmarkerad den 27 februari 2018. Av den framgår bl.a. att säkerhetsnivå tre (dvs. normal incidentrisk) och fängselnivå tre (på en skala från ett till fem) gällde under transport och

text: utevistelse. Säkerhetsnivån motiverades med att ”inget tidigare dokumenterat leder till förhöjd säkerhetsnivå”. Av beslutet om beviljad utevistelse för det aktuella sjukhusbesöket i mars 2018 framgår bl.a. att fängsel ska bäras under hela utevistelsen samt att lättnader endast får ske om undersökningen är av sådan art att det är nödvändigt och att ordning och säkerhet kan upprätthållas. I den färdhandling som upprättades inför utevistelsen anges vidare samma nivåer avseende säkerhet och fängsel som i den fullständiga säkerhetsbedömningen. Det framgår även att vakthavande befäl ska kontaktas vid frågor om lättnader i fängsel. Det finns inte några uppgifter i handlingarna om att häktet har samrått med den aktuella sjukvårdsmottagningen inför besöket.

text: När det gäller utfallet av säkerhetsarrangemangen har AA och Kriminalvården lämnat delvis olika beskrivningar av omständigheterna under sjukhusvistelsen vad gäller användningen av fängsel och närvaro av personal. Trots att det är utrett att det har förekommit lättnader av fängsel under sjukhusvistelsen saknas dock helt dokumentation om detta i Kriminalvårdens handlingar.

text: Jag har ingen möjlighet att göra någon fullständig värdering av Kriminalvårdens riskbedömning i det enskilda fallet. Det är inte heller min uppgift att överpröva Kriminalvårdens beslut. Jag kan dock konstatera att häktets säkerhetsbedömning inför det aktuella sjukhusbesöket – såvitt kommit fram i ärendet – inte i något avseende avviker från den standardiserade säkerhetsbedömning som häktet tidigare hade gjort av AA Det finns därmed inte något dokumenterat stöd för att häktet vid planeringen av utevistelsen tog särskild hänsyn till den speciella och mycket integritetskänsliga vårdsituation som det var fråga om.

text: När det gäller säkerhetsarrangemangen under sjukhusbesöket så vilade ansvaret till stor del på tjänstgörande personal, som i samråd med vakthavande befäl skulle ta ställning till avvikelser från den förutbestämda planen. Även om det inte har gått att utreda vilka lättnader som vidtagits i det här fallet står det klart att AA under stora delar av sjukhusvistelsen bar fotfängsel och hade två kriminalvårdstjänstemän närvarande i behandlingsrummet. Kriminalvården har anfört att anledningen till detta bl.a. var att behandlingsrummet hade olåsta fönster och att det fanns sjukvårdsutrustning i rummet.

text: Jag vill framhålla att AA befann sig i en situation där hon måste antas ha varit särskilt sårbar och utsatt. Det har inte funnits någon förhöjd risk för rymning eller fritagning. Jag har vidare noterat att det av Kriminalvårdens egen handbok om bl.a. gravida klienter framgår att fängselanvändning bör tillämpas restriktivt. Mot den bakgrunden framstår det enligt min mening som mycket tveksamt om Kriminalvårdens riskbedömning i AA:s fall har gjorts utifrån individuella och aktuella faktorer, och om tillräcklig hänsyn har tagits till hennes integritet och värdighet.

text: Därutöver kan jag konstatera att häktet inte har vidtagit tillräckliga åtgärder under förberedelsen av sjukhusbesöket för att underlätta situationen för AA och minska behovet av bevakning och fängselanvändning under vistelsen. Enligt

text: min mening borde häktet i förväg ha samrått med sjukvårdsinrättningen om möjligheterna att t.ex. välja ett behandlingsrum utan olåsta fönster eller onödig medicinsk utrustning. Mycket talar för att bättre förberedelser från häktets sida skulle ha bidragit till att en tillfredsställande säkerhetsnivå kunnat upprätthållas på ett mindre ingripande sätt. Jag är kritisk till häktets bristfälliga handläggning i det avseendet.

text: Närvaron av manlig personal När det gäller bl.a. skyddsvisitationer har JO tidigare uttalat att utgångspunkten måste vara att dessa ska hanteras av personal av samma kön och att Kriminalvården bör se till att ha en bemanning som möjliggör detta (se t.ex. protokollet från en inspektion av häktet Helsingborg, JO:s ärende dnr 4850-2012). Enligt min mening gör sig samma resonemang gällande även när det gäller andra integritetskänsliga situationer, t.ex. vissa besök inom hälso- och sjukvården.

text: Jag noterar vidare att det finns internationella regler om behandlingen av kvinnliga intagna, där det ges uttryck för en mycket restriktiv syn på kriminalvårdspersonals närvaro vid medicinska undersökningar inom kvinnosjukvård samt även anges att om personal måste närvara vid sådana undersökningar ska det vara kvinnlig personal (se FN:s s.k. Bangkokregler för behandlingen av kvinnliga fångar, regel 11.1–2). Internationella standarder av detta slag bör givetvis beaktas vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall, liksom i Kriminalvårdens arbete med riktlinjer och rutiner.

text: Kriminalvården har anfört att häktet ansträngde sig för att se till att enbart kvinnlig personal skulle närvara under hela sjukhusvistelsen men att det inte lyckades. Jag noterar i det avseendet att det redan av den lokala resplanen framgår att besöket – som inleddes klockan åtta på morgonen – kunde pågå hela dagen. Det framstår därmed inte som att tidsutdräkten kan ha kommit som en överraskning för häktet.

text: Jag anser att häktet Uppsala, som är ett medelstort häkte med ett 60-tal anställda, med tanke på det särskilt integritetskänsliga sjukhusbesöket och den förberedelsetid som gavs, borde ha säkerställt att kvinnlig personal fanns tillgänglig under hela den tid som utevistelsen skulle kunna pågå. Häktet kan inte undgå kritik för sin bristande planering i denna del.

text: United Nations’ Rules for the Treatment of Women Prisoners and Non-custodial Measures for Women Offenders (Resolution 65/229, antagen av FN:s generalförsamling den 21 december 2010).

text: Dokumentation av fängsel under sjukhusvistelsen Avslutningsvis vill jag peka på att min granskning av det här ärendet har försvårats av avsaknaden av en korrekt och utförlig dokumentation om säkerhetsarrangemangen under sjukhusvistelsen, t.ex. lättnader i fängselanvändning.

text: Jag har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att Kriminalvården dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt, bl.a. för att man i efterhand ska kunna se vad som hänt och bedöma om myndigheten har agerat rätt. Det är viktigt såväl för de enskilda personer som är föremål för myndighetens åtgärder som för Kriminalvården och dess personal. Dokumentation är vidare en förutsättning för insyn och såväl intern som extern kontroll av verksamheten. Jag är mycket kritisk mot häktets brister i det avseendet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Häkte

title: Handläggningen av en intagens begäran om utlämnande av ett placeringsunderlag m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 september 2009 och kompletterades den 22 oktober 2009, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Salberga. Han anförde bl.a. följande. Ett brev som den 5 september 2009 lämnades av intagna till klientansvarig har förkommit. Brevet handlade om personalens bemötande mot intagna. Ett placeringsunderlag daterat den

text: 18 september 2009, som han fick del av, innehöll flera felaktiga uppgifter. Han begärde att få en kopia av placeringsunderlaget, men har ännu inte fått detta. Under den tid som han varit intagen i häktet, cirka två månader, har han begärt att få kopior och skriftliga svar på olika hemställningar. Han har emellertid inte fått några kopior av hemställningarna. Flertalet av dessa har han inte heller fått något svar på.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Mitt, genom dåvarande regionchefen BB, följande.

text: Kriminalvården, region Mitt har inhämtat uppgifter från tf. kriminalvårdsinspektör CC. Hon uppger följande.

text: Angående inlämnat brev

text: CC talade med AA om hans missnöje med viss personals uppträdande utifrån vad som framkom i brevet. Han tyckte att personalen skulle vara glad på jobbet. I samtalet förklarade CC att varje person är olika och att detta i sin tur påverkar hur man uppfattas. En persons sinnesstämning kan också skifta från dag till dag. Hon förklarade att de krav hon ställer på personalen är att de ska göra sitt jobb och ha ett korrekt bemötande mot alla intagna. Hon uppfattade det som att AA var nöjd med samtalet och att de förstod varandra. I samtal med andra häktade som vistades i häktet Salberga under den tid som AA var intagen där, har hon fått intrycket av att åsikterna i brevet i hög grad var AA:s egen uppfattning och att innehållet inte speglade samtliga intagnas åsikter.

text: Angående upprättat placeringsunderlag

text: När AA delgavs placeringsunderlaget, uppmärksammade han att det fanns uppgifter i placeringsunderlaget som inte stämde. Personalen rättade då till de felaktiga uppgifterna och delgav därefter AA placeringsunderlaget med korrekta uppgifter. Ett placeringsunderlag som inte är fastställt fungerar som en arbetskopia och när ändringar görs så försvinner tidigare införda uppgifter. När ändring i placeringsunderlaget görs strimlas tidigare utskrifter då de inte längre är gällande. Detta har AA fått förklarat för sig och är anledningen till att han inte kunnat få någon kopia på det placeringsunderlag han först blev delgiven.

text: Angående inlämnade hemställan

text: De hemställan som lämnas in behandlas i tur och ordning och enligt det regelverk som finns. CC har frågat all sin ordinarie personal hur de gör i det fall en intagen begär en kopia av en inlämnad hemställan. Samtliga uppger att de lämnar en kopia på inlämnad hemställan. Eftersom det endast finns en kopiator på bottenvåningen i häktes hus 10 så kan de oftast ej ordna en kopia omedelbart, en viss handläggningstid krävs. Normalt får de dock en kopia samma dag, senast dagen efter.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: CC har i samtal med AA besvarat hans synpunkter på personals uppträdande. Hon har uppfattat att han var nöjd med detta samtal. Under våren 2009 har regionjurister haft utbildning för samtliga tillsvidareanställda vid anstalten och häktet Salberga, där bl.a. frågor om tillhandahållande av kopior av allmänna handlingar tagits upp. AA:s påstående om att han inte fått svar på en del inlämnade hemställan är för opreciserade för att närmare kunna bemötas. Hanteringen av placeringsunderlaget har gjorts på ett korrekt sätt, efter kommunicering har rättelse gjorts.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 31 mars 2011 anförde chefsJO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Brevet till klientansvarig Av Kriminalvårdens remissvar framgår att det aktuella brevet inte förkommit. Mot bakgrund av vad Kriminalvården anfört om personalens bemötande mot intagna finner jag inte skäl att kommentera AA:s klagomål i denna del. Jag konstaterar endast att det som har framkommit genom utredningen inte ger anledning till kritik.

text: Placeringsunderlaget Av utredningen framgår att AA begärde att få en kopia av det placeringsunderlag han först fick del av. Han fick emellertid förklarat för sig att hans önskemål inte kunde tillgodoses och varför så var fallet.

text: Enligt Kriminalvården är ett placeringsunderlag som inte fastställts att anse som en arbetskopia som inte sparas när ändringar görs i underlaget. För att denna rutin ska kunna godtas krävs att det ännu inte fastställda placeringsun-

text: derlaget inte är att betrakta som en allmän handling. En allmän handling får nämligen inte förstöras, göras oläslig eller utplånas om det inte finns ett gallringsbeslut. Frågan är således hur det förhåller sig med placeringsunderlagets karaktär i detta fall.

text: Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Av

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF framgår att en handling är allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: I

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF föreskrivs att en handling anses upprättad hos myndighet, när den har expedierats. Handling som ej har expedierats anses upprättad när det ärende till vilken den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen ej hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts.

text: Av

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF framgår att utkast eller koncept till myndighets beslut eller skrivelse och annan därmed jämställd handling som ej har expedierats inte anses som allmän handling, såvida den inte tas om hand för arkivering.

text: Avgörande för huruvida ett placeringsunderlag som inte fastställts är att anse som en allmän handling är om det förhållandet att AA fått del av underlaget innebär att handlingen därigenom får anses expedierad enligt

text: 2 kap. 7 §

text: TF och därför blivit allmän.

text: Vad som avses med att en handling är expedierad framgår inte av TF. Av bl.a. förarbeten och doktrin framgår emellertid att en handling inte under alla omständigheter anses expedierad för att en person som inte tillhör myndighetsorganisationen får del av den. Sålunda anses s.k. delning inte utgöra en expedition i TF:s mening. Med delning avses att man under beredningen av ett ärende tar del av synpunkter från t.ex. olika experter.

text: För egen del konstaterar jag att inhämtandet av synpunkter från den intagne närmast framstår som en del av utredningen inför fastställandet av ett placeringsunderlag. Jag kan således acceptera ett synsätt som innebär att ett ej fastställt placeringsunderlag inte är en allmän handling trots att den intagne fått del av det. Ytterst är dock detta en fråga för domstol att besvara.

text: Om en myndighet gör bedömningen att en handling inte kan lämnas ut, t.ex. på grund av att den inte är allmän, ska den som begärt att få ut den emellertid informeras om detta. Han ska också, enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Sökanden har rätt att få ett beslut som går att överklaga oavsett vad som är grunden för att inte lämna ut efterfrågade handlingar. Att

text: myndigheten ska upplysa sökanden om hur han kan överklaga ett avslagsbeslut följer av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Det framgår inte av utredningen att Kriminalvården informerat AA om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att han ska kunna överklaga beslutet. Kriminalvården kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Inlämnade hemställningar AA har gjort gällande att han begärt att få kopior av sina hemställningar, men inte fått några. Flertalet av hemställningarna har han enligt egen uppgift inte heller fått något svar på. Kriminalvården har inte i detalj bemött AA:s påståenden. Det som AA har anfört i denna del är inte tillräckligt preciserat för att jag ska kunna göra något uttalande. Jag anser inte att det finns tillräckliga skäl att genom ytterligare utredning försöka få klarhet i saken.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inte någon ytterligare åtgärd.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: En polis har beslutat om husrannsakan i en bil utan att det var fara i dröjsmål

sammanfattning: Polismyndigheten fick ett anonymt tips om att en man förvarade narkotika i sin bil. En polispatrull åkte till en parkering där mannen befann sig och inledde ett samtal med honom. Polisernas misstankar om att det fanns narkotika i mannens bil stärktes och en av poliserna beslutade att en husrannsakan skulle genomföras i bilen. Beslutet om husrannsakan dokumenterades inte. Ett beslut om husrannsakan ska i första hand meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. En polis får dock besluta om en husrannsakan om det är fara i dröjsmål. Fara i dröjsmål föreligger typiskt sett om ändamålet med åtgärden skulle gå förlorat om ett beslut av en behörig beslutsfattare måste avvaktas. JO uttalar att bedömningen om det är fara i dröjsmål ska göras utifrån förhållandena i det enskilda fallet och att det måste finnas någon faktisk omständighet som talar för att beslutet inte kan vänta för att det ska vara fråga om fara i dröjsmål. JO konstaterar att det inte var någon fara i dröjsmål när beslutet om husrannsakan fattades och att poliserna därför borde ha kontaktat en undersökningsledare för ett beslut i frågan. Polismyndigheten kritiseras för att husrannsakan genomfördes utan att detta gjordes. Polismyndigheten kritiseras också för att husrannsakan inte dokumenterades.

text: Bakgrund och anmälan

text: AA arbetade som väktare och hade parkerat sin bil i anslutning till en butik i avvaktan på att butiken skulle stänga. Polismyndigheten hade fått ett anonymt tips om att AA missbrukade narkotika och förvarade narkotika i bilen. En polispatrull åkte därför till platsen och inledde ett samtal med AA om hans påstådda narkotikamissbruk.

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot polisernas agerande. Han bifogade en film från händelsen av vilken det i huvudsak framgår följande. Tre poliser kom fram till AA som stod bredvid sin bil. Under polisernas samtal med AA tittade två av poliserna in genom bilens sidoruta. En stund senare öppnade AA bilens bakdörr och en av poliserna böjde sig in i bilen och letade igenom baksätet för att sedan öppna en av framdörrarna och leta i framsätet. En annan polis öppnade den andra bakdörren och tittade in i bilen.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig över grunden för ingripandet mot AA och hur det dokumenterats. Inför yttrandet hade de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från polisassistenterna CC och DD.

text: Identiteten på AA fastställdes och frågor ställdes kring hans narkotikaanvändning. AA nekade först till att använda narkotika men han ändrade sig sedan och medgav att han brukat cannabis för något år sedan. AA reviderade sedan ytterligare en gång uppgiften om sin narkotikaanvändning till att medge att han brukat narkotika utomlands för 3-4 veckor sedan. Poliserna kände narkotikalukt från bilen. AA rörde sig mot bilen och beslut om husrannsakan fattades av polisman med anledning av fara i dröjsmål, då det befarades att AA skulle kunna undanröja bevis. Polisassistenterna tittade in i bilen och kände cannabisdoft. Några fynd av narkotika gjordes dock inte vid undersökningen av bilen. Polispatrullen blev därefter beordrad till Flemingsberg med anledning av en omfattande polisinsats vid en skjutning. Dokumentationen kring kontrollen av AA:s bil blev bortglömd med anledning av arbetet kring skjutningen.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndigheten noterar att den undersökning som genomfördes av AA:s bil var förhållandevis begränsad, både i tid och omfattning. Undersökningen får dock anses ha utgjort en husrannsakan i den mening som avses i 28 kap. 1 § [

text: rättegångsbalken

text: ]. Det finns inte någon dokumentation om vilka överväganden som lades till grund för beslutet att genomföra aktuell husrannsakan. Förutsättningarna att i efterhand bedöma om det förelåg grund för åtgärden är därmed mycket begränsade. Poliserna har i anledning av anmälan till JO uppgett att de misstänkte att AA hade gjort sig skyldig till narkotikabrott. Mer konkret synes brottsmisstanken ha innefattat att AA förvarade narkotika i bilen. Poliserna synes sammanfattningsvis ha grundat brottsmisstanken på i huvudsak följande omständigheter. De hade fått ett anonymt tips om att AA förvarade narkotika i bilen. Det luktade marijuana från bilen. De som brukar narkotika i fordon försöker ofta vädra ut doften efter att ha brukat i bilen. AA:s bil hade rutorna nedvevade. AA uppgav först att han inte brukar narkotika men ändrade sig efter följdfrågor och uppgav att han brukat narkotika för några veckor sedan. AA rörde sig mot bilen och det fanns risk för att han kunde förstöra bevismaterial. Det ska finnas konkreta omständigheter till stöd för en misstanke om innehav för att en husrannsakan ska kunna göras. Huruvida skäl för en husrannsakan föreligger eller inte kan dock ofta vara en svår bedömningsfråga, där olika omständigheter får vägas mot varandra och ett visst utrymme för skilda uppfattningar naturligt nog kan finnas. Därför bör viss försiktighet iakttas vid en bedömning i efterhand. Ett anonymt tips kan inte ensamt utgöra grund för husrannsakan … JO har uttalat att skälig misstanke om narkotikabrott genom innehav i bostaden inte enbart kan grundas på ett antagande om att den som missbrukar narkotika som regel även förvarar narkotika i bostaden … Enligt Polismyndigheten är det därför rimligt att anta att det för en sådan misstanke inte heller är tillräckligt med ett anonymt tips om att en person förvarar narkotika i sin bil i förening med att personen i fråga själv vidgår att han eller hon missbrukar narkotika.

text: Det synes vara samtalet med AA samt lukt från bilen som stärkte polisernas misstanke om brott. Någon kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av AA har inte förekommit, så något innehav eller bruk har inte styrkts på dessa grunder. Polismännen synes inte heller i samtalet med AA innan beslutet om husrannsakan ha ställt några frågor om att AA skulle förvara narkotika i sin bil. Även vid en försiktig bedömning i efterhand föreligger enligt Polismyndigheten viss tveksamhet om de övriga omständigheter som poliserna har redovisat kan anses vara sådana konkreta omständigheter som utgjorde skälig grund för misstanke om att AA förvarade narkotika i bilen. Polismyndigheten anser emellertid att det som framkommit i utredningen inte ger underlag för att i efterhand konstatera att polismännens bedömning har legat utanför ramen för det godtagbara bedömningsutrymme som måste finnas. Varken polisernas redogörelser eller det som framkommer i filmen tyder på att situationen var sådan att AA genom sitt agerande riskerade att förstöra eventuella bevis i bilen. Någon fara i dröjsmål synes därmed inte ha förelegat. Eftersom situationen inte var sådan att en polisman själv fick fatta beslut om husrannsakan, borde en undersökningsledare ha kontaktats. Det är naturligtvis inte godtagbart att det inte har upprättats protokoll över husrannsakan eller anmälan rörande brottsmisstanken mot AA. Att patrullen beordrades på ett brådskande ärende direkt i anslutning till den nu aktuella händelsen föranleder ingen annan bedömning. Polismyndigheten anser att patrullen så snart som möjligt borde dokumenterat händelsen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser om husrannsakan i brottsutredande syfte finns bl.a. i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa får husrannsakan göras hos den som är skäligen misstänkt för brottet, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (se

text: 28 kap. 1 §

text: RB).

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att det, för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott, krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad brottsmisstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383.) Misstanken får dock aldrig grundas på omständigheter som saknar relevans för frågan om brottsmisstanken, t.ex. att det brådskar att genomföra en åtgärd (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 611).

text: JO har uttalat som en princip att uppgifter som lämnas i anonyma anmälningar eller tips inte ensamma kan läggas till grund för en bedömning av om det finns förutsättningar för t.ex. en husrannsakan (se t.ex. JO 1991/92 s. 44 och 108).

text: Beslut om husrannsakan ska i första hand meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten (

text: 28 kap. 4 § första stycket

text: RB). En polis får dock besluta om en sådan åtgärd om det är fara i dröjsmål (

text: 28 kap. 5 §

text: RB). Någon definition

text: i lag av fara i dröjsmål finns inte, och i förarbetena till bestämmelsen utvecklas inte närmare vad som avses med uttrycket. Rent allmänt kan emellertid sägas att det är fara i dröjsmål om ändamålet med åtgärden skulle gå förlorat om den fick vänta till dess polisen fått ett beslut av en behörig beslutsfattare. Det ska alltså vara fråga om ett brådskande fall. Om polisen har praktiska möjligheter att hinna kontakta t.ex. en undersökningsledare är det som regel inte fråga om ett brådskande fall. Omständigheterna på platsen kan dock vara sådana att polisen genast måste använda tvångsmedlet för att bevisning inte ska gå förlorad. Som exempel på det kan nämnas att en husrannsakan omedelbart måste göras i en bil för att narkotika eller smuggelgods inte ska skaffas undan. (Se bl.a. JO 1997/98 s. 133,

text: SOU 1995:47 s. 165

text: f. och Gunnel Lindberg, a.a., s. 629 f.)

text: Bedömningen om det är fara i dröjsmål ska göras utifrån förhållandena i det enskilda fallet och det måste finnas någon faktisk omständighet som talar för att beslutet inte kan vänta för att det ska vara fråga om fara i dröjsmål.

text: Det ska föras protokoll över en husrannsakan där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den anges (se

text: 28 kap. 9 §

text: RB). Det är av stor vikt ur rättssäkerhetsoch kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant. Av protokollet ska det bl.a. tydligt framgå vilka brottsmisstankar som föranlett husrannsakan och vilka omständigheter som legat till grund för beslutet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72). Om en polis fattat beslutet på grund av fara i dröjsmål ska det av protokollet också framgå varför det var fara i dröjsmål. Det är viktigt att dokumentationen görs i så nära anslutning till husrannsakan som möjligt (se JO 2017/18 s. 282).

text: Bedömning

text: Husrannsakan Av utredningen i ärendet framgår att poliserna genomförde en husrannsakan i AA:s bil. Poliserna har inte upprättat något protokoll över åtgärden och det finns således ingen dokumenterad uppgift om vilket brott AA ansågs vara misstänkt för och vilka omständigheter som låg till grund för beslutet om husrannsakan. Detta försvårar min granskning av ärendet.

text: Polismyndigheten har, utifrån polisernas uppgifter, utgått från att den konkreta brottsmisstanke som låg till grund för beslutet var att AA förvarade narkotika i sin bil. Jag har inte tillräckligt underlag för att ha någon annan utgångspunkt än Polismyndigheten när det gäller den frågan. En misstanke om ett sådant narkotikabrott kan i och för sig ligga till grund för ett beslut om en husrannsakan.

text: För att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott måste det, som redovisats ovan, finnas konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser – i det här fallet att AA förvarade narkotika i bilen. Jag uppfattar poliserna på det sättet att de omständigheter som låg till grund för misstanken och beslutet om husrannsakan

text: var ett anonymt tips om att AA bl.a. skulle förvara narkotika i bilen och att polisen kände lukt av marijuana från bilen samt att AA uppgav att han rökt marijuana i samband med en utlandsvistelse några veckor tidigare.

text: I likhet med Polismyndigheten känner jag en viss tveksamhet om dessa förhållanden utgjorde sådana konkreta omständigheter som innebar att det fanns skäl att misstänka att det fanns narkotika i bilen. Med beaktande av det bedömningsutrymme som finns i denna typ av frågor finns det emellertid inte anledning att kritisera Polismyndigheten för bedömningen att brottsmisstanken mot AA i sig kunde ligga till grund för att det fanns förutsättningar att genomföra en husrannsakan.

text: För att en polis ska få besluta om en husrannsakan krävs det dock att det är fara i dröjsmål. Det hade t.ex. kunna vara fallet om AA varit på väg att lämna platsen med bilen. Att det fanns en sådan risk har de inblandade poliserna emellertid inte påstått. De har inte heller på något annat sätt konkretiserat varför de ansåg att ett beslut av t.ex. en jourhavande polisiär förundersökningsledare inte kunde inhämtas och att det därför var fara i dröjsmål. Jag delar Polismyndighetens bedömning att det inte kommit fram något som tyder på att situationen var sådan att AA genom sitt agerande riskerade att förstöra eventuella bevis i bilen. Någon fara i dröjsmål fanns det således inte. Poliserna borde därför ha kontaktat en undersökningsledare för ett beslut om husrannsakan. Polismyndigheten ska kritiseras för att husrannsakan genomfördes utan att detta gjordes.

text: Dokumentation Som framgår av utredningen har inget protokoll upprättats över husrannsakan. Det tycks ha berott på att polispatrullen beordrades på ett brådskande ärende och därför glömde bort att dokumentera ingripandet. Det ursäktar emellertid inte att åtgärden inte har dokumenterats.

text: Avsaknaden av dokumentation har, som tidigare nämnts, försvårat min granskning av ärendet. Det finns därför skäl att framhålla att det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Polismyndigheten ska kritiseras även för att husrannsakan inte dokumenterades.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Beslut Underrättelse

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Kumla, om ifrågasatt omhändertagande av personlig tillhörighet

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 juli 2019 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Kumla, och anförde bl.a. följande.

text: Han blev ombedd av fem kriminalvårdare att lämna ifrån sig sin ring som han hade på sig. När han frågade vem som hade fattat beslutet och på vilka skäl fick han svaret att ringen skulle tas om hand av säkerhetsskäl. De uppgav också att ringen hade ett visst värde, vilket de dock inte ville intyga skriftligt. Ringen togs från honom med våld utan att det fanns något beslut om att den skulle omhändertas. Han blev rapporterad för att han inte ville lämna ifrån sig ringen frivilligt.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom stf regionchefen, i huvudsak följande.

text: Sakförhållanden Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från verksamhetsområdet (VO) Kumla samt Kriminalvårdens klientadministrativa system Kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Personal uppmärksammade hur AA hade på sig en klackring. Personal gjorde bedömningen att ringen var av en sådan beskaffenhet att den kunde utgöra en säkerhetsrisk, den skulle t.ex. kunna användas som ett knogjärn. Vidare bedömde personal av ringens utformning att den inte var av ringa värde, och således skulle kunna användas som en handelsvara eller vara stöldbegärlig. Därför kallades AA in i vaktrummet och ombads att lämna ifrån sig ringen till personal. Personal förklarade också anledningen till detta för AA. Emellertid vägrade AA att ta av sig ringen och ville istället gå tillbaka till avdelningen. Flera stycken i personalgruppen påtalade för AA att han var tvungen att lämna från sig ringen, men AA fortsatte att vägra. Personal tillkallade hjälp från fler personal. När dessa var på plats lämnade AA efter en stund från sig ringen och gick tillbaka in på avdelningen. Personal som var närvarande vid tillfället har i samtal uppgett att inget våld förekom i den aktuella situationen och att ingen fysisk kontakt mellan personal och AA förekom överhuvudtaget. AA tog till sist självmant av sig ringen.

text: Anstalten Kumla har inte funnit skäl att betvivla de uppgifter som personalen har lämnat. Med anledning av händelsen upprättades en redogörelse för misstänkt misskötsamhet och den 22 juli 2019 tilldelades AA en varning enligt 12 kap. 1 § FäL för att inte ha följt personalens anvisningar. Ringen skickades till AA:s effekter och anteckningar om omhändertagandet gjordes i kriminalvårdsregistret. Något beslut om återkallande av innehav fattades inte eftersom AA inte hade något beslut om godkänt innehav för den aktuella ringen.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 5 kap. 1 § FäL framgår att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten, eller 2. antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Av 5 kap. 2 § FäL framgår att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. En intagen får inte utan särskilt medgivande disponera pass och pengar som omhändertagits enligt första stycket.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är av största vikt att personal inom Kriminalvården agerar sakligt och korrekt och bemöter intagna med respekt. Anstalten Kumla har tillbakavisat de uppgifter som AA i sin anmälan har uppgett om att personal genom våld har avtvingat honom ringen. Några brister i bemötandet av AA i den aktuella situationen har inte framkommit. Det har inte heller framkommit några brister i hanteringen eller dokumentationen kring omhändertagandet av ringen.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Ringen väger ca sju gram och kan troligen inte användas som knogjärn. Det framgår tydligt att det inte förekom något våld från hans sida. Han lämnade ifrån sig ringen självmant efter att han blivit hotad med att bli fråntagen rätten att ta emot besök och med isolering. Han vill att varningen tas bort. Kriminalvårdarna som tog ringen hade inget skriftligt beslut att uppvisa.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill dock tillägga följande.

text: I

text: 14 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: anges att när tillhörigheter som den intagne inte får ta emot och inneha omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: ) ska den intagne underrättas. Av samma bestämmelse följer att Kriminalvården ska dokumentera vad som har omhändertagits.

text: När personliga tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha omhändertas ska, om möjligt, två tjänstemän medverka (5 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse).

text: Bedömning

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak eller uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Det finns inte skäl att frångå den principen i detta fall. Jag finner alltså inte anledning att uttala mig om det fanns fog för att omhänderta ringen och tar inte heller ställning till beslutet att tilldela AA en varning.

text: När det gäller kriminalvårdarnas bemötande vid omhändertagandet av ringen har AA:s uppgifter i anmälan tillbakavisats av Kriminalvården och dessutom i viss mån återtagits av AA i hans kommentar till remissvaret. Mot den bakgrunden anser jag inte att utredningen ger stöd för att det vid omhändertagandet har förekommit något våld eller annat olämpligt beteende som förtjänar kritik.

text: Det finns inget krav på att Kriminalvården ska uppvisa ett skriftligt beslut i samband med ett omhändertagande av en personlig tillhörighet som den intagne inte har meddelats ett positivt beslut att inneha. Däremot ska ett formellt beslut fattas om en intagen begär att få inneha en viss personlig tillhörighet. Den intagne bör, enligt min uppfattning, informeras om möjligheten att göra en sådan begäran. (Jfr

text: JO 2002/03 s. 160

text: Som har framgått av den tidigare redogörelsen ska Kriminalvården dokumentera vad som omhändertas och underrätta den intagne om omhändertagandet. Enligt Kriminalvårdens Handbok om personliga tillhörigheter fängelse (

text: ) ska underrättelsen vara skriftlig. Kriminalvården har i sitt remissvar angett att det inte förekommit några brister i dokumentationen och hanteringen av det aktuella omhändertagandet. Jag förutsätter därför att det, i enlighet med de föreskrivna rutinerna, utöver dokumentation i Kriminalvårdsregistret också har överlämnats en skriftlig underrättelse till AA

text: Med den nyss nämnda anmärkningen kan jag konstatera att det som har kommit fram inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Fråga om militära chefers ansvar i samband med ett "prov" vid vilket yngre värnpliktiga tvingats äta hundmat

text: Justitieombudsmannen Jan Pennlöv

text: Fråga om militära chefers ansvar i samband med ett ”prov” vid vilket yngre värnpliktiga tvingats äta hundmat

text: I ett beslut den 12 januari 2001 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: Med anledning av uppgifter i en artikel i Värnpliktsnytt om att värnpliktiga i samband med ett s.k. inträdesprov tvingats äta hundmat beslutade jag att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försvarsmakten för utredning och yttrande. I remissvaret anförde Försvarsmakten genom överbefälhavaren, generalen AA, bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Av ett reportage i Värnpliktsnytt framgår bl a att några värnpliktiga några veckor efter det att de hade ryckt in vid hundenheten på Muskö skulle ha väckts och slitits upp ur sängarna mitt i natten av andra värnpliktiga som ryckt in tidigare. De således väckta värnpliktiga skulle sedan som ett slags inkilningsprov ha uppmanats att i hundgården äta hundmat som hade ställts fram ivrigt påhejade av sina äldre medvärnpliktiga. I reportaget framhålls vidare att den numera pensionerade hundgårdschefen på väggen på sitt kontor hade haft ett fotografi på värnpliktiga som åt hundmat. Fotografiet skulle ha tagits några år tidigare. Även instruktören på hundenheten skulle enligt reportaget ha känt till inkilningsprovet. Såväl hundgårdschefen som instruktören förklarar i reportaget att de tar avstånd från all form av pennalism och att förfarandet med att tvinga värnpliktiga att äta hundmat inte kan accepteras.

text: Yttrande

text: Av chefens för Ostkustens marinkommando yttrande framgår att såväl han som ansvariga befäl i hundgården med skärpa förbjuder den i reportaget aktuella formen av inträdesprov. Chefen för Ostkustens marinkommando har genom samtal med företrädare för de värnpliktiga och för de befäl som är knutna till hundenheten låtit utreda den i Värnpliktsnytt omskrivna aktiviteten. Härvid har det framkommit att aktiviteten, som är ett av de värnpliktiga påhittat s.k. inträdesprov, trots uttryckligt förbud från ansvarigt befäl, verkligen har ägt rum. Det torde vara fråga om samma typ av rituell invigningsceremoni som förekommer i skolvärlden och där går under benämningen nollningstradition. Aktiviteten har av de värnpliktiga mest upplevts som en ”kul grej” och varit frivillig.

text: Av utredningen framgår att det s.k. inträdesprovet, trots uttryckligt förbud, har ägt rum i det fördolda och på sådana tider då berörda värnpliktiga varit utan tillsyn av befäl. Ett sätt att förhindra eller åtminstone försvåra icke önskvärda aktiviteter är att Försvarsmakten övervakar de värnpliktiga även på icke ordinarie tjänstgöringstid. Försvarsmakten anser dock inte att det skall vara nödvändigt allra helst som de värnpliktiga uppnått myndig ålder. En fråga, som aktualiseras är om någon, befäl och/eller värnpliktig genom händelsen skulle ha gjort sig skyldig till en förseelse eller eventuellt ett brott. Såvitt avser befälen framgår det av den utredning som Ostkustens marinkommando företagit att ingen känner till att ”inträdesprovet” skulle ha genomförts på senare tid. Enligt reportaget i Värnpliktsnytt har en värnpliktig, som numera ryckt ut, uppgett för reportern att befälen visst kände till inträdesproven och att de också skulle ha diskuterat saken med de som arrangerat proven. Vad de skulle ha diskuterat framgår dock inte. Möjligen kan det förhålla sig så att befälen fått kännedom om inträdesprovet och därvid för de värnpliktiga som arrangerat detsamma förklarat att denna form av inträdesprov är förbjuden. Av utredningen framgår också att ansvariga befäl bestämt förbjudit aktiviteten i fråga. Av reportaget i Värnpliktsnytt framgår att den nu pensionerade chefen för hundgårdsenheten på väggen på sitt kontor hade ett fotografi utvisande ett ”inträdesprov” från ett tidigare tillfälle. På förfrågan har denne uppgett att sådana aktiviteter visserligen inte får förekomma men att han ändå inte anser det vara fel att på väggen ha en bild på värnpliktiga som äter hundmat. Såvitt gäller de värnpliktigas agerande skall enligt

text: 8 § lagen (1994:1811)

text: om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. en disciplinansvarig som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad han eller hon på grund av instruktioner, förmäns eller andra chefers order eller i övrigt skall iaktta i tjänsten åläggas disciplinpåföljd för disciplinförseelse. För att det skall vara fråga om en disciplinförseelse förutsätts det dock att den värnpliktige åsidosatt vad han skall iaktta i tjänsten. I Försvarsmaktens handbok om disciplin- och ersättningsärenden samt vissa andra rättsärenden inom Försvarsmakten, 1999 års utgåva, har begreppet ”i tjänsten” närmare utvecklats. Där anges bl a att ”begreppet ’i tjänsten’ inte innebär en inskränkning till någon verksamhet som bedrivs på vad som allmänt kan betecknas som tjänstetid utan har en vidare innebörd. Därför måste även förseelser som en disciplinansvarig begår på icke tjänstetid under vissa förutsättningar också falla in under disciplinlagstiftningens tillämpningsområde. Det innebär att en disciplinansvarig som åsidosätter en föreskrift på fritid också kan åläggas en disciplinpåföljd. Exempel härpå kan vara om en värnpliktig blir utsatt för trakasserier i form av ofredande från en annan värnpliktig på fritid i en militär förläggning eller på kasernområdet. Det får ligga i sakens natur eller följa av interna föreskrifter att en disciplinansvarig inte skall ofreda en annan disciplinansvarig inom en militär förläggning.”

text: Av utredningen från Ostkustens marinkommando framgår att inträdesprovet inte har ägt rum på tjänstgöringstid men väl på militärt område. Vidare framgår att befäl knutna till hundenheten hävdar att förbud mot alla former av inträdesprov med skärpa meddelats de värnpliktiga. Det innebär att de värnpliktiga som arrangerat inträdesprovet medvetet trotsat befälens förbud. Deras agerande, som av en del medvärnpliktiga säkerligen upplevts som trakasserier, torde därmed vara att anse som en förseelse i tjänsten och bör föranleda en disciplinpåföljd.

text: Avslutning

text: Försvarsmakten finner det beklagligt att sådana rituella invigningsceremonier som det aktuella inträdesprovet, trots uttryckligt förbud, också gjort entré inom värnpliktsleden. Försvarsmakten kan inte acceptera att värnpliktiga trakasseras av andra värnpliktiga, vare sig inom eller utanför militärt område. En, om än resurskrävande, möjlighet att förhindra aktiviteten i fråga på militärt område vore att övervaka de värnpliktiga dygnet runt. Det vore dock att visa bristande tillit till de värnpliktigas förmåga att själva ta ansvar för sin fritid.

text: Försvarsmakten tror inte heller att en permanent tillsyn skulle uppskattas av de värnpliktiga. Däremot skall, om det kommer till befälens kännedom att värnpliktiga på militärt område utsätts för liknande inträdesprov, ett disciplinärt förfarande inledas mot de som arrangerat aktiviteten. Försvarsmakten anser inte att något befäl kan lastas för det inträffade. Vad gäller uppgiften i reportaget om att den numera pensionerade hundgårdschefen på väggen på sitt kontor skulle ha haft ett fotografi på ”Inträdesprovet” anser Försvarsmakten att, oavsett om bilden fått hänga kvar av aningslöshet eller rent oförstånd, det likafullt varit klart olämpligt och ägnat att förmedla ett felaktigt intryck till de värnpliktiga om av vad som är tillåtet.

text: Bedömning

text: Mobbning, pennalism och andra former av trakasserier av totalförsvarspliktiga i samband med plikttjänstgöring är oacceptabla företeelser. Uppkomsten av sådana missförhållanden måste motverkas med kraft och de måste stävjas om de trots allt uppträder. Försvarsmakten har på sitt område ett betydande ansvar härvidlag.

text: Av utredningen framgår att det aktuella s.k. inträdesprovet, trots uttryckligt förbud från ansvarigt befäl, verkligen har ägt rum. Som framgår av remissvaret skulle det inträffade kunna vara att bedöma som disciplinförseelse. Enligt

text: 2 § andra stycket lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän omfattar JO:s tillsyn, såvitt avser befattningshavare vid försvarsmakten, endast befäl av lägst fänriks grad och den som innehar motsvarande tjänsteställning. Mot den bakgrunden uttalar jag mig inte vidare om de värnpliktiga arrangörerna av inträdesprovet.

text: Utredningen ger inte stöd för att ansvarigt befäl i förväg känt till att inträdesprovet skulle äga rum. Som Försvarsmakten framhållit kan något befäl inte lastas för det inträffade. Det saknas därför grund för kritik eller någon annan åtgärd från min sida. Jag vill emellertid erinra om vikten av att kraftfulla åtgärder vidtas för att förhindra att aktiviteter av aktuellt slag förekommer i framtiden.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Anstalt Bemötande Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg, angående behandlingen av en intagen vid urinprovtagning. Även uttalanden om nya föreskrifter för urinprovtagning och avlägsnande av mensskydd i samband med detta

sammanfattning: En intagen i anstalten Hinseberg valdes tillsammans med flera andra intagna ut för urinprovtagning eftersom det fanns misstanke om förekomst av narkotika på den avdelning där de befann sig. Vid provtagningen fick de intagna klä av sig helt nakna inför kriminalvårdspersonal för att säkerställa att syftet med undersökningen inte skulle äventyras genom manipulation. Enligt Kriminalvården genomfördes urinprovtagningen enligt den då gällande regleringen på området. I beslutet noteras emellertid att JO redan vid tidpunkten för den provtagning som ärendet gäller hade ifrågasatt den dåvarande regleringen och kritiserat myndigheten för avsaknaden av individuella bedömningar i fråga om det är nödvändigt att en intagen lämnar urinprov helt naken (JO 2023 s. 159). Mot bakgrund av att urinprovtagningen i det här fallet skedde inom ramen för en riktad insats med bakomliggande misstankar om förekomst av narkotika har JO inte ansett sig ha tillräckliga skäl för att kritisera anstalten för att intagna fick lämna prov helt nakna. I beslutet konstateras att regleringen för urinprovtagning av intagna nu har ändrats och ligger i linje med JO:s uttalanden på området samt att relevant bestämmelse har uppdaterats när det gäller frågan om mensskydd ska avlägsnas i samband med urinprovtagning. Kriminalvården uppmärksammas på att JO tidigare har uttalat att en rutin där intagna uppmanas att avlägsna en tampong i närvaro av personal inte är proportionerlig. Enligt JO är det angeläget att myndigheten, om så inte redan har skett, ser över behovet av att förtydliga sina dokument och rutiner i fråga om formerna för avlägsnande av mensskydd.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg, enligt huvudsakligen följande.

text: Tidigt på morgonen den 30 maj 2024 blev hon väckt av att en manlig personal stod inne i hennes rum. Hon var iförd endast tröja och trosor samt fick övriga kläder kastade på sig. Samtliga intagna på avdelningen samlades runt köksbordet och sedan valdes fem stycken ut för urinprovtagning, bl.a. hon själv. Vid provtagningen fick hon klä av sig helt naken i närvaro av personal för att därefter sätta sig på toaletten med händerna synliga. Hon fick även ta ut sin

text: tampong och sätta in en ny när personalen tittade på. Dessutom öppnade de dörren till provtagningsrummet för att prata med en manlig anställd som stod utanför när hon fortfarande var naken. Hon upplevde situationen som väldigt jobbig och kränkande. Vid tillfället frågade hon efter en morgonrock eller en handduk att skyla sig med men nekades det.

text: Utredning

text: JO uppmanade Kriminalvården att yttra sig över det som AA hade fört fram. Myndigheten skulle dessutom besvara följande frågor: • Hur har Kriminalvården följt upp uttalandena i JO 2023 s. 159, dnr 8843-2021, som rör myndighetens rutiner för urinprovtagning? Görs någon individuell bedömning av om det är nödvändigt i det enskilda fallet att lämna urinprov helt naken?

text: • Har någon sådan individuell bedömning gjorts i AA:s fall? Om så inte har skett, vad är skälet till det?

text: • Frågan om avlägsnande av mensskydd i samband med urinprovtagning har tidigare varit föremål för JO:s granskning (se JO 2000/01 s. 218, dnr

text: , och JO 2017/18 s. 141, dnr

text: ). I det senare av besluten, som rörde just anstalten Hinseberg, uppmanade JO Kriminalvården att ta upp frågan om riktlinjer för hur urinprovtagning av kvinnliga intagna bör genomföras. Har den frågan följts upp inom myndigheten? Hur ser Kriminalvården på behovet av särskilda riktlinjer för urinprovtagning av kvinnliga intagna?

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för enheten för myndighetsjuridik, huvudsakligen följande.

text: Utredning

text: Uppgifter har inhämtats från Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har inhämtat uppgifter från verksamhetsområde Hinseberg och det klientadministrativa systemet (KVR). I huvudsak följande har framkommit. Urinprovtagningsrummet på anstalten är cirka tre-fyra kvadratmeter med en toalett vid sidan av rummet. Under urinprovtagning står personal vid andra sidan av rummet och observerar den intagna. Morgonrock finns tillgänglig i aktuellt rum och ska erbjudas för att intagna ska kunna skyla sig i avvaktan att lämna urinprov, det vill säga mellan visitation och lämnandet av urinprov. Morgonrocken tas av i samband med att urinprovet lämnas. Det är oftast ingen väntetid från att de intagna tagit av sig kläderna, som visiteras av personal, till att urinprov lämnas. Mensskydd i form av tampong behöver inte avlägsnas vid urinprovtagning och det är inget personal särskilt frågar den intagna om. Av hygieniska skäl ska mensskydd i form av binda avlägsnas och slängas för att inte personal ska behöva visitera den. Under den dag som AA:s anmälan avser genomfördes en visitationsinsats på avdelningen där hon var placerad. Insatsen genomfördes med anledning av trovärdiga uppgifter om förekomst av narkotika. AA var en av dem som valdes

text: ut för urinprovtagning med anledning av att hon är ordinerad och tilldelas narkotikaklassad medicin. Eftersom det var fråga om en riktad insats utifrån misstanke om förekomst av narkotika, fick samtliga intagna som anmodades vid detta tillfälle lämna urinprov nakna. Vid urinprovtagningen deltog kvinnlig personal. AA:s urinprov har enligt dokumentation skett utan anmärkning. Enligt personalen som deltog vid urinprovtagningen framkom inget avvikande utan snarare att AA var trevlig och tillmötesgående. Personalen kan inte erinra sig att de vid det aktuella tillfället skulle ha frångått den gällande rutinen för morgonrock vid urinprovtagning. Personalen kan inte heller erinra sig något särskilt om avlägsnande av mensskydd och minns inte om AA hade mensskydd eller inte. Eftersom de inte frågar särskilt om mensskydd vid urinprovtagning, har AA i så fall avlägsnat det på eget initiativ. Personalen kan därutöver inte erinra sig att dörren öppnats under urinprovtagningen. Av KVR framgår att AA under aktuell verkställighet har lämnat flera urinprov. Det finns ingen ytterligare dokumentation kopplat till urinprovtagningarna utöver urinprovsvaren. Uppgiften om att AA fick kläderna kastade på sig vid väckning har inte gått att utreda.

text: Rättslig reglering

text: Lag och förordning Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, följer att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 6 § FäL får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt 8 kap. 6 § FäL är en intagen, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna bl.a. urinprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av bl.a. narkotika. Av 8 kap. 7 § FäL framgår att huvudregeln är att kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte får utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön. Av

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: följer att vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning ska den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsbesiktning ska, förutom när saliv-, svett och hårprov lämnas, utföras med beaktande av så stor enskildhet som omständigheterna medger och, om möjligt, i ett enskilt utrymme.

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte, har nyligen reviderats. Nya lydelser trädde i kraft den 1 december 2024.

text: Lydelse före den 1 december 2024

text: Enligt 8 kap. 3 § FARK Fängelse ska den som underkastas en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning få ombyteskläder eller annat att skyla sig med, om det behövs och syftet med undersökningen därigenom inte äventyras. Enligt allmänna råd till bestämmelsen kan syftet med urinprov äventyras om den intagne får ha på sig t.ex. en morgonrock när provet lämnas och det därigenom uppstår en risk för manipulation.

text: Av 8 kap. 5 § FARK Fängelse framgår att andra prov för drogkontroll än blodprov ska tas av eller lämnas i närvaro av kriminalvårdspersonal. En intagen får dock lämna urinprov enskilt om 1. det finns synnerliga skäl, och 2. det kan ske utan risk för att provet manipuleras. I allmänna råd till bestämmelsen anges att synnerliga skäl att få lämna urinprov enskilt kan finnas t.ex. om en intagen har dokumenterade medicinska svårigheter att lämna urinprov i närvaro av personal. Det anges också att om den intagne har missbruksproblem finns normalt risk för att provet manipuleras.

text: Lydelse efter den 1 december 2024

text: Enligt nuvarande lydelse av 8 kap. 3 § FARK Fängelse ska en intagen som anmodats att lämna urinprov ta av sig sina kläder innan provtagningen och därefter få ombyteskläder eller annat att skyla sig med. Om det i det enskilda fallet finns risk för att provet manipuleras och syftet med provtagningen därigenom äventyras, ska urinprovet lämnas utan kläder eller annat att skyla kroppen med. Om det finns sådan risk som anges i andra stycket, ska även eventuella menstruationsskydd avlägsnas. I allmänna råd till bestämmelsen anges att risk för manipulation kan finnas t.ex. om den intagne misstänks vara drogpåverkad eller tidigare manipulerat prov för drogkontroll. Enligt nuvarande lydelse av 4 kap. 2 § FARK Häkte ska en intagen som anmodats att lämna urinprov ta av sig sina kläder innan provtagningen och därefter få ombyteskläder eller annat att skyla sig med.

text: Kriminalvårdens interna styrande dokument I Kriminalvårdens säkerhetshandbok (avsnitt 9.2.7) anges bl.a. följande om urinprovtagning i häkte och anstalt. En man får aldrig utföra eller bevittna ett urinprov som tas på en kvinna. Provtagning ska ske utan insyn. Kontroll och visitation ska ske före provtagning i syfte att säkerställa att föremål eller annat otillåtet inte tas med till det rum där provtagningen ska ske. Klienten ska stå under uppsikt hela provtagningsprocessen. Med provtagningsprocessen menas från det att klienten uppmanas lämna urinprov tills provtagningen är avslutad. Klienten ska ta av sig samtliga kläder och erbjudas morgonrock (eller liknande) i avvaktan på att lämna urinprovet. Morgonrocken ska alltid tas av helt då klienten lämnar urinprovet för att säkerställa att provet inte manipuleras. Klienten bör avlägsna eventuella menstruationsskydd.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Urinprovtagningen i AA:s fall Av utredningen framgår att den urinprovtagning som anmälan avser genomfördes med anledning av misstanke om att det förekommit narkotika på avdelningen. Det beslutades att AA skulle genomföra urinprovtagningen naken för att säkerställa att syftet med undersökningen inte skulle äventyras genom manipulation. Beslutet var i enlighet med Kriminalvårdens interna styrande dokument och då gällande lydelse av 8 kap. 3 § FARK Fängelse. Kriminalvården har förståelse för att situationen kan upplevas som svår och beklagar att AA känt utsatthet i situationen. Vad gäller frågan om mensskydd framgår av utredningen att anstaltens rutiner är att mensskydd i form av tampong inte behöver avlägsnas vid urinprovtagning och att det inte är något som anstaltens personal förväntas fråga den intagna om särskilt. Genom utredningen har inte framkommit att dessa rutiner skulle ha frångåtts i samband med AA:s urinprovtagning. Det har inte heller kunnat bekräftas att dörren till provtagningsrummet skulle ha öppnats under provtagningstillfället och/eller att provtagningen skulle ha bevittnas av någon av motsatt kön.

text: Det har inte heller i övrigt framkommit uppgifter som tyder på att AA bemötts med bristande respekt eller förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Kriminalvårdens uppföljning av tidigare JO-beslut

text: JO har frågat bl.a. hur Kriminalvården har följt upp JO 2023 s. 159 och uppmaningen i

text: JO 2017/18 s. 141

text: att ta upp frågan om riktlinjer för hur urinprovtagning av kvinnliga intagna bör genomföras. JO har även frågat hur Kriminalvården ser på behovet av särskilda riktlinjer för urinprovtagning för kvinnliga intagna. Kriminalvården har konstaterat att det finns ett behov av föreskriftsändring och därför nyligen reviderat FARK Fängelse och FARK Häkte när det gäller möjligheterna att skyla sig under urinprovtagning samt när det gäller hanteringen av mensskydd vid urinprovtagning av kvinnliga intagna. De reviderade föreskrifterna, som återgetts ovan, trädde i kraft den 1 december 2024. Sedan revideringen är huvudregeln att intagna ska ha möjlighet att skyla sig under urinprovtagning. I anstalt är huvudregeln att även menstruationsskydd ska kunna behållas och att ett krav på avlägsnande förutsätter att en individuell bedömning har gjorts. När det gäller intagna i häkte kan menstruationsskydd alltid behållas. Med anledning av de genomförda revideringarna kommer nödvändiga följdändringar och förtydliganden att göras i Kriminalvårdens övriga interna styrande dokument och rutiner, exempelvis myndighetens säkerhetshandbok. Ingen ytterligare särskild riktlinje bedöms vara nödvändig. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Enligt remissvaret var anledningen till att AA fick lämna urinprovet naken att anstalten Hinseberg misstänkte att det hade förekommit narkotika på den avdelning där hon var placerad. Anstalten ville genom beslutet säkerställa att syftet med undersökningen inte skulle äventyras genom manipulation. Enligt Kriminalvården genomfördes urinprovtagningen enligt myndighetens interna styrande dokument och då gällande lydelse av 8 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse. Vid tidpunkten för urinprovtagningen som det här ärendet gäller hade JO redan ifrågasatt den dåvarande regleringen och myndighetens rutinmässiga tillämpning av densamma (JO 2023 s. 159). I beslutet framhöll JO också att det bör göras individuella bedömningar av om det är nödvändigt att en intagen lämnar urinprov naken.

text: Såvitt framkommit fick inte någon av de intagna som den aktuella dagen valdes ut för urinprovtagning ha på sig morgonrock när provet lämnades. Det skulle därmed kunna ifrågasättas om anstalten gjorde individuella bedömningar av om det var nödvändigt att de berörda intagna var helt nakna. Kriminalvården har inte uttryckligen besvarat den frågan i sitt yttrande, men har uppgett att det rörde sig om en riktad insats med anledning av att det fanns en misstanke om förekomst av narkotika på AA:s avdelning. Jag anser mig därför inte ha tillräckliga skäl att kritisera anstalten i detta avseende. Som jag förstår saken

text: fick AA dessutom i tiden mellan visitationen och lämnandet av urinprovet en morgonrock att skyla sig med. Även om det inte finns anledning till kritik har jag, likt Kriminalvården, full förståelse för den utsatthet som AA kan ha upplevt i situationen.

text: När det gäller AA:s påståenden om att hon fick ta ut och sätta in en ny tampong i närvaro av personal samt att dörren till provtagningsrummet öppnades under tiden som hon befann sig där helt naken har de anställda inte kunnat erinra sig att så var fallet. Vidare har uppgiften om att AA:s kläder kastades på henne vid väckning inte kunnat klarläggas. Enligt min bedömning skulle ytterligare utredning inte leda till något annat resultat. Jag får därmed konstatera att det som har kommit fram i dessa delar inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Som redan framgått uppmanades Kriminalvården att yttra sig i det här ärendet i tiden efter JO:s uttalanden om myndighetens rutiner för urinprovtagning (JO 2023 s. 159). Det kan noteras att den nuvarande lydelsen av 8 kap. 3 § FARK Fängelse och bestämmelsens allmänna råd ligger i linje med uttalandena i det beslutet. Dessutom har bestämmelsen uppdaterats i fråga om avlägsnande av eventuella mensskydd, vilket alltså är något som JO tidigare har uppmanat Kriminalvården att se över. Det är naturligtvis positivt.

text: När det gäller avlägsnande av mensskydd vill jag emellertid uppmärksamma Kriminalvården på att JO:s tidigare beslut,

text: JO 2017/18 s. 141

text: , inte endast handlade om huruvida mensskydd skulle avlägsnas eller inte. Den huvudsakliga frågan var om det var nödvändigt att detta skedde i närvaro av personal. Enligt Kriminalvården var det den enda möjligheten för myndigheten att fastställa att en tampong verkligen avlägsnades. JO hade svårt att se att det var nödvändigt och menade att en sådan rutin inte heller säkerställde att den intagna inte bar tampong när urinprovet lämnades. Enligt JO framstod den då beskrivna rutinen inte som proportionerlig. Jag är av samma uppfattning. Kriminalvården har anfört att det med anledning av revideringarna i föreskrifterna kommer att genomföras nödvändiga följdändringar och förtydliganden i myndighetens övriga interna styrande dokument och rutiner. Det framgår dock inte av remissvaret om formerna för avlägsnande av mensskydd kommer att förtydligas i nämnda dokument och rutiner. Om Kriminalvården inte redan har sett över den saken är det enligt min mening angeläget att myndigheten gör detta.

text: Slutligen vill jag lyfta fram att jag i ett beslut denna dag gällande en annan anstalt har uttalat mig i frågor om avlägsnande av mensskydd för besökare till intagna (se ärende med dnr 6413-2024).

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Sanna Ekman har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.