avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Häkte Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Initiativärende angående behandlingen av en intagen

text: Initiativet

text: Av uppgifter i massmedia, bl.a. en artikel i Aftonbladet den 27 januari 2009, framgick följande.

text: En man var placerad i anstalten Hällby i avvaktan på att han skulle utvisas till Libyen. Enligt uppgiftslämnare behandlades han illa av personal. Den intagne hade suttit isolerad under två veckors tid med handfängsel, midjefängsel och vuxenblöja. Han hade kastat avföring på personal och var i ett så dåligt psykiskt skick att han inte borde ha vistats i anstalten. När den intagne skulle transporteras till Libyens ambassad i Stockholm träddes ett örngott över hans huvud i ”ren Guantánamostil”.

text: Jag beslutade den 28 januari 2009 att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Sedan handlingar inhämtats och granskats här anmodades Kriminalvården att yttra sig över det som anförts i ovan nämnda artikel. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom generaldirektören AA, bl.a. följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: – – – Yttranden har inhämtats från Kriminalvården Region Mitt och klient- och säkerhetsenheten vid Kriminalvårdens huvudkontor. Beskrivning av händelseförloppet Den intagne, BB, avtjänade ett fängelsestraff om sex månader och frigavs villkorligt från anstalten Mariefred den 29 oktober 2008. I domen hade förordnats om utvisning. I avvaktan på att utvisningen kunde verkställas beslutade Migrationsverket att BB skulle hållas i förvar och att han skulle placeras i kriminalvårdsanstalt med stöd av

text: 10 kap. 20 § 1 utlänningslagen

text: ). BB kvarstannade inledningsvis vid anstalten Mariefred och vistades däri gemensamhet fram till den 2 december 2008. Den dagen attackerade han personal med en till stickvapen modifierad gaffel. Han blev avskild och förflyttades samma dag till anstalten Hällby. Den första tiden i avskildhet avlöpte utan större incidenter. Efter ett besök hos gränspolisen i Katrineholm den 19 december 2008, där BB fick klart för sig att utvisningen skulle verkställas, började han enligt anstaltens bedömning att agera mer labilt. Vid besöket hos polisen närvarade hans advokat som han även talade med i telefon den 2 januari 2009. Psykiatern CC träffade honom på

text: anstalten den 5 januari 2008 utan att notera något speciellt. Inget akut behov av sjukhusvård konstaterades och inga overta psykostecken visades. Av dokumentationen framgår att BB strax efter psykiaterns besök började uppträda mer utåtagerande än tidigare. Från slutet av december 2008 till den 18 januari 2009 kan följande agerande nämnas. BB bankade under perioder på sin celldörr och när kvinnligpersonal kom in i cellen började han att onanera helt öppet. Detta beteende pågick kontinuerligt. Han smetade avföring på sig själv, i sängkläder och på väggar och golv. Han spottade mot personal, inklusive sjuksköterskan, när han fick tillfälle till det. Vidare attackerade han personal vid flera tillfällen genom sparkar och slag när de öppnade celldörren samt försökte kasta avföring på dem. Personal tvingades av denna anledning använda skyddsutrustning när man exempelvis skulle ställa in mat i rummet. Mot bakgrund av BB:s beteende beslutade t.f. kriminalvårdschefen vid anstalten Hällby, DD, att BB skulle beläggas med fängsel fr.o.m. den 18 januari kl. 16.00. Beslutet antecknades i Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS). Han belades med midjefängsel och kunde således röra sig i sitt bostadsrum samt röra sina händer/armar med viss begränsning. Möjligheterna att röra fötter och ben påverkades inte av åtgärden. Åtgärden innebar att behovet av att använda fysiskt våld minskade generellt, t.ex. kunde man undvika att använda spännbälte. Från och med denna dag till morgonen den 28 januari 2009 hölls BB fängslad med midjefängsel, med undantag för en period om en till tre timmar per dag då han gavs möjlighet att duscha och hans cell kunde saneras. Den 25 januari 2009 kl. 17.30 inleddes ett försök att inte hålla honom belagd med fängsel. Påföljande dag kl. 10.00 måste dockfängslet åter anbringas på grund av att BB återupptog sitt beteende och han fick flytta till en annan cell då cellen och han själv återigen måste saneras/tvättas från avföring och urin. Vid samtal med personal som varit i kontakt med BB lämnar samtliga en samstämmig bild av hans agerande. Vid i princip varje kontakt förekom hot och/eller våld från BB mot personal. Han spottade, kastade avföring och urinerade på personal när han fick möjlighet. Agerandet bestod även avsparkar och försök till skallningar. Han lyckades även bita en vårdare i handen samt en i axeln och riva en annan i ansiktet i samband med duschning och under förflyttning i anstalten. Den 20 januari 2009 transporterades BB till Libyens ambassad efter begäran från gränspolisen. Redan när han fördes ut ur sin cell för att förberedas inför resan försökte han spotta på personalen. Transportledaren beslutade med anledning härav att en s.k. spotthuva skulle anbringas på honom under färden. Anteckningar om detta finns på transportsedeln. Kriminalvården har en för ändamålet särskilt utvecklad huva. Denna kan användas enbart vid ett tillfälle för att därefter kasseras. Anstalten Hällby hade tidigare tillgång till en sådan huva. I mars 2008 nyttjades denna under en transport där en intagenbörjade spotta på personalen. Anstalten vände sig därefter till SUF (Kriminalvårdens säkerhetsutrustningsförråd), som dock inte hade huvan i sitt förråd och de kunde inte heller beställa den. Anstalten använde då istället ett örngott som fyllde samma funktion och som tidigare användes i denna typ av situation, innan särskilda spotthuvor fanns att tillgå på marknaden. Framme vid ambassaden togs huvan av och personal från polisen mötte upp. Under slutfasen av samtalet med en ambassadtjänsteman spottade BB en polisman i ansiktet och huvan sattes då på igen. Huva i form av örngott har också, av samma skäl som ovan, använts när BB vid några tillfällen har förflyttats i ett fordon mellan olika byggnader inom anstalten. Tidvis placerades BB nattetid i en avskildhetscell i närheten av centralvakten i en annan byggnad då han förde så mycket oväsen att medintagna på avskildhetsavdelningen blev störda. Försök gjordes med olika strategier för att få BB att ändra beteende. Personalen erbjöd honom dagligen att själv gå på toaletten, duscha, sätta påsig kläder m.m. Alla försök till lättnader slutade dock med att han på något sätt attackerade personalen. För BB:s eget bästa fick han byta cell flera gånger då personal arbetade med att få

text: bort avföring som han smetat in på väggar, golv, dörrar, fönster samt inredningen i övrigt. Dessa åtgärder vidtogs redan innan han belades med fängsel. BB försågs med blöja samtidigt som midjefängsel anbringades på honom. Detta då han vägrade att gå på toaletten och istället kladdade så mycket med sin avföring att det blev helt ohanterligt för personal som skulle sköta om honom samt hälsovådligt för honom själv. BB protesterade inte mot detta. Följden av användandet av blöja blev initialt att hans kletande och kastande med avföringen minskade i omfattning. I samband med försök att befria honom från fängsel fortsatte emellertid hans agerande. Under tiden han var placerad i avskildhet var personalen honom behjälplig med tvättning och duschning samt påklädning när han så önskade. De bad om att få tvätta hans händer och hjälpte honom att få bort den avföring han själv smetat in på sin kropp. Han nekade alltid att duscha/tvätta sig på morgonen, men accepterade alltid erbjudandet under kvällstid. Den 23 januari 2009 besökte psykiatern EE BB. Av hennes anteckningar från besöket framgår bl.a. att hans beteende bedömdes som en reaktion på en snar utvisning och att han inte tedde sig psykotisk. Mellan de båda psykiatrernas besök träffade anstaltens sjuksköterska BB vid fem olika tillfällen. Kvällen innan utvisningen verkställdes talade DD med BB:s advokat i telefon. Advokaten ville höra om BB önskade tala med honom. När personal tillfrågade BB om detta så avböjde han. När advokaten erhöll detta svar så framförde denne till DD att han önskade att en läkare träffade BB. Advokaten insåg att det var polisens ansvar varför han uppgav att han skulle kontakta gränspolisen. DD ringde trots detta till anstalten och såg till att även anstalten försökte kontakta gränspolisen. När de inte fick tag på någon där, faxade istället anstalten en skrivelse som angav advokatens önskemål om att BB skulle undersökas av en läkare innan utvisningen verkställdes.

text: Spotthuvor Frågan om hur personal ska kunna skydda sig mot klienter som spottar är aktuell inte bara inom Kriminalvården, utan även hos bl.a. polisen och inom psykiatrisk vård. För situationer av detta slag finns på marknaden en rad olika typer av spotthuvor. Ofta handlar det om engångsartiklar som ska träs överhuvudet på den person som spottar. Kriminalvården använder sig av spotthuvor i första hand inom transporttjänsten och endast i relativt liten omfattning på häkten och anstalter. Kriminalvårdens transporttjänst har en lokal instruktion, upprättad den 3 oktober 2006, som beskriver hur spotthuvan ska användas och förvaras samt hur användandet ska dokumenteras. Av instruktionen framgår att spotthuvan ska användas med restriktivitet och inte i förebyggande syfte. Vid de flesta verksamhetsställen finns samma modell av spotthuva som transporttjänsten använder. Under våren 2009 har säkerhetsgruppen vid Kriminalvårdens huvudkontor haft i uppdrag att ta fram utrustning som effektivt skyddar personalen mot intagna som spottar. Fokus har varit att dels ”klä” den intagne men även direkt skydd för personalen. Förslag har framtagits fören enhetlig utrustning för hela myndigheten och beslut om detta ska tas inom kort. Därefter ska instruktioner och rutinbeskrivningar utarbetas.

text: Bedömning ur hälso- och sjukvårdssynpunkt Kriminalvårdens medicinske rådgivare FF har gjort följandebedömning angående det aktuella händelseförloppet. BB bedömdes av specialistkompetent psykiater den 5 januari 2009 utan att något anmärkningsvärt framkom. Något skäl att anta att denna bedömning var felaktig har inte framkommit. BB belades med fängsel den 18 januari 2009 och transporten då spotthuva användes gjordes den 20 januari 2009. Förnyad bedömning av specialistkompetent psykiater gjordes den 23 januari 2009. Psykiatern kom fram till att det inte förelåg en allvarlig psykisk störning, vilket är en förutsättning för att psykiatriska tvångsvårdslagar ska vara tillämpbara. Därefter stod BB under kontinuerlig sjuksköterskeobservation, men någon bedömning av sjuksköterska eller läkare gjordes ej i direkt anslutning till att fängsel anbringades.

text: Det beteende som uppvisades är ett gränsfall för vad som kan misstänkas vara en allvarlig psykisk störning och det kan inte uteslutas att bedömningen blivit en annan om den gjorts i samband med att misären i cellen och det utagerande beteendet var som mest fulminant. I övrigt finns inga anmärkningar ur sjukvårdssynpunkt.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 11 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716)

text: framgår att för behandlingen av en utlänning som enligt 10 kap. 20 § placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest gäller lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäL) i tillämpliga delar. Utlänningen skall, utöver vad som följer av nämnda lag, beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyntill ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Enligt

text: 1 §

text: HäL får den som är häktad på grund av misstanke om brott eller av någon annan anledning inte underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet än som ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet kräver. Den häktade skall behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Av

text: 4 §

text: HäL framgår att vid behandlingen skall hänsyn tas till den häktades hälsotillstånd. En häktad som bedöms behöva hälso- och sjukvård eller som begär att läkare skall tillkallas, skall så snart som möjligt undersökas av läkare, om inte sådan undersökning uppenbarligen är onödig. En läkares anvisningar om vården av en häktad som är sjuk skall iakttas. Behöver den häktadesjukhusvård, skall sådan beredas honom eller henne så snart som möjligt. Föreskrifter om psykiatrisk tvångsvård finns i lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård. Enligt

text: 15 § första stycket

text: HäL får den häktade beläggas med fängsel 1. under transport och annars under vistelse utanför förvaringslokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl och 2. i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av den häktade, om andra medel visar sig otillräckliga och det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den häktades egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa. Enligt

text: andra stycket

text: ska en läkare så snart det är möjligt undersöka den som är föremål för åtgärd enligt

text: första stycket 2.

text: Av

text: 4 kap. 21 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) framgår att om den häktade belagts med spännbälte skall personalen hålla noggrann uppsikt över den häktade så länge åtgärden består. Av

text: 2 § förordningen (1976:376)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäF) framgår att häktad och annan intagen som avses i

text: 1 § första

text: och

text: andra styckena

text: skall rätta sig efter de ordningsregler som gäller för förvaringslokalen och de anvisningar personalen lämnar honom. Av

text: 24 kap. 2 § brottsbalken

text: framgår att om den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövad friheten rymmer eller sätter sig med våld eller hot om våld till motvärn eller på annat sätt gör motstånd mot någon under vars uppsikt han står, då denne skall hålla honom till ordningen, får det våld brukas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen skall hindras eller ordningen upprätthållas. Detsamma skall gälla, om någon annan än som nu har nämnts gör motstånd i ett sådant fall.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Användande av fängsel Fängsel får enligt HäL användas under vistelse i förvaringslokalen för att betvinga våldsamt uppträdande, om andra medel visar sig vara otillräckliga, och det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den häktades egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa. Någon närmare definition av fängsel anges inte i lagen, men med fängsel menas dock normalt ett tekniskt hjälpmedel som binder samman händer eller

text: fötter (Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: , 4:euppl., s. 80). Enligt beslut av Kriminalvårdens generaldirektör den 18 december 2007 (dnr 11-2007-14903) kan följande typer av fängsel användas: handfängsel, fotfängsel, midjefängsel, transportrem, plastfängsel/textilfängsel, bår samt spännbälte. Innan BB belades med fängsel prövades under flera veckor andra strategier för att ändra hans agerande utan att lyckas. Att det har funnits skäl att belägga BB med fängsel för att betvinga hans våldsamma uppträdande och för att hålla honom till ordningen torde det enligt Kriminalvårdens uppfattning inte råda något tvivel om. Anstalten valde att endast belägga honom med ett midjefängsel, som innebär att händerna fixeras vid midjan men ändå medger viss frihet att använda händerna, och inte lägga honom i spännbälte för att undvika att inskränka hans rörelsefrihet mer än nödvändigt. Man har även vid flera tillfällen försökt att ta av BB fängslet. BB belades med fängsel den 18 januari 2009, således fem dagar innan han undersöktes andra gången av psykiater. Den som har belagts med fängsel ska enligt HäL undersökas av läkare så snart det är möjligt. Det kan härvid noteras att syftet med läkarundersökningen inte är att läkaren ska delta i beslutsfattandet och bedöma om personen klarar att vara fängslad, utan att kontrollera att uppträdandet inte beror på sjukdom. Av utredningen framgår att BB undersöktes av psykiater den 5 januari 2009, då det konstaterats att han inte hade något akut behov av sjukhusvård. Psykiatern fann inte heller anledning att lämna några närmare anvisningar kring vården av BB. Därefter besöktes BB av sjuksköterska den 8 januari, den 9 januari, den 12 januari, den 13 januari och den 15 januari 2009. Det ska i detta sammanhang beaktas att läkarundersökning inom den allmänna sjukvården, och därmed också inom Kriminalvården, i allt större utsträckning föregås av en bedömning av sjuksköterska. Även om själva beteendet tidigare varit föremål för läkarbedömning och kontinuerlig tillsyn av sjuksköterska borde BB ha undersökts av läkare tidigare än vad som skedde efter att beslutet om midjefängsel fattades. Orsaken till detta är sannolikt en missuppfattning om vid vilka tillfällen en läkare ska undersöka den intagne så snart det kan ske (jfr

text: 23 §

text: KvaL och

text: 15 §

text: förstastycket 2 HäL). Användandet av fängsel enligt dessa paragrafer har historiskt sett inom Kriminalvården uteslutande skett med spännbälte. Av den bestämmelse i häktesföreskrifterna som behandlar fängsel följer att personalen ska hålla noga uppsikt över den som belagts med spännbälte. I Kriminalvårdens säkerhetshandbok, avsnittet om fängsel, anges att den som är föremål för spännbälte undersöks av läkare. Något ytterligare exempel på när läkare ska undersöka intagna som är belagda med fängsel anges inte. Ett förtydligande i denna del ska införas i säkerhetshandboken och det bör även övervägas omanvändning av fängsel ska regleras närmare i föreskriftsform.

text: Användande av vålds- och tvångsmedel Användandet av s.k. spotthuva och blöja finns inte reglerat i lag. Användandet av spotthuva är endast reglerat i en lokal instruktion för Kriminalvårdens transporttjänst. Vid kontakt med polisen har framkommit att även de saknar intern reglering av hur användandet av spottskydd ska hanteras och vad som ska användas. Således kan endast bestämmelserna om allmänna ansvarsfrihetsgrunder i

text: 24 kap.

text: brottsbalken

text: åberopas som stöd för hanteringen. I detta sammanhang bör beaktas vilket agerande från den intagne som åtgärderna syftar till att förhindra. Enligt Kriminalvårdens mening bör användandet av blöja i aktuellt fall inte ses som en form av tvångsmedel utan närmast som en ren hygienfråga för både personal och BB själv. Kriminalvårdspersonal tillhör en yrkesgrupp som tvingas ha en beredskap för att ta emot ”spott och spe” från obalanserade eller psykiskt störda intagna. Förutom att BB inte rättat sig efter anstaltens ordningsregler och personalens anvisningar har hans agerande i ett flertal fall varit brottsligt. BB:s konstanta agerande genom kastande av avföring mot personal samt spottande (se vidare nedan) utgör ett ofredande enligt

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: (se

text: NJA 2005 s. 738

text: och 1999 s. 725). Den brottsliga

text: handlingen beskrivs i lagtexten som handgripligt antastande eller ofredande genom hänsynslöst beteende, varvid som exempel nämns skottlossning, stenkastning och oljud. BB:s upprepade onanerande inför personal kan betecknas som sexuellt ofredande enligt

text: 6 kap. 10 § brottsbalken

text: . Dessa två brott är att hänföra till brott mot frihet och frid samt sexualbrott. Vidare torde BB:s agerande vid de tillfällen personal tvingats att förflytta honom inom anstalten eller av annan anledning behövt hålla honom till ordningen, utgöra våldsamt motstånd enligt17 kap.

text: 4 § brottsbalken

text: . Det kan tilläggas att om det inte rört sig om en utvisningsdömd person på verkställighetsstadiet så hade sannolikt ett flertalpolisanmälningar gjorts mot BB. Justitiekanslern har i beslut den 9 april 2008 (dnr

text: ) funnit att polis agerat på ett försvarligt sätt i enlighet med

text: 8 § polislagen

text: vid ett omhändertagande när polisen dragit ned en mössa på den omhändertagne när denne hotat med att spotta på polisen. I detta fall har BB ständigt spottat på personal vid i stort sett varje tillfälle han fått. Mot bakgrund av ovanståendemåste personalens åtgärder anses vara balanserade. Att personal måste kunna få skydda sig mot brottsliga angrepp torde vara en självklarhet. Kriminalvårdspersonal har dessutom legal befogenhet att använda våld för att hålla den frihetsberövade till ordningen (jfr

text: 24 kap.

text: brottsbalken

text: ). Det sätt man valt att skydda sig från den intagnes spottande, genom att använda ett vanligt örngott, är inte standard. Av utredningen framgår dock att anstalten vid tillfället saknade tillgång till den spotthuva som normalt används inom Kriminalvården och att det inte heller varit möjligt att beställa nya. Kriminalvården anser därför att man kan ha viss förståelse för att anstaltspersonalen försökt lösa den unika och extrema situationen på det sätt som skett. Det har även varit möjligt att till stor del se genom örngottet och hörseln har inte varit nedsatt under bärandet. Som framgår ovan har Kriminalvården under 2009 sett över användningen av skyddsutrustning av denna typ och har tagit fram förslag på en enhetlig sådan som ska användas inom hela myndigheten. Det ska även utarbetas stöd för användningen i form av nya instruktioner och rutiner. Den föreslagna utrustningen inskränker inte den frihetsberövades syn eller hörsel. En avvägning ska alltid göras om det är tillräckligt att personal själva skyddar sig mot spott genom utrustning eller om skyddet också ska anbringas på den intagne. Anledningen till att blöja användes var initialt att försöka förhindra BB från att ofreda personal med sin avföring. Hans beteende torde dock även ha utgjort fara för hans egen hälsa. Personalen har vid duschning och rengöring av den intagne varit uppmärksam på att avföringen inte ska penetrera kroppen genom öppna sår och på så sätt skapa utrymme för infektioner. För att förhindra upprepade brottsliga handlingar gentemot personal samt för att motverka ett beteende som kunnat skada hans hälsa har anstalten agerat utifrån den enda lösningen som de kunde finna. Även i efterhand är det svårt att finna någon alternativ åtgärd som skulle ha kunnat skydda personal. Det kan vidare diskuteras huruvida det hade varit etiskt försvarbart att inte agera på något sätt för att skydda BB mot hans eget destruktiva beteende. BB har inte heller på något sätt uttryckt att han inte ville ha på sig en blöja.

text: Sammanfattning Kriminalvården kan konstatera att den situation som uppstått med anledning av BB:s beteende under sin vistelse på anstalten Hällby i det närmaste är unik inom Kriminalvården. Anstaltspersonalen har tvingats utföra sitt uppdrag under mycket svåra förhållanden och rent personalmässigt har mycketstora resurser avsatts för uppgiften. Det finns visserligen internationell erfarenhet av liknande beteende, i manipulativt syfte och för att markera avståndtill personalen samt försöka avvärja olika verkställighetsåtgärder. Två olika psykiatrer har träffat BB den 5 och 23 januari 2009 och samstämmigt bedömt att han inte varit i behov av tvångsvård. Eftersom han inte gått med på någon frivillig vård har således Kriminalvården inte haft någon laglig möjlighet att föra över honom till sjukhus för psykiatrisk vård.

text: Enligt Kriminalvårdens mening har de vålds- och tvångsåtgärder som använts inte varit av mer ingripande natur än vad ordningen och säkerheten krävt. Personalen har tvingats använda visst våld för att värja sig mot upprepade brottsliga handlingar från BB och har använt försvarligt våld för att upprätthålla ordningen. Beträffande användandet av fängsel kan även ställas frågan vad alternativet hade kunna resultera i. Om BB inte hade hållits fängslad så hade mer våldsanvändning krävts vid kontakterna med honom, med stora risker för fysiska skador på personal och honom själv. Likartat resonemang kan föras beträffande användning av blöja, där även etiska frågeställningar om vad som är mest humant för den intagne gör sig gällande. Enligt Kriminalvårdens uppfattning borde anstalten Hällby ha tagit ytterligare sjukvårdskontakter i samband med att BB belades med midjefängsel. I övrigt finner Kriminalvården inte skäl att anmärka på anstaltens handlande.

text: Bedömning

text: JO:s prövning m.m. Kriminalvården har i förevarande fall ställts inför en situation där det med hänsyn till ordning och säkerhet ansetts nödvändigt att i nästan två månaders tid hålla BB i avskildhet och periodvis även vidta andra tvångsåtgärder mot honom. Min huvudsakliga uppgift är inte att ta ställning till om Kriminalvårdens bedömningar i den aktuella situationen varit riktiga i sak. Min granskning är i stället främst inriktad på att avgöra huruvida Kriminalvården handlat i enlighet med de regler som gäller för förfarandet.

text: Kriminalvården hade under den tid som BB befann sig i anstalten att i förhållande till honom tillämpa lagen (

text: 25 §

text: denna lag). Kriminalvården har redogjort för vissa bestämmelser i lagen. I

text: 1 §

text: slås bl.a. fast att den som är häktad inte får underkastas mer omfattande inskränkningar i sin frihet än som ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet kräver. Vidare framgår att den häktade ska behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas.

text: Därutöver finns ett antal internationella konventioner och andra regelsystem som Sverige har anslutit sig till eller på annat sätt är bundet av. Jag vill i sammanhanget särskilt nämna de europeiska fängelsereglerna (Ministerkommitténs rekommendation Rec (2006)2 till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna). Av artikel 1 framgår att var och en som är frihetsberövad ska behandlas med respekt för sina mänskliga rättigheter och att de restriktioner som åläggs frihetsberövade ska vara så lite ingripande som möjligt och stå i proportion till det legitima syftet med åtgärderna. Jag vill även erinra om FN:s resolution 1988 om principer till skydd för alla personer under någon form av frihetsberövande. I punkten 6 fastslås den allmänna principen att ingen frihetsberövad får utsättas för grym, omänsklig eller förnedrande behandling, vilket enligt en förklaring i resolutionen bl.a. anses innefatta åtgärder som innebär att en frihetsberövad – även temporärt – fråntas möjligheten att använda sina sinnen, syn och hörsel, eller att orientera sig i tid och rum.

text: Behandlingen av BB Om en frihetsberövad, såsom i förevarande fall, spottar på andra är det enligt min uppfattning givet att Kriminalvården får vidta åtgärder för att skydda omgivningen. Som Kriminalvården konstaterat saknas en särskild reglering av Kriminalvårdens möjlighet att använda sig av s.k. spotthuvor eller andra hjälpmedel för att värja sig mot någons spott. Den som håller intagna i kriminalvårdsanstalt under uppsikt har dock, utöver den nödvärnsrätt som tillkommer envar, rätt att bruka det våld som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att hindra den intagne från att rymma eller upprätthålla ordningen (

text: 24 kap.

text: och

text: 2 §§

text: brottsbalken

text: ). Bestämmelserna innebär en begränsning av det skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp som tillförsäkras enskilda i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: Kriminalvården måste ständigt ha beredskap för att kunna ta hand om människor som är i psykisk obalans. I förevarande fall hade BB nyligen uppvisat ett obalanserat och aggressivt beteende och det var dessutom känt att han hade spottat på omgivningen vid tidigare förflyttningar. Kriminalvården borde därför utan svårighet ha kunnat förutse behovet av särskilda åtgärder i samband med transporten av honom. Kriminalvårdspersonalen tvingades emellertid, i avsaknad av en mer ändamålsenlig utrustning, att dra ett örngott över huvudet på honom för att skydda omgivningen. Utgångspunkten måste med nödvändighet vara att en sådan åtgärd kan vara att betrakta som en kränkning av den drabbade personens mänskliga värdighet. I och med att örngottet täckte för BB:s ögon berövades han, och detta oavsett om örngottet till viss del gick att se igenom, möjligheten att fullt ut använda sin syn och han fick rimligtvis begränsad möjlighet att orientera sig. Agerandet stod därför såvitt jag kan bedöma i strid mot punkten 6 i FN:s resolution 1988 om principer till skydd för alla personer som berövats friheten.

text: Enligt min mening förtjänar Kriminalvården allvarlig kritik för att det i den aktuella situationen saknades utrustning av annat och bättre slag som hade skyddat personalen utan att begränsa BB:s syn, hörsel och orienteringsförmåga. Däremot anser jag inte att den personal som agerade vid tillfället i fråga bör kritiseras.

text: Av häkteslagen framgår bl.a. att den som belagts med fängsel ska undersökas av en läkare så snart som möjligt (15 § andra stycket häkteslagen). BB undersöktes av läkare fem dagar efter det att han hade påförts fängsel. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning om att BB borde ha blivit undersökt av läkare i närmare anslutning till att fängslet anbringades. Enligt min uppfattning hade det varit lämpligt om anstalten hade vidtalat läkare samma dag som han blev belagd med fängslet, särskilt mot bakgrund av att BB då hade uppträtt obalanserat sedan en tid tillbaka. Anstalten förtjänar kritik i denna del.

text: När det gäller den omständigheten att Kriminalvården försett BB med blöja nöjer jag mig med att konstatera att detta gjordes av omvårdnadsskäl och hygieniska skäl. Jag finner inte anledning att kommentera saken ytterligare.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter

publisher: Justitieombudsmannen

title: Frågan om totalförsvarspliktiga i strid med regeringsformen har tvingats att ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende m.m.

org: jo

sammanfattning: I Plikt- och prövningsverkets mönstringsunderlag ställdes bl.a. frågorna om den totalförsvarspliktige tycker att det är viktigt att Sverige har ett försvar och om det är bra att vi har värnplikt så att vi har möjlighet att försvara Sverige och varandra. Den totalförsvarspliktige är skyldig att besvara frågorna sanningsenligt. I beslutet behandlar chefsJO frågan om de totalförsvarspliktiga genom att besvara frågorna har tvingats att ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende i strid med 2 kap. 2 § regeringsformen. ChefsJO resonerar kring vad som avses med begreppet åskådning i politiskt hänseende och kommer till slutsatsen att begreppet närmast är liktydigt med en persons uppfattning eller åsikter i politiska frågor. Enligt honom är svaren på frågorna uttryck för en åskådning i politiskt hänseende. Det betyder att de som har svarat på enkäten har tvingats att ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende i strid med den nyss nämnda bestämmelsen. ChefsJO gör också vissa uttalanden om tolkningen av begreppet personliga förhållanden i 2 kap. 1 § lagen om totalförsvarsplikt.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 januari 2021 framförde AA klagomål mot Totalförsvarets plikt- och prövningsverk (i fortsättningen Plikt- och prövningsverket) och anförde i huvudsak följande:

type: stycke

text: I samband med att myndigheten väljer ut personer till mönstring ställs i en webbenkät frågor till de totalförsvarspliktiga om deras uppfattning om värnplikt och om att Sverige har ett försvar. Enligt

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i bl.a. politiskt hänseende. Myndigheten har brutit mot bestämmelsen.

text: Utredning

text: JO tog del av enkäten Mönstringsunderlag för dig som är född år 2003. Enkäten innehåller olika avsnitt med frågor om t.ex. hälsa, fysik och utbildning men även ett avsnitt om den totalförsvarspliktiges inställning till att göra grundutbildning med värnplikt.

text: I det sistnämnda avsnittet ställs tre frågor. Den första frågan är om den totalförsvarspliktige tycker att det är viktigt att Sverige har ett försvar (fråga 1). Därefter ställs frågan om han eller hon tycker att det är bra att vi har värnplikt så att vi har möjlighet att försvara Sverige och varandra (fråga 2). Den enskilde kan som svar på dessa frågor välja mellan alternativen ja, nej och vet inte. Den sista frågan är om den totalförsvarspliktige är positivt inställd till att genomföra grundutbildning med värnplikt som är en del av Sveriges totalförsvar (fråga 3) med svarsalternativen vet inte, stämmer helt, stämmer ganska bra, stämmer ganska dåligt och stämmer inte alls.

text: JO uppmanade Plikt- och prövningsverket att yttra sig över uppgifterna i anmälan, och verket anförde i huvudsak följande:

text: Av regeringens beslut att återinföra värnplikt framgår att personalförsörjningen så långt det är möjligt ska bygga på den enskildes intresse, motivation och vilja. I takt med att Försvarsmakten utökar sin krigsorganisation krävs att Plikt- och prövningsverket kallar fler totalförsvarspliktiga till mönstring. Myndigheten behöver då i större omfattning kalla individer som inte är positivt inställda till att genomföra grundutbildning med värnplikt. Mot bakgrund av detta kompletterades mönstringsunderlaget med frågor med bäring på motivation. Avsikten med frågorna är att kunna urskilja graden av motivation och på så vis kalla så få omotiverade som möjligt. Detaljeringsgraden i frågorna, och följaktligen i de svar som lämnas, är inte av sådan specifik karaktär att det är möjligt att dra några slutsatser om en totalförsvarspliktigs politiska åskådning. Då syftet med frågorna endast är att få ett relevant underlag för att bedöma den totalförsvarspliktiges motivation för tjänstgöring genom värnplikt, strider frågorna inte mot

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: AA kommenterade remissvaren.

text: JO tog därefter del av enkäten Mönstringsunderlag för dig som är född år 2004.

text: Rättslig reglering

text: Grundlagsskyddet för de negativa opinionsfriheterna Enligt

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: , RF, får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Bestämmelsen ger skydd åt de s.k. negativa opinionsfriheterna. Skyddet mot att tvingas uppge sin åskådning är absolut och kan för svenska medborgare inte begränsas på annat sätt än genom ändring i grundlag (jfr

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: Uppgiftsskyldigheten enligt lagen om totalförsvarsplikt En totalförsvarspliktig är enligt

text: 1 kap. 3 § första stycket 1 lagen (1994:1809)

text: om totalförsvarsplikt, LTP, skyldig att medverka vid föreskriven utredning om sina personliga förhållanden.

text: För att en totalförsvarspliktigs förutsättningar att fullgöra värnplikt eller civilplikt ska kunna utredas och bedömas är han eller hon skyldig att, på begäran av bl.a. Plikt- och prövningsverket, skriftligen eller muntligen eller, om det behövs, vid en personlig inställelse lämna nödvändiga uppgifter om hälsotillstånd, utbildning, arbete och personliga förhållanden i övrigt (2 kap. 1 §).

text: En totalförsvarspliktig som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift när han eller hon fullgör sin uppgiftsskyldighet enligt 2 kap. 1 § döms till böter (10 kap. 5 §). Plikt- och prövningsverket får vid vite förelägga en totalförsvarspliktig att till myndigheten lämna uppgifter som avses i 2 kap. 1 § (10 kap. 7 § första stycket 1).

text: Bedömning

text: Granskningens omfattning I det här beslutet behandlar jag den fråga som anmälaren väckt om de totalförsvarspliktiga genom att besvara frågorna 1 och 2 har tvingats att ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende i strid med

text: 2 kap. 2 §

text: RF. Jag gör också vissa uttalanden om tolkningen av begreppet personliga förhållanden i 2 kap. 1 § LTP. Förenligheten med

text: 2 kap. 2 §

text: RF

text: Allmänt om begreppet åskådning

text: De s.k. negativa opinionsfriheterna enligt

text: 2 kap. 2 §

text: RF innebär som nämnts att det allmänna inte får tvinga någon att ge till känna sin åskådning i bl.a. politiskt hänseende.

text: Frågorna 1 och 2 liksom svaren på dessa är av politisk karaktär, i vart fall så länge de tillfrågade med ett bakomliggande krav på att svara sanningsenligt svarar ja eller nej på frågorna. Det förhållandet att de totalförsvarspliktiga tvingas att ge till känna vad som närmast får anses vara åsikter eller uppfattningar, innebär dock inte med nödvändighet att de tvingas att ge till känna en politisk åskådning på sätt som avses i

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: I normalt språkbruk avses med åskådning livs- eller samhällsuppfattning (se t.ex. Svenska Akademins ordlista). Enligt ett sådant språkbruk torde de olika politiska ideologierna och även t.ex. pacifism inrymmas under begreppet. Frågan är om begreppet åskådning i

text: 2 kap. 2 §

text: RF har samma eller en annan innebörd.

text: Enligt den ursprungliga lydelsen av

text: regeringsformen

text: var varje medborgare skyddad mot att en myndighet tvingade honom att ge sina åsikter till känna (

text: 2 kap. 2 §

text: ). Denna rättighet kunde dock begränsas genom lag (

text: 8 kap. 3 §

text: 1973 års fri- och rättighetsutredning hade i uppdrag att utreda frågan om regleringen i grundlag av skyddet för enskildas fri- och rättigheter och hade bl.a. att sträva efter att uppnå ett utbyggt skydd i grundlag för de politiska frioch rättigheterna. Utredningen förordade en reglering som, när det gäller vissa

text: sådana rättigheter, gav ett skydd som kan sättas åt sidan endast efter en grundlagsändring, s.k. undantagslösa eller absoluta rättigheter (

text: SOU 1975:75 s. 101

text: För att möjliggöra att den nu aktuella bestämmelsen skulle få en undantagslös karaktär krävdes att den gavs en snävare räckvidd eller, som det också uttrycktes, att man behövde ”i viss mån begränsa grundlagsstadgandets räckvidd”. Om tillämpningsområdet inte begränsades kunde bestämmelsen komma i konflikt med bl.a. vittnesplikten. Begränsningen åstadkoms dels genom att bestämmelsen endast skulle gälla i politiskt, religiöst eller annat hänseende, dels genom att ordet ”åsikter” ersattes med ”åskådning”. Utredningen konstaterade att begreppen ”politiskt” och ”religiöst” inte är klart avgränsade. Den ansåg emellertid att den avsedda begränsningen av bestämmelsens räckvidd kom till stånd genom begreppet åskådning, som enligt utredningen var snävare än begreppet åsikt. (s. 133)

text: Som ett resultat av dessa överväganden föreslog utredningen att det i

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: RF skulle tas in en bestämmelse om att ingen medborgare får tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst eller annat hänseende.

text: I paragrafens tredje stycke föreslogs en bestämmelse om att ingen medborgare utan eget samtycke får antecknas i register enbart på grund av sin politiska åskådning. Utredningen uttalade i samband med detta att registrering av en persons politiska uppfattning inte utgjorde ett sådant ingrepp i en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som avses i 8 kap. 3 § (s. 135). Utredningen förefaller alltså ha ansett att ”åskådning” och ”uppfattning” var synonyma begrepp i detta sammanhang.

text: Begreppet åskådning definierade utredningen i ett annat sammanhang (i samband med förbudet mot särbehandling på grund av åskådning) som ett något så när sammanhängande komplex av åsikter inom ett visst område (s. 114).

text: I den efterföljande propositionen anfördes följande om begreppet åskådning (se

text: prop. 1975/76:209 s. 116

text: Begränsningen av bestämmelsens tillämpningsområde i förhållande till gällande rätt har i huvudsak åstadkommits genom att ordet ”åsikter” har ersatts med ”åskådning”. Med åskådning säger sig utredningen förstå ett något så när sammanhängande komplex av åsikter inom ett visst område. Jag delar uppfattningen att man i huvudsak får till stånd en lämplig avgränsning av det skyddade området genom den föreslagna terminologiska förändringen. Att behålla den nuvarande regeln men göra denna absolut skulle som JK framhåller i sitt remissyttrande bl.a. medföra att reglerna om vittnesplikten kom i strid med grundlagen. JK kritiserar emellertid utredningens beskrivning i motiven av innebörden i ordet åskådning. Enligt JK bör den av utredningen föreslagna regeln endast avse sådana områden där begreppet åskådning är ett naturligt uttryck för de åsikter en person omfattar. Detta är enligt JK fallet i religiösa sammanhang. Även i politiska sammanhang sägs det vara normalt att använda ordet åskådning. JK förklarar däremot att t.ex. en begäran av invånarna i ett radhusområde att hastigheten på gator inom området skall begränsas till 30 km/tim, inte kan anses vara uttryck för en åskådning, även om kravet skulle

text: vara ett uttryck för en åsikt bland många andra i fråga om trafiksituationen inom området eller beträffande trafik över huvud taget. Som ett gränsfall nämner JK vetenskapliga läror och system som bygger på en rad sammanhängande rön och slutsatser t.ex. inom astronomi eller medicin. Också i sådana fall sägs det vara naturligt att ibland tala om åskådning. Jag vill för egen del ansluta mig till dessa uttalanden av JK.

text: Som framgår riktade Justitiekanslern (JK) kritik mot utredningens beskrivning av innebörden av begreppet åskådning och departementschefen anslöt sig till hans uttalanden. Frågan är emellertid hur dessa uttalanden ska förstås.

text: Vanligt är att man gör den tolkningen att departementschefen inte tog avstånd från utredningens beskrivning av innebörden av begreppet åskådning, dvs. ett något så när sammanhängande komplex av åsikter inom ett visst område, och att denna definition av begreppet därför ska vara vägledande (se t.ex. regeringen i

text: prop. 2013/14:70 s. 100

text: , Petrén och Ragnemalm, Sveriges grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar, 12:e uppl., s. 50 samt Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: en kommentar [2019, version 4, JUNO], s. 69). I en annan grundlagskommentar hänvisas däremot direkt till JK:s uttalanden i remissyttrandet (

text: prop. 1975/76:209 s. 239

text: ), se Holmberg m.fl., Grundlagarna (3 juli 2019, version 3A, JUNO), kommentaren till

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: . Att ”åskådning” enligt JK:s mening var att föredra berodde mindre på att ordet innefattar ett sammanhängande komplex av åsikter än på att regeln borde begränsas till sådana områden där begreppet åskådning är ett naturligt uttryck för de åsikter en person omfattar. Detta var enligt JK fallet i religiösa sammanhang. Även i politiska sammanhang var det, om än inte med samma tydlighet, normalt att använda ordet åskådning.

text: JK kritiserade således utredningens beskrivning av innebörden av begreppet åskådning och jag har svårt att uppfatta hans uttalanden på annat sätt än att han tog avstånd från utredningens definition. Det framgår också av hans remissyttrande att han ansåg att den distinktionen mellan åskådning och åsikt som utredningen uttryckte knappast kunde anses klargörande (

text: a. prop. s. 239

text: ). Som jag förstår honom menade han att grundlagsskyddet skulle begränsas till vissa avgränsade områden där det är naturligt eller normalt att tala om åskådning som ett uttryck för de åsikter en person har.

text: Lagtexten kom också efter förslag från JK att preciseras så att den innebär ett skydd mot att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende, dvs. orden ”kulturellt” och ”sådant” lades till. Departementschefen uttalade att räckvidden av skyddet för ifrågavarande friheter hade fått en klarare avgränsning än i utredningens förslag (

text: a. prop. s. 145

text: Jag uppfattar uttalandena så att en lämplig avgränsning av det skyddade området kom till stånd genom den terminologiska förändringen från åsikter till åskådning – inte på grund av att begreppet åskådning gavs den innebörd som utredningen ansåg – utan för att det var naturligt att tala om åskådning för de

text: åsikter man hyser på de områden som skyddas av bestämmelsen sedan en klarare avgränsning gjorts. Det talar för att begreppet åskådning i detta sammanhang är liktydigt med de åsikter eller den uppfattning en person omfattar.

text: Stöd för en sådan tolkning kan hämtas i författningskommentaren till

text: 2 kap. 2 §

text: RF. Där anges att bestämmelsen om den negativa yttrandefriheten bl.a. innebär att reglerna om vittnesplikten i fortsättningen inte i något fall medför skyldighet för ett vittne att lämna uppgifter om sin uppfattning i t.ex. politiska frågor (

text: a. prop. s. 145

text: ). En persons uppfattning i politiska frågor avses således vara skyddad av grundlagsbestämmelsen (se även Eka m.fl.,

text: Regeringsformen

text: , 2:a uppl. 2020, s. 95 där det anges att

text: 2 kap. 2 §

text: innebär bl.a. att myndigheter inte får tvinga enskilda att ge sin uppfattning till känna). Enligt min mening är begreppen uppfattning och åsikt i det närmaste synonyma.

text: Vad som ytterligare talar för att åskådning i politiskt hänseende kan vara liktydigt med en persons uppfattning eller åsikter i politiska frågor är förbudet mot s.k. åsiktsregistrering enligt

text: 2 kap. 3 §

text: RF. Regleringen har setts som ett skydd för åsiktsfriheten (

text: SOU 1975:75 s. 134

text: ). Enligt lagtexten får ingen svensk medborgare utan samtycke antecknas i ett allmänt register enbart på grund av sin politiska åskådning. Förbudet avser enligt lagtextens ordalydelse inte registrering av åsikter utan av åskådning. Samtidigt omtalas och uppfattas bestämmelsen på många håll som ett förbud mot registrering av åsikter. Det finns inget som talar för att begreppet åskådning har en annan betydelse i 2 kap. 3 § än i

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: Även om man skulle anse att utredningens definition ska vara vägledande innebär detta nödvändigtvis inte så stor skillnad i förhållande till vad jag nu har anfört. Man måste hålla i minnet att utredningens avsikt var att i förhållande till den ursprungliga lydelsen av bestämmelsen i RF – att varje medborgare var skyddad mot att tvingas ge sina åsikter till känna – skulle tillämpningsområdet endast begränsas ”i viss mån”. Det ställdes inte andra krav på de åsikter som skulle utgöra en åskådning än att det skulle vara ”ett något så när” sammanhängande komplex av åsikter. I doktrinen har också uttalats att begreppet åskådning avser ett mer sammanhängande komplex av åsikter och att den praktiska innebörden av denna begränsning av skyddet synes vara begränsad, även om det kan diskuteras när en eller flera åsikter ingår i en åskådning och vilken betydelse det har att åsikter i sig inte skyddas (se Bull m.fl., a.a. s. 69).

text: Det som nu anförts leder mig till den sammanfattande slutsatsen att begreppet åskådning i politiskt hänseende närmast är liktydigt med en persons uppfattning eller åsikter i politiska frågor. I detta ställningstagande har jag även vägletts av att bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter bör tolkas frikostigt när enskildas intressen står emot allmänna intressen och att möjligheten att inskränka enskildas intressen bör utövas med försiktighet (se t.ex. Holmberg m.fl., a.a. under rubriken Grundlagstolkning).

text: Bedömningen i detta fall

text: De totalförsvarspliktiga har varit skyldiga att svara på frågorna 1 och 2, dvs. om det är viktigt att Sverige har ett försvar och om det är bra att vi har värnplikt så att vi har möjlighet att försvara Sverige och varandra. Svaren på frågorna kan inte jämställas med det exempel från trafiken som omtalas i den ovan citerade propositionen. Det är också svårt att föreställa sig att svaren på frågorna skulle kunna motiveras av annat än ställningstaganden som i grunden är politiska (jfr Lagrådets yttrande i

text: prop. 2013/14:70 s. 137

text: ). Mot bakgrund av det jag anfört ovan anser jag att svaren på frågorna är uttryck för en åskådning i politiskt hänseende och att de som har svarat på enkäten har tvingats att ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende i strid med

text: 2 kap. 2 §

text: RF. Det förhållandet att syftet med frågorna endast har varit att få ett relevant underlag för att bedöma den totalförsvarspliktiges motivation för tjänstgöring genom värnplikt ändrar enligt min uppfattning inte på denna bedömning.

text: Vad gäller frågan om det finns anledning att rikta kritik mot Plikt- och prövningsverket kan det inledningsvis konstateras att begreppet åskådning i politiskt hänseende inte har en klar och tydlig avgränsning. Jag har inte funnit någon domstolspraxis på området och JO har inte tidigare uttalat sig om avgränsningen. I doktrinen har delade meningar förts fram om hur begreppet åskådning ska förstås och utredningens definition brukar återges. Om den skulle vara vägledande i denna granskning skulle det kunna hävdas att svaren på frågorna 1 och 2 inte kan anses vara ett uttryck för en åskådning i politiskt hänseende. Mot denna bakgrund, och då jag har erfarit att Plikt- och prövningsverket numera har låtit frågorna 1 och 2 utgå ur webbenkäten, finner jag inte anledning att kritisera myndigheten. Jag nöjer mig med påpekandet att en myndighet i sina förehavanden bör se till att hålla en rågång i förhållande till grundlagsskyddet i

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: Förenligheten med 2 kap. 1 § LTP För att en totalförsvarspliktigs förutsättningar att fullgöra värnplikt eller civilplikt ska kunna utredas och bedömas är denne som nämnts enligt 2 kap. 1 § LTP skyldig att lämna nödvändiga uppgifter om hälsotillstånd, utbildning, arbete och personliga förhållanden i övrigt.

text: En förutsättning för att kunna ställa frågorna på det sätt som skett är således att svaren får anses vara nödvändiga uppgifter om personliga förhållanden för att kunna utreda och bedöma den totalförsvarspliktiges förutsättningar att fullgöra värnplikt eller civilplikt.

text: Någon närmare vägledning om vad som här avses med begreppet personliga förhållanden lämnas inte i förarbetena till LTP. I de sammanhang där begreppet behandlas finns inget som tyder på att någons åsikter eller uppfattning ska omfattas av begreppet.

text: Uttrycket personliga förhållanden finns även på annat håll i lagstiftningen. Någon analys av begreppet gjordes inte när det infördes i

text: 2 kap. 2 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: . Enligt förarbetena till den tidigare

text: sekretesslagen (1980:100)

text: ansågs en sådan analys inte nödvändig utan begreppet måste bestämmas med ledning av vanligt språkbruk (

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 84). I förarbetena till

text: 2 kap. 6 § andra stycket

text: RF (

text: prop. 2009/10:80 s. 250

text: ) anges att begreppet avses ha samma innebörd som i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Enligt sistnämnda lag har begreppet i praxis kommit att omfatta bl.a. namn, adress och personnummer men även t.ex. hälsotillstånd och missbruk.

text: Begreppet personliga förhållanden måste enligt min mening även tolkas mot bakgrund av sitt sammanhang och syftet med regleringen. I 2 kap. 1 § LTP bör begreppet tolkas med viss restriktivitet eftersom det är fråga om en straffsanktionerad skyldighet att svara sanningsenligt på frågorna och uppgiftslämnandet kan framtvingas genom vitesföreläggande.

text: Det är givet att Plikt- och prövningsverket vid urvalet av totalförsvarspliktiga behöver verktyg för att bedöma en enskilds intresse, motivation och vilja att bli inskriven för tjänstgöring. Frågan om den enskildes inställning till att genomföra grundutbildning med värnplikt (fråga 3) har jag inga synpunkter på. Frågorna 1 och 2 är mer problematiska.

text: Det är enligt normalt språkbruk inte närliggande att anse att åsikter avser någons förhållanden, och med personliga förhållanden har i praxis avsetts konkreta och faktiska förhållanden. Vad gäller nödvändigheten av att inhämta uppgifterna måste också beaktas att de aktuella frågorna får ses främst som ett komplement till den i sammanhanget mer nödvändiga och grundläggande frågan om den enskildes inställning till att genomföra grundutbildning med värnplikt. Mot denna bakgrund, och då begreppet personliga förhållanden i 2 kap. 1 § LTP måste tolkas med viss restriktivitet, anser jag att det är tveksamt om bestämmelsen har gett utrymme för att ställa de aktuella frågorna på det sätt som har skett.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Initiativärende mot en gymnasieskola angående ett avstängningsärende. Ett av skolans rektor meddelat interimistiskt beslut om avstängning av en elev hade i strid med bestämmelsen i 6 kap. 24 § tredje stycket gymnasieförordningen (1992:394) tidsbegränsats.

text: Initiativärende mot en gymnasieskola angående handläggningen av ett avstängningsärende. Ett av skolans rektor meddelat interimistiskt beslut om avstängning av en elev hade i strid med bestämmelsen i

text: tidsbegränsats. Beslutet hade inte heller underställts styrelsens för utbildningen prövning och inte försetts med överklagandehänvisning

text: Initiativet

text: I JO:s ärende med dnr 4232-2002 framkom att rektor för Nacka gymnasium i Nacka kommun den 24 oktober 2002 hade beslutat att stänga av en elev, född 1985, från skolan två dagar.

text: JO André fann anledning att – mot bakgrund av den rättsliga regleringen i

text: 6 kap.

text: 25 §§

text: gymnasieförordningen (1992:394)

text: – inhämta utredning och yttrande från Barnomsorgs- och utbildningsnämnden i Nacka kommun över den formella handläggningen av avstängningsärendet.

text: Utredning

text: Den 1 januari 2003 inrättades en ny nämnd i Nacka kommun, gymnasie- och vuxenutbildningsnämnden, med ansvar för gymnasial utbildning och vuxenutbildning. Gymnasie- och vuxenutbildningsnämnden lämnade som sitt remissvar ett av nämnddirektören AA upprättat yttrande. I yttrandet anfördes följande.

text: Med anledning av skrivelse den 20 december 2002 inges följande yttrande över den formella hanteringen av avstängningen av en elev vid Nacka gymnasium. Kommunen väljer att inleda med en kort beskrivning av det händelseförlopp som ledde fram till beslutet. Det är enligt kommunens uppfattning svårt att se beslutet isolerat från anledningen till att det fattades. Tisdagen den 23 oktober klockan 11.40 uppsöktes rektor BB av en lärare som rapporterade att han just hade påträffat en elev som han misstänkte var drogpåverkad. Eleven hade uppträtt underligt, verkat förvirrad och gått ostadigt. Även ytterligare en lärare, vars undervisning eleven bevistat, beskrev senare att eleven uppträtt obehagligt och inte kunnat ta till sig någon information samt att hela klassen hade förstått att något var fel. Nacka gymnasium har tillsammans med polisen utarbetat rutiner för hur skolan skall agera vid misstanke om att en elev är drogpåverkad. Rektorn eller annan skolledare skall då tillkalla polis för att göra en bedömning. I enlighet med dessa rutiner

text: tillkallades polis och eleven hämtades till rektorns rum. Han följde med utan invändningar. Även poliserna gjorde bedömningen att eleven var drogpåverkad. När poliserna lämnade rummet för att försöka verifiera elevens uppgift om att han fått sömntabletter utskrivna av en läkare försökte eleven vid flera tillfällen ta sig ut från rektorns rum och blev därvid alltmer påstridig och hotfull. Poliserna hämtades tillbaka och uppmanade eleven att följa med till stationen för vidare utredning. Eleven gjorde våldsamt motstånd, uppträdde aggressivt och hotfullt och använde såväl direkta hotelser som fysiskt våld mot poliserna. Situationen blev allt svårare att hantera och till sist bestämde sig poliserna för att ta ett grepp på eleven, så att de kunde sätta på honom handfängsel. Hela denna incident har varit föremål för polisutredning och rättegång. Av domen från Nacka tingsrätt framgår att rätten funnit att eleven gjort sig skyldig till våldsamt motstånd.

text: Beslutet om avstängning

text: När eleven förts bort av poliserna sökte rektorn kontakt med modern, som eleven bor hos. Föräldrarna har gemensam vårdnad men genom en överenskommelse med skolan är det modern som skall vara kontaktperson. Enligt tidigare uppgift var modern långtidssjukskriven och upprepade försök att nå henne på hemnumret gjordes. Under eftermiddagen fick rektorn besked från polisen att det inte gått att få eleven att lämna urinprov men att ett blodprov tagits. Svaret skulle komma först om två veckor. Något förhör hade inte kunnat hållas då eleven varit oregerlig. Han uppgavs nu sova. Rektorn rapporterade det inträffade till nämnddirektören för Barnomsorgs- och utbildningsnämnden och vidtog åtgärder för att förvissa sig om att anmälan till socialtjänsten gjordes via polisen. Klockan 18 samma kväll ringde eleven till rektorn. Han var ångerfull och bönföll rektorn att inte stänga av honom från skolan. Rektorn svarade att det var alldeles för tidigt att ta ställning till något sådant då hon först måste veta mer om bakgrunden till det som hade inträffat. Eftersom det bara var två dagar kvar till elevernas höstlov ansåg hon att han skulle stanna hemma från skolan fram till lovet. Det skulle ge honom själv en möjlighet att lugna ner sig efter det som hade hänt och henne en möjlighet att ta reda på mer om bakgrunden. Eleven hade inga invändningar mot detta arrangemang. Senare på kvällen talade rektorn också med elevens mor på telefon och informerade henne om vad som hade hänt. Modern var inte längre sjukskriven utan hade varit på arbetet när rektorn ringt tidigare under dagen. Rektorn informerade modern om att hon stängt av eleven de två dagarna fram till lovet och skälen till detta. Med tanke på den korta tiden och det förestående lovet accepterade modern detta. Innan eleven återgick till undervisningen hade rektorn ett klargörande samtal med honom, av vilket det tydligt framgick att drogförbudet på Nacka gymnasium inte bara omfattar illegal narkotika utan även andra typer av narkotiska preparat, såsom sömnmedel och lugnande medel. Enligt

text: 6 kap. 23 § gymnasieförordningen

text: får en elev stängas av från undervisningen om elevens uppförande kan antas inverka skadligt på andra elever eller om det finns andra särskilda skäl. Enligt

text: 24 § andra stycket samma lag

text: rum får rektor under vissa omständigheter med omedelbar verkan interimistiskt fatta avstängningsbeslutet. I

text: 6 kap. 25 § gymnasieförordningen

text: anges att det i ett ärende om avstängning skall finnas en utredning som allsidigt klarlägger de omständigheter som är av betydelse för ärendets bedömning. Är eleven omyndig skall vårdnadshavaren få tillfälle att yttra sig. Den aktuella eleven har den 27 maj 2002 erhållit en varning med stöd av

text: 6 kap. 22 § gymnasieförordningen

text: . Händelserna den 23 oktober 2002 är således inte isolerade utan skall ses i ett längre perspektiv där kommunen följt den metod som följer av regelverket kring disciplinåtgärder i

text: gymnasieförordningen

text: . Rektorn bedömde den

text: 23 oktober det nödvändigt att fatta beslut om interimistisk avstängning med omedelbar verkan med hänsyn till risken för andra elever och skolans personal. Vid tiden för beslutet var det fortfarande inte klarlagt om elevens uppträdande hade berott på illegal narkotika eller sömntabletter. De flesta torde vara överens om att en elevs bruk av illegal narkotika i skolan kan antas inverka skadligt på andra elever, men rektorn gjorde även bedömningen att elevens egen version med sömntabletter innebar en risk för andra elever, då fanns ett stort frågetecken om var resterande tabletter tagit vägen. En starkt bidragande orsak till avstängningen, vilket också framgår av det skrivna beslutet, var rektorns bedömning att eleven befann sig i ett sådant psykiskt tillstånd att det inte var lämpligt att han kom till skolan. Rektorn var medveten om att hon bara kan fatta beslut om interimistisk avstängning. Hon informerade därför eleven och hans moder om att en eventuell förlängning av avstängningen efter höstlovet skulle beslutas av Barnomsorgs- och utbildningsnämnden. Kontakt i detta ärende skulle tas med familjen före utgången av detta lov. Beslutet om interimistisk avstängning med omedelbar verkan fattades utifrån den information som fanns vid tiden för beslutet. Rektorn inledde omgående den utredning som skulle ligga till grund för styrelsens eventuella beslut om förlängd avstängning, alternativt förvisning. Denna utredning inkluderade samtal med eleven, modern, läkaren, socialtjänsten och polisen. Då det bedömdes att det inte fanns tillräckligt starka skäl att förlänga avstängningen fick eleven återgå till undervisningen efter höstlovet. Inför elevens återkomst till skolan hölls ett klargörande samtal. Av de handlingar som ingavs till JO framgick vidare, rörande den fortsatta händelseutvecklingen, bl.a. följande. BB fattade den 29 november 2002 interimistiskt beslut om avstängning av eleven efter att denne den 28 november påträffats drogpåverkad i skolans lokaler och polis, som kallats till platsen, vid kroppsvisitation påträffat marijuana. Den 12 december 2002 beslutade dåvarande barnomsorgs- och utbildningsnämndens presidium att med omedelbar verkan förvisa eleven från utbildning vid Nacka gymnasium. Beslutet gäller så lång tid som lagen medger, dvs. tre terminer utöver den termin då beslutet fattades. I beslutet uttalades också att nämnden var villig att medverka till att eleven kunde beredas fortsatta studier på lämpligt sätt.

text: Från BB inhämtades vissa kompletterande uppgifter. Härvid upplystes att information om rätten att överklaga avstängningsbesluten inte hade lämnats i förevarande fall men att rutinerna skulle komma att ändras för att förhindra en upprepning.

text: I beslut den 18 december 2003 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Den rättsliga grunden för disciplinära åtgärder mot elever i gymnasieskolan finns i

text: 15 kap. 14 § skollagen (1985:1100)

text: . Av bestämmelsen framgår att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om disciplinära åtgärder eller skiljande av elev från viss utbildning i fråga om utbildning efter skolpliktens upphörande.

text: De närmare bestämmelserna om disciplinära åtgärder mot elev i gymnasieskolan finns i

text: 6 kap.

text: 25 §§

text: gymnasieförordningen (1992:394)

text: I förordningens 6 kap. 21 § stadgas att om en elev har begått en mindre förseelse eller uppträtt olämpligt, skall läraren på lämpligt sätt uppmana honom att ändra sitt

text: uppförande. Om han inte bättrar sig skall läraren försöka utreda orsaken till beteendet. Läraren får visa ut en elev från undervisningslokalen för högst återstoden av pågående undervisningspass.

text: Av 6 kap. 22 § framgår att om en elev har gjort sig skyldig till upprepade förseelser eller fortsatt olämpligt uppträdande eller en allvarligare förseelse, skall rektor försöka utreda orsaken till beteendet. Vid behov skall skolläkare och annan företrädare för elevvården medverka vid utredningen. Med ledning av vad som framkommit vid utredningen skall rektor försöka få eleven att bättra sig. Rektor får därvid tilldela eleven en skriftlig varning.

text: I 6 kap. 23 § anges att om syftet med åtgärder enligt 22 § inte uppnås eller om elevens uppförande kan antas inverka skadligt på andra elever eller det finns andra särskilda skäl, får eleven stängas av från undervisningen helt eller delvis under högst två veckor av terminen eller förvisas från skolan för en viss tid, dock högst tre terminer utöver den termin när beslutet meddelas.

text: Vidare framgår av 6 kap. 24 § att fråga om avstängning eller förvisning avgörs av styrelsen för utbildningen. Om det bedöms nödvändigt med hänsyn till risken för andra elever och skolans personal får rektor, i avvaktan på att styrelsen skall avgöra ett ärende om avstängning eller förvisning, besluta att med omedelbar verkan interimistiskt avstänga en elev. Ett beslut om interimistisk avstängning gäller till dess ärendet prövats av styrelsen, dock längst under två veckor.

text: Styrelsen skall, enligt 6 kap. 25 §, se till att det i ett ärende om avstängning eller förvisning finns en utredning som allsidigt klarlägger de omständigheter som är av betydelse för ärendets bedömning. Styrelsen skall se till att utredningen inleds omgående och genomförs så skyndsamt som möjligt. Eleven och, i fråga om en elev som inte fyllt 18 år och inte heller ingått äktenskap, elevens vårdnadshavare skall få tillfälle att muntligen yttra sig inför styrelsen för utbildningen. Innan beslut om avstängning eller förvisning fattas i fråga om en elev som inte har fyllt 18 år, skall styrelsen för utbildningen samråda med den kommunala nämnd som har hand om sociala frågor för eleven.

text: Av

text: 12 kap. 1 § gymnasieförordningen

text: och

text: 22 a § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att beslut om avstängning och förvisning av en elev samt beslut om interimistisk avstängning kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

text: Av

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: följer att sådana beslut om avstängning som här är i fråga skall förses med information om hur beslutet kan överklagas. Det skall framgå av överklagandeanvisningen att överklagandet skall göras skriftligt och att det i skrivelsen skall anges vilket beslut som överklagas och den ändring klaganden begär. Vidare skall framgå att skrivelsen skall ges in till den myndighet som har meddelat beslutet och att skrivelsen skall ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet (jfr

text: 23 § förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Avstängningsbeslutet den 24 oktober 2002 Av utredningen framgår bl.a. följande. Rektor tilldelade den 27 maj 2002 eleven en skriftlig varning. Efter att eleven den 23 oktober 2002 uppträtt påverkad av droger i skolan fattade rektor den 24 oktober 2002 beslut om interimistisk avstängning av eleven två dagar, fram till höstlovet. Rektor bedömde att åtgärden var nödvändig med hänsyn till risken för andra elever och skolans personal. Efter lovet fick eleven komma tillbaka till skolan.

text: Som framgår av redovisningen rörande bestämmelserna i

text: gymnasieförordningen

text: är det styrelsen för utbildningen som avgör frågor om avstängning. Rektor har dock möjlighet att – om det bedöms nödvändigt med hänsyn till risken för andra elever och skolans personal – besluta att med omedelbar verkan interimistiskt avstänga en elev vid en gymnasieskola.

text: Det interimistiska beslutet av den 24 oktober 2002 avsåg en begränsad period, två dagar. Att ett beslut är interimistiskt innebär emellertid att det gäller till dess något annat förordnas. Det kan således inte, såsom här skedde, tidsbegränsas utan gäller till dess att styrelsen för utbildningen avgör ärendet, dock högst två veckor. Vidare har framkommit att beslutet inte var försett med överklagandeanvisning trots att även interimistiska beslut om avstängning kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

text: Om ett interimistiskt beslut har fattats måste saken anmälas till styrelsen för utbildningen som har att fatta ett efterföljande självständigt beslut i huvudsaken. I remissvaret anförs att rektorn omgående efter att hon fattat beslutet inledde den utredning som skulle ligga till grund för styrelsens beslut. Utredningen inkluderade samtal med eleven, modern, läkaren, socialtjänsten och polisen. Rektor bedömde att det inte fanns tillräckligt starka skäl för att förlänga avstängningen och eleven fick återgå till undervisningen efter höstlovet. Frågan om avstängning underställdes således inte styrelsen vilket borde ha skett.

text: Sammanfattningsvis kan jag konstatera att den formella handläggningen av avstängningsfrågan uppvisar allvarliga brister. Påtalade brister medförde bl.a. att eleven betogs möjligheterna såväl att få yttra sig inför styrelsen för utbildningen och få styrelsens beslut i saken som att genom överklagande föra upp avstängningsfrågan till prövning i domstol. Jag förutsätter att man från nämndens sida tillser att ärenden av ifrågavarande slag i fortsättningen handläggs i enlighet med gällande lagstiftning.

text: Övrigt Av ingivna handlingar framgår att rektor den 29 november 2002 på nytt beslutade om interimistisk avstängning av eleven. Beslutet var denna gång formulerat så att eleven skulle vara avstängd ”från och med den 29 november till dess ärendet prövats av styrelsen för utbildningen, dock längst till och med den 12 december”. Den 12 december 2002 beslutade dåvarande barnomsorgs- och utbildningsnämndens presidium att, med omedelbar verkan, förvisa eleven från utbildning vid

text: Nacka gymnasium. Beslutet gäller så lång tid som lagen medger, dvs. tre terminer utöver den termin när beslutet meddelades.

text: Såsom framgått har upplysts att inte heller avstängningsbeslutet den 29 november 2002 var försett med överklagandeanvisning, men att rutinerna kommer att ändras för att förhindra att detta upprepas. Jag har inte funnit skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i saken utan vill endast framhålla vikten av att den enskilde underrättas om sin rätt att överklaga beslut om interimistisk avstängning.

text: Av utredningen framgår inte huruvida överklagandeanvisning var fogad till beslutet den 12 december 2002 om förvisning från skolan. Jag utgår från att så var fallet. I sammanhanget vill jag dock framhålla följande. Huruvida ett beslut kan överklagas enligt reglerna om s.k. förvaltningsbesvär är en fråga som det ankommer på nämnden att avgöra. Om beslutet kan överklagas bör detta således komma till uttryck i själva protokollet.


nyckelord: Inhibition Verkställighet

title: Anmälan mot Försäkringskassan angående underlåtenhet att omedelbart verkställa en länsrättsdom

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 21 augusti 2009, anförde AA i huvudsak följande. Den 9 april 2009 beviljade länsrätten honom fortsatt sjukersättning. Han var därefter i kontakt med en tjänsteman på Försäkringskassan som uppgav att ersättning skulle utbetalas skyndsamt och att Försäkringskassan aldrig brukar överklaga länsrättsdomar. Efter någon veckas tid därefter blev han uppringd av BB vid Försäkringskassans processjuridiska enhet i Sundsvall. BB uppgav att kassan ännu inte hade bestämt sig för om länsrättsdomen skulle överklagas till kammarrätten. Länsrättens dom överklagades sedermera av Försäkringskassan och den 27 maj 2009 beslutade kammarrätten att meddela prövningstillstånd i målet. Han har inte haft någon inkomst under perioden. Försäkringskassans handläggningstid har varit orimligt långt.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Försäkringskassan. Vidare hämtades Försäkringskassans akt i ärendet in och granskades. Därefter remitterades anmälan till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvar genom CC, chef för verksamhetsområde processjuridik vid Försäkringskassans huvudkontor, bl.a. följande. – – –

text: Bakgrund

text: Av Diabasregistret framgår att domen från Länsrätten i Norrbottens län i mål nr 178- 09 – meddelad den 9 april 2009 – kom in till omprövningsenheten i Stockholm den 16 april 2009. Den 20 april 2009 kom domen in till den processjuridiska enheten i Sundsvall. Genom domen ändrade länsrätten Försäkringskassans beslut på så sätt att AA beviljades hel tidsbegränsad sjukersättning för tiden augusti 2008 till och med januari 2010. Den 20 april 2009 begärdes per telefon processföringsakten från omprövningsenheten vid NFC Stockholm Klara inför ställningstagande av om domen skulle överklagas och inhibition begäras. Av de handlingar som fanns tillgängliga vid enheten bedömdes vidare att det fanns behov av försäkringsmedicinsk konsultation inför ställningstagandet.

text: Den 21 april 2009 kommer begärd akt in till processjuridiska enheten Sundsvall. Därefter rådgjorde processföraren per telefon med den försäkringsmedicinske rådgivaren. Denna bedömde att AA:s arbetsförmåga inte var nedsatt under minst ett år. Den 29 april 2009 skickades meddelande till enhetschef vid LFC Luleå med information om att länsrättsdomen kommer att överklagas och inhibition begäras samt anges att domen således ej ska verkställas. Den 30 april 2009 fick processföraren e-post från Kundcenter. I meddelandet angavs följande. AA har ringt angående länsrättsdomen. Länsrätten har bedömt att rätt till sjukersättning föreligger. AA vill bli kontaktad för besked om utbetalning. Han säger att han igår fick reda på att hans ärende finns på en processenhet och vill därför ha kontakt med denna enhet. Samma dag kontaktade processföraren AA per telefon. Under samtalet uppgav AA att han av medarbetare på Försäkringskassan fått besked att Försäkringskassan ej överklagar länsrättsdomar. Processföraren informerade AA om gällande rutiner och uppgav följande. När länsrätten meddelat en dom där Försäkringskassans beslut ändras ska domen skickas till den processjuridiska enhet som företrätt Försäkringskassan. Det är denna enhet som avgör om domen ska överklagas eller ej. Andra medarbetare är inte behöriga att göra ett sådant ställningstagande. Bilagt till länsrättsdomen finns en överklagandehänvisning. Av denna framgår att myndigheter, i detta fall Försäkringskassan, har två månader på sig att överklaga från det datum då domen meddelats. – Vidare informerades AA om att den processjuridiska enheten övervägde att överklaga länsrättsdomen och att meddelande om detta redan skickats till handläggande kontor. AA upplystes om att försäkringsmedicinsk rådgivare har kontaktats per telefon och att det inför det slutgiltiga ställningstagandet till om domen ska överklagas eller ej kommer att begäras ett skriftligt yttrande från försäkringsmedicinsk rådgivare. Den 30 april 2009 skickades förfrågan till försäkringsmedicinsk rådgivare. Den 18 maj 2009 kom yttrande från försäkringsmedicinsk rådgivare in till den processjuridiska enheten Sundsvall. Den 19 maj 2009 skickades ett överklagande – ställt till Kammarrätten i Sundsvall – med begäran om prövningstillstånd samt yrkande om inhibition till Länsrätten i Norrbottens län. Efter telefonsamtalet med AA den 30 april 2009 har processföraren haft kontakt med AA:s hustru. Dessa samtal har föranletts av att AA önskat veta hur ärendet fortskrider. Vid det senaste samtalet, den 19 maj 2009, meddelade processföraren BB att Försäkringskassan hade överklagat domen till kammarrätten. I ett beslut intaget i protokoll den 27 maj 2009 meddelar Kammarrätten i Sundsvall prövningstillstånd och förordnar om inhibition med anledning av Försäkringskassans överklagande.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: JO har i tidigare ärenden uttalat bl.a. följande. Att ett beslut gäller omedelbart innebär inte endast att det är verkställbart, utan också att det ska verkställas så snart som möjligt. Ett visst dröjsmål med verkställigheten kan godtas i väntan på beslut i inhibitionsfrågan, om Försäkringskassan har framställt yrkande därom. Detta förutsätter emellertid att inhibitionsyrkandet väcks snarast; i annat fall ska domen verkställas. Regelverket ger sålunda enligt JO inte utrymme för Försäkringskassan att skjuta upp verkställigheten annat än en kortare tid med hänsyn till ett eventuellt framtida överklagande och inhibitionsyrkande. Försäkringskassan har således enligt JO inte möjlighet att avvakta annat än en kortare tid med verkställighetsåtgärder under överklagandefristen. Av metodstödet – Vägledning 2001:7, version 6, Omprövning, ändring och överklagande av Försäkringskassans beslut, avsnitt 8.5.1 Metodstöd – hantering av domar och beslut från domstolarna – framgår följande:

text:  Information till domstolarna via Domstolsverket är att domstolarna, efter avgörande av målet, ska skicka samtliga domar och beslut samt Försäkringskassans akt för processföring, till den omprövningsenhet som handlägger den typ av ärenden som målet avser.  För det fall domen i länsrätten innebär ”helt eller delvis ändring” ska omprövningsenheten snarast med missiv skicka en kopia av domen till den processjuridiska enheten, som ska ta ställning till om domen ska överklagas eller inte. Den processjuridiska enheten kan behöva rekvirera processföringsakten från omprövningsenheten innan ett ställningstagande i överklagande- och inhibitionsfrågorna kan göras. Det är väsentligt att akten då snarast sänds till den processjuridiska enheten.  Den processjuridiska enhetens ställningstagande kan innebära att Försäkringskassan kommer att överklaga domen och begära inhibition och att enheten därför ska avvakta med verkställigheten. Den processjuridiska enheten ska efter granskning av domen snarast, med missiv, meddela sitt ställningstagande till chefen för den enhet som handlägger förmånen ifråga för den försäkrade.  Samtliga ovanstående åtgärder ska diarieföras.

text: Av diariet framgår att länsrättens dom kom in till Försäkringskassan den 16 april 2009. Vad som hänt från dagen för domen och till den 16 april framgår inte av Försäkringskassans diarium. Det tog sju arbetsdagar innan underrättelsen om att domen inte skulle verkställas skickades från den processjuridiska enheten till verkställande enhet den 29 april. Under den tidsperioden skedde en telefonkonsultation med en försäkringsmedicinsk rådgivare (FMR). Den försäkrade underrättades om inställningen i verkställighetsfrågan dagen efter, den 30 april. Utifrån JO:s uttalanden i tidigare ärenden – se ovan – får den tid det tog att lämna underrättelsen till verkställande enhet bedömas som något för lång. Den höga arbetsbelastningen på enheten kan ha varit en bidragande orsak till fördröjningen.

text: Ärendet låg därefter hos den försäkringsmedicinske rådgivaren (FMR) i drygt tolv arbetsdagar. Överklagandet och begäran om inhibition lämnades in till domstolen dagen efter att yttrandet från FMR inkommit till den processjuridiska enheten. Även om det inte finns någon tidsfrist inom vilken ett yttrande från en FMR ska levereras angiven i interna dokument – begärd svarstid ska dock anges i begäran – har även denna tidsutdräkt bidragit till den totalt sett för långa handläggningstiden. Den totala tid som förflöt mellan det att länsrättens dom inkom till Försäkringskassan den 16 april och Försäkringskassans överklagande av domen och begäran om inhibition blev sammantaget i detta fall fyra och en halv vecka. Försäkringskassan beklagar dels den fördröjning som handläggningen inneburit innan den försäkrade fick besked om Försäkringskassans inställning i frågan om verkställighet av domen, dels den totala tid som verkställighetsfrågan kommit att ta i detta ärende. Försäkringskassan arbetar kontinuerligt med att förbättra rutiner beträffande hanteringen av domar. Erfarenheterna från detta och andra liknade ärenden ska inarbetas i den processbeskrivning avseende hanteringen av domar som är under beredning samt i det metodstöd som finns i vägledningen rörande verkställighet. När det gäller inhämtande av yttrande från FMR i de fall Försäkringskassan överväger att överklaga en dom pågår ett arbete med att förbättra rutinerna. Frågan om en dom ska överklagas är en fråga som slutligen avgörs inom den processjuridiska verksamheten. Någon annan enhet inom Försäkringskassan har inte den befogenheten. Den information som i detta fall lämnats av annan än processföraren angående verkställighet har varit av allmän natur och återspeglar vad som generellt gäller, dvs. att en dom som inte ska överklagas, ska verkställas så snabbt som möjligt.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 20 kap. 13 § tredje stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring framgår att Försäkringskassans och domstols beslut i bl.a. ärenden om sjukersättning ska gälla omedelbart, om inte något annat föreskrivits i beslutet. Att ett beslut gäller omedelbart innebär inte endast att det är verkställbart utan också att det ska verkställas så snart som möjligt. Ett visst dröjsmål med verkställigheten kan visserligen godtas i väntan på beslut i inhibitionsfrågan om Försäkringskassan har framställt yrkande härom. Detta förutsätter emellertid att inhibitionsyrkandet väcks snarast; i annat fall ska domen verkställas. Regelsystemet ger således inte utrymme för Försäkringskassan att skjuta upp verkställigheten annat än en kortare tid med hänvisning till ett eventuellt framtida överklagande och inhibitionsyrkande.

text: Av utredningen framgår att Länsrätten i Norrbottens län den 9 april 2009 fann att AA var berättigad till hel tidsbegränsad sjukersättning för tiden augusti 2008 till och med januari 2010. Domen kom Försäkringskassan till handa den 16 april 2009. Den 19 maj 2009 överklagade kassan domen hos Kammarrätten i Sundsvall och begärde inhibition.

text: Jag konstaterar att Försäkringskassans handläggningstid i ärendet varit för lång. Eftersom Försäkringskassan inte snarast efter att den tagit del av länsrättens dom ansökte om inhibition av domen borde kassan ha påbörjat arbetet med att verkställa den. Försäkringskassan förtjänar kritik för sin hantering av ärendet.

text: Vad AA anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.