title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av uppgifter som anslagits på en tingsrätts digitala uppropslista

text: Justitiekanslern tillerkänner JB ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Domstolsverket att se till att beloppet betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 18-20 september 2011 gav Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, in framställningar till Stockholms tingsrätt med begäran om förordnande av offentlig försvarare, enligt

text: 24 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, för fyra personer. En av dessa var JB. Tingsrätten förordnade offentliga försvarare för samtliga fyra unga och registrering av namn och personuppgifter skedde i det målhanteringssystem (VERA) som används av Sveriges domstolar.

text: Den 21 september 2011 gav åklagaren in häktningsframställningar beträffande tre av ungdomarna, dock inte JB. Samma dag hölls häktningsförhandling i tingsrättens lokaler beträffande dessa tre personer. Inför häktningsförhandlingen anslogs i tingsrättens lokaler på en digital uppropslista uppgift om parterna i målet. Bl.a. angavs på uppropslistan JB:s namn. Uppgifterna till uppropslistan hade hämtats elektroniskt från VERA.

text: Dagen efter häktningsförhandlingen, dvs. den 22 september 2011, meddelade åklagaren tingsrätten att förundersökningen mot JB hade lagts ner och begärde att målet skulle skrivas av i den delen. Sedan tingsrätten den 26 september 2011 hade fått in en kostnadsräkning från försvararen avskrev tingsrätten samma dag målet mot JB.

text: Anspråk

text: JB har begärt ersättning av staten med 10 000 kr för kränkning.

text: Till stöd för sitt anspråk har han anfört i huvudsak följande. När tingsrätten anslog hans namn offentligt på uppropslistan var han varken misstänkt eller föremål för häktningsframställan. Genom tingsrättens agerande utpekades han som brottslig eller i vart fall som misstänkt för ett allvarligt brott vilket innebär en allvarlig kränkning av hans ära. Det fanns över huvud taget inte någon anledning för tingsrätten att anslå hans namn. Med ett minimum av eftertanke och/eller ändamålsenliga instruktioner hade det inträffade kunnat undvikas. Frånvaron av eftertanke och/eller ändamålsenliga instruktioner är försumlig. – Uppgifterna på anslagstavlan noterades av ett antal personer varav flera hörde av sig till familjen för en förklaring. Det kan hållas för visst att uppgifterna därutöver har noterats av ytterligare personer som inte gett sig till känna. Det finns endast en JB i Sverige.

text: Utredning

text: Stockholms tingsrätt, lagmannen, har i ett yttrande till Justitiekanslern anfört i huvudsak följande. Det finns skäl att beklaga det inträffade och tingsrättens rutiner har setts över i syfte att undvika liknande situationer i framtiden. Det har emellertid inte förekommit något i tingsrättens handläggning som skulle kunna innefatta fel eller försummelse vid myndighetsutövning i

text: skadeståndslagens

text: mening. Att tingsrätten har hanterat JB:s personuppgifter på ett sådant sätt att man felaktigt kunnat få uppfattningen att han var föremål för en häktningsframställan skulle dock kunna anses strida mot bestämmelsen i

text: 9 § första stycket b) personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL). För att en åtgärd ska strida mot god sed torde dock krävas att det finns någon form av etablerad ordning som det sker en avvikelse från. Det är tveksamt om denna förutsättning är uppfylld i detta fall. Med hänsyn härtill och till att någon annan avvikelse från PUL:s krav inte kan konstateras saknas grund för att utge skadestånd enligt denna lag.

text: JB har kommenterat yttrandet. Han har därvid vidhållit sitt anspråk och har anfört i huvudsak följande. Enligt lag ska personuppgifter hanteras korrekt och med försiktighet. Någon ”etablerad ordning” utöver det som lagen lägger fast erfordras därmed inte, utan endast ett minimum av övervägande vilket alltså redan följer av lag. – Problemet med de automatiskt genererade uppropslistorna har varit känt sedan en längre tid. Det har förekommit officiella samråd mellan åklagarväsendet och Sveriges Domstolar utan att missförhållandet har åtgärdats. Hade så skett hade JB rimligen undgått att kränkas på det sätt som har skett. Underlåtenheten adderar till den försumlighet som läggs tingsrätten till last.

text: Till stöd för sitt anspråk har JB åberopat minnesanteckningar från ett samverkansmöte den 15 mars 2011 mellan Sveriges Domstolar och Åklagarmyndigheten. Av dessa framgår att man vid mötet från åklagarhåll ställt frågan huruvida det finns möjlighet att justera i VERA så att det på uppropslistor står ”korrekt tilltalad och korrekt brottsrubricering” och att närvarande lagmän uppgett att detta går och ska göras samt att en påminnelse härom kan läggas ut på Sveriges Domstolars intranät.

text: Aktuell lagstiftning

text: Att tingsrätten ska upprätta uppropslistor framgår av

text: 25 § första stycket i förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion. Av bestämmelsen framgår att tingsrätten för varje dag då det hålls sammanträde för huvudförhandling eller andra sammanträden ska upprättas en förteckning över de mål och ärenden som har utsatts till förhandling – uppropslista.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta person-skada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för kränkning som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: anges att bestämmelserna om skadestånd i den lagen ska tillämpas endast om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter tillämpas PUL. Vid behandling av personuppgifter i tingsrätternas rättsskipande och rättsvårdande verksamhet gäller även förordningen (

text: ) om registerföring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling, vilken beträffande bl.a. rätt till skadestånd hänvisar till PUL. Bestämmelserna i dessa författningar har alltså företräde framför

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 5 §

text: PUL gäller lagen för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad. Det har i detta fall – genom registreringen av JB:s personuppgifter i tingsrättens målhanteringssystem VERA – varit fråga om en automatiserad behandling av personuppgifter. Anspråket ska därför i första hand prövas utifrån bestämmelserna i PUL och den nämnda förordningen.

text: I

text: 9 §

text: PUL uppställs vissa grundläggande krav på behandlingen av person-uppgifter. Enligt 9 § första stycket b) ska den personuppgiftsansvarige se till att personuppgifter alltid behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Enligt 9 § första stycket g) ska den personuppgiftsansvarige se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: 48 §

text: PUL ålägger den personuppgiftsansvarige att ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Bestämmelsen föreskriver ett strikt ansvar för den personuppgiftsansvarige.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den i ärendet aktuella uppropslistan härrör från tingsrättens verksamhetsregister och ingår i tingsrättens strukturerade material. Enligt huvudregeln i PUL:s hanteringsregler får personuppgifter behandlas bara om den registrerade lämnat sitt samtycke till behandlingen. Även utan samtycke får personuppgifter behandlas om det är nödvändigt för att uppfylla vissa angivna syften. Tingsrättsinstruktionens krav på uppropslistor har sin grund i att dessa fyller en praktisk funktion men de har också betydelse för den offentlighet som föreskrivs för förhandlingar i domstol enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: . Att uppropslistorna innehåller namn på parterna är inte något som regleras i tingsrättsförordningen men det ökar möjligheten för parter, vittnen och allmänheten att orientera sig bland förhandlingarna. Att personuppgifter anges på uppropslistorna kan därför anses nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning (se 10 § punkten d) PUL).

text: Det finns inget att erinra mot att tingsrätten den 20 september 2011 registrerade JB:s personuppgifter i VERA. Att han var registrerad som aktiv part i målet vid tidpunkten för häktningsförhandlingen var också korrekt så till vida att tingsrätten då ännu inte hade fått något besked om att förundersökningen mot honom hade lagts ner. Uppgiften om honom i uppropslistan kan dock inte anses ha stämt överens med de verkliga förhållandena i och med att den aktuella uppropslistan informerade om en häktningsförhandling och att JB:s namn förekom där trots att han inte varit föremål för någon häktningsframställning och inte var kallad till den aktuella förhandlingen. Uppgiften kan mot den bakgrunden inte anses ha varit riktig eller aktuell i PUL:s mening och behandlingen av personuppgifterna kan inte heller anses ha skett på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed.

text: Tingsrättens behandling av JB:s personuppgifter har således stått i strid med kraven enligt

text: 9 §

text: PUL. Av de uppgifter som JB har lämnat framgår att han känt sig kränkt och att den felaktiga behandlingen av hans personuppgifter har skapat obehag och viss oro hos honom. Han har därför rätt till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL för den kränkning av den personliga integriteten som han har drabbats av till följd av den felaktiga personuppgiftsbehandlingen.

text: Jag finner, vid en samlad bedömning av omständigheterna och med beaktande av den praxis som har utvecklats i Justitiekanslerns skadereglerande verksamhet, att en skälig ersättning i detta fall är 5 000 kr. JB ska därför tillerkännas ersättning med detta belopp.

text: Avslutningsvis noterar jag att frågan om problemet med icke uppdaterade och därmed missvisande uppropslistor har varit föremål för diskussion inom domstolsväsendet. Vid underhandskontakter med Domstolsverket har det framkommit att, i enlighet med vad som angavs i de ovan beskrivna minnesanteckningarna, det är tekniskt möjligt att redigera innehållet i de uppropslistor som anslås på domstolarnas informationstavlor. Domstolsverket har dock inte kunnat ange i vilken utsträckning domstolarna tillämpar denna möjlighet. Jag förutsätter att nödvändiga åtgärder vidtas för att sprida kunskap om denna redigeringsmöjlighet hos domstolarna och att rutiner införs som kan säkerställa att den information som publiceras på uppropslistor i domstolarna är korrekt och rättvisande.

text: Jag har för avsikt att följa upp frågan vid halvårsskiftet 2013.


publisher: Justitiekanslern

title: Upplysningar som Pensionsmyndigheten har lämnat i frågan om månadsbeloppet för ålderspension skulle påverkas av när sökanden valde att ta ut sin pension har ansetts lämnade vid myndighetsutövning i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen

org: jk

text: Justitiekanslern avslår UE:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anspråket

text: UE begärde i en skrivelse till Pensionsmyndigheten den 15 februari 2011 skadestånd av staten med ett skäligt belopp. Till stöd för anspråket anförde hon följande. Vid två tillfällen under hösten 2010 tillfrågade hon per e-post Pensionsmyndigheten vilken pension hon skulle få om hon gick i pension i januari 2011 eller i maj 2011. Vid båda tillfällen fick hon till svar att pensionen skulle bli densamma oavsett om hon gick i pension i januari eller i maj. Hon valde då att ta ut pension från januari 2011. När hon i december 2010 fick beslutet om pension hade emellertid pensionen reducerats med 2 procent med anledning av uttag före 65 års ålder. Pensionsmyndighetens felaktiga information har medfört ett ekonomiskt lidande under återstoden av hennes liv vilket bör föranleda en rätt till skadestånd med ett skäligt belopp.

text: Utredningen

text: Pensionsmyndigheten har med ett eget yttrande överlämnat anspråket till Justitiekanslern. Pensionsmyndigheten har anfört bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Pensionsmyndigheten administrerar och handlägger den allmänna ålderspensionen i Sverige. I den allmänna ålderspensionen ingår inkomstpension, premiepension, tilläggspension samt garantipension. Vid ansökan fattas beslut om inkomst-, tilläggs- och garantipension för sig samt beslut om premiepension för sig.

text: Vid förfrågan kan Pensionsmyndigheten göra en prognos för en enskild om hur dennes pension kan komma att bli. Prognosen kan skilja sig från det slutliga beslutet, vilket Pensionsmyndighetens kundservice ska informera om i samband med prognosen. Anledningen till att Pensionsmyndigheten inte kan göra en exakt beräkning är att myndigheten inte har de aktuella beloppen som ska ligga som underlag för en slutlig bedömning, bland annat använder myndigheten senast taxerad årsinkomst. Avrundning sker till närmaste hundratal.

text: En gjord prognos till en enskild person sparas inte i myndighetens system och kan inte heller återskapas.

text: Utredning

text: Den 23 september 2010 fick Pensionsmyndigheten en förfrågan via e-post från UE. Hon undrade hur mycket hon skulle få i pension om hon valde att gå i pension i maj 2011 respektive i januari 2011. UE skulle fylla 65 år den 26 maj 2011.

text: Pensionsmyndighetens kundservice besvarade UE:s förfrågan den 30 september 2010. I svaret angav myndigheten att UE enligt myndighetens prognos skulle få ett visst belopp om hon gick i pension i samband med att hon fyllde 65 år. Hon fick också information om att det inte skulle vara någon förändring om hon i stället valde att gå i pension i januari 2011.

text: Samma dag skickade UE ett nytt e-brev där hon bad att få en bekräftelse på beloppen, vilket hon fick i ett svar från myndighetens kundservice den 7 oktober 2010.

text: När Pensionsmyndigheten gjorde prognosen den 30 september 2010 beräknades inkomstpensionen med ett preliminärt delningstal om 16,09. (För att beräkna pensionen krävs ett delningstal. Pensionskapitalet delas med delningstalet för att få fram hur stor pensionen blir. Delningstalet baseras på livslängdsantagandet och en antagen framtida ränta. Det definitiva delningstalet för en kohort fastställs inför det år kohorten fyller 65. Dessförinnan beräknas pensionen med hjälp av ett preliminärt delningstal. För den allmänna pensionen är det Pensionsmyndigheten som beräknar delningstalet.) När UE sedermera beviljades pension fick hon ett definitivt delningstal om 16,50. I prognosen använde myndigheten UE:s inkomst från 2008 om 215 000 kr för beräkning för 2009. Den verkliga inkomsten för 2009 blev 171 000 kr. Detta ledde till en något lägre inkomstpension än vad prognosen visade.

text: Om en person väljer att ta ut tilläggspension innan han eller hon fyller 65 år, minskas den med 0,5 procent för varje månad fram till dess personen fyller 65. Tilläggspensionen beräknas utifrån prisbasbeloppet. När pensionären fyller 65 år sker en omräkning med hänsyn till de balanstal som fastställts till och med detta år. Det betyder för 2011 att tilläggspensionen sänks med 6,2 procent vid 65 år.

text: Vid beräkning av inkomstpensionen blir delningstalet högre vid ett tidigare pensionsuttag, eftersom den beräknade livslängden blir längre. Skillnaden i delningstal mellan januari och maj minskar inkomstpensionen med 1,2 procent. Beroende på UE:s pensionsnivå, beräknade myndighetens prognosprogram att hon även skulle få en garantipension från det hon fyller 65 år.

text: I prognosen ingår ett belopp för premiepensionen med cirka 250 kr i månaden. Det fastställda beloppet blev 256 kr.

text: Den 11 oktober 2010 fick Pensionsmyndigheten in en ansökan om allmän pension från UE från och med januari 2011. Myndigheten skickade ett beslut om inkomstpension och tilläggspension den 7 december 2010. Av beslutet framgår att tilläggspensionen är minskat med 0,5 procent för varje uttagsmånad innan UE fyller 65 år, sammanlagt 2 procent.

text: Enligt prognosen skulle UE få en pension på ungefär 9 600 kr i månaden, oavsett om hon tog ut sin pension i januari eller maj 2011. Det fastställda beloppet blev 9 151 kr i månaden.

text: UE begärde omprövning av beslutet, men den 20 januari 2011 beslutade Pensionsmyndigheten att inte ändra beslutet med motiveringen att det var korrekt enligt gällande bestämmelser.

text: Pensionsmyndighetens bedömning

text: UE har begärt en prognos från Pensionsmyndigheten om hur hög hennes pension kommer att bli om hon väljer att gå in pension vid ett visst tillfälle. Hon har uppgett ett par olika alternativa tillfällen. Myndighetens svar har varit kortfattat och bara angett en siffra, samma för båda tillfällena.

text: En prognos är en preliminär bedömning utifrån vissa antaganden om belopp som inte är fastställda. Den riskerar alltid att skilja sig från ett definitivt beslut. Samtidigt är det viktigt att Pensionsmyndigheten, när myndigheten gör en prognos, informerar om att det slutliga beslutet kan skilja sig från prognosen.

text: Det är också viktigt att Pensionsmyndigheten vid myndighetens prognos informerar om förutsättningarna. I det här fallet borde myndigheten till exempel ha informerat om att tilläggspensionen blir lägre om den tas ut innan personen fyller 65 år.

text: Enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta en ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Därvid beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades.

text: Pensionsmyndigheten har inte informerat UE om att pensionen blir lägre per månad om hon väljer att gå i pension innan hon fyller 65 år. Det har lett till att hon haft felaktig information då hon beslutat om tidpunkt för när hon skulle gå i pension. Myndighetens felaktiga information har lett till att UE har fått ett lägre månatligt pensionsbelopp än hon räknat med.

text: För att skadestånd ska utgå krävs att det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Ett sådant skäl kan till exempel vara att informationen lämnas till en enskild för dennes privata behov, eller att informationen haft allvarliga ekonomiska konsekvenser för den enskilde (se Bertil Bengtsson i Karnovs digitala kommentar till skadeståndslagen, not 56). Den information myndigheten lämnat till UE har lämnats till henne i egenskap av privatperson och avsett hennes ålderspension. Det är också tydligt att UE har låtit myndighetens svar ligga till grund för sitt beslut.

text: Fråga är dock om UE har drabbats av en ren förmögenhetsskada till följd av Pensionsmyndigheten felaktiga information. Myndigheten gör här följande bedömning.

text: Ålderspensionen är livsvarig. När en person ansöker om pension räknar myndigheten ut hur stor hans eller hennes månatliga pension ska bli utifrån beräknad livslängd och summan på sökandens pensionskonto. Det är alltså beloppet på sökandens pensionskonto, tillsammans med tidpunkten för uttag av pension, som avgör hur stort månadsbeloppet blir. Ju längre en person avvaktar med att ta ut sin pension, desto högre blir hans eller hennes månatliga pension. Pensionsbeloppet är dock beräknat så att den totala utbetalningen kan förväntas vara densamma oberoende av uttagstidpunkt. Redan av det skälet kan det hävdas att UE inte drabbats av en skadeståndsgrundande skada.

text: Om i stället en årsvis jämförelse görs i UE:s fall kan följande preliminära beräkning göras: UE har efter omräkning vid 65-årsmånaden fått ett beslut på en inkomstpension från och med januari 2011 på 58 081 kr per år. Om hon i stället hade valt att ta ut sin inkomstpension först i maj, hade beloppet blivit 58 758 kr. Tilläggspensionen hade blivit 49 524 kr per år i stället för 48 533 kr. Det innebär att skillnaden per år blir 1 668 kr. Omvandlat till kapitalbelopp med hjälp av delningstalet för den månad när hon fyllde 65 år (16,31) blir förlusten under livet 27 205 kr beräknat från och med maj 2011. För garantipension blir det ingen skillnad.

text: Beräkningen är gjord på kända inkomster. Inkomst för 2010 och eventuellt 2011, om hon valt att arbeta fram till maj är inte medräknade. Dessa bör tas med i beräkningen vid en slutlig beräkning av ett eventuellt skadestånd. Den slutliga summan kan därför komma att bli högre eller lägre beroende på vilken inkomst UE haft under 2010 och 2011.

text: Från det beräknade beloppet bör dras det belopp på 36 604 kr som UE erhöll under perioden januari – april 2011, som hon inte skulle ha fått om hon valt att ta ut pensionen i maj.

text: Mot denna bakgrund menar Pensionsmyndigheten att UE inte har drabbats av en ren förmögenhetsskada enligt

text: skadeståndslagen

text: till följd av myndighetens agerande. Skadestånd ska därför inte utgå.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Vidare framgår av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: att staten ska ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: Om ett tydligt besked lämnas med anledning av ett pågående ärende hos en myndighet – eller inför ett nära förestående ärende – anses beskedet ha lämnats vid myndighetsutövning, om ärendet som sådant innefattar myndighetsutövning. Beträffande sådana upplysningar är därför 3 kap. 2 § skadeståndslagen tillämplig (jfr

text: NJA 1985 s. 696

text: I och II).

text: Pensionsmyndighetens beslut i ärenden om allmän ålderspension innefattar myndighetsutövning. De upplysningar som Pensionsmyndigheten har lämnat till UE angående frågan om månadsbeloppet skulle påverkas av när hon valde att ta ut sin pension har lämnats i nära anslutning till UE:s ansökan om allmän ålderspension. Upplysningarna har således haft en faktisk och tidsmässigt nära anknytning till hennes ålderspensionsärende och de ska därför anses ha lämnats vid myndighetsutövning. Frågan om statens skadeståndsskyldighet ska därför prövas enligt bestämmelsen om fel eller försummelse vid myndighetsutövning i 3 kap. 2 § skadeståndslagen, och inte enligt bestämmelsen om s.k. informationsskada i

text: 3 kap. 3 § samma lag

text: . Justitiekanslern anmärker att bedömningen av om upplysningar av ifrågavarande slag har lämnats vid myndighetsutövning får göras från fall till fall och att det därmed kan förhålla sig på annat sätt t.ex. med upplysningar som lämnas av Pensionsmyndigheten till den vars pensionsåldern ligger längre fram i tiden och där en ansökan inte inkommer i nära anslutning till tidpunkten då upplysningen lämnades.

text: Upplysningen att tidpunkten för pensionsuttaget inte skulle påverka UE månatliga pensionsbeloppet var, som Pensionsmyndigheten också själv har angivit, felaktig. Staten är därför skadeståndsskyldig i förhållande till UE för den skada som den felaktiga upplysningen har medfört för henne.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skade-ståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: UE har inte närmare utvecklat vad hennes skada består i men har hänfört sig till att hon kommer att få ett lägre månatligt pensionsbelopp livet ut. Justitiekanslern instämmer emellertid i Pensionsmyndigheten bedömning att detta inte kan anses innebära att UE har lidit en förmögenhetsskada eftersom hon i stället har erhållit i huvudsak motsvarande ersättning genom de belopp som utbetalades till henne under perioden januari – april 2011. Det totala pensionsuttaget blir alltså i princip detsamma oberoende av uttagstidpunkten, dvs. den som tar ut pension tidigare får ett lägre månadsbelopp men under längre tid, medan den som avvaktar med pensionsuttaget får ett högre belopp under kortare tid.

text: Justitiekanslerns prövning av statens skadeståndsansvar i ärenden enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten grundas på en strikt juridisk bedömning. Justitiekanslern har således inte möjlighet att förordna om ersättning efter skälighet.

text: Förutsättningar för att bifalla UE:s anspråk föreligger därmed inte.

type: avgorande


title: Justitiekanslerns möjligheter att lämna rättslig hjälp i brottmål inom TF och YGL-området

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet utan återlämnar handlingarna till Riksåklagaren.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Justitiedepartementet i Bern, Schweiz, har hos det svenska justitiedepartementet gjort en framställning om internationell rättslig hjälp i brottmål. Bakgrunden till framställningen är en brottsutredning i Schweiz som bedrivs av en undersökningsdomare i Baden. Misstanken rör import av pornografiskt material i form av ett videogram från ett företag i Stockholm, vilket förfarande står i strid med bestämmelserna i den schweiziska strafflagen. Det pornografiska materialet på videogrammet har angetts bestå i "sexuella handlingar med djur".

text: Justitiedepartementet har den 14 november 2000 överlämnat den schweiziska framställningen till Riksåklagaren som i sin tur den 8 februari 2001 har överlämnat framställningen till Justitiekanslern.

text: Gällande bestämmelser

text: Allmänna förutsättningar för att lämna rättslig hjälp

text: Regler om internationell rättslig hjälp i brottmål finns numera i lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål, vilken från och med den 1 oktober 2000 ersatt lagen (

text: ) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet.

text: Rättslig hjälp innefattar enligt 1 kap. 2 § i den nya lagen bl.a. förhör i samband med förundersökning i brottmål (p.1). Enligt 2 kap. 1 § skall rättslig hjälp i form av bl.a. förhör lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång. Av 2 kap. 2 § följer att rättslig hjälp i form av förhör får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Kravet på dubbel straffbarhet, vilket i 1991 års lag (se 9 § andra stycket) gällde som en förutsättning för rättslig hjälp, har alltså mjukats upp i den nya lagstiftningen.

text: Enligt 2 kap. 14 § skall en ansökan om rättslig hjälp avslås om ett bifall till ansökan skulle kränka Sveriges suveränitet, medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot svenska allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen.

text: Den nya lagen om internationell rättslig hjälp innehåller inte någon särskild föreskrift om att dess tillämpningsområde begränsas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Att grundlagarna inte kan sättas ur spel genom lagstiftning på lägre konstitutionell nivå har ansetts självklart och någon uttrycklig regel har därför inte ansetts behövas föra in i lagen, se härom

text: prop. 1999/2000:61 s. 73

text: Av TF och YGL följer att ingripanden mot yttranden i grundlagsskyddade medier endast får ske i den ordning och under de förutsättningar som dessa grundlagar anger. Förekommer i ett ärende om rättslig hjälp misstanke om tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott i Sverige skall ärendet handläggas av Justitiekanslern i egenskap av exklusiv åklagare på det av grundlagarna omgärdade området. Denne kan då besluta att inleda förundersökning i den ordning som föreskrivs i TF och YGL.

text: Närmare om reglerna i YGL

text: Videogram som i Sverige lämnas ut för spridning omfattas av bestämmelserna i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . I denna lag finns särskilt angivet i vilka fall innehållet på ett videogram är straffbart (yttrandefrihetsbrott). Lagen innehåller inte något generellt straffbud beträffande pornografiska skildringar. Svensk rätt saknar också särskilda bestämmelser som kriminaliserar skildringar av sexuella handlingar med djur. Däremot är skildringar som innefattar sexuellt våld eller tvång kriminaliserade. Vidare kriminaliseras sådana handlingar varigenom någon i rörliga bilder närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur. Sådana gärningar rubriceras som olaga våldsskildring (

text: 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: och

text: 7 kap. 4 § 13 tryckfrihetsförordningen

text: ). Barnpornografibrottet utmönstrades ur grundlagarna år 1999 och omfattas nu av

text: brottsbalkens

text: bestämmelser (

text: 1 kap. 13 §

text: YGL och

text: 16 kap. 10 a § brottsbalken

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen i ärendet torde framgå att det videogram som avses med den schweiziska begäran sänts direkt via post från Sverige till Schweiz.. I ett sådant fall anses videogrammet utlämnat för spridning här (jfr

text: NJA 1956 s. 48

text: ) och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: regler är därmed tillämpliga vid en straffrättslig bedömning. Spridningen skulle således i och för sig kunna vara straffbar i Sverige förutsatt att videogrammet har ett innehåll som strider mot YGL.

text: Som nämnts innehåller grundlagen dock inte något förbud mot skildringar av "djursex" i form av sexuella handlingar mellan människa och djur, vilket har angetts vara det innehåll som finns på det i Schweiz påträffade videogrammet. Spridning av ett sådant videogram är alltså inte straffbar här i landet enligt YGL. Det saknas därmed lagliga förutsättningar för mig att inleda förundersökning på grund av misstanke om yttrandefrihetsbrott i videogrammet och att i sådant sammanhang föranstalta om förhör enligt reglerna i

text: rättegångsbalken

text: Frågan är då om det därmed också kan anses uteslutet att Justitiekanslern (eller allmän åklagare) skulle kunna medverka med en sådan åtgärd som avses i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, t.ex. hållande av förhör, trots att förutsättningar härför saknas vid en tillämpning av grundlagens och

text: rättegångsbalkens

text: regler. Kan med andra ord grundlagen anses hindra att rättslig hjälp i form av förhör lämnas när förhöret inte har samband med ett svenskt ingripande mot grundlagsskyddade medier?

text: Förarbetena till den nyligen antagna lagen kan väl inte anses helt entydiga på denna punkt. I förarbetena har som berörts inledningsvis uttalats att ett område som inte bör omfattas av lagen är det som omfattas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (a . prop. s 73). Vilken räckvidd kan då detta uttalande anses ha om man söker ett svar på den nyss resta frågeställningen?

text: All spridning av videogram här i landet omfattas obestridligen av

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: reglering och detta oavsett om innehållet är straffbart enligt svensk lag eller ej. Grundlagens materiella tillämpningsområde begränsas alltså inte av att spridningen eventuellt är kriminaliserad i en annan stat. Enligt den exklusivitetsgrundsats som gäller för ingripanden mot de grundlagsskyddade medierna får då anses följa att ett förhör, hållet som ett led i ett ingripande utomlands mot ett videograms innehåll, inte kan åstadkommas här i landet genom tillämpning av något vid sidan av grundlagarna gällande regelsystem.

text: Av det anförda följer till en början enligt min mening att Justitiekanslern inte lagligen kan medverka till att lämna sådan hjälp som efterfrågats av de schweiziska myndigheterna. Det ligger för övrigt inte inom ramen för Justitiekanslerns behörighet att föranstalta om förhör i andra fall än då förundersökning inletts med stöd av grundlagarna. På grund av sakens principiella vikt, och med beaktande av de skyldigheter som åvilar mig som övervakare av att yttrandefrihetens gränser inte träds för när, vill jag också som min egen mening uttala att inte heller åklagare inom det allmänna åklagarväsendet under nu angivna förutsättningar kan lämna sådant rättsligt bistånd som efterfrågats i det här ärendet. Med beaktande av reglerna i

text: 11 kap. 7 § regeringsformen

text: kan jag emellertid inte ge några direktiv i detta avseende utan endast redovisa min personliga uppfattning i frågan.

text: Slutsatsen av det här anförda blir att jag för min del saknar möjlighet att villfara begäran om internationell rättslig hjälp i form av förhör med företrädare för den svenske exportören av det aktuella videogrammet.

text: Det torde få ankomma på Riksåklagaren att i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 17 § i den aktuella lagen återredovisa ärendet till Justitiedepartementet.

text: Ärendet avslutas här och handlingarna återlämnas till Riksåklagaren.


title: Tillsynsbesök hos polisen i Dalarna

text: Jag gjorde ett oanmält tillsynsbesök hos Polismyndigheten den 1 oktober och genomförde två samtal, dels på förmiddagen med kriminalkommissarien RA (ca en timme), dels på eftermiddagen med länspolismästaren SOH och polismästaren BS (ca en halvtimme). Avsikten var framför allt att ta reda på något om

text: – läget i stort på myndigheten

text: – eventuella problem

text: – samarbetet med andra myndigheter

text: – brottsligheten i Dalarna

text: – synen på brottsprovokationer o.d.

text: Vid samtalet med RA framförde denne bl.a. följande.

text: Det var dålig ordning på myndigheten för några år sedan med stora ärendebalanser och brister i styrningen, en otydlighet som medarbetarna kände av. Läget har förbättrats avsevärt men en del återstår att göra. Styrningen, samordningen, effektiviteten och uppföljningen kunde i vissa hänseenden vara bättre. Nu handlar det dock främst om småjusteringar.

text: Han har själv arbetat med tydlig uppföljning på den enhet där han är chef – Utredningsenheten Falun med drygt 20 medarbetare – och tycker att det har gett god effekt. På enheten har det också visat sig att icke polisutbildad personal har uppnått goda utredningsresultat. Han tror att det kan vara bra att ta in sådana personer i polisarbetet ibland, förutsatt naturligtvis att de är lämpliga.

text: Han har god kännedom om de båda uppmärksammade fall av brottsprovokationer som förekom i Dalarna för några år sedan, dels tillslaget på Grand (delvis provocerade vapenbrott), dels ”Operation Räven” (provocerat sekretessbrott på Länskommunikationscentralen). Han tycker att det finns omständigheter att kritisera när det gäller båda dessa operationer och menar att det är oacceptabelt att poliser som ska utreda brott inte får kännedom om vad som ligger bakom. Enligt hans uppfattning kan polisen nog i vissa fall behöva ägna sig åt brottsprovokationer. Men då bör det krävas att behovet är mycket stort och överväger nackdelarna. Dessutom bör det krävas att man i efterhand kan stå upp för det man har gjort. Det är oacceptabelt om polisledningen efter en operation berättar om den i medierna som om den hade gått till på ett helt annat sätt än som skett i verkligheten.

text: I fråga om polisens internutredningar menar RA att det finns en trovärdighetsproblematik i dag och att en del talar för att utredningarna läggs utanför polisen. I anslutning till detta berättar han om en del egna kunskaper.

text: Ett problem i verksamheten är att det ibland inte finns tillräcklig samordning mellan spaning och utredning; den ena handen vet inte alltid vad den andra gör. Och ibland kan det inträffa att resurser tas från den ena verksamheten på ett ganska oplanerat sätt för att den andra för stunden anses böra prioriteras. Det ger en ryckighet som inte är bra.

text: Ett annat problem är att polisen inte räcker till på en del områden där det skulle kunna göras mycket nytta med något utökade insatser. Det gäller t.ex. spritlangningen. I dag finns det personer som mer eller mindre försörjer sig på att ta in stora mängder alkohol och pytsa ut den på marknaden. Polisen borde kunna komma åt mellanleden i denna verksamhet. Här har man enligt hans uppfattning hittills inte gjort tillräckligt.

text: SOH anförde bl.a.:

text: Han tillträdde för drygt ett år sedan efter att dessförinnan ha varit länspolismästare i Västernorrland. Han har velat först lyssna och lära sig så mycket som möjligt om läget på myndigheten för att sedan vidta de åtgärder som kan behövas. Situationen är någorlunda god, men det finns problem. Det kanske största problemet är ekonomin. Myndigheten saknar ett antal miljoner och ledningen har lagt ut sparbeting på avdelningarna. Man har förhoppningen att det kommer resurstillskott från centralt håll i samband med en förestående omfördelning. Uppsägningar är inte för närvarande aktuella.

text: I verksamheten finns det vissa områden där man inte har räckt till. Spritlangningen är ett problem, liksom en del grövre brottslighet i framför allt Borlänge. Det skulle sannolikt vara en fördel om Borlänge och Falun, som i dag i viss utsträckning arbetar som separata distrikt, kunde integreras bättre. Det skulle också ge en del positiva ekonomiska effekter. Det pågår ett arbete från polisens sida för att på sikt åstadkomma en sådan integrering.

text: På myndigheten kan uppföljningen i stort och smått utvecklas för att öka effektiviteten. Den diskussion som har förekommit om att polisen ibland ägnar sig för mycket åt ”pinnjakt” har varit missvisande. Det är viktigt att polisen kan visa resultat och skaffar sig verktyg för att utvärdera verksamheten på ett tydligt sätt.

text: Det har visat sig att poliser som har gått ner i effektivitet och verkat tröttna på jobbet har kommit igen och presterat bra sedan de har fått bättre styrning och stimulans. Lösningen på problemet att somliga tröttnar och lågpresterar är inte alltid att styra över dem till mindre krävande arbetsuppgifter.

text: Samarbetet med åklagarmyndigheten är mycket bra. Det vore dock en fördel om åklagarna kunde sitta ”i huset”. Det nuvarande polishuset i Falun svarar för övrigt inte riktigt mot tidens krav, då det inte tillåter den flexibilitet i verksamhetslösningarna som man numera behöver.

text: Brottsprovokationer kan nog vara acceptabla i vissa fall, men det fordras en lagreglering. Polisen ska aldrig ägna sig åt sådant som inte stämmer med reglerna.

text: Polishögskolans stängning i 18 månader har orsakat ett olyckligt generationsgap inom polisen. Det finns för få poliser i mellanåldersgrupperna. Pensionsavgånger inom de närmaste åren kommer för Dalarnas del att medföra att kåren kommer att bestå av nästan bara unga poliser.


title: Remissyttrande över departementspromemorian Hemliga tvångsmedel m.m. under en stärkt parlamentarisk kontroll (Ds 2005:53)

text: Uppdraget till utredaren var att presentera förslag på hur den parlamentariska kontrollen när det gäller de brottsbekämpande myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel lämpligen kan förstärkas. I uppdraget ingick att förutsättningslöst undersöka olika sätt att försäkra den parlamentariska kontrollen. Som exempel på hur detta skulle kunna ske angavs i Justitiedepartementets promemoria a) att väsentligen förbättra den årliga skrivelsen till riksdagen om användning av hemliga tvångsmedel och b) att skapa någon form av organ med parlamentarisk representation för efterhandskontroll och insyn.

text: Utredaren har valt den senare av dessa båda vägar. Han föreslår att regeringens skriftliga redovisning till riksdagen av användningen av hemliga tvångsmedel m.m. skall upphöra och att det i stället skall inrättas en ny myndighet under regeringen – Tvångsmedelsnämnden – som skall utöva tillsyn över myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel m.m. Nämnden skall varje år lämna en berättelse till regeringen om sin egen verksamhet och den verksamhet som har granskats under det gångna året. Det parlamentariska inslaget består, såvitt kan förstås, i att det i nämnden skall ingå ledamöter med parlamentarisk anknytning. Hur många av ledamöterna som skall ha en sådan anknytning uttalar sig inte utredaren om.

text: Jag ställer mig till att börja med mycket tveksam till om den föreslagna ordningen verkligen ger en stärktparlamentarisk kontroll. Den årliga rapportering som föreslås åligga nämnden skall göras till regeringen. Om förslaget genomförs kommer alltså riksdagen – bortsett från den möjlighet som finns för vederbörande utskott att själv inhämta den information som anses behövlig – inte att få någon annan insyn i ärenden som rör hemliga tvångsmedel m.m. än den kunskap som de ledamöter med parlamentarisk anknytning erhåller genom sitt arbete i nämnden. I denna befattning svarar dessa ledamöter dessutom inte inför riksdagen, utan inför regeringen.

text: Tvångsmedelsnämnden föreslås ha till uppgift att granska tillämpningen av reglerna i vissa lagar i syfte att säkerställa att dessa metoder samt överskottsinformation används i enlighet med gällande författningar. Granskningen föreslås inte vara enbart en efterhandskontroll, utan skall i viss omfattning kunna äga rum även i pågående ärenden. Utredaren skriver visserligen att nämnden självklart inte får arbeta på ett sätt som innebär att den riskerar att i strid med

text: regeringsformen

text: påverka enskilda tjänstemän eller de beslut som domstolar och andra myndigheter har att fatta i enskilda fall i samband med användningen av hemliga tvångsmedel (s. 61). Han skriver också att det inte bör vara en särskild uppgift för nämnden att i enskilda fall själv ingripa mot vad den anser vara en felaktig tillämpning av något av regelverken, annat än om den i något fall skulle finna att det är fråga om en lagstridig användning av dessa metoder (s. 63). Risken för att det kan bli fråga om en påverkan i strid med

text: regeringsformen

text: är emellertid uppenbar med hänsyn till hur nämndens uppgifter har formulerats. Det finns också en risk att nämnden med denna utformning av uppgifterna kommer att ägna sig åt myndighetskontroll av domstolsavgöranden, något som bara bör få förekomma när det gäller själva processen samt uppenbara bedömnings- eller rättstillämpningsfel. Att en myndighet skall ha möjlighet att i andra fall än dessa granska en domstols beslut i sak och närmast göra en mer eller mindre ordinär ”omprövning” framstår som orimligt. Man kan till exempel ställa sig frågan vad som skulle gälla om en högre instans efter ett överklagande skulle göra en annan bedömning i en viss fråga än den som nämnden har gjort vid sin granskning.

text: Jag anser alltså att den av utredaren föreslagna ordningen ger upphov till allvarliga problem. Det är emellertid min uppfattning att den ökade användningen av hemliga tvångsmedel medför ett behov av att kontrollmöjligheterna förstärks och att det inte är tillräckligt att för detta ändamål förbättra regeringens årliga skrivelse till riksdagen. Förslaget om en oberoende instans som har till uppgift att granska användningen av hemliga tvångsmedel är därför bra i sig och jag delar alltså utredarens uppfattning att det bör inrättas ett helt nytt tillsynsorgan för detta ändamål. Jag anser vidare, liksom utredaren, att detta tillsynsorgan bör lyda under regeringen och inte under riksdagen. I enlighet med vad jag har anfört ovan bör tillsynsorganet emellertid inte få till uppgift att granska tillämpningen i enskilda fall. Och det gäller särskilt i pågående ärenden.

text: Eftersom ett sådant nytt tillsynsorgan inte kan anses förstärka den parlamentariska kontrollen, bör regeringens årliga skrivelse till riksdagen inte upphöra. Den bör i stället finnas kvar vid sidan om tillsynsorganet och sannolikt byggas ut så att den bättre motsvarar riksdagens behov av att kunna granska hur tvångsmedlen används i sak.


title: Initiativärende avseende publicering av information på domstolarnas digitala informationstavlor

text: Justitiekanslern godtar, med vissa kommentarer, de åtgärder som Domstolsverket vidtagit för att komma till rätta med de problem som föranlett initiativärendet och avslutar därmed ärendet.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har i två ärenden här (dnr

text: respektive 6673-12-42) uppmärksammat att det förekommer icke uppdaterade och därmed missvisande digitala informationstavlor i domstolarna. Justitiekanslern konstaterade i ärendet med dnr

text: att problemet varit föremål för diskussion inom domstolsväsendet.Mot bakgrund av det som således hade framkommit beslutade Justitiekanslern att inleda ett tillsynsärende och inhämta ett yttrande från Domstols-verket i saken.

text: Domstolsverket, chefsjuristen AK, har i ett yttrande till Justitiekanslern med därtill fogade bilagor anfört bl.a. följande.

text: Vid domstolarnas förhandlingssalar finns digitala informationstavlor med listor över dagens förhandlingar. Informationen på tavlorna genereras från målinformationen i verksamhetsstödet Vera. Sedan den 6 november 2009 är det möjligt att justera de uppgifter som genereras från Vera (version R11). I enlighet med gällande rutiner vid nya versioner av Vera vidtogs följande informationsåtgärder i samband med att möjligheten infördes.

text: Justitiekanslern meddelade den 24 september 2012 beslut i ett ärende angående felaktiga uppgifter som publicerats på den digitala informationstavlan i Stockholms tingsrätts lokaler (Justitiekanslerns dnr

text: ). Beslutet kom in till Domstolsverket samma dag. Följande åtgärder vidtogs därefter.

text: På Domstolsverket (enheten för produktförvaltning, avdelningen för domstolsutveckling) pågår ett arbete med en ändring i Vera som möjliggör att uppgifterna på informationstavlorna kan redigeras av användaren vid en tidigare tidpunkt än vad som är möjligt idag. Idag kan de uppgifter om en förhandling som visas på informationstavlan justeras endast samma dag som förhandlingen ska äga rum.

text: Med beaktande av redovisningen ovan och av att domstolarna är självständiga myndigheter gör Domstolsverket bedömningen att myndigheten vidtagit tillräckliga åtgärder för att sprida kunskap om att det är tekniskt möjligt att redigera innehållet på informationstavlorna och för att säkerställa att den information som publiceras på dessa uppropslistor är korrekt och rättvisande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utredningen ger inte underlag för bedömningen att det skulle finnas grundläggande systemfel eller brister i det målhanteringssystem (Vera) som används av Sveriges domstolar vid, såvitt nu är av intresse, behandling av personuppgifter som publiceras på domstolarnas digitala informationstavlor. Det framstår också som att Domstolsverket har vidtagit tillräckliga åtgärder för att underrätta domstolarna om redigeringsmöjligheten i Vera avseende publicerade uppgifter på informationstavlorna.Däremot finns det, som Domstolsverket också anför i sitt yttrande, skäl att se över möjligheterna att i Vera redigera uppgifterna på informationstavlorna vid en tidigare tidpunkt än vad som är möjligt i dag. Att uppgifterna är redigerbara först samma dag som förhandlingen ska hållas är inte tillfredsställande. För att underlätta domstolarnas arbete och säkerställa att korrekta uppgifter anslås på informationstavlorna borde det ges möjlighet till redigering utan någon tidsbegränsning. Enligt Justitiekanslerns bedömning är det angeläget att Domstolsverkets pågående arbete med systemändringar i detta syfte ges erforderlig prioritet.

text: Ärendet avslutas med dessa synpunkter.


title: Vem svarar för skadeståndet vid överträdelser av Europakonventionen - staten eller kommunen?

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår HMA:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Lunds tingsrätt lämnade i beslut den 29 januari 1992 (ärende nr Ä 176/91) makarna L tillstånd att adoptera AEM, född den 14 april 1991.

text: Efter ansökan av HMA beviljade Hovrätten över Skåne och Blekinge i beslut den 27 juni 2006 (mål nr Ö 2436-04) resning i tingsrättens ärende och förordnade att det åter skulle tas upp av tingsrätten. Hovrätten hade dessförinnan, den 3 februari 2006, avslagit klagan över domvilla i samma ärende. Som skäl för beslutet att bevilja resning anförde hovrätten följande.

text: ”HMA har anfört i huvudsak följande. När tingsrätten gav tillstånd till adoptionen saknade domstolen kännedom om att han var far och vårdnadshavare för barnet. Han har därför inte hörts i ärendet. Om han hade hörts, hade han inte samtyckt till adoptionen.

text: CL, LL och AL samt MH [barnets biologiska mor] har i huvudsak anfört att HMA vid tidpunkten för adoptionsbeslutet inte var vårdnadshavare för barnet, eftersom han och MH var skilda enligt intyg från behörig imam i Sverige.

text: Enligt

text: 58 kap. 1 § första stycket tredje punkten rättegångsbalken

text: kan resning beviljas part i ett tvistemål om omständighet eller bevis som inte tidigare förebragts, åberopas och dess förebringande sannolikt skulle ha lett till annan utgång. Det krävs vidare enligt andra stycket att part gör sannolikt att han eller hon inte vid den domstol som meddelat domen eller beslutet eller genom fullföljd från denna kunnat åberopa omständigheten eller beviset eller annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Detta gäller enligt

text: 42 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden även för beslut som meddelats med tillämpning av den lagen.

text: Den som inte har fyllt 18 år får inte adopteras utan föräldrarnas samtycke. Sådant krävs dock inte av en förälder som är utan del i vårdnaden. I stället skall då föräldern höras i ärendet, om det kan ske (se 4 kap. 5a och

text: 10 §§ föräldrabalken

text: ). Enligt praxis skall hänsyn tas till den förälderns mening, och särskild vikt har lagts vid det förhållandet att föräldern i fråga genom adoption skulle fråntas den av honom eller henne annars tillkommande rätten till umgänge med barnet (Walin, m.fl., Kommentar till

text: föräldrabalken

text: , del I, s. 4:12,

text: NJA 1987 s. 116

text: NJA 1952 s. 293

text: och 521).

text: HMA är biologisk far till AL. Huruvida han även var vårdnadshavare vid tidpunkten för adoptionsbeslutet är inte utrett. Han skulle dock under alla förhållanden ha hörts i ärendet och enligt egen uppgift inte då ha samtyckt till adoptionen. Det föreligger därmed en ny omständighet som inte tidigare har förebragts och vars förebringande sannolikt skulle ha lett till en annan utgång. HMA har inte i adoptionsärendet vid tingsrätten kunnat ge uttryck för sin mening, då han inte känt till vare sig barnets eller ärendets existens. Det finns därför grund för att med stöd av 58 kap. 1 § första stycket tredje punkten [

text: rättegångsbalken

text: ] bevilja den sökta resningen.”

text: Efter överklagande av motparterna i hovrätten beslutade Högsta domstolen den 21 februari 2007 att meddela prövningstillstånd. HMA anförde i en skrift den 25 juni 2007 att han i mars samma år för första gången hade fått träffa sin dotter AEM och att han, för att inte äventyra sin framtida relation med henne, hade beslutat sig för att lägga ned det pågående resningsärendet. Han anhöll därför om att Högsta domstolen med upphävande av hovrättens beslut skulle avskriva målet från vidare handläggning. Högsta domstolen beslutade den 3 september 2007 att med undanröjande av hovrättens beslut avskriva målet.

text: Anspråket

text: HMA har yrkat ersättning av staten med 3 000 000 kr.

text: HMA har som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Lunds tingsrätt har förfarit felaktigt vid handläggningen av adoptionsärendet. Tingsrätten borde ha förordnat god man att företräda honom i ärendet. Hade god man förordnats för honom hade det varit tämligen enkelt för den gode mannen att få kontakt med honom. Av de handlingar som var tillgängliga för tingsrätten framgick att modern hade bott hos HMA:s far och dennes familj. Enbart genom denna uppgift hade den gode mannen, om sådan hade förordnats, kunnat få kontakt med hans far och därefter honom. Han själv har dessutom bott i Perstorp och sökt asyl i Sverige. Hans far med familj bodde i Hässleholm och det var där barnets mor bodde. Hans syster arbetade som tolk i Hässleholm. Genom tingsrättens vårdslösa handläggning har han drabbats av olyckan att inte få kontakt med sin dotter under hela hennes uppväxt. Varje empatisk människa kan förstå vilken skada detta har medfört för honom. Tingsrättens handlande har inneburit brottslig handling – tjänstefel eller dylikt. Han är därför berättigad till ersättning för kränkning för den synnerligen allvarliga frihetskränkning som tingsrätten har åsamkat honom. Han har blivit oerhört allvarligt kränkt. Ärendet är exceptionellt. Han har i mer än 13 år levt i fullständig ovisshet om sin dotters existens. Hon adopterades utan att han hade fått någon information om förhållandet. Först i september 2004 fick han veta att han hade en dotter. Skadan kan inte gottgöras genom pengar men ekonomisk ersättning är den enda upprättelse han kan få. Eftersom han genom tingsrättens sätt att handlägga ärendet inte har haft möjlighet att agera tidigare ska gängse regler om preskription inte tillämpas. Alternativt yrkar han att Justitiekanslern föranstaltar om ersättning ex gratia.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Lunds tingsrätt, lagmannen JA. Tingsrätten har tillhandahållit kopior av handlingarna i tingsrättens akt samt dagboksbladet och har anfört bland annat följande.

text: ”Genom ansökan om adoption som inkom till tingsrätten den 2 september 1991 ansökte makarna CL och LL om att få adoptera AEM (numera AL). Av ansökan framgick att makarna L haft AEM hos sig sedan hennes födelse. CL och LL förelades av tingsrätten den 3 september 1991 att komplettera sin ansökan med bland annat personbevis avseende adoption för adoptivbarnet. Den 16 september 1991 inkom makarna L till tingsrätten med en komplettering av ansökan och bifogade bland annat personbevis avseende adoption av den 6 september 1991 för AEM. Av detta personbevis framgick att AEM:s födelsehemort var Hässleholm. Vidare framgick att barnets biologiska mor var MMEM (numera MH) och att denna var folkbokförd i Hässleholm. Som vårdnadshavare stod MMEM noterad. Emellertid saknades uppgift om bland annat MMEM:s civilstånd och om fadern.

text: Den 18 oktober 1991 inkom socialnämnden i Hässleholms kommun med skriftligt samtycke av den 16 september 1991 från MEM.

text: Härefter begärde tingsrätten yttrande enligt

text: 4 kap. 10 § föräldrabalken

text: från socialnämnden i Hässleholms kommun. Den 28 november 1991 inkom socialnämnden i Hässleholms kommun med ett sammanträdesprotokoll i vilket stod antecknat att socialnämnden hade beslutat att i yttrande till tingsrätten tillstyrka makarna L:s adoptionsansökan och utredning. Av utredningen framgick bland annat att AEM var barn till MEM, att MEM lämnat skriftligt samtycke till adoptionen och att socialnämnden i Hässleholms kommun lagt ned faderskapsutredningen. Till utredningen fanns MEM:s skriftliga samtycke bifogat och ett sammanträdesprotokoll av den 1 oktober 1991 från socialnämnden i Hässleholms kommun av vilket framgick att socialnämnden hade beslutat att enligt 2 kap. 7 § första stycket punkterna 3 och 4

text: föräldrabalken

text: lägga ned faderskapsutredningen. Av socialnämndens utredning framgick vidare att MEM var statslös palestinier, att hon kom till Sverige den 20 augusti 1990, att hon under förhösten 1990 träffade en landsman, att hon under en kort period sammanlevde med honom, att mannen var bosatt i Danmark samt att MEM hade bott hos hans far och dennes familj. Därutöver framgick att mannen, när han fått kännedom om graviditeten, förklarade äktenskapet upplöst och att MEM i december 1990 flyttade till sina föräldrar. Det framgick dessutom av utredningen att adoptivföräldrarna tog hand om AEM två dagar efter nedkomsten, att hon familjehemplacerades hos LL och CL samt att MEM på grund av att hon kände sig hotad av sin före detta make och dennes släkt inte vågade tala om att barnet fanns i livet.

text: Den 28 januari 1992 inkom socialnämnden i Staffanstorps kommun, där makarna L var folkbokförda, med sammanträdesprotokoll med beslut att i yttrande enligt

text: 4 kap. 10 § föräldrabalken

text: till Lunds tingsrätt tillstyrka adoptionen och utredning. I utredningen antecknades MEM som vårdnadshavare för AEM. Som barnets föräldrar antecknades endast MEM. Uppgift om MEM:s civilstånd och om fadern saknades. I beslut den 29 januari 1992 lämnade Lunds tingsrätt CL och LL tillstånd att adoptera AEM. I beslutet antecknades att AEM:s biologiska mor var ensam vårdnadshavare för henne och att hon hade samtyckt till adoptionen samt att uppgifter om den biologiske fadern saknades.

text: 3. En redogörelse for bestämmelser och praxis

text: Av

text: 4 kap. 5 a § föräldrabalken

text: i dess nuvarande lydelse och i den lydelse som gällde vid tiden för tingsrättens adoptionsbeslut följer att den som inte har fyllt arton år inte får adopteras utan föräldrarnas samtycke, men att samtycke inte behövs av den som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort. Enligt

text: 4 kap. 10 § tredje stycket föräldrabalken

text: i dess nuvarande lydelse och i den lydelse som gällde vid tiden för tingsrättens adoptionsbeslut skall fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, ändå höras, om det kan ske.

text: I

text: NJA 1966 s. 112

text: aktualiserades bestämmelsen om föräldrars hörande. Vårdnaden om barnet utövades av en särskilt förordnad förmyndare som samtyckte till adoptionen. I adoptionsärendet lämnades uppgift om de biologiska föräldrarnas bostadsadress. Adoptionen beviljades utan att de biologiska föräldrarna hade hörts. Efter att beslutet vann laga kraft ansökte den biologiska modern hos hovrätten om att adoptionsbeslutet skulle undanröjas på grund av domvilla. Modern uppgav att de biologiska föräldrarna varit bosatta i trakten kring Ludvika och att någon svårighet att erhålla deras adress inte hade förelegat. Adoptivföräldrarna anförde att det avgörande inte endast var de praktiska möjligheterna att kontakta föräldrarna utan även hänsynen till barnets bästa och att det i adoptionsärendet hade förelegat en uppenbar risk att de biologiska föräldrarna om de fick vetskap om barnets vistelseort skulle vidta åtgärder som var till skada för barnet. Hovrätten anförde att utredningen gav vid handen att det inte förelegat hinder att ge de biologiska föräldrarna tillfälle att yttra sig över adoptionsansökan och undanröjde adoptionsbeslutet. Högsta domstolen fastställde hovrättens beslut.

text: I

text: NJA 1967 s. 257

text: fann Högsta domstolens majoritet inte skäl att undanröja adoptionsbeslutet på grund av domvilla. Adoptivbarnet hade fötts utom äktenskapet och barnets biologiska moder samtyckte till adoptionen. Till barnavårdsnämndens yttrande fanns fogat en skrivelse där det framgick att faderskapet för barnet inte var fastställt men att rättegång om detta pågick. Något yttrande från svaranden i faderskapsmålet fanns inte i handlingarna och han bereddes inte heller tillfälle att yttra sig. Adoptionen beviljades och i dom efter adoptionsbeslutet förklarades mannen vara far till barnet. Mannen yrkade hos hovrätten att adoptionsbeslutet skulle undanröjas på grund av domvilla. Högsta domstolens majoritet anförde att den omständigheten att frågan om faderskapet till ett barn utom äktenskap är oviss och att till följd därav barnets far inte kan höras i ärende om adoption av barnet inte utgör hinder mot adoptionen. Vidare anfördes att om faderskapsfrågan är föremål för rättegång samtidigt med att adoptionsärendet handläggs kan det för bedömning av frågan om adoptionen lämpligen må äga rum finnas skäl att bereda den som uppgivits vara far tillfälle att yttra sig över adoptionsansökningen om inte ett avgörande rörande faderskapet avvaktas. Emellertid anförde majoriteten att underlåtenhet att göra detta inte kan anses innefatta domvilla. Inte heller fann majoriteten att utredningen gav vid handen att det i övrigt förekommit någon omständighet som medförde att adoptionsbeslutet skall undanröjas på grund av domvilla. Domvillobesvären lämnades därför utan bifall.

text: 4. Tingsrättens bedömning av frågan om huruvida skadeståndsskyldighet föreligger för staten

text: Inledningsvis konstaterar tingsrätten att fel eller försummelse inte begåtts genom att tingsrätten beviljade adoptionen utan att något samtycke från HMA förelåg, utan att vidta ytterligare åtgärder för att erhålla uppgift om huruvida han samtyckte till adoptionen eller utan att vidta några ytterligare åtgärder i ärendet. Av det i ärendet föreliggande personbeviset för AEM framgick endast att MEM var vårdnadshavare för henne. Uppgift om att även annan person var vårdnadshavare för AEM fanns inte. Trots att uppgift helt saknades i personbeviset om MEM:s civilstånd och om fadern har annat inte framkommit som gett skäl för tingsrätten att handla utifrån att den uppgift om att MEM ensam varit vårdnadshavare inte stämde. Vidare framgick av socialnämndens i Hässleholms kommun yttrande endast de uppgifter som lämnats av MEM om att de tidigare makarna inte längre var gifta vid barnets födelse. Av de uppgifter tingsrätten hade till sin bedömning av huruvida samtycke behövdes från AEM:s far kunde inte annat utläsas än att han inte var vårdnadshavare och att något samtycke därför inte behövdes. Även om samtycke inte var nödvändigt i ärendet skulle, om det kunde ske, HMA hörts i ärendet. Inte heller har tingsrätten genom att något hörande aldrig ägde rum eller genom att tingsrätten inte företog ytterligare åtgärder för att tillvarata HMA:s rätt i saken fel eller försummelse begåtts i ärendet. Av rättsfallet

text: NJA 1966 s. 112

text: framgår visserligen tydligt att det ställs krav på rätten att tillse att, om hinder för det inte möter, en biologisk förälder hörs i adoptionsärendet. Emellertid förelåg i tingsrättens nu aktuella adoptionsärende varken namn på vem AEM:s far var eller adress där han kunde nås. Det enda som fanns angående honom var de uppgifter som framgår av socialnämndens i Hässleholms kommun yttrande vilka tyder på att det fanns en far till barnet och att han åtminstone tidigare var bosatt i Danmark men utöver det inga mer precisa uppgifter. Dessutom fanns i den utredning tingsrätten hade att tillgå uppgift om att faderskapsutredningen var nedlagd.

text: I rättsfallet

text: NJA 1967 s. 257

text: anförde Högsta domstolen att det kunde finnas skäl att tingsrätten när faderskapet var under prövning bereda svaranden i faderskapsmålet tillfälle att yttra sig eller att avvakta denna utredning. Emellertid bedömdes underlåtenheten att göra det i det fallet inte vara domvilla. I tingsrättens nu aktuella adoptionsärende hade faderskapsutredningen lagts ned och någon mer precis uppgift om vem som var fader fanns inte att tillgå.

text: Mot bakgrund av ovanstående finner tingsrätten att skadeståndsskyldighet for staten med anledning av tingsrättens handläggning av ärendet Ä 176-91 inte föreligger."

text: HMA har fått del av tingsrättens yttrande och fått tillfälle att inkomma med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Principerna för det allmännas skadeståndsansvar

text: De lagfästa reglerna om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten eller en kommun ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten eller kommunen svarar för.

text: Enligt samma bestämmelses andra punkt ska staten eller en kommun också ersätta skada som uppkommer på grund av att någon kränks på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada utan samband med person- eller sakskada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: (respektive enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: i tiden före den 1 januari 2002) endast när den skadelidande har utsatts för brott mot sin person, frihet, frid eller ära. Tjänstefel kan enligt praxis under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott om det framstår som en allvarlig kränkning av en viss person.

text: På senare tid har i praxis dessutom vissa ytterligare principer utvecklats när det gäller det allmännas skadeståndsansvar på grund av överträdelser av Europakonventionen. Dessa principer framgår främst av

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2007 s. 295

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: och kan i korthet sammanfattas enligt följande.

text: I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av Europakonventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Bestämmelsen ska härvid tolkas konformt med Europakonventionen, vilket innebär att vissa i lagmotiv, praxis eller doktrin antagna begränsningar inte kan upprätthållas. Detta medför bl.a. att den begränsning som framgår av praxis när det gäller oriktig rättstillämpning och som innebär att endast uppenbart oriktiga bedömningar anses medföra skadeståndsskyldighet (se

text: NJA 2003 s. 285

text: med där angivna hänvisningar till tidigare praxis) inte kan tillämpas om ett konstaterat fel också innefattar en överträdelse av Europakonventionen.

text: Om

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser inte kan tolkas så att skadestånd kan utgå med stöd av dessa, får Sveriges förpliktelse i stället uppfyllas genom att skadestånd döms ut utan särskilt lagstöd. När det gäller ersättning för ideell skada har i praxis ansetts att de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte tolkningsvis kan bortfalla avseende anspråk på skadestånd som grundas på en överträdelse av Europakonventionen. Ersättning för ideell skada vid sådana överträdelser kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler, men kan alltså utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen.

text: Av

text: artikel 1 i Europakonventionen

text: följer att det är konventionsstaterna som är förpliktade att se till att var och en kommer i åtnjutande av de rättigheter som den enskilde tillförsäkras i konventionen. Även

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: riktar sig till staten, som alltså förpliktas att tillhandahålla rättsmedel för att enskilda ska kunna komma till rätta med kränkningar av fri- och rättigheter enligt konventionen. I Europakonventions mening är statens ansvar odelbart, dvs. staten ansvarar för kränkningar som uppkommer i den offentliga verksamheten oberoende av hur staten internt har valt att organisera densamma. I förhållande till den vars fri- eller rättigheter har kränkts kan staten därmed inte freda sig genom att hänvisa till att ett annat fristående offentligrättsligt subjekt, såsom en kommun, borde ansvara för att ersätta eventuella skador, om det inte står klart att den enskilde har tillgång till ett effektivt rättsmedel för att direkt från ett sådant fristående subjekt utverka gottgörelse. Staten kan alltså inte mot den enskilde åberopa sin egen försummelse att uppfylla en konventionsgrundad förpliktelse att införa lagregler om t.ex. skadeståndsskyldighet (jfr

text: NJA 2007 s. 747

text: Som framgår av det tidigare kan rättsläget efter Högsta domstolens avgöranden i

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2007 s. 295

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: betraktas som klart så till vida att person-, sak- och ren förmögenhetsskada som vållas genom en överträdelse av Europakonventionens bestämmelser normalt kan ersättas med stöd

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: . Av den bestämmelsen följer vidare att den enskilde har att rikta sitt anspråk mot kommunen i de fall överträdelsen har uppkommit i en verksamhet som en kommun svarar för. Avseende sådana anspråk bedömer Justitiekanslern därför att det är förenligt med Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen att staten hänvisar den enskilde till att rikta sitt anspråk direkt mot den berörda kommunen. Justitiekanslern understryker att det härvid ankommer på kommunerna att iaktta de effektivitetskrav som har fastställts i Europadomstolens praxis i fråga om nationella rättsmedel enligt artikel 13 i konventionen.

text: När det däremot gäller ersättning för ideell skada ställer sig frågan något annorlunda. Med hänsyn till att skadestånd i sådana fall enligt Högsta domstolens praxis döms ut utan särskilt lagstöd eftersom skadestånd i regel inte kan utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser, saknas det i nuläget en uttrycklig bestämmelse som föreskriver att kommuner ska bära ett direkt ansvar för att ersätta skador av ideell natur. Kommuner har ännu inte heller i praxis ålagts något sådant ansvar. Frågan kommer emellertid att prövas i Högsta domstolens mål

text: T 2955-08

text: , där prövningstillstånd meddelades den 21 oktober 2008. Högsta domstolen förväntas ta ställning till frågan under våren 2009. Med hänsyn till den osäkerhet som för närvarande råder i denna fråga saknar staten, enligt Justitiekanslerns bedömning, i nuläget möjlighet att hänvisa den enskilde att rikta sitt anspråk på ersättning för ideell skada för en överträdelse av Europakonventionen direkt mot den berörda kommunen. Härav följer som tidigare har berörts att staten får bära skadeståndsansvaret för en kommuns konventionskränkningar i fråga om ersättning för ideella skador.

text: Skadestånd på grund av tingsrättens handläggning och beslut

text: HMA:s anspråk avser ersättning för ideell skada. Han har i första hand gjort gällande att tingsrättens handläggning av adoptionsärendet har innefattat fel eller försummelse av sådant allvarlig slag att handläggande tjänstemän har gjort sig skyldiga till tjänstefel och att han därmed har rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: När det gäller tingsrättens handläggning delar emellertid Justitiekanslern tingsrättens bedömning att det med hänsyn till de uppgifter som tingsrätten hade tillgång till vid tidpunkten för beslutet inte krävdes samtycke från barnets far och att det med utgångspunkt i dessa uppgifter inte heller var möjligt att höra fadern i ärendet.

text: Adoptionsärenden är visserligen av den arten att det ställs krav på att rätten tillser att en biologisk förälder som inte har del i vårdnaden hörs om det är möjligt. Enligt Justitiekanslerns mening ger den gällande lagstiftningen, såsom den har tolkats i praxis, dock inte stöd för slutsatsen att det förelåg en skyldighet för tingsrätten att i detta fall föranstalta om ytterligare utredning för att kunna höra barnets far.

text: Av Socialnämnden i Hässleholms kommuns yttrande framgick att faderskapsutredningen hade lagts ned. I yttrandet angavs vidare bland annat följande. MEM träffade en landsman under förhösten 1990 och sammanlevde med honom under en kort period. Mannen var bosatt i Danmark. MEM bodde hos hans far och dennes familj. MEM upptäckte tidigt att hennes make var blandmissbrukare och hon misshandlades flera gånger. Då MEM berättade för maken att hon var gravid, anklagade han henne för otrohet och förklarade äktenskapet upplöst. MEM flyttade då hem till sina föräldrar i december 1990. Efter barnets födelse uppgav MEM till släkt och vänner att barnet dog vid förlossningen. Hon vägrade att tala om för sina föräldrar att barnet levde trots att hon informerat dem om att hon tänkte adoptera bort barnet. Idag [yttrandet upprättades den 23 oktober 1991] lever MEM i ett nytt förhållande med en man från Libanon.

text: Tingsrätten hade således inte uppgift om namn eller adress för HMA och med hänsyn till de tillgängliga uppgifterna om hans livssituation kan det inte ha framstått som okomplicerat att kontakta honom. Uppgifterna i socialnämndens yttrande gav inte heller en entydig bild att det var HMA som var far till barnet. Bland annat angavs att paret endast hade sammanlevt en kort period, att modern bodde med HMA:s familj och att HMA själv ska ha förnekat faderskapet. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att socialnämnden, som enligt lag ansvarade för utredningen om faderskapet, hade beslutat att lägga ned faderskapsutredningen kan tingsrätten inte anses ha handlat felaktigt då beslutet om adoption meddelades utan att barnets far hade hörts. Något tjänstefel har alltså inte heller förekommit vid ärendets handläggning i tingsrätten. Sammanfattningsvis har HMA därmed inte rätt till ersättning av staten med stöd av

text: skadeståndslagens

text: regler.

text: Biologiska föräldrars rätt vid adoption omfattas typiskt sett av rätten till respekt för familjelivet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Att ett barn adopteras av fosterföräldrar mot de biologiska föräldrarnas vilja anses vara ett särskilt allvarligt ingrepp i föräldrarnas rätt. En sådan åtgärd kräver därför för att vara konventionsenlig att det finns övertygande skäl för åtgärden. Det är också av stor betydelse att adoptionsförfarandet utformas så att föräldrarna får komma till tals och framföra sina synpunkter i ärendet. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje upplagan, s. 333.)

text: Av tidigare anförda skäl kan det i detta fall emellertid inte anses ha ankommit på tingsrätten att föranstalta om ytterligare utredning i faderskapsfrågan. Enligt Justitiekanslerns mening kan tingsrättens handläggning därför inte anses ha innefattat en kränkning av HMA:s rätt till familjeliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Justitiekanslern bedömer därmed att någon skyldighet att utge skadestånd utan särskilt stöd i lag på grund av tingsrättens handläggning inte föreligger för staten.

text: Skadestånd på grund av eventuella brister i handläggningen av faderskapsutredningen

text: Frågan om de rättigheter som följer av Europakonventionen har upprätthållits måste emellertid bedömas med hänsyn till hur staten som helhet har agerat. Vid bedömningen ska således också beaktas om omständigheterna sammantaget är sådana att HMA:s rätt till familjeliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har upprätthållits genom de åtgärder för att fastställa faderskapet som har vidtagits. Det primära ansvaret för att utreda frågan om faderskap vilar på socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (se

text: 2 kap.

text: och

text: 2 §§

text: föräldrabalken

text: ), i detta fall alltså Hässleholm.

text: Bestämmelserna om det allmännas skadeståndsansvar i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: utgår som har utvecklats i det tidigare från att kommuner självständigt ansvarar för fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som kommunerna svarar för. Justitiekanslerns behörighet omfattar skadeståndsanspråk som riktas mot staten. Däremot ankommer det inte på Justitiekanslern att pröva skadeståndsanspråk som grundas på att kommunala organ har förfarit felaktigt. Den som har anspråk på ett sådant organ är därför hänvisad till att vända sig till kommunen med sitt krav eller att vid domstol väcka talan mot kommunen.

text: Den rätt till ersättning för ideell skada på grund av överträdelser av Europakonventionen som har fastställts i Högsta domstolens hittillsvarande praxis grundas emellertid alltså inte på

text: skadeståndslagens

text: regler. Ersättning ska utgå utan stöd i lag om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Åtagandet enligt Europakonventionen är statens. I förhållande till den enskilde kan staten således inte undandra sig det yttersta ansvaret för att gottgöra en kränkning av konventionen. Staten ansvarar därför för att gottgöra konventionskränkningar i de fall gottgörelse inte kan förväntas erhållas från kommunen. Kommuner har hittills i rättspraxis inte ansetts bära ett skadeståndsansvar i situationer av förevarande slag.

text: Justitiekanslern anser mot den bakgrunden att det under rådande omständigheter inte kan anses förenligt med statens åtaganden enligt främst

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: att hänvisa HMA att vända sig till Hässleholms kommun såvitt hans krav kan anses hänförligt till hur faderskapsutredningen har bedrivits. Justitiekanslern tar därför ställning till frågan om staten kan anses ha ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot HMA på grund av kommunens agerande i ärendet.

text: På grundval av det nu föreliggande materialet förefaller det inte sannolikt att kommunens handläggning av faderskapsutredningen har varit bristfällig på ett sådant sätt att en kränkning av Europakonventionen har uppkommit. Justitiekanslern fäster härvid vikt vid att det inte har funnits anledning för kommunen att betvivla MH uppgifter att HMA, när denne fick reda på graviditeten, förnekade att barnet var hans och genom att upplösa äktenskapet med MH gav tydligt uttryck för att han inte gjorde anspråk på några rättigheter i egenskap av far till barnet.

text: HMA har inte själv framställt sitt anspråk på grundval av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: och har därmed inte heller utvecklat i vilka avseenden kommunen skulle ha brustit i att iaktta den bestämmelsen. Under sådana förhållanden saknas det tillräckliga skäl för Justitiekanslern att inom ramen för den frivilliga skaderegleringen närmare utreda hur faderskapsutredningen har bedrivits.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern har således funnit att staten varken med hänsyn till tingsrättens handläggning av adoptionsärendet eller kommunens handläggning av faderskapsutredningen har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot HMA. Hans anspråk ska därför avslås.

text: Med hänsyn till Justitiekanslerns ställningstagande i sak finner Justitiekanslern inte skäl att uttala sig i frågan om preskription.

text: Justitiekanslerns uppgift att bevaka statens rätt innefattar inte någon befogenhet att reglera anspråk på ersättning ex gratia. Endast regeringen förfogar över den möjligheten.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av en tingsrätts handläggning vid en muntlig förberedelse

text: Justitiekanslern tillerkänner Aquacondit Wasseraufbereiter GmbH skadestånd av staten med 2 567,45 euro eller motvärdet därav i svenska kronor på betalningsdagen.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja utbetalningen av ersättningen till bolaget.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Vid Varbergs tingsrätt handläggs sedan 1997 ett tvistemål mellan Teamkonsult i Göteborgs och Bohus län AB (Teamkonsult) och Aquacondit Wasser-aufbereiter GmbH (med tidigare firma Jansen International GmbH, nedan Aquacondit). Parterna kallades till en muntlig förberedelse den 2 och 3 februari 2006 med början kl. 9.30 den förstnämnda dagen.

text: Den 1 februari 2006 uppgav Aquacondit i ett telefax till tingsrätten att företrädare för bolaget skulle åka med flyg från Düsseldorf till Göteborg med ankomsttid kl. 8.30 dagen efter, varefter de skulle fortsätta med hyrbil och senast kl. 9.45 inställa sig vid tingsrätten. Bolaget erinrade om möjligheten att förseningar skulle kunna uppstå.

text: Av protokollet från den muntliga förberedelsen den 2 februari 2006 framgår väsentligen följande. Sammanträdet påbörjades kl. 9.40, varvid det konstaterades att Aquacondit, trots att bolaget hade delgetts kallelse till sammanträdet, inte hade inställt sig. Teamkonsult yrkade att rätten genom tredskodom skulle bifalla bolagets talan. Sammanträdet avslutades kl. 9.55 med beskedet till Teamkonsult att tingsrätten avsåg att tidigast dagen efter ta ställning till yrkandet och betydelsen av Aquacondits utevaro.

text: Av ett tillägg till protokollet framgår att HJ, företrädare för Aquacondit, och den tyske advokaten BM (nedan bolagsföreträdarna) ca kl. 10.00, sedan sammanträdet hade avslutats och motparten hade lämnat förhandlingssalen, ringde till tingsrätten och talade med ordföranden vid den muntliga förberedelsen. Vidare framgår att bolagsföreträdarna uppgav att flyget hade blivit försenat och att de nyss hade landat samt att de på engelska lämnades beskedet att sammanträdet hade avslutats, att det inte heller dagen efter skulle bli något sammanträde och att det längre fram skulle bestämmas vad som skulle hända därnäst.

text: Den 3 februari 2006 biföll tingsrätten genom tredskodom Teamkonsults talan under hänvisning till Aquacondits utevaro vid den muntliga förberedelsen. Det framgår av tredskodomen att tingsrätten bedömde att bolaget inte hade laga förfall för sin underlåtenhet att inställa sig. På Aquacondits ansökan om återvinning förordnade tingsrätten den 10 mars 2006 att målet skulle tas upp till fortsatt handläggning samt att vidare verkställighet av tredskodomen inte fick äga rum.

text: Den muntliga förberedelsen genomfördes vid ett senare tillfälle. Målet pågår alltjämt vid tingsrätten.

text: Anspråket m.m.

text: Aquacondit har begärt skadestånd av staten med 5 134,90 euro avseende kostnaderna för bolagets inställelse till den muntliga förberedelse som skulle ha pågått den 2 och 3 februari 2006. Till stöd för anspråket har Aquacondit anfört sammanfattningsvis att dess företrädare den 2 februari 2006 ringde till tingsrätten och under samtalet, som varade kl. 9.44 – 9.55, meddelade att de var på väg dit. Bolaget har vidare anfört att det var fel av tingsrätten att avsluta den muntliga förberedelsen utan att invänta bolagsföreträdarnas ankomst.

text: Varbergs tingsrätt har genom lagmannen HN yttrat sig och anfört väsentligen följande.

text: ”Enligt min mening är det främst bestämmelserna i

text: 32 kap. 6 §

text: och

text: 8 § första stycket

text: rättegångsbalken

text: som är av intresse. Som jag ser det har det tyska bolaget blivit försenat på grund av avbrott i allmänna samfärdseln; Lufthansa hade utan förvarning ändrat avgångstiden från Düsseldorf. Väl kan det ifrågasättas om inte den tyska resplanen var för snävt tilltagen. För att vara säker på att kunna inställa sig klockan 09.30 den 2 februari torde det tyska bolaget ha fått anträda sin resa till Varberg redan den 1 februari, dvs. dagen innan förhandlingen började. Emellertid har det tyska bolaget tydligt informerat tingsrätten om sin resplan och det fanns därför anledning att utgå från att det tyska bolaget var på väg till tingsrätten trots att det inte hade infunnit sig i tid. Det får därför jämlikt

text: 32 kap. 6 § rättegångsbalken

text: anses ha varit sannolikt att det tyska bolaget hade laga förfall för sin underlåtenhet att inställa sig på utsatt tid. Även omständigheterna i stort i målet talar för att det tyska bolaget hade för avsikt fullfölja sin talan i målet; handläggningen hade pågått mycket lång tid i tingsrätten. En forumfråga hade även prövats av Hovrätten för Västra Sverige samt överklagats till Högsta domstolen.

text: Sammantaget anser jag att det var fel att avsluta den muntliga förberedelsen så snabbt som gjordes. Utan att träda motpartens rätt till tredskodom för när borde rätten ha avvaktat ytterligare någon tid och inväntat ett meddelande från det tyska bolaget eller via Internet eller på annat sätt undersökt om flyget från Düsseldorf var försenat. Den muntliga förberedelsen var dessutom tänkt att pågå två dagar.

text: Genom att rätten avslutade den muntliga förberedelsen utan att invänta det tyska bolagets ankomst har det tyska bolagets resa till Sverige blivit onödig och bolaget har åsamkats onödiga kostnader. Härigenom har bolaget vållats ekonomiska skador av tingsrättens felaktiga handläggning och det föreligger därmed enligt min bedömning skadeståndsskyldighet för staten. De yrkade beloppen är skäliga.”

text: Tingsrättens yttrande har översänts till Aquacondit för kännedom.

text: Justitiekanslern har även tagit del av ett protokoll från en muntlig förberedelse den 9 september 2004 i mål nr T 2093-97.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: (SkL). Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för bland annat ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Frågan inställer sig därmed om tingsrätten har begått ett sådant fel eller en sådan försummelse som är skadeståndsgrundande enligt detta lagrum.

text: Det bör framhållas att Justitiekanslerns handläggning inom ramen för statens frivilliga skadereglering som huvudregel är skriftlig. Således finns inte den möjlighet till muntlig bevisupptagning som står till buds vid en prövning av ett skadeståndsanspråk i allmän domstol. Justitiekanslern saknar därför möjlighet att fullt ut värdera i vad mån Aquacondit kan styrka sitt påstående att företrädare för bolaget redan kl. 9.44 den 2 februari 2006 kontaktade tingsrätten och berättade om sin försenade ankomst. Eftersom uppgiften inte vinner stöd av den skriftliga utredningen i övrigt utgår emellertid Justitiekanslern ifrån att tingsrättens protokoll från den muntliga förberedelsen är korrekt och att ordföranden vid sammanträdet inte mottog samtalet från Aquacondit förrän efter det att sammanträdet hade avslutats.

text: Av

text: 32 kap. 6 § rättegångsbalken

text: (RB) framgår att om det är sannolikt att någon som har underlåtit att enligt rättens beslut infinna sig vid rätten har laga förfall för sin underlåtenhet, skall denna inte leda till någon påföljd för honom eller på annat sätt läggas honom till last i rättegången. Vidare framgår att om någon har gjort sig skyldig till sådan underlåtenhet men det på grund av någon omständighet kan antas att han har laga förfall, skall han beredas tillfälle att komma in med utredning om detta, och rätten får innan dess inte döma ut någon påföljd eller vidta någon annan åtgärd på grund av underlåtenheten.

text: Av

text: 32 kap. 8 §

text: RB framgår vad som utgör laga förfall.

text: Tingsrätten avkunnade inte någon tredskodom vid den muntliga förberedelsen utan sköt upp frågan till nästa dag. Under mellantiden ägde det nämnda telefonsamtalet med Aquacondit rum. Av tredskodomen framgår inte annat än att tingsrätten bedömde frågan om Aquacondits eventuella laga förfall utifrån de uppgifter som bolaget hade lämnat vid telefonsamtalet. Enligt Justitiekanslerns bedömning var därmed tingsrättens handläggning av tredskodomsfrågan förenlig med

text: 32 kap. 6 §

text: RB. Justitiekanslern finner vidare att tingsrättens bedömning i tredskodomen att bolaget inte hade laga förfall för sin underlåtenhet att inställa sig vid sammanträdet – och att därmed förutsättningar att meddela tredskodom förelåg – inte innefattade något fel eller någon försummelse enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL.

text: Tredskodomen blev föremål för återvinning, varför någon skada under alla omständigheter inte synes ha åsamkats Aquacondit till följd av domen. Vad Aquacondit således snarast synes grunda sitt skadeståndsanspråk på är i stället att den muntliga förberedelsen avslutades alltför snabbt efter det att sammanträdet hade påbörjats.

text: Det är rätten som avgör när ett sammanträde för muntlig förberedelse skall påbörjas och avslutas. Några närmare föreskrifter om hur bedömningen av dessa frågor skall utföras finns inte. Rätten är härvidlag hänvisad till en lämplighetsavvägning med beaktande av de bakomliggande syftena med sammanträdet. I en situation där ena parten inte har inställt sig enligt kallelsen och det kan komma i fråga att meddela tredskodom mot honom gör sig emellertid särskilda aspekter gällande. Om det är känt på förhand att en part har uteblivit och det av särskilda skäl kan misstänkas att parten är helt kort försenad kan det många gånger vara lämpligt att påbörja sammanträdet något senare än vad som är planerat. Även om utevaron inte blir känd för rätten förrän den muntliga förberedelsen har påbörjats kan det naturligtvis, särskilt i fall då den närvarande motparten inte har några invändningar däremot, vara lämpligt att söka invänta den uteblivna parten, allt i syfte att sammanträdet skall kunna genomföras som planerat och att förberedelsen i målet snabbt och ändamålsenligt skall kunna drivas mot ett avgörande av tvisten.

text: Det bör vidare beaktas att den part som har inställt sig till sammanträdet enligt de förutsättningar som framgår av

text: 44 kap. 2 §

text: RB har en i princip ovillkorlig rätt till tredskodom. Det synes vidare inte kostnadseffektivt att under någon längre tid hålla denna part väntande under förhoppning om att sammanträdet skall kunna genomföras.

text: Justitiekanslern har i ett tidigare ärende här (beslut den 24 september 2003 i ärende nr

text: ) funnit att en tingsrätts avslutande av en muntlig förberedelse i ett tvistemål, med avskrivning av målet på yrkande av den part som hade inställt sig (svaranden), var skadeståndsgrundande för staten. När tingsrättens beslut fattades hade sammanträdet varat enbart 10 minuter, trots att de uteblivna parterna (kärandena) strax före sammanträdet hade hört av sig till tingsrätten och uppgett att de riskerade att bli 10 – 15 minuter sena. De anlände till domstolen inom denna tidsrymd, men då hade sammanträdet redan avslutats.

text: I det förevarande fallet påbörjades den muntliga förberedelsen kl. 9.40, dvs. 10 minuter efter utsatt tid. Under sammanträdet passerades den tid – kl. 9.45 – som Aquacondit utan att samråda med tingsrätten hade angett som den tidpunkt då bolaget senast skulle inställa sig vid tingsrätten. Därefter avvaktade tingsrätten ytterligare en stund med att avsluta sammanträdet. Under tiden yrkade motparten tredskodom på grund av Aquacondits utevaro.

text: Vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i ärendet och med särskilt beaktande av vad som var känt för rätten om tvisten och den resa som företrädarna för Aquacondit hade att företa före sammanträdet finner Justitiekanslern att det var i sådan grad olämpligt att avsluta den muntliga förberedelsen – utan att avvakta ytterligare någon stund – att skadeståndsansvar har uppkommit för staten.

text: Genom Aquacondits försenade ankomst till den muntliga förberedelsen utan att man lämnat något annat besked än det telefax som skickades till tingsrätten dagen dessförinnan får bolaget anses ha varit medvållande till sin skada. Ett skadestånd till bolaget bör därför jämkas till hälften.

text: Aquacondits anspråk på ersättning uppgår till 5 134,90 euro, varav 3 661,45 euro avser arvode till bolagets tyske advokat för resa och arbete. Trots att denne enligt vad som har framkommit inte behärskade svenska språket och således enligt 12 kap. 2 och 22 §§ RB inte kunde anlitas som vare sig rättegångsombud eller rättegångsbiträde, hade han vid en tidigare muntlig förberedelse tillåtits sitta bredvid en företrädare för bolaget. Oavsett om kostnaden för den tyske advokatens biträde vid den muntliga förberedelsen utgör en ersättningsgill rättegångskostnad i tvisten eller inte, finner Justitiekanslern inte skäl att utgå ifrån annat än att den utgör en ersättningsgill skada för bolaget till följd av att den muntliga förberedelsen inte kunde hållas som planerat.

text: Skadeståndsanspråket i övrigt avser kostnaden för flyg för bolagets företrädare HJ samt kostnaden för en hyrbil i Sverige. Samtliga kostnader är genom utredningen styrkta.

text: Aquacondit bör sålunda, efter ovan nämnda jämkning av skadeståndet till hälften, tillerkännas ersättning av staten med (5 134,90 ./. 2 =) 2 567,45 euro.