nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
God man/förvaltare

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden i Västerås stad för bristande motivering av ett beslut om att entlediga en god man

sammanfattning: Överförmyndarnämnden beslutade att entlediga en person från ett uppdrag som god man. Beslutet var inte motiverat på det sätt som föreskrivs i 20 § förvaltningslagen (1986:223) och nämnden får kritik.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 23 juli 2014, klagomål mot Överförmyndarnämnden i Västerås stad (överförmyndarnämnden) med anledning av att nämnden hade beslutat att entlediga honom som god man för BB. I sin anmälan uppgav AA bl.a. att han aldrig fick reda på orsaken till entledigandet. När han vände sig till överförmyndarnämndens ”chef” [överförmyndarnämndens direktör, JO:s anm.] CC för att få reda på skälen för beslutet svarade hon bara att han fick överklaga beslutet.

text: Till anmälan bifogades bl.a. överförmyndarnämndens beslut om entledigande, överförmyndarnämndens yttrande till Västmanlands tingsrätt, delar av ett protokoll från tingsrätten med ett beslut om undanröjande av överförmyndarnämndens beslut och överförmyndarnämndens komplettering av överklagandet av tingsrättens beslut till Svea hovrätt.

text: Utredning

text: Vid granskningen av de handlingar som AA bifogat till sin anmälan framkom att han den 21 augusti 2012 hade entledigats som god man av överförmyndarnämnden. Av ett utdrag från överförmyndarnämndens protokoll framgick bl.a. följande: Saken: Entledigande av god man och förordnande av ny god man. Beslut: Överförmyndarnämnden beslutar att entlediga AA, [personnummer], från uppdraget som god man för BB. Nämnden uppdrar åt Överförmyndarförvaltningen att bestämma datum för när bytet av god man kan ske samt förordnande av ny god man. Datum för byte av god man meddelas av Överförmyndarförvaltningen. Motivering: Av

text: 11 kap. 20 § föräldrabalken

text: följer att en god man [som] inte längre är lämplig att inneha uppdraget, ska entledigas.

text: Som god man företräder ställföreträdaren sin huvudman. En god man ska omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde. Den 23 maj 2012 inkom ett klagomål från huvudmannens boende gällande gode mannen AA. Inkomna klagomål samt en samlad bedömning av ärendet gör att det kan ifrågasättas huruvida AA:s agerande på bästa sätt gagnar den enskilde. Mot bakgrund av vad som ovan anförts är AA inte lämplig att inneha uppdraget som god man för BB, varför han ska entledigas. Ärendebeskrivning: Genom Västmanlands tingsrätts beslut den 18 november 2011 anordnades godmanskap för BB med uppdrag för AA att bevaka BB:s rätt, förvalta hans egendom och sörja för hans person. AA har beretts tillfälle att yttra sig över ett eventuell entledigande och vill kvarstå som god man. Hur man överklagar: se bilaga. ÖVERFÖRMYNDARNÄMNDEN I VÄSTERÅS STAD

text: Med anledning av detta uppmanades överförmyndarnämnden att yttra sig över motiveringen i beslutet. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur beslutet förhåller sig till bestämmelsen i

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om myndigheters skyldighet att motivera beslut. Berörda befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter och det skulle framgå av remissvaret att detta skett. Slutligen skulle myndigheten redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: I ett yttrande framförde överförmyndarnämnden följande:

text: Sammanfattning

text: Överförmyndarnämnden (fortsättningsvis nämnden) anser att motiveringen till nämndens beslut att entlediga AA i huvudsak uppfyller de krav som ställs i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Nämnden anser dock i efterhand att motiveringen hade kunnat vara mer utförlig och detaljerad. Med anledning av det kommer nämnden se över hur beslut motiveras för att säkerställa att kraven i

text: 20 § förvaltningslagen

text: säkerligen uppfylls framöver.

text: Nämndens motivering av beslut i allmänhet

text: När nämnden fattar beslut genom vilket ett ärende avgörs tillämpar nämnden

text: förvaltningslagens

text: 20 §

text: om motivering av beslut. Nämnden är medveten om att ett sådant beslut som huvudregel, och i de allra flesta fall, ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Ärenden om entledigande av ställföreträdare kan vara av varierande natur. I vissa fall är det lätt att peka på en specifik händelse eller åtgärd som ställföreträdaren har vidtagit eller underlåtit att vidta, som visar att ställföreträdaren inte längre är lämplig och därför ska entledigas. Det kan exempelvis röra sig om en ställföreträdare som har underlåtit att lämna redovisning över sitt uppdrag. I sådana fall, där bedömningen av lämpligheten är relativt enkel att göra, är det också okomplicerat att på ett tydligt sätt motivera vad beslutet grundar sig på.

text: Nämndens motivering av det i ärendet aktuella beslutet

text: I det förevarande fallet har det varit en rad händelser – som var för sig inte nödvändigtvis är tillräckliga för att fatta beslut om entledigande på grund av olämplighet – som ligger till grund för bedömningen som nämnden har gjort. I motiveringen har nämnden sammanfattat händelseförloppen genom att hänvisa till de klagomål som inkommit till nämnden samt till en samlad bedömning i ärendet. Nämnden kan i efterhand hålla med om att motiveringen kan uppfattas som väl

text: kortfattad och knapphändig och att motiveringen därför ligger i gränslandet för att uppfylla kraven som ställs i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Varför beslutet motiverats kortfattat kan, åtminstone delvis, förklaras med att AA innan beslutet fattades fick ta del av och bereddes möjlighet att yttra sig över den klagoskrift som lämnats till nämnden. Genom detta anser nämnden att han har fått kännedom om innehållet i skriften. Nämnden ansåg därför att det var obehövligt att mer i detalj redogöra för innehållet. Nämnden kan dock i efterhand ifrågasätta om det var uppenbart obehövligt, vilket enligt

text: 20 § 1 st 1 p förvaltningslagen

text: krävs för att skälen till beslutet ska kunna utelämnas. Ytterligare en anledning till varför beslutet motiverats kortfattat är att nämnden, med hänsyn till skyddet för AA:s personliga förhållanden, har velat vara återhållsam med att i detalj beskriva på vilket sätt AA har agerat på ett inte lämpligt sätt. Detta har skett för att inte ”svartmåla” AA i onödan. AA har i anmälan uppgett att han frågat överförmyndarnämndens direktör CC om orsaken till varför han har entledigats. Enligt AA har direktören hänvisat till att han kan överklaga nämndens beslut. Enligt direktören har hon haft längre samtal med AA. I samtalen, som ägt rum efter att beslutet om entledigande fattats, har direktören förklarat och förtydligat på vilka grunder AA har entledigats. Han har bland annat informerats om varför det har varit olämpligt att skriva en fullmakt på så sätt som har gjorts och att han inte i tillräcklig omfattning har utrett om huvudmannen har kunnat ha nytta av permobilen och därför skyndat på inköpet i onödan. I samtalen har direktören även hänvisat till klagoskriften.

text: Nämndens motivering av beslut i framtiden

text: Nämnden vill poängtera att de flesta beslut som den fattar motiveras mer utförligt och konkret än vad som har gjorts i det nu aktuella fallet. Nämnden har med anledning av denna anmälan gjort en översyn över rutinerna för motivering av beslut och kommer i framtiden att säkerställa att beslut motiveras på ett klart, tydligt och tillräckligt utförligt sätt och att det sker med hänvisning till de faktiska omständigheter som ligger till grund för besluten.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Den rättsliga regleringen Enligt huvudregeln i

text: 20 § första stycket förvaltningslagen

text: ska ett beslut, varigenom en myndighet avgör ett ärende, innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock helt eller delvis utelämnas 1. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen 2. om beslutet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart 3. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande 4. om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen 5. om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i

text: 8 kap.

text: regeringsformen

text: och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande.

text: Kravet på att en myndighet ska motivera sina beslut har som syfte att garantera att ärendena prövas på ett omsorgsfullt, sakligt och enhetligt sätt. Att myndigheten motiverar sina beslut innebär även att det är lättare för parter och andra att förstå besluten, kontrollera att besluten är riktiga och bedöma om det kan löna sig att överklaga besluten (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje uppl., 2010, s. 231). Motiveringsplikten innebär att en myndighet i sitt beslut är skyldig att redovisa ”hjärtpunkterna” i skälen. Även om man inte kan begära att förvaltningsmyndigheternas beslut ska efterlikna domstolarnas domar, måste besluten göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär (se Hellners och Malmqvist, a.a., s. 237).

text: Vad som behöver anges i ett beslut är även beroende av vad som redan är känt för parten. Om beslutet endast innebär ett fastställande av ett tidigare, preliminärt beslut som parten har fått del av, kan motiveringen ofta inskränkas till en hänvisning till det föregående beslutet och till att inget nytt kommit fram som gett anledning att gå ifrån detta. Om en myndighets avslagsbeslut grundas på ett yttrande från en annan myndighet och yttrandet kommunicerats med parten, kan det vara tillräckligt att hänvisa till det yttrandet som skäl för avslagsbeslutet (se Hellners och Malmqvist, a.a., s. 239).

text: Trots att en part har fått del av utredningsmaterialet under handläggningen, kan det i vissa fall finnas skäl för myndigheten att motivera ett avslagsbeslut. Så kan exempelvis vara fallet om en part riktat invändningar mot vissa sakuppgifter. Under sådana förhållanden bör det framgå av beslutet vilka överväganden som myndigheten har gjort med anledning av de motstridiga uppgifterna. Om myndigheten avstår från att göra det kan parten få uppfattningen att hans eller hennes synpunkter inte har beaktats (se JO 1994/95 s. 390).

text: Som nämnts ovan finns det en möjlighet för myndigheter att helt eller delvis utelämna skälen om det ”av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen”. Orden ”uppenbart obehövligt” visar att lagstiftaren avsett att undantaget bara ska komma till användning i undantagsfall. Så kan exempelvis vara fallet när en myndighet beslutar att avskriva ett ärende. Vidare kan en myndighet avstå från att motivera ett beslut om inte något väsentligt partsintresse därigenom eftersätts. Exempel på en sådan situation är när en överinstans avstår från motivering eftersom den inte finner skäl att ändra ett överklagat beslut som är tillfredsställande motiverat. Om en part uttryckligen begärt att få reda på skälen för myndighetens beslut, finns det knappast något utrymme för att tillämpa det aktuella undantaget (se Hellners och Malmqvist, a.a., s. 245). Utformningen av överförmyndarnämndens beslut Inledningsvis vill jag framhålla att överförmyndarnämndens beslut om att entlediga AA som god man har inneburit myndighetsutövning mot en enskild.

text: Beslutet är, enligt min mening, inte av den karaktären att det varit uppenbart obehövligt för myndigheten att upplysa om skälen. Överförmyndarnämnden har alltså varit skyldig att i sitt slutliga beslut ange de skäl som har bestämt utgången.

text: I beslutet har överförmyndarnämnden enbart angett att det inkommit klagomål mot AA:s sätt att sköta sitt uppdrag. Det närmare innehållet i klagomålen anges inte. Dessa förhållanden och en ”samlad bedömning av ärendet” gjorde att det enligt överförmyndarnämnden kunde ifrågasättas om AA agerade på ett sätt som gagnade huvudmannen. Mot bakgrund av dessa omständigheter ansåg nämnden att AA inte var lämplig att inneha uppdraget som god man.

text: Enligt överförmyndarnämnden var det bl.a. ambitionen att inte ”svartmåla” AA som gjorde att klagomålen inte redovisades i beslutet. Jag vill för egen del framhålla att det är en självklarhet att myndigheter i sina beslut inte ska ägna sig åt att svartmåla eller på annat sätt chikanera enskilda. Att objektivt redogöra för de klagomål som har kommit in är emellertid något helt annat. Viljan att inte bidra till att en enskild framstår i ofördelaktig dager får inte leda till att myndigheten helt avstår från att redovisa utredningen i ärendet. En grundförutsättning för att parter – och andra som tar del av beslutet – ska förstå hur en myndighet har kommit fram till sin slutsats, är att det i beslutet åtminstone i allmänna ordalag redovisas vad som har kommit fram under handläggningen.

text: Överförmyndarnämnden har vidare lyft fram att det i vissa fall kan vara lätt att peka på en specifik händelse som gör att ställföreträdaren inte längre är lämplig för uppdraget och därför ska entledigas. I sådana fall är det enligt överförmyndarnämnden också okomplicerat att på ett tydligt sätt motivera vad beslutet grundar sig på. I fråga om beslutet att entlediga AA var det enligt överförmyndarnämnden däremot en rad händelser – som var för sig inte nödvändigtvis var tillräckliga för ett entledigande – som låg till grund för beslutet. Enligt min mening är det förhållandet att en relativt komplex bedömning ligger bakom en myndighets beslut inte skäl för att göra avkall på motiveringsplikten, snarare tvärtom. I dessa fall ligger det ett särskilt ansvar på myndigheten att på ett pedagogiskt sätt förklara skälen för beslutet.

text: Sammanfattningsvis innebär detta att överförmyndarnämnden i sitt beslut borde ha redovisat de klagomål som hade kommit in mot AA. För de fall han framfört synpunkter på klagomålen borde även dessa ha angetts i beslutet. Slutligen borde myndigheten, för att göra beslutet begripligt, ha förklarat hur omständigheterna värderats och vad som lades till grund för slutsatsen att AA inte längre var lämplig att inneha uppdraget som god man. Det har inte varit tillräckligt att, som överförmyndarnämnden gjort, hänvisa till en något kryptisk ”samlad bedömning”. Överförmyndarnämnden förtjänar kritik för beslutets bristfälliga motivering.

text: Länsstyrelsen i Västmanlands län utövar tillsyn över Överförmyndarnämnden i Västerås stad. Ett exemplar av detta beslut ska därför skickas till länsstyrelsen. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan får kritik för att inte ha uppfyllt sitt rehabiliteringsansvar enligt 30 kap. socialförsäkringsbalken

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och förde fram bl.a. följande. Under hennes långa sjukskrivningsperiod från februari 2017 och framåt genomfördes inte ett enda avstämningsmöte. Försäkringskassan hörde inte heller av sig till henne eller hennes läkare för att diskutera en eventuell återgång i arbete eller möjliga rehabiliteringsplaner. Dessa brister har allvarligt försämrat hennes möjligheter att återfå arbetsförmåga över tid.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde att Försäkringskassan skulle yttra sig över anmälan och beskriva vilka rutiner myndigheten har för att uppmärksamma den försäkrades rehabiliteringsbehov och hur handläggningen i AA:s ärende förhöll sig till dessa och till

text: socialförsäkringsbalkens

text: (SFB) bestämmelser om Försäkringskassans rehabiliteringsansvar. Försäkringskassan uppgav följande:

text: Utredning

text: AA var sjukskriven med rätt till sjukpenning från och med den 16 februari 2017 till och med den 27 maj 2019. Av dokumentation i ärendet framgår att AA den 20 juni 2017 i ett telefonsamtal med försäkringsutredare fick information om regelverket och att AA då berättade att planen var att gradvist, via upptrappad arbetstid, återgå i arbete hos ordinarie arbetsgivare. Efter att Försäkringskassan hämtat in arbetsgivarutlåtande trappades sjukskrivningen successivt ner, vilket Försäkringskassan tog som en indikation på att planeringen som framgått av arbetsgivarutlåtandet fungerade. I samband med att medicinska underlag inkom tog Försäkringskassan löpande ställning till att medicinsk rehabilitering fortgick och att det inte var aktuellt med andra åtgärder från Försäkringskassans sida för att förkorta sjukfallet eller för att planera återgång i arbete. Samordningsinsatser bedömdes inte aktuella. Förnyad utredning planerades om upptrappningen av arbetstid inte fungerade. Den 21 juni 2018 inkom ett nytt medicinskt underlag där det framkom att AA var försämrad i sitt hälsotillstånd varpå AA beviljades hel sjukpenning. Trots impuls om att planeringen för återgång inte följdes tog Försäkringskassan inget

text: nytt ställningstagande till eventuellt samordningsbehov eller någon kontakt med AA, vården eller arbetsgivare. I nästkommande medicinska underlag som kom in den 28 augusti 2018 skrev läkaren att AA var tilltagande försämrad. Läkaren önskade kontakt med Försäkringskassan för att boka ett avstämningsmöte. Den 30 augusti 2018 ringde försäkringsutredaren till vårdgivaren och pratade med AA:s rehabiliteringskoordinator. Av journalanteckningar i ärendet framgår att samma dag, den 30 augusti 2018 bokades ett avstämningsmöte till den 25 oktober 2018. Syftet med avstämningsmötet var att planera inför återgång i arbete. Den 17 oktober 2018 meddelade rehabiliteringskoordinatorn att mötet var inställt. AA skulle istället först ha ett enskilt möte med arbetsgivaren innan ett avstämningsmöte där Försäkringskassan deltog skulle äga rum. Efter detta sker inga fler aktiva insatser för att få till ett avstämningsmöte, trots att bedömningen kvarstår om att det finns ett samordningsbehov i AA:s ärende och att det var aktuellt med ett avstämningsmöte. Den 29 november 2018 kom ett förlängt medicinskt underlag in till Försäkringskassan. I aktuellt underlag framkom att arbetsgivaren i samband med senaste rehabiliteringsmötet avsagt sig rehabiliteringsansvar för AA. Försäkringsutredaren noterade denna information i journalen samt tog ställning till att ett avstämningsmöte fortfarande var aktuellt. Men några ytterligare kontakter med berörda parter eller utredning med anledning av inkommen information vidtogs inte. När sjukskrivningen på nytt förlängdes för perioden l februari 2019 till och med 15 april 2019 gjorde Försäkringskassan bedömningen att arbetsförmågan inte var nedsatt i ett normalt förekommande arbete och att inga undantag från regeln gick att tillämpa. AA informeras om bedömningen via telefon den 19 februari 2019. Den 5 mars 2019 skickades en kommuniceringsskrivelse till AA. AA erbjöds ett omställningsmöte på Arbetsförmedlingen, vilket AA i telefonsamtal den 26 mars tackade ja till. Beslut i enlighet med övervägandet skickades den 27 maj 2019 till AA. Omställningsmöte genomfördes den 20 juni 2019 på Arbetsförmedlingen.

text: Försäkringskassans slutsatser och åtgärder

text: Försäkringskassan har inte i detta ärende utrett AA:s behov av rehabiliteringsinsatser fortlöpande och vidtagit de åtgärder som hade behövts för att AA skulle komma åter i arbete så fort det varit möjligt.

text: Analys av brister

text: Försäkringskassan konstaterar, och beklagar djupt, att den inte har sett till att AA:s behov av rehabilitering klarlagts och de åtgärder vidtagits som AA behövt för att komma åter i arbete utan agerat passivt vid flera tillfällen under handläggningen trots myndighetens kännedom om AA och arbetsgivaren önskemål. Inte heller har några kontakter med arbetsgivaren eller AA tagits för att prata om plan för återgång i arbete eller för att återkoppla Försäkringskassans bedömningar. Enligt

text: 30 kap. 9 §

text: SFB ska Försäkringskassan i samråd med den försäkrade se till att den försäkrades behov av rehabilitering snarast klarläggs. AA:s behov av rehabilitering hade klarlagts i slutet av juni 2017 och inga rehabiliteringsåtgärder behövde vidtas – innan Försäkringskassan i juni 2018 fick uppgift om att den planerade upptrappningen av arbetstid inte längre följdes. Trots den impulsen tog dock Försäkringskassan inte någon kontakt med berörda aktörer eller annan aktiv handläggning för att klarlägga AA:s eventuella behov av rehabilitering.

text: I samband med att ett nytt medicinskt underlag inkom drygt två månader senare bedömde Försäkringskassan att AA behövde rehabiliteringsåtgärder. Ett avstämningsmöte bokades då in i syfte att ta fram en rehabiliteringsplan (jfr

text: 30 kap. 12 §

text: SFB). Men efter att det mötet ställdes in tog Försäkringskassan inga nya initiativ till att boka in ett nytt avstämningsmöte. Försäkringskassan åsidosatte i och med det ytterligare sina skyldigheter enligt

text: 30 kap.

text: SFB. Som framgår av utredningen ledde inte heller impulsen via läkare i november 2018 om att arbetsgivaren ”avsagt” sig sitt rehabiliteringsansvar till några kontakter med berörda eller annat agerande kring det redan konstaterade samordningsbehovet. Det är givetvis oacceptabelt mot bakgrund av utredningen då i AA:s ärende. .

text: Vidtagna och kommande åtgärder

text: För att åtgärda dessa brister har ansvarig enhetschef sett över befintliga rutiner och överenskomna arbetssätt och pratat med berörda handläggare om vikten av att ta tillvara impulser. Under 2019 identifierade aktuellt kontor behov av kompetensutveckling kopplat till samordningsuppdraget och har under året arbetat med kompetensutveckling kopplat till samordningsuppdraget, att klarlägga, följa upp och utvärdera rehabiliteringsåtgärder. För att tidigt kunna identifiera behov av samordning och säkra aktiva insatser har kontoret under 2019 säkerställt att samtliga försäkringsutredare inom sjukpenning har kompetens att handlägga ärenden som kräver samordning. Inom området har efter en kompetensinventering av försäkringsutredare genomfört kompetenshöjande åtgärder för såväl juniora som seniora handläggare. 36 stycken av områdets nyare medarbetare har under november 2019-januari 2020 fått en två-dagars utbildning via vårt utbildningskontor. Under november 2019 fick 16 stycken av de seniora handläggare en tretimmars fördjupad utbildning av lokala specialister om samordningsuppdraget. I kontorets verksamhetsplanering för 2020 ligger aktiviteter för att följa upp effekterna av utbildningsinsatserna samt aktiviteter för att stödja försäkringsutredarna i den praktiska hanteringen i samordningsärenden. Områdeschef BB har i telefonsamtal med AA den l0 februari 2020 framfört ursäkt för att Försäkringskassan brustit i sitt ansvar att samordna åtgärder för att AA ska komma tillbaka i arbete.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Med rehabilitering avses i detta sammanhang arbetslivsinriktad rehabilitering till skillnad från medicinsk rehabilitering. Syftet med åtgärderna ska vara att den försäkrade ska få tillbaka sin arbetsförmåga och få förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete (

text: 29 kap. 2 §

text: SFB).

text: Försäkringskassans tillhandahåller inte rehabiliteringsåtgärder men har ett övergripande samordnings- och tillsynsansvar och ett ansvar i enskilda ärenden. Bestämmelserna om Försäkringskassans skyldigheter finns i

text: 30 kap.

text: socialförsäkringsbalken

text: och anger bl.a. följande:

text: Försäkringskassan ska i samråd med den försäkrade se till att den försäkrades behov av rehabilitering snarast klarläggs, och de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade (

text: 30 kap. 9 §

text: SFB).

text: Försäkringskassan ska, om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med bl.a. den försäkrades arbetsgivare och arbetstagarorganisation samt med hälso- och sjukvården. Försäkringskassan ska verka för att dessa organisationer och myndigheter var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade (

text: 30 kap. 10 §

text: SFB).

text: Försäkringskassan ska se till att rehabiliteringsåtgärder påbörjas så snart det är möjligt av medicinska och andra skäl (

text: 30 kap. 11 §

text: SFB).

text: Bedömning

text: I enskilda ärenden omfattar Försäkringskassans samordningsansvar bl.a. att klarlägga ett eventuellt rehabiliteringsbehov och att följa upp och utvärdera de rehabiliteringsåtgärder som vidtagits. För att kunna uppfylla detta bör Försäkringskassan fortlöpande utreda den enskildes förutsättningar att komma tillbaka i arbete genom att regelbundet ta ställning till behovet av samordningsinsatser. Det är också viktigt att myndigheten fångar upp impulser om att en ny bedömning kan behöva göras. Frågan i det här ärendet är om Försäkringskassan har uppfyllt detta ansvar i förhållande till AA under hennes sjukskrivning.

text: Det framgår av handlingarna att AA var sjukskriven och bedömdes har rätt till sjukpenning under perioden den 16 februari 2017 – 27 maj 2019. Till en början var hon helt sjukskriven. I juni 2017 påbörjades en gradvis utökning av arbetstiden. Under ungefär ett år framåt arbetade AA deltid i varierande omfattning och var sjukskriven resterande tid. Under den perioden gjorde Försäkringskassan fortlöpande bedömningen att det inte fanns behov av samordningsinsatser med hänvisning till att medicinsk behandling och upptrappning av arbetstiden pågick.

text: I slutet av juni 2018 kom AA in med medicinska underlag som visade att hennes tillstånd försämrats och att upptrappningen av arbetstiden hade avbrutits. Dessa uppgifter borde ha föranlett Försäkringskassan att göra en ny bedömning av samordningsbehovet. Någon sådan bedömning gjordes inte vid denna tidpunkt och några åtgärder vidtogs inte heller. En lämplig åtgärd hade t.ex. varit att kontakta den behandlande läkaren och arbetsgivaren. Först två månader senare, när ett nytt medicinskt underlag kom in, gjorde Försäkringskassan en ny bedömning av samordningsbehovet och bokade in ett avstämningsmöte. Mötet blev sedan inställt utan att någon ny tid bokades. Försäkringskassan agerade inte heller när myndigheten någon månad senare fick uppgifter om att AA:s arbetsgivare inte tog ansvar för hennes rehabilitering. Givetvis borde dessa uppgifter ha föranlett någon slags åtgärd från Försäkringskassans sida.

text: Syftet med bestämmelserna om Försäkringskassans samordningsansvar och ansvar för att utreda rehabiliteringsbehov i enskilda ärenden är naturligtvis att den enskilde så snart det är möjligt ska få tillbaka sin arbetsförmåga och kunna

text: återgå i arbete. I AA:s ärende har Försäkringskassan i stor utsträckning förhållit sig passiv och underlåtit att följa upp rehabiliteringsbehovet. Försäkringskassans bristfälliga handläggning har sannolikt inneburit att AA:s väg tillbaka till arbete har fördröjts avsevärt. Jag är mycket kritisk till det som har kommit fram i ärendet.

text: Försäkringskassan beskriver i sitt remissvar de åtgärder som vidtagits med anledning av de brister som framkommit genom AA:s anmälan. Jag ser positivt på dessa åtgärder och förutsätter att Försäkringskassan även fortsättningsvis vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att något liknande inte inträffar igen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslut
Information

title: Kritik mot Region Västmanland för handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar

sammanfattning: En enskild begärde hos Region Västmanland att få del av regiondirektörens e-postlogg. E-postloggen lämnades ut först efter att vissa uppgifter hade raderats. Den enskilde underrättades dock inte om att handlingen inte hade lämnats ut i sin helhet. Han informerades inte heller om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. ChefsJO konstaterar handläggningen är helt oförenlig med reglerna i tryckfrihetsförordningen och riktar kritik mot regionen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Region Västmanland. Han anförde i huvudsak följande. Han begärde att få del av regiondirektörens e-postlogg löpande under en period. Innan e-postloggen lämnades ut raderades uppgifter om meddelanden som ansågs vara av privat karaktär. Han fick del av den redigerade e-postloggen men informerades inte om att uppgifter hade raderats.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar och begärde därefter att regionstyrelsen inom Region Västmanland skulle yttra sig över anmälan och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. I sitt remissvar anförde regionstyrelsen i huvudsak följande.

text: Regionstyrelsen instämmer i den bild som ges och lämnar nedan kommentarer om hantering av ärendet och vidtagna åtgärder:

text: Redogörelse för händelseförlopp och handläggning

text: Under våren 2024 inkom en begäran om att Region Västmanland skulle lämna ut e-postloggar avseende regiondirektör BB:s e-post. Av vägledande praxis med avseende på tillämpningen av 2 kap. 6 § (tidigare

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1) tryckfrihetsförordningen

text: (TF) följer att e-postloggen är en allmän handling (se bland annat

text: RÅ 1998 ref. 44

text: ). I avsaknad av tillräckligt tydligt formulerade rutiner för regionens handläggning av den aktuella ärendetypen redigerades e-postloggen felaktigt innan den lämnades ut. Loggposter med avseende på e-postmeddelanden som inte bedömdes utgöra allmänna handlingar avlägsnades från loggen. Det fanns inga uppgifter i den ursprungliga loggen som omfattades av sekretess. Den redigerade loggen diariefördes och lämnades ut utan information om att den redigerats.

text: Region Västmanland bedömer att det som framkommit innebär att myndighetens handläggning av ärendet varit felaktig. Otydliga rutiner bedöms ha skapat utrymme för enstaka fall av felaktig hantering av allmänna handlingar i form av e-postloggar. Agerandet står i strid med TF:s regler och JO:s uttalanden om att handlingar inte får kastas eller ändras när de har begärts ut. Regiondirektör BB och handläggaren av det administrativa ärendet CC har beretts tillfälle att lämna synpunkter och de har fått del av myndighetens remissvar. Ingen av de två berörda befattningshavarna har valt att lämna någon annan synpunkt än att de har bekräftat att yttrandet korrekt återger händelseförloppet och handläggningen.

text: Vidtagna åtgärder

text: En kort tid efter den ovan beskrivna handläggningen uppdagades att de skriftliga rutinerna för utlämnande av e-postloggar inte var tydliga nog för att utgöra ett fullgott stöd för handläggningen. Den administrative direktören initierade våren 2024 en översyn av arbetssätt och rutiner för utlämnande av e-postloggar och e-postmeddelanden. Ett första arbetsmöte med inblandade parter genomfördes den 25 april där ett utkast till process och arbetsrutiner tas fram. Ytterligare arbete vidtogs under maj och juni och det nya arbetssättet började sedan gälla från och med den 24 juni 2024. Avsikten är att utvärdera process och arbetssätt i augusti/september och därefter publicera process och arbetsrutin i regionens ledningssystem vilket beräknas vara genomfört senast den 15 oktober 2024. Ett arbete har också initierats för att starta en gemensam utlämningsfunktion inom Region Västmanland för att säkerställa enhetlighet i hantering av ärenden och följsamhet till regionens rutiner. Funktionen beräknas kunna vara på plats i början av 2025.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ TF).

text: Av

text: 2 kap. 10 § andra stycket 1

text: TF framgår att diarier, journaler samt sådana register eller andra förteckningar som förs fortlöpande anses ha upprättats när de har färdigställts för anteckning eller införing. I

text: RÅ 1998 ref. 44

text: fann Högsta förvaltningsdomstolen att datalagrade förteckningar över in- och utgående e-post (e-postlogg) omfattas av denna bestämmelse och att förteckningarna är allmänna handlingar. Att de i förteckningarna omnämnda meddelandena kanske inte alltid är att betrakta som allmänna handlingar förändrade enligt domstolen inte förteckningarnas karaktär.

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som begär det har också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (2 kap. 15 och 16 §§ TF)

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA begärde att få del av regiondirektörens e-postlogg. E-postloggen lämnades ut först efter att vissa uppgifter hade raderats. AA fick alltså inte del av handlingen i dess helhet. Han underrättades dock inte om detta i samband med att e-postloggen lämnades ut. Han informerades inte heller om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Detta är naturligtvis helt oförenligt med reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och omöjliggör en prövning av regionens bedömning i högre instans.

text: Reglerna om rätt att ta del av allmänna handlingar är av grundläggande betydelse för att offentlighetsprincipen ska kunna upprätthållas. Av regionens remissvar framgår att både regiondirektören och handläggaren hade bristande kunskap om den rättsliga regleringen samt att det saknades tydligt formulerade rutiner för handläggningen. Det måste läggas regionen till last. Regionen förtjänar därför kritik för den felaktiga handläggningen av AA:s begäran.

text: Med det sagt ser jag positivt på att regionen genomför åtgärder för att säkerställa att något liknande inte händer igen.

text: Vad AA i övrigt har framfört och vad som därutöver har framkommit ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Anika Andreevska har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Polismyndighetens i Stockholms län och en åklagares vid Åklagarmyndigheten i Stockholm handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA kom den 23 oktober 2003 in med en JO-anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län. Av hennes anmälan och en tidigare gjord anmälan i JO:s ärende dnr 4084-2003 framgick att polismyndigheten ännu inte hade påbörjat utredningen av en polisanmälan om misshandel och olaga diskriminering som hade gjorts i början av augusti 2002 (K193146-02).

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i det aktuella ärendet granskades. Vidare infordrades diarieblad från Åklagarmyndigheten i Stockholm i ärendet C03-9-4797-02-1. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 2 augusti 2002 upprättades en anmälan om misshandel och olaga diskriminering. Samma dag inledde polismyndigheten en förundersökning. Den aktuella händelsen hade inträffat vid Vikingterminalen. Den 6 december 2002 övertog åklagare förundersökningen. Den 11 december 2002 upprättade chefsåklagaren BB utredningsdirektiv och begärde att någon/några av målsägandena skulle höras. Därefter syntes inga utredningsåtgärder ha vidtagits i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från polismästaren CC, City polismästardistrikt.

text: Polismästaren CC anförde bl.a. följande.

text: Av uppgifter från rotelchefen vid utredningsroteln, kommissarie DD, har framkommit att det aktuella ärendet lades i balans den 8 augusti 2002 eftersom den höga arbetsbelastningen var sådan att inkomna våldsärenden måste prioriteras. I dessa fall har ärenden med frihetsberövade personer tagits först och därefter ärenden avseende grov misshandel och våld mot kvinnor och barn. Därtill kommer att ca 400 bedrägeriärenden ur balansen, som fått ett slutdatum när de ska redovisas, lagts ut på handläggare. F.n. handläggs på roteln även 3 andra diskrimineringsärenden, varav ett gått till åtal, som bedömts som mer angeläget än det nu aktuella ärendet. Det nu aktuella ärendet är dock utlagt på en handläggare och bör om inget oförutsett inträffar snart kunna bearbetas.

text: City polismästardistrikt kan i likhet med rotelchefen kommissarie DD bara beklaga att antalet utredningsärenden är så många att personalen tvingas prioritera bland de ärenden som alla känns angelägna. Någon möjlighet till omprioriteringar bedöms f.n. inte vara möjlig att göra utan att det får allvarliga konsekvenser för den övriga polisiära verksamheten.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 2 augusti 2002 kallades polis till Vikingterminalen med anledning av att tumult uppstått mellan vakter och en grupp på den aktuella färjan påstigande passagerare. Anmälan mot vakterna avseende misshandel och olaga diskriminering togs upp på plats. Bakgrunden till tumultet var inledningsvis att EE och hans bror FF nekades stiga på färjan med hänvisning till att de var för unga i förhållande till åldersgränsen. Vakterna uppgav enligt anmälan olika gällande åldersgränser. I samband med avvisningen blev EE knuffad och nedbrottad på golvet av vakterna. Enligt EE gjorde han ingenting. Såväl de som stod runt den liggande EE som de som ifrågasatte avvisningen av honom blev avvisade.

text: Inhämtade upplysningar

text: City polismästardistrikt har i en skrivelse redogjort för den ansträngda arbetssituationen i distriktet. I det aktuella ärendet inleddes förundersökning samma dag som anmälan togs upp. Ärendet lades därefter i balans eftersom arbetsbelastningen var sådan att andra inkomna våldsärenden måste prioriteras. Av dessa har ärenden avseende frihetsberövade personer utretts först och därefter ärenden rörande grov misshandel och våld mot kvinnor och barn. Därtill har ett antal bedrägeriärenden tagits ur balansen för utredning. Vid dags dato har dock handläggare utsetts i det aktuella ärendet och utredning bör om inget oförutsett inträffar företas inom kort.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, om det inte är uppenbart att brottet inte går att utreda (1 §). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger och finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (4 § andra stycket). Av kommentaren till

text: rättegångsbalken

text: (Gullnäs m.fl. s. 23:27) framgår att motivet till att förundersökningen skall bedrivas skyndsamt är utredningens effektivitet och att straffet följer snarast efter brottet. Av förundersökningskungörelsen (l947:948, FuK) framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att förundersökningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall även ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (

text: 1 a § andra stycket

text: Bedömning

text: Av City polismästardistrikts skrivelse framgår att den utdragna handläggningen av förundersökningen beror på den allmänt kända höga arbetsbelastningen inom myndigheten och att ärenden nödgas prioriteras. Även med beaktande av dessa skäl anser dock polismyndigheten att det aktuella ärendet borde ha kunnat handläggas med större skyndsamhet. Den långsamma handläggningen är särskilt olycklig med hänsyn till att det är polismyndighetens målsättning att få fler att våga anmäla brott med rasistiska eller främlingsfientliga inslag. Det aktuella ärendet hör således till den typ av ärenden som skall prioriteras i myndighetens verksamhet. Polismyndigheten beklagar att handläggningen av ärendet har dragit ut på tiden såsom

text: gjort i detta fall. Som polismästardistriktet redovisat kan dock ärendet förväntas handläggas med större drivkraft fortsättningsvis.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Stockholm för upplysningar och yttrande, varvid särskilt skulle anges vilka eventuella åtgärder som vidtagits för att påskynda handläggningen av ärendet. Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar jämte yttranden från chefsåklagarna GG och BB.

text: Chefsåklagaren BB

text: Sedan aktuell polisanmälan jämte skrivelse daterad den 5 december 2002 från kriminalinspektör HH den 10 december 2002 inkommit till åklagarmyndigheten och då lottats på mig skrev jag direktiv den 11 december 2002. Då polisen sedan inte hörde av sig skickade jag den 30 oktober 2003 en påminnelse och önskade besked om utredningsläget. Enligt en anteckning på nämnda påminnelse – – – har så inspektör JJ, utredningsroteln, den 17 november ringt mig och meddelat att polisens akt då var hos JO och att utredning skulle ske sedan akten kommit tillbaka. Som jag minns detta korta samtal var vi överens om att detta ärende rörande bl.a. olaga diskriminering var ett förtursärende.

text: Chefsåklagaren GG

text: Ifrågavarande ärende inkom till dåvarande 3:e åklagarkammaren den 6 december 2002 och tilldelades chefsåklagaren BB som den 11 december 2002 utfärdade utredningsdirektiv till polisen. Några utredningsåtgärder synes inte ha vidtagits. Den 30 oktober 2003 expedierades en påminnelse till polisen. I dåvarande 3:e åklagarkammarens rutiner ingick att med vissa mellanrum, cirka 2 gånger per år, dela ut s.k. balanslistor till åklagarna som underlag för bl.a. påminnelser till polisen. Som kammarchef hade jag fortlöpande kontakt med ledningen för utredningsroteln i City och långtgående diskussioner om hur situationen kunde förbättras. För att få bättre genomströmning av ärenden som inte var prioriterade p.g.a. frihetsberövanden avdelades några åklagare för att stötta verksamheten. Den höga arbetsbelastningen, omorganisationer av utredningsroteln och därmed sammanhängande problem får ses som en förklaring till att det trots satsningar från åklagarmyndigheten inte skedde några förbättringar. Dessa förhållanden var väl kända för åklagarna på kammaren och kan ha bidragit till att inte någon påminnelse skickats tidigare. Det är givetvis mycket beklagligt att ärendet, som rör ett prioriterat område, inte utretts under första halvåret 2003, men det är inte troligt att en påminnelse från åklagaren hade påskyndat utredningen något nämnvärt.

text: Åklagarmyndigheten

text: En anmälan avseende misshandel och olaga diskriminering, 0201-K193146-02, upprättades den 2 augusti 2002 vid Polismyndigheten i Stockholms län. Polismyndigheten inledde förundersökning samma dag. Ärendet lottades den 6 december 2002 på chefsåklagaren vid dåvarande 3:e åklagarkammaren i Stockholm, BB. BB utfärdade utredningsdirektiv i ärendet den 11 december 2002. Den 30 oktober 2003 skickade BB en påminnelse i ärendet till polisen. BB har också haft en telefonkontakt i ärendet den 17 november 2003 med företrädare för polismyndigheten. Anmälan hade då redan ingivits till Justitieombudsmannen. 3:e och 4:e åklagarkamrarna sammanslogs den 1 april 2003 till City åklagarkammare i Stockholm med chefsåklagaren KK som kammarchef. Den 27 januari 2004 inkom från polisen handlingar i ärendet till citykammaren med begäran om ytterligare direktiv. Den anmälda brottsligheten är av prioriterat slag. Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer för bekämpning av s k hatbrott (Rå 2002/025). Åklagarmyndigheten har utsett särskilda specialiståklagare vid kamrarna för bekämpning av hatbrotten. En särskild samordningsåklagare har utsetts att samla in information om hatbrottsligheten och redovisa denna till myndigheten och till Riksåklagaren.

text: Det har gått över 10 månader från det att BB meddelade direktiv i ärendet till dess han skickade en påminnelse till polisen. Det är inte tillfredsställande att åklagaren inte gör mer för att söka driva fram ett ärende. Kammarens chef måste förvissa sig om att kammarens ärenden handläggs inom rimlig tid. Detta gäller naturligtvis särskilt de ärenden som ska prioriteras. Varje kammare måste ha bevakningsrutiner som möjliggör sådan kontroll. Åklagarmyndigheten har under 2003 genomfört omfattande tillsynsbesök vid samtliga myndighetens åklagarkammare. Balanssituationen har genomgåtts med inriktning på äldre ärenden. Även frågan om bekämpning av hatbrotten har tagits upp vid tillsynsbesöken. Av protokollet (100 2003/0456) från tillsynsbesöket den 19-20 november 2003 vid City åklagarkammare framgår bland annat följande. Hatbrotten handläggs i huvudsak av vice chefsåklagaren vid kammaren, som också är samordnare såvitt avser hets mot folkgrupp. Den mest frekventa brottstypen är anmälningar om olaga diskriminering vid restaurangbesök... ...Kammarledningen och åklagarna har god kontroll på gamla ärenden. Det är bra att kammaren numera följer upp ärendena efter genomgång av balanslistor uttagna från det elektroniska systemet. Det finns behov av att påminna några åklagare att de bör vara aktivare med att driva fram äldre ärenden och att skicka påminnelser och direktiv till polisen. Om en åklagare inte genom egna kontakter med utredaren och gruppchefen lyckas driva ärendet framåt i enlighet med lagstiftningens krav bör han eller hon vända sig till sin kammarchef. Det ankommer sedan på denne att genom kontakter med befattningshavare vid polismyndigheten på motsvarande nivå försöka utverka att ärendet förs framåt på ett godtagbart sätt. Om inte heller detta ger något resultat får frågan föras upp till överåklagaren som sedan får ta upp den på hög nivå inom polismyndigheten, ytterst länspolismästaren (se t ex JO dnr 704-2002). Detta har under 2003 framhållits bland annat vid myndighetens tillsynsbesök vid kamrarna, vid myndighetens ledningsgruppsmöten och i myndighetens yttrande till Riksåklagaren den 28 januari 2004 med anledning av en särskild inspektion av gamla ärenden (100 2001-1494). Av GG:s yttrande framgår att hon vidtagit åtgärder för att medverka till att komma till rätta med det ansträngda utredningsläget hos polisen. Myndigheten kommer under innevarande år att vid tillsynsbesök vid samtliga åklagarkammare följa upp bland annat vilka åtgärder som vidtagits vid kamrarna för att ärendena ska handläggas inom rimlig tid.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Polismyndighetens historikblad i ärendet infordrades och granskades.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: [RB]).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att de enskildas rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av utredningen framgår att det aktuella ärendet lades i balans den 8 augusti 2002 och att någon utredningsåtgärd ännu inte hade vidtagits i december 2003 då polismyndigheten kom in med sitt remissvar till JO; enligt myndigheten hade emellertid vid det tillfället en handläggare utsetts. Som förklaring till den långa handläggningstiden har polismyndigheten hänvisat till den allmänt kända höga arbetsbelastningen inom myndigheten och till att vissa ärenden måste prioriteras.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. I det nu aktuella fallet var ärendet emellertid, som både polis- och åklagarmyndigheten också påpekat, av den karaktären att det borde ha getts betydligt högre prioritet. Det är självfallet oacceptabelt att ett prioriterat ärende förblir oåtgärdat under så lång tid som det här har varit fråga om. Jag delar således polis- och åklagarmyndighetens bedömning att handläggningstiden i det aktuella ärendet varit alltför lång.

text: Utredningen ger vidare vid handen att BB efter det att han gav direktiv till polisen i december 2002 inte vidtog någon åtgärd förrän i oktober 2003 då han skickade en påminnelse och önskade besked om utredningsläget.

text: Som sagts i det föregående är det förundersökningsledaren som har det övergripande ansvaret för förundersökningen. Jag delar därför åklagarmyndighetens uppfattning att det inte är tillfredsställande att en åklagare inte gör mer än som skett i det nu aktuella fallet för att driva fram ett ärende. Det är inte tillräckligt att förundersökningsledaren utfärdar direktiv. Denne måste också följa upp och bevaka att direktiven följs. Jag vill med anledning av GG:s ifrågasättande av en påminnelses reella effekt understryka att undersökningsledaren har ansvar för att utredningen bedrivs effektivt. Om en eller ett par påminnelser inte får önskad effekt måste förundersökningsledaren vidta andra åtgärder i syfte att driva utredningen framåt. Vilka åtgärder som i så fall blir aktuella beror självfallet på vad saken gäller. I vissa fall kan det vara tillräckligt med en personlig hänvändelse till utredningsmannen eller dennes chef medan problemet i andra fall bör föras upp på en högre nivå inom åklagarväsendet. Se vidare JO 2003/04 s. 82 om hur man lämpligen bör förfara när polisen inte har möjlighet att bifalla en begäran från åklagaren om utredningshjälp.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta kritik mot såväl polismyndigheten som mot BB för handläggningen av den aktuella förundersökningen.

text: Ärendet avslutas.


title: Fråga om hur helg- och planeringsdagar påverkar skyldigheten att erbjuda tid på förskola för barn till arbetslösa eller föräldralediga

sammanfattning: Av 8 kap. 6 § skollagen framgår att barn till arbetslösa eller föräldralediga ska erbjudas förskola under minst tre timmar per dag eller 15 timmar i veckan. Hur den tid som ska erbjudas ska förläggas under veckan är inte reglerat utan avgörs av den kommun som organiserar verksamheten. Enligt 8 kap. 3 § skollagen finns det inte någon skyldighet att erbjuda förskola i samband med större helger. Verksamheten kan också i viss mån behöva hållas stängd enstaka dagar under året för planeringsdagar. I de fall en kommun erbjuder förskola tre timmar per dag utgår således skyldigheten att erbjuda vistelse på förskolan vid helg- eller planeringsdagar. Detsamma bör enligt chefsJO gälla för en kommun som i stället valt att erbjuda fler timmar under ett färre antal veckodagar när dessa veckodagar sammanfaller med helg- eller planeringsdagar. ChefsJO konstaterar att det sagda utgör minimikrav. En kommun kan besluta om längre vistelsetider och en annan och mer generös ordning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Limabacka förskola i Varbergs kommun. Han anförde sammanfattningsvis följande.

text: Syskonet till det barn som han är föräldraledig med har rätt till förskola 15 timmar per vecka eller tre timmar per dag. Limabacka förskola vill att dessa timmar förläggs till tre dagar per vecka tisdag till torsdag. När en planeringsdag eller en helgdag infaller på någon av dessa dagar erbjuds barnet inte förskola någon av de andra dagarna samma vecka. Han har vid sådana tillfällen själv ändrat dag i förskolans digitala schemaläggningsverktyg, men barnet har då nekats att vara på förskolan den dagen. Han anser att förskolan alltid ska erbjuda 15 timmar per vecka och erbjuda alternativa dagar när vistelsedagar faller bort.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Förskole- och grundskolenämnden i Varbergs kommun. I sitt yttrande anförde nämnden bl.a. följande.

text: Anmälarens barn har en placering på förskolan enligt

text: 8 kap. 6 § skollagen (2010:800)

text: och har ett grundschema registrerat som avser tisdag till torsdag kl. 09:00–14:00. Vid planeringsdagar har barn med dessa placeringar fortsatt rätt till förskola, men förskolan har utifrån framför allt barnperspektivet önskemål om att de vårdnadshavare som inte har behov av omsorg den aktuella dagen väljer en annan dag den aktuella veckan. På en planeringsdag är det begränsat med personal och utifrån det och barnperspektivet har förskolan uppmanat vårdnadshavare med ”15-timmarsbarn” att ha en dialog med förskolan om vilken dag som kan vara lämplig att välja i stället. I det aktuella ärendet har förskolan upplevt det svårt att ha en dialog med vårdnadshavaren. Anmälaren har i stället för att föra en dialog med förskolans personal frångått registrerat grundschema och på eget initiativ lagt in tillfälliga justeringar i förskolans digitala schemaläggningsverktyg. Det har gällt både vid planeringsdagar och vid röda dagar. Anmälaren har inte nekats tid i förskolan på grund av en planeringsdag, utan förskolan har önskat ha en dialog i förväg. I nämndens riktlinjer för bl.a. förskola anges att i det fall vårdnadshavare har behov av förskola på en planeringsdag ska det meddelas verksamheten senast tre veckor före planeringsdagen.

text: Veckor där det infaller röda dagar är personalens arbetsschema inte lika omfattande som vanliga veckor. Barnens vistelsetimmar styr pedagogernas schema och det är mer pedagogtätt de dagar då flest barn är på plats. Om en röd dag infaller mitt under en arbetsvecka så flyttas inte pedagogernas arbetstimmar, utan de är lediga då. Det blir alltså inte mer pedagogtätt de andra dagarna den veckan.

text: Utgångspunkten vid en placering enligt

text: 8 kap. 6 § skollagen

text: är en vistelsetid om minst tre timmar per dag eller 15 timmar i veckan året om. Denna rättighet är dock inte uttömmande på sådant sätt att ytterligare dagar alltid ska erbjudas om dagar faller bort. Omfattningen av vistelsetid en specifik vecka kan påverkas av exempelvis röda dagar, om arbetande vårdnadshavare tar semester på schemalagd dag eller om det aktuella barnet blir sjukt. Förskole- och grundskolenämnden anser att aktuell vårdnadshavare har erbjudits vistelsetid i enlighet med

text: 8 kap. 6 § skollagen

text: AA kommenterade yttrandet.

text: JO har även tagit del av förskole- och grundskolenämndens riktlinjer för bl.a. förskola. I dessa anges att om ett barn har behov av tillsyn under en dag då förskolan håller stängt för planering och kompetensutveckling ska det meddelas verksamheten senast tre veckor i förväg.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 8 kap. 5 § skollagen

text: ska barn från och med ett års ålder erbjudas förskola i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov på grund av familjens situation i

text: övrigt. I förarbetsuttalanden till motsvarande äldre reglering anges att förskoleverksamhet i första hand bör tillhandahållas i sådan omfattning att föräldrarna kan sköta sina arbeten eller studier. Vidare anges att det i viss mån får accepteras att verksamheten kan behöva hållas stängd enstaka dagar under året för personalplanering och liknande, men att sådana problem i allmänhet bör kunna lösas utan att verksamheten behöver stängas (se

text: prop. 1993/94:11 s. 33

text: ). JO har i ett beslut från 2001 uttalat att det givetvis är angeläget att kommunen strävar efter att förlägga sådana dagar på ett sådant sätt att inte hela verksamheten behöver stängas, men att kommunen i vart fall måste kunna erbjuda godtagbara alternativ för barntillsynen under de aktuella dagarna (se JO:s beslut den 19 november 2001, dnr

text: År 2001 infördes en skyldighet att erbjuda barn vars föräldrar är arbetslösa förskola och 2002 infördes samma skyldighet för barn vars föräldrar är föräldralediga enligt

text: föräldraledighetslagen (1995:584)

text: för vård av annat barn. Dessa barn ska enligt

text: 8 kap. 6 § skollagen

text: från och med ett års ålder erbjudas förskola under minst tre timmar per dag eller 15 timmar i veckan. Det främsta skälet för bestämmelsen är barnets eget behov av det som förskoleverksamheten kan erbjuda som ett komplement till hemmet – pedagogisk stimulans för utveckling och lärande, tillgång till en barngrupp där positiva relationer mellan barnen och mellan barn och vuxna kan utvecklas, en miljö utformad och utrustad för barns utveckling, lek och lärande. När det gäller arbetslösa syftar bestämmelsen också till att möjliggöra för föräldrar att söka arbete på ett effektivt sätt. (Se

text: prop. 1999/00:129 s. 22

text: f.)

text: Förskola behöver dock enligt

text: 8 kap. 3 § skollagen

text: inte erbjudas under kvällar, nätter, veckoslut eller i samband med större helger. Med uttrycket "i samband med större helger" avses såväl allmänna helgdagar utöver söndagar som nyårsafton, midsommarafton och julafton (se

text: prop. 2009/10:165 s. 711

text: Bedömning

text: Förevarande förskola är kommunal varför jag i det följande hänför mig till förskolor med sådan huvudman.

text: Barn, vars föräldrar är arbetslösa eller föräldralediga för vård av annat barn, ska som nämnts erbjudas förskola under minst tre timmar per dag eller 15 timmar i veckan. De angivna tiderna utgör ett minimikrav och en kommun kan besluta om längre vistelsetider.

text: Hur den tid som ska erbjudas ska förläggas under veckan är inte reglerat och det är därför upp till den kommun som organiserar verksamheten att avgöra detta. Det är således kommunen som i slutänden bestämmer hur erbjudandet ska se ut. Om kommunen begränsar sitt åtagande till minimikravet kan den välja mellan att antingen erbjuda tre timmar per dag under en vecka eller 15 timmar i veckan förlagda på annat sätt.

text: Skälen för införandet av alternativet om 15 timmar i veckan har inte berörts i förarbetena till lagstiftningen. Under en normalvecka är det alternativet i tid räknat likvärdigt med alternativet om tre timmar om dagen. Enligt min mening kan alternativet om 15 timmar i veckan inte förstås på något annat sätt än att det endast syftar till att möjliggöra erbjudande om fler timmar under ett färre antal veckodagar. Eftersom planering för och anpassning av personalgruppen måste göras i förhållande till dagar – och tider under dagar – då det finns fler barn än annars på förskolan, måste vistelsetiden förläggas till vissa i förväg bestämda vistelsedagar.

text: Mot bakgrund av syftet med alternativet om 15 timmar i veckan och den planering som krävs, finns det inte anledning att bedöma det alternativet på ett annat sätt än alternativet om tre timmar per dag när det kommer till frågan om vilken betydelse helg- och planeringsdagar kan få för kommunens skyldighet. Det är även angeläget att omfattningen av en kommuns skyldighet enligt minimikravet inte märkbart påverkas av det alternativ som den väljer att erbjuda.

text: Enligt

text: 8 kap. 3 § skollagen

text: finns det inte någon skyldighet för en kommun att erbjuda förskola i samband med större helger. Om en vecka innehåller en eller flera sådana dagar utgår alltså skyldigheten för kommunen att erbjuda tre timmar förskola de dagarna. Av skäl jag anfört ovan bör detsamma gälla för kommuner som i stället valt att erbjuda fler timmar under ett färre antal veckodagar när dessa veckodagar sammanfaller med helgdagar.

text: I äldre förarbeten anges som nämnts att det i viss mån får accepteras att verksamheten kan behöva hållas stängd enstaka dagar under året för personalplanering och liknande. Om en vecka innehåller en eller flera sådana dagar utgår alltså skyldigheten för kommunen att erbjuda tre timmar på förskolan de dagarna. Detta bör, av skäl som jag angett ovan, även gälla för kommuner som i stället valt att erbjuda fler timmar under ett färre antal veckodagar när dessa veckodagar sammanfaller med sådana planeringsdagar.

text: Det kan följaktligen inte krävas att andra vistelsedagar ska erbjudas en vecka när planerade vistelsedagar sammanfaller med helg- eller planeringsdagar för att skyldigheten enligt

text: 8 kap. 6 § skollagen

text: ska anses vara uppfylld.

text: Det tidigare nämnda JO-beslutet från 2001 om barntillsyn under planeringsdagar avser barn som ska erbjudas förskola i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov på grund av familjens situation i övrigt. När det gäller barn till arbetslösa eller föräldralediga är i stället behovet av förskola främst motiverat av pedagogisk stimulans och tillgång till en barngrupp där positiva relationer mellan barnen och mellan barn och vuxna kan utvecklas. Det rimmar mindre väl med detta syfte att erbjuda dessa barn att under enstaka dagar vistas på för dem främmande förskolor. Enligt min mening kan skyldigheten att

text: erbjuda godtagbara alternativ vid planeringsdagar inte sträckas ut till att även gälla barn till arbetslösa eller föräldralediga.

text: Det jag nu har sagt utgör minimikrav för kommuner. Det står naturligtvis en kommun fritt att besluta om en annan och mer generös ordning, likt den vid förevarande förskola. Jag har inga invändningar mot de krav på framförhållning som beskrivs i nämndens yttrande.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Maria Östling har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

title: Allvarlig kritik mot Sveriges ambassad i Amman för handläggningen av en begäran om biträde med utredning

sammanfattning: AA levde och arbetade i Sverige med permanent uppehållstillstånd. Efter det att Migrationsverket, genom Sveriges ambassad i Amman, fått uppgift från det jordanska utrikesministeriet om att AA var jordansk medborgare återkallade verket hans uppehållstillstånd och beslutade att han skulle utvisas till Jordanien. Polismyndigheten i Stockholms län, som ansvarade för verkställigheten av utvisningsbeslutet, ansåg inte att beslutet kunde verkställas på befintligt underlag. Polismyndigheten begärde därför biträde med utredning av Sveriges ambassad i Amman. Trots flera förfrågningar och upprepade påminnelser från polismyndighetens sida har ambassaden under drygt ett och ett halvt års tid inte lämnat något svar som fört ärendet framåt. AA har genom ambassadens bristfälliga handläggning försatts i en mycket svår situation. För detta får ambassaden allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål på hanteringen av hans verkställighetsärende. Han var kritisk till den långa handläggningstiden och anförde huvudsakligen följande.

text: I april 2011 fastslog Förvaltningsrätten i Stockholm, migrationsdomstolen, att hans permanenta uppehållstillstånd i Sverige skulle återkallas och att han skulle utvisas till Jordanien. Ärendet överlämnades i september 2011 till Polismyndigheten i Stockholms län för verkställighet av utvisningsbeslutet. Vid tidpunkten för anmälan till JO, den 31 juli 2012, hade polismyndigheten ännu inte lyckats verkställa beslutet. – Den senfärdiga handläggningen har drabbat honom hårt. Sedan hans uppehållstillstånd återkallades har han bl.a. inte fått arbeta.

text: Utredning

text: Handlingar och muntliga upplysningar hämtades in från Polismyndigheten i Stockholms län, gränspolisavdelningen. Därefter anmodades Utrikesdepartementet att yttra sig över Sveriges ambassads i Amman hantering av AA:s ärende samt gränspolisens förfrågan. Utrikesdepartementet, som inhämtade ett underyttrande från ambassaden, lämnade sitt remissvar till JO den 30 oktober 2012. Yttrandet

text: kompletterades den 22 november 2012. Ytterligare uppgifter inhämtades därefter från gränspolisen.

text: Bakgrund I april 2009 upprättades vid Sveriges ambassad i Amman en promemoria med titeln Rutiner kring verkställigheter till Jordanien och Västbanken. I promemorian anförs såvitt här är aktuellt följande.

text: Den 31 juli 1988 avsade sig Jordanien formellt Västbanken. Detta innebär att palestinier som bodde på Västbanken under perioden februari 1954– juli 1988 var också jordanska medborgare. Men i och med Jordaniens tillbakadragande från Västbanken i juli 1988 försvann möjligheten för de palestinier som fortsatte att bo på Västbanken att behålla sitt jordanska medborgarskap. Jordanien drog alltså tillbaka medborgarskap för denna grupp. Jordanien har allt sedan den 31 juli 1988 då alla administrativa band med Västbanken upphörde, utfärdat jordanska resedokument för Västbankspalestinier utan s.k. nationellt id-nummer, med en giltighetstid på fem år, (liknande dokument fast med en giltighetstid på två år utfärdas till palestinier från Gaza sedan 1967). Personer med ett jordanskt resedokument utan nationellt id-nummer är inte jordanska medborgare men har rätt att vistas i Jordanien. Jordanien anses utfärda dessa resedokument av rent humanitära skäl för att underlätta för palestinier att kunna resa. De palestinier som bor på Västbanken eller Gaza har ingen rätt att vistas i Jordanien utan tillstånd. Enligt information från jordanska inrikesministeriet kan en utländsk kvinna som är gift med en jordansk man erhålla uppehållstillstånd i landet i stort sett per automatik. Däremot måste en utländsk man som är gift med en jordansk kvinna först visa för myndigheterna att han kan försörja familjen innan han kan erhålla uppehållstillstånd i landet. Barn till jordansk far får automatisk jordansk medborgarskap medan barn födda av jordansk mor och en palestinsk far, kan ej erhålla jordanskt medborgarskap. En person av palestinskt ursprung som har jordanskt medborgarskap, vilket det jordanska nationella id-numret indikerar, är medborgare i Jordanien.

text: Verkställigheter till Jordanien

text: Personer med palestinska resedokument (PA-pass) är inte jordanska medborgare och kan inte sändas tillbaka från Sverige till Jordanien efter ett utvisningsbeslut. En person som är innehavare av ett palestinskt resedokument är enligt jordanska inrikesministeriet likställd med varande palestinier och denne kan därför inte verkställas till Jordanien utan bör i stället sändas tillbaka till Västbanken eller Gaza. Personer med ett jordanskt resedokument utan s.k. nationellt id- nummer som Jordanien utfärdar till palestinier från Västbanken och Gaza kan sändas tillbaka till Jordanien enbart under förutsättningen att resedokument fortfarande är giltigt. Om ett sådant resedokument har gått ut finns det möjligheter för innehavaren att ansöka om en förlängning på jordanska ambassaden i utlandet. En sådan ansökan om förlängning skickas till inrikesministeriet i Jordanien för beslut. Om personen som skall sändas tillbaka till Jordanien inte är villig att förlänga sitt jordanska resedokument eller om det inte finns några möjligheter till det, kan ambassaden i Amman via begäran från Migrationsverket eller polismyndigheten skicka en formell begäran till jordanska utrikesministeriet att ta tillbaka den utvisade. Enligt de kontakter ambassaden talat med inom det jordanska inrikesministeriet är en sådan process ganska tidskrävande och leder oftast till att personen nekas återresa till Jordanien, speciellt om denne varit utrest i över fyra år.

text: Personer med ett s.k. nationellt id-nummer är medborgare i Jordanien och kan sändas tillbaka till Jordanien. [– – –] En jordansk medborgare som aktivt sökt och erhållit PA-pass skall i enlighet med jordansk lagstiftning avsäga sig sitt jordanska medborgarskap. Den jordanska medborgarskapslagstiftningen tillåter inte att en person uppbär två arabiska medborgarskap. Om en person underlåter att informera de jordanska myndigheterna men de jordanska myndigheterna på annat sätt informeras om att personen erhållit ett PA-pass, kommer de automatiskt att dra tillbaka det jordanska medborgarskapet. Enligt information från det jordanska inrikesministeriet kommer en jordansk medborgare som skickas tillbaka till Jordanien och som vid ankomst visar upp ett PA-pass för de jordanska myndigheterna att behandlas som en palestinier och inte jordanier och kommer därmed inte att accepteras inresa i Jordanien. Promemorian delgavs Migrationsverket år 2009. Gränspolisen har också haft tillgång till promemorian i det nu aktuella ärendet. Ärendet AA, som är född 1987, beviljades i augusti 2006 permanent uppehållstillstånd i Sverige som varande statslös palestinier från Västbanken. I samband med att hans familj ansökte om uppehållstillstånd i Sverige framkom uppgifter om att AA kunde vara jordansk medborgare. Med anledning av dessa uppgifter väckte Migrationsverket frågan om återkallelse av hans permanenta uppehållstillstånd och utvisning. När frågan om AA:s medborgarskap väcktes skickade Migrationsverket en förfrågan, daterad den 26 januari 2010, till Sveriges ambassad i Amman. Av handlingen, som ingetts i ärendet av Utrikesdepartementet, framgår bl.a. att verket lämnade personuppgifter om AA samt om kända familjemedlemmar. Verket upplyste också att AA:s palestinska resedokument fanns tillgängliga i ett för Migrationsverket och ambassaderna gemensamt ärendehanteringssystem samt framförde att verket önskade information om huruvida AA, i likhet med sin familj, innehade jordanskt medborgarskap. Ambassaden vidarebefordrade denna fråga den 28 januari 2010 i en note no. 20/2010 till de jordanska myndigheterna samtidigt som man upplyste om AA:s födelsedatum och om hans föräldrars namn och jordanska, nationella identitetsnummer. Det finns ingen anteckning om att kopior av AA:s palestinska resedokument bifogades eller att de jordanska myndigheterna på annat sätt upplystes om dessa. Ambassadens förfrågan besvarades den 11 mars 2010 av det jordanska utrikesministeriet som förklarade att AA var jordansk medborgare och hade ett nationellt, närmare angivet, identitetsnummer.

text: Denna upplysning kom att ligga till grund för Migrationsverkets beslut den 19 augusti 2010 att återkalla AA:s permanenta uppehållstillstånd och att utvisa honom till Jordanien. AA överklagade beslutet. Under processen vid migrationsdomstolen åberopade AA ett intyg från den jordanska ambassaden i Berlin i vilket det angavs att han, eftersom han innehade palestinska resedokument, endast kunde erhålla ett tillfälligt jordanskt pass, utan nationellt identitetsnummer. Domstolen, som inte ansåg att intyget gav anledning att ifrågasätta uppgifterna från det jordanska utrikesministeriet, avslog överklagandet. Migrationsöverdomstolen

text: meddelade inte prövningstillstånd. Efter det att beslutet vunnit laga kraft överlämnades ärendet den 4 augusti 2011 enligt

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen (2005:716)

text: till gränspolisen för verkställighet.

text: Eftersom AA innehade palestinska resedokument gjorde polismyndigheten bedömningen att utvisningsbeslutet inte kunde verkställas med mindre än att AA uppvisade ett jordanskt pass, alternativt att gränspolisen företedde en officiell handling från jordanska myndigheter som utvisade att AA skulle tas emot som jordansk medborgare. I annat fall skulle AA endast släppas in i landet för vidare transport till Västbanken.

text: Den 10 oktober 2011 tillskrev polismyndigheten Sveriges ambassad i Amman och bad ambassaden att kontakta jordanska myndigheter och be om en officiell handling, som bekräftade att AA var välkommen till Jordanien som medborgare. I skrivelsen upplyste polismyndigheten om att AA enligt tidigare lämnade uppgifter var jordansk medborgare med visst identitetsnummer, att han innehade palestinska resedokument och att han fått besked bl.a. från den jordanska ambassaden i Berlin om att han kunde få visering till Jordanien men att han inte fick bosätta sig där. Polismyndigheten tillskrev Migrationsverket den 13 oktober 2011 och upplyste om sin begäran samt uppgav att de upplysningar Sveriges ambassad i Amman lämnat i sitt tidigare brev inte räckte för att AA skulle tas emot av Jordanien.

text: AA vände sig därefter på nytt till den jordanska ambassaden i Berlin och fick den 21 oktober 2011 till svar att han inte var jordansk medborgare. Svaret skickades över till Sveriges ambassad i Amman den 31 oktober 2011.

text: I november och december 2011 tog polismyndigheten telefonkontakt med den svenska ambassaden för att förhöra sig om handläggningen av myndighetens begäran. Ambassaden uppgav att den skulle återkomma. Polismyndigheten skickade därefter påminnelser om sin begäran den 3 februari, 10 februari, 20 mars, 10 maj, 30 maj och 20 juni 2012. I dessa framhöll polismyndigheten att AA inte hade något emot att resa till Jordanien, under förutsättning att han fick besked om att han blev mottagen som jordansk medborgare. Det poängterades även att situationen för AA var ansträngd i Sverige eftersom han inte fick arbeta men hade skulder att betala. I några av skrivelserna till ambassaden angav polismyndigheten felaktigt att AA varit i kontakt med den jordanska ambassaden i Bonn i stället för, rätteligen, i Berlin.

text: Sveriges ambassad i Amman skickade den 10 juni 2012 en note till det jordanska utrikesministeriet. I denna angavs att utrikesministeriet tidigare uppgett att AA var jordansk medborgare med visst identitetsnummer, men att AA nu fått uppgift från den jordanska ambassaden i Bonn (se ovan, JO:s anm.) att han inte fick återvända till Jordanien för att bosätta sig där om inte ett officiellt dokument utfärdades för honom. Någon uppgift om att AA innehade palestinska resedokument lämnades inte. Noten avslutades med följande begäran.

text: The Embassy of Sweden requests the Ministry´s kind assistance in addressing the concerned authorities to give permission for the return of Mr [AA] to the Hashemite Kingdom of Jordan and if necessary give permission for the issuance of necessary travel documents for him. [– – –] Den 24 juni 2012 inkom svar från det jordanska utrikesministeriet, som meddelade att AA kunde kontakta närmaste jordanska ambassad för utfärdande av resehandling. I svaret angavs följande. The Ministry has the honour to inform the Embassy that there is no Embassy for The Hashemite Kingdom of Jordan in the city of Bonn/Germany. The above mentioned [AA] can contact the nearest Jordanian Embassy to issue a passport. Skrivelsen innehöll inget besked i frågan om AA var jordansk medborgare. Polismyndigheten delgavs svaret tillsammans med utrikesministeriets note och ambassadens fria översättning därav samma dag.

text: Av de upplysningar ambassaden lämnat till Utrikesdepartementet, inom ramen för det här aktuella ärendet, framgår bl.a. följande. Under 2011 beslutade departementet att dra in den befintliga migrationshandläggartjänsten på ambassaden per den 1 september 2011. Detta skedde trots att ambassaden på ett tidigt stadium hade påpekat, att en indragning av tjänsten skulle medföra att ambassaden inte längre skulle kunna assistera Migrationsverket och polisen i samma utsträckning som tidigare. Den ökade arbetsbörda som detta innebar i en redan ansträngd arbetssituation fick till konsekvens att polisens begäran i AA:s fall inte kunde behandlas när den inkom. I april 2012 återinrättades migrationshandläggartjänsten. Ambassaden har idag åter den kompetens och personalstyrka som behövs för att denna kategori av ärenden ska kunna handläggas snabbt och effektivt.

text: Beträffande hanteringen av AA:s ärende uppgav ambassaden sammanfattningsvis att noter hade erhållits från det jordanska utrikesministeriet både 2010 och 2012, av vilka det framgick att AA var jordansk medborgare och att han – för att medges återresa till Jordanien – skulle kontakta närmaste jordanska ambassad för utfärdande av passhandling.

text: Utrikesdepartementet (rättschefen BB) redovisade följande bedömning. I detta fall tog det åtta månader innan ambassaden vidtog någon åtgärd i anledning av polisens begäran om biträde. Detta synes ha berott på ett förbiseende hos ansvariga tjänstemän som enligt ambassaden kan förklaras av den då mycket ansträngda personalsituationen. Oavsett personalläge måste emellertid alltid tillses att verksamheten organiseras på sådant sätt att ambassaden förmår fullgöra sina grundläggande uppgifter. Kompletterande uppgifter om handläggningen efter juni 2012 inhämtades därefter från polismyndigheten, som upplyste följande. I augusti 2012 tillskrev gränspolisen den jordanska ambassaden i Berlin och bad ambassaden att utfärda ett pass för AA. Till skrivelsen fogades det dokument som erhållits från det jordanska utrikesministeriet i juni 2012. Polismyndigheten informerade även ambassaden om de upp-

text: lysningar det jordanska utrikesministeriet tidigare hade lämnat om AA:s medborgarskap och hans nationella identitetsnummer. Gränspolisen fick i september 2012 till svar att AA inte hade något jordanskt nationellt identitetsnummer. Något jordanskt pass utfärdades därför inte. Härefter skickades en skrivelse enligt

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: till Migrationsverket i vilken gränspolisen begärde anvisningar om hur verkställighet skulle ske. I november 2012 meddelade Migrationsverket att det enligt verkets bedömning inte förelåg hinder mot att verkställa det lagakraftvunna utvisningsbeslutet. I beslutet angavs att det inte fanns någon anledning för verket att ifrågasätta de uppgifter som tidigare lämnats av de jordanska myndigheterna om AA:s medborgarskap. I anledning av detta tillskrev gränspolisen återigen Sveriges ambassad i Amman och bad ambassaden att på nytt kontakta jordanska myndigheter för att få besked om AA:s medborgarskap. Skrivelsen till ambassaden skickades i slutet av december 2012 eller början av januari 2013. Ambassaden uppgav att ärendet skulle hanteras skyndsamt. I början av maj 2013 skickade gränspolisen en påminnelse till ambassaden. Den 13 juni 2013 hade något svar från ambassaden ännu inte erhållits.

text: Rättslig reglering

text: Migrationsverket har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Om den som ska utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighets medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet kan Migrationsverket lämna över utvisningsärendet till polismyndigheten för verkställighet. (Se

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: Beslut om utvisning ska verkställas snarast möjligt (

text: 12 kap. 15 § utlänningslagen

text: , i dess lydelse före den 1 maj 2012).

text: Om Migrationsverket beslutat att lämna över ansvaret för verkställigheten till polismyndigheten kan ärendet inte återlämnas. Polismyndigheten ska dock underrätta Migrationsverket om den inte kan verkställa beslutet, om den behöver ytterligare besked eller om det finns hinder mot verkställigheten. Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar eller vidta andra åtgärder. Om det kommer fram nya omständigheter, som innebär att det finns hinder mot verkställighet, kan Migrationsverket inhibera verkställigheten eller bevilja tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd. (Se

text: prop. 1997/98:173 s. 63

text: och

text: kap.

text: 18 §§

text: utlänningslagen

text: Av

text: 7 a § förordningen (1992:247)

text: med instruktion för utrikesrepresentationen följer att ambassader ska biträda Migrationsverket och polismyndigheter med utredning i ärenden enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen.

text: Bedömning

text: Migrationsverkets lagakraftvunna beslut om att utvisa AA till Jordanien grundas på uppgiften från det jordanska utrikesministeriet om att han är jordansk medborgare. I efterhand kan man konstatera att de jordanska myndigheterna knappast hade

text: lämnat detta besked om Sveriges ambassad i Amman i januari 2010 hade informerat dem om att AA innehade palestinska resedokument. Det är oklart varför ambassaden inte vidarebefordrade samtliga uppgifter om AA till de jordanska myndigheterna. – Här lades enligt min mening grunden för de verkställighetsproblem som därefter drabbat AA.

text: När det sedan gäller ambassadens handläggning av polismyndighetens begäran om biträde med utredning för att säkerställa verkställighet av beslutet framgår följande.

text: Trots upprepade påminnelser från polismyndighetens sida, i vilka ärendets angelägenhetsgrad framhölls, tog det åtta månader innan ambassaden vidtog några åtgärder med anledning av polismyndighetens begäran. Ambassaden har förklarat den långa handläggningstiden med bristen på resurser och påpekat att det var Utrikesdepartementets beslut att dra in migrationshandläggartjänsten. Av utredningen framgår att det var först sedan migrationshandläggartjänsten återinrättades som ambassaden påbörjade behandlingen av polismyndighetens begäran. Att, med hänvisning till resursbrist, helt upphöra med handläggningen av en viss ärendekategori är inte acceptabelt. Det åligger naturligtvis ambassaden att prioritera bland sina uppgifter. Ambassaden kan därvid inte helt prioritera bort en författningsreglerad arbetsuppgift. Det inträffade ter sig än allvarligare när, som i detta ärende, den bortprioriterade frågan har mycket stor betydelse för den enskilde.

text: När ambassaden i juni 2012 väl agerade och skickade en förfrågan till de jordanska myndigheterna utelämnades återigen uppgiften om AA:s palestinska resedokument, trots att det vid denna tidpunkt stod klart att AA hade visat upp dessa för bl.a. den jordanska ambassaden i Berlin och att det var anledningen till att den jordanska ambassaden inte ansåg honom vara jordansk medborgare. Jag har inte kunnat finna någon rimlig förklaring till den svenska ambassadens handläggning.

text: Klart är vidare att ambassaden, när den fick svaret från de jordanska myndigheterna, borde ha insett att man inte fått svar på polismyndighetens fråga om AA skulle tas emot som jordansk medborgare. Det framgår med all önskvärd tydlighet att svaret från det jordanska utrikesministeriet bygger på ett missförstånd och att det inte på något sätt förde ärendet framåt. Att ambassaden inte uppmärksammade detta utan endast vidarebefordrade svaret till polismyndigheten är anmärkningsvärt och fördröjde ärendets handläggning avsevärt.

text: Det är också ytterst förvånande att polismyndighetens senaste förfrågan vid årsskiftet 2012/2013 ännu inte har besvarats trots att ambassaden, enligt egen uppgift, numera har den kompetens och personalstyrka som behövs för att handlägga ärenden snabbt och effektivt samt dessutom har uppgett att det aktuella ärendet skulle hanteras skyndsamt.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att ambassadens hantering av AA:s ärende har varit behäftad med flera allvarliga brister. Detta har fått till följd att AA hamnat i en mycket svår situation. För den bristfälliga handläggningen förtjänar ambassaden allvarlig kritik. Jag förutsätter att ambassaden ser över rutinerna för hur denna typ av ärenden handläggs och försäkrar sig om att handläggarna har erforderlig kompetens och skicklighet för arbetsuppgifterna. För att så sker har även Utrikesdepartementet ett ansvar.

text: Med anledning av vad som framkommit i ärendet har jag övervägt att inleda ett tillsynsärende mot Migrationsverket. Jag nöjer mig dock med att översända detta beslut för kännedom och de eventuella åtgärder som verket finner påkallade.


nyckelord:
Allmänna val
Häkte
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Kriminalvårdsmyndigheten Gävle, häktet Gävle, om möjligheten för intagna att rösta vid allmänna val

text: Anmälan

text: AA har klagat på att häktade som var placerade i polisens arrestlokaler i Sandviken inte haft möjlighet att rösta vid de allmänna valen 2002.

text: Utredning

text: Anmälan har remitterats till Kriminalvårdsmyndigheten Gävle, varvid det har angivits att yttrandet skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit för att bereda häktade som var placerade i polisens arrestlokaler möjlighet att rösta vid valet. Myndigheten har, genom kriminalvårdschefen BB, anfört bl.a. följande (en bilaga som fogats till remissvaret har uteslutits här).

text: – – – Av

text: 14 kap. 2 § vallagen (1997:157)

text: framgår att intagna i häkte får lämna sin valsedel genom bud. Enligt Kriminalvårdsstyrelsens skrivelse till kriminalvårdsmyndigheterna angående poströstning vid kriminalvårdsanstalter och häkten i samband med valet år 2002 ankommer det på den lokala kriminalvårdsmyndigheten att informera de intagna om möjligheten att poströsta genom bud och att ordna de praktiska förutsättningarna för detta. I kriminalvårdsinspektör CC:s yttrande finns en redogörelse för vilka möjligheter intagna i häktet Gävle respektive intagna placerade i polisens arrestlokaler har haft att rösta i samband med valet år 2002. Kriminalvårdsmyndigheten Gävle beklagar att de intagna som var placerade i polisens arrestlokaler inte har erhållit den information som myndigheten enligt Kriminalvårdsstyrelsens skrivelse skulle ha lämnat till dem. Kriminalvårdsinspektör CC. har uppgett att eventuella intagna placerade i polisens arrestlokaler inför kommande val kommer att få denna information.

text: I en promemoria som har bilagts remissvaret har kriminalvårdsinspektören CC. anfört bl.a. följande.

text: – – – På häktet Gävle anordnades särskild röstmottagning av valnämnden den 9 september 2002. Kriminalvårdsstyrelsen har utgivit en skrift rörande poströstning daterad den 27 augusti 2002. Där konstateras att om särskild röstmottagning inte är aktuell, ankommer det på den lokala kriminalvårdsmyndigheten att informera de intagna om

text: möjligheten att poströsta genom bud och att anordna de praktiska förutsättningarna för detta. Undertecknad har kontaktat Stig-Åke Johansson som undertecknat skrivelsen för att tydliggöra vad som avses i skrivelsen. Han menar att häktet skulle ha gått ut med allmän information till de intagna t.ex. genom att anslå en skrivelse eller genom att be polisen om hjälp med att sprida informationen. Häktet Gävle har haft en besvärlig platssituation hela hösten 2002. Under veckan innan valet och fram till och med valdagen har häktet haft mellan 8 och 14 häktade som har varit placerade på tre olika polisarrester. Tre häktade var placerade i polisens arrest i Sandviken, två var placerade i polisens arrest i Hudiksvall och fyra häktade var placerade i polisens arrest i Söderhamn under perioden 13 - 16 september. Anordnande av särskild röstmottagning vid dessa platser har inte varit aktuellt. Undertecknad har varit i kontakt med en representant för kommunens valnämnd som uppger att någon sådan inte skulle ha blivit aktuell för polisarrestens räkning. Häktet har inte gått ut med information till de intagna i polisarresterna om möjligheten till poströstning via bud. Undertecknad har via kontakt med närpolischeferna på respektive ort undersökt polisens rutiner vid val. På samtliga enheter svarar man att man inte har någon allmän information till de anhållna om röstning. Om en intagen frågar om och vill rösta får han veta hur han skall gå till väga och polisen hjälper till med detta. Ingen intagen har frågat om att få rösta. De häktade har därför inte heller via polisen fått information. Två intagna som vid tiden för valet var placerade vid polisarresten i Sandviken, och som finns kvar på häktet, har hörts om förhållandena. DD berättar att han inte hade någon tanke på att det var val. Han fick ingen information om att han hade möjlighet att rösta eller hur det i så fall skulle gå till. Han hade inte röstkort med sig. Om han hade informerats om att han hade möjlighet att rösta så skulle han ha lämnat sin röst. EE bekräftar att någon information inte lämnades. Han hade sitt röstkort tillgängligt men är tveksam om han ändå skulle ha röstat. Häktet Gävle skulle enligt Kriminalvårdsstyrelsens skrivelse ha gått ut med information om valet till de häktade. Rutinerna för val är väl fungerande när det gäller intagna på häktet men har p.g.a. den rådande situationen inte fungerat fullt ut till de häktade som tillfälligt placerats i polisarrester. Möjlighet att rösta har dock funnits om den intagne själv frågat efter att få rösta. Häktet kommer att inför kommande val att se till att informera intagna i den ordning som Kriminalvårdsstyrelsen föreskriver.

text: AA har kommenterat remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § regeringsformen

text: har varje svensk medborgare som är eller någon gång har varit bosatt i Sverige samt har uppnått 18 års ålder rösträtt vid val till riksdagen. Bestämmelser om rösträtt vid val till kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige finns i

text: 4 kap.

text: och

text: 3 §§

text: kommunallagen (1991:900)

text: 12 kap.

text: vallagen (1997:157)

text: reglerar vad som skall iakttas vad gäller röstning vid särskilt röstmottagningsställe. I kapitlets 1 § anges att särskild röstmottagning kan anordnas vid bl.a. kriminalvårdsanstalter eller liknande vårdinrättningar eller vårdanstalter. Den centrala valmyndigheten får enligt 2 § bestämma att särskild röstmottagning skall anordnas även på annan plats än som sägs i 1 §. Av 14 kap. 2 § följer att intagna i häkte får lämna sin valsedel genom bud. I 3 § anges att den som yrkesmässigt eller på ett därmed likartat sätt ger väljaren vård eller på annat sätt brukar hjälpa väljaren i personliga angelägenheter får vara bud.

text: Såvitt framgår av utredningen har det inte varit aktuellt att anordna någon särskild röstmottagning för de häktade som var placerade i polisens arrestlokaler i Sandviken. Kvar stod då endast möjligheten att rösta genom bud.

text: För att den som är häktad skall kunna utnyttja sin rätt att rösta krävs att kriminalvårdsmyndigheten har ordnat de praktiska förutsättningarna för detta. Det krävs också normalt att kriminalvårdsmyndigheten informerar de häktade om möjligheten att rösta och om hur röstningen går till för den som är intagen i häkte. En sådan skyldighet får anses följa av regeln i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om myndigheters allmänna serviceskyldighet. Kriminalvårdsstyrelsen (KVS) har i en skrivelse den 27 augusti 2002 (KVS dnr 2002-008254) till samtliga kriminalvårdsmyndigheter angett bl.a. att det ankommer på den lokala kriminalvårdsmyndigheten att informera de intagna om möjligheten att rösta genom bud och att ordna de praktiska förutsättningarna för detta. Av utredningen framgår att de häktade som var placerade i polisens arrestlokaler i Sandviken varken från kriminalvårdsmyndigheten eller polismyndigheten hade fått någon information om möjligheten att rösta genom bud. Kriminalvårdsmyndigheten kan därför inte undgå kritik.

text: Med detta avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Tjänstemän vid Kronofogdemyndigheten har uppträtt olämpligt, bl.a. genom att delge gäldenären, som var lärare, ett beslut på dennes arbetsplats under pågående lektion. Även fråga om kravet på utredning inför ett beslut om löneutmätning

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 september 2007, anförde AA, såvitt här är av intresse, följande.

text: Den 29 september 2005 kom kronoinspektören BB och en kollega till hennes arbetsplats på en skola. De accepterade inte AA:s vädjan att återkomma efter den pågående lektionens slut utan kom in i klassrummet. De ville först lägga upp handlingarna på en bänk men AA visade dem till ett materialrum. Under besöket förlorade AA kontrollen över klassrumssituationen och såg sig nödsakad att avbryta lektionen och sända hem eleverna. Därefter fortsatte diskussionen med tjänstemännen från Kronofogdemyndigheten. Bland annat diskuterades utmätningen av en bil. AA ansåg sig inte ha någon skyldighet att uppge vem hon hade sålt bilen till och var den fanns. BB tog även upp fråga om utmätning av lön. AA fick dock ingen anmodan eller möjlighet att komma in med uppgifter om sin faktiska boendekostnad.

text: Den 3 oktober 2005 beslutade Kronofogdemyndigheten om utmätning i lön. Beslutet grundades bl.a. på en uppskattad boendekostnad som bara var hälften av den faktiska.

text: Kronofogdemyndigheten yttrade sig efter remiss. Här återges endast följande avsnitt av remissvaret.

text: C. Delgivning av utmätning på arbetsplats

text: KFM konstaterar att det aktuella utmätningsbeslutet har delgivits i enlighet med lag. KFM finner dock, utifrån vad som anförts från VIA, att delgivningen inte utförts på ett omdömesgillt sätt. I

text: 3 kap. 1 § första stycket utsökningsförordningen (1981:981)

text: , UF, sägs följande:

text: Kronofogdemyndigheten ska se till att en förrättning inte väcker onödig uppmärksamhet eller annars orsakar svaranden eller annan enskild större olägenhet än som är nödvändigt. KFM vill med skärpa framhålla att vid delgivning på en arbetsplats måste en förrättningsman alltid verka för att åtgärden inte väcker onödig uppmärksamhet eller orsakar den som ska delges större olägenhet än vad som är nödvändigt. KFM finner med beklagande att den aktuella delgivningsförrättningen på klagandens arbetsplats inte står i överensstämmelse med

text: 3 kap. 1 §

text: UF.

text: D. Utmätning i lön

text: Klaganden uppger att utmätning i lön har beslutats utan att hon fått möjlighet att inkomma med uppgift om bostadskostnader. I yttrande från VIA framgår att förrättningsmannen vid delgivningsförrättningen på klagandens arbetsplats nämnt att utmätning i lön kunde bli aktuellt. Klaganden lämnade, på grund av den upprörda stämningen vid delgivningsförrättningen, inte några uppgifter om sina bostadskostnader. Några dagar senare beslutades om utmätning i lön varvid gäldenärens hyra upptogs enligt schablon. Den aktuella utmätningen i lön är numera avslutad. I

text: 7 kap. 7 § utsökningsbalken

text: , UB, framgår att gäldenär ska, innan utmätning i lön meddelas, ges tillfälle att yttra sig om det inte avsevärt skulle fördröja handläggningen. I handboken sid. 147 sägs följande: Innan beslut om utmätning meddelas skall gäldenären beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd fördröjning. Vidare sägs: När en gäldenär bereds tillfälle att yttra sig skall [han] uppmanas att redogöra för sina inkomster, sin försörjningsbörda och de omständigheter i övrigt som har betydelse för målet. Av

text: 7 kap. 5 § andra stycket

text: UB framgår att boendekostnad är den enda kostnad som KFM enligt lag är skyldig att lägga till normalbeloppet. Denna skyldighet medför att KFM måste vinnlägga sig om att utreda gäldenärens bostadskostnad. Om bostadskostnaden inte går att utreda kan KFM beräkna kostnaden med utgångspunkt från kostnadsläget på orten s.k. schablonhyra. KFM vill understryka vikten av att en förrättningsman verkligen tar sig tid att utreda en gäldenärs ekonomiska situation och då särskilt bostadskostnaden. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 8 maj 2008 anförde JO Cecilia Nordenfelt i huvudsak följande.

text: Delgivning på arbetsplatsen

text: Den 29 september 2005 infann sig två tjänstemän från Kronofogdemyndigheten på AA:s arbetsplats. Avsikten tycks i första hand ha varit att delge AA beslutet om utmätning av bilen, men även andra frågor förefaller ha diskuterats.

text: AA har i sin anmälan lämnat en tämligen detaljerad redogörelse för händelseförloppet och bl.a. anfört att hon känt sig kränkt. Kronofogdemyndigheten har delvis tillbakavisat AA:s kritik. Det går knappast att i detalj få klarhet i vad som egentligen hänt. Mot bakgrund av stadgandet i

text: 3 kap. 1 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: anser jag mig dock kunna uttala att det var

text: ytterst olämpligt av förrättningsmännen att uppsöka AA, som arbetade som lärare, under pågående lektion.

text: Utmätning av lön

text: Jag instämmer i Kronofogdemyndighetens uppfattning om vikten av att en förrättningsman utreder gäldenärens ekonomiska situation, särskilt bostadskostnaden, innan ett beslut om utmätning av lön fattas. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet gjordes utredningen först efter det att utmätningsbeslutet hade fattats.