avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Initiativärende om placeringen av en minderårig i anstalten Norrtälje

text: Initiativet

text: I samband med att jag inspekterade anstalten Norrtälje den 21 februari 2006 framkom det att en intagen, AA, som är född 1988 och inte hade fyllt 18 år, var placerad i anstalten.

text: AA:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. Av denna framgick bl.a. att anstalten Norrtälje den 2 januari 2006 hade begärt att AA skulle förflyttas då man bedömde att han var placerad i en anstalt med för hög säkerhetsgrad med hänvisning till hans låga ålder. Anstalten hade i sin begäran framfört bl.a. att AA behövde mycket hjälp och stöd och att hans placering inte öppnade några möjligheter för honom att återanpassas till ett normalt liv. Kriminalvårdens placeringsenhet avslog i beslut den 25 januari 2006 anstaltens begäran.

text: Med anledning av de uppgifter som lämnades vid inspektionen och vad som framkom av AA:s behandlingsjournal beslutade jag den 27 februari 2006 att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Kriminalvården, huvudkontoret, anmodades att yttra sig över sina överväganden i samband med vald placering av AA och vilka åtgärder som hade vidtagits för att finna en placering där han kunde hållas avskild från intagna över 18 år. Kriminalvårdens huvudkontor lät med anledning därav inhämta yttranden från Region Stockholm och Kriminalvårdens placeringsenhet. Av dessa yttranden framgår bl.a. följande.

text: Placeringsenheten

text: – – – Placeringsenheten beslutade den 8 november 2005 att AA skulle vara placerad i anstalten Norrtälje. Beslutet meddelades efter sedvanligt handläggningsförfarande på enheten. Inför beslutet drogs ärendet i behandlingskollegium (som äger rum två gånger per vecka). Här ges möjlighet för den enskilde handläggaren att redogöra för ärenden och tillsammans med kolleger resonera kring en lämplig placering. Även samråd med tf. enhetschefen ägde rum inför det aktuella beslutet med anledning av AA:s ringa ålder. Under handläggningsarbetet inhämtades också uppgifter från domen, placeringsunderlaget och journalanteckningar från häktet. Även kriminal-

text: vårdens beläggningssituation samt utbudet av lämpliga platser togs i beaktande. AA skrevs in på anstalten Norrtälje den 10 november 2005. Den 25 januari 2006 avslogs anstalten Norrtäljes ansökan om förflyttning av AA. Inför detta beslut följdes samma handläggningsrutiner som ovan. Efter att beslut meddelats och expedierats till anstalten Norrtälje följde en omfattande mejlkonversation mellan placeringsenheten, anstalten Norrtälje och regionkontoret i Stockholm där ytterligare resonemang fördes kring placeringen. Anstalten Norrtälje ansåg att det var mycket olämpligt med en placering av en 17åring i anstalten. Placeringsenheten konstaterade att AA trots sin ringa ålder är ådömd ett långt fängelsestraff. På grund av hans unga ålder erhöll AA en betydande s.k. straffrabatt. I domen framkommer vidare att rätten valt att ge honom fängelse i stället för ungdomsvård då ett fängelsestraff kan överföras till Polen vilket ungdomsvård inte kan. Rätten ansåg att AA skulle bli isolerad om han ådömdes ungdomsvård. Placeringsenheten bedömde att anstalten Norrtälje var den anstalt som hade bäst möjlighet att ta hand om AA under den tid han ska verkställa i svenskt fängelse (ärendet angående överföring till Polen är under handläggning på huvudkontoret). Anstalten Norrtälje har många möjligheter till inre differentiering då anstalten förfogar över många olika avdelningstyper. Den kan också bereda plats i mindre avdelningar med högre personaltäthet där kontakten med andra intagna begränsas. Samma resonemang fördes inför avslaget av anstalten Norrtäljes ansökan om förflyttning av AA den 25 januari 2006. Placeringsenheten är medveten om att en sådan placering som åsyftas i 8 § lagen om kriminalvård i anstalt inte följts i AA:s fall. Lagen kan inte heller följas då sådan avdelning som åsyftas i lagtexten, i dagsläget, inte finns att tillgå inom kriminalvården. Placeringsenheten har därför efter sedvanlig handläggning valt den anstalt som bedömdes mest lämplig utifrån de säkerhets- och behovsaspekter som vid tidpunkten förelåg i AA:s fall.

text: Region Stockholm

text: AA placerades vid ankomsten till anstalten Norrtälje på mottagningsavdelningen, och han tilldelades en polsktalande kontaktman som dagen efter ankomsten höll ett ankomstsamtal med honom och informerade om anstaltsvistelsen. Efter någon vecka placerades AA på anstaltens motivationsavdelning bl.a. på grund av att denna avdelning även hyste två stabila intagna som är landsmän till AA. Vid ankomsten till avdelningen beviljades AA ankomstsamtal till sin mor i Polen. Efter hot från en medintagen placerades AA den 12 december 2005 på anstaltens stödavdelning och något senare på anstaltens psykiatriska avdelning. Anstalten Norrtälje begärde den 2 januari 2006 hos placeringsenheten att AA skulle förflyttas mot bakgrund av att man bedömde att han var placerad i en anstalt med för hög säkerhet samt med hänsyn till hans ringa ålder. Placeringsenheten avslog anstaltens begäran om förflyttning utifrån samma resonemang som i grundbeslutet om placering. I ärendet framkommer att det i domen förs resonemang vid påföljdsvalet om att dom på fängelse kan överföras till Polen men att denna möjlighet saknas vid dom på ungdomsvård. Under AA:s häktningstid, gjordes en framställan om överförande till Polen och ärendet initierades vid huvudkontoret. Regionen gör följande bedömning. Placeringsenheten bedömde att placeringen av AA i anstalten Norrtälje var den mest lämpliga utifrån de säkerhetsaspekter och behov som förelåg i hans fall. Befinns säkerhetsaspekten kräva en placering i anstalt av säkerhetsklass B delar regionen uppfattningen att anstalten Norrtälje var en lämplig placering utifrån rådande förhållanden. I det fall en lägre säkerhetsnivå hade kunnat godtas borde placering i stället skett i en ungdomsavdelning, exempelvis vid anstalten Hällby. Anstalten Norrtälje har efter placering vidtagit adekvata åtgärder

text: för att med hänsyn till AA:s ringa ålder, så långt möjligt är, minska de skadliga inverkningarna av att i anstalten vistas tillsammans med intagna över arton år.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom generaldirektören BB, i huvudsak följande.

text: Kriminalvårdsanstalterna är indelade i olika säkerhetsklasser, betecknade från A till F, där säkerhetsklass A har den högsta säkerheten och F utgör öppna anstalter. Av yttrandena framgår att man gjort den bedömningen att det med hänsyn till alla placeringsfaktorer, inklusive säkerhetsaspekterna, krävdes en placering av AA i en anstalt i säkerhetsklass B. Då det inför ett placeringsbeslut görs en risk- och behovsprofil anges samtidigt den säkerhetsnivå för den intagne som inte kan underskridas utan att risktagandet avsevärt ökas. Det saknas anledning att ifrågasätta den i det aktuella fallet gjorda bedömningen härvidlag. Av

text: 8 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) följer att en intagen som inte har fyllt arton år inte får placeras i en anstalt där den intagne vistas tillsammans med intagna över arton år, om det inte kan anses vara till hans bästa. Det är samtidigt Kriminalvårdens erfarenhet att det, med hänsyn till de negativa attityder och beteendemönster som kan utvecklas i vissa ungdomsgrupper, kan vara sämre att placera unga intagna tillsammans. Enligt den nu gällande säkerhetsklassificeringen av anstalterna finns två anstalter i säkerhetsklass B, nämligen anstalterna Tidaholm och Norrtälje. Anstalten Norrtälje har möjlighet till inre differentiering och kan härigenom tillgodose speciella behov. Anstalten har även som särskilt uppdrag – ”riktmärke” – att kunna ta emot tio ungdomar och har därmed bedömts ha förutsättningar att hantera intagna av den klientkategori som AA tillhör. I den omfattande ny- och utbyggnadsprocessen av kriminalvårdsanstalter som pågår utgör just möjligheterna till inre differentiering med individinriktade insatser en viktig faktor. Det finns, utöver AA, i dag endast två intagna under arton år i svenska fängelser, det vill säga ett ytterst begränsat antal intagna. Detta förklaras av att domstolarna får döma till fängelse för brott någon begått innan denne fyllt arton år endast om det finns synnerliga skäl. Kriminalvården har ett begränsat antal anstaltsplatser för ungdomar, i synnerhet i anstalter av säkerhetsklass A och B. Särskilda platser för ungdomar under arton år saknas helt. De andra två intagna under arton år är placerade i öppna anstalter. AA är således ensam i ”sin” säkerhetsnivå. Valet av anstaltsplats sker med stor omsorg, ofta efter ingående resonemang mellan placeringsenheten och anstalterna. Oftast resulterar det i en placering i öppen anstalt. För intagna under arton år gäller att de så långt möjligt skall placeras med ”lämpliga intagna” på mindre avdelningar och med i övrigt anpassat verkställighetsinnehåll. De åtgärder som anstalten Norrtälje vidtagit i AA:s fall synes adekvata. Alternativet för AA hade varit en placering i avskildhet, vilket måste anses ha varit sämre för honom. Det som bör övervägas är i stället om inte ärendet angående överförande av verkställigheten till hemlandet kan påskyndas. Av handlingarna i det ärendet framgår dock att AA motsätter sig ett överförande bl.a. på grund av rädsla för att där placeras i ett överfullt och primitivt ungdomsfängelse. Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till vad som i de bifogade yttrandena i övrigt anges – bl.a. om skälen för valet av anstalten Norrtälje och hur AA behandlats där – kan Kriminalvården inte finna annat än att det i den rådande situationen var den bästa möjliga placeringen. Placeringen strider därför inte mot 8 § KvaL. Då antalet intagna under arton år inte heller framgent kan förväntas bli fler än endast enstaka kommer Kriminalvården av kostnadseffektiva skäl inte att kunna inrätta avskilda avdelningar för den klientkategorin. I stället måste verkställighetsplaneringen skräddarsys utifrån de behov som finns i varje enskilt fall.

text: Muntliga uppgifter inhämtades därefter från Statens institutionsstyrelse SiS och Kriminalvården om bl.a. kostnaden för varje intagen per vårddygn, antalet

text: ungdomsplatser inom Kriminalvården och vilka extra resurser de anstalter som har till uppdrag att ta emot ungdomar erhåller.

text: Bedömning

text: Av

text: 8 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen som inte har fyllt 18 år inte får placeras i en anstalt där han vistas tillsammans med intagna över 18 år, om det inte kan anses vara till hans bästa. Han skall hållas åtskild från sådana intagna som kan inverka menligt på hans anpassning i samhället.

text: Syftet med införandet av denna bestämmelse var att säkerställa att innehållet i den svenska lagstiftningen stod i överensstämmelse med FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen). Regeringen anförde därvid bl.a. följande (

text: prop. 1997/98:95 s. 43

text: f.).

text: Det finns olika uppfattningar om den nuvarande bestämmelsen i 8 § KvaL fullt ut svarar mot det åtagande Sverige har gjort genom ratificeringen av barnkonventionen. Enligt regeringens mening finns det skäl att – såsom också Barnkommittén uttalat – ta in bestämmelsen från barnkonventionen direkt i lagstiftningen och i en särskild regel föreskriva att intagna som inte har fyllt 18 år endast får komma i kontakt med vuxna intagna om detta kan anses vara till den unges bästa. Däremot bör det inte införas något absolut förbud mot att intagna under 18 år kommer i kontakt med intagna som har uppnått myndighetsåldern. En sådan ordning skulle rent faktiskt kunna komma att stå i strid med barnkonventionens allmänna krav på att alltid se till barnets bästa. Vid ett genomförande av den nya ungdomspåföljden sluten ungdomsvård torde nämligen som nämnts tidigare antalet intagna under 18 år bli så få till antalet att alternativet till att tillåta en viss integrering mellan dem och andra intagna i praktiken blir att deras straff skulle verkställas mer eller mindre i avskildhet. En sådan ordning med isolering från andra intagna skulle säkerligen i många fall få betydligt mer negativa konsekvenser för en ung intagen jämfört med att han eller hon i viss utsträckning kommer i kontakt med andra intagna som är över 18 år. En sådan ordning är därför normalt inte till den unges bästa. Det bör dock poängteras att det naturligtvis i varje enskilt fall skall göras en individuell prövning av vad som är till den unges bästa i detta hänseende. Vad som också bör betonas är att den unge inte kommer i kontakt med intagna som kan bedömas inverka menligt på hans möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet. Vid denna bedömning bör beaktas i vilken omfattning den unge kommer i kontakt med andra intagna. Mycket stora krav måste ställas beträffande de intagna som den unge träffar under längre tid, t.ex. de som bor på samma avdelning eller de som den unge har sysselsättning tillsammans med. När det gäller intagna som den unge träffar kortare tid och i närvaro av vårdarpersonal t.ex. i samband med idrott är riskerna för negativ inverkan mindre. Det är inte heller med nödvändighet så att andra intagna under 18 år alltid är ett lämpligt sällskap för den unge. Det är av vital betydelse att man motverkar att ungdomar skaffar sig och befäster en kriminell identitet under vistelsen i anstalt. Verkställigheten bör därför så långt det är möjligt vara ägnad att bryta en sådan utveckling. Enligt regeringens bedömning medför en placering på en särskild avdelning med mycket få intagna och med särskild verksamhet för yngre fängelsedömda inriktat mot studier och arbetsträning en i det sammanhanget godtagbar lösning.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till

text: om ett beslut är riktigt i sak. Det är däremot JO:s rätt och skyldighet att ingripa vid misstanke om att lagar och andra författningar inte efterlevs i den offentliga förvaltningen.

text: Regleringen i barnkonventionen och 8 § kriminalvårdslagen tar sin utgångspunkt i barnets bästa. En anstaltsplacering av en intagen under 18 år skall således ske efter en noggrann och individuell bedömning utifrån vad som kan anses vara bäst för honom. Hänsyn måste tas inte bara till lämplig säkerhetsnivå utan även till resurser och klientkonstellation vid den anstalt som övervägs. Andra faktorer som kan behöva vägas in är närheten till den unges familj och övriga sociala nätverk samt den unges möjligheter att inom ramen för verkställigheten avsluta sin skolgång och få en yrkesutbildning. Det är angeläget att motverka att den unge under sin anstaltsvistelse skaffar sig eller befäster en kriminell identitet.

text: Jag vill här börja med att konstatera att de överväganden om AA påföljd och verkställighet som gjorts grundat sig på uppfattningen att det gäller att göra AA straffverkställighet så skonsam som möjligt. Denna synpunkt gjorde sig, såvitt framgår av Kriminalvårdens yttrande, gällande redan när påföljden bestämdes till fängelse i stället för sluten ungdomsvård. Det är också uppenbart att Kriminalvården i sina överväganden haft AA bästa för ögonen när anstaltsplaceringen bestämdes. En annan sak är att anstalten Norrtälje och placeringsenheten gjort olika bedömningar när det gäller den säkerhetsnivå som krävs. Den bedömningen lämpar sig över huvud taget inte för min prövning. Vidare står det klart att anstalten Norrtälje inte ansett sig kunna tillhandahålla den vård och omsorg som AA behöver. Placeringsenheten har dock vidhållit sitt beslut, som det förefaller med utgångspunkten att placering i anstalten Norrtälje är den minst dåliga för AA med hänsyn till de alternativ som finns inom kriminalvården. Det har i princip inte framkommit något som får mig att ifrågasätta detta. Tillgängliga uppgifter pekar också på att anstalten Norrtälje tar på stort allvar att sörja för att AA får en så bra verkställighet som möjligt.

text: Samtidigt måste jag konstatera att här finns något som kan liknas vid en moment 22-situation. Enligt huvudregeln skall unga under 18 år endast dömas till fängelse om det finns synnerliga skäl härför. I sådana fall skall dessutom påföljden normalt bestämmas till sluten ungdomsvård (

text: 30 kap. 5 §

text: och

text: 31 kap. 1 a §

text: brottsbalken

text: ). Dessa regler som syftar till att undvika placering i fängelse av unga under 18 år får samtidigt effekten att ett strikt upprätthållande av huvudregeln i 8 § kriminalvårdslagen om förbud mot placering av unga under 18 år tillsammans med vuxna blir omöjligt. Det skulle nämligen, som framgår av Kriminalvårdens yttrande, medföra en verkställighet i ensamhet för det fåtal ungdomar det gäller. I stället får alltså undantagsregeln i 8 § tillämpas och en anstaltsplacering tillsammans med vuxna accepteras. Därmed är det dock inte sagt att anstaltsplaceringen bör ske som om det var fråga om en vuxen intagen. Snarare talar förarbetena till 8 § kriminalvårdslagen för att speciella arrangemang förutsätts för att uppfylla de krav barnkonventionen ställer. I sammanhanget kan nämnas att dygnskostnaden år 2005 inom den slutna ungdomsvården var 6 394 kr medan motsvarande kostnad i kriminalvårdsanstalt

text: uppgick till omkring 2 100 kr inräknat den extra ungdomsresurs (18–21 år) som finns på vissa anstalter. Enligt min mening borde Kriminalvården för det fåtal ungdomar som verkställer fängelsestraff innan de fyllt 18 år överväga ett system med en individuell resurs som följer den unge i anstaltssystemet. Härigenom skulle anstalten ges förutsättningar att vidta särskilda arrangemang när den måste ta emot en person som inte fyllt 18 år. Samtidigt klargörs och understryks vikten av sådana åtgärder.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

text: Jag överlämnar en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott för kännedom.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Partsinsyn
Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Göteborg, för bristande information och dokumentation i samband med en häktads begäran om tekniskt hjälpmedel för att kunna ta del av processmaterial och förbereda sitt försvar

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 februari 2015 klagade AA på hur häktet hanterat hans begäran om att få tillgång till tekniska hjälpmedel för att kunna förbereda sig inför huvudförhandlingen i hovrätten. Han anförde i huvudsak följande:

type: stycke

text: Han skrev en hemställan till häktet om att få tillgång till tekniska hjälpmedel för att kunna ta del av digitalt material som han fått från Göteborgs tingsrätt. Han fick ett muntligt godkännande från sin kontaktman. Den 17 februari 2015, sex veckor efter att han skrev hemställan, hade häktet fortfarande inte tillmötesgått hans begäran. Detta trots upprepade påtryckningar från hans kontaktmans sida och att han skrivit ytterligare två hemställningar om samma sak. Han saknar således möjlighet att förbereda sitt försvar till huvudförhandlingen i hovrätten som hålls den 2 mars 2015. Han saknar vidare möjlighet att del av tingsrättens aktbilaga 303 och att göra en powerpointpresentation inför hovrättsförhandlingen.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från häktet.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen BB, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från häktet Göteborg samt från enhetschefen CC, enheten för verksamhetsskydd. Information har vidare

text: inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system KLAS och KVR. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA har uppgett att han under vecka två (5–11 januari, JO:s anm.) 2015 lämnade in en begäran om att få låna en dator för att kunna ta del av digitalt material inför kommande hovrättsförhandling. Det framgår inte av de klientadministrativa systemen vilket datum hemställan lämnades in. Det finns dock inget i utredningen som motsäger AA:s uppgifter. Kriminalvårdsinspektör DD uppger att han fått in en hemställan från AA och att han direkt lämnade den vidare till ITansvarig på Inre Säk. DD kan dock inte ange exakt datum för när hemställan mottogs. Häktet Göteborg har inte några egna datorer för utlåning och har heller inte tillåtelse från Kriminalvårdens huvudkontor att anskaffa några. I de fall häktade tidigare har nyttjat datorer rör det sig om datorer som tillhört polismyndigheten. Häktet Göteborg har dock läsplattor, så kallade InIT-plattor, ämnade för att underlätta intagnas möjligheter att ta del av förundersökningsmaterial och förbereda kommande förhandlingar. InIT-plattorna var dock tillbaka hos leverantören för uppdatering av mjukvara vid tidpunkten för AA:s begäran. Häktet Göteborg hade fått besked från leverantören om att läsplattorna skulle levereras tillbaka till häktet under vecka sex (2–8 februari, JO:s anm.) 2015. Uppdateringarna drog dock ut på tiden och inget nytt leveransdatum kunde ges vid förfrågan. Häktet Göteborg kontaktade på nytt leverantören den 16 februari 2015 för att påskynda förfarandet. Dagen efter, den 17 februari 2015, fick AA del av en läsplatta. Säkerhetssamordnaren har uppgett att hon kontinuerligt informerade kriminalvårdsinspektören i ärendet och att hon var av uppfattningen att kriminalvårdsinspektören i sin tur kommunicerade med kontaktman och klient angående förseningarna. Kontaktmannen EE har uppgett att hon via kriminalvårdsinspektören DD fått besked om att en dator var beställd och skulle levereras den 3 februari 2015. Den 5 februari 2015 skickade hon en förfrågan via e-post till Inre Säk om hur ärendet fortskred, utan att få något svar. Förfrågan vidarebefordrades även till kriminalvårdsinspektör DD. Den 12 februari 2015 skickade kontaktmannen en ny förfrågan via e-post till Inre Säk som svarade den 13 februari 2015 med en beskrivning av hur ärendet fortskred. Detta svar delgav hon AA. AA har vidare hemställt om att få använda sig av sin advokats dator för att göra en powerpointpresentation. Vid delgivning av häktets beslut att bifalla hemställan och tillåta advokaten att ta med sig sin dator in vid besök för nämnda ändamål uppgav dock AA att häktet missförstått honom och att han önskade använda sig av advokatens dator under pågående hovrättsförhandling. Han blev då hänvisad att vända sig till sin advokat och till rättens ordförande med sin förfrågan.

text: Projekt InIT 2.0 Intagnas it – InIT, är beteckningen på Kriminalvårdens IT-miljö för intagna, som driftsattes år 2007. I dagsläget används InIT-miljön i huvudsak av klientutbildningen och terminaler för åtkomst återfinns med några få undantag enbart i Lärcentrumlokalerna. Nuvarande miljö betecknas InIT 1.0. Huvuduppdraget för InIT 2.0 är att utvidga InIT-plattformen. En del av projektet är att förbättra hanteringen av digitalt förundersökningsmaterial på häktena. Detta adresseras via InIT-plattan, en statisk läsplatta utan kommunikationsmöjlighet. Denna läsplatta prövas för närvarande på tre häkten; Växjö, Sollentuna och Göteborg. Processerna kring uppdateringar av systemet är ännu inte optimerade. Kriminalvården kommer under år 2015 att bygga upp en effektiv förvaltning kring InIT-plattan. Detta planeras vara klart under augusti-oktober 2015 när piloterna är slutförda. Kriminalvården har inte en centralt godkänd teknisk lösning för att erbjuda klienter datorer med tekniskt stöd för att skapa en powerpointpresentation inför en förhandling.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 2 kap. 11 § häkteslagen (2010:611)

text: framgår att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten. Av 2 kap. 15 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte, följer att en intagen inte får ta emot och inneha t.ex. utrustning för elektronisk kommunikation eller lagring av data. Av allmänt råd till 2 kap. 15 § FARK Häkte framgår bl.a. att med utrustning för elektronisk kommunikation avses t.ex. datorer och tillbehör till sådan utrustning. Av

text: 3 kap. 4 § häkteslagen

text: framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §. Av 3 kap. 14 § FARK Häkte följer att en intagen som deltar i utbildning som anordnas av Kriminalvården får kommunicera via dator med Kriminalvårdens lärare och studie- och yrkesvägledare. Av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår följande. Varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: AA har hemställt om att få tillgång till en dator. Han har inte ansökt om att få inneha en privat dator. Det är således inte fråga om en personlig tillhörighet som han önskar förvara i sitt bostadsrum, varför det inte är fråga om ett innehav enligt

text: 2 kap. 11 § häkteslagen

text: . En intagens möjlighet att få tillgång till en dator regleras inte heller i övrigt i

text: häkteslagen

text: eller annan relevant lagstiftning. Det förefaller vidare inte vara fråga om ett ärende enligt

text: förvaltningslagens

text: regler, utan frågan om häktets tillhandahållande av dator alternativt läsplatta till AA torde falla inom ramen för s.k. faktiskt handlande. Häktet Göteborg kan således inte anses ha brustit i sin ärendehandläggning, men dock i sin kommunikation med AA. Häktet Göteborg borde i samband med att AA gav in sin hemställan om tillgång till en dator ha förklarat för honom vilka tekniska hjälpmedel som häktet Göteborg har möjlighet att bistå med och hållit honom informerad om när han förväntades kunna få ta del av den InIT-platta som hade beställts. Av utredningen framgår att AA den 17 februari 2015, två veckor innan huvudförhandlingen den 3 mars 2015, har fått tillgång till en s.k. InIT-platta. Vad gäller hemställan att få använda advokatens dator under pågående hovrättsförhandling för en powerpointpresentation får häktet Göteborg anses ha agerat korrekt genom att hänvisa till advokaten och rättens ordförande.

text: AA:s kommentarer AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Han har varit i kontakt med utredaren på Tullverket och fått beskedet att verket inte kunde tillhandahålla någon dator. Han fick en digital mediafil på en CD-skiva från Göteborgs tingsrätt. Åklagaren hade upprättat en powerpointpresentation som användes som bevisning mot honom (tingsrättens aktbilaga 303), men den presentationen kunde häktets statiska läsplatta inte läsa. Han har därmed försatts i ett processuellt underläge i förhållande till åklagaren och därigenom har artikel

text: 6.1 i Europakonventionen kränkts.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i remissvaret redogjort för flera bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag skäl att kort redogöra för delar av innehållet i artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europakonventionen.

text: Artikel 6 i Europakonventionen

text: innehåller bestämmelser om rätten till domstolsprövning och en rättssäker process. Artikel 6:1 är tillämplig på förfaranden som bl.a. gäller anklagelse för brott. Av artikel 6:1 följer bl.a. att domstolsförfarandet ska vara korrekt och rättvist mot den enskilde (”fair hearing”). I fråga om rättegången i brottmål uppställs i artikel 6:3 dessutom vissa ytterligare minimigarantier. Av 6:3 b) följer t.ex. att var och en som blivit anklagad för brott har rätt att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar. I detta ligger bl.a. att den anklagade bör ha tillgång till dokument och annat material som rör rättsprocessen mot honom eller henne (jfr regel 23.6 i de europeiska fängelsereglerna [Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to member states on the European Prison Rules]).

text: Enligt

text: 5 § häktesförordningen (2010:2011)

text: ska Kriminalvården föra en journal som dokumenterar varje intagens verkställighet. Närmare bestämmelser om journal finns i 7 kap. 1–4 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte,

text: KVFS 2011:2

text: (häktesföreskrifterna). Enligt 7 kap. 1 § ska Kriminalvården i journalen dokumentera alla beslut som har fattats, viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som rör den intagne. Uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i förvaringslokalen ska också dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.

text: Bedömning

text: Tekniska hjälpmedel för att förbereda försvar Det är av yttersta vikt att den som är häktad inte hindras från att tillvarata sina rättigheter. För den som är häktad i avvaktan på huvudförhandling i ett brottmål är möjligheten att ta del av förundersökningen och övrigt processmaterial och att kunna förbereda sitt försvar av central betydelse. Som Kriminalvården anfört finns det inte några bestämmelser i

text: häkteslagen

text: om en häktad persons tillgång till dator eller annat tekniskt hjälpmedel för att ta del av processmaterial. I ett samhälle där bilder, skriftliga handlingar och annan information i allt högre utsträckning hanteras digitalt aktualiseras naturligtvis frågor om häktades möjlighet att ta del av processmaterial i elektronisk form. Särskilt när det gäller brottmål med omfattande förundersökningsmaterial finns det ett behov av att hitta praktiska lösningar för att den som är häktad ska kunna ta del av materialet.

text: Frågor om en häktad persons möjlighet att ha tillgång till sitt processmaterial och att använda dator eller andra tekniska hjälpmedel för detta ändamål var aktuell i ett annat ärende, som jag fattade beslut i den 7 december 2015 (dnr

text: 6532-2014). I utredningen i det ärendet framgick att den häktade hade haft tillgång till en lånedator vid sin vistelse i tre olika häkten i Region Stockholm. I det ärendet framkom det också att häktet Malmö tidigare haft lånedatorer. Vissa häkten verkar alltså kunna tillhandahålla lånedatorer. Jag noterar att Kriminalvården initierat ett projekt för att se över intagnas användning av IT. Enligt Kriminalvården syftar en del av projektet till att förbättra hanteringen av digitalt förundersökningsmaterial på häktena. Jag välkomnar detta. Kritik för brister i informationen till AA Enligt Kriminalvården har häktets hantering av AA:s begäran om att häktet skulle tillhandahålla honom en dator alternativt läsplatta inte utgjort ärendehandläggning enligt

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Frågan torde istället – enligt Kriminalvården – falla inom ramen för myndighetens s.k. faktiska handlande. Frågan om vad som är ärendehandläggning är ytterst en fråga för förvaltningsdomstolarna att avgöra när en myndighets ställningstagande i förhållande till en enskild överklagas. Jag tar därför inte ställning till om AA:s begäran borde ha handlagts som ett ärende. Jag noterar dock att det av utredningen i det ovan nämnda ärendet framgick att häktet Malmö fattat ett beslut avseende den intagnes hemställan att få tillgång till en lånedator som han hade haft under sin vistelse i häktena Kronoberg, Sollentuna och Huddinge. Frågan verkar alltså hanteras olika på olika verksamhetsställen.

text: Oavsett hur AA:s begäran om att få tillgång till tekniska hjälpmedel hanterats i formellt hänseende – dvs. som ett ärende eller som en fråga om faktiskt handlande – är jag kritisk till häktets hantering. Av utredningen framgår att AA fått vänta fem till sex veckor på att få en läsplatta. AA har visserligen fått tillgång till plattan två veckor före huvudförhandlingen men väntetiden har ändå enligt min mening varit alltför lång. Enligt uppgifter från AA:s kontaktman verkar dessutom uppfattningen under väntetiden ha varit att AA skulle få en dator, fast det visat sig att häktet inte haft någon dator att låna ut. Som Kriminalvården anfört borde häktet Göteborg i samband med att AA gav in sin hemställan om tillgång till en dator ha förklarat för honom vilka tekniska hjälpmedel som häktet Göteborg hade möjlighet att bistå med. Häktet borde också ha hållit AA informerad om när han förväntades kunna få en läsplatta. Sammanfattningsvis är jag kritisk till häktets hantering av AA:s hemställan.

text: Kritik för bristande dokumentation Enligt Kriminalvårdens yttrande framgår det inte av de klientadministrativa systemen vilket datum AA lämnade sin hemställan till häktet. Det är en brist. Även om AA:s hemställan inte skulle hanteras som ett ärende har häktet haft en skyldighet att lämna någon form av svar på hans förfrågan. Det följer av bestämmelsen om myndigheternas serviceskyldighet i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Dokumentation är normalt sett en förutsättning för att en myndighet ska kunna hålla reda på om den fullgjort denna serviceskyldighet. Min slutsats blir att häktet borde ha dokumenterat när AA:s hemställan lämnades in. Häktet kan inte undgå kritik för den bristande dokumentationen.

text: Elisabet Fura Moa Skerfving

type: avgorande


nyckelord: Kommunicering Underrättelse

title: Kritik mot Försäkringskassan för att ha brustit i sin kommunikationsskyldighet genom att skicka handlingar till annan adress än den försäkrades folkbokföringsadress

text: I en anmälan till JO uppgav AA bl.a. att Försäkringskassan hade skickat ett beslut att inte längre betala underhållsstöd till hennes dotter till en adress som varken hon eller hennes dotter var folkbokförda eller bodde på.

text: Försäkringskassans handlingar infordrades och granskades. Ärendet remitterades därefter till Försäkringskassan som yttrade sig. AA kommenterade myndighetens yttrande.

text: I sitt beslut den 3 maj 2011 anförde chefsJO Nordenfelt i bedömningsdelen bl.a. följande. – – –

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än henne själv, och hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga.

text: Syftet med bestämmelsen är att en part ska få kännedom om uppgifter som lämnats av andra och ges tillfälle att komma med egna synpunkter och bemöta eventuella felaktiga faktauppgifter. I ordet ”underrättas” i första meningen ligger i princip ett krav att underrättelsen ska ha nått mottagaren. Men det krävs inte alltid full bevisning om detta (se

text: prop. 1971:30 s. 469

text: och

text: , jfr

text: prop. 1970:13 s. 60

text: ). Departementschefen framhöll vid 1971 års reform att myndigheten i förhållandevis stor utsträckning måste vara berättigad att utgå från att parten nåtts av försändelser som tillställts honom eller henne i vanligt brev. Det ankommer följaktligen på myndigheten att bedöma om någon särskild undersökning ska göras för att den med säkerhet ska

text: kunna konstatera att parten nåtts av försändelsen (Hellners, T., Malmqvist, B.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3:e upplagan, 2010, s. 206).

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. AA har varit folkbokförd på sin nuvarande adress sedan den 9 februari 2009. Innan dess, under perioden den 23 oktober 2008– 8 februari 2009, var hon folkbokförd på en annan adress. Försäkringskassan skickade en kommuniceringsskrivelse, daterad den 8 januari 2010, till AA. I skrivelsen informerades hon om att Försäkringskassan övervägde att inte betala underhållsstöd till henne från februari 2010 och att hon hade möjlighet att lämna synpunkter. Den 25 januari 2010 beslutade Försäkringskassan att inte betala ut underhållsstöd i enlighet med övervägandet. Skrivelsen och beslutet skickades till bostadsadressen där AA varit folkbokförd elva månader tidigare. Försäkringskassans övervägande om återbetalning av utbetalt underhållsstöd, daterad den 26 januari 2010, skickades däremot till den adress där AA då var folkbokförd. Kommuniceringsskrivelsen och beslutet, daterade i januari 2010, kom i retur till Försäkringskassan.

text: När en myndighet skickar handlingar till enskilda bör i första hand folkbokföringsadressen användas. I vissa fall kan det vara lämpligare att skicka underrättelser till en annan adress, t.ex. om den enskilde uppgett en sådan eller om det av andra omständigheter framgår tydligt att den enskilde har en annan adress. En myndighet bör dock vara återhållsam med att använda sig av en annan adress än folkbokföringsadressen eller en adress som den enskilde själv har hänvisat till.

text: Försäkringskassan har, genom att inte skicka skrivelsen daterad den 8 januari 2010 till AA:s bostadsadress enligt folkbokföringen, inte lyckats underrätta henne om uppgifter som tillförts ärendet av annan än henne själv. Dessa uppgifter kan inte anses ha saknat betydelse eller anses ha varit obehövliga för beslutet den 25 januari 2010 om underhållsstöd. Försäkringskassan har därmed inte uppfyllt kommunikationsskyldigheten och förtjänar kritik


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Ett initiativärende mot Östergötlands läns allmänna försäkringskassa angående handläggningstiderna för ärenden rörande utbetalning av sjukpenning

text: JO Pennlöv meddelade den 5 december 2000 ett beslut med följande innehåll.

text: Initiativet m.m.

text: Lördagen den 11 mars 2000 innehöll Östgöta Correspondenten en artikel med uppgift om att försäkringskassans lokalkontor i Motala hade stora problem med att betala ut sjukpenning i tid. Enligt artikeln fick de sjukskrivna vänta upp till 50 dagar på sin sjukpenning.

text: Med anledning av innehållet i tidningsartikeln beslutade jag att utreda saken inom ramen för ett på mitt initiativ upptaget ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till försäkringskassan för utredning och yttrande. I sitt remissvar anförde kassan genom direktören AA följande.

text: Tidningsartikeln tar upp problemet med långa handläggningstider för ärenden som gäller utbetalning av sjukpenning vid försäkringskassans lokalkontor i Motala. Det kan inledningsvis konstateras att uppgifterna om långa handläggningstider är riktiga. Lokalkontoret i Motala har – i motsats till vad som gäller för länets övriga lokalkontor – på senare tid inte klarat att nå upp till försäkringskassans mål att utbetalning av sjukpenning skall ske inom högst 25 dagar efter det att sjukanmälan inkommit till försäkringskassan; t.ex. genom arbetsgivare efter sjuklöneperiodens slut. Försäkringskassan ser givetvis allvarligt på detta och försök har som framgår av det följande redan tidigare gjorts för att komma till rätta med problemet. Försäkringskassan Östergötland är organiserad i tre geografiska områden som har egen budget. Lokalkontoret i Motala ingår i kassans område Väster. Centralkontoret har i samråd med ledningen för område Väster sökt utreda frågan och därvid kommit fram till följande: 1. När resursbehovet för lokalkontoren fastställdes för år 1999 hade Motala ett sjukpenningtal på cirka 15 utbetalade nettodagar per sjukpenningförsäkrad. Detta motiverade att den grupp som svarar för utbetalning av sjukpenning tilldelades fyra och en halv heltidstjänst. Bemanningen räckte i början av året till för att uppnå försäkringskassans mål. Sjukskrivningstalet har därefter ökat dramatiskt för länet liksom för landet i övrigt. För Motalas del har ökningen varit större än för övriga lokalkontor i länet, vilket medfört en särskild arbetsökning för Motalakontoret ... I

text: slutet av år 1999 kunde konstateras att kontoret inte helt klarade att uppfylla målet ... Någon förklaring till att just Motala fått en så stor ökning har inte kunnat hittas. För att försöka komma till rätta med problemet tillsattes vid årsskiftet ytterligare två personer på heltid för att stärka gruppen som sköter utbetalningar. 2. En annan orsak till den dåliga måluppfyllelsen är också att sjukskrivningsfrekvensen ökat bland lokalkontorets anställda, vilket förtagit effekten av de åtgärder försäkringskassan hittills vidtagit för att skapa en behövlig förstärkning. Så har t.ex. en av de personer som tillfördes utbetalningsgruppen vid årsskiftet nyligen återgått i tjänst på halvtid efter att ha varit helt sjukskriven under större delen av året. Det har alltså visat sig att läget under en period fram till mitten av mars månad försämrats ytterligare. Därefter har dock en förbättring skett och vid kontorets senaste mätning, den 31 mars 2000, hade utbetalning av sjukpenning skett efter högst 28 dagar i alla de ärenden där beslutsunderlaget varit komplett. Denna förbättring förväntas bli bestående med hänsyn till att den vidtagna förstärkningen ger fullt utslag då den handläggare som nu arbetar halvtid återgår i heltidsarbete. Därtill kommer att den andra handläggaren som tillsattes vid årsskiftet då var ovan vid arbetsuppgifterna och nu alltmer kommer in i arbetet samt att utbetalningsgruppen kommer att arbeta övertid under andra halvan av april månad. Förhoppningen är därför att läget tämligen omgående förbättras så att lokalkontoret uppnår det uppställda målet på högst 25 dagars handläggningstid.

text: Ärendet remitterades även till Riksförsäkringsverket för yttrande. I sitt remissvar anförde verket genom generaldirektören BB följande.

text: Gällande regler för rätt till sjukpenning

text: I

text: 3 kap.

text: lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) regleras rätten till sjukpenning. En förutsättning för rätt till sjukpenning är att den försäkrades arbetsförmåga på grund av sjukdom är nedsatt med minst en fjärdedel. Den försäkrade ska i ett sjukfall ge in en skriftlig försäkran för sjukpenning till försäkringskassan. Innan utbetalning av sjukpenning ska den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst fastställas. Den försäkrade ska ge in läkarintyg för att styrka nedsättning av arbetsförmågan på grund av sjukdom senast fr.o.m. den sjunde dagen efter sjukanmälningsdagen. Fr.o.m. den 28:e dagen efter sjukanmälningsdagen ska den försäkrade inge ett särskilt läkarutlåtande för att styrka nedsättning av arbetsförmågan på grund av sjukdom.

text: RFV:s yttrande med anledning av remiss den 29 augusti 2000

text: Det finns ingen lagregel eller rekommendation som uppställer krav på handläggningstider av ärenden gällande sjukpenning. Av

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår bl.a. att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. RFV konstaterar att det inte finns något uppsatt riksmål för handläggningstider av ärenden gällande sjukpenning. De enskilda försäkringskassorna kan fastställa mål för sin verksamhet. Försäkringskassan i Motala har som mål att utbetalning av sjukpenning ska ske inom högst 25 dagar efter det att sjukanmälan inkommit till kassan. Den omständigheten att handläggningstiden under en period fördubblats ser RFV som oroväckande. Av den utvärdering och prognos som kassan presenterat framgår att handläggningstiderna för utbetalning av sjukpenning avsevärt förkortats och att målet på högst 25 dagars handläggningstid numera uppnås. JO har begärt att RFV uttalar sig om handläggningstider för utbetalning av sjukpenning vid landets övriga försäkringskassor. Nuvarande teknikstöd ger ingen möjlighet att följa genomströmningstid för sjukpenningärenden kontinuerligt, utan mätningar görs vid enstaka tillfällen. RFV har med anledning av begäran om yttrande från JO tagit kontakt med några centrala försäkringskassor och erhållit följande information. Dalarna har satt upp

text: som mål att utbetalning av sjukpenning skall ske inom två veckor från det att anmälan kommit in. I dagsläget tar det inte mer än en månad innan den försäkrade får sin första utbetalning. I Västernorrland uppställs inga mål men ambitionen är att ett ärende skall vara avslutat inom en månad. Avstämning skedde i början av augusti i år och kassan gjorde bedömningen att målet uppfylldes. I Blekinge har inget mål ställts upp och någon mätning har inte skett på två år. Senaste mätningen visade att handläggningstiden låg mellan tio och fjorton dagar. Bedömningen idag är att handläggningstiderna är lika långa. Likaså Kalmar ställer inte upp något mål. Under den senaste tolvmånadersperioden har handläggningstiden varit mellan elva och fjorton dagar. I Västra Götaland har inga mätningar gjorts i år. År 1999 var ambitionen att den försäkrade skulle få utbetalning inom 30 dagar. I normala fall klarar man detta mål, men fem till sex veckors handläggningstid har förekommit under förra året. Västerbotten har inte gjort några mätningar de senaste åren. Generellt sett sker utbetalning inom 30 dagar. I denna presentation bör understrykas att RFV inte gjort några egna mätningar utan att redogörelsen bygger på försäkringskassornas rapportering. RFV anser att frågan om genomströmningstider för sjukpenningärenden är central och det nya ärendehanteringssystem som sätts ut under 2001 möjliggör att detta följs kontinuerligt. Eftersom sjukpenning utgör ett försörjningsstöd bör enligt RFV:s mening målsättningen vara att den försäkrade får sin sjukpenning utbetald i nära anslutning till den tidpunkt då han normalt skulle ha fått sin månatliga inkomst. Verket finner därför att det i normalfallet är orimligt med handläggningstider längre än en månad.

text: Bedömning

text: Sjukpenning ersätter en inkomst som den försäkrade normalt är beroende av för sin försörjning. Det är därför viktigt att sjukpenningärenden handläggs med största möjliga skyndsamhet. En rimlig målsättning bör enligt min mening vara att, såsom RFV också anfört, den försäkrade får sin sjukpenning utbetald i nära anslutning till den tidpunkt då han normalt skulle ha fått sin månatliga inkomst. Jag instämmer således i verkets bedömning att det i normalfallet är orimligt med en handläggningstid längre än en månad.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det vid försäkringskassans lokalkontor i Motala under en period tog upp till 50 dagar att handlägga sjukpenningärenden. En så lång handläggningstid är enligt min mening inte acceptabel annat än i mycket speciella fall. Kassan har redovisat orsakerna till de sena utbetalningarna och vidtagit åtgärder för att komma till rätta med problemen. Av remissvaret framgår även att en förbättring har skett och att handläggningstiderna för utbetalning av sjukpenning vid kassans mätning den 31 mars 2000 väsentligt hade förkortats. Kassan kan likväl inte undgå kritik för de långa handläggningstider som förekommit vid lokalkontoret i Motala.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Dokumentation Förhör Förundersökning Underrättelse

title: Kritik mot en polismyndighet för att ha inlett utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser för unga lagöverträdare (LUL) mot barn under 15 år samt fråga om underrättelseskyldighet enligt nämnda lag och förhör med barn

text: Bakgrund

text: I en anonym anmälan om Polismyndighetens i Skåne handläggning av ärenden med underåriga misstänkta gjordes gällande bl.a. att polisen hade varit i en skola och förhört barn utan att föräldrarna hade informerats och utan att någon representant för socialnämnden hade varit närvarande.

text: ChefsJO Eklundh beslutade att ta upp förhållandena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Polismyndighetens akter i ärendena – – – granskades. Av handlingarna framgick i huvudsak följande.

text: Den 24 och den 26 november 1997 polisanmäldes vissa elever vid Smedstorps skola i Smedstorp för mobbning (misshandel, förolämpning och ofredande) och en lärare vid samma skola för brott mot

text: arbetsmiljölagen

text: . Ärendena fick uppmärksamhet i lokaltidningen. Skolledningen och enskilda föräldrar var angelägna om att omedelbara åtgärder vidtogs. Sociala myndigheter informerades och det överenskoms med skolans lärare att varje elev skulle få ett meddelande med sig hem, där det framgick att polisen skulle komma till skolan dagen därpå med anledning av de anmälningar som hade gjorts. Den 10 december 1997 faxades ett meddelande från polismyndigheten till skolan angående ”förhör/samtal” med barnen rörande anmälan om mobbning. Faxet kopierades och delades samma dag ut till barnen för vidarebefordran till föräldrarna. Barnen, som vid tillfället var mellan tio och tolv år gamla, hördes i skolan den 11 december 1997 av två polismän i en utredning om anmälda brott. Någon representant för socialförvaltningen var inte närvarande. Under fyra av förhören var inte någon förälder närvarande. I ett av dessa fall hade föräldern, som själv är polisman, meddelat att hon inte hade något att invända mot att förhöret hölls. Rektorn var närvarande vid tre av förhören. I flera av förhörs-

text: protokollen fanns inte antecknat att man hade läst upp och gått igenom förhöret med den hörde.

text: Polismyndigheten anmodades inkomma med en utredning och yttrande över handläggningen av de aktuella ärendena.

text: Polismyndigheten (bitr. länspolismästaren AA) kom in med ett yttrande. Till detta hade fogats en promemoria upprättad av polisinspektören BB.

text: BB

text: Sedan anmälan gjorts hos polisen gick anmälaren och målsäganden till lokaltidningen och ärendet fick stor publicitet då det hela publicerades ur anmälarens synvinkel. Journalisten menade att polisen försökte mörklägga ärendet och krävde polisutredning samt att polisen inte agerat tillräckligt snabbt och kraftfullt då det bl.a. handlade om olika brott som dessutom hade pågått under längre tid (flera terminer) och som skolan inte klarat av. Flera föräldrar hörde av sig och krävde utredning eftersom situationen började bli ohållbar i klassen och flera barn mådde dåligt. Från skolan utsattes vi för starka påtryckningar att snarast påbörja utredning särskilt som skolan enligt anmälaren inte reagerat och agerat för de misshälligheter och problem som pågick. Eftersom anmälningarna riktades mot barn i klassen och klassens lärare, krävde även rektorn ett snabbt agerande eftersom flera barn mådde dåligt och man ville ha allt utrett senast till julhelgen. Det förekom också att föräldrar till barn i klassen ringde hem till undertecknad efter tjänstgöringen för att diskutera och påskynda en utredning. Man ville att allt skulle klarläggas eftersom man inte hade samma syn på ärendet som den som anmälaren förmedlat. Innan arbetet påbörjades diskuterade vi den uppkomna situationen och vi diskuterade även med andra polisbefäl inom organisationen eftersom ärendet sänts tillbaka till närpolisområdet för fortsatt handläggning. Tillsammans med skolan och föräldrar som hörde av sig gjorde vi upp en plan för att så smidigt som möjligt hantera ärendet. Efter det att polisen varit på skolan har all form av mobbing upphört och föräldrar har på senare tid hört av sig till polisen och bett om sammanträffande (debriefing) eftersom man anser att klimatet i skolan förbättrats.

text: AA

text: I lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) föreskrivs i

text: 13 § första stycket fjärde punkten

text: att utredning rörande brott får inledas beträffande barn under 15 år om det är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har den unge inte fyllt tolv år får utredning, enligt lagens andra stycke, endast inledas om det finns synnerliga skäl. Enligt Rikspolisstyrelsens allmänna råd om utredning av brott av barn under 15 år (FAP 403-1) kan sådant skäl bl.a. vara att uppgifter av barnet behövs av någon av de orsaker som anges i

text: 13 § första stycket

text: LUL eller att barnet misstänks för att ha tagit del i brottslig verksamhet tillsammans med andra som har fyllt tolv år och beträffande vilka skäl till undersökning föreligger.

text: Bedömning

text: Det framgår av dokumentationen och utredningen i ärendet att det gällde flera anmälda brott, bl.a. misshandelsfall. Det hela utspelade sig under en längre tidsperiod. Situationen i skolan och i klassen beskrevs som ohållbar vid tillfället och krav på åtgärder framfördes från olika håll. Det tolvåriga barnet påstods ha varit inblandad både i anmälan K 502780/97 och i anmälan K 502790/97. Polismyndigheten anser att det vid en samlad bedömning får anses ha varit av särskild vikt att

text: en utredning ägde rum beträffande barnet som fyllt tolv år. Skäl till utredning får vid motsvarande bedömning anses ha förelegat även beträffande övriga barn som inte fyllt tolv år vid brottstillfällena, eftersom de påstods ha tagit del i brotten tillsammans med tolv- åringen i vissa fall eller att uppgifter behövdes av barnen för utredningen mot tolvåringen. Polismyndigheten menar vidare att utredningen får anses ha skett på ett korrekt sätt. Polisens åtgärder vidtogs i samverkan med skolledningen och lärarpersonalen. Socialkontoret underrättades men valde att inte delta vid förhören. Föräldrarna meddelades att förhör/samtal skulle hållas med barnen i klass fem. Barnens föräldrar fanns närvarande i de flesta fallen vid förhören och i två fall fanns rektorn med. Viss kritik kan framföras mot sättet på vilket vårdnadshavarna underrättades, det vill säga med ett informationsblad som skickades med barnen hem till föräldrarna. I ett beslut den 13 oktober 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Av denna bestämmelse jämförd med

text: 1 kap. 6 § brottsbalken

text: (BrB) följer att förundersökning inte skall inledas om brott har begåtts av någon som vid gärningstillfället inte hade fyllt 15 år.

text: Av

text: 23 kap. 3 §

text: RB framgår att en förundersökning inleds av polismyndigheten eller åklagaren. Inledandet av en förundersökning skall dokumenteras genom ett formellt beslut (1 a § första stycket förundersökningskungörelsen [1947:948] [FUK]).

text: Vid förundersökning skall föras protokoll över vad som därvid förekommit av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Sedan en utsaga av en misstänkt eller annan har upptecknats skall, innan förhöret avslutas, utsagan uppläsas eller tillfälle på annat sätt lämnas att granska uppteckningen samt den hörde tillfrågas om han har något att erinra mot innehållet (

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB i dess lydelse före den 1 april 1999).

text: I de fall där det på grund av gärningsmannens ålder inte skall inledas en förundersökning kan en utredning om brottet ändå verkställas enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser för unga lagöverträdare (LUL).

text: Enligt 31 § LUL får, om någon kan misstänkas för att före femton års ålder ha begått ett brott, en utredning rörande brottet inledas

text: 1. om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av socialtjänstens insatser med avseende på den unge,

text: 2. om det behövs för att klarlägga att någon som har fyllt femton år har deltagit i brottet,

text: 3. om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller

text: 4. om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum.

text: Har barnet inte fyllt tolv år får en utredning inledas endast om det finns synnerliga skäl.

text: Barnets vårdnadshavare och socialnämnden skall omedelbart underrättas om att en utredning har inletts. Underrättelse till vårdnadshavaren får dock underlåtas, om det finns särskilda skäl mot en underrättelse.

text: I förarbetena (

text: prop. 1983/84:187 s. 17

text: ) till första punkten i denna bestämmelse anförde departementschefen bl.a. följande.

text: De brott som i första hand bör föranleda utredning är enligt min mening överlagda brott mot person eller egendom och brott som vittnar om en hög grad av hänsynslöshet eller grov tanklöshet i fråga om andra människors liv, hälsa eller egendom liksom över huvud taget brott som med hänsyn till sin karaktär gör det sannolikt att behov av hjälpinsatser föreligger. Narkotikabrottslighet och brott som har samband med sådan brottslighet tillhör givetvis mycket ofta den kategorin. Genomgående bör man hålla i minnet att det i första hand är omsorgen om barnets bästa som bör beaktas vid ställningstagandet. Att märka är också att brottets svårhetsgrad bara är en av de omständigheter som socialnämnden har att beakta vid den helhetsbedömning av barnets situation som ligger till grund för nämndens överväganden angående eventuella hjälpinsatser. Såvitt avser övriga punkter (före den 1 mars 1995, 13 § LUL) anslöt sig departementschefen till BRÅ:s arbetsgrupps förslag, som i den delen i huvudsak överensstämde med tidigare

text: 15 § första stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . Arbetsgruppen uttalade i fråga om dessa rekvisit bl.a. (BRÅ PM 1982:3 De unga lagöverträdarna, s. 117–121) att de hänför sig till andra intressen än att barnet och dess fostran och utveckling skall främjas. Såvitt gällde förutsättningen att uppgifter av barnet annars är av särskild vikt nämndes situationer där intresset av utredning bedömts som så viktigt att det bör få ta över önskemålet att barn inte skall behöva höras i en polisutredning. Som exempel på sådana situationer angavs i förarbetena till

text: förundersökningskungörelsen

text: (KonseljPM 1947 s. 80 f.) fall där en minderårig hade bragt någon om livet eller vållat brandskada. Det kunde då enligt vad som sägs i promemorian vara av stor vikt att erhålla närmare kännedom om hur gärningen utförts för att kunna fastställa dödsorsaken eller brandens uppkomst och vidare förlopp. Som exempel på värdet av en sådan utredning har nämnts att denna kan vara avgörande för bedömningen av vissa försäkringsfrågor (se JO 1975/76 s. 82).

text: När det gäller tolvårsgränsen uttalades i specialmotiveringen (a.prop. s. 33 f.) följande.

text: 12-årsgränsen innefattar en avvägning mellan utredningsintresset och hänsynen till barnet. Det är dessutom uppenbart att barnet måste ha uppnått en viss mognad för att en utredning över huvud taget skall framstå som meningsfull. Ju yngre barnet är, desto starkare skäl talar för att socialnämnden ombesörjer den utredning som kan behövas rörande barnet. Detta gäller framför allt om utredningen inte motiveras av något annat skäl än att den kan ha betydelse för socialnämnden. I 32 § LUL föreskrivs att bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. 3 §, 4 §, 6–12 §§, 13 § första stycket och andra stycket första och andra meningarna, 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och 24 § RB i tillämpliga delar skall gälla beträffande sådan utredning som avses i 31 § LUL.

text: Under en sådan utredning skall, om hinder inte möter, företrädare för socialtjänsten närvara vid förhör med barnet (33 § första stycket LUL).

text: Enligt 23 kap.

text: 10 § fjärde stycket

text: RB bör vårdnadshavaren närvara vid förhör med den som är under femton år, om det kan ske utan men för utredningen.

text: Bedömning

text: Av de två polisanmälningarna framgår bl.a. att en elev påstods ha blivit utsatt för mobbning vid flera tillfällen. Sex elever, födda åren 1985–1987, angavs som skäligen misstänkta för bl.a. misshandel och ofredande. Samtliga gärningar hade begåtts i skolans lokaler. Endast en av de misstänkta hade fyllt tolv år.

text: Det framgår inte av handlingarna i ärendena K 502780-97 och K 502790-97 vilket slags beslut BB fattade. Enligt remissvaret rör det sig emellertid om en utredning enligt 31 § första stycket 4 LUL, dvs. en utredning som av något annat skäl än som anges i punkterna 1–3 har ansetts vara av särskild vikt. Det kan också konstateras att det inte finns någonting i utredningen som tyder på att det har förelegat ett utredningsintresse av sådant slag som åsyftas i de tre första punkterna.

text: Någon författningsenlig skyldighet att dokumentera ett beslut om utredning enligt 31 § LUL finns inte. En lämplig ordning är emellertid att sådana beslut dokumenteras på samma sätt som beslut om inledande av en förundersökning. Utredningsledaren bör när han dokumenterar inledandet av en LUL-utredning också ange på vilken av de fyra punkterna i 31 § första stycket LUL som beslutet grundas.

text: Det kan självfallet aldrig accepteras att skolelever – oavsett ålder – misshandlar och trakasserar skolkamrater på det sätt som beskrivs i polisanmälningarna. När sådant förekommer måste åtgärder vidtas. När det som här är fråga om barn som tillhör de yngre elevgrupperna är detta emellertid i första hand en uppgift för skolan och socialtjänsten.

text: Såvitt framgår av remissyttrandet var skälet till att polismyndigheten inledde en LUL-utredning att den utsattes för starka påtryckningar från skolan och föräldrar och att också lokalpressen hade engagerat sig i saken. De argument som framfördes från skolans och föräldrarnas sida var enligt yttrandet att flera barn mådde dåligt och att situationen i skolan var ohållbar. Av den redovisning för innebörden av regleringen i 31 § LUL som har lämnats i det föregående kan man emellertid dra den slutsatsen att det aldrig har föresvävat lagstiftaren att polisen skulle få hålla förhör med barn under femton års ålder i syfte att biträda i skolans elevvård och inre ordningshållning. Vidare kan det såväl av lagtexten som av förarbetena utläsas att det krävs mycket starka skäl för att polisen med stöd av 31 § LUL över huvud taget skall få vidta utredningsåtgärder avseende barn under tolv års ålder.

text: Det kan således konstateras att det inte fanns något rättsligt stöd för att verkställa en utredning enligt 31 § LUL i den aktuella situationen. Av utredningen framgår inte om det funnits anledning för polismyndigheten att, i stället för att inleda en

text: utredning, med stöd av

text: 3 § polislagen (1984:387)

text: underrätta socialtjänsten om de förhållanden som påtalades i polisanmälningarna.

text: Det finns anledning att härutöver säga något också om hur utredningen genomfördes.

text: BB har i ett missiv till JO uppgett att sociala myndigheter informerades men han har inte närmare angivit vad de informerades om. Jag utgår från att han har uppfyllt sina åligganden enligt bestämmelsen i 31 § sista stycket LUL, dvs. underrättat om att en utredning hade inletts. Däremot saknas uppgift om att han skulle ha underrättat de misstänktas vårdnadshavare om detta förhållande. Några särskilda skäl att underlåta en sådan åtgärd har inte kommit fram. Underrättelse synes i stället ha skett genom kallelserna till förhören med barnen.

text: Som har nämnts i det föregående kallades barnen till förhören genom att polismyndigheten faxade över en skrift angående ”förhör/samtal” med barnen till skolan. Denna skrift kopierades sedan av skolpersonal och delades ut till barnen. Ett sådant förfarande kan emellertid inte befria polismyndigheten från dess skyldighet att dels underrätta vårdnadshavarna om att en LUL-utredning inletts, dels bereda dem tillfälle enligt

text: 23 kap. 10 § fjärde stycket

text: RB att närvara under förhöret. En sådan underrättelse respektive kallelse skall tillställas vårdnadshavarna personligen. Jag finner det högst anmärkningsvärt att polismyndigheten lade över ansvaret att underrätta vårdnadshavarna på skolan och i sista hand på barnen själva. Detta medförde att vissa föräldrar inte underrättades om utredningen och därmed inte heller fick tillfälle att närvara vid förhören.

text: Socialförvaltningen var enligt polismyndigheten informerad om att förhören skulle hållas men valde att inte närvara. I denna del saknar jag anledning att uttala mig.

text: Allmänt gäller att förhör med barn planeras noggrant och att förhören hålls på ett sådant sätt att uppmärksamhet undviks. Förhör bör om möjligt inte hållas i skolan (FAP 403-1 p. 9).

text: Jag kan se de praktiska fördelarna för polismyndigheten med att höra barnen i skolan. Det hade emellertid enligt min uppfattning varit betydligt mera skonsamt för barnen att hålla förhören i en mer neutral miljö. Ett sådant förfarande hade vidare gett bättre garantier för ett bra utredningsresultat.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Salberga, för att anstaltens biblioteksverksamhet har varit stängd under oacceptabelt lång tid

sammanfattning: I beslutet uttalar sig JO om Kriminalvårdens biblioteksverksamhet i landets anstalter. Hon påminner om att det är viktigt att alla intagna har tillgång till väl fungerande bibliotekstjänster, inte minst då detta är betydelsefullt i fritids- och utbildningshänseende. Dessutom bedömer JO att intagnas möjlighet att ta del av litteratur och samhällsinformation ingår i en human kriminalvård och att den kan bidra till att motverka de negativa följderna av ett frihetsberövande. I det aktuella fallet hade en intagen i anstalten Salberga inte kunnat vare sig låna böcker via hemställan eller besöka biblioteket under flera månader. JO uppfattar att det främst berodde på dålig planering. För detta får anstalten kritik. Mot bakgrund av att det inte är helt ovanligt med klagomål om intagnas svårigheter att låna böcker förväntar sig JO att myndigheten centralt arbetar för att alla intagna i praktiken faktiskt tillförsäkras tillgång till litteratur och samhällsinformation.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 november 2024 klagade AA på biblioteksverksamheten i anstalten Salberga och gjorde bl.a. gällande följande.

text: Ingen av de intagna på hans avdelning hade fått ta del av någon litteratur sedan maj 2024, dvs. på sex månader. Först var biblioteket semesterstängt i flera månader, därefter var det inte öppet under fyra veckor för inventering. Efter det missade hans avdelning två besök i biblioteket eftersom de var kollektivt avskilda. Slutligen kom det upp information på anslagstavlan om att biblioteket var stängt tills vidare. Under den aktuella tiden hade han skrivit flera hemställningar om att få låna böcker, vilket är ett system som används vid andra anstalter. Den möjligheten finns dock inte i anstalten Salberga.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över AA:s anmälan och besvara vissa frågor.

text: I sitt remissvar anförde myndigheten, genom chefen för sektion för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från avdelningen för verksamhetsinnehåll vid Kriminalvårdens huvudkontor och Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från verksamhetsområde Salberga.

text: Tillgång till bibliotekstjänster i anstalten Salberga Verksamhetsområde Salberga har en egen biblioteksverksamhet, i vilken en kriminalvårdare har ett funktionsuppdrag som biblioteksansvarig. Intagna i anstalten kan genom en hemställan låna böcker från biblioteket. Enligt rutin besvaras hemställan från de intagna omkring en gång per vecka, under förutsättning att biblioteket är bemannat. Eventuella lån plockas ihop och läggs ut för hämtning till respektive avdelning en gång i veckan. De intagna får låna max fem böcker, två tidningar, en koranskiva samt två cd-skivor samtidigt. Syftet är dels att minska antalet böcker som försvinner, dels att lånesystemet och dess villkor ska likna dem som gäller på bibliotek som är öppna för allmänheten. En intagen som vill låna en ny bok kan därför få beskedet att först återlämna en bok innan ett nytt lån kan medges, om han redan innehar maxantalet. Intagna i anstalten har också möjlighet att besöka biblioteket. Varje anstaltshus får besöka biblioteket en gång i veckan. Varje hus har flera våningsplan, som även kan vara uppdelade i två avdelningar. Därmed får varje avdelning möjlighet att besöka biblioteket i 45–60 minuter en gång per månad. Det är respektive anstaltshus med dess personal som ansvarar för vilket våningsplan eller vilken avdelning som ska komma till biblioteket. Genomförandet är dock beroende av hur verksamheten fungerar i övrigt. Ett besök kan till exempel behöva ställas in om det går ett larm i anstalten, eftersom kulverten då inte kan användas för att gå till biblioteket. Besöket kan också bli inställt om de intagna är placerade i avskildhet eller om det saknas personal på biblioteket. Om ett planerat biblioteksbesök behöver ställas in med anledning av ett pågående larm, avskildhet eller personalbrist, finns möjligheten att flytta besöket till en annan dag. Biblioteket har en förmiddag i veckan avsatt för bokningar med kort varsel.

text: AA:s ärende Biblioteket i anstalten Salberga har under 2024 varit stängt i omkring två och en halv månad fördelat på de tre perioderna den 1 juli–2 augusti, 26 augusti– 8 september och 19 september–14 oktober. Orsakerna har varit byte i bibliotekets datasystem och semester eller sjukfrånvaro. I det senare fallet har biblioteket inte bemannats med hänsyn till verksamhetens behov av kriminalvårdare i övrigt. Under den i anmälan aktuella sexmånadersperioden har avdelningen haft möjlighet att besöka biblioteket vid tre tillfällen, den 2 juni, den 18 november och den 16 december 2024. Vid ett tillfälle, den 21 oktober 2024, har ett planerat besök ställts in på grund av att alla på avdelningen hölls avskilda enligt

text: 6 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: . Övrig tid har intagna, som beskrivits ovan, kunnat låna böcker genom hemställan till biblioteket. Huruvida AA har skickat förfrågningar till biblioteket, och om de blivit besvarade, har inte kunnat utredas. Det beror på att någon hemställan om boklån inte har kunnat hittas i AA:s akt och att den biblioteksansvarige inte har någon sparad hemställan från AA. Det har inte heller kunnat utredas huruvida AA har haft för många lån och därför nekats att låna fler böcker, eftersom lånehistoriken inte sparas i lånesystemet.

text: Åtgärder på nationell nivå Inom Kriminalvården bedrivs biblioteksverksamhet på olika sätt. Några av de större verksamhetsställena, i nuläget tre stycken, har egna bibliotek och av Kriminalvården anställd bibliotekarie medan andra verksamhetsställen samarbetar med folkbiblioteken genom avtal. Kriminalvården arbetar genom huvudkontoret med nationellt stöd i biblioteksfrågor på begäran av lokal nivå. Exempel på detta är när häkten eller anstalter ändrar inriktning från avtal med folkbibliotek till att skapa ett nytt bibliotek, eller vid planering av nybyggnation av anstalter där det på sikt kommer att finnas bibliotek. Under 2024 har myndigheten upphandlat ett nytt bibliotekssystem. Det nya systemet är anpassat för att fungera i Kriminalvårdens olika nivåer av biblioteksverksamhet. Huvudkontoret har tillsammans med bl.a. lokal nivå anpassat och förenklat programmet så att det ska vara enkelt och funktionellt. Det ges kontinuerligt utbildning till de verksamheter som använder systemet. Även utveckling av systemet kommer att ske.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 4 kap. 2 § fängelselagen

text: ska en intagen ges möjlighet att på lämpligt sätt ägna sig åt fysisk aktivitet och annan fritidssysselsättning. Enligt

text: 4 kap. 3 § fängelselagen

text: ska en intagen ges möjlighet att på lämpligt sätt följa vad som händer i omvärlden. Enligt artikel 28.5 i de europeiska fängelsereglerna ska varje fängelse ha ett bibliotek som är tillgängligt för alla intagna och som är lämpligt utrustat med ett brett utbud för såväl rekreation som studier, i form av böcker och andra media. Enligt 4 kap. 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska en intagen ges möjlighet att ta del av ett varierat utbud av litteratur och samhällsinformation. Av förarbeten till

text: fängelselagen

text: framgår bl.a. att det på samtliga anstalter bör finnas ett till de allmänna biblioteken kompletterande utbud av böcker, tidskrifter och andra media för förströelse och utbildning (se

text: prop. 2009/10:135 s. 220

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Genom biblioteksverksamheten i anstalten Salberga ges intagna möjlighet att låna böcker genom en blankett för hemställan, som i regel besvaras inom en vecka, och besöka anstaltens bibliotek i vart fall en gång per månad. Kriminalvården bedömer därför att tillgången till bibliotekstjänster i anstalten Salberga stämmer överens med de krav som följer av 4 kap. 4 § FARK Fängelse och artikel 28.5 i de europeiska fängelsereglerna. Av Kriminalvårdens riktlinjer för biblioteksverksamhet på häkten och anstalter (

text: ) framgår bl.a. att biblioteksservice bör utformas så att intagna i anstalt och häkte får besök av eller kan besöka biblioteket minst en gång i veckan. Riktlinjerna togs fram för snart 20 år sedan och har inte reviderats sedan dess. De tillämpas därför med försiktighet. Med beaktande av det, och att intagna i anstalten Salberga kan låna böcker från biblioteket på annat sätt än genom besök, får tillgången till bibliotekstjänster i anstalten också anses ligga i linje med myndighetens riktlinjer. Kriminalvården konstaterar att biblioteket i anstalten Salberga, på grund av praktiska förhållanden och nödvändiga prioriteringar, har varit stängt under en viss del av den i anmälan aktuella perioden. Dessutom har ett besök för intagna på avdelningen i fråga uteblivit till följd av ett beslut om avskildhet. De omständigheterna har dock, enligt Kriminalvårdens bedömning, inte inneburit att de intagnas möjlighet att få ta del av ett varierat utbud av litteratur har begränsats på det sätt som AA gör gällande i sin anmälan.

text: AA kommenterade remissvaret och framförde bl.a. följande.

text: Han har lämnat in en mängd hemställningar om att få låna böcker. Det svar han har fått från den biblioteksansvariga är att hon, när det gäller lån via hemställan, prioriterar intagna som är avskilda eller sitter i häktet. De ”vanliga” intagna är hänvisade till att besöka det fysiska biblioteket. Det är alltså en lögn att de får låna böcker via hemställan. Det kan inte heller stämma att hans avdelning fick besöka biblioteket den 2 juni 2024 eftersom det var en söndag och då är biblioteket stängt.

text: Därefter gav AA in ytterligare ett yttrande tillsammans med ett antal hemställningar som han lämnat in under våren 2025 med svar från anstaltens biblioteksansvariga.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Det kan tilläggas att enligt

text: 1 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas.

text: JO har tidigare understrukit vikten av att alla intagna inom Kriminalvården har tillgång till väl fungerande bibliotekstjänster, inte minst då detta är betydelsefullt i fritids- och utbildningshänseende (se t.ex. JO:s beslut den 18 maj 2018, dnr

text: ). Som jag ser på saken måste intagnas möjlighet att ta del av litteratur och samhällsinformation anses ingå i en human kriminalvård och den kan dessutom bidra till att motverka de negativa följderna av frihetsberövandet.

text: Kriminalvårdens verksamhetsställen är av varierande storlek och de praktiska förutsättningarna skiftar. Hur organisationen av de enskilda biblioteksverksamheterna ser ut kan därmed skilja sig åt. Jag har t.ex. inga principiella synpunkter på att intagna som av olika skäl inte kan besöka ett fysiskt bibliotek får låna böcker genom att skriva en hemställan. Det framstår inte heller som orimligt att en anstalt tillämpar en kombination av dessa alternativ. Det väsentliga är förstås att inte någon intagen blir utan rimlig tillgång till böcker och andra skrifter samt samhällsinformation.

text: Kriminalvården och AA har gett uttryck för olika uppfattning om hur biblioteksverksamheten i anstalten Salberga fungerar i praktiken. Detta gäller särskilt i vilken utsträckning de intagna i allmänhet har möjlighet att låna böcker via hemställan. Utifrån de hemställningar som AA har skickat in till JO och som besvarats av anstaltens biblioteksansvariga väcks det enligt min mening vissa tvivel om huruvida förutsättningarna för sådana lån verkligen är så goda som myndigheten har gjort gällande. Jag har dock inte funnit tillräckliga skäl att inhämta ett förnyat yttrande från Kriminalvården om detta, utan utgår ifrån att myndigheten har uppfyllt sin skyldighet enligt

text: 13 kap. 6 § regeringsformen

text: att lämna fullständiga och korrekta uppgifter till JO (se t.ex. JO 2024 s. 206, dnr 6048-2023 m.fl. och 2024 s. 449, dnr 5614-2023).

text: Under alla förhållanden har Kriminalvården medgett att biblioteket i anstalten Salberga har varit stängt i sammanlagt omkring två och en halv månad under sommaren och hösten 2024. Jag uppfattar det som att det under dessa perioder inte har funnits några möjligheter för de intagna att låna böcker, varken genom hemställan eller besök i det fysiska biblioteket. Med hänsyn till den betydelse som tillgången till litteratur och samhällsinformation alltså har för intagna anser jag att den tid som denna verksamhet hållits stängd i anstalten varit oacceptabelt lång. Särskilt bekymmersamt är det att biblioteket har stått obemannat nästan en månads tid under hösten 2024 på grund av ”verksamhetens behov av kriminalvårdare i övrigt” samt att intagna på den avdelning som AA varit placerad på inte tycks ha kunnat besöka det under nästan ett halvår. Det framstår som att det här främst har berott på en bristande planering av verksamheten. Anstalten kritiseras för detta.

text: Jag vill även kort beröra Kriminalvårdens riktlinjer för biblioteksverksamhet, som allmänt ger uttryck för höga ambitioner. Av remissvaret får jag intrycket av att myndigheten inte nödvändigtvis anser sig kunna leva upp till dessa i dagsläget. Kriminalvården har uttryckt det som att riktlinjerna, vilka är relativt gamla, ”tillämpas med försiktighet”. Det måste sägas att jag har något svårt att förstå vad som menas med en försiktig tillämpning av en myndighets interna styrdokument. Om de är föråldrade eller av något annat skäl inte längre kan tillämpas bör dokumentet naturligtvis ses över, vilket självfallet då måste göras med beaktande av de rättsliga och andra legitima krav som därvid ställs.

text: Avslutningsvis kan det nämnas att JO de senaste åren har tagit emot flera anmälningar om bristfällig biblioteksverksamhet inom Kriminalvården (se t.ex. JO:s dnr 5284-2024, som gällde att intagna i en annan anstalt hade blivit helt utan möjligheter att låna böcker sedan ett lokalt bibliotek sagt upp sitt avtal med anstalten). Jag utgår ifrån att myndigheten centralt arbetar för att alla intagna i praktiken faktiskt tillförsäkras tillgång till litteratur och samhällsinformation.

text: Det AA har fört fram i övrigt motiverar inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Anton Lindgren har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Bemötande
Dokumentation
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tryck- och yttrandefrihet

title: Allvarlig kritik mot en lokalpolisområdeschef för hans agerande i samband med att en journalist filmade vid ett polishus

sammanfattning: En SVT-reporter filmade vid ett polishus som är ett skyddsobjekt enligt skyddslagen, vilket innebär att det är förbjudet att filma det. Lokalpolisområdeschefen upplyste reportern om att filmandet kunde vara brottsligt samt uppmanade honom att visa det inspelade materialet. Materialet granskades därefter och på uppmaning raderade reportern material. Åtgärderna dokumenterades inte. Enligt ett avgörande från Högsta domstolen kunde skyddslagens ansvarsbestämmelser dock inte tillämpas. JO konstaterar att det saknades lagliga förutsättningar att ingripa mot reportern i brottsutredande syfte. Med utgångspunkt i lokalpolisområdeschefens uppfattning att filmandet kunde vara brottsligt uttalar JO att polischefen skulle ha upprättat en anmälan och sett till att händelsen utreddes på det sätt som rättegångsbalken föreskriver. Så skedde dock inte. I stället inledde polischefen en diskussion med reportern och hans redaktionschef som närmast kan beskrivas som ett köpslående om huruvida filmandet skulle bli föremål för en brottsutredning, med ett underliggande hot om att reportern kunde bli misstänkt för brott om han inte gjorde som lokalpolisområdeschefen ville. Diskussionen medförde att redaktionschefen kände sig tvungen att låta radera inspelat material. JO konstaterar att polischefens agerande medförde att reportern hindrades i sitt journalistiska arbete samt att grundlagsregleringen om anskaffarfrihet och förbud mot censur och andra hindrande åtgärder inte respekterades. Vidare uttalar JO att agerandet även stred mot kravet på saklighet i regeringsformen för en tjänstemans agerande. JO riktar allvarlig kritik mot lokalpolisområdeschefen för hans agerande.

text: Bakgrund och anmälan

text: Polishuset i Västerås är ett skyddsobjekt enligt skyddslagen, vilket innebär att obehöriga inte har tillträde dit. Utöver lagens tillträdesförbud gäller ett särskilt förbud mot att göra avbildningar, beskrivningar eller mätningar av eller inom polishuset. I samband med att en journalist (i beslutet benämnd AA) från SVT Nyheter Västmanland (SVT) filmade vid polishuset ingrep poliser mot honom.

text: I en anmälan till JO den 14 december 2022 förde BB, redaktionschef på SVT, fram klagomål mot Polismyndigheten och lokalpolisområdeschefen CC och uppgav huvudsakligen följande.

text: AA hade intervjuat en polis utanför polishuset och tog därefter klippbilder där. En polis kom ut ur polishuset och sa till AA att han begick ett brott som filmade. AA, som bar en SVT-jacka, berättade att han arbetade på SVT. AA bad om att få tala med chefen och fick då träffa lokalpolisområdeschefen CC. CC sa till AA att radera de bilder som bröt mot förbudet att fotografera. I annat fall skulle en polisanmälan upprättas mot AA och kameran tas i beslag. CC lämnade samma besked till BB vid ett telefonsamtal med henne. CC insisterade också på att få se det filmade materialet och peka ut de sekvenser som skulle raderas. Att CC i sin maktposition som lokalpolisområdeschef pressade AA och BB på det sättet försatte dem i en situation där de skulle förlora det inhämtade materialet hur de än gjorde. BB gick i den pressade situationen med på att radera delar av materialet så att AA kunde komma därifrån.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen DD) yttrade sig den 28 mars 2023 efter att berörda befattningshavare hade fått lämna synpunkter.

text: Polismyndigheten redogjorde för bakgrunden till händelsen och för upplysningar från stationsbefälet EE enligt följande.

text: Av övervakningskameror framgick det att AA troligtvis filmat eller fotograferat polishuset, vilket gjorde att misstanke om brott mot skyddslagen uppstod. EE kontaktades av polisens bevakningscentral. Han gick därefter ut och pratade med AA och förstod då att han var journalist. AA följde med EE in i polishuset och efter en stund kom CC och hämtade AA.

text: Polismyndigheten redogjorde därefter för vad som framgick av CC:s upplysningar.

text: AA berättade för CC att han var reporter från SVT, att han hade genomfört en intervju med en polis i anslutning till polishusets entré och att han tagit klippbilder av polishuset. CC förstod att AA var där i syfte att göra ett reportage. CC förklarade att polishuset var ett skyddsobjekt som omfattas av avbildningsförbud och att det kan vara brottsligt att avbilda det. Han berättade även att entrén inte omfattas av förbudet och att den därför används som plats för filmade intervjuer. Mot bakgrund av det inträffade ska normalt en anmälan och ett beslag upprättas och händelsen ska därefter utredas. CC sa att om AA visade honom materialet på kameran så kunde de avgöra hur det låg till. AA visade därefter upp material på kameran. CC bedömde att en sekvens stod i strid med avbilnings- och fotograferingsförbudet och att den därför skulle raderas. AA raderade sekvensen. AA:s chef (BB) var uppkopplad på telefon under delar av samtalet. CC informerade henne i stort om samma saker som han informerat AA om. Om CC känt till rättsläget (

text: NJA 2015 s. 298

text: ) hade han agerat annorlunda. Polismyndigheten redogjorde därefter för aktuell rättslig reglering och redovisade sin bedömning.

text: Enligt Polismyndigheten saknas det anledning att ifrågasätta att syftet med åtgärderna var att utreda om det begåtts brott mot avbildningsförbudet. Polismyndigheten redogjorde för att EE och CC var medvetna om att AA var journalist från SVT och att det var klarlagt att avbildningen skedde i syfte att publicera materialet i ett grundlagsskyddat medium.

text: Polismyndigheten bedömde att det inte funnits rättslig grund för att ingripa mot AA:s avbildning av polishuset eller att uppmana honom att radera det filmade materialet. Det var även en brist att åtgärderna inte dokumenterades.

text: Polismyndigheten angav vidare följande.

text: Som utredningen får förstås synes berörda befattningshavare ha uppfattat att det fanns lagliga förutsättningar att ta kameran i beslag. Av omständigheterna framgår dock att det kunde ifrågasättas om det fanns ett frivilligt samtycke till undersökningen av innehållet i kameran. Vid sådana förhållanden hade det varit mer lämpligt, och rättssäkert, att ta kameran i beslag. Det hade även inneburit att Polismyndigheten fått kontroll över det beslagtagna och att frågan om beslag kunde bringas under domstolsprövning (se

text: SOU 1995:47 s. 356

text: ). Det hade också medfört att förundersökning inleddes och en skyldighet att dokumentera beslutet (

text: 27 kap. 13 §

text: RB). I ett nyligen meddelat JO-beslut, som också avsåg att poliser ingrep mot journalister som filmade vid ett polishus, har JO bedömt att kameran i det ärendet omfattas av regleringen i

text: 27 kap. 12 §

text: RB (se JO:s beslut den 22 mars 2023, dnr

text: ). Bestämmelsen innebär att en polis inte får undersöka innehållet i vissa beslagtagna föremål utan beslut från rätten, undersökningsledare eller en åklagare (se JO:s beslut den 9 november 2022, dnr

text: ). Med utgångspunkt i JO:s uttalanden framstår det som att även den nu aktuella kameran omfattas av regleringen i

text: 27 kap. 12 §

text: RB. I nu aktuellt ärende synes det inte ha funnits något reellt samtycke från AA eller delegation till aktuell polis att granska innehållet i kameran. Formerna för undersökningen av kameran var således i strid med

text: rättegångsbalken

text: , även om det hade funnits lagliga förutsättningar att ta kameran i beslag. Avslutningsvis konstaterade Polismyndigheten att det är mycket olyckligt att en journalist hindrades i sitt arbete och att inspelat material förstördes.

text: Polismyndighetens övervakningsfilmer från händelsen har varit tillgängliga för JO.

text: Rättslig reglering

text: Anskaffarfriheten Anskaffarfriheten innebär att var och en har rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för att göra dem offentliga i ett massmedium som omfattas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Inga andra begränsningar får göras i anskaffarfriheten än sådana som uttryckligen medges av respektive grundlag. (Se

text: 1 kap. 7 §

text: TF och

text: 1 kap. 10 §

text: YGL.)

text: Förbudet mot censur och andra hindrande åtgärder Det som är avsett att framföras i ett grundlagsskyddat massmedium får inte först granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Det är inte heller tillåtet för en myndighet eller ett annat allmänt organ att på grund av innehållet

text: förbjuda eller hindra framställning, offentliggörande eller spridning bland allmänheten av ett program eller en teknisk upptagning, om åtgärden inte har stöd i respektive grundlag. (Se

text: 1 kap. 8 §

text: TF och

text: 1 kap. 11 §

text: YGL.) Rapporteringsskyldighet, förundersökning och beslag När en polis får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal, ska han eller hon som huvudregel lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske (se

text: 9 § polislagen

text: ). Rapporteringsskyldigheten innebär att en anmälan ska upprättas, diarieföras och bli föremål för sedvanlig behandling.

text: Förundersökningsförfarandet regleras i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). En förundersökning ska som huvudregel inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (se 23 kap. 1 § första stycket).

text: I

text: 27 kap.

text: RB finns bestämmelser om beslag och vissa andra tvångsmedel för att utreda brott. Skyddsobjekt och avbildningsförbud Skyddslagen ger ett förstärkt skydd för vissa byggnader, anläggningar, områden och andra objekt (skyddsobjekt) mot viss grov brottslighet (se 1, 3 och 4 §§). Genom ett särskilt beslut kan det införas ett förbud mot att göra avbildningar av skyddsobjektet (se 7 § andra stycket). För en överträdelse av avbildningsförbudet är det föreskrivet ett straffansvar (se 30 a §).

text: Enligt Högsta domstolens avgörande

text: NJA 2015 s. 298

text: kunde skyddslagens bestämmelser om ansvar för överträdelse av ett avbildningsförbud och därmed sammanhängande regler om beslag och förverkande inte tillämpas när en avbildning av ett skyddsobjekt gjordes i syfte att publiceras i ett grundlagsskyddat medium.

text: Genom lagändringar som trädde i kraft den 1 januari 2023 har det införts en bestämmelse i TF respektive YGL som gör det möjligt att i vissa fall upprätthålla skyddslagens avbildningsförbud även när det är fråga om anskaffande av uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium (se

text: prop. 2021/22:59

text: Krav på saklighet och uppträdande som inger förtroende Den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska iaktta saklighet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). För anställda vid Polismyndigheten gäller även att de i kontakter med allmänheten ska uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen).

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och utgångspunkter Min granskning gäller ett polisingripande mot en reporter från SVT som filmade vid polishuset i Västerås. Polishuset är ett skyddsobjekt och det är

text: förbjudet att avbilda det, t.ex. genom att filma eller fotografera. Under ingripandet hindrades reportern från att filma vid polishuset och han blev tillsagd att det kunde vara brottsligt. Han blev även uppmanad att visa materialet i kameran så att det kunde bedömas om ett brott hade begåtts. Därefter granskades materialet i kameran och på uppmaning raderade reportern material.

text: Även om stationsbefälet EE var delaktig i det inledande skedet av ingripandet mot AA är det min uppfattning att lokalpolisområdeschefen CC i huvudsak bär ansvaret för de åtgärder som vidtogs.

text: Jag har nyligen gjort uttalanden i ett annat ärende som gällde ett polisingripande mot en SVT-reporter som filmat vid ett polishus, som också är skyddsobjekt (se mitt beslut den 22 mars 2023, dnr 3835-2022). Omständigheterna i ärendena är i flera avseenden likartade och mina tidigare uttalanden är relevanta även här. Jag går därför inte nu närmare in på hur granskningen av materialet i kameran förhöll sig till bestämmelsen i

text: 27 kap. 12 §

text: RB om hur viss beslagtagen egendom får undersökas. I den delen hänvisar jag till mina uttalanden i mitt tidigare beslut. Någon på samtycke grundad rätt att granska innehållet i kameran har inte funnits.

text: Innan jag redovisar min bedömning i övriga frågor tvingas jag, på samma sätt som i det tidigare ärendet, konstatera att granskningen har försvårats till följd av att det saknas dokumentation från ingripandet. Ingripandet saknade stöd i lag och stred mot kravet på saklighet Det finns inte skäl att ifrågasätta att syftet med de aktuella åtgärderna var att utreda om det begåtts ett brott mot avbildningsförbudet i skyddslagen. Jag gör därför min bedömning utifrån det.

text: Det är klarlagt att AA filmade vid polishuset i syfte att publicera materialet i ett grundlagsskyddat medium. Skyddslagens bestämmelser om ansvar och därmed sammanhängande regler om beslag kunde därför inte tillämpas (se

text: NJA 2015 s. 298

text: ). Det saknades således lagliga förutsättningar att ingripa mot AA i brottsutredande syfte. AA:s syfte med filmningen och att han kom från SVT var känt för CC. Polisingripandet medförde att AA hindrades i sitt journalistiska arbete och innebar därmed en kränkning av anskaffarfriheten.

text: CC har i sina upplysningar fört fram att han var av uppfattningen att ett eventuellt brott mot skyddslagen hade begåtts och att det fanns lagliga förutsättningar att ingripa mot AA. Med utgångspunkt i det skulle han i så fall ha upprättat en anmälan och sett till att en förundersökning inleddes. Inom ramen för den hade det kunnat övervägas att ta kameran i beslag och i övrigt utreda händelsen på det sätt som

text: rättegångsbalken

text: föreskriver.

text: Nu gjorde CC dock inte det. I stället inledde han en diskussion med AA och hans redaktionschef som närmast kan beskrivas som ett köpslående om

text: huruvida filmandet vid polishuset skulle bli föremål för en brottsutredning, med ett underliggande hot om att AA kunde bli misstänkt för brott om han inte gjorde som CC ville. CC:s agerande medförde att redaktionschefen kände sig tvungen att låta AA radera inspelat material. CC:s agerande får därmed anses ha inneburit att förbudet mot censur och andra hindrande åtgärder inte respekterades.

text: Utöver de konsekvenser det fick för grundlagsskyddade delar av journalistiskt arbete stred CC:s agerande mot den skyldighet en polis har att rapportera ett brott och att en förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Det stred även mot kravet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: på saklighet för en tjänstemans agerande och föreskriften i 10 § polisförordningen om att en polis ska uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: Till det sagda kommer att det helt saknas dokumentation från händelsen. Ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är detta givetvis inte godtagbart. Bristen på dokumentation är särskilt graverande eftersom ingripandet innebar en så exceptionell åtgärd som att en journalist förmåddes att radera inspelat material som var avsett för publicering i ett grundlagsskyddat medium. Jag kan inte förstå frånvaron av dokumentation på annat sätt än att CC inte ville att hans åtgärder vid ingripandet skulle bli kända.

text: Det sätt som CC agerade på är helt oacceptabelt. CC är chef för lokalpolisområdet och ska i den egenskapen vara en förebild för sina medarbetare. CC förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande.

text: Ärendet avslutas.