avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Västervik Norra, om ifrågasatt kamerabevakning vid kroppsbesiktning i samband med att intagna skrivs in i anstalten m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 11 mars 2019 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Västervik Norra, och personal där. Han uppgav i huvudsak följande.

text: I samband med att han skulle skrivas in i anstalten blev han tvingad att klä av sig naken framför en kamera. När han sa att han inte ville det sa tjänstemannen i en hård och bestämd ton att han i sådant fall skulle bli placerad i isolering. Samma tjänsteman tappade också bort samtliga de personliga tillhörigheter som han hade med sig till anstalten förutom en vinterjacka. Han vill ha skadestånd för att han tvingades till den förnedring det innebar att klä av sig framför en kamera. Han vill även ha ersättning för de förlorade ägodelarna.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa muntliga uppgifter från Kriminalvården och Kriminalvårdens beslut den 26 mars 2019 i fråga om ersättning för personliga tillhörigheter.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Öst, genom tf. regionchefen, följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från BB, kriminalvårdschef för VO Västervik vari anstalten Västervik Norra ingår. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit.

text: Omständigheter i ärendet

text: AA ankom till anstalten Västervik Norra, som har säkerhetsklass 2 (1-3), med transport den 28 februari i år. Av placeringsunderlaget framgick att det förelåg en oklar missbruksproblematik avseende narkotika. Inskrivning genomfördes i anstalten. Vid inskrivningen anmodades AA att klä av sig så att inskrivningspersonalen kunde genomföra en ytlig kroppsbesiktning av honom. AA anmodades vidare att lämna urinprov och att ta på sin anstaltens kläder. Personal som medverkade vid inskrivningen har ingen minnesbild av att någon tjänsteman

text: ska ha uttalat ”klä av dig naken […] annars blir det isol”. Personalen upplyste däremot AA om att det var nödvändigt att han följde personalens anvisningar för att inskrivningen skulle kunna slutföras för att AA sedan, som avsett, skulle gå ut på normalavdelning. Av daganteckning i det klientadministrativa systemet, KVR, den 28 februari framgår att information om GDPR lämnades vid ankomsten. Kriminalvården har ett nationellt framtaget material för att informera klienter om hur personuppgifter hanteras inom myndigheten. Anstalten använder det materialet vid inskrivning. Anstalten hanterar inskrivningar såväl vid egen inställelse som efter transport. Vid inpassering i anstalten är tydligt skyltat att kamerabevakning förekommer i anstalten. Enligt kriminalvårdschefen är inskrivningsmiljön en plats där det återkommande finns risk för att våldsamma och hotfulla situationer uppstår. Det finns en kamera monterad i inskrivningsrummet. Denna är konstant påslagen och bildupptagning sker varaktigt. En operatör i det arbetslag som bemannar anstaltens bevakningscentral har tillgång till materialet i realtid. Ytterligare en operatör och vakthavande befäl kan aktivt söka sig till den operatörsskärmen. Bilden visas i ett litet format på skärmen om inte operatören aktivt väljer att förstora den. Materialet sparas på en server i maximalt tio dagar innan det raderas automatiskt. Det är endast kriminalvårdschefen som avgör om en särskild granskning av inspelat material ska ske. Kriminalvårdschefen har nu bestämt att då ytlig kroppsbesiktning i samband med inskrivning ska äga rum, ska sådan i möjlig mån genomföras i utrymme som inte upptas av den aktuella kamerans synfält. Anstalten har upprättat dokumentation över vilka tillhörigheter som mottagits för förvaring när AA ankom till anstalten. AA har den 8 mars inkommit med ersättningsanspråk avseende personliga tillhörigheter som han menar har förkommit från anstaltens förråd. Anstalten har den 26 mars prövat hemställan genom beslut och funnit att det inte finns skäl att utge ersättning för nämnda tillhörigheter. AA har begärt omprövning av anstaltens beslut. Hans begäran om omprövning handläggs för närvarande vid kriminalvårdens huvudkontor.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: 1 kap.

text: och

text: 6 §§

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: samt

text: 8 kap.

text: och

text: 7 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: (FäL)

text: samt

text: 15 §§

text: kamerabevakningslagen (2018:1200)

text: 1 kap.

text: och

text: 5 §§

text: 2 kap. 1 §

text: 3 kap.

text: och

text: 8 §§

text: samt

text: 4 kap. 1 §

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: 1 kap.

text: och

text: 2 §§

text: samt

text: 2 kap.

text: och

text: 5 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område

text: 3 kap.

text: 2 §§

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: och

text: 33 §§

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: och

text: 23 §§

text: fängelseförordningen (2010:2010)

text: (FäF)

text: 8 kap. 3 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse, FARK Fängelse

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av Kriminalvårdens arbetsordning följer bl.a. att medarbetare inom Kriminalvården ska iaktta objektivitet, saklighet och opartiskhet samt i övrigt agera utifrån den statliga gemensamma värdegrunden och Kriminalvårdens egen värdegrund. Medarbetare ska bemöta klienter sakligt och korrekt och i sin yrkesutövning uppträda respektfullt, hänsynsfullt och stabilt samt med självbehärskning och integritet.

text: Personal som medverkade vid inskrivningen av AA har ingen minnesbild av att man skulle ha uttalat att AA kunde komma att placeras i avskildhet. Personalen har i stället sökt klargöra för AA vilka obligatoriska åtgärder som skulle genomföras vid inskrivningen. Genomförandet av visitationer och kroppsbesiktningar utgör en viktig del i Kriminalvårdens arbete med att tillse att miljön för intagna och personal är drogfri och säker. Den som ska tas in i anstalt ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål när han eller hon kommer till anstalten, om det inte är uppenbart obehövligt. Det har enligt Region Östs mening varit nödvändigt att genomföra dessa åtgärder vid inskrivningen av AA. Inskrivning kan ske när som helst på dygnet. Tillfällen då intagna anmodas att byta om inför personal eller att underkasta sig visitation eller kroppsbesiktning, är sådana där det finns en risk för att konflikter uppstår. Anstalten har också redovisat att inskrivningsmiljön är en riskfylld plats där hot- och våldsincidenter kan uppstå. Kamerabevakning sker för att trygga säkerheten för närvarande personal och utgör därtill ett skydd för den intagne mot otillbörlig behandling. Region Östs uppfattning är att den aktuella kamerabevakningen av lokalen utgör ett sådant berättigat ändamål som avses i

text: kamerabevakningslagen

text: . Intagna som ska skrivas in i anstalten upplyses genom skyltning om att kamerabevakning sker i anstalten. Region Öst konstaterar att det av

text: kamerabevakningslagen

text: också följer att fysiska personer ska skyddas mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Av

text: fängelselagen

text: följer vidare att en kontroll- och tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och att den minst ingripande åtgärden ska användas. Anstalten har tydligt begränsat hur lång tid som det inspelade materialet bevaras och vilka tjänstemän som har tillgång till materialet. Region Öst bedömer att åtgärderna är rimliga. Region Öst noterar därtill att kriminalvårdschefen nu har bestämt att ytlig kroppsbesiktning i samband med inskrivning så långt möjligt ska ske i utrymme som inte upptas av kamera. Denna åtgärd bidrar ytterligare till att värna om den personliga integriteten för intagen som blir föremål för sådan åtgärd. Anstalten har upprättat dokumentation över vilka personliga tillhörigheter som omhändertagits från AA vid ankomst till anstalten. Anstalten har vidare inom skälig tid fattat beslut gällande det ersättningsanspråk som han inkommit med till myndigheten. AA har begärt omprövning av beslutet och ärendet handläggs för närvarande vid Kriminalvårdens huvudkontor.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Kriminalvårdens beslut om omprövning av beslutet den 26 mars 2019 i fråga om ersättning för personliga tillhörigheter inhämtades.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. I

text: 1 kap. 6 § samma lag

text: anges att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av bestämmelsen framgår även att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och att om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Den som ska tas in i en anstalt ska enligt

text: 8 kap. 3 § fängelselagen

text: kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål när han eller hon kommer till anstalten, om det inte är uppenbart obehövligt. Med vissa föreskrivna undantag får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska, se 7 §.

text: Vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska, om möjligt, utföras i närvaro av en annan person än den som genomför kontrollen. Kroppsbesiktning ska, förutom när saliv-, svett- och hårprov lämnas, utföras med beaktande av så stor enskildhet som omständigheterna medger och, om möjligt, i ett enskilt utrymme. Detta anges i

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: Enligt

text: 2 § kamerabevakningslagen (2018:1200)

text: är syftet med lagen att tillgodose behovet av kamerabevakning för berättigade ändamål och att skydda fysiska personer mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten vid sådan bevakning. I

text: 6 § samma lag

text: anges att det utöver vad som föreskrivs i den lagen gäller 1. EU:s dataskyddsförordning, lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen och andra föreskrifter som kompletterar dataskyddsförordningen, 2.

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: , föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen och andra föreskrifter som genomför EU:s dataskyddsdirektiv, och 3. föreskrifter om sådan behandling av personuppgifter som inte omfattas av dataskyddsförordningens eller

text: brottsdatalagens

text: tillämpningsområde.

text: Av

text: 15 § kamerabevakningslagen

text: framgår att upplysning om kamerabevakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt och att det ska lämnas en särskild upplysning om ljud kan avlyssnas eller tas upp vid bevakningen. Vidare upplyses att bestämmelser om rätten till information om den personuppgiftsbehandling som kamerabevakningen innebär finns i EU:s dataskyddsförordning och andra föreskrifter som anges i 6 §.

text: Brottsdatalagen (2018:1177)

text: gäller vid behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, samt vid behandling av personuppgifter som en behörig myndighet utför i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet (

text: 1 kap. 2 §

text: ). Om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från

text: brottsdatalagen

text: , tillämpas den bestämmelsen (

text: 1 kap. 5 §

text: Av

text: brottsdatalagen

text: framgår vidare följande. Personuppgifter får enligt

text: 2 kap. 3 §

text: behandlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål.

text: Om det ändamål som personuppgifterna behandlas för inte framgår av sammanhanget eller på annat sätt, ska det tydliggöras genom en särskild upplysning. Enligt 2 kap. 6 § ska personuppgifter behandlas författningsenligt och på ett korrekt sätt. Personuppgifter som behandlas ska vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Fler personuppgifter får inte behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Det framgår av 2 kap. 8 §. Av 2 kap. 17 § första stycket följer att personuppgifter inte får behandlas under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Vidare anges i 3 kap. 6 § att den personuppgiftsansvarige ska se till att tillgången till personuppgifter begränsas till vad var och en behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. I 4 kap. 1 § föreskrivs en skyldighet för den personuppgiftsansvarige att göra viss angiven allmän information tillgänglig för den registrerade.

text: Lagen (

text: brottsdatalagens

text: område gäller utöver

text: brottsdatalagen

text: när någon av myndigheterna inom kriminalvården i egenskap av behörig myndighet enligt den lagen behandlar personuppgifter i syfte att verkställa häktning eller straffrättsliga påföljder eller biträda en annan behörig myndighet när den utför uppgifter för ett syfte som anges i

text: 1 kap. 2 § brottsdatalagen

text: 1 kap. 1 §

text: brottsdatalagens

text: område).

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § i samma lag

text: får personuppgifter behandlas om det är nödvändigt för att en myndighet som nämns i 1 kap. 1 § ska kunna utföra följande uppgifter: 1. verkställa häktning eller straffrättsliga påföljder, 2. förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med sådan verkställighet som anges i 1, 3. biträda andra myndigheter när de fullgör uppgifter för ett syfte som anges i

text: 1 kap. 2 § brottsdatalagen

text: , eller 4. fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden.

text: I 2 kap. 5 § första stycket lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område anges att personuppgifter som behandlas automatiserat inte får behandlas längre än tio år efter det att den senaste påföljden eller åtgärden avseende den registrerade helt har verkställts eller upphört.

text: Bedömning

text: De klagomål som AA har framfört aktualiserar frågan om Kriminalvården, anstalten Västervik Norra, har agerat felaktigt genom att använda kamerabevakning när intagna genomgår ytlig kroppsbesiktning i samband med inskrivning.

text: JO har tidigare, då äldre lagstiftning var tillämplig, uttalat att en kroppsvisitation där en intagen tvingas klä av sig naken är en så pass känslig situation att

text: det krävs mycket starka skäl för att godta kameraövervakning av åtgärden (JO:s beslut den 10 september 2013, dnr

text: I ett beslut den 16 mars 2018, också det med tillämpning av äldre lagstiftning, har JO gjort uttalanden beträffande kameraövervakning i ett utrymme där de intagna bytte kläder och kroppsbesiktigades inför besök i en anstalt (

text: JO 2018/19 s. 201

text: ). JO uttalade bl.a. att det som Kriminalvården anförde som syfte med kameraövervakningen – skydd för personalens säkerhet och skydd för de intagna mot otillbörlig behandling – utgjorde berättigade ändamål för övervakningen. Vidare fann inte JO skäl att ifrågasätta Kriminalvårdens bedömning att intresset av att övervakning sker vägde över den enskildes intresse av att inte bli övervakad. JO beaktade därvid kamerans placering, den begränsade tid som inspelat material sparades samt att endast ett fåtal personer hade tillträde till den bevakningscentral där bildskärmen fanns.

text: Kamerabevakningslagen

text: trädde i kraft den 1 augusti 2018. Som framgått av den tidigare redogörelsen syftar den lagen till att tillgodose behovet av kamerabevakning för berättigade ändamål och att skydda fysiska personer mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten vid sådan bevakning, dvs. till en lämplig och rimlig avvägning mellan behovet av kamerabevakning och skyddet av enskildas personliga integritet. Någon närmare reglering av under vilka förutsättningar kamerabevakning får ske av utrymmen som allmänheten inte har tillträde till innehåller lagen däremot inte.

text: Vid kamerabevakning ska tillämpliga regler om behandling av personuppgifter iakttas. För Kriminalvårdens kamerabevakning då en person ska tas in i anstalt är det främst reglerna i lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område och

text: brottsdatalagen

text: som aktualiseras. Av dessa regler följer, som tidigare redovisats, att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna fullgöra sin uppgift att verkställa straffrättsliga påföljder eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med sådan verkställighet.

text: Kriminalvården har anfört att inskrivningsmiljön är en riskfylld plats där hotoch våldsincidenter kan uppstå samt att kamerabevakning sker där för att trygga säkerheten för närvarande personal och dessutom utgör ett skydd för den intagne mot otillbörlig behandling. Det framgår också av remissvaret att antalet personer som har tillgång till det inspelade materialet är begränsat och att materialet sparas i maximalt 10 dagar, samt att information om behandling av personuppgifter och upplysning om kamerabevakning lämnas. Mot den nu angivna bakgrunden finner jag inte anledning att ifrågasätta att kamerabevakningen har varit nödvändig och förenlig med gällande regelverk. Det saknas därmed skäl att rikta kritik mot anstalten för att kamerabevakning har använts vid kroppsbesiktning av AA.

text: Jag vill emellertid påminna om JO:s tidigare uttalande att regeln som anger att en kroppsbesiktning som huvudregel inte får bevittnas av någon av motsatt kön bör gälla även när personer tar del av en kroppsbesiktning digitalt, dvs. via en monitor (se

text: JO 2018/19 s. 201

text: Vidare vill jag framhålla att det är mycket angeläget att intagnas personliga integritet värnas i så stor utsträckning som möjligt. Om kamerabevakning inte är nödvändig ska den inte användas. Jag ser därför positivt på att anstalten numera har beslutat att i möjligaste mån genomföra kroppsbesiktningar i samband med inskrivning i ett utrymme där kamerabevakning inte sker.

text: När det gäller personalens bemötande vid inskrivningen har Kriminalvården tillbakavisat AA:s påståenden. Uppgift står alltså mot uppgift. Jag bedömer inte att ytterligare utredningsåtgärder skulle leda till någon annan slutsats, utan konstaterar att utredningen inte ger stöd för någon kritik i denna del.

text: AA har också klagat på att Kriminalvården har tappat bort hans personliga tillhörigheter. Av Kriminalvårdens ersättningsbeslut, som varit föremål för omprövning utan ändring, framgår att AA:s tillhörigheter har förväxlats med en annan intagens och att kioskvaror tillhörande AA har försvunnit under tid då anstalten Västervik Norra ansvarade för dem. Detta kan anstalten inte undgå kritik för. Gällande de övriga tillhörigheter som AA:s klagomål avser har det inte framkommit att Kriminalvården skulle vara ansvarig för att de förkommit.

text: Det är inte JO:s uppgift att pröva frågor om skadestånd och jag uttalar mig därför inte i den frågan.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten för handläggningen av en förundersökning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län, Västerorts polismästardistrikt, och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Västerorts åklagarkammare i Stockholm, med anledning av handläggningstiden i ett ärende. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

type: stycke

text: Den 2 september 2001 utbröt slagsmål på en restaurang i Solna. AA var inte delaktig i slagsmålet men kom under detta att skadas i ansiktet sedan han träffats av en flaska. Polis kom till platsen och en anmälan om misshandel upprättades (K216047-01). Trots att AA hade kontinuerlig kontakt med polisen hände, efter de inledande förhören, ingenting med utredningen. Den 29 november 2004 lade åklagare ned förundersökningen med motiveringen ”brottet bedöms som vållande till kroppsskada. Ej åtal på grund av preskription”.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K216047-01 fordrades in. Ett dagboksblad fordrades in från Västerorts åklagarkammare i Stockholm i ärende dnr 102-4604- 03. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 2 september 2001 upprättades en polisanmälan om misshandel och samma dag inledde polismyndigheten förundersökning. En person angavs som gärningsman i samband med anmälningsupptagningen. I september 2001 hölls åtta förhör i ärendet. Därefter hölls ett förhör i oktober 2002 och två förhör under maj och juni 2003 samt fem förhör under det första halvåret 2004.

text: Förundersökningen övertogs av åklagare i oktober 2003. Dåvarande assistentåklagaren BB gav polismyndigheten utredningsdirektiv den 5 november 2003. I direktiven angav hon bl.a. att det inte gick att styrka uppsåt att skada och att den misstänkte därför borde delges misstanke om vållande till kroppsskada, som eventuellt kunde vara att bedöma som grovt brott. Samtidigt tog hon upp frågan om behovet av angivelse från målsäganden och gav direktiv om ett nytt målsägandeförhör. Hon skrev vidare att hon inte hade tagit ställning till frågan om

text: brottet var grovt. Den 30 juni 2004 hölls ett förhör med den misstänkte gärningsmannen och denne delgavs då misstanke om vållande till kroppsskada. Extra åklagaren CC beslutade den 29 november 2004 att åtal inte skulle väckas då brottet var att bedöma som vållande till kroppsskada och preskription därmed inträtt.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar från chefen för Västerorts polismästardistrikt (här utelämnat).

text: Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: Den 2 september 2001 besökte AA restaurang More på Björnstigen i Solna. I samband med att restaurangen skulle stänga utbröt ett tumultartat slagsmål med flera personer inblandade. AA var inte delaktig i slagsmålet men fick i samband med detta en flaska kastad på sig. Flaskan träffade över käken och åsamkade honom skador på tänder och munparti. Polis och ambulans kallades till platsen och AA blev förd till sjukhus för vård. Polisen tog upp flera anmälningar om misshandel, bl.a. den nu aktuella där AA var målsägande. En person angavs som gärningsman i samband med anmälningsupptagningen. En förundersökning inleddes av polismyndigheten med den angivna gärningsmannen såsom skäligen misstänkt för misshandel. Utredning vidtogs och ärendet skickades den 6 oktober 2003 till åklagaren för lottning. Åklagaren omrubricerade brottet till vållande till kroppsskada och gav direktiv om att delge den misstänkte den nya brottsrubriceringen den 5/11 2003. Den 10 september 2004 slutredovisades ärendet och den 29 november 2004 skrevs ärendet av med motiveringen att brottet var preskriberat.

text: Inhämtade upplysningar

text: Polismästare DD lämnat upplysningar över ärendets handläggning. Av skrivelsen framgår att stationsbefälet i Västerorts polismästardistrikt inledde aktuell förundersökning den 2 september 2001 och att ärendet dagen därpå överfördes till distriktets kriminalrotel, där inspektören EE blev handläggare. Inspektören FF var förundersökningsledare i ärendet fram till den 2 april 2002, vid vilken tidpunkt inspektören GG övertog förundersökningsledarskapet. Den 6 oktober 2003 skickades ärendet till Västerorts åklagarkammare för lottning och den 10 september 2004 slutredovisades ärendet. Förundersökningsmaterialet har därefter gallrats, med följd att det inte längre går att utläsa när t.ex. kallelser till förhör skickats till olika förhörspersoner.

text: Rättslig reglering

text: Reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i förundersökningskungörelsen (1947:948, Fuk). I

text: 23 kap. 3 §

text: RB framgår att beslut om att inleda en förundersökning fattas av polismyndighet eller åklagaren. Av bestämmelsen följer också att polismyndigheten i normalfallet är förundersökningsledare när brottet är av enkel beskaffenhet. Av Rikspolisstyrelsens författningssamling, FAP 403-5 (se också Riksåklagarens allmänna råd, Riksåklagarens författningssamling, RÅFS, 1997:12) och Polismyndigheten i Stockholms läns tjänstemeddelande TjM 403-A, framgår att misshandel av normalgraden är ett brott av enkel beskaffenhet. Polismyndigheten är således normalt sett förundersökningsledare vid misshandel av normalgraden. I

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB stadgas att förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av 1 a § andra stycket Fuk framgår att undersökningsledaren har ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara.

text: Bortfallande av påföljd, preskription, regleras i

text: 35 kap.

text: brottsbalken

text: . I 1 § behandlas s.k. åtalspreskription vilken inträder en tid efter brottet. Tidslängden innan preskriptionen inträder är avhängig det svåraste straff som kan följa på brottet. I detta fall avsåg misstankarna misshandel, vilket preskriberas efter fem år, samt vållande till kroppsskada som preskriberas efter två år.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten konstaterar att det tog drygt två år innan ärendet lottades på åklagare. Efter att ärendet inlottats på åklagaren övertog denne den 6 oktober 2003 det fortsatta förundersökningsledarskapet vilket framgår av registerutdraget från Åklagarmyndigheten. Under de två första åren hölls inledningsvis under den första veckan åtta förhör. Därefter gick det drygt ett år innan nästa förhör och ytterligare ett halvår innan två andra förhör hölls. Detta är en otillfredsställande lång tidsutdräkt och myndigheten delar chefen för Västerorts polismästardistrikts uppfattning att ärendet inte uppfyller kravet på skyndsam handläggning. Såsom framgår av rättsutredningen ovan är det förundersökningsledaren som har ansvaret för utredningen i dess helhet. Han skall dra upp riktlinjer för arbetet och genom direktiv och andra styrmedel se till att förundersökningen bedrivs effektivt. Den handläggare som utses har givetvis samtidigt det omedelbara ansvaret för att tilldelade ärenden utreds. Det är polismyndighetens uppfattning att förevarande förundersökning inte har bedrivits med vederbörlig effektivitet och sådan skyndsamhet som påfordras i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Skyndsamheten gör sig än mer gällande i detta fall då det enligt åklagarens direktiv från den 5 november 2003 synes ha funnits en farhåga hos utredningsmannen att något uppsåtligt brott inte skulle gå att styrka. När denna farhåga uppstod hos utredningsmannen borde denne enligt polismyndighetens uppfattning ha påskyndat utredningsarbetet ytterligare för att säkerställa att inte det kvarvarande oaktsamhetsbrottet hann preskriberas. Polismyndigheten vill dock framhålla att Västerorts polismästardistrikt implementerat konkreta åtgärder för att effektivisera kriminalrotlarnas arbete och att ytterligare åtgärder skall realiseras inom kort. Åtgärderna är ett resultat av den genomlysning av utredningsverksamheten som polismyndigheten startade i februari 2004 och som förhoppningsvis kommer att leda till en ökad effektivitet och bättre samordning av utredningsverksamheten inom myndigheten. Det bakomliggande syftet med genomlysningen är att öka allmänhetens förtroende för polisen genom att anmälda brott utreds på ett rättssäkert och kompetent sätt inom författningsenlig tid. Polismyndigheten beklagar att ärendet handlagts på sätt som skett. Myndigheten finner det i övrigt anmärkningsvärt att en åklagare går in och ger direktiv om att delge en person misstanke om ett brott som är preskriberat.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från utredningsmannen, kriminalinspektören EE, Västerorts polismästardistrikt. Han uppgav att han inte kom ihåg om han fick några utredningsdirektiv om delgivning från åklagaren innan han delgav den misstänkte misstanke om vållande till kroppsskada vid förhöret den 30 juni

text: 2004 samt att han inte själv reflekterade över om brottet var preskriberat eller inte.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet från den 6 oktober 2003 varvid särskilt skulle anges vilka utredningsdirektiv som åklagaren lämnade till utredningsmannen inför förhöret den 30 juni 2004.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar från chefsåklagaren HH (här utelämnade) och kammaråklagaren BB.

text: BB

text: Jag tillträdde min tjänst på Västerorts åklagarkammare i oktober 2003. Eftersom jag tog över en rotel med många pågående ärenden skickade jag skriftliga direktiv till

text: handläggaren på Västerortspolisen först den 5 november 2003. Härefter hade vi tre telefonkontakter, den 9 januari 2004, den 28 april 2004 samt den 5 maj 2004. Vid dessa telefonsamtal har jag endast gjort en kort handskriven tjänsteanteckning. Jag försökte vid dessa tillfällen påskynda handläggningen av ärendet men fick svaret att arbetsbelastningen var alltför stor, vilket jag givetvis hade förståelse för. I det skriftliga direktivet har jag angivit att brottsmisstanken skulle justeras till vållande till kroppsskada som möjligen kunde bedömas som grovt brott. Av min anteckning den 9 januari 2004 framgår att jag muntligen gav direktiv om att slutdelgivningen dock även skulle avse misshandel. Misstanken om misshandel kvarstod således, i vart fall tills vidare. Sammanfattningsvis framgår av mina skriftliga direktiv och anteckningar från telefonsamtal således att jag gett direktiv om att delge misstanke för misshandel alternativt vållande till kroppsskada som möjligen skulle komma att bedömas som grovt brott. Jag kan idag inte minnas att jag muntligen, utan att göra en tjänsteanteckning, skulle ha ändrat dessa direktiv på något sätt. Omedelbart inför förhöret den 30 juni 2004 hade jag inte någon kontakt med polisens handläggare. När förhöret slutligen hölls hade jag semester och var sedan tjänstledig (föräldraledig). Det är viktigt att understryka att avskrivningsbeslutet fattades av en annan åklagare. Jag hade inte gjort samma bedömning. Min avsikt var att åtala för vållande till kroppsskada, grovt brott, eftersom jag ansåg att den misstänkte hade gjort sig skyldig till ett medvetet risktagande av allvarligt slag. Denna brottsmisstanke var inte preskriberad. Jag har givetvis stor förståelse för målsägandens frustration och besvikelse över ärendets handläggning. Att drygt tre år efter gärningstillfället få ett meddelande om att förundersökningen lagts ned på grund av preskription måste naturligtvis uppfattas som mycket provocerande. Missförståndet om vilka brottsmisstankar som skulle delges uppkom då jag var förundersökningsledare. Med facit i hand borde jag ha uttryckt mig tydligare vid mina kontakter med polisen.

text: BB kompletterade sina upplysningar enligt följande.

text: Jag kan idag inte minnas om jag noterade att brottet vållande till kroppsskada av normalgraden var preskriberat vid tiden för direktiven till polisen. Med beaktande av hur jag uttryckte mig i direktiven kan jag nu i efterhand dra den slutsatsen att jag med största sannolikhet inte noterade detta eftersom jag då borde ha uttryckt mig på annat sätt.

text: Åklagarmyndigheten

text: Den av polisen inledda och påbörjade förundersökningen beträffande misstanke om misshandel överlämnades till åklagare den 9 oktober 2003. Ärendet lottades på kammaråklagaren BB, som den 5 november 2003 lämnade direktiv till polisen. Av direktiven framgår att delgivning skulle ske av en alternativ misstanke om brottet vållande till kroppsskada (eventuellt grovt brott) och att vissa ytterligare åtgärder skulle vidtas. Därefter har muntlig kontakt förevarit mellan BB och polisen vid tre tillfällen nämligen den 9 januari, 28 april och den 6 maj 2004. Några ytterligare direktiv t.ex. inför förhöret den 30 juni 2004 finns inte registrerade och enligt BB kan hon inte heller påminna sig att hon lämnat några sådana. Slutredovisningen av ärendet skedde den 13 september 2004. BB var då sedan en tid tjänstledig. Extra åklagaren CC beslutade den 29 november 2004 att åtal inte skulle väckas då brottet var att bedöma som vållande till kroppsskada och ansvar för gärningen var därmed preskriberad.

text: Yttrande

text: Anmälan om misshandel gjordes i september 2001. Polisen höll i utredningen fram till den 9 oktober 2003 då ansvaret övergick till åklagare. Det står helt klart att förundersökningen inte har bedrivits med det krav på skyndsamhet som anges i

text: 23 kap 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Åklagarens ansvar härvidlag inträdde dock först den 9 oktober 2003.

text: BB har gett en godtagbar förklaring till att direktiv till polisen inte lämnades förrän den 5 november 2003. I direktiven anger BB bl.a. att då det inte går att styrka uppsåt att skada skall delgivning ske av misstanke om vållande till kroppsskada, som eventuellt kan vara att bedöma som grovt brott. Samtidigt anmärker hon, då hon tar upp frågan om behovet av angivelse från målsäganden, att hon inte har tagit ställning till frågan om grovt brott ”ännu”. I vad mån BB, då hon gav direktiven, noterade att ansvaret för vållande till kroppsskada av normalgraden var preskriberat framgår inte. I de upplysningar som nu inhämtats från BB drar hon slutsatsen att hon med största sannolikhet inte observerat att angivna brott av normalgraden var preskriberat då hon gav direktiven. Efter att direktiv har lämnats i ärendet har tre kompletterande förhör redovisats till åklagaren och hon har också telefonkontakt med polisen vid tre tillfällen, varvid hon uttryckligen påminde om skyndsam handläggning. Vid förhöret den 30 juni 2004 delger utredningsmannen den misstänkte alternativ misstanke om vållande till kroppsskada. Att brottet skulle kunna vara att bedöma som grovt nämns inte. Någon kontakt med BB inför eller efter förhöret har inte förevarit. Den sammantagna tiden för handläggningen av ärendet är helt oacceptabel. BB ansvar sträcker sig från den 9 oktober 2003 till dess hon går på semester/föräldraledighet i juni 2004. Även om den tid under vilken åklagaren hade ansvaret inte heller är acceptabel, med hänsyn till att ärendet var så gammalt, synes inte åklagaren ha kunnat påskynda handläggningen nämnvärt. Polisen arbetade faktiskt med ärendet men på grund av arbetsbelastning dock inte med erforderlig skyndsamhet. Emellertid finns det en annan aspekt som kan ha inverkat på handläggningen. Av direktiven framgår att BB inte tagit klar ställning till om vållande av kroppsskada var att bedöma som grovt brott eller inte. Vållande till kroppsskada, grovt brott, förutsätter att det finns försvårande omständigheter och straffskalan är betydligt högre. Enligt min mening skall den misstänkte delges den svårhetsgrad som görs gällande. Om BB hade noterat att vållande till kroppsskada av normalgraden var preskriberat vid tidpunkten för direktiven och det hade återspeglats i direktiven hade man kunnat undvika att ett redan preskriberat brott delgavs den misstänkte vid förhöret den 30 juni 2004. BB säger vidare att hennes avsikt var att väcka åtal för vållande till kroppsskada, grovt brott. Detta borde enligt min mening klart ha framgått av direktiven. Ur ett brottsofferperspektiv är handläggningen mycket beklaglig. Målsäganden som drabbats av allvarliga skador i september 2001 har under avsevärd tid varit i ovisshet om åtal skulle komma att ske. När han så får ett beslut i november 2004 om att åtal inte väcks sker det med hänvisning till att ansvar för gärningen är preskriberad, en preskription som inträtt redan i september 2003. Målsägandens berättigade krav på snabb handläggning har inte uppfyllts. Direktiven till polisen och beslutet att inte väcka åtal har fattats av olika åklagare. Åklagarna har inte gjort samma bedömning av gärningen, vilket är otillfredsställande. Samtidigt finns det ett visst utrymme för olika bedömningar utan att man för den skull kan säga att en av dem är direkt felaktig. Sammantaget visar ärendet på vikten av att åklagaren är tydlig och att rättsläget klargörs i direktiven till polisen.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av utredningen framgår följande. En polisanmälan om misshandel upprättades den 2 september 2001 och förundersökning inleddes samma dag. Under september 2001 hölls flera förhör i ärendet. Vid ett av förhören delgavs den misstänkte gärningsmannen misstanke om misshandel. Vidare hölls ett förhör i oktober 2002 och två förhör under maj och juni 2003 samt fem förhör under det första halvåret 2004, bl.a. ett förhör den 30 juni 2004 med den misstänkte gärningsmannen. Vid detta förhör delgavs denne misstanke om vållande till kroppsskada trots att det brottet, för det fall det inte var att bedöma som grovt, redan var preskriberat. Polisen redovisade ärendet till åklagaren i september 2004 i form av ett förundersökningsprotokoll. Den 29 november 2004 beslutade CC att inte väcka åtal då brottet var att bedöma som vållande till kroppsskada och preskription därmed inträtt.

text: Polisen ledde förundersökningen fram till oktober 2003 då denna övertogs av dåvarande assistentåklagaren BB. BB lämnade skriftliga direktiv till polisen den 5 november 2003 och försökte därefter vid muntlig kontakt den 9 januari 2004, den 28 april 2004 och den 5 maj 2004 att påskynda handläggningen hos polisen.

text: BB skrev i sina utredningsdirektiv till polisen den 5 november 2003 bl.a. att hon ansåg att det inte gick att styrka att gärningsmannen hade haft uppsåt att skada målsäganden. Det framgår av direktivet att detta var en uppfattning som även utredningsmannen EE hade. BB skrev vidare att den misstänkte borde delges misstanke om vållande till kroppsskada, eventuellt grovt brott, och att hon ännu inte hade tagit ställning till om brottet skulle bedömas som grovt. Enligt direktivet skulle målsäganden höras före förhöret med den misstänkte.

text: BB har upplyst att hon den 9 januari 2004, såvitt framgår av en anteckning, gav muntliga direktiv om att den misstänkte skulle delges misstanke om misshandel alternativt vållande till kroppsskada. Utredningen tyder inte på att hon inför förhöret med den misstänkte givit några närmare direktiv i fråga om den sistnämnda misstanken skulle avse brott av normalgraden eller grovt brott.

text: Av de upplysningar som BB har lämnat framgår vidare att hennes avsikt var att väcka åtal för vållande till kroppsskada, grovt brott, och att hon med största sannolikhet inte hade observerat att brottet, för det fall det inte bedömdes som grovt, var preskriberat då hon gav direktiv om att den misstänkte skulle höras och delges brottsmisstanken.

text: JJ har i remissvaret anfört att det är viktigt att åklagaren är tydlig och att rättsläget klargörs i direktiv till polisen. Hon har vidare förklarat att enligt hennes uppfattning skall den misstänkte delges den svårhetsgrad av brottet som görs gällande. Jag delar hennes uppfattning i dessa frågor.

text: Eftersom den aktuella gärningen förövades i september 2001 var det med hänsyn till gällande preskriptionstider naturligtvis nödvändigt att ta ställning till hur gärningen skulle bedömas och inte lämna den frågan öppen på det sätt som BB gjorde i sitt skriftliga direktiv. Bedömningen var ju av avgörande betydelse för om den misstänkte skulle delges brottet vållande till kroppsskada eller inte. Den misstänkte kom att delges misstanke om ett preskriberat brott, vilket hade kunnat undvikas om rättsläget hade klargjorts i direktivet. Ansvaret för direktivet vilar givetvis på BB. Polisen borde emellertid med anledning av de oklara direktiv som lämnats ha vänt sig till åklagaren för ett klargörande inför det förhör vid vilket brottsmisstanke skulle delges.

text: Beträffande handläggningstiden har såväl polismyndigheten som åklagarmyndigheten i sina yttranden konstaterat att handläggningen av ärendet inte uppfyller det krav på skyndsamhet som finns i

text: rättegångsbalken

text: . Även med beaktande av den ansträngda arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är självfallet den handläggning, eller snarare brist på handläggning, som förevarit helt oacceptabel. Förundersökningen leddes av polismyndigheten under drygt två år och under den tiden kom brottet vållande till kroppsskada (normalgraden) att preskriberas. Polisen synes under upprepade långa perioder inte ha vidtagit några utredningsåtgärder i ärendet, vilket naturligtvis inte är acceptabelt. För att undvika att brottet preskriberades innan utredningen var slutförd borde vidare, som också anförts i polismyndighetens remissvar, utredningsarbetet ha påskyndats så snart det uppkom fråga huruvida uppsåtligt brott skulle gå att styrka.

text: När det gäller CC:s beslut att inte väcka åtal i ärendet på grund av att hon bedömde brottet som vållande till kroppsskada av normalgraden finner jag inte anledning att uttala mig då frågan om hur gärningen skulle bedömas är av den arten att den ger ett visst utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar.

text: Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är en förutsättning för att målsägandens intressen skall kunna tillvaratas. Som framgått ovan drabbades målsäganden AA av förhållandevis allvarliga skador i september 2001 och fick först drygt tre år senare besked om att åtal inte skulle väckas på grund av preskription.

text: Jag noterar uppgiften i polismyndighetens remissvar att man inom Västerorts polismästardistrikt har vidtagit åtgärder för att effektivisera kriminalrotlarnas arbete. Jag förutsätter att detta bidrar till att ärendena nu kan handläggas i enlighet med de krav på skyndsamhet som gäller.

text: Sammanfattningsvis anser jag att ansvaret för den långa handläggningstiden i första hand vilar på polismyndigheten som ledde förundersökningen under drygt två år och under upprepade långa perioder inte vidtog några utredningsåtgärder i ärendet.

text: Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning. Jag anser vidare att BB inte kan undgå kritik för de brister i hennes handläggning av ärendet som jag redovisat ovan. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Ifrågasatt dröjsmål med att återkalla en begäran om s.k. polishandräckning med stöd av LVU

text: Bakgrund

text: AA har tillsammans med BB dottern CC som är född 2002.

text: Ordföranden i Socialnämnden i Huddinge kommun beslutade den 28 januari 2006 att omedelbart omhänderta CC enligt

text: 6 §

text: LVU.

text: Efter att BB hade avvikit med CC från ett utredningshem där de vistades beslutade bitr. enhetschefen DD den 6 februari 2006 att begära biträde av polis för att föra CC till ett jourhem.

text: I en dom den 4 april 2006 ogillade Länsrätten i Stockholms län socialnämndens ansökan om att CC skulle beredas vård enligt LVU.

text: Den 11 april 2006 återkallade nämnden begäran om handräckning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Socialnämnden i Huddinge kommun. Han anförde i huvudsak att socialnämnden dröjde för länge med att återkalla sin begäran om polishandräckning beträffande CC. Detta fick till följd att polisen den 10 april 2006 hade sökt igenom hans husbil för att se om CC fanns där trots att länsrätten då hade ogillat nämndens ansökan om vård.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde socialnämnden i ett yttrande över anmälan följande.

text: Sammanfattning

text: JO-anmälan från enskild person rörande för sent upphävande av polishandräckning av barn efter dom från länsrätten. Av dokumentationen i ärendet framgår att handräckningen omgående återkallats efter kännedom om länsrättens beslut.

text: Beskrivning av ärendet/Förvaltningens synpunkter

text: AA har i sin anmälan 060411 till JO framfört att länsrättsdom 060404 upphäver grunden för efterlysning av hans hustru BB som tillsammans med sitt barn avvikit från ett akut- och utredningshem där barnet placerats enligt

text: 6 §

text: LVU. Domen från länsrätten inkom till Barn och Familj Skogås tisdagen 060411 efter att först ha poststämplats centralt i Huddinge fredagen 060407. Länsrätten har dessförinnan inte meddelat domen per telefon. Då bitr. enhetschef 060411 hör röstmeddelandet som AA talat in 060410 ringer hon länsrätten och får då veta att ansökan om vård avslagits och att domen sänts till advokat EE i egenskap av ombud för Barn och Familj Skogås. I journalhandlingen kan utläsas att handräckningsbegäran då omedelbart återkallas av bitr. enhetschef. Att handräckningen inte återkallats tidigare i detta ärende beror på att länsrätten omgående inte meddelat domen per telefon samt på rådande postgång och inte på någon ovilja att följa domslutet. Det kan avslutningsvis beklagas att tiden som gått mellan datum för domen och ankomstdatum tillika datum för återkallande av handräckningsbegäran upplevts som besvärande i detta enskilda fall. AA yttrade sig över nämndens remissvar.

text: JO hade vid beslutet tillgång till socialförvaltningens akt beträffande LVU- ärendet och Länsrättens i Stockholms län akt i LVU-målet.

text: I ett beslut den 4 maj 2007 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten skall enligt

text: 43 §

text: LVU lämna biträde bl.a. för att på begäran av socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande enligt LVU. Det ligger i sakens natur att en sådan begäran om biträde av polis måste återkallas utan dröjsmål för det fall att det inte längre finns förutsättningar för handräckning, t.ex. därför att länsrätten har ogillat nämndens ansökan om vård enligt LVU.

text: I förevarande fall hade en tjänsteman vid nämndens förvaltning fattat beslut om att begära biträde av polis för att verkställa ett beslut om omedelbart omhändertagande av CC. När länsrätten ogillade nämndens ansökan om vård med stöd av LVU har det dock inte längre funnits någon grund för handräckning.

text: Länsrättens dom om att inte bifalla nämndens ansökan om vård enligt LVU meddelades den 4 april 2006. Domen expedierades till socialnämnden följande dag och kom till en central enhet vid nämndens förvaltning fredagen den 7 april 2006. Domen vidarebefordrades till socialkontoret i Skogås dit den kom den 11 april 2006. AA synes någon gång den 10 april 2006 via en s.k. röstbrevlåda ha underrättat socialförvaltningen om att länsrätten hade ogillat ansökan om vård enligt LVU. Med anledning av det beskedet ringde man den 11 april 2006 från socialkontoret i Skogås till länsrätten. Länsrätten bekräftade vid samtalet att ansökan om vård enligt LVU inte hade bifallits. Förvaltningen återkallade då genast framställningen till polisen om biträde.

text: Begäran om handräckning borde givetvis i och för sig ha återkallats omgående efter länsrättens dom. Jag vill härvid nämna att anmälan inte har riktats mot

text: länsrätten och att min granskning inte gäller frågan om huruvida länsrätten har brustit i sin skyldighet att informera socialnämnden om domen.

text: Enligt min mening går det inte att lasta socialkontoret i Skogås för att begäran om handräckning återkallades först den 11 april 2006. Det finns frågetecken rörande hur socialförvaltningen hanterade domen när den kom in till den centrala enheten. Den frågan har inte närmare berörts i nämndens yttrande. Det är knappast sannolikt att jag kan bringa ytterligare klarhet i saken. Jag vill emellertid framhålla att om länsrätten har avslagit en ansökan om vård kan domen, som i förevarande fall, behöva föranleda vissa omedelbara åtgärder från socialnämndens sida. När domen kom till socialförvaltningen centralt borde kontoret i Skogås därför omgående ha informerats om saken. Att så inte synes ha skett är en brist i hur nämnden har handlagt ärendet.


nyckelord: Samtycke Sjukvård Vårdnad

title: Kritik mot psykologenhet för genomförande av s.k. begåvningstest av ett barn utan att ha inhämtat tillstånd därtill från båda vårdnadshavarna

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot psykologenheten vid Stadsdelsnämnden Majorna i Göteborgs kommun. Klagomålen avsåg huvudsakligen att enheten hade utfört ett begåvningstest på hans femåriga son, BB, utan föräldrarnas tillstånd.

text: AA hemställde att testet skulle förstöras.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades uppgifter från psykologenheten vid Stadsdelsnämnden Majorna i Göteborgs kommun. I den tjänsteanteckning som upprättades i anledning av telefonsamtalen antecknades huvudsakligen följande.

text: Telefonsamtal med enhetschefen CC, psykologenheten vid Stadsdelsnämnden Majorna i Göteborgs kommun

text: CC uppgav följande. Han är ansvarig för verksamheten men har inte varit handläggare för det aktuella ärendet. Såvitt han förstår har ansvarige psykologen DD vid enheten erhållit samtycke från i vart fall modern innan det aktuella testet genomfördes. Saken initierades av förskolepersonalen för bedömning av hur stödresurserna för det aktuella barnet skulle läggas upp. Efter genomfört test gick DD igenom testresultatet med i vart fall barnets mor. Därefter har AA begärt att få ut en kopia på testet, vilket han inte har fått på grund av sekretess. Det har förevarit skriftväxling med AA i frågan, eftersom AA inte har velat acceptera de besked han har erhållit. CC åtar sig att sända en kopia på den skrivelse där AA meddelas att han inte kan få någon kopia på testet på grund av sekretess. – – –

text: Telefonsamtal med psykologen DD, psykologenheten vid Stadsdelsnämnden Majorna i Göteborgs kommun

text: DD uppgav följande. Hon kom in i bilden för ett år sedan. Det hade tidigare gjorts en utredning av det aktuella barnets utveckling. Denna utredning skulle nu följas upp. Hon hade kontakt med förskolepersonalen som i sin tur hade erhållit ett muntligt samtycke från barnets

text: mor att enheten skulle få genomföra ett test av barnets mognadsnivå. Hon vet inte om barnets mor är ensam vårdnadshavare eller inte. Testet genomfördes och testresultaten genomgicks med både barnets mor och far. Samma dag ringde barnets mor och talade in på telefonsvararen att hon ville ha en kopia på testet. DD ringde upp modern och talade om att de inte brukar lämna ut testet eftersom det inte är så lätt att tolka och då det föreligger sekretess. DD erbjöd sig att skriva ett utlåtande i stället, vilket barnets mor accepterade. När modern hade läst utlåtandet förstod hon att det hade genomförts ett begåvningstest, vilket föräldrarna inte hade förstått tidigare. Därefter har föräldrarna haft kontakt med enhetens chef CC angående saken. Det aktuella uppdraget utfördes på uppdrag av Stadsdelsnämnden Centrum, Göteborgs kommun.

text: Därefter genomgicks den nämnda skrivelsen från CC till AA, daterad den 18 maj 1999.

text: Stadsdelsnämnden Centrum anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i AA:s anmälan. Nämnden beslutade att anta ett tjänsteutlåtande som sitt eget remissvar. I remissvaret anfördes följande.

text: Redogörelse for ärendet

text: Uppgifter från enhetschef EE och förskolelärare FF. BB började i augusti 1997 på Glasmästaregatans förskola, stadsdelsförvaltningen Centrum. När BB började på förskolan meddelade modern, GG, att det var hon och hennes mamma, BB:s mormor, som skulle hämta och lämna BB och att det inte var aktuellt att förskolan skulle ha kontakt med fadern. Efter en tid meddelade modern att fadern skulle hämta och att hon skulle säga till vid varje aktuellt tillfälle. Från våren 1998 har fadern hämtat BB allt oftare. Vid de utvecklingssamtal som skett vid förskolan har dock alltid enbart modern deltagit. Redan från början tyckte personalen att BB behövde extra stöd för att utvecklas på bästa sätt. För att hjälpa BB gav personalen på avdelningen honom extra mycket personlig tid och uppmärksamhet. Från hösten 1998 fick BB några veckotimmars individuellt stöd av en resurspedagog. För att kunna bedöma fortsatt omfattning och art av insats beställdes ett utvecklingstest från psykologenheten vid stadsdelsförvaltningen Majorna. Psykologtestet genomfördes på förskolan och förutom BB och psykologen var förskolelärare FF närvarande. BB har hela tiden varit positiv och samarbetsvillig och känt sig uppmärksammad och uppskattad både vid genomförande av stödinsatser och vid testet. Personalen bedömer att det stöd och den hjälp BB fått har haft en positiv inverkan på hans utveckling. Personalen har fortlöpande diskuterat och samrått med modern GG som varit positiv till det extra stöd som BB fått, detta gäller även då BB skulle testas språk- och begreppsmässigt av psykolog DD. Medgivande till testet lämnades muntligt av modern. Rutinen är att resultat från psykologtester som genomförs i förskolan aldrig förs över till skolan utan samtycke.

text: Förvaltningens överväganden

text: I detta ärende har enhetschef och personal vid förskolan förlitat sig på att modern, som varit positiv och godkänt de insatser som gjorts och som varit den förälder som

text: de hela tiden haft kontakt och samrått med, har förmedlat vad som sker i förskolan till fadern. Vår uppfattning är att de inte borde ha nöjt sig med enbart kontakt med modern utan varit mer aktiva i sina kontakter med fadern. Förskolan borde ha tagit reda på om båda föräldrarna är vårdnadshavare. Detta kunde ha skett genom att fråga fadern eller via folkbokföringen. Förvaltningen har med anledning av det inträffade sett över sina rutiner för att öka medvetenheten så att båda vårdnadshavarnas rättigheter tillgodoses. – – – AA yttrade sig över bl.a. remissvaret rörande testet och anförde därvid bl.a. följande. Det är riktigt att han först begärde att få testet översänt till sig. Avsikten var att försöka förstå det som hade ägt rum. När han fick klart för sig att det var frågan om ett begåvningstest så var han inte intresserad av att få ut handlingen som sådan. Han var i stället intresserad av att få handlingen förstörd och hade hemställt hos Socialstyrelsen att den skulle förstöras.

text: AA hade fogat ett yttrande från GG till sitt eget yttrande. I detta anger GG bl.a. att det inte är sant att hon lämnade medgivande till förskolans personal om att sonen skulle testas språk- och begreppsmässigt. – – –

text: Socialstyrelsens, regionala tillsynsenheten i Göteborg, beslut den 5 april 2000 i styrelsens ärende med diarienummer 45-11651/99 genomgicks. – – –

text: I sitt beslut den 29 maj 2000 anförde JO André följande såvitt avsåg genomförandet av psykologtestet.

text: Bedömning

text: Samtycke från vårdnadshavaren Det har inte ifrågasatts att både AA och GG hade gemensam vårdnad om det aktuella barnet, BB Jag utgår därför från att det förhöll sig på detta sätt.

text: Enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: har vårdnadshavaren rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet står under vårdnad av två vårdnadshavare skall detta, enligt

text: 6 kap. 13 § första stycket föräldrabalken

text: , gälla dem tillsammans. I samma lagrum, andra stycket, föreskrivs att för det fall en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i sådana beslut rörande vårdnaden som inte utan olägenhet kan uppskjutas, bestämmer den andra ensam.

text: Att genomföra ett begåvningstest av förevarande slag kräver vårdnadshavarens samtycke. Det var inte fråga om någon sådan undantagssituation som anges i

text: 6 kap. 13 § andra stycket föräldrabalken

text: . Det var följaktligen nödvändigt med samtycke från båda vårdnadshavarna. Av utredningen framgår det att AA inte har tillfrågats. Vidare förfaller inte GG ha förstått vilken form av test det var frågan om.

text: Jag ser allvarligt på att testet genomfördes utan erforderligt samtycke. Självfallet är det viktigt att sådant samtycke alltid inhämtas och att vårdnadshavaren samtidigt får tydlig information om vilken form av test det är fråga om. Jag förutsätter att rutinerna har setts över i enlighet med vad som har angetts i remissvaret. – – –

text: Övrigt Avslutningsvis vill jag nämna att Socialstyrelsen med stöd av

text: 17 § patientjournallagen (1985:562)

text: har beslutat att BB:s psykologjournal vid psykologenheten, Stadsdelsnämnden Majorna i Göteborgs kommun, skall förstöras i sin helhet (beslut den 5 april 2000 i Socialstyrelsens ärende med diarie-nummer 45- 11651/99).

text: Med den kritik som framgår av det anförda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Familjehem
Omhändertagande

title: Allvarlig kritik mot Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun för att två barn under viss tid vårdats i ett familjehem trots att det inte fanns rättsligt stöd för det

sammanfattning: Den 20 september 2016 beslutade socialnämnden att omedelbart omhänderta AA:s två barn med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Beslutet verkställdes dagen efter, och barnen placerades i ett familjehem. Nämnden beslutade även att hemlighålla adressen till familjehemmet för vårdnadshavarna. Förvaltningsrätten fastställde sedan besluten om omhändertagande av barnen. Därefter ansökte socialnämnden hos förvaltningsrätten om att barnen skulle beredas vård med stöd av LVU. Förvaltningsrätten höll muntlig förhandling i målet den 21 oktober 2016. Vid förhandlingen upplystes att dom i målet skulle meddelas den 15 november 2016. Efter överläggning fredagen den 21 oktober 2016 beslutade förvaltningsrätten samma dag att upphäva det omedelbara omhändertagandet av barnen. Beslutet gällde omedelbart. Den 15 november 2016 meddelade förvaltningsrätten dom i målet och avslog socialnämndens ansökningar om vård. Förvaltningsrätten faxade beslutet om att upphäva det omedelbara omhändertagandet av barnen till socialnämnden samma dag som det meddelades, och nämnden tog även del av beslutet den dagen. Trots detta vidtog nämnden inga åtgärder med anledning av beslutet förrän måndagen den 24 oktober 2016. I beslutet uttalar JO att det efter förvaltningsrättens beslut legat på socialnämnden att omgående se till att barnen återförenades med sina föräldrar. Det faktum att förvaltningsrätten meddelat det aktuella beslutet sent en fredag efter kontorstid ändrar inte detta. Socialnämndens bristande agerande ledde till att barnen kom att vårdas vid familjehemmet i drygt två dygn trots att det inte fanns rättsligt stöd för det. I beslutet riktar JO allvarlig kritik mot socialnämndens bristande agerande efter det att förvaltningsrätten upphävt det omedelbara omhändertagandet av barnen. Socialnämnden kan vidare inte undgå kritik för att ett samtal om sekretessbelagd information förts med föräldrarna på ett sådant sätt att obehöriga kunnat höra vad som sades.

text: Bakgrund

text: Den 20 september 2016 beslutade jourhavande ordförande i Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun att omedelbart omhänderta AA:s barn

text: BB och CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Besluten verkställdes den 21 september 2016, och barnen placerades på ett familjehem. Nämnden beslutade även att adressen till familjehemmet skulle hållas hemlig för vårdnadshavarna med stöd av

text: 14 §

text: LVU. Besluten om omhändertagande av barnen fastställdes av förvaltningsrätten den 3 oktober 2016.

text: Därefter ansökte socialnämnden hos förvaltningsrätten om att BB och CC skulle beredas vård enligt LVU. Förvaltningsrätten höll muntlig förhandling i målet den 21 oktober 2016. Vid förhandlingen upplystes att dom i målet skulle meddelas den 15 november 2016.

text: Efter överläggning den 21 oktober 2016 beslutade förvaltningsrätten samma dag att upphäva det omedelbara omhändertagandet av BB och CC. Beslutet gällde omedelbart. Den 15 november 2016 meddelade förvaltningsrätten dom i målet och avslog socialnämndens ansökningar om vård.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun. I anmälan framfördes bl.a. följande. I maj 2016 inledde socialnämnden en utredning om hennes barn BB och CC efter en anonym orosanmälan. Vid ett möte den 21 september 2016 hos socialnämnden fick hon och hennes man information av en handläggare om bl.a. att nämnden fattat beslut om att omedelbart omhänderta BB och CC. Mötet hölls i ett rum där det som sades hördes ut; bl.a. hörde hennes mans syster allt som sades då hon satt och väntade utanför rummet där mötet ägde rum. Förvaltningsrätten höll muntlig förhandling den 21 oktober 2016, och efter förhandlingen beslutade domstolen att häva det omedelbara omhändertagandet av BB och CC, men hon fick inte hem barnen till sig förrän den 24 oktober 2016. Det krävdes flera samtal och påstötningar från hennes advokat innan nämnden lämnade ut adressen till familjehemmet till henne. Efter det att domstolen upphävt beslutet borde hon ha fått hem barnen inom några timmar.

text: Utredning

text: Nämndens handlingar i ärendet begärdes in och granskades. Av en journalanteckning daterad den 21 oktober 2016 framgick följande: Fax inkommer från Förvaltningsrätten med beslut om upphävande av omedelbart omhändertagande av BB och hennes lillebror. Beslutet gäller omedelbart. Undertecknad går igenom aktuella journalanteckningar för att få klarhet i huruvida beslutet delgivits muntligen i samband med förhandlingen eller ej. Information kan ej utläsas av journal och ut tar därför kontakt med familjehemmet, DD. Framkommer att familjehemmet inte har fått del av beslutet. Ut ska försöka nå chef, och sedan återkomma med besked till familjehemmet. Strax därefter ringer EE, familjehemskonsulent på Attendo. Hon undrar över samtalet med familjehemmet samt om barnen ska flyttas under kvällen. Ut lovar återkomma med besked efter samtal med ansvarig handläggare/chef. Undertecknad ringer teamledare FF, som svarar i sin tjänstetelefon. Lämnar information om inkommet fax och beslut från förvaltningsrätten. FF ska kontakta

text: teamledarkollega GG, som var den tjänsteman som föredrog ärendet i förvaltningsrätten. Ska därefter återkomma med besked till ut. Efter en stund ringer FF åter. Ut får information om att bortse från att faxet inkommit under dagen. Det har inkommit efter att förvaltningen stängt. Ut menar att sociala jouren är en del av förvaltningen och att ut de facto tagit del av beslutet denna dag, och att beslutet gäller omedelbart. FF menar att det inte förändrar bedömning av hur man ska hantera den uppkomna situationen. Om vårdnadshavare skulle ta kontakt med sociala jouren under helgen, efter att av sitt ombud blivit informerad om beslutet, ska jouren lämna ut kontaktuppgifter till familjehemmet så att vårdnadshavare då ha möjlighet att hämta barnen. Ut frågar om jouren i så fall ska medverka vid överlämnande, men FF anser inte att det behövs utan att barnen kan hämtas av modern. Ut ringer EE, Attendo, och delger henne den bedömning som gjorts av teamledare. Överenskommer att om barnen ska flytta under helgen ska jouren kontakta EE, som i sin tur kontaktar familjehemmet.

text: JO begärde därefter att Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande.

text: Sammanfattning

text: Samtal har förts med verksamhetschef för Barn och ungdom gällande vilka åtgärder som vidtagits och planeras genomföras. En kontroll har även gjorts avseende ljudisoleringen i det rum som användes vid mötet den 21 september 2016. Kontrollen visar på ljudisoleringen är bristfällig. Samtal har förts med C4-teknik som är ansvarig för byggnaden. Sammanfattningsvis finner Arbete och välfärdsförvaltningen att ljudisoleringen i det rum som användes i samband med det omedelbara omhändertagandet inte uppfyller de krav som ställs på för samtalsrum samt att missförhållande för enskilda uppstod i samband med LVU-vårdens upphörande.

text: Ärendet

text: Handläggning i samband med att det omedelbara omhändertagandet upphävs I lex Sarah utredningen Hävande av LVU fördröjdes konstateras att allvarligt missförhållande uppstod i samband med hävandet av det omedelbara omhändertagandet eftersom enskilda inte fick besked från Arbete och välfärdsförvaltningen att Förvaltningsrätten beslutat om vårdens upphörande. Det innebär att tvångsvården pågår i två dagar utan att det finns lagligt beslut. Bakomliggande orsak bedöms vara otydlig ansvarsfördelning avseende upphörande av LVU-vård. En av de åtgärder som föreslås i lex Sarah utredningen är att en översyn av förvaltningens rutiner för handläggning av LVU- ärenden ska genomföras. Arbete och välfärdsförvaltningen gör 2016-12- 01 en anmälan till IVO angående att ett allvarligt missförhållande har förelegat. IVO har fattat beslut och avslutat ärendet.

text: Ljudisolering i samtalsrum Alla väggar och dörrar i anslutning till besökscentrat har en klassning om 40 dB. Detta innebär: 38dB (Samtal vid normal nivå kan inte förstås, men kan avlyssnas till viss del vid förhöjd ljudnivå) 43dB (Samtal kan inte avlyssnas men rop och skrik hörs svagt)

text: Vid kontroll av ljudisoleringen av akutrummen i besökscentrat framkommer att samtal vid normal nivå kan förstås och avlyssnas. Åtgärder har vidtagits genom att rummen är tillfälligt avstängda i väntan på att de görs om så att de klassas som sekretessrum.

text: Arbete och välfärdsförvaltningens utredning och bedömning

text: Arbete och välfärdsförvaltningens bristande handläggning avseende LVUvårdens upphörande har resulterat i missförhållande för enskilda. Utifrån missförhållandet har beslut om åtgärder fattats. När det gäller ljudisoleringen konstateras, efter kontroll, att den lokal som användes vid besöket 2016-09-21 är olämplig med hänsyn till sekretessen. Åtgärder kommer att genomföras som innebär att rummen görs om så att de uppfyller kraven på sekretessrum.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Jag har tagit del av den s.k. lex Sarah-utredning som Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun lämnat in till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) med anledning av det inträffade.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Barn och ungdomar kan under vissa förhållanden beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU).

text: Socialnämnden får med stöd av

text: 6 §

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande.

text: Om socialnämnden har beslutat om omedelbart omhändertagande ska beslutet underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades (

text: 7 §

text: LVU).

text: Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omedelbart omhändertagande ska socialnämnden inom fyra veckor från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av lagen (

text: 8 §

text: LVU).

text: Om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande ska socialnämnden besluta att detta genast ska upphöra. Ett sådant beslut får även meddelas av den domstol som prövar en fråga om vård med stöd av lagen (

text: 9 § tredje stycket

text: LVU).

text: Bedömning

text: Nämndens agerande efter att förvaltningsrätten upphävt det omedelbara omhändertagandet av barnen Efter förvaltningsrättens beslut fredagen den 21 oktober 2016 att häva det omedelbara omhändertagandet, som gällde omedelbart, fanns det inte längre förutsättningar för omhändertagande av BB och CC. I detta läge var socialnämnden skyldig att omgående se till att barnen återförenades med sina föräldrar. Det faktum att förvaltningsrättens beslut verkar ha meddelats sent på fredagen efter kontorstid ändrar inte detta.

text: Utredningen visar att nämnden fick del av förvaltningsrättens beslut samma dag som det meddelades genom ett fax från domstolen. En socialsekreterare vid förvaltningens jour tog emot och läste igenom beslutet och vidarebefordrade sedan informationen till den handläggare som varit med vid förvaltningsrättens muntliga förhandling och som även verkar ha varit ansvarig handläggare för ärendet vid nämnden. Utredningen visar alltså att informationen om förvaltningsrättens beslut nått nämndens förvaltning. Trots detta vidtog nämnden inga åtgärder med anledning av beslutet förrän den 24 oktober 2016, och detta först efter att föräldrarnas ombud hört av sig till nämnden.

text: Anledningen till socialnämndens brist på agerande under fredagen och helgen förefaller vara en teamledares felaktiga direktiv till handläggaren vid förvaltningens jour som tog emot faxet från domstolen. Utredningen visar här på en bristande kunskap om LVU-lagstiftningen och om ärendehandläggning inom socialtjänsten i allmänhet, vilket är anmärkningsvärt.

text: Jag vill framhålla att socialnämnden har ansvar för hur verksamheten vid nämndens förvaltning bedrivs. I detta ansvar ligger bl.a. att se till att personalen har den kompetens som krävs och att det finns tydliga rutiner som garanterar en rättssäker myndighetsutövning från förvaltningens sida. Detta gäller i synnerhet vid handläggning av ärenden som avser myndighetsutövning som innefattar tvångsåtgärder.

text: Som framgår ovan har jag inför detta beslut tagit del av socialnämndens lex Sarah-utredning till IVO. I utredningen anför socialnämnden bristande kommunikation med förvaltningsrätten som en förklaring till det inträffade. Jag finner anledning att något kommentera socialnämndens uppfattning i denna fråga. Socialnämnden synes i lex Sarah-utredningen utgå från att nämnden, inför domstolens överläggning i t.ex. ett tvångsvårdsmål, kan få ett förhandsbesked från domstolen om vilka beslut den eventuellt kommer att fatta. Så är inte fallet. Inför en överläggning vet inte rättens ledamöter hur den

text: kommer att sluta, och rättens ledamöter varken kan eller får upplysa parterna om vad överläggningen kan tänkas resultera i eller vilka beslut den kan komma att behöva fatta. Det är först vid själva överläggningen som domstolen beslutar hur den ska döma i målet. Om förvaltningsrätten, som i det nu aktuella fallet, vid en överläggning kommer fram till att det saknas skäl för ett omhändertagande enligt LVU åligger det domstolen att genast upphäva beslutet om omhändertagandet. När domstolen hävt ett omhändertagande ligger det därefter på socialnämnden att vidta omedelbara åtgärder med anledning av domstolens beslut, och detta gäller oavsett när domstolen meddelar sitt beslut. Detta är också en av anledningarna till att nämnden måste ha en jourverksamhet. Den måste alltså kunna planera sin verksamhet så att olika beslut från en domstol kan hanteras. Detta är särskilt viktigt när domstolens beslut gäller omedelbart, som i det nu aktuella fallet. Innebörden av det är att beslutet gäller oavsett om nämnden avser att överklaga beslutet. Tilläggas kan att nämnden inte begärt att domstolens beslut skulle inhiberas.

text: Nämnden kan självfallet be en domstol att t.ex. per telefon upplysa nämnden om att ett brådskande beslut har fattats. Nämnden kan även be domstolen att skicka sådana beslut till nämnden via fax eller till en viss e-postadress. I detta fall har förvaltningsrätten skickat det aktuella beslutet med fax till nämnden, och nämnden tog också del av beslutet samma dag. Någon bristande kommunikation mellan nämnden och förvaltningsrätten kan alltså inte anses ha förekommit.

text: Jag ser allvarligt på det faktum att nämnden, trots att den hade tagit del av förvaltningsrättens beslut redan under fredagen, inte informerade föräldrarna om beslutet och gav dem adressen till familjehemmet förrän efter helgen och att detta skedde först efter påstötningar från föräldrarnas ombud. Även om förvaltningsrättens beslut nått nämnden efter att den ordinarie förvaltningen stängt har nämnden varit skyldig att agera och nämnden borde ha sett till att föräldrarna utan dröjsmål underrättades om förvaltningsrättens beslut och om adressen till familjehemmet så att föräldrarna kunde hämta sina barn. Bristerna ledde till att BB och CC hölls från sina föräldrar och vårdades i familjehemmet i drygt två dygn utan att det fanns rättsligt stöd för det. Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Frågan om huruvida samtal om sekretessbelagd information förts på sådant sätt att obehöriga kunnat höra vad som sades Av utredningen i denna del framgår att utomstående personer kunnat höra vad som sades vid ett möte mellan bl.a. AA och socialsekreterare angående beslutet om att omedelbart omhänderta hennes barn. Vid mötet avhandlades alltså sådana uppgifter som omfattades av sekretess enligt

text: 26 kap.

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Samtal inom socialtjänsten måste föras utan att obehöriga kan uppfatta vad som sägs. I detta fall har nämndens lokaler inte varit utformade för att säkerställa detta. Jag noterar att nämnden nu vidtagit åtgärder för att komma till rätta med problemet. Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun kan emellertid inte undgå kritik för de brister som kommit fram i denna del.

text: Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.