nyckelord: Anmälan Omhändertagande

title: Kritik mot bl.a. Socialnämnden i Kalmar kommun för att ha dröjt med att anmäla behov av plats på ett av SiS LVM-hem för en omedelbart omhändertagen person

sammanfattning: Fredagen den 1 oktober 2021 omhändertogs en man omedelbart med stöd av LVM. Under måndagen den 4 oktober hittades mannen avliden. När nämnden hade fattat sitt beslut den 1 oktober bestämde den att den initiala vården av mannen skulle ges vid ett sjukhus. Mannen valde emellertid att lämna sjukhuset och nämnden begärde handräckning för att återföra honom till sjukhuset. Mannen lämnade sjukhuset igen efter en kortare tid där. Därefter vistades mannen varken vid ett sjukhus eller vid ett av SiS LVM-hem. Mannen hade redan den 1 oktober uttalat att han inte önskade sjukhusvård och sjukhuset hade den dagen uppgett till nämnden att den inte ansåg att han var i behov av inneliggande vård. Nämnden kontaktade vidare SiS natten till den 2 oktober för att få information om hur en sådan situation ska hanteras. Under helgen den 2 och 3 oktober gjorde nämnden inget för att få mannen till den vård han ansågs behöva. JO uttalar i beslutet att det är svårt att se något skäl till att nämnden inte redan i samband med sitt beslut om omedelbart omhändertagande anmälde behov av plats på ett av SiS LVM-hem. JO konstaterar också att det är svårt att förstå varför nämnden inte vidtog någon åtgärd alls den 2 och 3 oktober. I beslutet riktar JO kritik mot nämndens bristande handläggning men även viss kritik mot SiS för att ha lämnat delvis felaktig information till nämnden natten till den 2 oktober.

text: Bakgrund

text: Fredagen den 1 oktober 2021 tog en socialsekreterare från socialtjänsten i Kalmar kommun med AA till en läkarbedömning vid en psykiatrisk mottagning inför en kommande frivillig placering vid ett HVB-hem utifrån AA:s missbruk. Där framförde AA att han inte längre samtyckte till den frivilliga vården, varför han omedelbart omhändertogs med stöd av

text: 13 § lagen (1988:870)

text: om vård av missbrukare i vissa fall, LVM.

text: Personal vid den psykiatriska akutmottagningen ringde därefter till socialtjänsten och informerade den om att AA blivit våldsam och att det var

text: oklart om han kunde vara kvar på mottagningen. Mottagningen tillkallade polis men den kunde inte hålla kvar AA på mottagningen utan släppte ut honom.

text: När socialtjänsten fick information om att AA hade släppts begärde den handräckning hos polisen för att han skulle komma tillbaka till sjukhuset. Polisen kontaktade därefter socialtjänsten och meddelade att de hade hittat AA. Efter en kortare stund lämnade AA psykiatrin, vilket socialtjänsten underrättades om.

text: Under natten till den 2 oktober 2021 kontaktade socialtjänsten Statens institutionsstyrelse, SiS, per telefon. Socialtjänsten fick under samtalet bl.a. information om att AA inte kunde placeras vid ett av SiS LVM-hem innan han var färdigbehandlad på sjukhuset.

text: Måndagen den 4 oktober 2021 tog socialtjänsten en ny kontakt med den psykiatriska akutmottagningen och informerade om att ett nytt beslut om handräckning skulle fattas och att AA skulle föras tillbaka till mottagningen. Socialtjänsten anmälde den dagen även behov av plats på ett LVM-hem hos SiS. Senare samma dag hittades AA avliden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde BB, chefsöverläkare inom psykiatrin i Region Kalmar, fram klagomål mot handläggningen i samband med det omedelbara omhändertagandet av AA enligt LVM. BB ifrågasatte bl.a. om inte socialtjänsten, när den fick en indikation om att AA inte var aktuell för inneliggande vård, omedelbart borde ha försökt få tag i en plats åt AA vid ett LVM-hem.

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialförvaltningen i Kalmar kommun och SiS.

text: Därefter begärde JO att såväl Socialnämnden i Kalmar kommun som SiS skulle yttra sig över anmälan och vissa angivna frågor.

text: Socialnämnden angav bl.a. följande i sitt remissyttrande (här utan bilagor):

text: Aktuell händelse

text: Socialtjänsten har genomfört en Lex Sarah-utredning med anledning av händelsen, se bilaga 2. Analysen i utredning är att det inträffade är att betrakta som ett allvarligt missförhållande och anmälan till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) gjordes. I Lex Sarah-utredningen konstateras brist vad gäller rutiner och brist vad gäller den interna samverkan under ärendets förlopp. Utredningen innehåller också beslut om åtgärder. IVO har i sin tillsyn fattat beslut att avsluta ärendet med bedömningen att socialnämnden har fullgjort sin utrednings- och anmälningsskyldighet genom att ha vidtagit åtgärder för att utan dröjsmål avhjälpa eller undanröja missförhållandet, att socialnämnden har identifierat bakomliggande orsaker till den inträffade samt vidtagit och planerat att vidta åtgärder för att förhindra att något liknande inträffar igen.

text: I bilaga 4 finns redovisning av vidtagna och påbörjade åtgärder. Den mest avgörande åtgärden som genomförts är att säkerställa att platsbeställning alltid görs hos SiS i samband med beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVM. En SiS-plats hade medfört att förutsättningarna för efterföljande händelseförlopp blivit annorlunda. Riskanalys i samband med LVMomhändertagande är också en viktig åtgärd som lyfts fram i Lex Sarahutredningen. JO begär att få förtydligande beskrivning av ärendets hantering för tidsperioden från beslutet rörande det omedelbara omhändertagandet enligt LVM, 2021-10- 01, till och med 2021-10-04 och detta följer nedan. Lydelsen i

text: 19 §

text: LVM är följande: ”Socialnämnden ska se till att den som är omhändertagen enligt 13 § utan dröjsmål bereds vård i ett hem av avses i 22 § eller, i fall som avses i 24 § första stycket, på sjukhus”. I samband med beslutet avseende det omedelbara omhändertagandet på fredagen bedömde socialtjänsten att klienten inte skulle hinna bli medicinskt färdigbehandlad inom sjukvården under helgen varvid plats på SiS-hem kunde beställas på måndagen. När det, efter ordinarie arbetstid, visade sig att klienten inte tänkte kvarstanna gjordes platsförfrågan till SiS. Enligt Lex Sarah-utredningen fick socialtjänsten till svar från SiS att den enskilde inte kunde placeras på ett sådant hem förrän den enskilde var färdigbehandlad inom sjukvården. Det fanns inget samtycke från klienten att vara på sjukhuset och sjukvården kunde inte på grund av det utagerande beteendet, varken med stöd av LVM eller LPT, kvarhålla klienten. Polisen kunde inte omhänderta och kvarhålla klienten i avvaktan på transport då ingen plats på SiS-institution fanns. I detta läge gjorde socialtjänsten bedömningen att det inte fanns några ytterligare åtgärder att vidta under helgen. Någon ytterligare analys gjordes inte som grund för den bedömningen. Arbetet med ärendet och planering för att komma i kontakt med klienten och föra klienten till SiS-institution återupptogs på måndagsmorgonen av missbrukshandläggare. I och med att anmälan till JO har gjorts av Region Kalmar län - och med en antydan om att de misstag som är begångna främst härrör från brister i handläggningen hos socialnämnden i Kalmar kommun - finns det anledning att göra vissa förtydligande påpekanden. Det ankommer förvisso i LVM-situationer på kommunen att göra en platsbeställning hos SiS. Den senare myndigheten har dock bidragit till att i det aktuella vilseleda personal vid kommunens socialjour, genom att 211001 telefonledes ha informerat jourens personal om att ”… den enskilde inte kunde placeras på ett sådant hem förrän hen var färdigbehandlad inom sjukvården” (citat ur lex Sarah-utredning 211117). Den slutsats som jourens personal drog av denna information (att det därmed inte gick att göra en formell platsbeställning) var visserligen felaktig men ändå fullt förståelig. Det får anses vara ett rimligt krav att kunna ställa på en expertmyndighet för tvångsvårdsplaceringar att man ger korrekt information till förfrågande handläggare. Enligt 24 § 3 st ska "Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vistas […] se till att socialnämnden eller Statens institutionsstyrelse genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen skall besluta att missbrukaren skall hindras från att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem”. Enligt 45 § ska sedan ”Polismyndigheten eller, om det gäller transport av någon som är frihetsberövad, Kriminalvården […] lämna hjälp för att […] 3. på begäran av verksamhetschefen i fall som avses i 24 § tredje stycket föra den som ska beredas vård eller som är omedelbart omhändertagen enligt denna lag till ett LVM-hem...”. Detta är således en fråga som ska hanteras mellan sjukvården och SiS och som därmed ligger utanför kommunens kompetensområde. Trots detta förefaller det som att Region Kalmar län har ansett att det ankommer på kommunen att lösa det faktum att den

text: enskilde vägrar att kvarstanna inom vården. Socialnämndens uppfattning är att det är nödvändigt med ett respektfullt samarbete mellan samtliga inblandade aktörer i det gemensamma uppdraget att rädda liv på allvarligt utsatta personer. Det är i ett sådant läge ingen uppbygglig väg att försöka förlägga hela ansvaret för ett gemensamt misslyckande på en av de inblandade aktörerna, samtidigt som man själv har underlåtit att följa regelverket. Det finns anledning till självrannsakan hos de inblandade aktörerna och socialnämnden vidtar kompetenshöjande åtgärder för att förebygga att någonting liknande någonsin inträffar på nytt. Grunden för att detta ska säkerställas är dock att denna hemläxa löses av alla de berörda myndigheterna.

text: Av SiS yttrande framgår bl.a. följande:

text: Myndighetens rutiner när en socialnämnd ansöker om plats i ett LVM-hem SiS placeringsenhet är för närvarande organiserad under Avdelningen för planering och ekonomi vid SiS huvudkontor och har till uppgift att på en socialnämnds begäran anvisa plats vid det LVM-hem som bäst passar den enskilde utifrån närhets- och differentieringsprinciper. Myndighetens rutiner för när en socialnämnd ansöker om plats framgår främst av SiS riktlinjer/Juridik LVM och redogörs för nedan i relevanta delar. SiS placeringsenhet anvisar en plats på ett LVM-hem efter begäran från socialnämnden. Förfarandet är detsamma både vid placering efter beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 13 §

text: LVM som vid placering efter en domstols beslut om beredande av vård enligt

text: 4 §

text: LVM. Socialnämndens ansökan om plats görs elektroniskt på SiS externa webbsida genom ett placeringsformulär. Till ansökan ska beslut om omedelbart omhändertagande eller vård, ansökan till förvaltningsrätt, utredning samt läkarintyg bifogas. Placeringsenheten ska också informera socialnämnden om att dessa handlingar omedelbart ska skickas in. Platsanvisning sker både muntligen och via mail. En platsanvisning skickas alltid till berörd socialjour och/eller socialsekreterare. Skyndsamhetskravet har högsta prioritet vilket innebär att placeringsenheten tar emot och handlägger ansökningar under hela dygnet. Vid akuta placeringar utanför kontorstid kontaktas växeln där vidare instruktioner följer om hur man kommer i kontakt med placeringsenhetens beredskap. Samtal mellan en tjänsteman och socialjouren natten till den 2 oktober 2021 Under beredskapstid för placeringsenheten korta anteckningar i en så kallad beredskapsrapport. Dokumentationen i beredskapsrapporten är anteckningar som fyller en funktion som arbetsmaterial för att rapportera samtliga sökningar utanför ordinarie telefontid. Någon ytterligare redogörelse eller dokumentation över handläggningen på beredskapstid finns inte om det inte finns ett aktivt ärende i journalsystemet att föra journalanteckningar i. Ett ärende skapas i journalsystemet och handläggning av ärendet startar först då socialnämnden anmäler behov av plats genom att komma in med en ansökan om plats via placeringsformuläret på SiS externa webbsida. Av beredskapsrapporten för aktuellt samtal framgår följande av relevans för yttrandet: Socialjouren vill rådfråga lite kring man med 13 §? Har han plats hos oss? Svar nej, han finns inte i våra system. Då undrar de vad de ska göra när mannen vid två tillfällen fått gå från sjukvården där den inledande vården ska påbörjas efter han hotat med våld & psykiatrin nu inte vill ta emot och släpper ut honom, kan han få komma direkt till SiS istället? Svar nej, vården behöver alltid inledas via sjukvården oavsett men inkom med ansökan om ni vill ha plats. […] Det aktuella samtalet var följaktligen ett kortare samtal.

text: Tjänstgörande handläggare i beredskap hos placeringsenheten har lämnat följande yttrande om samtalet med aktuell socialjour natten till den 2 oktober 2021. Tjänstgörande handläggare i beredskap den 2 oktober 2021 tog emot en sökning som inkom den 2 oktober 2021 klockan 01:03. En socialjour hade frågor om en klient som uppgavs ha beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 13 §

text: LVM. Handläggaren fick personnummer på klienten för att söka i journalsystemet men fann inte någon pågående placering eller ansökan om plats som ännu inte var hanterad varför denne informerar socialjouren om att den enskilde inte hade något pågående ärende hos SiS. Socialjouren frågade då om klienten kunde få komma direkt till SiS eftersom hen vid två tillfällen hade fått gå från sjukvården där den inledande vården skulle påbörjas efter att ha hotat med våld och psykiatrin nu inte vill ta emot och släpper ut hen. Handläggaren svarade att vården behöver inledas via sjukvården och informerar socialjouren om att de behöver komma in med en ansökan om de vill ha en plats på SiS. Utöver redogörelsen ovan har tjänstgörande handläggare inte några ytterligare uppgifter att lämna om samtalet den 2 oktober 2021. Det har förflutit förhållandevis lång tid sedan samtalet och det kommer in ett stort antal samtal till placeringsenheten. Bedömning av myndighetens handläggning i förhållande till

text: 25 §

text: LVM Av utredningen framgår att socialnämnden fattat ett beslut om att omedelbart omhänderta AA med stöd av

text: 13 §

text: LVM och att hen då befann sig på den psykiatriska akutmottagningen. AA har därefter tillåtits att lämna sjukhuset på grund av att hen uppträtt hotfullt och våldsamt vid flera tillfällen, både inledningsvis och efter att blivit förd tillbaka till sjukhuset med hjälp av biträde från Polismyndigheten. Vården påbörjades därmed redan när AA vistades på sjukhuset efter att beslutet om omedelbart omhändertagande hade fattats. Socialnämnden borde därför ha ansökt om en plats vid ett LVM-hem i ett tidigare skede så att AA hade kunnat föras till LVM-hemmet så snart det stod klart att hen motsatte sig vård vid sjukhuset och önskade lämna detsamma. Handläggaren borde därför i samtalet den 2 oktober 2021 ha meddelat socialjouren att den omedelbart behövde komma in med en ansökan om plats i ett LVM-hem. – – –

text: Med utgångspunkt i den information som finns i beredskapsrapporten kan SiS konstatera att socialjouren fick otillräcklig och delvis felaktig information. Vidare hade vården av AA redan påbörjats. I det här fallet ansökte socialnämnden om en plats vid ett LVM-hem den 4 oktober 2021. Plats i ett LVM-hem anvisades samma dag. Som redogjorts för ovan så är utgångspunkten den att LVM-vården bör inledas på ett sjukhus. I praktiken är det även så vården i de flesta fall inleds, men detta är inte en förutsättning för att få en plats och komma till ett LVM-hem. Utifrån det som står i beredskapsrapporten förefaller inte denna information ha kommit fram med tydlighet under samtalet. Det går inte att utesluta att informationen påverkat socialjourens och socialnämndens agerande, vilket i så fall är mycket beklagligt. Något som talar för att socialjouren inte bör ha uppfattat informationen som att det saknades juridiska förutsättningar för att anvisa plats åt AA på ett LVM-hem är att tjänstgörande handläggare uppmanade socialjouren att komma in med en ansökan om den önskade få en plats anvisad. Med det sagt är det självfallet av vikt att fullständig och tydlig information om vårdens inledande och placeringsförfarandet lämnas när kontakt tas med SiS. Även om det får anses ligga inom ramen för socialnämndens ansvar att ansöka om en plats utan dröjsmål, bedömer SiS att myndigheten, mot bakgrund av det som kom

text: fram i samtalet, borde ha anmodat socialjouren att omedelbart ansöka om en plats för AA i ett LVM-hem. En översyn av de juridiska riktlinjerna i berörda avseenden har initierats i syfte att de frågeställningar som aktualiseras i ärendet tydliggörs. En genomgång av regelverket i berörda avseenden kommer inom kort att ske med samtliga medarbetare på placeringsenheten som arbetar med LVM-frågor. Planerade åtgärder bedöms för närvarande som tillräckliga för att minska risken för att något liknande ska inträffa igen. BB kommenterade remissyttrandena.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Socialnämnden får besluta att en missbrukare omedelbart ska omhändertas om det är sannolikt att missbrukaren kan beredas vård med stöd av LVM och rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att missbrukaren kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat, om han eller hon inte får omedelbar vård, eller på grund av att det finns en överhängande risk för att missbrukaren till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående (

text: 13 §

text: LVM).

text: SiS ska efter anmälan av socialnämnden anvisa missbrukaren en plats i ett LVM-hem. I akuta situationer ska SiS omedelbart anvisa en sådan plats. (

text: 25 §

text: LVM). En bedömning av om situationen är akut får göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Det är socialnämnden, som har bäst kännedom om orsaken till placeringen, som ska bedöma om situationen är akut. Ett exempel på när situationen är akut är när socialnämnden har beslutat om ett omedelbart omhändertagande. (

text: Prop. 2017/18:169 s. 38

text: f.). Tvångsvård lämnas vid ett LVM-hem, som är särskilt avsett att lämna vård enligt LVM (

text: 22 §

text: LVM). Vården ska anses påbörjad när missbrukaren på grund av ett beslut om omedelbart omhändertagande eller tvångsvård inställt sig vid eller förts till ett hem som avses i 22 § eller ett sjukhus (

text: 20 §

text: LVM). Socialnämnden ska se till att den som är omhändertagen enligt 13 § utan dröjsmål bereds vård i ett hem som avses i 22 § eller, i fall som avses i 24 § första stycket, på sjukhus (

text: 19 §

text: LVM).

text: Vården ska emellertid inledas på sjukhus, om förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt. Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vistas ska se till att socialnämnden eller SiS genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen ska besluta att missbrukaren ska hindras från att lämna sjukhuset under den tid som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem (kvarhållningsbeslut). (24 § första och tredje stycket LVM).

text: Min bedömning

text: JO:s granskning

text: AA hittades avliden den 4 oktober 2021. Som jag kommer att redovisa nedan bedömer jag att det förekom brister i såväl nämndens som SiS handläggning. Jag vill dock redan här framhålla att även om ärendet inte har handlagts på ett i alla delar korrekt sätt, så innebär inte det att jag kan dra slutsatsen att den tragiska utgången med säkerhet hade kunnat undvikas om nämnden, SiS eller någon annan aktör som var inblandad i händelseutvecklingen hade hanterat situationen på annat sätt.

text: I det här beslutet uttalar jag mig om socialnämndens ansvar att anmäla behov av plats vid ett av SiS LVM-hem. Jag kommer också att behandla frågan om vikten av att SiS lämnar korrekta uppgifter. Jag väljer emellertid att först göra några påpekanden i frågan om när ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVM inleds respektive verkställs.

text: När ett beslut om omedelbart omhändertagande inleds och verkställs Som jag har nämnt ovan påbörjas vården som ges en missbrukare med stöd av LVM när missbrukaren har inställt sig vid eller förts till ett LVM-hem eller ett sjukhus (

text: 20 §

text: LVM). När det gäller frågan om vården ska inledas på sjukhus, har JO tidigare uttalat att vården inleds direkt när missbrukaren kommer till sjukhuset, oavsett om missbrukaren skrivs in där eller inte (se t.ex. JO 2016/17 s. 125). I det här fallet befann sig AA redan vid sjukhuset när beslutet om omedelbart omhändertagande fattades den 1 oktober 2021. Vården enligt LVM inleddes därför den dagen på det sätt som avses i

text: 20 §

text: LVM.

text: I en journalanteckning från den 4 oktober 2021 framgår att socialnämnden, som svar på en fråga från förvaltningsrätten, uppgav att beslutet om omedelbart omhändertagande av AA ännu inte hade verkställts. Frågan om när ett sådant beslut verkställs har bl.a. betydelse för när förvaltningsrätten senast ska pröva om omhändertagandet av missbrukaren ska bestå eller inte (

text: 17 §

text: LVM). Det är alltså en viktig fråga från rättssäkerhetssynpunkt. Som jag i ett tidigare beslut har redogjort för, finns emellertid ingen bestämmelse i LVM som uttryckligen anger när ett beslut om omedelbart omhändertagande blir verkställt. I det beslutet uttalade jag att det dock ligger nära till hands att för frågan om verkställighet utgå från den tidpunkt som vården enligt

text: 20 §

text: LVM ska anses påbörjad (JO 2022/23 s. 437).

text: I det här fallet skulle det kunna innebära att beslutet blev verkställt den 1 oktober 2021 när vården av AA påbörjades, med följden att också fristen för rättens prövning enligt

text: 17 §

text: LVM då började löpa. Det svar som förvaltningsrätten fick den 4 oktober 2021 visar på problemet med att det i LVM inte finns någon bestämmelse som uttryckligen anger när ett beslut om omedelbart omhändertagande blir verkställt, och det kan inte uteslutas att nämnden, om frågan varit tydligt reglerad, hade lämnat ett annat svar till förvaltningsrätten den aktuella dagen.

text: I mitt tidigare beslut i frågan väckte jag med stöd av

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, frågan om översyn av LVM i det nu berörda avseendet (JO 2022/23 s. 437). Jag överlämnade därför en kopia av det beslutet till regeringen. Eftersom även det här beslutet åskådliggör problemet som jag nu redogjort för, finner jag skäl att lämna över det här beslutet till regeringen för kännedom. I övrigt nöjer jag mig med de ovan gjorda påpekandena i den här delen.

text: Socialnämndens ansvar efter beslutet om omedelbart omhändertagande Som jag har nämnt ovan är det socialnämnden som ska se till att den som är omedelbart omhändertagen utan dröjsmål får vård vid ett LVM-hem eller på ett sjukhus. Det är vidare SiS som efter en anmälan från nämnden ska anvisa plats i ett LVM-hem, vilket ska ske omedelbart i akuta situationer. JO har tidigare påtalat att den enskilde i regel bör överföras till ett LVM-hem eller sjukhus samma dag eller dagen efter omhändertagandet (JO 1983/84 s. 172). Likt övrig handläggning enligt LVM ska frågan om den omhändertagnes placering hanteras skyndsamt (

text: 37 §

text: LVM).

text: I det här fallet verkar nämnden ha varit av uppfattningen att vården av AA skulle inledas vid ett sjukhus. I sitt remissvar har nämnden fört fram att den, natten till den 2 oktober 2021, gjorde en platsförfrågan hos SiS. Via telefon fick nämnden information om att LVM-vård alltid ska inledas på sjukhus och att AA inte kunde komma direkt till ett av SiS LVM-hem. Den informationen från SiS är dock endast till viss del korrekt. Utgångspunkten är att LVM-vård inleds på ett sjukhus. Det finns dock inget som hindrar att den istället inleds vid ett LVMhem beroende på omständigheterna i det enskilda fallet (

text: 24 §

text: LVM). Som jag har påpekat ovan inleddes dessutom vården redan vid tiden för beslutet om omedelbart omhändertagande den 1 oktober 2021 genom att AA var på sjukhus vid den tidpunkten. En plats i ett av SiS LVM-hem kräver emellertid att nämnden anmäler behov av en sådan. Någon anmälan gjordes dock inte av socialnämnden förrän den 4 oktober 2021. Istället begärde nämnden att AA skulle föras till sjukhuset genom handräckning, trots att AA alltså inte önskade sjukhusvård och att sjukvården inte heller ansåg att han behövde inneliggande vård.

text: Som jag uppfattar nämndens remissvar anser den att en del av ansvaret för hanteringen av ärendet beträffande AA bör läggas på sjukvården. Socialnämnden har bl.a. fört fram att sjukvården hade ett ansvar att se till att AA kvarhölls på sjukhuset samt att begära transport av honom till ett SiS LVMhem (24 § tredje stycket och 45 § LVM). Jag vill vara tydlig med att t.ex. en beställning av transport till ett LVM-hem förutsätter att missbrukaren anvisats en plats i ett sådant hem. Som jag har nämnt kan SiS inte anvisa en sådan plats förrän nämnden har anmält behov av en sådan. När det gäller vad nämnden i övrigt har fört fram angående sjukvårdens hantering vill jag hänvisa till vad JO tidigare har fört fram (se t.ex.

text: JO 2020/21 s. 135

text: ). Med detta sagt finner jag inte anledning att uppehålla mig ytterligare vid den här frågan.

text: Även om nämnden fick delvis felaktig information av SiS den aktuella natten har jag mot den angivna bakgrunden svårt att förstå varför inte nämnden – i direkt anslutning till sitt beslut om att omedelbart omhänderta AA – anmälde behov av en plats vid ett LVM-hem hos SiS. Det är inte förrän en anmälan från nämnden har gjorts till SiS, som SiS kan anvisa en sådan plats. Min uppfattning är alltså att nämnden har brustit i sin handläggning genom att inte anmäla behov av plats vid ett av SiS LVM-hem i anslutning till att den fattade beslutet om att omedelbart omhänderta AA.

text: Vidare finns det inga anteckningar beträffande helgen den 2 och 3 oktober 2021 i socialtjänstens journal om AA. I sitt remissvar har nämnden fört fram att bedömningen gjordes att det inte fanns några ytterligare åtgärder att vidta under helgen. Som jag har nämnt hade nämnden dock beslutat om att omedelbart omhänderta AA tidigare under fredagen den 1 oktober 2021. Den bedömning som gjordes då var att AA kunde antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat om han inte fick omedelbar vård. Jag har mot den bakgrunden även svårt att förstå att inte några ytterligare åtgärder ansågs nödvändiga att vidta den aktuella helgen för att ge AA adekvat vård. Även i det här avseendet anser jag att nämnden har brustit.

text: Sammantaget anser jag att nämnden förtjänar kritik för sin handläggning efter det att det omedelbara omhändertagandet fattades.

text: SiS ansvar att lämna information till socialtjänsten

text: Natten till den 2 oktober 2021 kontaktades SiS av nämndens handläggare. Av SiS beredskapsrapport från den aktuella natten framgår att nämndens handläggare fick information om att LVM-vård alltid ska inledas på sjukhus och att AA inte kunde komma direkt till ett av SiS LVM-hem. SiS uppgav vidare i samtalet att nämnden kunde lämna in en ansökan om plats för AA om så önskades.

text: Utgångspunkten är, som jag har nämnt, att LVM-vård inleds på ett sjukhus, men det är inte en förutsättning för att missbrukaren ska få komma till ett av SiS LVM-hem. Jag instämmer i det som SiS har fört fram i sitt remissvar, dvs. att den delvis felaktiga informationen som SiS lämnade den aktuella natten kan ha inverkat på nämndens agerande. När en myndighet besvarar frågor, oavsett om det är till en enskild eller till en myndighetsperson, är det viktigt att de besvaras korrekt. I den här delen har SiS brustit och myndigheten kan därför inte undgå kritik för att ha lämnat delvis felaktig information. Jag noterar att SiS har vidtagit åtgärder med anledning av det inträffade.

text: Avslutande synpunkter

text: Det här ärendet åskådliggör tydligt att det är av synnerlig vikt att ärenden som rör tvångsvård hanteras skyndsamt och noggrant. Det får inte förekomma att de som är föremål för ett ingripande från samhällets sida inte får den vård som de bedöms behöva eller att det finns tveksamheter om hur olika situationer ska hanteras. JO har vid flera tillfällen uppmärksammat att det finns såväl brister i

text: lagstiftningen som i tillämpningen av LVM (se t.ex.

text: JO 2020/21 s. 135

text: och de JO-beslut som anges där). Det är inte tillfredställande. Även mot den bakgrunden finner jag skäl att skicka det här beslutet till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Skolinspektionen för att i samband med en granskning av en konfessionell friskola ha ställt en fråga om enskildas församlingstillhörighet

org: jo

sammanfattning: Skolinspektionen har genomfört en kvalitetsgranskning av en konfessionell friskola. I samband med granskningen har Skolinspektionen ställt en fråga om eventuella kopplingar mellan personerna i skolans ledningsgrupp, bl.a. om de är med i samma församling. ChefsJO konstaterar att ett svar på frågan kunnat avslöja om de tillfrågade personerna tillhörde en viss församling och därmed deras religiösa åskådning. Fråga uppstår därmed om myndighetens handläggning inneburit att enskilda utsatts för tvång att ge till känna sin åskådning i religiöst hänseende i strid med 2 kap. 2 § regeringsformen. Skolinspektionen begärde upplysningarna med stöd av en bestämmelse i skollagen. Den uppgiftsskyldige förväntas enligt bestämmelsen svara sanningsenligt på myndighetens frågor även när myndigheten inte meddelat något föreläggande och riskerar i annat fall, i förlängningen, att föreläggas att fullgöra uppgiftsskyldigheten vid vite. Mot den angivna bakgrunden anser chefsJO att det, när frågan om församlingstillhörighet ställdes, i vart fall kunde ha uppfattats som att det var fråga om ett sådant tvång att ge till känna sin åskådning som är förbjudet enligt grundlagsbestämmelsen. Det är angeläget att det allmänna inte agerar på ett sätt som kan ge ett sådant intryck. ChefsJO anser därför att frågan om församlingstillhörlighet inte borde ha ställts och kritiserar Skolinspektionen för att så skedde.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Skolinspektionen och anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Skolinspektionen avser att genomföra en granskning av en konfessionell friskola. I ett mejl från en utredare har begärts att ledningen för skolan ska förbereda sig för att kunna svara på vilka kopplingar som finns mellan personer i ledande ställning vid skolan: ”[e]xempelvis släktskap, relationer och/eller att ni är med i samma församling”. Hans uppfattning är att begäran om att redovisa sin eventuella församlingstillhörighet strider mot

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: (RF).

text: Utredning

text: Skolinspektionen yttrade sig. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: Skolinspektionens kvalitetsgranskning Skolinspektionen arbetar med inspektionsformerna tillsyn och kvalitetsgranskning. I sin kvalitetsgranskning bedömer Skolinspektionen utbildningens eller verksamhetens kvalitet i förhållande till mål och andra riktlinjer.

text: Anmälan till JO rör planerad kvalitetsgranskning av skolenhet och huvudmannanivå för huvudman med endast en skolenhet inom grundskola. Inom sådan kvalitetsgranskning finns det fem bedömningsområden. Ett av dessa bedömningsområden är huvudmannens styrning och stöd. Den fråga som utreds inom det området är i vilken utsträckning huvudmannen styr och stödjer skolenhetens arbete med att ge eleverna en god utbildning i en trygg miljö, i förhållande till Skolinspektionens kvalitetskriterier.

text: Av myndighetens styrande dokument, utredningsstöd för planerad kvalitetsgranskning, framgår att som underlag för bedömningen i frågan om huvudmannens styrning och stöd ska utredas dels på vilket sätt huvudmannen gör självständiga bedömningar om verksamheten, och i så fall utifrån vilket underlag, dels hur roller och ansvarsfördelning mellan skolenheten och huvudmannen fungerar och om styrkedjan är känd.

text: I fråga om roller och ansvarsfördelning anges i utredningsstödet bl.a. att Skolinspektionens erfarenheter från tematisk kvalitetsgranskning är att huvudmän med endast en skola ofta behöver vara särskilt uppmärksamma på sitt uppdrag att styra, så att distinktionen mellan rektorns och huvudmannens roller och ansvar blir tydlig.

text: Rättslig reglering I

text: 2 kap. 2 §

text: RF föreskrivs att ingen får av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende.

text: I

text: 26 kap.

text: skollagen (2010:800)

text: finns bestämmelser om statlig kvalitetsgranskning. Av 19 § framgår att Skolinspektionen har i uppdrag att granska kvaliteten i sådan utbildning och annan verksamhet som står under dess tillsyn eller under tillsyn av en kommun enligt 26 kapitlet. Granskningen ska avse den granskade utbildningens eller verksamhetens kvalitet i förhållande till mål och andra riktlinjer (20 §). I 22 § första stycket anges att den vars verksamhet granskas ska på begäran av Skolinspektion lämna de upplysningar och tillhandahålla de handlingar och övrigt material som behövs för granskningen. Skolinspektion får förelägga den som är uppgiftsskyldig enligt 22 § att fullgöra sin skyldighet (23 §). Av 27 § framgår att ett sådant föreläggande får förenas med vite.

text: Handläggningen av det aktuella ärendet Skolinspektionen inledde i juni 2025 en planerad kvalitetsgranskning av verksamheten vid en konfessionell friskola. Huvudman för skolenheten är en stiftelse.

text: I augusti 2025 skickade utredaren BB ett e-postmeddelande till skolchefen. I e-postmeddelandets ämnesrad stod det ”Skolinspektionen – Några snabba frågor inför intervjuerna”. E-postmeddelandet hade följande innehåll.

text: Hej! Bara några frågor som är bra att veta inför intervjuerna. 1. Kommer …, ordföranden för stiftelsen och verksamhetschef, också vara med på intervjun med huvudman? 2. Finns det förutom att rektor, bitr. rektor, du som skolchef och [verksamhetschefen] träffas på skolledningsmöten varje vecka, någon annan koppling mellan er? Exempelvis släktskap, relationer och/eller att ni är med i samma församling? Tack på förhand! BB och en annan utredare från Skolinspektionen som är medbedömare i ärendet besökte skolan den 2–4 september 2025.

text: Skolinspektionens bedömning av handläggningens förenlighet med

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: Skolinspektionen har inför besöket på skolenheten ställt en fråga om eventuella kopplingar mellan personerna i skolans ledningsgrupp, t.ex. på grund av släktskap, relationer och/eller att de är med i samma församling. Frågan har också ställts till rektorn muntligen vid intervjun.

text: Syftet med att ställa frågan om eventuell församlingstillhörighet har varit att utreda kopplingar mellan personerna i skolans ledningsgrupp och inte att ta reda på om och i så fall vilken församling som dessa personer tillhör. Skolinspektionen konstaterar dock att ett svar på frågan har kunnat innebära att personerna varit tvungna att för myndigheten avslöja om de tillhör en församling och därmed ge sin religiösa åskådning till känna. När Skolinspektionen i en kvalitetsgranskning, som i detta fall, begär upplysningar från den vars verksamhet är föremål för granskning görs det med stöd av

text: 26 kap. 22 § skollagen

text: . Skolinspektionen konstaterar att uppgiftsskyldighet enligt den bestämmelsen inte kan innebära en skyldighet att lämna uppgifter om religiös åskådning (jfr

text: 2 kap. 20 §

text: RF). När det gäller frågan om enskilda utsatts för tvång, konstaterar Skolinspektionen att den uppgiftsskyldige även när myndigheten inte meddelat något föreläggande förväntas svara sanningsenligt på myndighetens frågor och i annat fall, i förlängningen, riskera att föreläggas vid vite. Mot den bakgrunden gör Skolinspektionen bedömningen att det, när de aktuella frågorna ställdes, i vart fall kan ha uppfattats som att det var fråga om ett sådant tvång att ge till känna sin åskådning som avses i

text: 2 kap. 2 §

text: RF. Myndigheten beklagar detta.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skolinspektionen har i allt väsentligt redogjort för den rättsliga regleringen. Följande kan dock tilläggas rörande

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: Bestämmelsen ger skydd åt de centrala s.k. negativa opinionsfriheterna. Skyddet mot att tvingas uppge sin åskådning i bl.a. religiöst hänseende är absolut och kan för svenska medborgare inte begränsas på annat sätt än genom ändring i grundlag (se 2 kap. 20 och 25 §§ RF).

text: Enligt den ursprungliga lydelsen av bestämmelsen var varje medborgare skyddad mot att en myndighet tvingade honom att ge sina åsikter till känna, men denna rättighet kunde begränsas genom lag. I förarbetena uttalades bl.a. att det självfallet inte bör komma i fråga att en medborgare vare sig i lag eller på annat sätt åläggs att avslöja sin religiösa åskådning. Vidare uttalades att skyddet för friheten att hålla inne med sina åsikter självfallet också omfattar sådana faktiska uppgifter varigenom någons åsikter röjs, exempelvis tillhörighet till politiskt parti. (Se bl.a.

text: prop. 1973:90 s. 244

text: Bestämmelsen ändrades 1977. Genom reformen gjordes bestämmelsen absolut, men begränsades dels genom att den endast skulle gälla i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende, dels genom att ordet ”åsikter” ersattes med ”åskådning” (se JO 2022/23 s. 91, dnr

text: , för en utförligare redogörelse av dessa begrepp). I förarbetena uttalades bl.a. att förbuden mot rättighetsbegränsningar inte omfattar varje negativ åtgärd från det allmännas sida, som är föranledd av att någon har utnyttjat en rättighet på ett visst sätt, eller som har till syfte att förmå någon att medge ett visst integritetsintrång. Vidare uttalades att grundlagsskyddet i första hand är riktat mot sådana åtgärder från det allmänna sida som innebär faktiskt fysiskt tvång eller kriminalisering av vissa handlingar. Också vitesförelägganden nämndes i sammanhanget. Bestämmelsen utgör däremot inte något hinder mot regler som innebär att någon för att komma i åtnjutande av en särskilt förmånlig behandling måste lämna vissa uppgifter om sin inställning t.ex. i religiöst hänseende. (Se bl.a.

text: SOU 1975:75 s. 104

text: och

text: samt

text: prop. 1975/76:209 s. 145

text: Bedömning

text: I ärendet är utrett att Skolinspektionen i samband med besöket på skolan ställde frågor om det fanns vissa kopplingar mellan personerna i skolans ledningsgrupp, t.ex. på grund av släktskap, relationer eller om de var med i samma församling. Enligt utredaren BB:s redogörelse i remissvaret ställdes frågan om eventuell koppling mellan personerna i skolans ledningsgrupp för att myndigheten skulle kunna bedöma om huvudmannen kunde göra självständiga bedömningar av utbildningens kvalitet och måluppfyllelse. Han anförde även att det inte alltid ställs frågor om det finns någon koppling på grund av släktskap eller andra relationer mellan personer i skolledningen, men att det när det handlar om små friskolor kan ha betydelse för bedömningen om distinktionen mellan rektorns och huvudmannens roll blir tydlig. Om t.ex. rektorn och

text: huvudmannen är gifta med varandra kan det påverka möjligheten för huvudmannen att göra självständiga bedömningar. Skolinspektionen har i efterhand bedömt att upplysningar om ledningsgruppens kopplingar utanför skolverksamheten inte behövdes för granskningen, men har tillagt att det kan vara komplext att på förhand bedöma vilka frågor som är relevanta.

text: Jag har inga synpunkter på att utredaren ställde frågor om kopplingar på grund av släktskap eller relationer. Som Skolinspektionen har konstaterat i remissvaret har ett svar på frågan om de är med i samma församling dock kunnat avslöja om de tillfrågade personerna tillhörde en viss församling och därmed deras religiösa åskådning (jfr

text: prop. 1973:90 s. 244

text: ). Fråga uppstår därmed om myndighetens handläggning inneburit att enskilda utsatts för tvång att ge till känna sin åskådning i religiöst hänseende i strid med

text: 2 kap. 2 §

text: RF.

text: Jag har tidigare funnit att totalförsvarspliktiga som varit skyldiga att i en enkät svara på vissa frågor för utredning av förutsättningar att fullgöra värnplikt tvingats ge till känna sin åskådning i politiskt hänseende i strid med bestämmelsen. I det fallet handlade det om en straffsanktionerad skyldighet att svara sanningsenligt på frågorna där uppgiftslämnandet kunde framtvingas genom vitesföreläggande, men som jag också konstaterade i beslutet bör en myndighet i sina förehavanden se till att hålla en rågång i förhållande till grundlagsskyddet i den aktuella bestämmelsen. (Se JO 2022/23 s. 91.)

text: I detta fall har Skolinspektionen begärt upplysningar med stöd av

text: 26 kap. 22 § skollagen

text: . Skolinspektionen har redogjort för att den uppgiftsskyldige förväntas svara sanningsenligt på myndighetens frågor även när myndigheten inte meddelat något föreläggande och att den uppgiftsskyldige i annat fall, i förlängningen, riskerar att föreläggas att fullgöra uppgiftsskyldigheten vid vite (se 23 och 27 §§). Som myndigheten konstaterat kan uppgiftsskyldigheten dock inte medföra någon skyldighet att lämna uppgifter om religiös åskådning (jfr

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Mot den angivna bakgrunden instämmer jag i Skolinspektionens bedömning att det, när de aktuella frågorna ställdes, i vart fall kunde ha uppfattats som att det var fråga om ett sådant tvång att ge till känna sin åskådning som är förbjudet enligt

text: 2 kap. 2 §

text: RF (jfr bl.a.

text: SOU 1975:75 s. 104

text: och

text: ). Det är angeläget att det allmänna inte agerar på ett sätt som kan ge ett sådant intryck (jfr JO 2021/22 s. 599, dnr

text: , och mitt beslut den 24 juni 2026, dnr 10608-2025). Jag anser därför att frågan om församlingstillhörlighet inte borde ha ställts och kritiserar Skolinspektionen för att så skedde.

text: Av utredningen framgår att utredaren på Skolinspektionen som ställde frågan inte tidigare hade granskat en konfessionell skola. Jag vill därför understryka vikten av att myndighetens medarbetare får den handledning och utbildning som krävs för att de gränser som

text: 2 kap. 2 §

text: RF sätter upp inte överträds i samband med myndighetens granskningar. Jag ser positivt på att

text: Skolinspektionen kontrollerar om styrande och stödjande dokument kan behöva tydliggöras mot bakgrund av grundlagsbestämmelsen. Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Erik Thilén har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


nyckelord:
Dokumentation
Förundersökning
Långsam handläggning
Åtal

title: Kritik mot en åklagare för bl.a. långsam handläggning av ungdomsärenden

text: Anmälan

text: I en anmälan begärdes att JO skulle granska Åklagarmyndighetens i Göteborg, Åklagarkammaren i Skövde, handläggning av ett ärende som gällde två underåriga pojkar, AA och BB, som var misstänkta för tillgreppsbrott. Anmälaren var främst missnöjd med den långa handläggningstiden och att endast BB åtalades för brotten, medan åklagaren däremot meddelade åtalsunderlåtelse beträffande AA. Anmälaren ifrågasatte också om dåvarande Polismyndigheten i Skaraborg (numera Polismyndigheten i Västra Götaland) hade handlagt ärendet korrekt.

text: Utredning

text: Diarieblad och förundersökningsprotokoll infordrades och granskades. Därutöver genomgicks en dom av Skövde tingsrätt och en dom av Göta hovrätt. Av anmälan och de granskade handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Förundersökningsprotokollet omfattade ett stort antal polisanmälningar avseende huvudsakligen tillgrepp av fortskaffningsmedel och försök till sådant brott. AA (född i juli 1979) och BB (född i juli 1980) var antecknade som misstänkta för flertalet av brotten. BB delgavs misstanke om brott i slutet av maj och början av juni 1997. Slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB) med AA och BB ägde rum den 1 oktober 1997 respektive den 26 september 1997. Förundersökningsprotokollet färdigställdes den 17 oktober 1997.

text: Den 5 augusti 1997 hade biträdande chefsåklagaren CC beslutat att tre ärenden beträffande AA skulle överlämnas till 6:e åklagarkammaren i Stockholm för fortsatt handläggning. Enligt noteringar i akten dömdes AA senare samma månad för dessa brott, varvid rätten överlämnade åt de sociala myndigheterna att föranstalta om erforderlig vård beträffande honom.

text: Den 12 februari 1998 beslutade CC att åtal mot AA skulle underlåtas i 38 ärenden med stöd av

text: 20 kap. 7 § första stycket 3

text: RB. Tre av dessa ärenden synes vara identiska med de ärenden som hade överlämnats till Åklagarmyndigheten i Stockholm. I flertalet av de 38 ärendena var även BB misstänkt gärningsman.

text: Den 13 juni 1998 ansökte CC om stämning mot BB i 29 ärenden. I merparten av dessa ärenden hade åtalsunderlåtelse tidigare meddelats AA. Därefter väcktes ytterligare åtal mot BB för olovlig körning. BB, som hade erkänt samtliga gärningar, dömdes för dessa brott. Utöver att BB ådömdes brottspåföljd förpliktades han att utge skadestånd till flera målsägande.

text: I en skrivelse från åklagarmyndigheten benämnd ”underrättelse” som skickades till en målsägande den 25 juni 1998 uppgav CC att hon samma dag hade väckt åtal mot AA.

text: Advokaten DD, BB:s försvarare, frågade i ett brev den 27 juli 1998 till CC vad som hade hänt med AA:s ärenden. Av akten framgick inte att han fått något svar på sin fråga.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Göteborg för upplysningar och yttrande över

text:  handläggningstiden i ärendet och  vilka överväganden som föregick CC:s beslut den 12 februari 1998 om

text: åtalsunderlåtelse i 38 ärenden gentemot AA.

text: Myndigheten skulle vidare svara på frågorna om åtal hade väckts mot AA i något fall och när och hur advokaten DD:s skrivelse den 27 juli 1998 besvarades.

text: Åklagarmyndigheten (biträdande överåklagaren EE) inkom med ett yttrande till vilket var fogat ett yttrande från CC.

text: CC

text: – – – – Det är riktigt att handläggningstiden för ungdomar inte har iakttagits. Anledning härtill är framförallt arbetsbelastningen på kammaren vid aktuell tidpunkt jämte ärendets osedvanliga omfattning. Vid aktuell tidpunkt var lottningsordningen sådan att jag som biträdande chefsåklagare inte skulle lottas på ungdomar, enär på mig förekommande göromål svårligen kunde förenas med den speciella handläggning som ungdomar med de då nya reglerna erfordrade. Lottning har skett, antagligen för att det inte uppmärksammades att det var ett ungdomsärende. Vid aktuell tidpunkt var jag upptagen med handläggningen av ett s.k. stort mål, vilket innebar att jag under ett antal tidsperioder inte befann mig överhuvud på kammaren i Skövde. När jag uppmärksammade situationen anmälde jag till chefsåklagaren att annan åklagare måste utses för handläggningen av detta ärende. Ärendet, jämte även andra ungdomsärenden som nu hade lottats på mig, har överlämnats till andra åklagare för handläggning, men detta ärende kom inte att handläggas på grund av brist på åklagare. Så småningom har jag själv haft möjlighet att handlägga ärendet och har också gjort detta. Det har varit förenat med stora svårigheter att handlägga ärenden av denna omfattning. Det har inte bara erfordrats tid att sätta sig in ärendet med alla olika brott utan även att utskriva en stämningsansökan har för de då oerfarna åklagarna varit ett arbetsmoment som har fordrat alltför lång tid. Kanslipersonalen har inte kunnat bistå åklagarna av den enkla anledningen att de saknade kunskap om hur en stämningsansökan skulle skrivas ut på vårt då nya datorsystem. Vi har nu kommit tillrätta med dessa problem, men vid tidpunkten för aktuellt ärendes handläggning var detta orsaker till att ärendet inte har kunnat handläggas på ett riktigt sätt.

text: Vad gäller AA var direktiven till utredningsmannen att samtliga på honom diarieförda ärenden skulle överlämnas till Stockholm för handläggning. På sedvanligt sätt har jag också tagit kontakt med åklagare i Stockholm varefter överlämnande har skett. Jag vet inte anledningen till att inte samtliga ärenden har överlämnats. När jag meddelade beslut om åtalsunderlåtelse var AA lagförd för de brott som hade överlämnats och enligt uppgift var AA överlämnad till sociala myndigheter för vård. När jag fattade beslut om åtalsunderlåtelse är det mot bakgrund av att AA då är dömd och undergår påföljd. Advokat DD har vid två tillfällen erhållit upplysning om ärendets handläggning mot AA. Det första tillfället var vid en telefonkontakt och det andra tillfället var vid ett sammanträffande i tingsrätt. Vid det senare tillfället bad advokat DD att få det skriftligt. Jag ansåg att min muntliga redogörelse var tillfyllest, vilket jag också uppgav till advokat DD. Ett ärende och speciellt ett ungdomsärende skall inte få handläggas med denna långa tidsutdräkt. På kammaren arbetade alla mycket lojalt och för åklagarnas del arbetade man såväl dag som sena kvällar och helger. Vi hade genomgått en stor organisationsförändring, flyttning av arbetsställen hade skett, nya datorsystem sattes i bruk, rutiner hade ännu inte tillskapats för de kansliuppgifter som överförts på åklagare, rutiner hade inte heller tillskapats för den nya arbetssituationen på kanslisidan och åklagarna hade inte erhållit någon vana och rutin att arbeta vid sina nya datorer. Personal hade avskedats och andra hade förflyttats. Åklagarkammaren var inte dimensionerad för det ärendeinflöde vi hade att handlägga. Min egen arbetssituation var på gränsen till vad jag orkade med och med bästa vilja kunde inte detta ärende ha handlagts på annat sätt. Belysande är att för tre år sedan var vi 12 åklagare på åklagarkammaren i Skövde och snart är vi endast fem åklagare med full behörighet att handlägga ärenden. Ärendeinflödet är oförminskat stort och statsmakternas krav på våra åligganden har inte minskat. Effekterna av organisationsförändringen har vi kommit till rätta med, men utan erhållande av nya resurser kan vi inte fullgöra våra arbetsuppgifter på sätt som ålägges oss. I underrättelse till målsägare 1998-06-25 kan jag utläsa av den till mig tillställda handlingen att jag har angivit att åtal har skett mot AA. Det är min uppfattning att jag inte har åtalat AA. Av diariet framgår ävensom att åtal ej har skett. Målsägandeunderrättelsen i ärendet kan inte förklaras på annat sätt än att det rätteligen skulle stå att åtal denna dag har väckts mot BB. Handlingen Underrättelse, som sänds till målsägaren, är en i datorn utskriven blankett. Det är i programmet lätt att markera fel namn i ett ärende med flera misstänkta. Uppenbarligen har ett fel begåtts. Om det är jag själv eller kansliet som har tagit ut handlingen går inte att utläsa. Min signatur härvid betyder inte att jag har utställt skrivelsen. Dock bör jag innan signatur påtecknats ha kontrollerat handlingens innehåll. Diarieföringen har ombesörjts av kansliet. Inte heller vid det tillfället har felet upptäckts.

text: EE

text: Angående handläggningstiden i ärendet

text: Rättslig reglering I

text: 4 § lag (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, i dess lydelse före den 1 januari 1999, angavs följande: En förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom fyra veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt 23 kap.

text: 18 § första stycket rättegångsbalken

text: . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Sedan den 1 januari 1999 är den angivna tidsfristen sex veckor.

text: Bedömning

text: Enligt vad som framgår av CC:s yttrande är det flera omständigheter, bl.a. arbetsbelastningen och målets omfattning, som påverkat förhållandet att handläggningstiden inte kunnat iakttagas. Det kan konstateras att handläggningstiden varit alltför lång. Tidsutdräkten i det här fallet synes inte enbart kunna förklaras av ärendets art och omfattning. En bidragande faktor har varit den ansträngda arbetsbalansen som följd av omorganisationen inom åklagarväsendet. Vad som härutöver orsakat tidsutdräkten synes inte gå att närmare skapa klarhet i. Tidsutdräkten är ytterst beklaglig. Vid senare vidtagna inspektioner på kamrarna har framhållits vikten av att hålla föreskrivna tidsfrister och att prioritera ungdomsärenden.

text: Angående de överväganden som föregick beslutet om åtalsunderlåtelse beträffande en av de i målet misstänkta personerna

text: Rättslig reglering Förarbetena till bestämmelserna om åtalsunderlåtelse bygger huvudsakligen på Åtalsrättskommitténs förslag i betänkandet (

text: SOU 1976:47

text: ) Färre brottmål. Lagstiftningen behandlas i

text: prop. 1984/85:3

text: och justitieutskottets betänkande 1984/85:10. Riksåklagaren har vidare i två cirkulär (RÅC I:123 och RÅC I:124) givit allmänna råd i frågan. Bestämmelserna om åtal finns i

text: 20 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Enligt

text: RB 20:6

text: skall åklagare, om inte annat är föreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Åklagaren har enligt denna regel en absolut åtalsplikt. Principen om absolut åtalsplikt innebär att åklagaren är skyldig att väcka åtal så snart bevismaterialet är sådant att åklagaren på objektiva grunder kan emotse en fällande dom. Den absoluta åtalsplikten är dock försedd med åtskilliga undantag. Åklagarna har i stor utsträckning anförtrotts en lämplighetsprövning av åtalsfrågan. Enligt

text: RB 20:7

text: får en åklagare under vissa förutsättningar besluta om åtalsunderlåtelse i vissa i paragrafen närmare angivna typfall.

text: RB 20:7

text: gäller oavsett gärningsmannens ålder. Beträffande ungdomar som vid tiden för brottet inte fyllt 18 år finns dessutom bestämmelser om åtalsunderlåtelse i lag (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Dessa bestämmelser är primära i förhållande till reglerna i

text: RB 20:7

text: (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: I, del 2 s. 20:16). Åklagaren får enligt

text: 17 §

text: LUL inte besluta om åtalsunderlåtelse om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. I RÅC I 123:6 anges bl.a. som ett allmänt intresse att likartade fall i möjligaste mån behandlas lika. Detta kan aktualiseras vid exempelvis gängbrottslighet.

text: Bedömning

text: Av CC:s yttrande framgår att när hon tog beslutet om åtalsunderlåtelse beträffande AA, grundade hon detta på att AA då var dömd och undergick påföljd. I hennes beslut om åtalsunderlåtelse anges att detta skett enligt RB

text: 20 kap. 7 § första stycket tredje punkten

text: . Inledningsvis noteras att åtalsunderlåtelsen borde ha meddelats enligt LUL (jfr RÅC I 124:17). Vid prövning av om åtal skall väckas eller ej skall, som ovan angivits, särskilt beaktas att likartade fall i möjligaste mån behandlas lika. Vidare skall beaktas den unges vilja att betala skadestånd, att avhjälpa eller begränsa skadan eller på annat sätt gottgöra målsäganden. Mot bakgrund av det stora antal brott som AA var misstänkt för och med beaktande av att medmisstänkt, BB, åtalats för merparten av dessa borde enligt min bedömning AA och BB behandlats lika i åtalsfrågan. Ett visst utrymme för annan bedömning torde dock finnas.

text: Angående övriga frågor

text: Såvitt avser frågan om åtal väckts mot AA i något fall anför CC i sitt kompletterande yttrande att det måste ha skett en felskrivning. CC:s yttrande motsägs inte av handlingarna. När det gäller advokat DD:s skrivelse den 27 juli 1998 anför CC att hon muntligen lämnat DD svar på hans frågor. Det synes dock lämpligt att tillmötesgå en uttrycklig begäran om skriftligt svar. I ett beslut den 29 augusti 2000 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden I

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) finns regler om särskilda tidsfrister i fråga om handläggningen av en förundersökning beträffande en misstänkt som inte fyllt 18 år. Vid den i ärendet aktuella tidpunkten föreskrevs där att ett beslut i åtalsfrågan skulle föreligga senast inom fyra veckor från delgivning av misstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Denna frist fick emellertid överskridas, om det var nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Som påpekas i åklagarmyndighetens yttrande är fristens längd numera sex veckor.

text: I propositionen med förslag till den lagändring genom vilken 4 § LUL fick sin dåvarande lydelse anfördes i denna fråga följande (

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Bestämmelsen ger utrymme för att i undantagsfall överskrida fristen. Detta får dock ske endast om det är absolut nödvändigt, t.ex. om det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Ett annat exempel kan vara att man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänkts för eller om den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Ytterligare exempel är att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas. Utredningen skall slutföras så snart det kan ske, vilket innebär att hela tidsfristen får utnyttjas endast om det är nödvändigt. I många fall bör det vara möjligt att besluta i åtalsfrågan inom kortare tid än fyra veckor. Som framgår av det föregående var AA och BB misstänkta för ett stort antal brott. Det fanns därför i och för sig godtagbara skäl att överskrida fristen om fyra veckor efter misstankedelgivningen. Det kan emellertid konstateras att AA slutdelgavs förundersökningen den 1 oktober 1997 och att CC, enligt vad som framgår av diariet, först den 12 februari 1998 fattade beslut i åtalsfrågan i fråga om huvuddelen av brotten genom att besluta att åtal mot AA skulle underlåtas i 38 ärenden. Hon hade dessförinnan, den 5 augusti 1997, beslutat att tre av dessa ärenden skulle överlämnas till en åklagarkammare vid Åklagarmyndigheten i Stockholm. BB slutdelgavs utredningen den 26 september 1997, och först den 13 juni 1998, dvs. nära nio månader senare, ansökte CC om stämning mot honom.

text: I förevarande fall har det således dröjt drygt fyra respektive närmare nio månader från slutdelgivningen till dess att beslut i åtalsfrågan meddelades. Som åklagarmyndigheten har framhållit kan de omständigheter som CC åberopat inte ensamma förklara handläggningstidens längd.

text: Åtalsunderlåtelse Om någon har begått ett brott innan han fyllt 18 år får åklagaren enligt 16 § LUL besluta att underlåta åtal enligt 17 § LUL. Av detta lagrum framgår att åtalsunderlåtelse får meddelas om den unge blir föremål för vård eller annan åtgärd enligt

text: socialtjänstlagen

text: eller lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp och stöd under förutsättning att det med skäl kan antas att därigenom vidtas vad som är lämpligast för den unge. Dessa bestämmelser skall tillämpas före bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i

text: rättegångsbalken

text: prop. 1994/95:12 s. 100

text: ). Frågan om åtalsunderlåtelse borde därför, som sägs i åklagarmyndighetens yttrande, i första hand ha prövats med utgångspunkt i bestämmelserna i LUL.

text: Enligt 17 § sista stycket LUL får åtalsunderlåtelse inte meddelas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts. Som exempel på väsentligt allmänt intresse anges i RÅ:s numera upphävda cirkulär RÅC I 123:5–7 bl.a. att ett nytt beslut om åtalsunderlåtelse normalt inte bör meddelas om den unge återfallit i brott. Detta sägs i synnerhet gälla om den unge återfallit i brott inom sex månader från det tidigare beslutet. Det framhålls vidare att det är ett allmänt intresse att likartade fall i möjligaste mån behandlas lika, ett problem som kan aktualiseras vid exempelvis gängbrottslighet. Ett annat skäl att väcka åtal kan enligt cirkuläret vara att en viss typ av brott lokalt förekommer i besvärande stor omfattning. Med väsentligt enskilt intresse avses i första hand målsägandens intresse av att åtal väcks så att han själv inte behöver utföra skadeståndstalan.

text: Jag delar åklagarmyndighetens uppfattning att AA och BB borde ha behandlats lika vid CC:s ställningstagande i åtalsfrågan.

text: Överlämnande av ärenden till annan åklagarkammare Av de drygt 30 ärenden som avsåg AA överlämnades endast tre till Åklagarmyndigheten i Stockholm för fortsatt handläggning. CC har uppgett att avsikten var att samtliga ärenden avseende AA skulle överlämnas dit och att hon gett utredningsmannen direktiv av denna innebörd. Hon har inte kunnat ge någon förklaring till att något sådant överlämnande inte ägde rum. Det inträffade ger mig emellertid anledning att framhålla att det ankom på henne som förundersökningsledare att se till att ärendena handlades på ett korrekt sätt. Besvarandet av brev CC har förklarat att hon muntligen besvarat advokaten DD:s brev. Om ett brev inte besvaras skriftligen ankommer det på den som har avgett svaret att dokumentera detta på annat sätt, t.ex. genom en notering i akten. Det blir på detta sätt möjligt för exempelvis en annan handläggare eller en kontrollmyndighet att i efterhand följa ärendets handläggning.

text: CC har uppgett att det var fråga om ett misstag, när en felaktig underrättelse om att åtal hade väckts mot AA skickades till målsäganden. Det är självklart viktigt att skrivelser från en åklagare har ett korrekt innehåll.

text: Avslutande anmärkningar Det kan sammanfattningsvis konstateras att CC:s handläggning inneburit påtagliga avsteg från de bestämmelser som reglerar handläggningen av ungdomsmål. Det förefaller vidare som om hon inte heller i övrigt har haft tillräcklig kontroll över handläggningen. Hon säger sig sålunda ha haft för avsikt att överlämna samtliga ärenden avseende AA till 6:e åklagarkammaren vid Åklagarmyndigheten i Stockholm men har sedan överlämnat endast tre av dessa. CC har därefter som grund för sitt åtalsunderlåtelsebeslut åberopat att AA fällts till ansvar i dessa tre ärenden men synes å andra sidan ha låtit åtalsunderlåtelsebeslutet omfatta också dessa.

text: Det finns anledning att se allvarligt på de konstaterade bristerna i handläggningen. Jag finner emellertid inte tillräcklig anledning att gå vidare i saken. Jag noterar med tillfredsställelse att det vid senare vidtagna inspektioner på åklagarkamrarna har framhållits vikten av att föreskrivna tidsfrister hålls och att ungdomsärenden prioriteras.

text: Vad anmälaren anfört i övrigt motiverar inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Stadsbyggnadsnämnden i Helsingborgs kommun angående bl.a. registrering av handlingar överlämnade till oppositionsledamot

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på flera befattningshavare vid Stadsbyggnadsnämnden (tidigare tekniska nämnden) i Helsingborgs kommun. Klagomålen avsåg bl.a. brister i registrering av handlingar och svar på dessa. Av anmälan framgick bl.a. följande. Hösten 2005 uppförde gatukontoret ett bullerplank längs en gata. AA godtog inte tekniska nämndens och gatukontorets åtgärder. Han kontaktade därför BB, oppositionsledamot i nämnden. De kom överens om att han skulle sända BB vissa minnesanteckningar för att få upp ärendet i nämnden. När han efter sex månader inte hade fått svar från BB ställde han en fråga i en insändare i juli 2006. BB:s svar på den var att handlingarna hade överlämnats till gatuchefen. AA har i nämndens diarier inte kunnat återfinna några anteckningar om ärendet. Ärendet borde ha diarieförts i samband med att gatuchefen tog emot handlingarna. I brev den 9 maj 2006 till ordföranden i nämnd en hemställde han att grönområdet intill bullerplanket skulle återställas. Den 8 september 2006 påminde han om ärendet i ett brev till förvaltningen där han samtidigt begärde uppgifter om vilka som utförde besiktningarna av hans hus före respektive efter plankets montering. Eftersom han varken från nämnden eller förvaltningen fick svar skrev han i november 2006 till flera företrädare för kommunen med begäran om att få hjälp med att få svar. Brevet den 9 maj 2006 har tillsammans med påminnelsen diarieförts först den 15 september 2006. Tekniska nämnden har upphört och dess ledamöter ingår numera i stadsbyggnadsnämnden.

text: Utredning

text: Stadsbyggnadsnämnden i Helsingborgs kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan.

text: Stadsbyggnadsnämnden lämnade ett yttrande av ordförande CC vari bl.a. anfördes följande. AA har varit i kontakt med BB, ledamot i tekniska nämnden och därefter skickat handlingar till honom i december 2005.

text: Under våren 2006 har BB berättat om sina kontakter med AA för gatuchef DD och vid ett senare tillfälle överlämnat ett kuvert, med det material han fått från AA, till gatuchefen. Gatuchefen diarieförde inte materialet utan sparade det i sin ärendemapp som en information om de kontakterna som BB berättat att han haft med AA. Gatuchefen uppfattade inte att materialet var ställt till tekniska förvaltningen eller tekniska nämnden och därmed hanterades det inte som en inkommande handling. Materialet bestod av följande (bilaga 1 [bilagorna här utelämnade, JO:s anmärkning]): En meddelandemapp till BB daterad 2005-12-13. En kopia av ett mail från AA till Silentia AB, som tillverkat bullerplanken, och deras svar, daterat 30 november resp 1 december 2005. Ett brev från AA till BB, ej daterat. Kopia av den insändare som AA skickat till Helsingborgs Dagblad, redaktionen för ”Min mening”, ej daterad.

text: Kopia av den insändare som Helsingborgs Dagblad publicerade den 12 november 2005. Kopia av bygglovritningen för bullerplanket. En produktkatalog från Silentia över bullerplank ”Nordic line”. Brevet daterat 2006-05-09 till tekniska nämnden inkom 2006-05-10 och diariefördes med diarienummer 293/06 (bilaga 2). Som handläggare anges gatukontoret, EE samt att kopia lämnas till tekniska nämndens presidium. Några dagar senare, den 17 maj 2006, inkommer en kopia av skrivelsen med en handskriven påskrift ”Kopia av tidigare översänd skrivelse”. Även denna fick diarienumret 293/06. Påståendet att brevet funnits hos förvaltningen under cirka fyra månader innan det diariefördes stämmer alltså inte. Ärendet om skada på byggnaden har diarienummer 335/06. När skada på byggnaden kommit till tekniska förvaltningens projektledares kännedom träffade han AA och lovade då att direkt beställa en opartisk efterbesiktning av byggnaden, att jämföra med den syn som utförts innan arbetena påbörjades. Besiktningen utfördes den 17 maj 2006 och protokoll från besiktningen skickades ut så att det inkom hos tekniska nämnden den 8 juni 2006. Projektledaren överlämnade därefter skadeärendet till stadens försäkringsbolag för handläggning och skadan åtgärdades i mitten av oktober 2006. Att det gått lång tid dels från det att skadan uppstått tills byggnaden blev besiktigad och dels från besiktning till åtgärd kan vi bara beklaga. I det första fallet beror det på att informationen om skadan inte kommit till projektledarens kännedom tidigare och i det andra fallet på att försäkringsbolaget inte fått dit en hantverkare snabbare.

text: AA kommenterade yttrandet och uppgav bl.a. följande. Gatuchefen borde inte ha mottagit handlingar som BB rätteligen skulle ha använt i sin egenskap av oppositionsledamot i nämnden. Trots att över ett år har förflutit har han med anledning av breven till nämnden och förvaltningen inte kontaktats varken i ärendet om bullerplanket eller i skadeärendet. I det sistnämnda har han ännu inte fått begärda uppgifter på dem som utförde besiktningen av hans fastighet. Han återtar dock sitt påstående om att brevet den 9 maj 2006 skulle ha funnits hos förvaltningen under fyra månader innan det diariefördes.

text: Handlingarna i nämndens ärenden dnr 293/06 och 335/06 infordrades den 28 januari 2008 och granskades. Av handlingarna att döma hade anmälarens nyss nämnda framställningar om bullerplanket och i skadeärendet inte besvarats.

text: Bedömning

text: En handling är enligt

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. Brev eller annat meddelande som är ställt personligen till den som innehar befattning vid myndighet anses enligt

text: 2 kap. 4 §

text: TF som allmän handling, om handlingen gäller ärende eller annan fråga som ankommer på myndigheten och ej är avsedd för mottagaren endast som innehavare av annan ställning. Handling som enligt bestämmelsen är allmän, har denna egenskap oavsett om den anlänt till myndighetens lokaler eller sänts till befattningshavarens privata adress (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 234).

text: De skrivelser som AA sände till BB rörde synpunkter på en fråga som vid den tiden redan låg under nämndens ansvar, dvs. det aktuella bullerplanket. Skrivelserna tillställdes uppenbarligen BB i dennes egenskap av ledamot i nämnden. Mot bakgrund av den nyss redovisade regleringen skulle skrivelserna därför redan då ha behandlats som allmänna handlingar. När BB senare lämnade materialet till gatuchefen DD skulle denne under alla förhållanden sett till att de tillfördes ärendet. Nämnden synes vidare ha underlåtit att besvara vissa framställningar från AA. I samtliga dessa hänseenden har handläggningen varit felaktig.


nyckelord:
Anmälan
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Skatteverket för långsam handläggning av ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige

sammanfattning: JO har tagit emot många klagomål som rör långsam handläggning av ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige. En person som är folkbokförd i Sverige har rätt till vissa förmåner, t.ex. sjukvård och olika socialförsäkringsförmåner. Folkbokföring kan också krävas för att få tillgång till hemförsäkring, mobilabonnemang och olika banktjänster. ChefsJO uttalar att det således är av stor betydelse för den enskilde att en anmälan om folkbokföring efter inflyttning till Sverige handläggs så snabbt som möjligt. Det finns därför anledning att ställa höga krav på skyndsamhet vid handläggningen av dessa ärenden. Detta innebär enligt chefsJO att det inte är acceptabelt att det dröjer flera månader innan ett sådant ärende avgörs, om det inte finns särskilda skäl som motiverar en längre handläggningstid. I ett enskilt fall kan särskilda skäl vara att ärendet är komplicerat eller kräver mer omfattande utredningsåtgärder. Även mer generellt verkande orsaker som ligger utanför myndighetens kontroll och som är svåra att förutse kan utgöra sådana särskilda skäl, t.ex. en plötsligt ökad ärendetillströmning. I sådana fall måste det dock krävas att en myndighet vidtar åtgärder för att komma till rätta med problemen, och särskilt höga krav måste ställas när det gäller ärenden som är av stor betydelse för den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden. För denna typ av ärenden kan längre handläggningstider bara accepteras under en begränsad övergångsperiod. Enligt Skatteverket har handläggningstiderna i ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige påverkats negativt av pandemin genom en ökad andel ärenden som kräver utredning eller komplettering och införande av nya arbetsrutiner. ChefsJO uttalar att sådana orsaker bara under en begränsad övergångsperiod kan utgöra sådana särskilda skäl som kan motivera en längre handläggningstid. Skatteverket kritiseras för att handläggningstiden i två ärenden uppgick till ca 15 respektive 16 veckor. Ärendehandläggningen präglades av passivitet och när väl en handläggare tilldelats ärendena tog det endast en vecka att avgöra dem.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar som kom in till JO den 1 respektive den 22 februari 2021 framförde AA (dnr 998-2021) och BB (dnr 1610-2021) klagomål mot Skatteverket på grund av långsam handläggning och bristande service i ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige.

text: Utredning

text: JO uppmanade Skatteverket att yttra sig över klagomålen och begärde samtidigt att myndigheten skulle besvara vissa frågor.

text: Av Skatteverkets remissvar den 14 juni 2021 framgår i huvudsak följande:

text: Antalet inkomna ärenden som rör inflyttning till Sverige minskade från knappt 118 000 till drygt 93 000, eller med ca 20 procent under 2020 jämfört med året dessförinnan. Under samma period minskade antalet avslutade ärenden med ungefär 24 procent.

text: Under åren före pandemin översteg handläggningstiderna normalt inte tolv veckor, vilket är en rimlig målsättning. En stor del av ärendena kunde avslutas inom 30 dagar. Vilken handläggningstid som är rimlig i det enskilda fallet beror på ärendets komplexitet och på om anmälan är komplett när den kommer in. Nya anmälningar sorteras utifrån bl.a. en bedömning av om de behöver kompletteras eller utredas. Under 2020 var cirka hälften av alla ärenden kompletta vid inlämnandet, i 20 procent av ärendena behövdes kompletteringar och 30 procent behövde utredas.

text: Handläggningstiderna under 2020 och 2021 påverkades negativt av pandemin. En anledning är att kundterminalerna på servicekontoren, som är försedda med ett digitalt stöd för ifyllandet av anmälan, har använts i mindre utsträckning på grund av smittspridningen. Fler anmälningar har i stället kommit in i pappersform, vilket har inneburit att andelen kompletta anmälningar har minskat. En annan anledning är att handläggarna har arbetat hemifrån. Detta har krävt extra moment och nya rutiner, t.ex. inskanning av pappershandlingar.

text: Mellan den 1 januari och den 14 april 2021 var den genomsnittliga handläggningstiden 60 dagar och mediantiden 48 dagar. Den 1 februari 2021 gick Skatteverket ut med information på sin webbplats om att handläggningstiderna kunde uppgå till 18 veckor. Detta var en mer realistisk målsättning utifrån att handläggningstiderna avvek betydligt från det normala.

text: AA anmälde sin inflyttning till Sverige den 28 oktober 2020. Eftersom han uppgav att han skulle vistas 120 dagar om året utomlands ansågs han ha dubbel bosättning som behövde utredas. AA skickade den 29 januari 2021 ett mejl till Skatteverket med frågor om sitt ärende och den 1 februari svarade myndigheten att handläggningstiden var upp till tolv veckor. Det aktuella ärendet hade då handlagts i 13 veckor och fem dagar. Ärendet tilldelades en handläggare den 3 februari som två dagar senare bad AA att komplettera ärendet, vilket han också gjorde. Skatteverket beslutade att folkbokföra AA i Sverige den 8 februari. Det hade då gått 14 veckor och fem dagar sedan AA:s anmälan.

text: BB anmälde sin inflyttning till Sverige den 10 november 2020, och hans ärende lades till de ärenden som krävde utredning. Detta kan ha berott på uppgifter om att han tidigare hade registrerats som utvandrad utan egen anmälan, dvs. efter en

text: bosättningsutredning. Det kan också ha berott på att BB hade uppgett ett lägenhetsnummer som inte stämde överens med den lägenhet där hans maka och barn var folkbokförda. Ärendet tilldelades en handläggare den 25 februari 2021 som samma dag bad BB att redogöra för vilket lägenhetsnummer som var korrekt, en fråga som han omedelbart besvarade. Skatteverket beslutade att folkbokföra BB i Sverige den 3 mars. Det hade då gått 16 veckor och en dag sedan BB:s anmälan.

text: Den absolut största delen av handläggningstiderna i AA:s och BB:s ärenden utgjordes av väntan på att de skulle tilldelas en handläggare som kunde göra den utredning och komplettering som krävdes. När ärendena väl togs om hand av handläggare kunde de utredas och avslutas inom loppet av några arbetsdagar. Det hade varit önskvärt att ärendena hade hanterats snabbare och myndigheten beklagar att AA har fått ett svar om handläggningstiderna som inte stämde.

text: AA och BB gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Långsam handläggning Rätten för enskilda att få sitt ärende behandlat så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerhetens krav eftersätts slås fast i

text: 9 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: som allmänna krav på handläggningen av ärenden. Eftersom förvaltningsärendens art och komplexitet varierar är det inte möjligt att ange en genomsnittlig normaltid för ärendehandläggning som kan tjäna som en tumregel för alla typer av förvaltningsärenden. I flertalet fall bör dock handläggningstidens längd i första hand påverkas av hur komplicerade ärendena är att utreda, hur snabba parterna är med att tillhandahålla behövligt underlag för myndighetens prövning, hur många parter handläggningen involverar och liknande omständigheter som påverkar ärendets omfattning. Om beslutet i ett ärende har en stor inverkan på den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden har den enskilde normalt anledning att ställa höga krav på snabbhet vid handläggningen. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 106

text: och JO:s beslut den 9 september 2021 i ärenden med dnr 7165-2020 och 7242-2020.)

text: En bedömning av om handläggningstiderna i Skatteverkets folkbokföringsärenden har varit rimliga kan även ta sin utgångspunkt i det uppdrag som följer av

text: 2 § förordningen (2017:154)

text: med instruktion för Skatteverket (jfr JO 2021/22 s. 489). I bestämmelsen föreskrivs bl.a. att myndigheten ansvarar för frågor om folkbokföring och att uppgifterna i folkbokföringen ska spegla befolkningens bosättning, identitet och familjerättsliga förhållanden så att olika samhällsfunktioner får ett korrekt underlag för beslut och åtgärder.

text: Genom att vara folkbokförd i Sverige får en enskild möjlighet att vända sig till olika samhällsfunktioner i frågor som kan ha en stor inverkan på hans eller hennes personliga eller ekonomiska förhållanden. Det är många som under senare tid har framfört klagomål till JO om långa handläggningstider i ärenden

text: om inflyttning till Sverige, och flera av dessa har uttryckt att det är svårt att leva i Sverige utan att vara folkbokförd här eftersom man då inte kan få vissa förmåner och inte kan använda sig av vissa tjänster.

text: Personer som är folkbokförda i Sverige får vissa förmåner som följer av bosättningen här. De omfattas exempelvis av rätten till sjukvård enligt

text: 8 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30)

text: i den region där de är bosatta och det fria vårdvalet enligt

text: 9 kap. 1 § patientlagen (2014:821)

text: . Bosättningen ger dessutom rätt till vissa förmåner enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: , t.ex. barnbidrag, föräldrapenning på lägstanivå och grundnivå, bostadsbidrag, assistansersättning och garantipension. Utöver dessa förmåner kan det krävas att en enskild är folkbokförd i Sverige för att få ingå avtal om användning av vissa tjänster som privata aktörer erbjuder, t.ex. hemförsäkring, mobilabonnemang och olika banktjänster såsom kreditkort och bank-id.

text: Mot denna bakgrund är det av stor betydelse för en enskild att en anmälan om folkbokföring efter inflyttning till Sverige handläggs så snabbt som möjligt. Det finns därför anledning att ställa höga krav på skyndsamhet vid handläggningen av dessa ärenden. Enligt min mening innebär detta krav att det inte är acceptabelt att det dröjer flera månader innan ett ärende om folkbokföring efter inflyttning till Sverige avgörs, om det inte finns särskilda skäl som motiverar en längre handläggningstid. I ett enskilt fall kan sådana skäl vara att ärendet är komplicerat eller kräver mer omfattande utredningsåtgärder.

text: Tiden för att handlägga ärenden kan bli längre av andra skäl än sådana som har med det enskilda ärendet att göra. Sådana mer generellt verkande orsaker kan t.ex. vara en plötsligt ökande ärendetillströmning. När dessa orsaker ligger utanför myndighetens kontroll och är svåra att förutse kan det närmast vara ofrånkomligt att handläggningstiderna blir längre. Det måste dock krävas att en myndighet vidtar åtgärder för att komma till rätta med längre handläggningstider. När det är fråga om ärenden av stor betydelse för den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden måste det ställas särskilt höga krav på att verkningsfulla åtgärder sätts in skyndsamt. För denna typ av ärenden kan längre handläggningstider bara accepteras under en begränsad övergångsperiod.

text: Jag har förståelse för att den pandemi som drabbade Sverige med början i mars 2020 har bidragit till att Skatteverkets handläggningstider har blivit längre. Samtidigt minskade under 2020 antalet inkomna ärenden med ca 20 procent jämfört med året dessförinnan.

text: Det är här fråga om ärenden av stor betydelse för den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden. De omständigheter som Skatteverket har fört fram – en ökad andel ärenden som kräver utredning eller komplettering och införande av nya arbetsrutiner till följd av hemarbete – utgör sådana omständigheter som därför bara under en begränsad övergångsperiod kan motivera en längre handläggningstid. Denna övergångsperiod måste anses vara i stort sett till ända vid utgången av 2020.

text: Vad gäller AA:s och BB:s ärenden har det inte framgått att de varit särskilt komplicerade eller att vidtagna utredningsåtgärder har varit mer omfattande. Ärendehandläggningen har i stället präglats av passivitet. Någon handläggningsåtgärd har över huvud taget inte vidtagits under 14 respektive 15 veckor innan ärendena i februari 2021 tilldelades en ansvarig handläggare. Ärendena kunde därefter avslutas relativt snabbt. Den totala handläggningstiden uppgick till knappt 15 respektive drygt 16 veckor.

text: Jag är kritisk till Skatteverkets långsamma handläggning av de båda ärendena.

text: Information om handläggningstiderna En annan fråga är den som rör vilken information om handläggningstiderna som Skatteverket har lämnat till anmälarna. Jag kan konstatera att serviceskyldigheten som följer av

text: 6 § förvaltningslagen

text: innebär bl.a. att myndigheter ska besvara frågor och lämna upplysningar om generella handläggningstider. Det är en självklarhet att den information som myndigheten lämnar till enskilda ska vara korrekt.

text: Den 1 februari 2021 meddelade Skatteverket AA att handläggningstiderna för ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige var upp till 12 veckor. Vid det tillfället hade det gått drygt 13 veckor sedan AA anmälde till myndigheten att han flyttat till Sverige. Att AA har fått ett standardsvar som uppenbart inte var korrekt och som dessutom inte var anpassat till hans informationsbehov kan Skatteverket inte undgå kritik för.

text: Övrigt Skatteverket har redogjort för en rad åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna. Myndigheten har bl.a. tagit fram en handlingsplan för att reducera sina handläggningstider och vidtagit åtgärder för att förstärka personalstyrkan. Man ser också över arbetssättet för att få en bättre genomströmning av ärenden. Jag ser positivt på detta. Jag konstaterar dock att JO under 2021 och 2022 har mottagit många anmälningar om långsam handläggning av ärenden om folkbokföring efter inflyttning till Sverige. Jag avser att fortsätta följa frågan om Skatteverkets handläggningstider i folkbokföringsverksamheten.

text: Ärendena avslutas.


nyckelord:
Delgivning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Skatteverkets passiva handläggning av ett bouppteckningsärende. Även uttalanden om myndighetens rutiner för delgivning av vitesföreläggande

sammanfattning: I ett bouppteckningsärende hos Skatteverket fanns det inte någon registrerad bouppteckning, trots att det hade gått nästan fyra och ett halvt år sedan dödsfallet. I beslutet riktar chefsJO kritik mot Skatteverket för den passiva handläggningen. De åtgärder som Skatteverket kan vidta när det inte kommer in någon bouppteckning är att besluta om vitesföreläggande eller utse en särskild bouppteckningsförrättare. Ett föreläggande om vite ska delges adressaten. Skatteverket tillämpar en rutin som innebär att ett vitesföreläggande ska delges genom vanlig delgivning och om detta misslyckas får stämningsmannadelgivning endast användas i undantagsfall. I övriga fall nedprioriteras bouppteckningsärendet. ChefsJO konstaterar att rutinen verkar leda till att de flesta ärendena nedprioriteras redan efter att vanlig delgivning har misslyckats och att Skatteverket därmed inte uttömmer de möjligheter som finns för att genomföra delgivning. ChefsJO ifrågasätter om denna återhållsamhet vad gäller att anlita en stämningsman är förenlig med de krav som ställs på Skatteverket att se till att en bouppteckning förrättas och ges in. Enligt chefsJO finns det skäl för Skatteverket att se över sina rutiner.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 februari 2023 framförde AA som ombud för BB klagomål mot Skatteverket och anförde bl.a. följande.

text: CC avled den 31 december 2018, och i dödsboet efter honom är BB och DD delägare. Som bouppgivare är DD skyldig att lämna in en bouppteckning till Skatteverket. En sådan registrerades också av myndigheten den 30 juni 2020. I en dom den 13 november 2020 upphävde dock Förvaltningsrätten i Härnösand registreringen eftersom den genomförda förrättningen inte var korrekt. Någon ny bouppteckning har inte registrerats. Den 26 oktober 2022 meddelade Skatteverket att myndigheten inte skulle vidta några ytterligare åtgärder för att få in en bouppteckning.

text: Utredning

text: Handlingar från Skatteverket begärdes in och granskades. JO uppmanade myndigheten att yttra sig över klagomålen och samtidigt besvara vissa frågor.

text: Av Skatteverkets remissvar den 17 maj 2023 framgår i huvudsak följande.

text: Skatteverket ska se till att en bouppteckning förrättas och lämnas in till myndigheten. Om det inte har kommit in någon bouppteckning till Skatteverket inom föreskriven tid skickas en påminnelse ut till dödsboet och kända arvingar. Inkommer det ändå inte någon bouppteckning får Skatteverket förelägga den som är ansvarig att vid vite lämna in en sådan. Delgivningsförsöken inleds med att beslutet om vitesföreläggande skickas tillsammans med ett delgivningsbevis och svarskuvert. Om delgivningsbeviset inte kommer tillbaka underskrivet och Skatteverket bedömer att det är lämpligt att fortsätta delgivningsförsöken skickas samma brev ut igen, men nu rekommenderat med mottagningsbevis för personlig utlämning. Inkommer inte något delgivningsbevis återstår det att använda stämningsmannadelgivning, om detta bedöms kunna ge önskat resultat. Begäran om stämningsmannadelgivning ska tillämpas restriktivt. Det bör finnas speciella omständigheter som motiverar att delge genom stämningsman, t.ex. att en utsedd boutredningsman inte ser till att en bouppteckning kommer in (se Skatteverkets Handläggningsrutin – Påminnelsearbete och föreläggande om vite, version 1.1, avsnitt 12 och Handläggningsrutin – Utdömande av vite m.m., version 1.3, avsnitt 4).

text: Om Skatteverket bedömer att det är olämpligt att anlita en stämningsman förses ärendet med en tjänsteanteckning om att myndigheten för närvarande inte fortsätter arbetet med att få in en bouppteckning men att skyldigheten att lämna in en sådan kvarstår. Att Skatteverket på detta sätt kan nedprioritera ärenden är inte oförenligt med uppdraget i

text: 20 kap. 9 § ärvdabalken

text: . Dessa prioriteringar utvärderas kontinuerligt. Handläggningen kan återupptas och nya bedömningar kan göras om t.ex. nya omständigheter framkommer.

text: En särskild bouppteckningsförrättare bör utses av Skatteverket om det går att förvänta sig att detta leder till att en bouppteckning förrättas och lämnas in. Däremot bör så inte ske om den som har en bouppteckningsskyldighet kan förmodas uppfylla denna genom att myndigheten vidtar någon annan åtgärd. En särskild bouppteckningsförrättare har inte några särskilda befogenheter inom ramen för dödsboets förvaltning, utan är beroende av att den som har boet i sin vård medverkar till att en bouppteckning förrättas och lämnas in. Om dödsbodelägare är oeniga kan det vara bättre att en eller flera av dem hos en tingsrätt begär att en boutredningsman ska utses. Ytterligare en anledning till Skatteverkets försiktighet i detta avseende är att det i första hand är dödsboet som står för kostnaden för en särskild bouppteckningsförrättare.

text: Vad gäller bouppteckningen efter CC så beviljade Skatteverket inledningsvis anstånd med sista förrättningsdag till den 30 september 2019. En månad efter det datumet skickade myndigheten en påminnelse till dödsbodelägarna med

text: information om att det kunde bli aktuellt med vitesföreläggande. Under våren 2020 förekom det kontakt mellan Skatteverket och delägarna. DD gav också in en bouppteckning som myndigheten registrerade den 30 juni 2020. Genom Förvaltningsrätten i Härnösands dom den 13 november 2020 upphävdes dock registreringen.

text: Inom ramen för ett nytt ärende informerade Skatteverket dödsbodelägarna att bouppteckningen skulle förrättas och skickas in senast den 23 maj 2021. En månad efter det datumet skickade myndigheten en påminnelse. Den 7 december 2021 tog Skatteverket fram ett förslag på vitesföreläggande, och den 15 augusti 2022 beslutade myndigheten att förelägga DD att vid vite lämna in en bouppteckning. Efter misslyckade försök att delge henne beslutet genom vanlig post och rekommenderat brev prioriterades ärendet ned den 7 oktober 2022. Att Skatteverket valde att inte genomföra ytterligare åtgärder, t.ex. delgivning med stämningsman, berodde på hur ändamålsenlig man bedömde möjligheten var att få in en bouppteckning med beaktande av vilka delgivningsförsök som genomförts och vilket merarbete Skatteverket stod inför om en stämningsman inte anlitades. Det hade inte heller kommit fram hur omfattande dödsboet var. Skatteverket bedömer numera att det hade varit ändamålsenligt att anlita en stämningsman för delgivning av vitesföreläggandet och har nu anlitat en sådan.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Skatteverkets Handläggningsrutin – Påminnelsearbete och föreläggande om vite, version 1.1, och Handläggningsrutin – Utdömande av vite m.m., version 1.3, begärdes därefter in.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om bouppteckning finns i

text: 20 kap.

text: ärvdabalken

text: , ÄB. Det är i första hand den dödsbodelägare som har egendomen i sin vård som har ansvar för att en bouppteckning förrättas (2 §). Av bouppteckningen ska framgå bl.a. vilka som är arvingar (3 §), den dödes tillgångar och skulder (4 §) och eventuella testamenten (5 §). Bouppteckning ska enligt huvudregeln förrättas senast tre månader efter dödsfallet (1 §) och ska inom en månad därefter ges in till Skatteverket (8 §).

text: Av 9 § framgår bl.a. följande. Skatteverket ska se till att bouppteckning, när sådan krävs, förrättas och ges in inom föreskriven tid. Om det har försummats får Skatteverket vid vite förelägga viss tid eller, där bouppteckning inte skett, förordna en lämplig person att föranstalta om det. Skatteverket ska registrera bouppteckningen och förse den med bevis om detta. Den som är skyldig att lämna uppgift till bouppteckning får föreläggas vid vite att fullgöra sin skyldighet.

text: Enligt

text: 2 § lagen (1985:206)

text: om viten ska ett vitesföreläggande delges adressaten. Detta innebär att beslutet ska ges till känna på något av de sätt som anvisas i

text: delgivningslagen (2010:1932)

text: . Enligt

text: 2 § delgivningslagen

text: kan

text: delgivning ske genom bl.a. vanlig delgivning eller stämningsmannadelgivning. Av 4 § framgår att delgivningssätt ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. Delgivning får inte ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet.

text: Bedömning

text: Skatteverket ska se till att bouppteckningar förrättas och ges in i rätt tid, dvs. i regel senast fyra månader efter dödsfallet. Att så sker är viktigt eftersom det har stor betydelse för enskilda. Arvskifte kan i många fall inte företas innan en bouppteckning har förrättats (se

text: 23 kap. 2 §

text: ÄB). Som jag nyligen har konstaterat i ett annat beslut kan en dödsbodelägare ofta inte använda sig av den avlidnes medel hos banker och andra kreditinstitut utan att visa upp en registrerad bouppteckning (se mitt beslut den 20 november 2023 med dnr 120-2023 och dnr 122-2023).

text: Om en bouppteckning inte förrättas eller ges in i rätt tid får Skatteverket vidta vissa åtgärder. Förutom att skicka påminnelser kan myndigheten besluta om vitesföreläggande eller utse en särskild bouppteckningsförrättare. Ett föreläggande om vite ska delges adressaten.

text: Skatteverket misslyckades med att delge DD vitesföreläggandet genom förfarandet med vanlig post och rekommenderat brev. Av en tjänsteanteckning den 7 oktober 2022 framgår att verket för närvarande inte kommer att vidta några ytterligare åtgärder för att få in en bouppteckning. Jag instämmer i Skatteverkets bedömning i remissvaret att en stämningsman borde ha anlitats för delgivning. Jag noterar att verket enligt svaret i maj 2023 då hade anlitat en stämningsman.

text: I det aktuella bouppteckningsärendet fanns det vid tidpunkten för Skatteverkets remissvar inte någon registrerad bouppteckning, trots att det då hade gått nästan fyra och ett halvt år sedan dödsfallet. Utredningen visar att Skatteverkets handläggning under perioder har präglats av passivitet. Som exempel gick det flera månader utan att någon åtgärd vidtogs innan myndigheten den 7 december 2021 upprättade ett förslag till beslut om vitesföreläggande. Därefter dröjde det till den 15 augusti 2022 innan beslutet fattades utan att några godtagbara skäl för denna försening har framkommit. Det dröjde sedan närmare ett år innan en stämningsman anlitades. Skatteverket förtjänar kritik för den passiva handläggningen.

text: När det gäller det som Skatteverket benämner som nedprioriteringar vill jag göra några påpekanden.

text: Av Skatteverkets handläggningsrutiner för delgivning av vitesföreläggande framgår att om det inte kommer in något delgivningsbevis kan en stämningsman i undantagsfall anlitas. I övriga fall ska bouppteckningsärendet nedprioriteras. Vidare framgår att begäran om stämningsmannadelgivning ska tillämpas

text: restriktivt och att det bör finnas speciella omständigheter som motiverar att Skatteverket väljer att delge genom en stämningsman, t.ex. att en utsedd boutredningsman inte ser till att en bouppteckning kommer in.

text: Jag har för egen del svårt att se att den återhållsamhet vad gäller att anlita en stämningsman som framgår av handläggningsrutinerna låter sig förenas med de krav som ställs på Skatteverket enligt

text: 20 kap. 9 §

text: ÄB. Det finns anledning att framhålla att

text: delgivningslagen

text: inte uppställer några särskilda begränsningar i fråga om när stämningsmannadelgivning får användas. Myndigheter har att välja delgivningssätt utifrån vad som anges i

text: 4 § delgivningslagen

text: . Enligt förarbetena innebär bestämmelsen att stämningsmannadelgivning inte ska användas när andra delgivningssätt som är snabbare, billigare och mindre ingripande för den person som söks kan användas (se

text: prop. 2009/10:237 s. 172

text: ). Det vanliga tillvägagångsättet är alltså att andra delgivningssätt först prövas. Om det visar sig att de misslyckas, så är det just dessa misslyckanden som motiverar att stämningsmannadelgivning används. Det kan anmärkas att Skatteverkets remissvar ger intryck av att myndigheten i förevarande ärende har resonerat på ett motsatt sätt, dvs. att misslyckandena med den vanliga delgivningen har varit en bidragande orsak till att verket inte har anlitat en stämningsman.

text: I praktiken verkar Skatteverkets handläggningsrutiner leda till att de flesta ärendena nedprioriteras redan efter att vanlig delgivning har misslyckats. Skatteverket uttömmer därmed inte de möjligheter som finns för att genomföra delgivning, t.ex. genom att anlita en stämningsman. Därmed blir inte heller frågan om särskild bouppteckningsförrättare aktuell eftersom det, enligt Skatteverkets remissvar, vanligtvis förutsätter att möjligheterna att vitesförelägga en ansvarig person har uttömts.

text: Det finns enligt min mening skäl för Skatteverket att se över sina rutiner.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Johannes Aronsson och Anika Andreevska. Byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.