title: Klagomål mot att en länsstyrelse åtagit sig visst värderingsuppdrag samt skadeståndsanspråk, m.m.

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot lantbruksenheten vid länsstyrelsen i Skåne län men vidtar i övrigt inte några åtgärder med anledning av Nils-Eric O:s klagomål.

text: Nils-Eric O:s skadeståndsanspråk lämnas utan bifall.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Förste lantbrukskonsulenten Hans L vid dåvarande Länsstyrelsen i Kristianstads län (nedan länsstyrelsen) kontaktades i november 1995 av en företrädare för försäkringsbolaget Trygg-Hansa angående kalkylering av normalt ekonomiskt resultat för en fruktodling i Båstads kommun. Försäkringsbolaget angav att det behövde kalkylen som ett av underlagen för beräkning av ersättning för inkomstförlust på grund av trafikskada som drabbat en tidigare ägare av odlingen, Nils-Eric O. Länsstyrelsen åtog sig uppdraget och det utfördes i huvudsak i slutet av februari månad 1996. Uppdraget redovisades i en promemoria daterad den 1 mars 1996 (dnr 335-11716-95, 141-146) med rubriken "Hemmeslövs fruktodling. Beräkning av normal inkomst ifrån företaget". Nils-Eric O underrättades inte om att uppdraget utfördes.

text: Efter att uppdraget redovisats till Trygg-Hansa kontaktade Nils-Eric O dels muntligt, dels skriftligen länsstyrelsen och framförde klagomål mot den företagna ekonomiska utredningen. Hans klagomål gick ut på dels att länsstyrelsen inte borde ha åtagit sig uppdraget, dels att handläggaren var jävig, dels att utredningen och beräkningarna i den innehöll ett antal felaktigheter.

text: Efter utförd genomgång av ärendet tillskrev länsstyrelsen den 3 juni 1996 Nils-Eric O. Skrivelsen undertecknades av dåvarande landshövdingen Anita B och lantbruksdirektören Bengt-Olof S. I skrivelsen anfördes följande:

text: "På uppdrag av Trygg-Hansa Försäkrings AB har 1:e lantbrukskonsulenten Hans L vid länsstyrelsens lantbruksenhet som underlag för en trafikskadereglering utfört en utredning och beräkning av nettointäkt från en fruktodling som tidigare varit i Er ägo. Ni har därefter i ett antal skrivelser till länsstyrelsen i Kristianstads län samt muntligen vid olika besök och upprepade telefonsamtal framfört att L mot bakgrund av Era tidigare kontakter med den dåvarande lantbruksnämnden i Kristianstads län inte borde ha åtagit sig uppdraget. Vidare har Ni framfört att L:s utredning och beräkning innehåller ett antal felaktigheter.

text: Uppdrag av den karaktär som utförts åt Trygg-Hansa Försäkrings AB är inte oförenliga med länsstyrelsens lantbruksenhets verksamhet. Mot bakgrund av vad som framkommit efter det att uppdraget utförts kan det dock finnas utrymme för tveksamhet huruvida länsstyrelsen borde ha åtagit sig uppdraget.

text: Länsstyrelsen finner efter en genomgång med L ingen anledning att vidtaga några åtgärder med anledning av de av Er påstådda felaktigheterna i L:s värdering. Det utförda uppdraget är inte att jämställa med myndighetsutövning. Länsstyrelsen har således genom L:s utlåtande inte tagit ställning till Era ersättningsanspråk på Trygg-Hansa. Länsstyrelsen betraktar ärendet som avslutat med denna skrivelse."

text: I skrivelse till länsstyrelsen i januari 1997 "överklagade" Nils-Eric O länsstyrelsens besked av den 3 juni 1996 samt utredningen rörande nettointäkterna av fruktodlingen.

text: Länsstyrelsen företog därefter ytterligare en genomgång av ärendet. I handläggningen deltog landshövdingen Bengt H, beslutande, lantbruksdirektören Bengt-Olof S och förste länsassessorn Anders B, föredragande. I brev till Nils-Eric O den 13 februari 1997 anförde länsstyrelsen genom landshövdingen Bengt H att genomgången inte givit någon anledning för länsstyrelsen att frångå den inställning som redovisats i skrivelsen av den 3 juni 1996. Vidare angavs att den utredning som länsstyrelsen redovisat till Trygg- Hansa inte gick att överklaga eller ompröva på sätt som Nils-Eric O begärt. I beslutet angavs vidare att kopia av Nils-Eric O:s skrivelse, i enlighet med hans begäran, översändes till Justitiekanslern men att skrivelsen i övrigt inte föranledde någon åtgärd.

text: I skrivelse den 27 februari 1997 begärde Nils-Eric O hos länsstyrelsen omprövning och överklagade det besked han erhållit genom skrivelsen från Länsstyrelsen den 13 februari 1997.

text: I en skrivelse till Nils-Eric O den 18 april 1997 anförde landshövdingen Bengt H i Skåne län bl.a. följande:

text: "Med anledning av Er senaste skrivelse vill jag anföra följande.

text: Detta är ett mycket omfattande ärende och jag har inte haft möjlighet att själv sätta mig in i varje detalj. Som emellertid framgår, såväl av Länsstyrelsens skrivelse från juni 1996 som i skrivelsen från februari 1997, borde Länsstyrelsen inte ha åtagit sig uppdraget från Trygg-Hansa och jag kan nu bara beklaga att så skedde.

text: Utredningen har redovisats till Trygg-Hansa enligt ett särskilt uppdragsavtal och den är tänkt att användas i en process mellan Er och bolaget. Länsstyrelsens utredning är inte bindande för er eller för Trygg-Hansa och Ni har således i processen möjlighet att argumentera för varför Ni anser att utredningen är felaktig.

text: Länsstyrelsen avser inte att göra ändringar i utredningen men sänder över Er skrivelse till Justitiekanslern och till regeringen, Inrikesdepartementet, för prövning av Ert överklagande.

text: O:s överklagande översändes till Inrikesdepartementet. Ärendet hos Justitiekanslern fick vila i avvaktan på regeringens beslut i ärendet. I regeringsbeslut (dnr In97/1171/LS) den 13 november 1997 anfördes bl.a. följande:

text: "Nils-Eric O:s talan avser inte något beslut som kan bli föremål för regeringens prövning i sak. Någon sådan prövning företas därför inte. En genomgång av handlingarna i ärendet ger dock vid handen att länsstyrelsens handläggning av saken kan ifrågasättas. Med hänsyn till vad som förevarit i ärendet förefaller det som direkt olämpligt att länsstyrelsen åtog sig att utföra en utredning av O:s ekonomiska förhållanden för ett privat försäkringsbolags räkning. Denna fråga och vad som i övrigt förevarit behöver granskas närmare och regeringen lämnar därför över ärendet till Justitiekanslern för en sådan granskning."

text: Nils-Eric O ansökte hos Regeringsrätten om rättsprövning av den del av regeringens beslut varigenom hans klagomål inte upptogs till prövning. I beslut den 27 april 2000 (dnr 6864-97) avvisade Regeringsrätten hans ansökan. I motiveringen anfördes att det klandrade avgörandet inte var ett sådant beslut som kunde bli föremål för rättsprövning.

text: Under år 1997 polisanmälde Nils-Eric O Hans L för grovt tjänstefel, osant intygande och brott mot sekretesslagen rörande dennes handläggning av uppdraget från Trygg-Hansa. Biträdande chefsåklagaren Pehr-Ola P vid åklagarkammaren i Kristianstad beslöt den 1 oktober 1997 att inte inleda förundersökning med anledning av anmälan eftersom gärningarna inte bedömdes vara brott. Nils-Eric O begärde överprövning av beslutet. Biträdande överåklagaren Gunnar A fann i beslut den 8 januari 1998 inte skäl till ändring i P:s beslut avseende grovt tjänstefel och osant intygande men anförde att det på dåvarande underlag fanns anledning till antagande att brott mot tystnadsplikt förövats varför förundersökning inleddes i denna del. Det uppdrogs åt chefsåklagaren vid åklagarkammaren i Kristianstad, Jörgen L, att utföra förundersökningen. Nils-Eric O begärde hos Riksåklagaren överprövning av beslutet i de delar där förundersökning inte inletts. Riksåklagaren fann i beslut den 23 januari 1998 inte skäl till åtgärd med hänvisning till att ärendet prövats av åklagare i två instanser och att skäl för förnyad sakprövning inte förelåg.

text: Efter förhör med Hans L fann chefsåklagare Jörgen L i beslut den 30 januari 1998 att det inte längre förelåg misstanke om brott mot tystnadsplikt varför förundersökningen lades ned. Nils-Eric O polisanmälde härefter Jörgen L för tjänstefel rörande hans handläggning av ärendet. Han polisanmälde vidare landshövdingen Bengt H, lantbruksdirektören Bengt-Olof S och lantbrukskonsulent Hans L på Länsstyrelsen i Skåne för grovt tjänstefel m.m. rörande handläggningen hos länsstyrelsen av värderingsuppdraget av fruktodlingen.

text: I beslut den 23 november 1998 fann överåklagaren Sven-Erik A vid Åklagarmyndigheten i Malmö inte skäl att anta att Jörgen L gjort sig skyldig till brottsligt förfarande. A anmälde i skrivelse till Riksåklagaren den 1 december 1998 att han för sin del till följd av anmälan mot bl.a. landshövdingen och övriga anställda på länsstyrelsen funnit att fråga uppkommit att inleda förundersökning avseende brott i tjänsten, men att han valde att avvakta Justitiekanslerns bedömning i ärendet.

text: Med anledning av Nils Eric O:s anmälan mot landshövding Bengt H och övriga anställda på länsstyrelsen fann chefåklagaren i Kristianstad, Tommy C, i beslut den 14 december 1998 inte skäl att inleda förundersökning eftersom det saknades anledning att anta att brott förövats av någon tjänsteman vid länsstyrelsen.

text: I skrivelse till Riksåklagaren den 12 januari 1999 begärde Nils-Eric O att Riksåklagaren skulle ompröva sitt beslut av den 23 januari 1998. Vidare begärde han överprövning av Sven-Erik A:s och Tommy C:s beslut samt även en sakprövning av Jörgen L:s beslut att lägga ned förundersökningen angående misstänkt brott mot tystnadsplikt. Han anmälde vidare Sven-Erik A och Tommy C för brott under påstående att de gjort sig skyldiga till tjänstefel i samband med handläggningen av ärendet. I beslut den 22 juni 1999 anförde Riksåklagaren att det inte fanns skäl att ompröva beslutet av den 23 januari 1998. Vidare saknades skäl att ändra Sven-Erik A:s beslut av den 23 november 1998. När det gällde Jörgen L:s beslut att lägga ned förundersökningen angående eventuellt brott mot tystnadsplikt konstaterade Riksåklagaren att brottet var preskriberat i mars 1998 varför det saknades skäl att överlämna frågan för prövning av överåklagare. Nils-Eric O:s begäran om överprövning av Tommy C:s beslut att inte inleda förundersökning överlämnades till överåklagaren i Malmö för fortsatt handläggning.

text: Nils-Eric O:s tidigare kontakter med Lantbruksnämnden i Kristianstads län rörande besiktning av fruktodlingen

text: I samband med en process mellan Nils-Eric O och försäkringsbolaget Trygg-Hansa angående krav från O rörande försäkringsersättning för skador på odlingen till följd av kräftangrepp utförde lantbrukskonsulenten Stig M vid Lantbruksnämnden i Kristianstads län i september 1986 en besiktning av odlingen. Trygg-Hansa kontaktade själv M för besiktningsuppdraget "på rekommendation" av Nils-Eric O. M avgav den 22 oktober 1986 en skriftlig rapport över besiktningen och ett besiktningsintyg. Vid sammanträde den 4 november 1986 beslöt lantbruksnämnden att avge av M upprättat besiktningsintyg till försäkringsbolaget Trygg-Hansa och Nils-Eric O.

text: I en skrivelse den 16 februari 1987 till lantbruksnämnden hävdade Nils-Eric O att han och M ej drog jämt, att de var ovänner eller i vilket fall på gränsen till ovänner med samarbetsproblem till följd av att M tidigare utfört en besiktning av fastigheten, att han av denna anledning inte lämnat M uppdrag att ånyo utföra en besiktning utan tvärtom före den nu aktuella besiktningen meddelat M, att han icke var önskvärd på gården, samt att M ändock utfört besiktningen mot O:s uttryckliga vilja. O hävdade därför att besiktningen utförts enbart på uppdrag av hans motpart, Trygg-Hansa, och att besiktningsintyget av denna anledning var partiskt och till skada för honom.

text: I skrivelse till Riksdagens ombudsmän (JO) den 20 november 1987 upprepade Nils-Eric O sina klagomål.

text: Rörande de riktlinjer som av Lantbruksnämnden uppställts beträffande besiktningar som de aktuella anfördes i JO:s beslut i ärendet följande:

text: "Utförande av besiktnings- och värderingsuppdrag är en normalt förekommande arbetsuppgift för lantbruksnämndens olika fackspecialister. I samband med tvistemål tillämpas dock regeln att inte utföra sådana uppdrag för enbart någon av de tvistande parterna. Om däremot parterna gemensamt begär specialistuppdrag kan sådant utföras."

text: I beslut den 8 mars 1988 i ärendet (dnr 2780-1987) anförde justitieombudsmannen Hans R att det av handlingarna framgick att länsstyrelsens ursprungliga åtagande att genomföra besiktningen skett under förhållanden som, kunnat tolkas som ett uppdrag från båda parter. I sin bedömning anförde JO att med hänsyn till vad som förevarit mellan O och M i samband med en av M tidigare utförd besiktning av O:s fastighet och deras därpå följande kontakter måste M ha insett, att liknande svårigheter skulle uppkomma vid en ny besiktning. M borde därför med kännedom härom samt de riktlinjer som av lantbruksnämnden uppställts för denna typ av besiktningsuppdrag inte ha åtagit sig att utföra ett nytt besiktningsuppdrag utan att ha förvissat sig om att O var helt införstådd därmed. JO:s uppfattning blev således - utan att han därför ifrågasatte M:s opartiskhet eller saklighet vid besiktningens genomförande - att det var olämpligt av M att utföra densamma. JO fann dock inte anledning att gå vidare i saken utan avslutade ärendet med de nämnda uttalandena.

text: Klagomålen och skadeståndsanspråket

text: Nils-Eric O har i ärendet här inkommit med en mängd skrivelser vari framförs klagomål och begärs skadestånd. Klagomålen går ut på att länsstyrelsen inte borde ha åtagit sig det aktuella kalkyleringsuppdraget över huvud taget på grund av jäv. Jävet skulle, som det får förstås, grunda sig på att länsstyrelsens lantbruksenhet tidigare utfört felaktiga värderingar av O:s fruktodling och att de felaktigheter som då begåtts utmynnat i kritik från JO:s sida. Vidare görs gällande att Hans L gjort sig skyldig till grovt tjänstefel, osant intygande och brott mot sekretesslagen genom utförandet av uppdraget åt Trygg-Hansa. I denna del anser Nils-Eric O att Hans L borde ha underättat honom om att länsstyrelsen åtagit sig uppdraget och kompletterat underlaget genom inhämtande av uppgifter från O. Eftersom L inte gjort detta är värderingen, på grund av bristande underlag, grovt felaktig. Hans L:s brott mot sekretesslagen består av att han lämnat ut uppgifter om Nils-Eric O:s ekonomi till försäkringsbolaget Trygg-Hansa. Nils-Eric O gör vidare, som det får förstås, gällande att landshövdingarna Anita B och Bengt H gjort sig skyldiga till grovt tjänstefel genom att inte återkalla den utredning som Hans L utfört. I ärendet framförs även klagomål mot de åklagarprövningar som ägt rum på grund av O:s olika polisanmälningar rörande anställda hos länsstyrelsen. Nils-Eric O har också, dels själv, dels genom ett ombud, begärt skadestånd av staten. I egen skrivelse hit har han begärt ersättning för förmögenhetsskada av staten med 488 000 kr/år från år 1986, i dag totalt 7 320 000 kr jämte ränta avseende förlorad ersättning från Trygg-Hansa för inkomstförluster. Som grund för anspråket åberopas att den värdering av intäkterna från fruktodlingen som länsstyrelsen utfört haft förödande konsekvenser i den process rörande skadeersättning som han haft med Trygg-Hansa. På grund av att den felaktiga värderingen var utförd av en myndighet tvingades han att ingå en oförmånlig förlikning i processen.

text: Handläggningen hos Justitiekanslern

text: Länsstyrelsen i Skåne län har yttrat sig i ärendet dels rörande klagomålen, dels rörande skadeståndsanspråket. Länsstyrelsen hänvisar i sina yttranden till den promemoria som upprättats av förste lantbrukskonsulenten Hans L och som bifogas detta beslut som bilaga (här utesluten). Länsstyrelsens yttranden i relevanta delar redovisas dock nedan.

text: Yttrande har inhämtats från tidigare landshövdingen i Kristianstads län, Anita B. Hon har hänvisat till den inställning som länsstyrelsen och Hans L redovisat i sina yttranden. Hon understryker dock att Hans L inte, som antagits i regeringens skrivelse, gjort någon bedömning av Nils-Eric O:s ekonomiska förhållanden utan att bedömningen avser den långsiktiga ekonomiska bärkraften i en viss fruktodling, som tidigare varit i Nils-Eric O:s ägo.

text: Av länsstyrelsen yttrande till Justitiekanslern den 18 februari 1998 framgår bl.a.:

text: "Länsstyrelsen saknar anledning att ifrågasätta L:s uppgifter i promemorian om att jävsproblematiken aldrig föresvävade honom i samband med att han åtog sig uppdraget. Beträffande frågan om jäv är det f.ö. länsstyrelsens uppfattning att L:s uppdrag inte fallit under

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om jäv, eftersom åtagandet inte innebar någon myndighetsutövning. Däremot kan det i efterhand konstateras att det hade varit en fördel om Nils-Eric O:s inställning till uppdragets utförande varit känd på förhand. Det skulle sannolikt ha inneburit att L inte hade åtagit sig uppdraget.

text: O har polisanmält L för påstått grovt tjänstefel, osant intygande och brott mot sekretesslagen. Sedan biträdande chefsåklagaren Per-Ola P beslutat att inte inleda förundersökning med motivering att de påstådda gärningarna inte bedömdes utgöra brott begärde O överprövning av beslutet. Biträdande överåklagarens hos åklagarmyndigheten i Malmö fann inte skäl till ändring av Per-Ola P:s beslut såvitt avsåg brotten grovt tjänstefel och osant intygande men ansåg att förundersökning skulle inledas avseende brott mot tystnadsplikt. Sedan L hörts i ärendet har chefsåklagaren vid åklagarkammaren i Kristianstad beslutat att lägga ner förundersökningen med motivering att misstanke om brott mot tystnadsplikten inte längre föreligger och att det inte heller i övrigt framkommit anledning till antagande om att brott föreligger. O:s har hos tingsrätten i Kristianstad väckt enskilt åtal mot L. - Länsstyrelsen saknar anledning att bedöma O:s beskyllningar gentemot L på annat sätt än vad åklagarna kommit fram till efter sina undersökningar."

text: I nytt yttrande den 20 april 1998 anförde länsstyrelsen bl.a. följande:

text: "Länsstyrelsen vill åter framhålla att det inte funnits eller finns någon anledning att ifrågasätta Hans L:s objektivitet i den beräkning som utfördes beträffande fruktodlingen. Däremot är det beklagligt att O fått den uppfattningen att L skulle ha vilselett landshövding, tjänstemän m.fl. i fråga om uppdragets utförande.

text: När O kontaktade Länsstyrelsen efter det att L:s yttrande skickats till Trygg-Hansa skedde det i form av telefonsamtal, skrivelser och personliga besök. I ett tidigt skede gavs L möjlighet att gå igenom sin utredning mot bakgrund av de uppgifter om felaktigheter som den enligt O var behäftad med. Detta gjordes för att eventuella beriktiganden skulle kunna göras i det material som översänts till Trygg-Hansa. Sedan L förklarat att han stod för sina beräkningar och att det inte framkommit något som föranledde honom att ändra sina beräkningar meddelades O det beslut som undertecknades av landshövding Anita B. O återkom därefter med skrivelser, telefonsamtal och personliga besök, upprepade sina åsikter om att jäv förelegat och att L:s utredning var felaktigt utförd och skulle tillrättaläggas eller återkallas. O hänvisades till att Länsstyrelsen tagit ställning till detta i sitt beslut och att någon ytterligare åtgärd inte skulle vidtas.

text: Vad som i efterhand kan konstateras, och som också antyddes i Länsstyrelsens beslut 1996-06-03, är att L aldrig hade åtagit sig uppdraget om han anat vilka följder detta skulle leda till i form av beskyllningar, åtalsanmälningar m.m. från O:s sida. I avvaktan på Justitiekanslerns beslut i detta ärende har länsstyrelsens lantbruksenhet avstått från att åta sig liknande uppgifter. Sammanfattningsvis vill dock länsstyrelsen hävda att O redan i ett tidigt skede fått besked om Länsstyrelsens inställning till hans synpunkter och att något formellt fel inte har begåtts."

text: Länsstyrelsen har motsatt sig att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten. I sitt yttrande i denna del anförde Länsstyrelsen den 13 augusti 1998 bl.a. följande:

text: O hävdar att han förorsakats förmögenhetsskada till följd av L:s och Länsstyrelsens agerande i ärendet. Enligt

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: skall arbetsgivare ersätta förmögenhetsskada i fall då arbetstagare i tjänsten vållar sådan genom brott. Eftersom något brott inte begåtts av L är nyss nämnda lagrum över huvudtaget inte tillämpbart. Inte heller kan de kriterier som grundar skadeståndsskyldighet för staten enligt 3 kap. 2 § anses föreligga. Länsstyrelsen anser att det med anledning av ovanstående inte finns anledning kommentera skäligheten av det yrkade skadeståndsbeloppet. För undvikande av eventuell fortsatt argumentering i detta avseende vill länsstyrelsen ändå uttala sin bestämda uppfattning att O:s hänvisning till den värdering som gjorts av annan person givetvis inte kan läggas till grund för begärt skadestånd."

text: Nils-Eric O har inkommit med ytterligare skrivelser vari synpunkter lämnats på länsstyrelsens olika yttranden.

text: Justitiekanslern har i ärendet tillställt lantbruksenheterna vid länsstyrelserna i Södermanlands län, Västra Götalands län, Blekinge län, Östergötlands län, Hallands län och Kronobergs län en förfrågan rörande huruvida de åtar sig uppdrag från försäkringsbolag i skaderegleringsfrågor som den aktuella, nämligen att utföra en utredning/värdering rörande förväntade intäkter från en viss näringsverksamhet på uppdrag av t.ex. ett försäkringsbolag rörande en enskild person.

text: Länsstyrelserna i Blekinge län, Hallands län, Östergötlands län, Kronobergs län och Södermanlands län har i svar anfört att de i princip inte åtar sig sådana uppdrag, dock att man i Blekinge utfört sådana uppdrag åt Jordbruksverket.

text: Länsstyrelsen i Kronobergs län har dock anfört att länsstyrelsens byggnadskonsulent gentemot försäkringsbolag utför tekniska skadebesiktningar i samband med bränder, storm- eller snöskador på lantbrukets ekonomibyggnader, dvs rena kostnadsberäkningar vad avser byggnadernas återställande.

text: Länsstyrelsen i Södermanlands län har i sitt yttrande anfört att före den samordnade länsförvaltningen (före år 1991), då lantbruksnämnderna var egen sektorsmyndighet, kunde det förekomma att vissa handläggare med specifik kompetens anlitades av t.ex. försäkringsbolag i samband med försäkringsfall vid hagelskador i växande gröda och vid brand i jordbrukets ekonomibyggnader, men att det idag inte förekommer någon sådan verksamhet.

text: Länsstyrelsen i Västra Götaland har i sitt yttrande den 23 juni 1999 anfört bl.a. följande:

text: "Länsstyrelsen får härmed lämna följande synpunkter på Justitiekanslerns förfrågan angående uppdragsverksamhet. Kommentarerna begränsas till den uppdragsverksamhet som bedrivs vid länsstyrelsens lantbruksenhet.

text: Bakgrund

text: Vid länsstyrelsen finns en lantbruksenhet, verksam på fyra av länsstyrelsens sex kansliorter, med uppdrag att bl.a. ". prioritera insatser som bidrar till en ökad tillväxt och sysselsättning ." (regleringsbrevet). Enligt länsstyrelseinstruktionen skall länsstyrelsen ". främja länets utveckling. Att detta även inbegriper uppdragsverksamhet framgår av 50 § länsstyrelseinstruktionen som anger hur taxor för sådan uppdragsverksamhet fastställs.

text: Under hela epoken 1948-1990 (lantbruksnämndstiden") ingick avgiftsfinansierad uppdragsverksamhet som ett medvetet medel att rationalisera det svenska jordbruket - främst familjejordbruket. Uppdragsverksamheten kunde avse såväl produktionstekniska som företagsekonomiska frågeställningar (med undantag för skattetekniska och familjerättsliga frågor). Under den därpå följande jordbrukspolitiken ("omställningen) 1990-1995 fortsatte uppdragsverksamheten, nu med delvis annan inriktning och med ökade krav på självfinansiering. Uppdragsverksamhet bedrivs fortfarande i den mån kompetens och tid medger. Verksamheten är dock ej längre så prioriterad som under åren före EU-inträdet 1995. Tvärtom har länsstyrelsen aktivt medverkat till att viss uppdragsverksamhet överförts till annan huvudman. I något fall finns exempel på avtal mellan länsstyrelsen och annan huvudman (t.ex. Hushållningssällskap) där frågor om extern information, arkivering av ritningar, interndebitering vid fortsatt samverkan m.m. regleras.

text: Nuvarande uppdragsverksamhet

text: Uppdrag mot ersättning utförs idag till enskilda beställare (främst jordbruksföretag), andra myndigheter (t.ex. SCB), utbildningsanordnare (t.ex. SLU) m.fl. Uppdragsverksamheten skall beträffande avgifter m.m. vara konkurrensneutral i förhållande till enskild konsultverksamhet inom jämförbar tjänsteproduktion.

text: Länsstyrelsens taxa för uppdragsverksamhet revideras vid behov och med hänsyn till kostnadsutvecklingen inom myndigheten. En sådan översyn pågår just nu.

text: Jäv, tvist m.m.

text: I sådana fall, där ett uppdrag kan försätta en tjänsteman i en jävssituation (t.ex. om länsstyrelsen medverkar i en utredning, som kan ligga till grund för en tillståndsprövning eller bidragsansökan hos länsstyrelsen) är det självklart att vi avstår från uppdraget eller håller uppdraget helt skilt från ärendeprövningen.

text: Om det vid beställningen av ett uppdrag är klart eller troligt att beställaren kan komma att använda den beställda produkten i en tvist mot enskild eller allmän motpart väljer vi att avstå från uppdraget. Det förekommer att vi gör utredningsuppdrag i tvistiga situationer, men vi är då noga med att båda/alla tvistande parter är överens om att beställa uppdraget gemensamt. Däremot kan vi svårligen i förväg veta om en beställd produkt kommer till användning av någon part i en senare tvist.

text: "Utredning om en privatpersons förväntade intäkter"

text: Till Justitiekanslerns aktuella exempel gör vi följande kommentarer.

text: Länsstyrelsen beräknar förväntade intäkter av jordbrukets olika driftsformer i form av driftskalkyler (kallas ibland bidragskalkyler, alltså kalkyler över det bidrag till arbete, räntor och avskrivning, som en viss produktion förväntas ge). Sådana kalkyler görs dels som normkalkyler, som trycks och säljs, dels som underlag för länsstyrelsens bedömning av enskilda stödärenden. I sistnämnda fallet är det myndighetsutövning, alltså inte uppdragsverksamhet.

text: Driftskalkyler till enskilda företag upprättas inte så sällan inom ramen för den EU-finansierade miljörådgivningen, t.ex. för företag som planerar övergång till ekologisk produktion. Detta är inte heller uppdragsverksamhet utan som sagt EU-finansierad miljörådgivning.

text: Några gånger om året (färre än 10) upprättas driftskalkyler som uppdrag från enskilda jordbruksföretag. Uppdragen faktureras efter tidsåtgång. Denna verksamhet är inte prioriterad och i normalfallet görs sådana kalkyler av konsulter på den fria marknaden (inte sällan LRF-konsult). Vi vill i sammanhanget nämna att landbruksenhetens budget på 42 MSEK/år till ca 25 % är finansierad med intäkter från dels uppdragsverksamhet dels och främst aktiviteter inom miljörådgivningsprogrammet (UID-programmet).

text: Sammanfattning

text: Länsstyrelsen har ingen författningsenlig skyldighet att bedriva avgiftsfinansierad uppdragsverksamhet. Länsstyrelsen ser emellertid inga hinder för att bedriva uppdragsverksamhet förutsatt att jävs- och tvistsituationer hanteras på rättssäkert sätt och att uppdragsverksamheten inte inkräktar på prioriterad myndighetsutövning."

text: Justitiekanslern har vid ärendets handläggning haft tillgång till Inrikesdepartementets akt i ärende dnr In97/1171/LS, Regeringsrättens akt i ärende dnr 6864-1997 vari ingick länsstyrelsens akter, Åklagarmyndighetens i Malmö akt i ärende C00-1-31-98, Åklagarkammarens i Karlskrona akt i ärende C-5-2549-98, Åklagarkammarens i Kristianstads akt C1-1772-97 samt JO:s akt i ärende 2780-1987.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Avgiftsfinansierad uppdragsverksamhet hos statliga myndigheter

text: Av

text: 3 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: framgår att en myndighet får ta ut avgifter för varor och tjänster som den tillhandahåller bara om det följer av en lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen. Av

text: 4 § första stycket avgiftsförordningen

text: framgår att en myndighet får, om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning, mot avgift tillhandahålla

text: 1. tidskrifter och andra publikationer.

text: 2. informations- och kursmaterial,

text: 3. konferenser och kurser,

text: 4. rådgivning och annan liknande service,

text: 5. lokaler,

text: 6. utrustning,

text: 7. offentlig inköps- och resurssamordning,

text: 8. tjänsteexport,

text: 9. automatisk databehandlingsinformation i annan form än utskrift,

text: 10. upplysningar per telefon, om den service myndigheten därmed tillhandahåller går utöver myndighetens serviceskyldighet enligt

text: sekretesslagen (1980:10)

text: och

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: Av

text: 4 § andra stycket nämnda förordning

text: en framgår att varor och tjänster enligt första stycket får tillhandahållas bara om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning.

text: I 1992 års budgetproposition tog regeringen upp behovet av att slå fast principer för styrningen av olika former av avgiftsfinansierad verksamhet. Skälet var att det saknats heltäckande och tydliga riktlinjer och regler för hur denna verksamhet skulle styras. Principerna beskrivs i regeringens förordningsmotiv (

text: ) till

text: avgiftsförordningen

text: . I motiven nämns inte något om ordningen för avgiftsbaserad uppdragsverksamhet av nu nämnt slag.

text: Av 54 § tidigare gällande förordning (

text: ) med länsstyrelseinstruktion, numera ersatt av ny förordning (

text: ), framgår att en länsstyrelse har rätt att ta ut ersättning för uppdragsverksamhet och att taxor för länsstyrelsens uppdragsverksamhet inom lantbrukets område fastställdes av länsstyrelsen.

text: I Rådgivningsutredningens betänkande (

text: SOU 1992:99

text: ) Rådgivningen inom jordbruket och trädgårdsnäringen beskrivs den uppdragsverksamhet som ägde rum vid Länsstyrelsernas lantbruksenheter under året 1991/92 (jfr

text: SOU 1992:99 s. 38

text: och

text: ) på jordbruks- och trädgårdsområdet. Denna uppdragsverksamhet borde, enligt utredningen inte blandas ihop med den informations- och rådgivningsverksamhet som lantbruksenheterna också sysslade med. Enligt utredningens beskrivning hade uppdragsverksamheten två huvudinriktningar. Den ena var av staten beställda uppdrag som vanligen förknippades med myndighetsutövning. Som exempel på sådana uppdrag från staten angavs administrationen av de olika direktstöd som infördes i samband med omställningen till den nya livsmedelspolitiken. Den andra typen av uppdrag utfördes på den konkurrensutsatta marknaden och vanligen utan direkt samband med myndighetsutövning. Som exempel på sådan verksamhet angavs projekterings- och värderingsuppdrag, som normalt var marknadsmässigt prissatta.

text: Rådgivningsutredningen förordade i sitt betänkande (s. 133) att staten inte borde bedriva denna typ av uppdragsverksamhet i konkurrens med den icke statligt organiserade rådgivningen. Å andra sidan anförde utredningen att det även i fortsättningen borde vara möjligt för länsstyrelserna att - på motsvarande sätt som kan ske inom andra funktioner - marginellt bedriva viss sådan verksamhet, om den bedömdes vara till fördel för länsstyrelsernas möjligheter att effektivt utföra sina prioriterade uppgifter. En självklar förutsättning måste, konstaterade utredningen, vara att intäkterna täckte hela kostnaden för uppdragsverksamheten och att tjänsterna prissattes enligt marknadsmässiga principer. Inte heller fick, anförde utredningen vidare, en sådan verksamhet utformas och genomföras på ett sådant sätt att den negativt påverkade förtroendet för länsstyrelsernas andra verksamheter. Enligt utredaren borde statens syn på rådgivningen till trädgårdsnäringen i princip vara densamma som synen på rådgivningen till jordbruket.

text: Utredningens förslag behandlades i en proposition år 1993 (

text: prop. 1992/93:183

text: , JoU 1992/93:20). Regeringen anförde (s. 26) att statens engagemang i rådgivningen till jordbruket skulle begränsas till att omfatta information och service som är förknippad med myndighetsutövning samt de tillfällen där det låg i samhällets intresse att rådgivning användes som medel för att främja jordbruksnäringens utveckling. Rådgivningen borde i princip inte omfatta produktionsteknisk och företagsekonomisk rådgivning. Sådan rådgivning borde, anfördes det, bedrivas i näringens egen regi. När det gällde den andel icke myndighetsanknuten rådgivningsverksamhet som bedrevs vid länsstyrelsernas lantbruksenheter var det regeringens bedömning att länsstyrelserna alltjämt i konkurrens med andra privata rådgivningsorgan marginellt kunde bedriva sådan verksamhet för att kunna effektivisera sitt arbete gentemot kunder. En förutsättning härför var dock full kostnadstäckning enligt de principer som gällde på marknaden. Rådgivningen till trädgårdsnäringen, som till stor del var inriktad på produktionsteknisk och företagsekonomisk rådgivning, borde enligt regeringen fortsätta på samma nivå som hittills.

text: Förvaltningsrättsliga regler

text: I

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns regler om förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden. I lagen regleras myndigheternas serviceskyldighet och samverkan mellan myndigheter. Vidare uppställs vissa allmänna krav på handläggningen av ärenden. Andra bestämmelser handlar om tolk, ombud och biträde, inkommande handlingar, remiss, muntlig handläggning, anteckning av uppgifter och parts rätt att få del av uppgifter.

text: Förvaltningslagen

text: innehåller ingen definition av vad som avses med en förvaltningsmyndighet. Som förvaltningsmyndighet räknas emellertid i stort sett alla offentliga organ med undantag för domstolar som kan betecknas som en myndighet. I lagen görs en åtskillnad mellan dels handläggning av ärenden och vad som kan karaktäriseras som en myndighets faktiska handlande, dels handläggning av ärenden som innefattar myndighetsutövning och handläggning av andra ärenden. Med handläggning av ärenden avses hela den procedur hos en myndighet som börjar med att en fråga väcks och slutar med ett avgörande från myndigheten. Gränsdragningen mellan ärendehandläggning och faktiskt handlande är inte alldeles klar men som faktiskt handlande brukar räknas sådana åtgärder som hållande av en lektion och polismäns dirigering av trafiken (se

text: prop. 1971:30 s. 315

text: samt Tryggve Hellners och Bo Malmqvist Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer 5 uppl. s. 44). Med myndighetsutövning avses generellt sett beslut eller andra åtgärder som ytterst är ett uttryck för samhällets maktbefogenheter gentemot enskilda och där saken ensidigt avgörs genom ett beslut av en myndighet. Utanför begreppet myndighetsutövning faller därmed ärenden som avgörs genom att en myndighet träffar avtal eller andra överenskommelser med enskild. Exempel på sådan verksamhet är myndigheters upphandling, affärsverksamhet och egendomsförvaltning.

text: Uppdelningen mellan faktiskt handlande samt ärendehandläggning med eller utan inslag av myndighetsutövning har betydelse för vilka regler i

text: förvaltningslagen

text: som är tillämpliga. Bestämmelserna om serviceskyldighet och samverkan gäller sålunda alla åtgärder som företas av en myndighet och alltså också vid faktiskt handlande. Övriga bestämmelser tar sikte på ärendehandläggningen. Reglerna om muntlig handläggning, anteckning av uppgifter, parters rätt att få del av uppgifter, motivering av beslut och underrättelse om beslut gäller dock endast när ärendet innefattar myndighetsutövning.

text: I

text: 11 § förvaltningslagen

text: finns regler om jäv. Reglerna avser att i det särskilda fallet hindra att en myndighetsperson deltar i handläggningen av ett ärende, när hans opartiskhet i ärendet kan sättas i fråga.

text: Förvaltningslagens

text: jävsregler skall tillämpas hos statliga förvaltningsmyndigheter. Reglerna gäller alla typer av ärenden hos dessa myndigheter och alltså inte bara vid myndighetsutövning. Lagstiftaren har däremot inte utsträckt reglernas giltighetsområde till myndigheternas s.k. faktiska handlande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Klagomålen mot Länsstyrelsens i Skåne län avgiftsbaserade uppdragsverksamhet

text: I denna del behandlar jag klagomålen såvitt gäller länsstyrelsens uppdragsverksamhet samt huruvida jäv förelegat.

text: Min uppfattning är att den avgiftsbaserade uppdragsverksamhet som länsstyrelsens lantbruksenhet bedrivit allmänt sett har författningsstöd genom den bestämmelse i länsstyrelseinstruktionen som anger att avgift får tas ut för sådan verksamhet. Vidare anser jag att det mot bakgrund av vad som uttalades i samband med statsmakternas ställningstagande till Rådgivningsutredningens betänkande även i övrigt funnits lagliga förutsättningar för länsstyrelsen att åta sig ett värderingsuppdrag från ett försäkringsbolag.

text: Formerna för verksamheten är däremot inte reglerad och frågan inställer sig om

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser i vissa delar är tillämpliga. Enligt min mening utgör handläggningen av ett uppdrag som det nu aktuella ett ärende hos länsstyrelsen, dock utan inslag av myndighetsutövning.

text: Förvaltningslagens

text: regler om muntlig handläggning, anteckning av uppgifter, parters rätt att få del av uppgifter, motivering av beslut och underrättelse om beslut gäller således inte för dessa ärenden.

text: Däremot gäller reglerna om jäv i

text: 11 § förvaltningslagen

text: . Dessa regler syftar till att garantera att förvaltningsmyndigheternas handlande präglas av objektivitet och opartiskhet. Reglerna avser, som nyss nämnts, att i det särskilda fallet hindra att en myndighetsperson deltar i handläggningen av ett ärende, när hans opartiskhet i ärendet kan sättas i fråga. Denna grundsats innefattar inte bara en skyldighet för myndigheterna att behandla lika fall lika utan också ett krav på att den som handlägger ett ärende inte låter sig påverkas av ovidkommande hänsyn. Reglerna utgör härigenom - liksom de förbud att inneha vissa bisysslor som finns i författningsregleringen rörande de offentligt anställda - ett betydelsefullt element i det preventiva rättsskyddet.

text: I

text: 11 § 5 förvaltningslagen

text: anges att den som skall handlägga ett ärende är jävig om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Bestämmelsen syftar på förhållanden när s.k. delikatessjäv kan anses föreligga.

text: Nils-Eric O har gjort gällande att Hans L varit jävig i ärendet och att länsstyrelsen över huvudtaget inte borde ha åtagit sig uppdraget. Som det får förstås görs gällande att L varit jävig på grund av dåvarande Lantbruksnämndens besiktningar av den aktuella fruktodlingen och den kritik som JO riktat mot Lantbruksnämnden i samband därmed.

text: Hans L har i sin promemoria anfört att han inte kände till att JO uttalat kritik mot den handläggare på Lantbruksnämnden som utfört ett tidigare besiktningsuppdrag på O fruktodling. Han kände däremot till att det förekommit en kontrovers mellan handläggaren och O som även lantbruksnämndens ledning hade fått engagera sig i. Han hade därmed inte en tanke på att vad som hänt tio år tidigare kunde ha någon relevans för det nu aktuella uppdraget.

text: Enligt min bedömning kan utredningen i ärendet inte anses visa att Hans L på grund av Nils-Eric O:s tidigare kontakter med lantbruksnämnden av jäv varit förhindrad att utföra det aktuella uppdraget. När det däremot gäller huruvida det var lämpligt att i just detta fall åta sig uppdraget vill jag erinra om vad JO anfört rörande liknande situation.

text: I det ärendet anförde JO (jfr JO1996/97 s. 352) att den uppdragsverksamhet som länsstyrelsernas lantbruksenheter utför av tradition - ett arv från de numera nedlagda lantbruksnämnderna - sker inom ramen för den servicefunktion som länsstyrelserna har enligt den allmänna bestämmelsen härom i

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Denna serviceskyldighet gäller, anförde JO, hjälp inom myndighetens verksamhetsområde, men även om denna förutsättning är uppfylld, får hjälp dock inte lämnas, om det inte är lämpligt med hänsyn bl.a. tillfrågans art. På denna punkt hade nämligen i förarbetena till

text: förvaltningslagen

text: uttalats följande (

text: prop. 1985/86:80 s. 20

text: f, se även s. 60). "I ärenden där det finns flera enskilda parter med motstridiga intressen kan det vidare skada tilltron till myndighetens opartiskhet, om myndigheten lämnar ena parten hjälp och detta är till nackdel för motparten. Också med tanke på dessa fall behöver serviceskyldigheten vara begränsad.". Enligt JO:s mening kunde därför tilltron till myndighetens opartiskhet i sådana situationer kräva att hjälp inte lämnas eller frågor inte besvaras, även om det av andra skäl inte föreligger hinder mot att lämna t.ex. upplysningar. Följaktligen borde en myndighet i regel avstå från att besvara frågor eller på annat sätt lämna upplysningar, om dessa gällde förhållanden av t.ex. civilrättslig innebörd, vilka kunde antas vara eller bli omstridda och eventuellt prövade i en rättegång.

text: Jag delar den uppfattning som JO givit uttryck för. Det bör alltså inte komma i fråga att en myndighet i ett fall där det finns risk för motstridiga intressen mellan enskilda parter, utför ett uppdrag på begäran endast av en av parterna. Som JO anfört kan det annars av allmänheten uppfattas så att myndigheten hjälper den ena parten. Jag kan mot bakgrund av vad jag nu anfört inte underlåta att uttala kritik mot att länsstyrelsen åtog sig det aktuella uppdraget. Även om det inte fanns något i handlingarna som tydde på att tvist förelåg mellan parterna var det uppenbart att uppdraget rörde en skaderegleringsfråga. I sådana fall förhåller det sig normalt så att en försäkringsgivare och den skadelidande intar partställningar. Länsstyrelsen borde därför inte ha åtagit sig uppdraget enbart på begäran av försäkringsbolaget Trygg-Hansa. En annan situation kunde ha förelegat om båda parter begärt hjälp av länsstyrelsen.

text: Enligt vad Justitiekanslern erfarit vid samtal med företrädare för de länsstyrelser som yttrat sig i ärendet tillämpas i princip också den ordningen, för det fall uppdrag liknande de nu aktuella utförs, att båda parter, dvs. både den skadelidande och det försäkringsbolag som begärt t.ex. en värdering i ett skaderegleringsärende ger sitt godkännande innan länsstyrelsen åtar sig uppdraget. Sådana uppdrag torde därför i normalfallet alltid ske med båda parters samtycke.

text: Jag vill betona att inget framkommit genom utredningen i ärendet som ger mig anledning att ifrågasätta att Hans L handlagt ärendet i enlighet med de krav på objektivitet som finns angivet i

text: regeringsformen

text: och som rör alla myndigheters verksamhet. Hans L har i denna del anfört att han som underlag haft tillgång till handlingar som Nils-Eric O själv tillhandahållit Trygg-Hansa. Därutöver har L anfört att han endast haft tillgång till officiella fastighetsuppgifter och allmänna kalkyldata. Hans L:s inställning är därför att uppdraget begränsade sig till en ren kalkylmässig beräkning av fruktodlingsföretagets nettointäkt med de förutsättningar som förelåg 1986, och att det inte innefattade några som helst försäkringsmässiga beräkningar eller bedömningar av vilken eventuell försäkringsersättning O skulle erhålla.

text: Frågan inställer sig då huruvida, vilket Nils-Eric O gör gällande, Hans L mot bakgrund av den inom förvaltningsrätten gällande official- och undersökningsprincipen borde ha kontaktat O för komplettering av underlaget för den ekonomiska värderingen. Denna princip innebär att en myndighet skall se till att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Principen anses framgå genom den i

text: 4 § förvaltningslagen

text: stadgade serviceskyldigheten. Principen rymmer tillämpningsproblem (jfr Hellners, Malmqvist, Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer, femte upplagan, s. 54 och där gjorda hänvisningar) och svaret på frågan om hur långt myndighetens utredningsansvar sträcker sig låter sig inte ges i generella ordalag. Förhållandena växlar nämligen starkt mellan olika typer av ärenden, bl.a. beroende på om det är fråga om enpartsärenden eller ärenden med skilda partsintressen. Enligt min mening kan länsstyrelsen vid den typ av ärenden som det nu är frågan om, nämligen en uppdragsverksamhet finansierad i enlighet med marknadsmässiga principer, inte anses ha ett eget utredningsansvar för att faktaunderlaget är fullständigt. Jag godtar därför vad Hans L anfört i denna del och anser således inte att det fanns anledning för honom att begära in ytterligare handlingar eller underlag i ärendet från Nils-Eric O. L:s inställning får stöd av att han i värderingsutlåtandet uttryckligen gjort den reservationen att underlaget för dess framtagande varit knapphändigt. Jag kan mot den bakgrunden inte rikta någon kritik mot länsstyrelsens agerande i denna del. Mina erfarenheter vid handläggningen av detta ärende har dock fått mig att ifrågasätta huruvida det inte kunde vara lämpligt att från statsmakternas sida i lämpligt sammanhang utforma riktlinjer eller annat som kan vara styrande för den uppdragsverksamhet som t.ex. en länsstyrelses lantbruksenhet bör kunna bedriva. Jag överlämnar därför ett exemplar av detta beslut till Regeringen för kännedom.

text: Nils-Eric O har vidare fört fram klagomål mot landshövdingarna Anita B och Bengt M för att de inte återkallade Hans L:s utredning, vilken enligt O:s mening tillkommit på felaktiga grunder och därutöver rent sakligt innehöll en rad felaktigheter.

text: Som framgår av länsstyrelsens yttrande ovan gavs L, efter O:s framförda klagomål, möjlighet att gå igenom sin utredning mot bakgrund av de uppgifter om felaktigheter som den enligt O var behäftad med. Detta gjordes enligt länsstyrelsen för att eventuella beriktiganden skulle kunna göras i det material som översänts till Trygg-Hansa. Sedan L förklarat att han stod för sina beräkningar och att det inte framkommit något som föranledde honom att ändra utlåtandet fick O det beslut som undertecknades av landshövding Anita B, och vilket beslut därefter inte ändrades av landshövdingen Bengt H.

text: Enligt min mening har det saknats lagliga möjligheter för länsstyrelsen att, efter det att L stått fast vid sina beräkningar, återkalla den värdering som utförts. Jag saknar därför anledning att uttala någon kritik mot de båda landshövdingarna.

text: O:s påståenden om att brottsliga handlingar begåtts i samband med ärendets handläggning hos länsstyrelsen samt hos olika åklagare

text: Nils Eric O har i sina klagomål framfört att Hans L genom sitt förfarande gjort sig skyldig till grovt tjänstefel, osant intygande och brott mot tystnadsplikt och begärt att Justitiekanslern vidtar åtgärder för att, som det får förstås, beivra denna brottslighet. Han har vidare, som det får förstås, anmält landshövdingarna Anita B och Bengt H för tjänstefel genom att de inte återkallat den utredning Hans L genomfört. Nils-Eric O har dessutom begärt en granskning av tjänstgörande åklagares handläggning av hans polisanmälningar mot Bengt H, Hans L samt ytterligare anställda på länsstyrelsen. Han synes göra gällande att åklagarna fattat felaktiga beslut.

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen över den offentliga verksamheten är inriktad främst på att denna fullgörs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav som kan ställas upp i olika författningar. Det är däremot inte en uppgift för Justitiekanslern att överpröva de beslut som t.ex. en åklagarmyndighet fattar inom sitt kompetensområde eller att i allmänhet göra uttalanden om de bedömningar som har legat till grund för en åklagarmyndighets ställningstaganden. En sådan prövning skall i stället ske enligt de allmänna regler som gäller för överprövning av åklagares beslut. Mot denna bakgrund iakttar Justitiekanslern återhållsamhet när det gäller uttalanden om myndigheternas lagtillämpning.

text: Vidare kan det framhållas att Justitiekanslerns tillsynsverksamhet är av extraordinärt slag. Den är inte avsedd att ersätta den tillsynsverksamhet som förekommer vid de ordinarie tillsynsmyndigheterna. Den som har klagomål på en åklagares sätt att t.ex. leda en förundersökning bör därför normalt vända sig till en överordnad åklagare och i sista hand till Riksåklagaren.

text: Som framgått ovan av redogörelsen för vad som förevarit i ärendet har överprövning ägt rum av överåklagare och Riksåklagare rörande anmälningar från Nils-Eric O mot Hans L. Vidare har överprövning begärts av Tommy C:s beslut rörande anmälan mot landshövding Bengt H, Hans L och ytterligare en tjänsteman på länsstyrelsen. Denna överprövning skall göras av överåklagare A i Malmö. Vid sådant förhållande finns det inte anledning för mig att ytterligare behandla frågan. Jag återkommer strax till huruvida de straffrättsliga bedömningarna kan ha betydelse för den skadeståndsrättsliga bedömningen.

text: Skadeståndsanspråken

text: Nils-Eric O har begärt skadestånd av staten med, som det får förstås, totalt 7 320 000 kr avseende förlorad ersättning från Trygg-Hansa för inkomstförluster från år 1986 och framledes. Som grund för anspråket åberopar han att den värdering av intäkterna från fruktodlingen som länsstyrelsen företagit varit olaglig och felaktig och fått förödande ekonomiska konsekvenser för honom i den process rörande skadeersättning som han haft med Trygg-Hansa och där han tvingades att ingå en oförmånlig förlikning. Begärt belopp utgör skillnaden mellan den ekonomiska ersättning han borde erhållit från Trygg-Hansa enligt en värdering från en annan sakkunnig och den ersättning han faktiskt erhåller på grund av den träffade uppgörelsen med Trygg-Hansa. Som ytterligare grund för skadeståndet åberopas att arbetstagare på Länsstyrelsen gjort sig skyldig till brottslig handling genom att lämna ut de ekonomiska uppgifterna om Nils-Eric O till Trygg-Hansa, trots att det enligt länsstyrelsens egna anteckningar var sekretessbelagda

text: Länsstyrelsen har, som tidigare redovisats, motsatt sig att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten.

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som uppkommer till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Vad som avses med myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening framgår närmare av förarbetena till denna lag (

text: prop. 1972:5 s. 311

text: och s. 498 f). Där sägs bl.a. att ett av de utmärkande dragen för myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening är att det är fråga om beslut eller åtgärder som har rättsverkningar för den enskilde, vilka ytterst inträder i kraft av samhällets makt över medborgarna. Karaktäristiskt för dessa är att de kommer till stånd och får rättsverkningar för eller emot den enskilde i kraft av offentligrättsliga regler, inte på grund av avtal eller i övrigt regler av privaträttslig natur.

text: Staten svarar vidare som principal för sina anställda enligt

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Enligt den bestämmelsen skall den som har arbetstagare i sin tjänst ersätta person- eller sakskada som arbetstagaren vållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Motsvarande gäller i fall då arbetstagare i tjänsten vållar ren förmögenhetsskada genom brott.

text: Som jag tidigare framfört kan det värderingsuppdrag som Hans L utfört inte anses ha skett vid myndighetsutövning. Bestämmelsen i

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: kan därför inte bli tillämplig. Inte heller anser jag att det är visat att Hans L eller annan befattningshavare vid länsstyrelsen begått något brott i tjänsten som skulle kunna föranleda skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: för statens räkning. Jag avslår därför Nils-Eric O:s anspråk på skadestånd.

text: Vid denna min inställning saknas det anledning att gå in på frågan om skäligheten av yrkade belopp.

text: Jag avslutar härmed ärendet här och vill beklaga att handläggning här av resursskäl dragit ut på tiden.


publisher: Justitiekanslern

title: Att en person har motsatt sig utlämning och därigenom förlängt ett frihetsberövande har inte medfört jämkning av ersättningen

org: jk

text: Ersättning skall utgå till TA med 60 000 kr för lidande och 2 500 kr för ombudskostnader.

type: stycke

text: Anspråk m.m.

type: rubrik

text: TA greps i Nederländerna den 15 januari 2000 misstänkt för grovt narkotikabrott. Han häktades i sin frånvaro av Göteborgs tingsrätt den 18 januari 2000 på grund av misstanke om grovt narkotikabrott. TA utlämnades till Sverige den 31 maj 2000 och förklarades fortsatt häktad den 2 juni 2000 av Göteborgs tingsrätt. Han försattes på fri fot den 21 juni 2000. TA har alltså som anhållen och häktad varit berövad friheten under tiden den 15 januari - 21 juni 2000 på grund av misstanke om grovt narkotikabrott. Förundersökningen har därefter avslutats utan att åtal har väckts.

text: TA har begärt ersättning för lidande med 150 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 2 500 kr.

text: Internationella åklagarkammaren har avgett yttrande. Åklagarkammaren har därvid anfört att TA bör tillerkännas ersättning endast för den tid han varit frihetsberövad i Sverige, dvs. den 31 maj - 21 juni 2000. Åklagarkammaren har vidare upplyst att TA upprepade gånger har dömts för narkotikabrott och att han har avtjänat fängelsestraff vid flera tillfällen.

text: TA har fått del av åklagarkammarens yttrande och lämnat vissa ytterligare synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Åklagarkammaren har upplyst att TA greps i Nederländerna på initiativ av svenska myndigheter. TA är därmed enligt 2 och 3 §§ frihetsberövandelagen i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsinskränkningen får antas ha inneburit för honom.

text: Åklagarkammaren har emellertid invänt att TA inte bör vara berättigad till ersättning för den tid han har varit frihetsberövad i Nederländerna. Till stöd härför har åklagarkammaren anfört att TA sedan han frihetsberövats inledningsvis motsatte sig att bli utlämnad till Sverige och först mot slutet av maj månad samtyckte till det. Enligt åklagarkammaren blev frihetsberövandet på grund av TA:s eget agerande relativt långvarigt i Nederländerna.

text: TA har anfört att det initialt var naturligt att han ville få sin sak prövad av nederländska myndigheter, särskilt med beaktande av den stora skillnad som föreligger mellan straffskalorna i Sverige och Nederländerna beträffande denna typ av brottslighet. Efter att hans försvarare hade förhandlat med åklagaren i Sverige rådde försvararen honom att medge utvisningsyrkandet, vilket han omgående gjorde.

text: TA har vidare hänvisat till att en kamrat till honom - som har varit frihetsberövad i samma brottsutredning i Nederländerna men dömts av Göteborgs tingsrätt för den aktuella brottsligheten - fullt ut har fått tillgodoräkna sig tiden för frihetsberövandet vid verkställighet av fängelsestraff här.

text: Enligt 6 § frihetsberövandelagen kan statens ersättningsskyldighet falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall då ske efter en skälighetsbedömning som ibland kan leda till att nedsättning sker ända till noll (prop. 1997/98:105 s. 56) och att någon ersättning alltså inte utgår.

text: En situation där det görs undantag från ersättningsrätten gäller det fallet att den skadelidande har försökt att bl.a. undandra sig förundersökning eller lagföring. Ersättning skall då lämnas endast när det finns synnerliga skäl (6 § andra stycket). Beträffande denna jämkningsbestämmelse anges i förarbetena att det skall röra sig om att den skadelidande själv genom någon form av obstruktion föranleder att frihetsinskränkande åtgärder vidtas mot honom (a. prop. s. 54).

text: Ett annat fall då ersättning kan vägras eller sättas ned är då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas (6 § tredje stycket).

text: Det är ostridigt att TA inledningsvis motsatte sig att bli utlämnad till Sverige för utredning av brottsmisstankarna här och lagföring. Sedan han väl hade lämnats ut hit blev han emellertid rätt snart försatt på fri fot. Genom utredningen har det inte framkommit något som talar mot att TA skulle ha blivit försatt på fri fot inom motsvarande tid om utlämningen hade verkställts i anslutning till gripandet. TA:s agerande får därför anses ha bidragit till att frihetsberövandet förlängts.

text: Frågan är då om TA bör tillerkännas ersättning även för den tid som frihetsberövandet har förlängts genom att han motsatte sig utlämning.

text: Omständigheterna i ärendet är inte sådana att det finns förutsättningar att tillämpa 6 § andra stycket frihetsberövandelagen på grund av att TA skulle ha försökt att undandra sig förundersökning eller lagföring.

text: Nästa fråga är då om omständigheterna är sådana att det finns anledning att tillämpa tredje stycket i nämnda bestämmelse, dvs. om ersättning bör vägras eller sättas ned för att det är oskäligt att ersättning lämnas.

text: TA har som skäl för att han motsatte sig att bli utlämnad angett att han ville få sin sak prövad av nederländska myndigheter. Ett önskemål om att få en brottsmisstanke prövad enligt lagen på gärningsorten bör normalt inte anses innebära att det är oskäligt att ersättning lämnas för den tid som frihetsberövandet härigenom förlängs, även om den misstänkte senare samtycker till att lämnas ut och bli föremål för förundersökning eller lagföring här. Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning i detta fall. TA bör således tillerkännas ersättning för hela den tid han har varit frihetsberövad.

text: Den ersättning för lidande som TA har begärt överstiger vida vad som brukar utgå vid frihetsinskränkningar av motsvarande varaktighet. Han har till stöd för att han skall tillerkännas förhöjd ersättning anfört bl.a. följande. Han var under större delen av tiden för frihetsberövandet internerad i nederländskt fängelse. Den brottslighet han misstänktes för var synnerligen allvarlig. Under tiden i det nederländska fängelset mådde han mycket dåligt. Miljön var mycket undermålig och påverkade honom starkt trots att han tidigare har avtjänat flera fängelsestraff. Tiden i Nederländerna var djupt kränkande och hans lidande påtagligt.

text: Varken misstanken om det brott som har föranlett frihetsberövandet eller de av TA åberopade omständigheterna i övrigt i ärendet är sådana att Justitiekanslern finner skäl att bestämma ersättningen för lidande till ett belopp som överstiger det som normalt utgår vid frihetsberövanden av jämförbar längd.

text: Med hänsyn till vad som har framkommit om TA:s personliga förhållanden bör ersättningen i stället bestämmas till ett lägre belopp än normalbeloppet. Justitiekanslern finner skäligt att begränsa ersättningen till 60 000 kr.

text: Den begärda ersättningen för ombudskostnader är skälig.

type: avgorande


title: Ersättning för lidande till en advokat som har varit frihetsberövad på grund av misstanke om grovt häleri

text: Justitiekanslern tillerkänner TM ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen med 150 000 kr.

text: Ersättningen skall betalas av Justitiekanslern.

text: Justitiekanslern avslår TM:s skadeståndsanspråk i övrigt.

text: Ärendet

text: TM var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 27 januari – 13 februari 2003 på grund av misstanke om grovt häleri. Frikännande dom har meddelats.

text: TM har genom advokaten JE begärt skadestånd av staten.

text: TM har först och främst begärt ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen med 1 500 000 kr. Han har bl.a. hänvisat till omständigheterna under frihetsberövandet samt den stora massmediala uppmärksamheten. TM har i fråga om beloppets storlek hänvisat till den ersättning om 100 000 kr som Justitiekanslern år 1976 tillerkände en advokat som hade varit frihetsberövad i åtta dagar på grund av misstanke om undertryckande av urkund. Med dagens penningvärde motsvarar detta belopp 500 000 kr. Vid en jämförelse med den ersättningen bör beaktas att frihetsberövandet av honom (TM) var dubbelt så långt och rönte betydligt större uppmärksamhet i medierna. Därtill kommer att det under frihetsberövandet läckte ut information från den hemliga spaning som polisen hade genomfört. En ersättning på 1,5 miljoner kr framstår därför som skälig.

text: TM har vidare begärt skadestånd med en miljon kr grundat på

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Skadeståndsanspråket avser ersättning för ”den kränkning som han utsatts för till följd av det läckage som ägt rum från polisens utredningsmaterial” efter frihetsberövandet. Han har bl.a. gjort gällande att ett fotografi – som hade tagits i beslag i samband med en husrannsakan hos en annan person – hade lämnats ut av polis till medierna.

text: Dessutom har advokat JE framhållit att förundersökningen tog alldeles för lång tid – mer än ett och ett halvt år – efter det att TM hade försatts på fri fot. När åtal väcktes sände åklagaren ut ett pressmeddelande om beslutet, vilket inte ”torde ha motiverats av hänsyn till TM”.

text: Slutligen har TM förbehållit sig rätten att senare framställa krav på ersättning för förlorad arbetsförtjänst och intrång i näringsverksamhet till följd av frihetsberövandet.

text: Åklagarmyndigheten – genom chefsåklagaren SB – har avgett yttrande. Åklagarmyndigheten har tillstyrkt att TM tillerkänns ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen, men avstyrkt att skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: utgår. I skadeståndsfrågan har Åklagarmyndigheten anfört bl.a. att de sekretessbelagda uppgifter som förekommit i massmedia även var kända för ett flertal personer utanför poliskåren, nämligen personer som hade förhörts och därvid konfronterats med det som hade framkommit vid teleavlyssningen. Vidare har de andra misstänkta personerna (i samma förundersökning) och deras försvarare fått del av utkast till förundersökningsprotokollet i nära anslutning till att vissa sekretessbelagda uppgifter förekom i massmedia. Dessutom talar det förhållandet att uppgifterna i massmedia angående telefonavlyssningen var av dålig ”kvalitet” mot att uppgifterna har lämnats av en polis.

text: Slutligen har Åklagarmyndigheten uppgett att den långa utredningstiden delvis kan förklaras av att det var nödvändigt att begära rättshjälp från Luxemburg samt att utredningen beträffande mordet på Anna Lindh tog i anspråk en stor del av utredningsresurserna.

text: TM har genom JE kommenterat Åklagarmyndighetens yttrande. JE har därvid framhållit att det enligt hans uppfattning är ”uppenbart att material om TM läckt från polismyndigheten till massmedia”.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd för brott mot tystnadsplikten

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: För att TM skall ha rätt till skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: krävs det sålunda (1) att handlingar och/eller uppgifter har lämnats ut till medierna av polis eller annan statligt anställd personal, (2) att utlämnandet innefattat brott mot tystnadsplikten och (3) att utlämnandet har skett vid myndighetsutövning.

text: Jag väljer dock att först ta ställning till huruvida ett eventuellt utlämnande kan anses ha skett vidmyndighetsutövning.

text: Vad som avses med myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening framgår närmare av förarbetena till denna lag (

text: prop. 1972:5 s. 311

text: och s. 498 f.). Där sägs bl.a. att ett av de utmärkande dragen för myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening är att det är fråga om beslut eller åtgärder som har rättsverkningar för den enskilde, vilka ytterst inträder i kraft av samhällets makt över medborgarna och vid vilka den enskilde får sägas inta en form av beroendeställning i förhållande till det allmänna.

text: Det behöver inte vara fråga om sådana beslut eller åtgärder som har omedelbara rättsverkningar för den enskilde och i sig själva innefattar myndighetsutövning. Det kan också röra sig om beslut eller åtgärder som ingår endast som led i myndighetsutövningen men som är reglerade av offentligrättsliga föreskrifter och indirekt kan få rättsliga konsekvenser för den enskilde, liksom också vissa andra handlingar som står i ett mycket nära tidsmässigt och funktionellt samband med myndighetsutövningen.

text: Merparten av de åtgärder och beslut som ligger inom ramen för en förundersökning sker vid myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening. När ett handlande ligger helt vid sidan av den gängse hanteringen av förundersökningen är emellertid sambandet med myndighetsutövningen alltför svagt för att åtgärden skall kunna anses ha skett vid myndighetsutövning.

text: Även om det är en statligt anställd person som har gjort skyldig till utlämnandet ger utredningen enligt min mening inte något stöd för att detta bör anses ha skett vid myndighetsutövning. Redan på denna grund kan inte skadestånd grundat på

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: utgå.

text: Fråga uppkommer då om det föreligger rätt till skadestånd på någon annan skadeståndsrättslig grund än

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Jag anser mig oförhindrad att gå in på en sådan prövning.

text: Av

text: 3 kap. 1 § första stycket 3 skadeståndslagen

text: följer att den som har arbetstagare i sin tjänst skall ersätta skada på grund av att arbetstagaren kränker någon annan på sätt som anges i 2 kap. 3 § genom fel eller försummelse i tjänsten.

text: Staten har alltså ett ansvar som arbetsgivare (principalansvar) för bl.a. den skada som en arbetstagare vållar genom fel eller försummelse genom vissa brotti tjänsten. Av lagtexten framgår inte närmare hur uttrycket "i tjänsten" skall förstås. Den frågan behandlas däremot i lagens förarbeten (

text: prop. 1972:5 s. 469

text: f. och 479 f.).

text: Av förarbetena framgår att uttrycket "i tjänsten" syftar till att begränsa principalansvaret. Detta skall kunna inträda endast under förutsättning att det råder ett visst samband – ett funktionellt samband – mellan den skadevållande handlingen och vederbörande arbetstagares verksamhet för arbetsgivarens räkning. Arbetsgivaren skall bära ett ganska vidsträckt ansvar också för vållande till skada genom sådana handlingar av arbetstagare som ligger utanför de egentliga tjänsteåliggandena. När det gäller handlingar av detta slag skall dock som ett minimikrav för principalansvar gälla att det till väsentlig del är just på grund av tjänsteförhållandet eller de konkreta arbetsuppgifter arbetstagaren haft att utföra som han kommit att vålla skada. Vad särskilt angår uppsåtligt skadevållande av en arbetstagare är enligt motiven försiktighet påkallad. Ett vidsträckt principalansvar för sådana skadefall skulle många gånger leda till resultat som ter sig obilliga mot arbetsgivaren.

text: När det gäller ansvar för s.k. kränkningsersättning, som förutsätter vållande genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott, finns det skäl – i linje med motivuttalandena om uppsåtligt skadevållande – att vara återhållsam med att ålägga arbetsgivaren skadeståndsskyldighet. Det gäller särskilt när övervakningsmöjligheterna är begränsade (jfr även rättsfallet

text: NJA 2000 s. 380

text: Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen kan det finnas ett skadeståndsansvar för staten i det aktuella fallet om ett utlämnande av de sekretesskyddade handlingarna/uppgifterna har skett i tjänsten. Som ett minimikrav gäller dock att det till väsentlig del är just på grund av tjänsteförhållandet eller de konkreta arbetsuppgifter arbetstagaren haft att utföra som han kommit att vålla skada.

text: I ett annat ärende här har jag ansett att en tjänsteman vid en försäkringskassa – som hade lämnat ut sekretesskyddade personuppgifter till politiskt högerextrema grupper – inte kunde anses ha begått den brottsliga gärningen i tjänsten (JK beslut den 29november 2002 i ärende med dnr

text: , se www.jk.se).

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet har uppgifter och handlingar (fotografier) som skyddas av sekretess lämnats till medierna. Uppgifterna avser hemlig teleavlyssning och skyddas därför av s.k. kvalificerad sekretess, vilket innebär att de inte skyddas av meddelarfriheten (se 5 kap. 1 § jämförd med 16 kap. 1 § sekretesslagen och där angivna hänvisningar).

text: En första förutsättning för att staten skall kunna bära ett skadeståndsansvar är att det är en statligt anställd person som har lämnat ut handlingarna och/ eller uppgifterna. För att det skulle kunna vara aktuellt med ett principalansvar torde det därutöver krävas att det var en polisman som arbetade med den aktuella utredningen som gjorde sig skyldig till utlämnandet. Om någon annan person är ansvarig torde utlämnandet däremot inte kunna anses ha skett ”i tjänsten”, vilket som nämnts är ett krav för principalansvar.

text: Enligt vanliga bevisbörderegler ankommer det på TM att visa att utlämnandet skett av en polisman i tjänsten. Mot bakgrund av de bevissvårigheter som föreligger är det dock enligt min mening motiverat med en bevislättnad i frågan. Jag finner inte anledning att ta ställning till hur beviskravet mer exakt bör uttryckas. Det kan emellertid i vart fall inte ställas lägre än att det måste vara mer sannolikt att utlämnandet skett i tjänsten än att så inte är fallet.

text: I förevarande fall finns det – såvitt har framkommit i ärendet – tre alternativa utlämnandemöjligheter; (1) att utlämnandet skett av en polis som arbetade med utredningen, (2) att utlämnandet skett av någon annan som är anställd inom polisväsendet eller (3) att utlämnandet skett av någon person som inte är statligt anställd, t.ex. någon av de medmisstänkta i samma förundersökning eller deras försvarare.

text: Enligt min mening kan det inte anses mer sannolikt att utlämnandet har skett av en polisman som arbetade med utredningen än av någon annan person. Beviskravet är sålunda inte uppfyllt. Någon grund för skadestånd enligt

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: finns därmed inte heller.

text: Det sagda innebär sammanfattningsvis att staten enligt min mening inte bär något skadeståndsrättsligt ansvar för den kränkning som TM har fått vidkännas genom det inträffade. Anspråket på skadestånd av staten skall alltså avslås.

text: Jag vill redan här tillägga att den skada som uppstått till följd av den publicering som skedde under frihetsberövandet ändå bör ersättas av staten i viss utsträckning. Sådan publicering utgör nämligen en faktor som talar för att en väsentligt högre ersättning än annars skall utgå. Vid prövningen utifrån frihetsberövandelagens bestämmelser saknar det dessutom betydelse vem uppgifterna har härrört från och huruvida uppgifterna innebar ett korrekt återgivande av förundersökningsmaterialet.

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: TM är enligt frihetsberövandelagens bestämmelser berättigad till ersättning för det lidande som har orsakats honom genom frihetsberövandet.

text: Jag vill till en början kort redogöra för den praxis som tillämpas beträffande lidandeersättning.

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak skall göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av särskild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju längre tid ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidandet. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse, dvs. vilken brottslighet som misstanken avsett. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är som sagt vilken uppmärksamhet ett frihetsberövande har väckt i medierna (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: f.).

text: För att försöka behandla likartade fall lika har Justitiekanslern ställt upp vissa beloppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betraktas som en skälig ersättning utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen gjorde i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 20 000 kr för den första månaden och därefter ytterligare 15 000 kr per månad.

text: Det kan också nämnas att det i förarbetena konstaterades att det tedde sig naturligt att Justitiekanslern skulle tillämpa motsvarande riktlinjer som hade tillämpats enligt den tidigare lag som reglerade ersättning till frihetsberövade (lagen 1974:515 om ersättning vid frihetsinskränkning), se

text: a. prop. s. 57

text: Det belopp som TM har begärt i ersättning för lidande är avsevärt högre än den ersättning som skulle utgå vid en prövning med utgångspunkt från de riktlinjer som jag nyss har nämnt. I TM:s fall finns det emellertid flera faktorer som leder till att ersättningen för lidande skall bestämmas till ett klart högre belopp än normalt.

text: Först och främst har uppmärksamheten från massmedier varit exceptionellt stor. Därvid bör framför allt beaktas det förhållandet att TM:s namn publicerades under frihetsberövandet. Här måste dock understrykas att lidandet för att vara ersättningsgillt enligt frihetsberövandelagen skall ha anknytning till själva frihetsberövandet och inte bara till brottsmisstanken som sådan. Uppmärksamheten från massmedierna efter det att frihetsberövandet hade upphört kan därför inte beaktas.

text: Sammantaget är omständigheterna sådana att lidandet får bedömas ha varit mycket stort. Jag är dock inte beredd att över huvud taget beakta det av TM åberopade ersättningsbeloppet till en advokat från år 1976. Ersättningen i det ärendet framstår mot bakgrund av den praxis som har tillämpats här under många år som alltför hög. I andra ärenden där jag har ansett att omständigheterna (främst brottsmisstankarnas art och uppmärksamheten i massmedierna) har varit sådana att lidandet fått antas ha varit särskilt stort – trots att det har varit fråga om förhållandevis kortvariga frihetsberövanden – har jag bestämt ersättningen till 50 000 – 150 000 kr.

text: En sammanvägning av omständigheterna leder mig fram till att ersättningen i detta fall skall bestämmas till 150 000 kr. Detta är – vid sidan av ersättningen till den s.k. 35 åringen, som misstänktes för mordet på utrikesminister Anna Lindh – den högsta ersättning som jag har beslutat för ett frihetsberövande som är kortare än en månad.

text: Utredningstiden

text: Jag saknar tillräckligt underlag för att nu uttala mig i frågan om utredningstidens längd. Frågan saknar dessutom betydelse för bedömningen av det nu framställda anspråket. Jag kan avslutningsvis nämna att jag avser att vid en senare tidpunkt ta ställning till klagomål mot den aktuella förundersökningen i ett annat ärende här (dnr


title: Kritik mot Migrationsverket för brister i omhändertagandet och diarieföringen av inkomna domar och beslut

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Migrationsverket för brister i omhändertagandet och diarieföringen av inkomna domar och beslut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Vid Justitiekanslerns granskning av Migrationsverkets ärendehantering år 2017 kom det fram att förvaltningsdomstolarna under år 2012 hade meddelat domar eller beslut i fem ärenden, där Migrationsverkets beslut hade överklagats. Enligt utdrag ur Migrationsverkets diarium hade domarna/besluten diarieförts hos verket under år 2012. De aktuella domarna och besluten hade dock kommit berörd enhet hos verket tillhanda först under år 2017.

text: Utredning

text: Justitiekanslern begärde ett yttrande från Migrationsverket för att utreda bl.a. denna fråga.

text: I yttrandet anförde Migrationsverket i huvudsak följande. Domarna från förvaltningsrätten hade inte kommit berörd enhet hos verket tillhanda förrän i januari 2017. Eftersom domarna inte diarieförts kunde ärendena inte avslutas förrän år 2017. Vid arbetet med ärendeförteckningen som verket skulle lämna in till Justitiekanslern i slutet av år 2016 konstaterade Bosättnings- och statsbidragsenheten att de hade ett antal öppna ärenden som inkommit till myndigheten flera år tidigare. I dessa ärenden hade Migrationsverkets beslut i ärendena överklagats till förvaltningsrätten. Verket tog kontakt med förvaltningsrätten och fick återkopplat att domar i dessa ärenden var meddelade. Förvaltningsrätten översände domarna som kom verket tillhanda i januari 2017. Ärendena hanterades enligt beslut i domarna och avslutades i verkets diarium i samband med detta. Vid inregistreringen i verkets diarieföringssystem hade registraturen, felaktigt, registrerat domarna som inkomna till myndigheten det datum de i själva verket var beslutade hos förvaltningsrätten och alltså inte det datum när de i realiteten inkom. Dessa datum har nu rättats till av registraturen.

text: Mot bakgrund av att de datum som Migrationsverket angivit som inkomstdatum i förhållande till de datum som förvaltningsrätten uppgett som datum för expediering av domarna beslutade Justitiekanslern att inleda ett särskilt tillsynsärende och hämta in ett kompletterande yttrande från Migrationsverket.

text: Av verkets kompletterande yttrande framgår i huvudsak följande. Enligt Enheten för anvisning av barn och statlig ersättning för nyanlända kom domarna in till registrator för avslut och arkivering i januari 2017 på grund av att en handläggare på enheten gick igenom äldre ärenden. Eftersom domarna saknades beställdes de in för att ärendena skulle avslutas innan handläggaren slutade sin anställning. Domarna skickades direkt till handläggaren och passerade inte registraturen. Om avkunnade domar inte mejlas till Migrationsverket, diarieförs de den dagen de kommer in av registrator. Eftersom domarna i tillsynsärendet saknades vid en efterkontroll, uppskattade registraturenheten först när de kunde tänkas ha inkommit från förvaltningsrätten. Därefter diariefördes de i januari 2017 den dagen de kom in till registraturen. Migrationsverket beklagar att domarna inte efterfrågades och diariefördes tidigare av Enheten för anvisning av barn och statlig ersättning för nyanlända. I fyra av domarna gjorde förvaltningsrätten ingen ändring i grundbeslutet. I ett ärende hade förvaltningsrätten i dom beslutat att återförvisa ärendet till Migrationsverket för förnyad handläggning. Domen kom in till Migrationsverket den 21 maj 2012. Domen överklagades till kammarrätten den 7 juni 2012. När kammarrättens beslut efterfrågades och kom in till verket i januari 2017 omprövade verket direkt sitt tidigare beslut (från juni 2011) och ändrade beslutet och beviljade kommunen den nekade ersättningen. Ärendet har därefter avslutats.

text: Mot bakgrund av Migrationsverkets uppgifter om att domarna/besluten kommit in till verket först under år 2017 beslutade Justitiekanslern att hämta in ett yttrande även från Förvaltningsrätten i Linköping.

text: Av förvaltningsrättens svar framgår i huvudsak följande. I ett ärende meddelade förvaltningsrätten dom, som överklagades av Migrationsverket. Kammarrätten meddelade slutligt beslut i juni 2012. Beslutet expedierades samma dag till Migrationsverket. Samtliga domar och beslut har expedierats till bl.a. Migrationsverket samma dag som de meddelades. Dom och beslut meddelas vanligtvis genom att de sänds till parterna per post. Även om expediering via fax förekommer och att expediering via e-post idag blir allt vanligare så finns det ingen anledning för förvaltningsrätten att tro att aktuella domar har skickats till Migrationsverket på annat sätt än via vanlig postgång. I

text: 6 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: anges att om klagande är en part som företräder det allmänna ska överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den dag förvaltningsrättens beslut meddelades. Konsekvenserna av den regleringen är att delgivning inte behöver ske. Inte i något av målen finns det någon anteckning om att domen eller beslutet har kommit i retur.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen framgår att domar och beslut i de fem aktuella ärendena har skickats till Migrationsverket genom vanlig post samma datum som de meddelades. Samtliga domar/beslut har således skickats till Migrationsverket under år 2012. Inga domar eller beslut har returnerats till förvaltningsdomstolarna.

text: Med utgångspunkt i dessa uppgifter har jag att utgå från att domarna och besluten expedierats i vederbörlig ordning och också kommit verket tillhanda redan under 2012. De har inte blivit registrerade i verkets diarium förrän de kom in på nytt till verket under år 2017.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], (OSL), ska allmänna handlingar som huvudregel registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. Brister i det avseendet kan innebära att offentlighetsprincipen motverkas, eftersom allmänheten inte får kännedom om vilka handlingar som finns i ärendena och om ärendena har avslutats eller inte.

text: Diarieföring är i sig inte något absolut krav, se

text: 5 kap. 1 §

text: OSL. Av denna bestämmelse följer bl.a. att handlingar som inte omfattas av sekretess inte behöver registreras om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de kommit in eller har upprättats.

text: Det ska vidare framhållas att en god diarieföring är en förutsättning för en fungerande intern kontroll av verksamheten. Genom att löpande kontrollera vilka ärenden som är öppna i diariet kan både ledningen och enskilda handläggare följa ett ärendes gång och exempelvis också se om något ärende inte har avslutats trots att så borde ha skett.

text: De aktuella domarna och besluten har inte diarieförts och de har uppenbarligen inte heller hållits ordnade på annat sätt. Domarna och besluten har tydligen kommit på avvägar inom myndigheten.

text: Jag noterar att de nu aktuella ärendena har blivit öppna i Migrationsverkets diarium trots att flertalet ärenden enligt vad som framkommit borde ha avslutats i samband med att domarna/besluten kom in till myndigheten. I ett av ärendena, där förvaltningsrätten hade beslutat att återförvisa ärendet till verket för förnyad handläggning, har den bristande hanteringen av kammarrättens beslut inneburit att den förnyade handläggningen inte påbörjats förrän i januari år 2017, då Migrationsverket omprövade och ändrade sitt tidigare beslut och därefter avslutade ärendet. Handläggningstiden har därmed fördröjts med ca 4,5 år, vilket inte är acceptabelt. I detta fall har dröjsmålet drabbat en kommun. Bristande kontroll av inkommande handlingar, i detta fall ett domstolsbeslut, riskerar emellertid även att leda till rättsförlust för enskilda.

text: De förklaringar som Migrationsverket har lämnat till de konstaterade bristerna i diarieföringen tycks delvis handla om problem i kontakterna mellan handläggare och registratur. Det är därför viktigt att verket vidtar informationsinsatser för såväl handläggare som registrator i syfte att förbättra diarieföringen. De brister som noterats skulle också ha kunnat rättats till tidigare om verket löpande hade kontrollerat att diariet inte innehöll öppna ärenden som borde ha avslutats. Justitiekanslern utgår från att verket med anledning av det som nu framkommit initierar ett grundligt arbete för att säkerställa att alla inkommande handlingar, t.ex. domar, diarieförs. Det ska särskilt understrykas att en korrekt ärendehantering inte bara är en fråga för varje enskild handläggare utan också en viktig ledningsfråga.


title: Skadeståndsanspråk mot staten för att en länsstyrelse utan uttryckligt lagstöd förordnat en ersättare för ett begravningsombud. Uppenbart oriktig rättstillämpning?

text: Justitiekanslern avslår Burlövs församlings skadeståndsanspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Anspråket

text: Burlövs församling har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med 3 093 kr på den grunden att Länsstyrelsen i Skåne län utan laga stöd förordnat en ersättare för ett begravningsombud. Ersättningen avser merkostnader som har uppkommit för församlingen med anledning av förordnandet och avser dels en utbildningskostnad och dels förlorad arbetsinkomst under utbildningen för ersättaren.

text: Länsstyrelsens inställning

text: Länsstyrelsen i Skåne län har motsatt sig bifall till skadeståndsanspråket och i huvudsak anfört följande.

text: Bestämmelser om ombud för att granska hur församlingarna tar till vara de personers intressen som inte tillhör Svenska kyrkan infördes i

text: begravningslagen

text: och begravningsförordningen genom ändringar som trädde i kraft den 1 januari 2000.

text: Begravningslagen

text: innehåller inte något om ersättare för ombud. Enligt begravningsförordningen skall länsstyrelsen ge kommunen tillfälle att föreslå personer som är lämpliga för uppdraget som ombud. Många kommuner, däribland Burlövs kommun, ansåg det angeläget med ersättare för ombud för att minska sårbarheten och föreslog såväl ombud som ersättare. Länsstyrelsen fann inte någon anledning att frångå de förslag som kom från kommunerna. Något förbud att utse ersättare finns inte i lagstiftningen.

text: Sedan ersättare utsetts i bl.a. Burlövs kommun sände Kammarkollegiet länsstyrelserna en skrivelse där kollegiet framförde att lagstiftningen inte ger möjlighet att förordna ersättare. Med anledning därav övervägde länsstyrelsen att entlediga de utsedda ersättarna. Berörda kommuner, ombud och ersättare hördes. Efter kommunicering kommer de att entledigas.

text: Enligt

text: 10 kap. 6 § begravningslagen

text: har ombud rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina kostnader. Ersättningen betalas av församlingen och utgör en kostnad för begravningsverksamheten. Ersättningen skall enligt 56 § begravningsförordningen betalas för sådana kostnader som varit nödvändiga för fullgörande av uppdraget. Det får anses vara huvudmannen som avgör om kostnaderna är nödvändiga. Deltagande i utbildning förutsätts ske efter överenskommelse med huvudmannen för bedömning av nödvändigheten för att fullgöra uppdraget.

text: Med hänsyn till vad som har anförts anser länsstyrelsen att det inte varit fråga om något fel eller någon försummelse från länsstyrelsens sida. Till detta kommer att ett förordnande av en ersättare inte med automatik ger upphov till utbildningskostnader.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: För att staten skall drabbas av ett skadeståndsansvar krävs enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: att det kan konstateras fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Denna culpabedömning är inte i alla avseenden densamma som vid bedömningen av skadeståndsansvar för andra rättssubjekt. Vid rättstillämpningen finns det ofta utrymme för olika bedömningar, vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter därför att en uppen-bart oriktig bedömning gjorts (se t.ex. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 654

text: och

text: NJA 2002 s. 88

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144)

text: skall länsstyrelsen, när en församling är huvudman för begravningsverksamheten, förordna ett eller flera ombud att granska hur församlingen tar till vara de personers intressen som inte tillhör Svenska kyrkan. Närmare bestämmelser om hur ombud utses och entledigas finns i

text: begravningsförordningen (1990:1147)

text: . Enligt

text: 10 kap. 6 § begravningslagen

text: har ombudet rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina kostnader. Ersättningen skall utges av församlingen.

text: Skadeståndsbedömningen

text: I förevarande fall har länsstyrelsen förordnat dels ett begravningsombud, dels en ersättare för ombudet. Något uttryckligt stöd i

text: begravningslagen

text: för länsstyrelsen att utse ersättare för begravningsombud finns inte. Vid bedömningen av om länsstyrelsens rättstillämpning varit så uppenbart oriktig att den grundar skadeståndsansvar för staten kan dock konstateras att

text: 10 kap.

text: 1 § begravningslagen

text: ger ett visst tolkningsutrymme. Av bestämmelsen framgår att länsstyrelsen kan förordna "ett eller flera ombud". Det är således möjligt för länsstyrelsen att förordna två ombud för ett och samma verksamhetsområde. Inget sägs i lagen om huruvida det ena ombudet därvid får vara ersättare för det andra. Att förordna ersättare kan därför inte anses stå i tydlig strid med lagen. Av länsstyrelsens yttrande framgår också att Burlövs kommun föreslagit en ersättare för ombudet.

text: Att länsstyrelsen i detta fall i sitt beslut förordnat den ene som ombud och den andre som ersättare kan med hänsyn till det anförda inte anses utgöra en klar överträdelse av den aktuella rättsregeln eller i övrigt anses innefatta något fel eller någon försummelse. Burlövs församling kan mot bakgrund härav inte tillerkännas skadestånd av staten. Ersättningsanspråket skall alltså avslås.

text: Ärendet avslutas, varvid Justitiekanslern beklagar den utdragna handläggningen här.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av Kriminalvårdens agerande

text: Justitiekanslern tillerkänner PH ersättning med 2 000 kr och uppdrar åt Kriminalvården att se till att beloppet betalas ut till honom. Beslutet innefattar kritik mot Kriminalvården.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: PH påbörjade verkställigheten av ett fängelsestraff på anstalten Brinkeberg den 25 februari 2006. Han rapporterades för våld och hot mot en medintagen den 26 maj. Detta ledde till att han placerades i avskildhet och tilldelades en varning. Under placeringen i avskildhet inträffade skadegörelse genom att en kaffemugg kastades mot ett fönster. Den 27 maj placerades PH på häktet i Uddevalla i avvaktan på ny placering. Kriminalvårdens placeringsenhet beslutade den 27 juni att han skulle placeras på anstalten Borås, dit han förflyttades den 30 juni 2006. PH frigavs villkorligt den 28 juli 2006.

text: Anspråket

text: PH har i skrivelser till Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med 30 000 kr avseende psykiskt lidande. Grunden för skadeståndsanspråket är att han under den tid som han avtjänade sitt fängelsestraff satt i häkte fyra veckor utan anledning.

text: Kriminalvården har avstyrkt skadeståndsspråket och avgett yttrande till Justitiekanslern.

text: PH har beretts tillfälle att yttra sig över Kriminalvårdens yttrande men har inte hörts av.

text: Utredningen

text: Kriminalvården och Kriminalvården Region Väst har anfört bl.a. följande.

text: Enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m., StidL, får den som skall förpassas till kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering, eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Av 8 § kriminalvårdens föreskrifter om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (

text: KVFS 2006:13

text: ) följer att beslut om tillfällig akut omplacering till häkte eller anstalt i avvaktan på beslut om placering i annan anstalt meddelas av den anstalt där den intagne vistas. Av samma bestämmelse följer – efter ett tillägg som trädde i kraft den 1 mars 2006 – att en akut omplacering till häkte inte får ske utan att begäran om ändrad anstaltsplacering samtidigt har initierats hos placeringsenheten.

text: Bestämmelsen i 11 § StidL tar i första hand sikte på tiden omedelbart innan en dömd införs i kriminalvårdsanstalt för verkställighet av domen. Bestämmelsen har emellertid också i praxis ansetts tillämplig när en intagen skall överföras från en anstalt till en annan. Enligt Justitieombudsmannens uttalande i avgörandet JO 1988/89 s. 99 har en utvidgad tillämpning av 11 § StidL godtagits under förutsättning att frågan om ändrad anstaltsplacering har aktualiserats och att förvaringen i häkte sker i avvaktan på beslut i den frågan. Det är mot den bakgrunden som den ovan nämnda föreskriftsändringen har tillkommit.

text: I det aktuella fallet gick det över två veckor från det att PH överfördes till häktet till dess att ärendet initierades hos placeringsenheten genom en ansökan om förflyttning. Det är därmed mycket tveksamt om placeringen kan anses ha varit förenlig med 11 § StidL. Den har under alla förhållanden stått i strid med den föreskrift som nämns ovan. Därtill kommer att en tillfällig förvaring i häkte som i och för sig är förenlig med 11 § StidL i vart fall enligt bestämmelsens förarbeten inte bör få pågå längre än någon eller några dagar (se

text: prop. 1974:20 s. 77

text: Kriminalvården bedömer sammanfattningsvis att häktesplaceringen och den tid som den – i strid mot vad som får anses vara gällande rätt – kom att bestå får anses utgöra fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsfrågan

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Justitiekanslern anser i likhet med Kriminalvården att det förhållandet att det förlöpte drygt två veckor efter det att PH placerades i häkte innan ärendet initierades hos placeringsenheten utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Likaså utgör det förhållandet att häktesplaceringen pågick under fyra veckor fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Staten har således ådragit sig ett skadeståndsansvar gentemot PH.

text: PH har begärt ersättning för psykiskt lidande, vilket närmast får uppfattas som ett anspråk på ersättning för ideell skada. Därmed blir det nödvändigt att ta ställning till om det kan anses ha förekommit något sådant typiskt sett integritetskränkande brott som enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: är en förutsättning för att sådan ersättning skall kunna utgå. Tjänstefel kan i vissa fall vara ett sådant brott. Avgörande kan sägas vara om den handlingsnorm som har åsidosatts i det enskilda fallet – vilket åsidosättande konstituerar ett brott – har den enskildes integritet som skyddsobjekt.

text: Justitiekanslern anser det visserligen inte finnas tillräckliga skäl att inleda förundersökning för tjänstefel. Men den bedömning som Justitiekanslern har att göra i skadeståndsfrågan bör vara rimligt generös mot den skadelidande. Vid bedömningen av om förutsättningarna för kränkningsersättning är uppfyllda bör det sålunda inte fordras att det är fullt klarlagt att ett tjänstefel har blivit begånget. Med den utgångspunkten utgår Justitiekanslern i detta fall från att det rör sig om ett tjänstefel.

text: Att placera PH i häkte på det sätt som skedde innebar ett tydligt ingrepp i hans personliga integritet. Den handlingsnorm som har åsidosatts har sålunda den personliga integriteten som skyddsobjekt. Det innebär att förutsättningarna för kränkningsersättning är uppfyllda.

text: Justitiekanslern anser alltså att PH har utsatts för en kränkning av ett sådant slag att staten har ådragit sig skadeståndsansvar enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: gentemot PH. Han bör tillerkännas ett skadestånd som skäligen kan fastställas till 2 000 kr.

text: Tillsynsfrågan

text: Vad som ovan har anförts innefattar kritik mot Kriminalvården. Jag förutsätter att Kriminalvårdens ledning motverkar att liknande händelser inträffar framöver.

text: I övrigt finner jag inte skäl till någon åtgärd utan avslutar ärendet här.