title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till att en person som är intagen på kriminalvårdsanstalt har placerats i avskildhet

text: Justitiekanslern avslår LA:s skadeståndsanspråk men gör uttalanden som innefattar kritik mot Kriminalvårdsmyndigheten Hall.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: LA är dömd till livstids fängelse för bl.a. mord och intagen i kriminalvårdsanstalt. I februari 2002 vistades han på Kriminalvårdsanstalten Hall. Den 4 februari 2002 uppstod det oroligheter på den avdelning där LA fanns. De intagna tillsades av personalen att gå tillbaka till sina bostadsrum men flera av dem gjorde inte det. Situationen blev hotfull och vårdarna lämnade avdelningen. Vissa intagna barrikaderade sig då på avdelningen, som utsattes för en omfattande skadegörelse.

text: Samma dag beslöt kriminalvårdsmyndigheten att LA skulle avskiljas från andra intagna och placeras i avskildhet med stöd av bestämmelserna i

text: 20 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL). Sedan placeringen av LA flera gånger omprövats utan att ändras upphörde placeringen i avskildhet den 22 mars 2002. Efter överklagande av LA beslöt Kriminalvårdsstyrelsen den 15 maj 2002 att inte ändra kriminalvårdsmyndighetens beslut.

text: Anspråket

text: LA har i en skrivelse som inkom hit den 21 januari 2003 begärt skadestånd av staten med 10 000 kr avseende ersättning för förlorad arbetsinkomst och felaktig behandling. Alternativt har han begärt samma ersättning som i vissa fall kan utgå till den som varit anhållen eller häktad men senare inte döms. Till stöd för sitt anspråk har LA åberopat att han inte haft någon del i de oroligheter som uppstod på avdelningen på Hall och att han därför var placerad i avskildhet på felaktiga grunder.

text: Utredningen

text: Efter remiss har Kriminalvårdsstyrelsen efter hörande av Kriminalvårdsmyndigheten Hall avgett ett yttrande över LA:s skadeståndsanspråk. Styrelsen har anfört i huvudsak följande.

text: "Bestämmelser om placering i avskildhet av intagna i anstalt finns i

text: och

text: 50 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Enligt 20 § får en intagen hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt

text: 1. med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom,

text: 2. för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten,

text: 3. för att hindra att den intagne medverkar till att en annan intagen får tillgång till berusningsmedel,

text: 4. för att hindra att den intagne allvarligt ofredar en annan intagen,

text: 5. för att verkställa beslut om kroppsbesiktning.

text: Av kriminalvårdsmyndighetens handlingar framgår att myndigheten den 4 februari 2002, en dag efter en omfattande skadegörelse på avdelningen i anstalten Hall där LA var placerad, beslutade att placera honom i avskildhet. Beslutet motiverades med att LA tillsammans med cirka 20 medintagna skall ha hotat personalen, barrikaderat sig i avdelningen och därefter ägnat sig åt omfattande skadegörelse. LA uppfattades dessutom ha varit påverkad. Vid myndighetens utredning av händelsen framkom uppgifter som talade för att LA inte deltagit i skadegörelsen men det ansågs utrett att han hade vägrat att följa personalens anvisning att gå in i bostadsrummet.

text: Det framgår även av kriminalvårdsmyndighetens handlingar att myndigheten fortlöpande prövat en placering av LA tillsammans med andra intagna. En förflyttning åter till c-avdelningen kunde dock inte ske eftersom det där pågick renoveringsarbete efter de intagnas skadegörelse. En placering i den nyrenoverade somatiska avdelningen, som stod färdig först den 25 februari, förhindrades på grund av att det fanns risk för att avdelningen drabbats av vatten- och mögelskador. Den avdelningen blev senare dessutom fullbelagd. Såvitt styrelsen kan förstå orsakade dessa omständigheter att placeringen av LA i avskildhet drog ut på tiden.

text: Efter det att LA hos Kriminalvårdsstyrelsen klagat på kriminalvårdsmyndighetens beslut om avskildhetsplaceringen fann styrelsen den 15 maj 2002 att kriminalvårdsmyndigheten haft fog för sitt beslut.

text: LA har varit placerad i avskildhet även under 2001 i anstalten Hall. På grund av att han bl.a. hotat personalen placerades han i avskildhet under tiden den 29 oktober - den 21 december.

text: LA begär ersättning för förlorad arbetsinkomst och för felaktig behandling. Hans begäran bör närmast prövas mot

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . För rätt till ersättning enligt den bestämmelsen förutsätts att staten orsakat viss angiven skada och att det skett genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Såvitt styrelsen kan se hade kriminalvårdsmyndigheten i skedet efter händelsen den 3 februari stöd i 20 § första stycket 1 KvaL för sitt beslut om placering av LA i avskildhet. Myndighetens utredning av händelsen färdigställdes senast den 25 februari. Det framkom då uppgifter som talade för att LA inte deltagit i skadegörelsen. Med den ökade kunskapen om vad som skett som myndigheten då fick kan det ifrågasättas om det fanns fog för en placering i avskildhet i tiden härefter. Det synes snarast som om den fortsatta avskildhetsplaceringen berodde på att det i anstalten saknades ledig och lämplig plats för att placera LA tillsammans med andra intagna. Det saknas underlag för att nu pröva om myndigheten verkligen uttömt alla möjligheter till en alternativ placering i anstalten. Det kan vidare ifrågasättas om inte anstalten hade bort överväga att placera LA i en annan anstalt. Utredningen i ärendet visar inte att några sådana ansträngningar vidtagits. Styrelsen är samtidigt väl medveten om de problem med förflyttningar av intagna som rådande beläggningssituation inom kriminalvården medför. Enligt styrelsens mening borde myndigheten i varje fall ha upphävt sitt beslut om placering i avskildhet och klargjort att under rådande mycket ansträngda förhållanden kunde en förflyttning till annan plats i anstalten inte genomföras.

text: Kriminalvårdsstyrelsen menar således att kriminalvårdsmyndigheten inte kan sägas ha agerat klanderfritt vid sin hantering av LA. Såvitt styrelsen kan bedöma innebär myndighetens beslut och övriga hantering av LA under den tid som nu är ifråga emellertid inte någon påtaglig felbedömning eller uppenbar överträdelse av en rättsregel vilket krävs för att skadestånd skall kunna beviljas. Kriminalvårdsstyrelsen menar därför att LA:s ersättningskrav bör avslås."

text: LA har fått tillfälle att kommentera utredningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Jag lämnar inledningsvis en kort redogörelse för de skadeståndsrättsliga bestämmelser som aktualiseras av LA:s ersättningsanspråk. Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Ersättning enligt denna bestämmelse förutsätter att ett vållande (culpa) kan visas föreligga i samband med en åtgärd som innefattar myndighetsutövning mot en enskild.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: gäller vidare att den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära skall ersätta den skada som kränkningen innebär. (I sak motsvarande bestämmelser gällde tidigare enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: .) Det kan framhållas att tjänstefel är ett sådant brott som i viss utsträckning har ansetts kunna föranleda tillämpning av paragrafens ersättningsbestämmelser, se t.ex. betänkandet

text: SOU 1992:84

text: Ersättning för kränkning genom brott s. 132 samt

text: SOU 1993:55

text: Det allmännas skadeståndsansvar s. 260 f. samt ur JK:s praxis beslut den 15 oktober 2002 dnr

text: återgett på JK:s hemsida.

text: En särskild rätt till ersättning som bygger på ett strikt ansvar för staten föreskrivs också i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). I typfallet utgår ersättning till den som har varit anhållen och häktad för ett brott för vilket han senare frikänns eller inte åtalas (

text: 4 §§

text: ). Också den som har varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning utan att ha rätt till ersättning enligt huvudregeln har rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Enligt frihetsberövandelagen kan ersättning utgå för lidande (ideell skada) och sådan förmögenhetsskada som består i förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet samt vissa utgifter (se

text: 5 §

text: LA:s skadeståndsanspråk skall prövas med utgångspunkt i dessa regler.

text: Placeringen i avskildhet

text: LA har hävdat att han har hållits avskild från andra intagna i strid med de förutsättningar som följer av en korrekt tillämpning av 20 § KvaL.

text: Jag förstår Kriminalvårdsstyrelsens yttrande på det sättet att styrelsen - i varje fall numera - också anser att det inte var riktigt att hålla LA avskild sedan den disciplinära utredningen efter oroligheterna på avdelningen visat att han inte deltagit i den skadegörelse som begåtts. Trots att detta stod klart har avskildhetsplaceringen vid flera omprövningstillfällen fått bestå. I stället skulle LA tydligtvis åter ha placerats under öppnare former på en sådan avdelning som han tidigare vistats på (en normalavdelning med gemensamhet). I varje fall skulle beslutet om avskildhet ha hävts. Av tillgängliga handlingar framgår att detta borde ha skett senast den 25 februari 2002 då utredningen av händelserna var avslutad såvitt angick LA. Underlåtenheten har förklarats med att det inte fanns plats på Hall som medgav en korrekt placering och att en förflyttning till en anstalt där sådan plats kunde beredas tydligen inte ens övervägts. Jag får alltså konstatera att LA i strid med reglerna har hållits avskild under tiden den 25 februari - 22 mars 2002 då han rätteligen borde ha fått vistas på en normalavdelning. Under alla omständigheter skulle beslutet om avskildhet ha hävts; om förflyttning inte kunde genomföras skulle, som Kriminalvårdsstyrelsen anfört, detta ha klargjorts.

text: Frågan är då först om LA kan få ersättning för detta fel enligt reglerna i frihetsberövandelagen, närmast enligt reglerna i 5 §. I förarbetena till lagstiftningen har emellertid uttalats att endast vad som kallats för "egentliga frihetsberövanden" ger rätt till ersättning. Det framhålls att när ett redan pågående frihetsberövande byts ut mot ett strängare frihetsberövande inom ramen för verkställigheten, t.ex. när en person som har dömts till fängelse flyttas från en öppen till en sluten anstalt eller underkastas isolering eller när en intagen vägras s.k. frigång, föreligger det inte någon rätt till ersättning, se

text: prop. 1974:97 s. 88

text: . För den som redan vistas i en kriminalvårdsanstalt och där underkastas en strängare regim t.ex. i form av placering i avskildhet föreligger det alltså inte någon ersättningsrätt enligt frihetsberövandelagens regler.

text: Frågan är därefter om behandlingen av LA innefattar sådant fel eller sådan försummelse som kan grunda rätt till ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: . Till skillnad från Kriminalvårdsstyrelsen gör jag bedömningen att det får anses vara fallet. Att en intagen som placerats i avskildhet skall återgå till normal verkställighet så snart förutsättningarna för avskildheten har upphört är en regel som det inte kan råda någon tvekan om tillämpningen av. Placeringen skall ju omprövas så snart det finns anledning till det och minst var tionde dag. Att det vid tillfället rådde svårigheter att finna en lämplig plats på en normalavdelning ändrar inte detta förhållande. Som styrelsen är inne på i sitt yttrande borde detta i stället ha lett till att LA flyttades till en annan anstalt där en sådan plats fanns tillgänglig.

text: Jag anser alltså att staten i och för sig får anses skadeståndsskyldig gentemot LA enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . För att LA skall kunna ersättas för lidande - "kränkningsersättning" - krävs att han har utsatts för brott i enlighet med vad som inledningsvis har anförts. Med beaktande av omständigheterna gör jag emellertid bedömningen att kvarhållandet av LA i avskildhet inte kan anses innefatta tjänstefelsbrott eller annat ersättningsgrundande brott av berörd personal. Han kan därmed inte få något ideellt skadestånd för den del av avskildhetsplaceringen som det inte funnits stöd för enligt 20 § KvaL. Förutsättningar att ersätta honom för ren förmögenhetsskada föreligger däremot enligt

text: skadeståndslagen

text: . Såvitt framgår av utredningen (som JK i denna del har låtit komplettera) har LA emellertid inte förlorat någon inkomst under avskildheten. Han tycks sålunda ha uppburit ersättning även under den aktuella verkställigheten i avskildhet motsvarande minst den som han uppbar dessförinnan.

text: Slutsatser

text: Sammanfattningsvis leder det anförda till slutsatsen att kriminalvårdsmyndigheten begick ett skadeståndsgrundande fel då den inte ändrade avskildhetsplaceringen när förutsättningarna för den hade upphört, att felet inte kan anses innefatta ett sådant brott som ger rätt till ersättning för ideell skada, att LA däremot har rätt till ersättning för den förmögenhetsskada som det inträffade har lett till, men att det inte är visat i ärendet att han fått vidkännas någon minskad inkomst eller annan ekonomisk förlust.

text: Jag avslutar därmed ärendet med ett beklagande av att handläggningen här av resursskäl har dragit ut på tiden.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om rätt till ersättning i ett brottmål för rättegångskostnader som uppkommit i EG-domstolen

org: jk

text: Justitiekanslern har förelagts att yttra sig över KH:s överklagande och får med anledning härav anföra följande.

type: stycke

text: Om den tilltalade frikänns i ett mål där åklagaren för talan kan han enligt

text: 31 kap. 2 § rättegångsbalken

text: få ersättning av allmänna medel för sina kostnader bl.a. för försvarare och för bevisning under förundersökningen eller i rättegången. Ersättning utgår dock endast om kostnaderna har varit skäligen motiverade för att den tilltalade skulle kunna tillvarata sin rätt.

text: Det kan å ena sidan diskuteras om det är förenligt med ordalydelsen i den aktuella bestämmelsen att utge ersättning för kostnader för den tilltalade i EG-domstolen när kostnaderna varken har eller slutligt kommer att drabba den tilltalade själv. Å andra sidan hade de kostnader som KH nu begär ersättning för i princip varit ersättningsgilla om hans offentlige försvarare hade utfört också detta arbete. Och en tilltalad som frikänns kan knappast vägras ersättning för kostnader för t.ex. ett sakkunnigutlåtande som han på egen hand har införskaffat, men där kostnaden har betalats i förskott av t.ex. någon familjemedlem som också lovat att slutligt stå för den om ersättning inte betalas från staten. Omständigheterna i detta fall är enligt Justitiekanslerns mening sådana att ersättning sannolikt bör utgå för kostnader av det ifrågavarande slaget.

text: När det gäller storleken på en eventuell ersättning vill Justitiekanslern framhålla följande.

text: Anledningen till att KH i strid med

text: läkemedelslagens

text: bestämmelser sålde de aktuella läkemedlen var att han ville skapa debatt kring det statliga detaljhandelsmonopolet avseende läkemedel och få dess förenlighet med EG-fördraget prövad rättsligt. Det får anses klart att organisationen Svensk Dagligvaruhandel hade ett stort eget intresse i att saken blev föremål för EG-domstolens prövning och att denna prövning blev framgångsrik. Det är mot denna bakgrund man väsentligen måste bedöma det mycket omfattande arbete som lades ned på målet i EG-domstolen. De kostnader som lades ned där kan därför endast till en mindre del anses ha varit skäligen motiverade för att ta tillvara KH:s rätt.

text: Vid bestämmande av ersättningens storlek bör också beaktas att EG-domstolen inte helt underkände det svenska apoteksmonopolet utan endast delvis kan sägas ha dömt till KH:s fördel.

text: För det fall hovrätten skulle göra bedömningen att ersättning för de begärda kostnaderna kan utgå till KH bör denna ersättning enligt Justitiekanslerns mening begränsas till sammanlagt högst en miljon kr.

type: avgorande


title: Skadestånd på grund av att Arbetsförmedlingen har underlåtit att vidta åtgärder enligt lagen (1998:1755) om särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning

text: Staten ska utge ersättning till AÖ motsvarande en fjärdedels a-kasseersättning beräknad på en inkomst av 25 000 kr per månad fr.o.m. den 27 december 2005 t.o.m. den 12 november 2006.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Arbetsförmedlingen att ombesörja att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan beslutade den 27 juni 2005 att bevilja AÖ tre fjärdedels tidsbegränsad sjukersättning under tiden juli 2005 – juni 2006. På en den 26 juli 2005 daterad avisering till Arbetsförmedlingen om person med tre fjärdedels sjuk- eller aktivitetsersättning uppgav AÖ att han var intresserad av medverkan från Arbetsförmedlingen för att finna ett arbete och medgav att Försäkringskassan fick skicka de handlingar som Arbetsförmedlingen behövde för att förmedla ett arbete. AÖ överlämnade personligen aviseringen till sin handläggare vid Arbetsförmedlingen den 28 juli 2005. Han fick arbete vid Samhall AB fr.o.m. den 13 november 2006.

text: Anspråk

text: AÖ har begärt ersättning motsvarande en fjärdedels a-kasseersättning beräknad på en inkomst av 25 000 kr per månad fr.o.m. den 19 juli 2005 till dess han fick ersättning från Samhall AB. Han har dessutom yrkat ersättning för kränkning.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingen har avslagit AÖ:s begäran om ersättning samt översänt hans begäran om ersättning till Försäkringskassan för fortsatt handläggning. Som skäl för sitt beslut har Arbetsförmedlingen anfört bl.a. följande.

text: Du [AÖ, Justitiekanslerns anmärkning] hade rätt till anställning vid Samhall Aktiebolag senast sex månader efter Försäkringskassans beslut om sjuk- eller aktivitetsersättning den 27 juni 2005, således senast den 27 december 2005. Från detta datum fram till dess har du enligt gällande lag varit garanterad en anställning som inte kommit till stånd. Därigenom har du inte erhållit ersättning som du varit berättigad till. Före den 27 december 2007 har du dock inte kunnat kräva lönebidragsanställning eller anställning vid Samhall Aktiebolag eller annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

text: Den 18 januari 2006 har du påtalat för Arbetsförmedlingen i Ljungby att du hade rätt till en anställning hos Samhall Aktiebolag. Trots detta gjorde inte Arbetsförmedlingen i Ljungby vad som ålegat kontoret. Enligt daganteckningar har Arbetsförmedlingen i Ljungby i vart fall i april 2006 haft kontakt med Försäkringskassan utan att Försäkringskassan krävde en anställning för dig hos Samhall Aktiebolag.

text: Arbetsförmedlingen i Ljungby har misskött ditt ärende. Det framgår inte att kontoret underrättat Försäkringskassan efter sju månader, men först och främst har du inte fått en anställning i tid hos Samhall Aktiebolag. Enligt ovan angiven lag och förordning är det dock Försäkringskassan som ansvarar för att särskilda insatser kommer till stånd för att bereda försäkrade med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning en anställning motsvarande den återstående arbetsförmågan. Ansvarigheten för att så sker kan inte övergå till Arbetsförmedlingen bara för att en avisering gjorts. Det måste enligt Arbetsförmedlingen åligga Försäkringskassan att i enlighet med sitt ansvar bevaka att du erhåller din lagliga rätt till anställning och ersättning som ska utbetalas av Försäkringskassan. Detta har inte skett. Det inträffade tyder på bristfälliga rutiner mellan myndigheterna, i vart fall i detta ärende.

text: Arbetsförmedlingen finner därför att Arbetsförmedlingen i Ljungby trots sin bristfälliga handläggning inte genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning har vållat en skada som gör att det har uppkommit en skyldighet för Arbetsförmedlingen att betala skadestånd till dig. Din framställan ska därför avslås.

text: Du bör rikta din begäran om ersättning till Försäkringskassan. Med anledning av detta beslut översänder Arbetsförmedlingen beslutet till Försäkringskassan för den åtgärd Försäkringskassan finner erforderlig.”

text: Försäkringskassan har med stöd av

text: 10 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk överlämnat AÖ:s anspråk till Justitiekanslern för fortsatt handläggning. I ett eget yttrande har kassan därvid avstyrkt bifall till AÖ:s yrkande om skadestånd samt anfört bl.a. följande.

text: ”Försäkringskassan konstaterar att Arbetsförmedlingen fått besked om att AÖ beviljats tre fjärdedels sjukersättning och att han står till arbetsmarknadens förfogande med resterande en fjärdedels arbetsförmåga. Det är däremot inte möjligt för Försäkringskassan att ordna ett lämpligt arbete på den öppna arbetsmarknaden eller att erbjuda en anställning på Samhall. Detta är uppgifter som åvilar Arbetsförmedlingen. Att AÖ först i november 2006 fick en anställning kan inte anses ha orsakats av Försäkringskassan.

text: Försäkringskassan kan därför inte anses ha agerat felaktigt eller försumligt.”

text: AÖ har fått del av Försäkringskassans yttrande och kommenterat detta samt vidhållit sitt skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Justitiekanslern kan inom ramen för statens s.k. frivilliga skadereglering besluta om skadestånd till en enskild.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Föreligger fel eller försummelse vid myndighetsutövning?

text: Enligt

text: 1 § lagen (1998:1755)

text: om särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning ska särskilda insatser göras för den som får tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring för att han eller hon ska kunna få en anställning motsvarande den återstående arbetsförmågan. Försäkringskassan ansvarar enligt

text: 2 § samma lag

text: Enligt

text: 3 § förordningen (1998:1773)

text: om ersättning vid särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning ska Försäkringskassan underrätta Arbetsförmedlingen om vilka personer som får tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning och som står till förfogande för arbete motsvarande den återstående arbetsförmågan. I 4 § förordningen anges att ersättning vid anställning hos Samhall Aktiebolag betalas för tid från och med sex månader efter det att beslut om sjukersättning eller aktivitetsersättning har meddelats för den som då inte har kunnat beredas en anställning. Arbetsförmedlingen ska enligt 5 § förordningen inom sju månader från underrättelsen meddela Försäkringskassan om vidtagna åtgärder och resultatet av dessa. Arbetsförmedlingen och Samhall aktiebolag ska enligt 6 § förordningen genast underrätta Försäkringskassan om ändringar i förhållanden rörande personer för vilka ersättning enligt denna förordning betalas, om ändringarna kan inverka på rätten till ersättning.

text: I

text: prop. 1998/1999:1

text: , utgiftsområde 10, anges i avsnitt 4 om ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp bl.a. följande. Administrativt bör förfarandet vara sådant att Försäkringskassan lämnar besked till arbetsförmedlingen eller ett arbetsmarknadsinstitut om vilka personer som har beviljats tre fjärdedels förtidspension och som står till arbetsmarknadens förfogande med resterande en fjärdedels arbetsförmåga. Arbetsförmedlingens eller arbetsmarknadsinstitutets uppgift blir att inom sex månader placera dessa personer på den ordinarie arbetsmarknaden, eventuellt med hjälp av lönebidrag. Om inte detta är möjligt ska berörda personer erbjudas en anställning vid Samhall AB. Försäkringskassan utbetalar ersättning i efterhand för dem som har beretts anställning med stöd av lönebidrag på den ordinarie arbetsmarknaden eller fått anställning vid Samhall AB.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Försäkringskassan i enlighet med 3 § förordningen om ersättning vid särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning underrättade Arbetsförmedlingen om att AÖ hade beviljats tre fjärdedels sjukersättning och att han därmed stod till arbetsmarknadens förfogande med resterande en fjärdedels arbetsförmåga. Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att Försäkringskassan har utfört den uppgift som ankommer på kassan enligt den nämnda förordningen. Det framgår varken av lagen om särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning eller förordningen om ersättning vid särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning att Försäkringskassan även ska ordna ett lämpligt arbete på den öppna arbetsmarknaden eller medverka till att en anställning vid Samhall AB ska komma till stånd. Med hänsyn till det anförda anser Justitiekanslern att Försäkringskassan inte har gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid myndighetsutövning som skulle som skulle grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: Av utredningen i ärendet framgår vidare att Arbetsförmedlingen den 28 juli 2005 erhöll Försäkringskassans anvisning om att AÖ hade beviljats tre fjärdedels sjuk- eller aktivitetsersättning och att han var intresserad av medverkan från Arbetsförmedlingen för att finna ett arbete. Utredningen i ärendet ger vid handen att Arbetsförmedlingen under nästan sex månader inte vidtog någon som helst åtgärd med anledning av kassans avisering. Den 23 januari 2006 kontaktade AÖ sin handläggare vid Arbetsförmedlingen och begärde att Arbetsförmedlingen skulle medverka till att en anställning vid Samhall AB skulle komma till stånd. Han fick då information att ingen anställning vid Samhall AB var aktuell eftersom detta bolag hade fått minskade resurser för år 2006. Riktigheten i denna information kan med fog ifrågasättas eftersom AÖ fick en anställning vid Samhall AB i november samma år. Arbetsförmedlingen vidtog åtgärder i syfte att AÖ skulle få anställning vid Samhall AB först i början av maj 2006, dvs. drygt nio månader efter att kassans avisering hade inkommit. Arbetsförmedlingen underrättade vidare inte Försäkringskassan inom sju månader efter att den erhållit den aktuella aviseringen om vidtagna åtgärder och resultatet av dessa. AÖ fick anställning vid Samhall AB drygt femton månader efter att Arbetsförmedlingen hade erhållit kassans avisering.

text: Av

text: prop. 1998/99:1

text: , utgiftsområde 10, avsnitt 4, framgår bl.a. att Arbetsförmedlingens eller arbetsmarknadsinstitutets uppgift är att inom sex månader placera personer som har beviljats tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning på den ordinarie arbetsmarknaden, eventuellt med hjälp av lönebidrag. Om inte detta är möjligt ska berörda personer erbjudas en anställning vid Samhall AB. Det nämnda propositionsuttalandet överensstämmer med 5 § förordningen om ersättning av vilken framgår att Arbetsförmedlingen inom sju månader från underrättelsen enligt 3 § (avisering) ska meddela Försäkringskassan om vidtagna åtgärder och resultatet av dessa.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning får Arbetsförmedlingens uppgift att medverka till att personer som beviljats tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning får anställning vid Samhall AB anses avse myndighetsutövning. Arbetsförmedlingen har därför, genom sin underlåtenhet att vidta åtgärder i syfte att AÖ skulle få anställning vid Samhall AB gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Till följd därav har AÖ gått miste om en förmån. Därmed har Arbetsförmedlingen ådragit staten skadeståndsskyldighet gentemot AÖ.

text: Ersättning för ren förmögenhetsskada

text: Av 4 § förordningen om ersättning vid särskilda insatser för personer med tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning framgår att ersättning vid anställning hos Samhall AB för personer som inte har kunnat beredas en annan anställning betalas för tid från och med sex månader efter det att beslut om sjukersättning eller aktivitetsersättning har meddelats.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Försäkringskassans beslut genom vilket AÖ beviljades tre fjärdedels sjukersättning meddelades den 27 juni 2005. Med hänsyn till att AÖ inte kunde beredas en annan anställning, skulle ersättning i det aktuella fallet i enlighet med 4 § i den nämnda förordningen utgå fr.o.m. den 27 december 2005. AÖ fick en anställning vid Samhall AB fr.o.m. den 13 november 2006. Med hänsyn till det anförda anser Justitiekanslern att AÖ är berättigad till ersättning för perioden fr.o.m. den 27 december 2005 t.o.m. den 12 november 2006.

text: AÖ:s yrkande om ersättning motsvarande en fjärdedels a-kasseersättning beräknad på en inkomst av 25 000 kr per månad framstår, med hänsyn till vad som har framkommit i ärendet, som skäligt.

text: Med hänsyn till det anförda är AÖ berättigad till ersättning motsvarande en fjärdedels a-kasseersättning beräknad på en inkomst av 25 000 kr per månad fr.o.m. den 27 december 2005 t.o.m. den 12 november 2006.

text: Ersättning för kränkning

text: Med stöd av 3 kap. 2 § jämförd med 2 kap. 3 §,

text: skadeståndslagen

text: kan ersättning från staten för kränkning alltså ett ideellt skadestånd lämnas om den skadade genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning har blivit allvarligt kränkt genom ett typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Utredningen i ärendet ger inte vid handen att AÖ har utsatts för brott som skulle ådra staten skadeståndsskyldighet för kränkning. Med hänsyn härtill är han inte berättigad till någon ersättning i denna del.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att Transportstyrelsen registrerat ett körkort som ogiltligt med hänvisning till att det bytts ut mot ett utländskt körkort

text: Justitiekanslern avslår MB:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I februari 2013 underrättade den tyska körkortsmyndigheten Transportstyrelsen om att bl.a. MB:s körkort hade bytts ut mot ett tyskt körkort. Den 13 mars 2013 beslutade Transportstyrelsen att ogiltigförklara MB:s körkort. I vägtrafikregistret, körkortsdelen, antecknades att det svenska körkortet var ogiltigt. MB hörde av sig till Transportstyrelsen och förklarade att han inte hade bytt ut sitt svenska körkort. Den 18 mars 2013 ändrades körkortets status till ”gällande” i vägtrafikregistret men redan påföljande dag ändrades uppgiften tillbaka till ”ogiltigt”. I beslut den 8 april återställdes körkortets giltighet tills vidare i avvaktan på närmare utredning. Härefter förklarade den tyska körkortsmyndigheten att MB:s körkort inte var utbytt mot ett tyskt körkort. Den 18 april 2013 beslutade Transportstyrelsen därför slutligt att återställa giltigheten av MB:s körkort.

text: Anspråket

text: MB har, som anspråket slutligen har bestämts, begärt ersättning med 33 920 kr avseende inkomster som han gick miste om som en följd av att hans körkort felaktigt ogiltighetsförklarades. Han har som grund för anspråket anfört i huvudsak följande. Han är fastighetsmäklare och behöver körkort i arbetet. På grund av att hans körkort var ogiltigt kunde han inte arbeta. Hans lön är helt provisionsbaserad. Det är inte förenligt med god fastighetsmäklarsed att ta på sig uppdrag och inte själv utföra visningar etc. Därför kunde han inte ta några nya uppdrag. Han lämnade över sina uppdrag till kollegor och tog inte några nya uppdrag eftersom han inte visste under hur lång tid som han skulle vara utan körkort.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Transportstyrelsen som har anfört bl.a. följande.

text: I

text: 3 kap. 13 § första stycket körkortslagen (1998:88)

text: anges under vilka förutsättningar ett körkort inte gäller. Enligt punkt 4 är ett körkort ogiltigt om det har bytts ut mot ett utländskt körkort. Bestämmelsen infördes den 1 juli 1996 i 15 § första stycket 5 i den dåvarande

text: körkortslagen (1977:477)

text: . Bakgrunden var förbudet i

text: artikel 7.5 i rådets direktiv 91/439/EEG

text: om körkort och ändringen i

text: körkortslagen

text: behandlades i

text: prop. 1995/96:118

text: (avsnitt 5.5). Motsvarande reglering finns i

text: artikel 7.5 i direktiv 2006/126/EG

text: som numera ersatt det tidigare direktivet.

text: Körkortslagstiftningen innehåller inga ytterligare bestämmelser med anknytning till ogiltighetsgrunden i 3 kap. 13 § första stycket 4. I det sammanhanget konstateras att bestämmelserna om överklagande i

text: 8 kap. 1 §

text: och

text: 2 §

text: körkortslagen

text: inte räknar upp beslut av det slag som meddelades i ärendet.

text: Transportstyrelsen för vägtrafikregistret enligt lagen (

text: ) och förordningen (

text: ) om vägtrafikregister och är personuppgiftsansvarig enligt

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL). De närmare bestämmelserna om registerinnehållet för körkort finns i

text: 2 kap.

text: och i bilaga 2 i förordningen. Av bilagan framgår att uppgift om ogiltighet av körkort enligt bland annat nu aktuell bestämmelse ska föras in i registret.

text: Tolkning och tillämpning

text: Innebörden av bestämmelsen

text: Av gällande bestämmelser dras slutsatsen att en ogiltighet på grund av utbyte till ett utländskt körkort inträder som en direkt följd av det faktiska förhållandet att ett utbyte har skett och inte genom ett särskilt beslut av Transportstyrelsen. En underrättelse om ett utbyte borde därför inte handläggas som ett ärende som innefattar en prövning av om körkortet är ogiltigt med ett beslut i den frågan. Å andra sidan får ogiltigheten ingen faktisk effekt förrän uppgiften förs in i vägtrafikregistret och det således vid en kontroll – exempelvis på väg av polisen – redovisas att personen saknar gällande körkort. I den mån man kan tala om "beslut" är det närmast att hänföra till vad som sägs i 18 kap. 3 § förordningen om vägtrafikregister, dvs. att Transportstyrelsen utifrån information om ett utbyte beslutar om att föra in uppgiften om ogiltighet i vägtrafikregistret. Även om det inte finns något föreskrivet om information till den enskilde (jfr 12 kap. 1 § första stycket 2 i förordningen om vägtrafikregister där krav finns i en liknande situation beträffande fordon) får det anses motiverat att underrätta om den ogiltighet som inträtt och antecknats i registret.

text: Den faktiska handläggningen

text: Den faktiska handläggningen motsvarar inte ovanstående utan följer mer modellen för ett sedvanligt körkortsärende där sakfrågan är om körkortet ska förklaras ogiltigt eller inte. Samtidigt konstateras att underrättelsen från den tyska myndigheten inte har kommunicerats med MB före beslut. Sammantaget blir det en blandning mellan "körkortsärende" och "registerärende" och Transportstyrelsen kommer därför att se över handläggningsrutinerna i dessa ärenden.

text: Underrättelsen från den tyska myndigheten avvek inte från den information som normalt lämnas vid utbyte och det är inte alltid körkortshandlingen bifogas underrättelsen. Frånvaron av en körkortshandling föranleder ingen särskild åtgärd från Transportstyrelsens sida eftersom tyngdpunkten ligger i förklaringen att ett utbyte har gjorts. Beslutet den 13 mars 2013 har därför varit helt i överensstämmelse med den praxis som tillämpas. Det är också praxis att en invändning om att utbyte inte skett ska utredas särskilt och avslutas med ett slutligt besked i frågan. Under utredningstiden kan körkortet tills vidare förklaras giltigt.

text: MB invändning hanterades dock inte helt enligt gällande rutiner eftersom körkortet – under en dag, den l8 mars – förklarades som åter giltigt trots att någon utredning i det läget inte hade öppnats. Av det skälet återställdes registret till ”ogiltigt" och därefter öppnades ett utredningsärende som i sin tur motiverade beslutet den 8 april att tills vidare förklara körkortet som giltigt. Från MB horisont kan de skiftande uppgifterna om körkortets status som ogiltigt/giltigt knappast framstå som förklarliga men det var helt enkelt ett misstag i hanteringen som föranledde uppgiften om en återställning till "giltigt" redan den l8 mars.

text: Transportstyrelsens yttrande

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bland annat ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten ansvarar för.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: sägs att lagens bestämmelser om skadestånd ska tillämpas bara om inte annat är föreskrivet. Enligt

text: 48 §

text: PUL, i jämförelse med 11 § lagen om vägtrafikregister, ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat.

text: Skadestånd enligt

text: 48 §

text: PUL?

text: Om uppgiften i vägtrafikregistret – att MB:s körkort var ogiltigt – endast korrekt återgav innehållet i Transportstyrelsens beslut den 13 mars 2013 kan uppgiften inte anses som registreringsmässigt felaktig (jfr JK-beslut 3672-03-42). Något skadestånd enligt

text: 48 §

text: PUL kan då inte utgå.

text: Problemet med det resonemanget är den tidigare slutsatsen att en ogiltighet på grund av utbyte inträder som en direkt följd av faktiska förhållanden och inte genom det beslut som meddelades. Det är klarlagt att MB:s körkort inte var utbytt och därför inte heller ogiltigt enligt 3 kap. 13 § första stycket 4. Därmed har det förekommit en oriktig uppgift i vägtrafikregistret rörande körkortets status. Den oriktiga uppgiften fanns i registret från den 13 mars 2013 till den 8 april 2013 (med undantag av den 18 mars). Om man ser det så att beslutet den 13 mars enbart avser information om den registrering av körkortets ogiltighet som följer av ett utbyte, får Transportstyrelsen anses ersättningsskyldig enligt 48 § första stycket.

text: Skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: Om anspråket i stället ska prövas enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: krävs, till skillnad mot en så kallad registerskada, att det förekommit fel eller försummelse från myndighetens sida. Uppgiften i underrättelsen från den tyska myndigheten att körkortet var utbytt är i sig otvetydig och beslutet var från den utgångspunkten det enda möjliga. Hade underrättelsen å andra sidan kommunicerats före beslutet, och MB då rimligen invänt att utbyte inte skett, kan det antas att körkortet under utredningstiden inte hade förklarats ogiltigt.

text: Av naturliga skäl är flertalet av de körkortshavare som byter ut sitt svenska körkort inte längre folkbokförda i Sverige och någon tillförlitlig adress finns inte i vägtrafikregistret. En kommunicering av underrättelsen om utbytet, som körkortshavaren dessutom kan förutsättas ha kännedom om, kan därför vara svår att genomföra. Den svårigheten gällde dock inte MB som var folkbokförd i Sverige och inte antecknad som utvandrad. Han borde därför ha kommunicerats innan ärendet avgjordes. Till saken hör också att Transportstyrelsens erfarenhet är att det förekommer felaktiga underrättelser om utbyte.

text: Sammantaget anser Transportstyrelsen att det förekommit sådana brister i handläggningen att staten är skadeståndsskyldig enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen.

text: MB har yttrat sig över vad Transportstyrelsen anfört, justerat sitt yrkande till ett högre belopp samt inkommit med kompletterande utredning till stöd för anspråket.

text: Justitiekanslern har inhämtat kompletterande uppgifter från Transportstyrelsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vad gäller relevanta bestämmelser i

text: körkortslagen

text: m.m. kan här hänvisas till Transportstyrelsens yttrande.

text: Eftersom bestämmelserna i PUL har företräde framför

text: skadeståndslagens

text: regler ska MB:s ersättningsanspråk först prövas enligt PUL.

text: Ersättning enligt PUL?

text: Enligt

text: 48 §

text: PUL ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat.

text: De grundläggande kraven som ställs upp i

text: 9 §

text: PUL innebär bl.a. att den personuppgiftsansvarige ska se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella samt att alla rimliga åtgärder vid-tas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen.

text: Den första fråga som inställer sig är då om registreringen av uppgiften att MB:s körkort var ogiltigt på grund av att det hade bytts ut mot ett tyskt körkort skedde i strid med PUL. Så är fallet bl.a. om de registrerade uppgifterna var att anse som oriktiga. Detta leder in på frågan vad som är att anse som en oriktig uppgift i PUL:s mening.

text: I kommentaren till PUL (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, tredje upplagan s. 168 f.) anges bl.a. följande i frågan om en uppgift ska anses oriktig i PUL:s mening. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade upp-giften ska spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna (oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena). (…) Registerförfattningsutredningen uttryckte det så att man bör ha som utgångspunkt att en uppgift, trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande, inte är oriktig i den bemärkelsen att den ska rättas, om uppgiften korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessutom behövs i verksamheten (…), och regeringen framhöll i samma lagstiftningsärende att bedömningen av om en uppgift ska anses vara oriktig eller inte, dvs. om uppgiften ska rättas, måste göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen (…). Regeringen har också ansett att det inte är fråga om en felaktig uppgift i lagens mening om en skattemyndighet t.ex. har registrerat en person som misstänkt för ett visst brott, men misstanken under ett senare skede av utredningsarbetet inte längre visar sig hållbar (…).

text: Justitiekanslern har utifrån dessa uttalanden tolkat den aktuella bestämmelsen så att det i princip inte föreligger något registerfel om en registrering är korrekt gjord utifrån det material som ligger till grund för den. Sådana registreringar som är ett resultat av att en tjänsteman har gjort en felaktig rättslig bedömning är normalt inte att anse som felaktiga i PUL:s mening (jfr t.ex. Justitiekanslerns ärenden med dnr

text: och

text: Uppgiften som registrerades i vägtrafikregistret att MB:s körkort var ogiltigt som en följd av att det var utbytt var korrekt utifrån det material som låg till grund för registreringen, dvs. informationen från den tyska myndigheten att körkortet var utbytt. Uppgiften har därmed inte varit felaktig i den mening som avses i

text: personuppgiftslagen

text: . Att det sedan har visat sig att uppgiften från den tyska myndigheten var felaktig förändrar inte denna bedömning. Någon möjlighet att utge skadestånd med stöd av

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser finns alltså inte.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: Frågan är då om MB har rätt till ersättning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Enligt detta lagrum ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: En förutsättning för att

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska vara tillämplig är alltså att skadan har vållats vid myndighetsutövning. Begreppet myndighetsutövning avser beslut och åtgärder från det allmännas sida som är ett uttryck för samhällets rätt att utöva makt över medborgarna och som i kraft av offentligrättsliga regler får omedelbara rättsverkningar för eller emot den enskilde (

text: prop. 1972:5 s. 311

text: f.). Karaktäristiskt är att den enskilde står i ett beroendeförhållande till myndigheten, som bestämmer över hans eller hennes rättigheter och skyldigheter på ett sådant sätt som inte förekommer i privaträttsliga sammanhang. Att skada ska ha vållats ”vid” myndighetsutövning betyder att den skadegörande handlingen endast behöver stå i ett visst närmare samband med myndighetsutövningen.

text: Av utredningen framgår att Transportstyrelsen i ärenden av aktuellt slag har som rutin att fatta ”beslut” om att körkort som har bytts ut ska förklaras ogiltiga och att så även skedde i förevarande fall. Ett sådant beslut har emellertid inte några rättsverkningar mot den enskilde eftersom ett körkort som har bytts ut blir ogiltigt redan genom själva utbytet (jfr

text: 3 kap. 13 § första stycket 4 körkortslagen

text: ). Och ett körkort som inte har bytts ut blir inte heller ogiltigt genom Transportstyrelsens beslut att förklara det ogiltigt på grund av utbyte. Enligt Justitiekanslerns mening utgör Transportstyrelsens åtgärd därför inte myndighetsutövning. Att Transportstyrelsen angett att det rör sig om ett beslut och – felaktigt – att detta kunde överklagas ändrar inte detta förhållande.

text: Inte heller Transportstyrelsens åtgärd att i vägtrafikregistret registrera en uppgift om att ett körkort är ogiltigt till följd av det har bytts ut mot ett utländskt körkort utgör myndighetsutövning eller står i omedelbart samband med någon sådan.

text: Mot bakgrund av det anförda kan någon ersättning inte heller utgå till MB med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Justitiekanslern vill tillägga att det uppenbarligen förekom fel vid den tyska körkortsmyndighetens handläggning då den underrättade Transportstyrelsen om att MB:s körkort hade bytts ut trots att så inte var fallet. Det är emellertid inte något som Transportstyrelsen kan lastas för.

text: MB:s begäran om ersättning av staten ska alltså avslås.

text: Vid denna bedömning saknar Justitiekanslern skäl att närmare gå in på frågorna om adekvat orsakssamband och om MB har styrkt att han har lidit skada i angiven omfattning.

text: Tillsyn

text: Handläggningsrutinerna hos Transportstyrelsen när det gäller aktuell ärendetyp väcker en del frågor, bl.a. rörande formuleringarna i informationen till körkortshavaren. Transportstyrelsen har emellertid i yttrandet hit angett att rutinerna kommer att ses över och jag utgår från att så kommer att bli fallet. Någon ytterligare åtgärd i nuläget från min sida är därför inte påkallad.


title: Fråga om hur Ekobrottsmyndighetens agerande har förhållit sig till tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarfrihet m.m.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Polisföreningen vid Rikspolisstyrelsen har i en anmälan hit ifrågasatt hur Ekobrottsmyndighetens agerande mot tre polismän förhåller sig till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om meddelarfrihet m.m. Till anmälan har fogats e-brev från de tre polismännen.

text: Medlemmarnas brev

text: GS har beskrivit ett möte med bland andra Ekobrottsmyndighetens generaldirektör GA den 28 april 2008 och uppgett i huvudsak följande. Han fick genom generaldirektörens agerande vid mötet klart för sig att han inte fick uttala sig till pressen i frågor som rörde Ekobrottsmyndigheten i sak. Han kände efter mötet stor frustration och ilska över att ha blivit pådyvlad påståenden som han inte hade yttrat. Dagen därpå blev han uppkallad till ME. Hon uppgav att GA hade gett henne i uppdrag att tala om för honom att han hade varit osolidarisk mot Ekobrottsmyndigheten genom att uttala sig i medierna och skicka journalister vidare till andra personer. Han sade till ME att han inte hade något med den aktuella artikeln att göra och att han började känna sig trakasserad över att behöva stå till svars för vad andra hade yttrat. Han har även vid tre andra tillfällen fått klarlägga vad han sagt till massmedia. Han har fått uppfattningen att han inte får uttala sig till medierna i olika frågor.

text: LJ har sammanfattningsvis uppgett följande. Fredagen den 16 maj 2008 fick han ett telefonsamtal från ELL vid staben som informerade honom om att han skulle hänvisa till GA om han blev kontaktad av massmedia. Han tolkade samtalet som att han inte fick göra några uttalanden till massmedia, vilket innebär en inskränkning av hans yttrande- och meddelarfrihet.

text: LN har sammanfattningsvis uppgett följande. ELL från staben ringde den 16 maj 2008 och framförde ett klart budskap om att han inte fick ta kontakt med massmedia i fråga om Boråsenhetens vara eller icke vara. Enligt ELL ville GA själv lämna information i den frågan. Han har aldrig varit med om att en ledningsperson har begränsat hans rätt att ta kontakt med massmedia på det viset.

text: Ekobrottsmyndighetens yttrande

text: Justitiekanslern beslutade inom ramen för sin tillsynsverksamhet att inhämta ett yttrande från Ekobrottsmyndigheten. Myndigheten har därefter anfört följande.

text: Bakgrund

text: Ekobrottsmyndigheten är en åklagarmyndighet för bekämpning av ekonomisk brottslighet. Myndighetens verksamhet regleras i förordningen (

text: ) med instruktion för Ekobrottsmyndigheten.

text: I Ekobrottsmyndighetens verksamhet deltar poliser som förordnas för sex år i taget. Polismännen tillkallas av Rikspolisstyrelsen från olika polismyndigheter (jfr 7 § i Ekobrottsmyndighetens instruktion). Inom Polisen har uppgiften att tillkalla poliser lagts på Rikskriminalpolisen som för denna uppgift har inrättat en enhet benämnd Ekobrottskansliet. Chefen för Ekobrottskansliet är underställd chefen för Rikskriminalpolisen och har arbetsgivaransvaret för de poliser som har förordnats att delta i Ekobrottsmyndighetens verksamhet samt leder också den polisverksamhet i Ekobrottsmyndigheten som enligt lag eller annan författning endast får utföras av anställda inom Polisen. I övrigt leder Ekobrottsmyndigheten den verksamhet som poliserna deltar i vid myndigheten.

text: Det sagda innebär att de poliser som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet inte är anställda i myndigheten. Däremot belastar lönekostnaderna för de poliser som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet myndighetens anslag.

text: Under våren 2007 slöts ett nytt löneavtal mellan Rikspolisstyrelsen och Polisförbundet. Ekobrottsmyndigheten är inte avtalsslutande part. Det avtal som träffats betyder ökade lönekostnader för de poliser som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet upp till en nivå som inte kunde förutses. För att myndighetens ekonomi skulle bringas i balans blev det nödvändigt att i förtid bryta ett antal förordnanden som gällde på prov i sex månader och som hade beslutats av Ekobrottskansliet. Sammanlagt beslutade Ekobrottskansliet efter samråd med Ekobrottsmyndigheten att bryta förordnandet beträffande tolv poliser som var lokaliserade i Stockholm och i Västra Götaland. Därmed minskade antalet poliser som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet och också lönekostnaderna för poliser.

text: Beslutet blev medialt uppmärksammat och artiklar förekom i flera olika tidningar. Ekobrottsmyndighetens personal- och ekonomidirektör samt chefsåklagaren KM fick generaldirektörens uppdrag att tillsammans med generaldirektören besvara medias frågor för myndighetens räkning. Detta gjordes känt i organisationen bl.a. genom informationsdirektören. Beslutet om vilka som skulle besvara mediafrågor för myndighetens räkning innebar ingen inskränkning för anställda i Ekobrottsmyndigheten eller anställda i Polisen att yttra sig inom ramen för deras grundlagsfästa yttrande- och meddelarfrihet.

text: I samband med dessa händelser ägde ett möte rum där generaldirektören, överåklagaren och chefen för Ekobrottskansliet ville diskutera en delfråga som gällde beslutets konsekvenser och nödvändiga åtgärder för att bibehålla resurser i Stockholm för bekämpning av brottslighet i taxinäringen. Till mötet kallades chefsåklagaren KM som är chef för den åklagarkammare i Stockholm som handlägger mål och ärenden som gäller misstänkta brott i taxinäringen och kriminalinspektören GO som är en polisman som utför utredningsåtgärder i ärenden där åklagare utfärdat direktiv som gäller förundersökningar om brottslighet i taxinäringen.

text: Vid mötet klargjordes uttryckligen att avsikten med mötet var att diskutera sakfrågans lösning och ansvaret för myndighetens mediakommunikation i fråga om handläggningen av denna ärendetyp i Stockholm. Det uttalades särskilt att mötet inte innebar någon inskränkning i någon av de närvarandes grundlagsskyddade rätt att uttala sig i media.

text: Min bedömning

text: Yttrande- och meddelarfrihet för polismän som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet

text: De anställda i Ekobrottsmyndigheten har en grundlagsfäst rätt att fritt yttra sig och en vidsträckt frihet att lämna uppgifter och underrättelser för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter (meddelarfrihet). För åklagarna gäller den begränsning i meddelarfriheten som torde följa enligt Justitiekanslerns avgörande i ärendet med dnr

text: Eftersom de polismän som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet inte är anställda i myndigheten måste följden bli att de inte i någon situation kan anses uttala sig för myndighetens räkning. Deras uttalanden i media får därmed anses vara ett uttryck för den yttrande- och meddelarfrihet som gäller för envar. De uttalanden i media som har gjorts av polisanställda i anledning av beslutet att dra ner antalet poliser som ställs till Ekobrottsmyndighetens förfogande har haft ett så nära samband med polismännens tjänst att uttalandena inte bör anses som ett uttryck för yttrandefriheten utan de bör enligt min mening i stället bedömas mot bakgrund av vederbörandes meddelarfrihet.

text: De samtal och instruktioner som gäller myndighetens mediahantering i denna och andra frågor och som har berört poliser som deltar i myndighetens verksamhet har enbart avsett att klargöra att endast anställda vid Ekobrottsmyndigheten har myndighetsledningens uppdrag att uttala sig för myndighetens räkning. I alla sammanhang – däribland det nu aktuella – har polismännens oinskränkta rätt att uttala sig enligt yttrande- och meddelandefriheten särskilt framhållits liksom vikten av att polismannen i dessa situationer klargör att ett eventuellt uttalande inte sker för myndighetens räkning.

text: Förbudet mot efterforskning och repressalier

text: I anmälan ifrågasätts om Ekobrottsmyndigheten agerat enligt gällande lagstiftning som gäller efterforskningsförbudet. I skrivelsen har inte närmare preciserats när eller på vilket sätt en eventuell efterforskning skulle ha skett.

text: Efterforskningsförbudet i

text: 3 kap 4 §

text: TF innebär ett förbud för en myndighet eller annat allmänt organ mot att efterforska vem som har lämnat ett meddelande för offentliggörande i de informationsbärare som omfattas av grundlagarna.

text: Varje kontakt som en myndighet tar med en tjänsteman med anledning av kontakter som förevarit med representanter för massmedia kan inte anses som repressalier. En myndighets avsikt med samtal i anledning av ett uttalande i media kan många gånger vara legitimt. JO har i ett beslut (JO 1999/2000 s. 429) uttalat att han inte har någonting att invända mot att arbetsgivaren påtalar vikten av att den anställde, vid utnyttjandet av yttrandefriheten, tydligt klargör att det är fråga om privata ställningstaganden och att det som framförs inte är myndighetens officiella ståndpunkt. JO har i sammanhanget poängterat att det avgörande för bedömningen om myndigheten bör ha sådana samtal torde vara hur den anställde uppfattar saken (se även JO 1994/95 s. 521).

text: Ekobrottsmyndigheten har inte vidtagit några som helst åtgärder som inneburit eller skulle kunna uppfattas som om myndigheten efterforskat vem som har lämnat ett meddelande för offentliggörande i media.

text: Det möte som redovisats och de samtal som den informationsansvariga tjänstemannen har haft med polismän i fråga om mediahanteringen i anledning av beslutet att dra ner på antalet polismän i myndighetens verksamhet har haft det enda syftet att informera om hur myndighetsledningen ville fördela ansvaret för mediakontakter för myndighetens räkning. Mötet och den information som lämnats har inte syftat till att inskränka polismännens grundlagsskyddade meddelarfrihet eller inte heller innefattat några negativa tjänsteåtgärder avseende polismännen.

text: Avslutande synpunkter

text: Som framgår av det anförda innebär Ekobrottsmyndighetens policy för mediakontakter att de polismän som deltar i myndighetens verksamhet, och i denna egenskap fullgör viktiga och ansvarsfulla uppgifter, aldrig har i uppgift att uttala sig för myndighetens räkning eftersom de inte är anställda vid myndigheten.

text: Eftersom de polismän som deltar i Ekobrottsmyndighetens verksamhet arbetar i Ekobrottsmyndighetens lokaler är det svårt för företrädare för media att uppfatta distinktionen mellan dem som är anställda i myndigheten och således kan uttala sig för myndigheten och dem som inte är anställda och därmed inte har denna uppgift. Därmed blir det särskilt viktigt att den som uttalar sig i media under tjänstetid eller i anslutning till tjänsten som ett led i meddelarfriheten är tydlig med att uttalandet inte sker för myndighetens räkning.

text: Trots att dessa frågor har behandlats i myndigheten i en rad olika sammanhang

text: visar den nu ingivna anmälan till Justitiekanslern att det finns ytterligare behov av att myndighetens ledning informerar om myndighetens mediapolicy och de anställdas och polismännens rättigheter enligt reglerna om yttrande- och meddelarfrihet m.m.

text: Polisföreningen vid Rikspolisstyrelsen har fått del av Ekobrottsmyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet).

text: Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar när ett uppgiftslämnande innefattar brott mot sekretessregler. Från detta gäller enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF vissa undantag. Dessa undantag finns det inte anledning att gå in på närmare nu.

text: Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen. En meddelare har rätt att vara anonym. Reglerna om meddelarfrihet kompletteras av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som har lämnat ett meddelande enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF i vidare mån än som erfordras för åtal eller ett annat ingripande mot honom som inte står i strid med förordningen,

text: 3 kap. 4 §

text: TF (efterforskningsförbud). Efterforskning i strid med denna regel är straffbar enligt vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: TF får ingen tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedierna kan ske bara när TF medger det.

text: Av denna bestämmelse anses följa att en meddelare som har framträtt öppet inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida t.ex. därför att han har lämnat uppgifter för publicering. I rättspraxis har man gått ett steg längre, och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i en tryckt skrift har i princip ansetts vara otillåten enligt TF (jfr t.ex. betänkandet Meddelarrätt,

text: SOU 1990:12 s. 63

text: ). Den ger alltså uttryck för ett allmänt sanktions- och repressalieförbud med innebörden att myndigheter och chefer hos myndigheter inte får vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller meddelarfriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och 1987/88 s. 193 samt det nyss nämnda betänkandet s. 63).

text: En överträdelse av repressalieförbudet kan vara att bedöma som en tjänsteförseelse eller, om den har skett i samband med myndighetsutövning mot den anställde, som tjänstefel.

text: Meddelarfriheten innefattar inte någon rätt att uttala sig för myndighetens räkning. Det finns därför ingenting som hindrar att myndighetsledningen bestämmer att endast vissa personer ska tala för myndigheten och även klargör detta för medarbetarna.

text: Ekobrottsmyndighetens agerande

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att de tre polismännen och Ekobrottsmyndigheten har lämnat olika beskrivningar av de aktuella samtalen.

text: Myndigheten har anfört att samtalen och instruktionerna till polismännen har avsett att klargöra att endast vissa personer hade ledningens uppdrag att uttala sig för myndighetens räkning. Vidare har myndigheten uppgett att polismännens oinskränkta rätt att uttala sig i enlighet med bestämmelserna om yttrande- och meddelarfrihet har framhållits i alla sammanhang. Polismännen har å sin sida anfört att de uppfattat ledningens uttalanden som en generell inskränkning av deras rätt att meddela sig till massmedia.

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte att de tre polismännen har fått uppfattningen att Ekobrottsmyndighetens ledning har agerat för att begränsa deras grundlagsskyddade meddelarfrihet. Det finns därför anledning att framhålla meddelarfrihetens stora betydelse som ett värn för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Ledningen för en myndighet bör givetvis inte agera på ett sätt som kan strypa den debatt som måste få förekomma beträffande myndighetens verksamhet (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 30 juni 2005, dnr

text: ). Det är emellertid inte närmare utrett vad som har sagts vid de aktuella samtalen mellan ledningen och polismännen. Omständigheterna i ärendet ger därför inte tillräcklig grund för att uttala kritik mot ledningens agerande.

text: Med anledning av vad myndigheten har anfört i sitt yttrande vill jag dock tillägga följande. Ekobrottsmyndigheten synes fästa alltför stor tilltro till ledningens möjligheter att reglera medarbetarnas meddelarfrihet genom att framhålla vikten av att de klargör att ett eventuellt uttalande inte sker för myndighetens räkning. Visserligen är det angeläget att medarbetaren inte uttalar sig på ett sätt som kan uppfattas vara för myndighetens räkning, men någon skyldighet för de anställda att alltid aktivt klargöra detta finns inte. Normalt torde det inte finnas någon risk för missuppfattningar. Det gäller naturligtvis särskilt i situationer där medarbetaren är kritisk mot myndighetens eller ledningens agerande.

text: Jag vill också framhålla att Ekobrottsmyndigheten tycks överbetona betydelsen av om en medarbetare är anställd vid myndigheten eller inte. Det står alldeles klart att även poliser som är verksamma vid Ekobrottsmyndigheten men har sin anställning i en polismyndighet kan ges förtroendet att uttala sig för Ekobrottsmyndighetens räkning. För det fall de intervjuas av medier angående enskilda ärenden är det ofta tydligt att de lämnar information för myndigheten.

text: Ekobrottsmyndigheten har uppgett att den nu ser behovet av ytterligare information till de anställda och polismännen om deras grundlagsskyddade yttrande- och meddelarfrihet. Justitiekanslern utgår därför från att liknande situationer kan undvikas i framtiden.


title: Skadeståndsanspråk p.g.a. påstående om kränkning av Europakonventionens bestämmelser genom långsam handläggning hos Justitiekanslern

text: Justitiekanslern avslår VF anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: VF ansökte om svenskt medborgarskap den 1 november 2005. Tillsammans med ansökan skickade han in sitt kamerunska pass till Migrationsverket. På grund av misstanke om att passet var falskt polisanmälde Migrationsverket den 23 maj 2006 VF för brukande av falsk urkund. Den 6 september 2006 beslutade Migrationsverket att avslå hans ansökan om medborgarskap på den grunden att han var misstänkt för brott och därmed inte uppfyllde kravet på ett hederligt levnadssätt. Migrationsverket fick sedermera del av ett utlåtande från Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL). Uppgifterna i utlåtandet talade för att passet var äkta. Förundersökningen lades ner den 10 november 2006. VF beviljades svenskt medborgarskap den 20 december 2006.

text: I en ansökan som inkom till Justitiekanslern den 21 december 2007 begärde VF skadestånd av staten med 28 800 kr för kränkning (dnr

text: ). Som grund för yrkandet anförde han sammanfattningsvis följande. Hans pass omhändertogs utan godtagbara skäl eftersom misstankarna att passet vara förfalskat var ogrundade och vaga. I vart fall var det vårdslöst att inte vidta adekvata åtgärder för att undersöka passets äkthet under mer än ett års tid. På grund av den ogrundade misstanken om brott och den långsamma handläggningen var han utan pass i ett år och tio dagar. Under denna tid var han förhindrad att lämna Sverige. Inskränkningen i hans rörelsefrihet utgjorde en kränkning av hans rätt enligt

text: artikel 2 i Europakonventionen

text: s fjärde tilläggsprotokoll. Anklagelsen om brott prövades inte inom skälig tid, vilket strider mot

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Tiden bör räknas från den 1 mars 2006 – vilket var ungefärligen den tidpunkt då han blev underrättad om brottsmisstanken – till den 10 november 2006 då förundersökningen lades ned. Passets äkthet slogs fast genom kontakt med den kamerunska passmyndigheten den 7 november 2006. Denna kontakt hade kunnat tas långt tidigare, antingen av Migrationsverket eller av polisen.

text: Justitiekanslern beslutade att inhämta ett yttrande från Migrationsverket över VF anspråk. Yttrandet inkom till Justitiekanslern den 15 februari 2008.

text: VF bereddes tillfälle att yttra sig över vad Migrationsverket hade anfört. Efter att VF hade begärt och beviljats ett kortare anstånd inkom han den 30 mars 2008 med kompletterande synpunkter till Justitiekanslern.

text: I ett beslut den 9 april 2009 avslog Justitiekanslern VF anspråk. Justitiekanslern anförde som skäl härför följande.

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Staten ska också ersätta skada på grund av att någon genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning kränks genom vissa slags brott (kränkningsersättning eller ideell skada).

text: Vad VF har anfört ger inte grund för slutsatsen att den kränkning som han anser sig ha utsatts för har skett genom brott. Någon rätt till ersättning kan därför inte grundas omedelbart på

text: skadeståndslagen

text: . Däremot kan han vara berättigad till ersättning utan direkt stöd i

text: skadeståndslagen

text: om hans rättigheter enligt Europakonventionen eller dess tilläggsprotokoll har kränkts (se t.ex.

text: NJA 2005 s. 462

text: VF har som grund för sitt anspråk på ersättning för kränkning anfört att hans rätt till rörelsefrihet enligt artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen har kränkts genom att han varit utan sitt pass under drygt ett års tid.

text: Punkterna 2 och 3 i artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet, som avser rätt till rörelsefrihet, har följande lydelse:

text: 2. Var och en är fri att lämna varje land, inbegripet sitt eget.

text: 3. Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas andra inskränkningar än sådana som är angivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga av hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, för att upprätthålla den allmänna ordningen eller förhindra brott eller för att skydda hälsa eller moral eller annans fri- och rättigheter.

text: Rätten till utresa innefattar rätten till ett pass. Följaktligen får myndigheterna inte dra in ett pass annat än om undantagsbestämmelsen i punkt 3 är tillämplig (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2007, s. 502).

text: VF har gett in passet till Migrationsverket för att kunna styrka sin identitet vid en ansökan om medborgarskap. Eftersom misstanke om förfalskning uppkommit har passet överlämnats till polisen i samband med en polisanmälan och sedermera skickats till SKL för ett utlåtande om dess äkthet. Åtgärderna har inneburit att VF har varit utan sitt pass i drygt ett års tid. Det kan givetvis ifrågasättas om Migrationsverket borde ha kunnat komma till klarhet angående passets äkthet på ett enklare och snabbare sätt. I ärendet har dock inte framkommit annat än att de åtgärder som vidtagits har haft stöd i lag och att det har funnits en sådan misstanke mot VF att det har varit befogat att vidta dessa åtgärder. De åtgärder som vidtagits kan inte anses ha varit felaktiga eller lagstridiga. Den tidsåtgång som förevarit i ärendet kan inte heller anses vara sådan att de åtgärder som vidtagits kan anses vara oproportionerliga. Till detta kommer att VF synes ha varit oförhindrad att skaffa sig ett nytt pass.

text: Någon kränkning enligt artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet kan sammanfattningsvis inte anses ha ägt rum.

text: Enligt

text: artikel 6.1 Europakonventionen

text: har den som är anklagad för ett brott rätt till rättegång inom skälig tid. Ett åsidosättande av denna bestämmelse kan ge rätt till skadestånd för ideell skada (se

text: NJA 2005 s. 462

text: ). Den i artikel 6.1 åsyftade tidsperioden börjar löpa från det att myndigheterna har vidtagit en åtgärd som har lett till att situationen för personen i fråga väsentligen har påverkats av misstanken mot honom. En sådan åtgärd kan vara att personen har underrättats om att han misstänks för brott. Slutpunkten för den tid som ska bedömas enligt artikel 6.1 är dagen för slutlig dom eller – som i detta fall – tidpunkten för nedläggandet av förundersökningen.

text: Vid en helhetsbedömning, med beaktande av Europadomstolens praxis, anser Justitiekanslern att handläggningstiden inte har varit sådan att en kränkning av

text: artikel 6.1 Europakonventionen

text: har förekommit.

text: VF skadeståndsanspråk ska sammanfattningsvis avslås. Justitiekanslern vill dock för statens räkning beklaga de misstankar och besvär som han har utsatts för.

text: Anspråket

text: VF har nu begärt skadestånd av staten med 20 000 kr jämte ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: . Som grund för anspråket har han anfört att Justitiekanslerns långsamma handläggning av hans anspråk i dnr

text: har inneburit en kränkning av hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: VF har till närmare utveckling av anspråket anfört bl.a. följande.

text: En process om begäran om skadestånd på grund av en kränkning av rätten till rättegång inom skälig tid gäller en civil rättighet i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Europadomstolen har bedömt att frågor om skadestånd på grund av myndighetsansvar omfattas av tillämpningsområdet för artikel 6.1 i konventionen (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i europeiska praxis, tredje upplagan, s. 145). Den 29 mars 2006 avgjorde Europadomstolen ett antal mål som gällde klagomål på långsam handläggning vid den inhemska prövningen (se Ernestina Zullo v. Italy, Application no. 64897/01, m.fl. mål). Sveriges ombud i Europadomstolen har argumenterat för att Justitiekanslern och/eller allmänna domstolar är ett effektivt rättsmedel som ska uttömmas innan ett klagomål kan prövas i Europadomstolen (se bl.a. Mendel v. Sweden, Application no. 28426/06, punkterna 57 – 59). Enligt Europadomstolens anvisningar till klagande kan Justitiekanslern, om Justitiekanslern har beslutat om ersättning i liknande fall, vara ett sådant rättsmedel som måste uttömmas för att en enskild ska kunna få sitt klagomål prövat i Europadomstolen. Mot denna bakgrund är

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: tillämplig och VF hade rätt att få sin sak prövad inom skälig tid hos Justitiekanslern.

text: Av Europadomstolens praxis avseende

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: framgår som en tumregel att ett mål inte bör ta mer än ett år i en instans (se t.ex. Hutchison Reid v. The United Kingdom, Application no. 50272/99, punkten 79 och

text: SOU 2008:16 s. 36

text: ). Handläggningstidens skälighet ska bedömas mot bakgrund av domstolarnas och myndigheternas handläggning av målet, målets komplexitet, parternas agerande och vad som har stått på spel för den enskilde (se t.ex. Frydlender v. France, Application no. 30979/96, punkten 43, och Danelius s. 264).

text: Den totala handläggningstiden hos Justitiekanslern uppgick till ett år och nästan fyra månader. Under de tre första månaderna begärde Justitiekanslern in och mottog yttranden från Migrationsverket och VF. Under den resterande tiden, dvs. under drygt ett år, fram till ärendets avgörande vidtogs enligt dagboksbladet inga handläggningsåtgärder från Justitiekanslerns sida. Det saknas godtagbara skäl för denna långa period av inaktivitet. Ärendet hos Justitiekanslern har inte varit av komplex natur. Varken bevisningen eller sakomständigheterna har varit komplicerade. Inte heller den rättsliga bedömningen var komplicerad. VF begärde anstånd med två veckor men har utöver detta inte till någon del bidragit till den långa handläggningstiden. VF ansökan om svenskt medborgarskap och de olyckliga omständigheterna i samband med denna har resulterat i en för honom lång och påfrestande process. När han vände sig till Justitiekanslern hade det ärendet pågått i drygt två år. Ett avgörande från Justitiekanslern har inneburit en möjlighet för honom att lägga denna slitsamma process bakom sig. Det har därför varit av stor vikt att något som redan hade tagit lång tid skulle avgöras inom skälig tid.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Var

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: tillämplig på Justitiekanslerns handläggningav anspråket?

text: VF har gjort gällande att hans anspråk på skadestånd i dnr

text: rör en civil rättighet i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: och att den artikeln därmed var tillämplig vid Justitiekanslerns handläggning av anspråket.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom eller henne för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid inför en opartisk och oavhängig domstol, som har upprättats enligt lag.

text: För att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska vara tillämplig krävs att tvisten gäller ett anspråk på något som är eller åtminstone på någorlunda rimliga grunder kan påstås vara en rättighet enligt nationell rätt. Artikel 6.1 i konventionen är en processuell bestämmelse som är avsedd att garantera rätten till en opartisk prövning av rättsliga anspråk. Den syftar inte till att tillskapa nya materiella rättigheter. (Se Danelius s. 138 – 139.) Artikel 6.1 i konventionen uppställer specifika krav på prövningsförfarandet, bl.a. prövning i just domstol, opartiskhet och möjlighet att lägga fram sin sak muntligen.

text: Det faktum att en konventionsstat har infört regler som innebär att även anspråk som inte omfattas av tillämpningsområdet för

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: kan prövas i domstol medför inte att artikeln därigenom blir tillämplig på tvisten. För svensk del innebär detta t.ex. att artikel 6.1 i konventionen inte är tillämplig på rena skattetvister eller i migrationsmål som alltså i och för sig prövas i domstol. De nationella processuella regler som präglar villkoren för domstolsprövningen i sådana mål kan naturligtvis i och för sig vara desamma som de som tillämpas för tvister som omfattas av artikel 6.1 i konventionen. I den nationella kontexten kan villkoren därmed bli desamma. Det förändrar emellertid inte det faktum att det är en fråga för den nationella lagstiftaren att bestämma vilka regler som ska gälla för prövningen av tvister som faller utanför tillämpningsområdet för artikel 6.1 i konventionen.

text: I

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: uppställs emellertid ett generellt krav på konventionsstaterna att tillhandahålla ett effektivt rättsmedel för prövning av påstådda kränkningar av konventionen. I artikeln stadgas att var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har kränkts ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet.

text: Den som på rimliga grunder påstår sig ha utsatts för en konventionskränkning (”has an arguable claim”), t.ex. en kränkning av egendomsskyddet eller rätten till privatliv, ska alltså ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med kränkningen. Rätten till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: innefattar emellertid inte någon generell rätt till domstolsprövning och de specifika krav som uppställs i artikel 6.1 i konventionen gäller inte enligt artikel 13. Rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13 måste mot denna bakgrund hållas isär från de specifika processuella kraven enligt artikel 6.1.

text: Det nu sagda kan illustreras av att en kränkning av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kan föreligga även om den enskildes påstående om att det har förekommit en konventionskränkning anses uppenbart ogrundat (jfr Powell and Rayner v. United Kingdom, Application no 9310/81, och Jacobs & White, The European Convention on Human Rights, fjärde upplagan, s. 462 – 463).

text: Enligt Justitiekanslerns mening talar övervägande skäl för att möjligheten att på det nationella planet i Sverige utverka ekonomisk ersättning av staten för en ideell skada som skälig gottgörelse för en kränkning av en rättighet som följer av någon av Europakonventionens bestämmelser inte är att anse som en i nationell rätt grundad materiell rättighet i den mening som avses i artikel 6.1 i konventionen. I

text: NJA 2005 s. 462

text: uttalade Högsta domstolen – sedan domstolen hade konstaterat att skadestånd för ideell skada utan samband med personskada inte kunde utgå enligt

text: skadeståndslagen

text: – att det kunde innebära ett konventionsbrott om den skadelidande i ett fall av det aktuella slaget ställdes utan rättsmedel, varför övervägande skäl fick anses tala för att ideellt skadestånd skulle kunna dömas ut även av svensk domstol. Principen att svensk domstolutan särskilt lagstöd kan döma ut skadestånd som skälig gottgörelse för en konventionskränkning har alltså fastställts mot bakgrund av Sveriges skyldighet att enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: tillhandahålla ett effektivt rättsmedel (se även

text: NJA 2003 s. 217

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: Artikel 13 i Europakonventionen

text: är utformad med hänsyn till konventionsstaternas processuella autonomi. Artikel 13 kräver därmed inte ett rättsmedel inför domstol. Även administrativa rättsmedel kan vara tillräckliga för att uppfylla kraven. Bedömningen av om kravet på rättsmedel enligt artikel 13 är uppfyllt görs med hänsyn till om de samlade möjligheter som står den enskilde till buds medger en tillfredsställande prövning av anspråket. Det är inte tillräckligt att det i formell mening existerar ett rättsmedel, det måste också vara praktiskt möjligt för den enskilde att använda det. (Se Danelius s. 428 – 429.)

text: Av de beslut som Justitiekanslern hittills har fattat inom ramen för den frivilliga skadereglering som sker här framgår uttryckligen att prövningen av om ersättning för ideell skada ska utgå och, i så fall, storleken på den ersättningen har skett med utgångspunkt i Sveriges skyldighet att enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: tillhandahålla effektiva rättsmedel för att förhindra, undanröja eller gottgöra en kränkning av konventionen (se bl.a. dnr 7912 – 7914-07-40).

text: Sverige har i Europadomstolen inte intagit någon annan hållning. Av avgörandet i målet Mendel, som sökanden själv har hänvisat till, framgår tydligt att den fråga som Europadomstolen avhandlade i de åberopade punkterna relaterar till kravet på uttömmande av nationella rättsmedel enligt

text: artikel 35.1 i Europakonventionen

text: . I den delen anger Europadomstolen i punkten 61 bl.a. att “The rule [kravet på uttömmande av nationella rättsmedel] is based on the assumption, reflected in Article 13 of the Convention – with which it has a close affinity – that there is an effective remedy available in respect of the alleged breach in the domestic system whether or not the provisions of the Convention are incorporated in national law.” Sverige har således inte i Europadomstolen gjort gällande att den frivilliga skadereglering som finns att tillgå hos Justitiekanslern och som det står den enskilde fritt att utnyttja syftar till att uppfylla en skyldighet som följer av artikel 6.1 i konventionen. Att något påstående som ens tolkningsvis skulle kunna uppfattas på detta vis skulle ha framförts i Europadomstolen förefaller för övrigt osannolikt med hänsyn till att Justitiekanslerns beslut i skaderegleringsärenden har karaktären av partsbesked och redan av denna anledning inte kan tänkas uppfylla kravet på domstolsprövning enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Med hänsyn till de nyss nämnda avgörandena från Högsta domstolen och med beaktande av Europadomstolens praxis är det därmed Justitiekanslerns bedömning att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte var tillämplig vid Justitiekanslerns handläggning av VF anspråk på skadestånd av staten i dnr

text: Har rätten till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kränkts?

text: I enlighet med vad som har utvecklats ovan är det alltså Justitiekanslerns mening att Justitiekanslerns handläggning av anspråk av aktuellt slag är att bedöma mot bakgrund av det krav på tillgång till ett effektivt rättsmedel som följer av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: . Justitiekanslern prövar därför i första hand om de omständigheter som VF har anfört till stöd för sitt anspråk på ersättning i detta ärende kan föranleda bifall på grund av att hans rätt till tillgång till ett effektivt rättsmedel har kränkts.

text: I kravet på tillgång till ett effektivt rättsmedel ligger självfallet ett krav på att förfarandet leder till ett beslut inom rimlig tid. De tumregler och principer som VF har hänfört sig till i fråga om tidsutdräkten avser emellertid inte

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: utan kravet på prövning inom skälig tid enligt artikel 6.1 i konventionen. De är därmed inte omedelbart överförbara på den aktuella situationen. Justitiekanslern anmärker att ett krav på prövning inom skälig även förekommer i artikel 5.3 i konventionen. Den bestämmelsen är språkligt utformad på liknande sätt som artikel 6.1 i konventionen men har inte samma innebörd. Frågan om skälig tid ställer sig av naturliga skäl även annorlunda när det rör sig om en frihetsberövad person. Bedömningen enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska som tidigare nämnts vidare ske med hänsyn till samtliga de möjligheter som har stått till buds för att få anspråket prövat.

text: Frågan om ett beslut har fattats inom rimlig tid enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: bedöms enligt Europadomstolens praxis främst mot bakgrund av om beslutet får praktisk effekt eller inte (se Danelius s. 430). I vissa fall medför detta mycket korta frister, t.ex. när det gäller tvångsåtgärder som inte kan återgå när de väl har vidtagits. När det gäller anspråk på ersättning på grund av en påstådd kränkning av Europakonventionen går det, framför allt på grund av de starkt varierande omständigheter som präglar sådana ärenden, emellertid inte att dra någon generell slutsats om vad som kan anses vara rimlig tid för Justitiekanslerns handläggning.

text: När det gäller sådana anspråk tillämpar Justitiekanslern principen att ärenden som Justitiekanslerns bedömer innefatta en konventionskränkning och där Justitiekanslerns agerande kan medföra att kränkningen upphör eller i vart fall kan minimera dess omfattning behandlas med förtur. Så kan t.ex. vara fallet när det rör sig om en kränkning av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: genom oskäligt lång handläggningstid i domstol där saken ännu inte är slutligt avgjord. Som Justitiekanslern har gett uttryck för i en rad beslut och yttranden i domstolsprocesser kan den tid som det tar för den enskilde att få kränkningen fastställd och utverka skälig gottgörelse för den även påverka ersättningens storlek. Att behandla alla anspråk som grundar sig på ett påstående om en överträdelse av Europakonventionen med förtur kan dock inte anses motiverat.

text: Handläggningen av VF anspråk i dnr

text: har motsvarat den genomsnittliga handläggningstid som gäller för Justitiekanslerns handläggning av ärenden inom ramen för den frivilliga skaderegleringen. Justitiekanslern eftersträvar självfallet att varje ärende avgörs så snart som möjligt men det är ofrånkomligt att handläggningstiden i stort är en följd av de resurser som myndigheten tilldelas. Den frivilliga skaderegleringen är formlös och kostnadsfri. Det är den enskilde själv som avgör om denne vill få sitt anspråk prövat av Justitiekanslern. Det finns alltså inget krav på att vända till Justitiekanslern innan talan väcks i domstol. Den enskilde kan vidare när helst denne vill avbryta den frivilliga skaderegleringen och i stället väcka talan i domstol.

text: VF anspråk på ersättning i dnr

text: rörde avslutade förfaranden. Det var alltså inte fråga om någon pågående kränkning. Skäl för att handlägga ärendet med förtur förelåg därmed inte. Om Justitiekanslern i sitt beslut den 9 april 2009 hade fastställt en kränkning av VF rätt enligt Europakonventionen och tillerkänt honom ekonomisk ersättning som gottgörelse härför hade beslutet tjänat sitt huvudsakliga syfte. Beslutet hade alltså inte blivit utan praktisk effekt för VF.

text: Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern därmed att handläggningen hos Justitiekanslern av VF anspråk i dnr

text: inte har dragit ut på tiden på ett sådant sätt att hans rätt till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: har kränkts.

text: Avslutande anmärkningar angående

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Om VF anspråk skulle anses vara en i nationell rätt grundad rättighet och

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därmed skulle vara tillämplig på anspråket anmärker Justitiekanslern följande.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska den enskilde alltså tillförsäkras en rätt till rättegång inom skälig tid. Rätten till rättegång inom skälig tid avseende civila rättigheter inträder när det föreligger en reell och seriös tvistangående rättigheten i fråga. En sådan tvist anses av naturliga skäl föreligga när talan om skadestånd väcks i domstol. I ärenden där domstolsprövning har kommit till stånd har Europadomstolen i handläggningstiden i vissa situationer även räknat in den tid som ett föregående administrativt förfarande har tagit. Det har då emellertid krävts att det administrativa förfarandet har varit en förutsättning för en prövning i domstol. Den relevanta tidsperioden börjar i sådana fall däremot inte att löpa när en ansökan har lämnats in till myndigheten utan när myndigheten har meddelat ett avslagsbeslut eller, om det finns en lagreglerad frist för beslut, när beslutsfristen har gått ut. Dessförinnan föreligger inte någon tvist om rättigheten i den mening som avses i artikel 6.1 i konventionen. (Se t.ex. Hellborg v. Sweden,Application no. 47473/99 , punkten 59 med där angiva hänvisningar, Svea hovrätts dom den 6 april 2009 i mål nr T 8924-07 samt för en närliggande frågeställning Justitiekanslerns beslut i dnr

text: Den handläggning som sker inom ramen för den frivilliga skadereglering som sker här är emellertid inte jämförbar med de nyss nämnda situationerna. Den frivilliga skadereglering som tillhandahålls hos Justitiekanslern är som tidigare har nämnts inte någon förutsättning för att den enskilde ska få sitt skadeståndsanspråk prövat i domstol. Rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inträder därmed inte genom att den enskilde framställer ett anspråk hos Justitiekanslern utan aktualiseras först när talan väcks vid domstol.

text: Av det sagda följer att för det fall VF anspråk är att bedöma enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: någon kränkning av rätten till rättegång inom skälig tid inte är för handen här.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslerns handläggning av VF anspråk i dnr

text: ska bedömas med hänsyn till den rätt till ett effektivt rättsmedel som följer av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: . Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att handläggningen inte har dragit ut på tiden på ett sådant sätt att hans rätt enligt artikel 13 i konventionen har kränkts. Justitiekanslern anmärker avslutningsvis att även om anspråket skulle anses omfattas av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: , någon kränkning av denna artikel inte är för handen. VF anspråk ska således avslås.