title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av omhändertaganden enligt 13 och 14 §§ polislagen

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Västmanlands län i februari

text: 2006 granskades bl.a. protokoll över omhändertaganden enligt

text: och

text: 14 §§

text: polislagen (1984:387)

text: . I det protokoll som fördes vid inspektionen noterades i denna del bl.a. följande.

text: 3.5 Löpnummer 154-05: Enligt protokollet (

text: 13 § polislagen

text: ) omhändertogs en man den 3 maj 2005 vid Citykyrkan på Smedjegatan i Västerås med anledning av att han ”vägrade lyssna till polisen och var obstinat”. 3.6 Löpnummer 147-05: Enligt protokollet (

text: 14 § polislagen

text: ) medtogs en flicka född 1994 den 9 maj kl. 15.00 till polisstationen. I protokollet var antecknat att flickan ”försökte att ljuga angående sitt namn och även sina föräldrars namn. Inget i hennes historia stämde och därför medtogs flickan till polishuset i Västerås”. 3.7 Löpnummer 190-05: Enligt protokollet (

text: 14 § polislagen

text: ) medtogs en man den 24 juni 2005 till polisstationen med anledning av att han uppträtt mycket psykiskt instabilt och vägrat att uppge sin identitet.

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handlande i dessa fall till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden som hade gjorts inför de aktuella omhändertagandena.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar jämte yttranden från kommissarien BB och polisassistenten CC. Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: BB upplyste bl.a. följande.

text: Löpnummer 154-05: Inspektör DD uppger att de blev beordrade till Citykyrkan, Smedjegatan där ett gäng missbrukare bråkade, var högljudda och störde ordningen. Ett flertal personer avvisades från platsen. En person vägrade och försökte gå tillbaks in i Citykyrkan. Mannen var fortsatt bråkig, högljudd och störde den allmänna ordningen. Mannen omhändertogs då enl. PL 13 eftersom han utgjorde en fara för den allmänna ordningen.

text: Enligt DD är dokumentationen bristfällig av den intransporterande polispatrullen. DD var aldrig in själv på polisstationen för att kontrollera avrapporteringen. Löpnummer 147-05: Polisassistent EE uppger att han var beordrad på ett snatteri på Klädhuset M. På plats visade det sig vara en ung flicka som stulit något, han kommer ej ihåg vad. Flickan hade innan lämnat oriktiga uppgifter till affärsinnehavaren om hennes namn. Även till polismännen vägrade flickan uppge namnet. Flickan var således misstänkt för brott, snatteri och skulle efter telefonkontakt överlämnas till socialjouren. Flickan togs med till polisstationen och för att socialjouren skulle ta över flickan efter identifiering. Kommentar: Undertecknad anser att PL 14 ej var tillämplig i detta fall, utan istället skulle

text: Rättegångsbalkens

text: regler tillämpats, exempelvis medtagen till förhör. Således hade inte åtgärden blivit annorlunda. Undertecknad ser ett kompletterande utbildningsbehov ifråga om

text: Polislagens

text: bestämmelser och tillämpning.

text: CC upplyste följande.

text: Löpnummer 190-05: Den 24 juni kl. 15.45 omhändertog undertecknad tillsammans med FF en man på Stora gatan i Västerås med stöd av PL

text: 14 §

text: . Patrullen fick från LKC att en man hade varit och stökat inne på Ica supermarket och avvisats av ordningsvakter. Vi skulle nu åka för att se om han fanns kvar i närheten. På väg fram till Ica supermarket observerar vi en man i en portuppgång på Stora gatan som uppträdde underligt när vi passerade. Patrullen beslutade sig för att titta lite närmare på den mannen och när vi kliver ur bilen började mannen få bråttom därifrån. Vi hann upp honom och började prata med mannen som uppträdde än mer underligt/psykiskt instabilt. Vid frågor på vem han var och var han bodde fick vi inga vettiga svar eller inget svar alls. Mannen kröp ihop och skrattade vilt för att i nästan stund bli gråtmild, han hade all sköns tics för sig, spretade med armar och ben, och utstötte konstiga läten istället för att svara på våra frågor. På grund av hans mycket märkliga beteende misstänkte vi att han hade avvikit från psyk varpå vi omhändertog honom med stöd av PL14 § för att utröna hans identitet.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Polismyndigheten konstaterar att omhändertagandet i ärendet 147-05 skulle ha skett med stöd av

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser. Dock kan polismyndigheten konstatera att omhändertagandet inte hade blivit annorlunda om omhändertagandet skett i enlighet med dessa bestämmelser. Sålunda har den omhändertagne inte åsamkats någon rättsförlust.

text: Avslutande synpunkter

text: Mot bakgrund av vad som framkommit av JO:s inspektion kommer polismyndigheten att poängtera vikten av att erforderlig dokumentation sker vid tvångsmedelsanvändning. Vidare kommer polismyndigheten under hösten 2006 att genomföra utbildningar inom myndigheten och mot bakgrund av denna händelse kommer myndigheten särskilt gå igenom tvångsmedelsregleringen. Härvid kommer polismyndigheten bl.a. att utveckla den s.k. egenkontrollen främst avseende kvaliteten i arbetet.

text: Rättslig reglering

text: Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får enligt

text: 13 § polislagen

text: en polisman avvisa eller avlägsna honom från ett visst område eller utrymme, när det är nödvändigt för att ordningen skall upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd gärning skall kunna avvärjas. Är en sådan åtgärd otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligtvis omhändertas.

text: Såvitt gäller ordningsstörande beteende krävs att den berörda personen genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen. Det är alltså frågan om ett uppträdande som innefattar ett angrepp på ett ordningsintresse av betydelse för allmänheten eller annars från allmän synpunkt. Frågan om ett visst uppträdande stör den allmänna ordningen får inte avgöras från den begränsade synpunkten av vad som för den enskilde polismannen framstår som obekvämt eller olämpligt. Endast den omständigheten att någon vägrar att lyda en polismans tillsägelse innebär t.ex. inte att han stör den allmänna ordningen. Det avgörande i en sådan situation är vilka följder från ordningssynpunkt som en bristande efterrättelse kan antas medföra (Berggren-Munck,

text: Polislagen

text: , 6:e uppl. s. 97 f.).

text: Avvisande, avlägsnande eller i sista hand omhändertagande kan också ske om någon genom sitt uppträdande utgör en omedelbar fara för den allmänna ordningen. En grundförutsättning anses vara att faran är konkret, d.v.s. att den är bestämd till tid och rum. Ett omhändertagande får inte ske för att abstrakta, ännu inte konkretiserade faror skall avvärjas. Faran skall vidare ha uppkommit genom ett särskilt uppträdande från den som omhändertas. Som konkret fara kan knappast bedömas en persons blotta närvaro på en plats, även om det är känt att han brukar bråka och uppträda ordningsstörande (Berggren-Munck, a.a. s. 99 f.).

text: Om ett avvisande eller ett avlägsnande bedöms vara otillräckligt får enligt 13 § andra stycket den berörda personen omhändertas. Om det redan från början framstår som uppenbart gagnlöst att tillgripa ett avlägsnande eller någon annan mindre ingripande åtgärd för att det avsedda syftet skall uppnås, kan ett direkt omhändertagande undantagsvis bli nödvändigt. I sådant fall bör det av dokumentationen beträffande omhändertagandet framgå vilka omständigheter som motiverat detta (Berggren-Munck, a.a. s. 101).

text: Om en okänd person anträffas och det finns särskild anledning att anta att han är efterspanad eller efterlyst och med stöd av lag skall berövas friheten vid anträffandet, får enligt

text: 14 § polislagen

text: en polisman omhänderta honom för identifiering om han vägrar att lämna uppgift om sin identitet eller det finns anledning att anta att hans uppgift om denna är oriktig. Paragrafen ger alltså en polisman rätt att under vissa angivna förutsättningar omhänderta en okänd för identifiering.

text: För tillämpning av

text: 14 § polislagen

text: krävs således att det finns särskild anledning att anta att någon är efterlyst eller efterspanad. En sådan särskild anledning kan vara att en påträffad persons utseende stämmer överens med ett uppgivet signalement på den efterlyste. Omständigheterna i det särskilda fallet kan även vara sådana att polismannen på fältet, utan att ha kännedom om någon aktuell efterlysning, får grundad anledning att anta att en person som vägrar att uppge sitt namn har avvikit från exempelvis ett sjukhus för psykiatrisk vård. Bestämmelsen medger då att denne förs till polisstationen för identitetskontroll. En genomgång av aktuella efterlysningar kan då ske. Att en formell efterlysning har hunnit ske är inte något krav. Det räcker att personen i fråga kan antas vara efterspanad av sådana skäl som nyss har angetts. Efterspaningen eller efterlysningen behöver inte avse en till namnet känd person. Bestämmelsen täcker också det fallet att någon med ett visst

text: signalement är efterspanad för ett nyligen förövat brott och det i närheten av brottsplatsen anträffas en person vars klädsel och utseende verkar stämma överens med signalementet. Rekvisitet att det skall föreligga ”särskild anledning anta” måste dock innebära ett krav på att den polisman som beslutar om s.k. polisiering kan redovisa ett konkret skäl för sin misstanke (Berggren-Munck, a.a. s. 111 ff.).

text: Enligt

text: 27 § polislagen

text: skall protokoll föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Av ett sådant protokoll skall det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: Rikspolisstyrelsen har vidare meddelat föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: (FAP 100-2).

text: Bedömning

text: Som framgått av utredningen omhändertogs en ung flicka med stöd av

text: 14 § polislagen

text: (löpnr. 147-05). En grundläggande förutsättning för tillämpning av denna bestämmelse är emellertid att det finns särskild anledning att anta att personen i fråga är efterlyst eller efterspanad, vilket uppenbarligen inte var fallet vid tillfället. Det kan således konstateras att

text: 14 § polislagen

text: inte var tillämplig. Jag finner inte skäl att kommentera händelsen vidare.

text: Vad sedan gäller omhändertagandet den 3 maj 2005 av en man ger innehållet i protokollsanteckningarna det intrycket att mannen blev omhändertagen enbart på grund av att han vägrade lyssna på polisen och var obstinat (löpnr. 154-05). Som framgått innebär den omständigheten att någon vägrar att lyda en polismans tillsägelse dock inte att han stör den allmänna ordningen. Utredningen ger emellertid vid handen att även vissa andra omständigheter låg till grund för beslutet. Och när det gäller omhändertagandet den 24 juni 2005 av en man med stöd av

text: 14 § polislagen

text: har CC närmare redogjort för de omständigheter som låg till grund för omhändertagandebeslutet (löpnr. 190-05). – Utredningen visar därmed inte annat än att det funnits fog för dessa båda omhändertaganden. De konkreta omständigheter som låg till grund för omhändertagandena framgår emellertid inte till fullo av dokumentationen av ingripandena.

text: Polismyndigheten kan därför inte undgå kritik för den bristfälliga dokumentationen i dessa båda fall. Med anledning härav vill jag erinra om vikten ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt av att de omständigheter som föranlett ett omhändertagande eller en tvångsåtgärd dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt. Det kan självfallet inte godtas att polismän av glömska eller slarv underlåter att dokumentera sådana omständigheter och att brister i dokumentationen sedan inte upptäcks vid förmans prövning av omhändertagandet. Jag utgår från att de vidtagna och de planerade åtgärderna vid polismyndigheten kommer att medföra en bättre ordning i detta avseende.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av kroppsvisitationer enligt 19 § andra stycket polislagen

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Västmanlands län i februari

type: stycke

text: 2006 granskades bl.a. protokoll över kroppsvisitationer enligt

text: 19 § andra stycket polislagen (1984:387)

text: . I det protokoll som fördes vid inspektionen noterades i denna del bl.a. följande.

text: 3.8 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 4 februari 2005 kl. 14.00. En yngling född 1987 befann sig utanför Punkts entré 3 på Stora gatan i Västerås. I protokollet var antecknat att ynglingen ”bar på en ryggsäck som var fullklottrad med text från en spritpenna”. Vid kroppsvisitationen påträffades en mindre tuschpenna i ryggsäcken. Tuschpennan togs i beslag. 3.9 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 4 februari 2005 kl. 14.10. En yngling född 1991 befann sig tillsammans med en jämnårig kamrat i centrum. I protokollet var antecknat att de ”var klädda i HipHop kläder och gick runt i Punkt utan att se ut att ha något ärende. De observerades även under gårdagen i Prisma med ett liknande beteende”. Vid kroppsvisitationen av ynglingen påträffades inte några pennor/burkar som kunde användas som hjälpmedel vid klotter. 3.10 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 2 februari 2005 kl. 16.40. En yngling född 1991 befann sig tillsammans med vänner i en miljö där man haft stora bekymmer med klotter den senaste tiden. Han kunde därför misstänkas för att bära på sig föremål som var ägnade att användas vid klotter. Vid kroppsvisitationen påträffades en tuschpenna. 3.11 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 2 februari 2005 kl. 16.40. En yngling född 1989 befann sig tillsammans med vänner i en miljö där man haft stora bekymmer med klotter den senaste tiden. Han kunde därför misstänkas för att bära på sig föremål som var ägnade att användas vid klotter. Vid kroppsvisitationen påträffades en fällkniv som togs i beslag. 3.12 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 2 februari 2005 kl. 16.40. En yngling född 1991 befann sig tillsammans med vänner i en miljö där man haft stora bekymmer med klotter den senaste tiden. Han kunde därför misstänkas för att bära på sig föremål som var ägnade att användas vid klotter. Vid kroppsvisitationen påträffades en Softair pistol. 3.13 Dnr saknas: Enligt protokollet företogs en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: den 4 februari 2005 kl. 14.10. En yngling född 1988 befann sig

text: tillsammans med vänner i en miljö där man haft stora bekymmer med klotter den senaste tiden. Han kunde därför misstänkas för att bära på sig föremål som var ägnade att användas vid klotter. Vid kroppsvisitationen påträffades inga sprayburkar eller spritpennor.

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handlande i dessa fall till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över de aktuella ingripandena.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar jämte yttrande från inspektören BB.

text: BB uppgav följande.

text: Undertecknad arbetar i yttre tjänst på ungdomsroteln i Västerås. I januari och februari månad 2005 uppmärksammade vår rotel att antalet anmälda klotterbrott hastigt steg i anslutning till några gallerior i centrala Västerås. Galleriorna har adress Stora gatan och Kopparbergsvägen. Vi tog kontakt med två av de väktare som arbetar i och runt dessa gallerior for att få till ett samarbete. Väktarna heter CC och DD. Väktarna kunde precis som vi konstatera att klotterbrotten hade ökat och att det upptäcktes nya ”tags” eller signaturer i trapphus och parkeringsgarage så gott som dagligen. Väktarna försökte hålla trapphusen rena från klotter och därför sanerades klottret dagligen av en firma. Väktarna såg också genom sina rundor i trapphusen att klottret kom till på eftermiddagar mot tidig kväll. Under denna tid på eftermiddagarna sökte sig samtidigt många lediga ungdomar till dessa platser för att umgås med varandra. Man kunde därför anta att några av dessa ungdomar var de som klottrade i trapphusen. Mot bakgrund av detta bestämde sig ungdomsroteln för att göra en insats mot problemet. Vi bedrev både civil fast spaning från strategiska platser samt fotpatrullerade civilt under eftermiddagarna i samarbete med väktarna. Vi ingrep mot de som var kända i klottersammanhang, deras bekanta och de som hade en sådan klädsel att vi kunde anta att de hade ett intresse för klotter. Punkt 3:8, Ingripande med stöd av PL

text: 19 §

text: , 2 st. mot EE, född 1987. EE observerades på Stora gatan utanför gallerian Punkt. I anslutning till gallerian Punkt hade vi genom anmälningssystemet ett stort antal anmälda klotterbrott. Dessa inträffade på eftermiddagar/tidig kväll. EE befann sig utanför trapphusen vid Punkt och bar en ryggsäck som var helt nerklottrad med text. Av den anledningen genomfördes en PL

text: 19 §

text: visitation av civilklädda poliser i trapphuset. I ryggsäcken anträffades en spritpenna som togs i beslag. Punkt 3:9, Ingripande med stöd av PL

text: 19 §

text: , 2 st. mot FF, född 1991. FF befann sig även han i Punkts galleria där vi hade ett stort antal dokumenterade klotterbrott. FF var tillsammans med en jämnårig kamrat och båda var klädda i Hip Hop kläder. FF och kamraten gick planlöst omkring i gallerian Punkt och de kunde antas vara intresserade av att klottra dels på grund av klädsel men även deras beteende samt att de befann sig på en plats där klotter var väldokumenterat. I samband med visitationen som utfördes av civilklädda poliser på en avskild plats i Punkt, anträffades dock inga klotterhjälpmedel. Punkt 3:10, 3:11, 3:12 och 3:13 Ingripande med stöd av PL

text: 19 §

text: , 2 st. mot GG, HH, JJ och KK på Stora gatan i Västerås klockan 16.40 den 2 februari 2005. Dessa fyra pojkar var tillsammans i Västerås centrum aktuell dag. HH var för polisen välbekant i klottersammanhang och hans kamrater kunde misstänkas dela detta intresse. Pojkarna befann sig på en sådan plats, Stora gatan, där klotter anmälts flitigt den senaste tiden samt vid den tidpunkt då vi visste att klottret uppstod. Vi bestämde oss därför för att genomföra en PL

text: 19 § 45

text: visitation på samtliga fyra ungdomar. Detta utfördes av civilklädda poliser på en undanskymd plats vid Stora gatan. Vid

text: visitationen anträffades en spritpenna, en soft air gun, samt en fällkniv. En av ungdomarna hade inget föremål som togs i beslag.

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Av inspektören BB:s promemoria framgår det att polismännen genomfört en probleminventering avseende tid, plats samt personer som kunde tänkas begå skadegörelse. Mot bakgrund härav konstaterar polismyndigheten att kroppsvisitationerna enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: har skett i fall där det har funnits särskild anledning att anta att den person som kroppsvisiterats haft ett sådant föremål som kunde komma att användas för skadegörelse och att det med hänsyn till omständigheterna kunde antas förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: . Mot bakgrund härav finner polismyndigheten att kroppsvisitationerna haft lagligt stöd.

text: Avslutande synpunkter

text: Mot bakgrund av vad som framkommit av JO:s inspektion kommer polismyndigheten att poängtera vikten av att erforderlig dokumentation sker vid tvångsmedelsanvändning. Härvid kommer polismyndigheten bl.a. att utveckla den s.k. egenkontrollen främst avseende kvaliteten i arbetet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 19 § andra stycket andra punkten polislagen

text: framgår att en polisman får kroppsvisitera i den utsträckning det behövs för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom, om det finns särskild anledning anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: . Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (

text: 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken

text: ). I förarbetena till den nämnda bestämmelsen i

text: polislagen

text: uttalas bl.a. följande (

text: prop. 2002/03:138 s. 17

text: ff.).

text: Av integritetsskäl bör det för dessa fall uppställas krav på att det på konkreta grunder skall finnas anledning anta att den som avses med åtgärden bär med sig exempelvis klotterutrustning. Någon rutinmässig kontroll, liknande den som kan göras avseende vapen och andra farliga föremål till förebyggande av våldsbrott, bör således inte få förekomma i dessa fall. – – – Att begränsa möjligheten till kroppsvisitation till fall där en polisman faktiskt sett föremålet i fråga skulle enligt regeringens bedömning leda till att bestämmelsens tillämpningsområde blev alltför begränsat. Det är dock av integritetshänsyn nödvändigt att begränsa visitationsmöjligheten så långt möjligt i detta avseende. En utgångspunkt kan därför givetvis vara att visitation kan ske när en polisman faktiskt ser att en person bär med sig föremål som kan användas som hjälpmedel vid klotter eller annat skadegörelsebrott. Det är vidare rimligt att visitation kan göras när polisen kan se att någon bär föremål i kläderna som gemene man normalt inte bär där och det samtidigt kan antas att föremålen är av det nämnda slaget. Det bör dessutom kunna komma i fråga att visitera en person som bär väska eller liknande under omständigheter och i ett sammanhang där det starkt kan misstänkas att skadegörelsebrott kan komma att begås. I det sistnämnda fallet bör normalt större försiktighet vara påkallad vid prövningen av om kroppsvisitation skall ske än i de förra situationerna. Regeringen har uppfattat att det finns farhågor att en bestämmelse om kroppsvisitation skulle kunna komma att tillämpas så att den ger en utbredd rätt för polisen att kroppsvisitera ungdomar som vistas i kollektivtrafiksystemet, gäng som samlas i ett centrumområde, narkomaner, berusade personer eller personer klädda på ett sär

text: skilt sätt. Farhågor har också uttryckts att bestämmelsen skulle kunna komma att tillämpas urskillningslöst i relativt vanliga situationer som vid demonstrationer eller då en person kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar. Detta är naturligtvis inte fallet. Enbart det förhållandet att en eller flera personer samlas eller vistas i ett område där skadegörelse kan förekomma, bär viss klädsel eller kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar kan aldrig i sig utgöra grund för kroppsvisitation. I författningskommentaren sägs vidare att bedömningen av om det finns tillräcklig grund för att ingripa skall ske med utgångspunkt från samtliga omständigheter i det enskilda fallet och skall grunda sig på den kunskap och erfarenhet som polisen har om personer som tidigare gjort sig skyldiga till t.ex. klotter och i vilken miljö sådan brottslighet normalt begås (

text: prop. 2002/03:138 s. 31

text: ff.).

text: Förverkande enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: får bl.a. beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och att det påträffats under omständigheter som gav uppenbar anledning att befara att det skulle komma till sådan användning (tredje punkten).

text: Enligt

text: 27 § polislagen

text: skall protokoll föras bl.a. vid omhändertagande av före mål. Av ett sådant protokoll skall det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet. I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: (FAP 100-2) ges som ett allmänt råd att kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: bör dokumenteras.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att innehållet i de aktuella protokollsanteckningarna är sådant att det framstår som om polisen kroppsvisiterade personerna enbart på grund av deras klädsel eller att de vistades i ett område där skadegörelse var vanligt förekommande. Som framgått är dock inte det förhållandet att en eller flera personer samlas eller vistas i ett område där skadegörelse kan förekomma eller bär viss klädsel tillräcklig grund för att kroppsvisitera en person.

text: Utredningen av ärendet ger emellertid vid handen att kroppsvisiteringarna även i viss mån grundade sig på andra omständigheter än de som de facto framgår av protokollen, t.ex. har BB lämnat en redogörelse för bakgrunden till de aktuella ingripandena. Vidare framgår av polismyndighetens remissvar att en av pojkarna i gruppen om fyra var välbekant för polisen i klottersammanhang (se punkterna 3.10-3.13). Som framgått är detta en omständighet som kan motivera ett ingripande från polisens sida. De omständigheter som nu kommit fram om grunden för kroppsvisiteringarna i dessa fall, punkterna 3.10-3.13, medför att jag inte längre finner skäl att ifrågasätta ingripandena. Däremot kan jag konstatera att dokumentationen varit bristfällig.

text: När det gäller de övriga två fallen av kroppsvisitation (punkt 3.8 och 3.9) framgår av utredningen att skälen till dessa var i det ena fallet att ynglingen i fråga vistades

text: i ett område där skadegörelse förekom och bar en nedklottrad ryggsäck (3.8) och i det andra att pojken i fråga vistades i ett område där skadegörelse förekom, bar viss klädsel och betedde sig på visst sätt (3.9).

text: Frågan är då om dessa omständigheter sedda i ljuset av den bakgrund som BB lämnat om ungdomsrotelns arbete mot klotter var tillräckliga för ett ingripande.

text: Som redogjorts för ovan konstateras i förarbetena till

text: å ena sidan att det av integritetshänsyn är nödvändigt att begränsa visitationsmöjligheten så långt möjligt och att enbart det förhållandet att någon vistas i ett område där skadegörelse kan förekomma, bär viss klädsel eller kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar aldrig i sig kan utgöra grund för kroppsvisitation. Det får alltså inte förekomma någon rutinmässig kontroll. Å andra sidan uttalas att det bör kunna komma i fråga att visitera en person som bär en väska eller liknande under omständigheter och i ett sammanhang där det starkt kan misstänkas att skadegörelsebrott kan komma att begås.

text: Jag inser självfallet att dessa uttalanden gör att det blir en högst grannlaga uppgift för polisen att avgöra huruvida det föreligger grund för kroppsvisitation i det enskilda fallet eller inte. En sådan bedömning riskerar också att innefatta ett betydande inslag av godtycke. Det är därför av största vikt att polisen noga vinnlägger sig om att det finns tillräcklig grund för ett ingripande och har i åtanke att regeln är en begränsning av de grundläggande fri- och rättigheterna varför den skall tolkas restriktivt.

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram i utredningen om grunderna för kroppsvisitationerna i fallen 3.8 och 3.9 saknades det, enligt min bedömning, tillräckliga skäl för dessa ingripanden. Det finns anledning att här framhålla att det beteende som noterades i fallet 3.9 var att pojken till synes planlöst gick omkring. Eftersom pojken vistades i en galleria synes ett sådant beteende inte vara så ovanligt eller uppseendeväckande att det skulle kunna utgöra skäl för en kroppsvisitation.

text: Utredningen ger också vid handen att dokumentationen av polisens ingripanden inte var tillfyllest. Jag vill därför erinra om vikten av att de omständigheter som föranlett en kroppsvisitation dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt. Det kan självfallet inte godtas att polismän av t.ex. glömska eller slarv underlåter att dokumentera sådana omständigheter. Jag utgår från att polismyndigheten vidtar åtgärder för att åstadkomma en bättre ordning i detta avseende.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag ovan har anfört.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Bemötande Dokumentation Frihetsberövande Information

title: Kritik mot Polisen för brister i möjligheten till utomhusvistelse för intagna i arrest

sammanfattning: JO har utrett möjligheten till utomhusvistelse för intagna i polisarrest. En intagen ska enligt häkteslagen ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Utredningen har visat att det finns påtagliga brister i vissa avseenden när det gäller tillgången till utomhusvistelse och utformningen av rastgårdarna. Det har bl.a. kommit fram att det inte finns rastgårdar vid samtliga arrester och att de intagnas möjlighet till utomhusvistelse vid ett par arrester är beroende av bemanningen. I beslutet understryks att rätten till utomhusvistelse i normalfallet är en oinskränkt rättighet som polismyndigheterna ska tillgodose. Det är därför angeläget att samtliga polismyndigheter snarast säkerställer att så sker. Det har vidare framkommit att det vid ett flertal arrester saknas rutiner för hur de intagna ska informeras om rätten till utomhusvistelse. På de ställen där det finns rutiner om detta framstår de i många fall som bristfälliga. Det är t.ex. otydligt vem som ansvarar för att informationen lämnas. I beslutet framhålls att det är viktigt att en intagen informeras om rätten till utomhusvistelse för att han eller hon ska ha möjlighet att ta till vara sin rätt. Rikspolisstyrelsen har upplyst om att man har för avsikt att ta fram en ny föreskrift för polisarrester med bestämmelser om bl.a. information till intagna om möjligheten till daglig utomhusvistelse. I beslutet konstateras att det med hänsyn till de bristande rutiner som utredningen påvisat är angeläget att en sådan föreskrift snarast träder i kraft.

text: Bakgrund

text: Under perioden oktober 2011 till april 2013 inspekterade JO 28 polisarrester hos 13 polismyndigheter. Vid inspektionerna granskade JO bl.a. i vilken mån intagna i arrest ges möjlighet till utomhusvistelse. En intagen ska enligt häkteslagen ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det.

text: Vid inspektionerna kom det fram att det inte finns rastgårdar vid samtliga arrester och att det är stora skillnader i utformningen av rastgårdarna. Vidare framkom att de flesta av de inspekterade polismyndigheterna inte hade någon rutin, eller en bristfällig sådan, för att informera om rätten till utomhusvistelse. JO noterade även att det informationsblad som Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har tagit fram,

text: Information till dig som är misstänkt för brott och som därför har berövats friheten, inte innehåller någon upplysning om rättigheten.

text: Utredning

text: Med anledning av vad som framkommit beslutade JO att möjligheten till utomhusvistelse vid de arrester som polisen svarar för skulle utredas inom ramen för ett initiativärende. Rikspolisstyrelsen anmodades att, efter att ha begärt in upplysningar från polismyndigheterna, yttra sig över hur polisen säkerställer att intagna i arrest ges möjlighet till daglig utomhusvistelse. Rikspolisstyrelsens yttrande Rikspolisstyrelsen redogjorde i sitt yttrande för tillgången till och utformningen av rastgårdar vid polismyndigheternas arrester samt vilka rutiner som finns för att informera de intagna om rätten till daglig utomhusvistelse. Det framkom i huvudsak följande om de arrester där anhållna förvaras.

text: Tillgången till rastgårdar och deras utformning m.m. Rastgårdarna vid arresterna varierar i storlek mellan 8 och 56 kvadratmeter. De flesta är mellan 15 och 25 kvadratmeter. I nästan samtliga rastgårdar finns det ett ljusinsläpp. Det vanligaste är att ljuset kommer in genom att tak eller fönster är försedda med galler, spaljé eller frostade plastskivor. Rastgården vid arresten i Söderhamn saknar dock ljusinsläpp eftersom den är belägen innanför ett källarförråd och fönstret är täckt för att hindra utsikt mot förrådsdelen. Vid arresten i Värnamo ligger rastgården inne i en huskropp med en yttervägg av träreglar med genomskinligt plexiglas, som ger visst ljusinsläpp. Även på en del andra ställen är ljusinsläppet mycket begränsat, t.ex. är rastgårdarna vid arresterna i Kalix och Gällivare till största delen förbyggda för att förhindra insyn, och vid arresten i Boden sker ljusinsläppet endast genom en mindre öppning i taket. Vid arresten i Örebro har rastgårdarna plasttak, som inte medger någon direkt utsikt.

text: Vid arresten i Umeå finns det inte någon rastgård, och det saknas möjlighet till utomhusvistelse för de intagna. Tidigare fanns en överenskommelse med Kriminalvården om att anhållna skulle förvaras i häktet, men det fungerade inte. Det finns dock planer på om- och nybyggnad av arresten, vilket inkluderar en rastgård. Det förs även diskussioner med Kriminalvården om ett övertagande av arrestverksamheten.

text: Vid arresterna i Filipstad, Kristinehamn och Härnösand saknas det också rastgårdar, men de intagna ges möjlighet till rastning på annat sätt. I Filipstad får de intagna vistas på en innergård, och i Kristinehamn används antingen en parkeringsplatta utomhus eller arrestintaget, som är inomhus. Även i Härnösand används arrestintaget.

text: Vid arresten i Södertälje finns en rastgård, men den används inte på grund av att det anses vara svårt att genomföra promenader på ett säkert sätt där. Dessutom

text: saknas det personal för att bevaka de intagna vid rasttillfällena. Ett polishus, med en säkrare rastgård, togs dock i bruk i februari 2014.

text: Även vid arresten i Ystad råder det enligt uppgift personalbrist. Möjligheten till utomhusvistelse begränsas därmed; vid full beläggning går det inte att erbjuda samtliga intagna utomhusvistelse.

text: Vid arresterna i Malung, Mora, Södermalm, Söderort, Härnösand, Kramfors, Sollefteå, Örnsköldsvik, Skövde, Lidköping, Hudiksvall, Ljusdal, Söderhamn, Bollnäs och Halmstad finns det inte någon rutin för att informera intagna om rätten till utomhusvistelse. Inte heller vid arresterna i Norrbottens län och Västerbottens län finns det någon rutin för hur informationen ska lämnas.

text: Vid de arrester där det finns en rutin för att lämna information skiljer den sig åt, både i fråga om när informationen lämnas och om det sker skriftligen eller muntligen.

text: Vid arresterna i Kronobergs län och Kalmar län får de intagna både skriftlig och muntlig information om rätten till daglig utomhusvistelse i samband med att de tas in i arresten. Även vid arresten i Helsingborg får de intagna både skriftlig och muntlig information; muntlig information ges i samband med insättningen i cellen, och i varje cell finns en informationsskrift där rutinerna för utomhusvistelser framgår.

text: Vid arresten i Malmö informeras de intagna skriftligen genom att informationen framgår av de ordningsregler som delas ut. Vid arresten i Sandviken finns en informationsskrift i varje cell där rutinerna för utomhusvistelse framgår. Vid arresterna i Trollhättan och Uddevalla finns ordningsregler, inklusive information om rätten till utomhusvistelse, anslagna vid avvisiteringsplatsen.

text: Vid arresten på Gotland finns den informationsblankett som Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har tagit fram i varje cell. Den ska kompletteras med information om rätten till utomhusvistelse.

text: Vid huvuddelen av arresterna lämnas det endast muntlig information enligt följande. I Täby, Norrtälje, Eskilstuna, Karlstad, Säffle, Göteborg, Örebro och Nacka informeras de intagna i samband med inskrivningen i arresten. Vid arresterna i Kungsbacka, Falkenberg och Eksjö ges denna information i samband med att den intagne sätts in i cellen.

text: Vid arresterna i Norrort, Värnamo, Torsby, Hagfors, Sunne, Arvika, Kristinehamn och Filipstad informeras de intagna i samband med att de meddelas anhållningsbeslut.

text: Vid arresterna i Östersund och Varberg samt i Östergötlands län informeras de intagna i samband med måltider.

text: Vid arresterna i Nyköping, Borås och Alingsås informeras de intagna om sin rätt till utomhusvistelse genom att de dagligen tillfrågas om de vill komma ut. Vid arresten i Sundsvall lämnas återkommande information under dagen, i samband med att den intagne erbjuds utomhusvistelse.

text: Även vid arresterna i Flemingsberg, Västerort, Lund, Katrineholm, Karlskrona och Borlänge ges muntlig information om rätten till utomhusvistelse. Det har dock inte närmare angetts när denna information lämnas.

text: I fråga om ett stort antal arrester har det utöver de angivna rutinerna uppgetts att de intagna dagligen tillfrågas om de önskar komma ut på rastgården.

text: Rikspolisstyrelsens bedömning

text: Rikspolisstyrelsen anförde att det inte är acceptabelt, såvida det inte finns synnerliga skäl, att intagna förvaras i polisarrest under mer än ett dygn utan att det finns möjlighet till daglig utomhusvistelse. Enligt Rikspolisstyrelsen är det inte heller godtagbart att bemanningen i en arrest är så låg att utomhusvistelser under normala förhållanden inte kan genomföras med hänvisning till arbetsbelastningen.

text: När det gäller utformningen av rastgårdarna uppgav Rikspolisstyrelsen bl.a. följande. Utomhusvistelse på t.ex. en innergård eller en parkering är tillräckligt för att rätten till utomhusvistelse ska ha tillgodosetts. Däremot är det inte att anse som vistelse utomhus när rastning sker genom att en intagen får uppehålla sig i ett arrestintag eller, som i Söderhamn, i ett slutet rum inomhus utan möjlighet att se ut. Det pågår ett omfattande arbete med att ta fram standarder och anvisningar för byggande av polisarrester, vilket även omfattar rastgårdarna. Framtida om- och nybyggnad av polisarrester ska utformas i enlighet med dessa.

text: När det gäller information till intagna om rätten till utomhusvistelse konstaterade Rikspolisstyrelsen att det som kommit fram tydde på att det inte var ovanligt att det saknades tydliga rutiner. Det poängterades att det givetvis var av betydelse att informationen lämnades för att de intagna skulle kunna göra denna rätt gällande. Enligt Rikspolisstyrelsen bör information om rätten till daglig utomhusvistelse, tillsammans med annan relevant information om rättigheter och om vistelsen i arresten, lämnas i anslutning till att den intagne tas in. Informationen ska lämnas på ett språk som den intagne förstår, och helst skriftligen.

text: Rikspolisstyrelsen uppgav avslutningsvis att man hade för avsikt att ta fram en ny föreskrift för polisarrester med bestämmelser om bl.a. information till intagna om möjligheten till daglig utomhusvistelse.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I häkteslagen finns bestämmelser om verkställighet av beslut om häktning och vissa andra tillfälliga frihetsberövanden i häkte eller annan förvaringslokal. Lagen är tillämplig även för den som är intagen i polisarrest för förvar (1 kap. 3 §).

text: Regleringen av intagnas möjlighet till utomhusvistelse finns i 2 kap. 7 § häkteslagen. Av bestämmelsen framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Som exempel på synnerliga skäl när det gäller intagna i fängelse har nämnts att det uppkommit en oförutsedd situation där det är nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta dem vistas utomhus (

text: prop. 2009/10:35 s. 131

text: och

text: Europarådets kommitté mot tortyr (Committee for the Prevention of Torture, CPT) och FN:s underkommitté mot tortyr (Subcommittee on Prevention of Torture, SPT) har båda uttalat att personer som hålls frihetsberövade hos polisen längre än 24 timmar bör ges möjlighet till utomhusvistelse (12th General Report [CPT/Inf (2002) 15] och CAT/OP/SWE/1).

text: I 3 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester (FAP 915- 1) anges att om en polisarrest inte är samlokaliserad med ett häkte, ska det finnas möjlighet för de intagna att rasta i anslutning till polisens lokaler.

text: När det gäller utformningen av rastgårdar i häkten har FN:s underkommitté mot tortyr betonat vikten av att de är tillräckligt stora och erbjuder möjlighet till motion (CAT/OP/SWE/1).

text: Enligt 2 § häktesförordningen ska varje intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal, informeras om verkställighetens innebörd på ett språk som han eller hon förstår. Sådan information ska också lämnas vid andra tillfällen så snart det finns anledning till det. Vad som avses med informationsskyldigheten anges närmare i 1 kap. 10 § i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ). Där sägs bl.a. att en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, ska informeras om de rättigheter och skyldigheter som han eller hon har.

text: För varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet (5 § häktesförordningen).

text: Bedömning

text: Tillgången till rastgårdar och deras utformning m.m. Det är en lagstadgad rättighet för en intagen att ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag. Det är inte acceptabelt att intagna förvaras i arrest under mer än ett dygn utan att det ges tillfälle till utomhusvistelse, när omständigheter som kan utgöra synnerliga skäl saknas. Det är mycket anmärkningsvärt att det finns ett antal polismyndigheter där denna rättighet inte respekteras.

text: Det är också anmärkningsvärt att frågan om utomhusvistelse för intagna inte har prioriterats hos vissa polismyndigheter. Ett exempel är arresten i Umeå; redan vid JO:s besök hösten 2011 konstaterades att det inte fanns någon rastgård eller andra arrangemang för att möjliggöra utomhusvistelse (se dnr 5878-2011). Polis-

text: myndigheten i Västerbottens län har ännu inte vidtagit någon åtgärd för att lösa problemet.

text: Vid övriga arrester som saknar rastgård ges de intagna möjlighet till rastning på annat sätt. Emellertid är syftet med rätten till utomhusvistelse bl.a. att den enskilde ska få frisk luft. Det är därför inte godtagbart att det endast erbjuds rastning inomhus, t.ex. i arrestintaget. I det avseendet framstår förhållandena som sämst i Söderhamn, där rastgården utgörs av ett slutet rum som saknar ljusinsläpp.

text: Vid ett par arrester har angetts att möjligheten till utomhusvistelse är beroende av bemanningen. Detta är inte heller godtagbart. Lagtextens formulering ”synnerliga skäl” innebär att det endast är i undantagssituationer som bemanning eller beläggning är ett acceptabelt skäl att inte tillåta utomhusvistelse. Det är varje polismyndighets skyldighet att organisera verksamheten på ett sådant sätt att den lagstadgade rätten till utomhusvistelse kan garanteras.

text: När det gäller utformningen av rastgårdarna är det svårt att bilda sig en uppfattning om den utifrån enbart en skriftlig redogörelse. Vid de inspektioner som JO har gjort har rastgårdarna inte sällan upplevts som alltför instängda och snarast varit att betrakta som rökrutor. För att syftet med utomhusvistelsen ska uppnås bör rastgårdarna ha ett ordentligt ljusinsläpp och frisk luft. Beträffande storleken på rastgårdarna har det framkommit att huvuddelen av dem är större än 15 kvadratmeter, vilket får anses tillräckligt för att tillgodose behovet av fysisk aktivitet under den begränsade tid som en intagen befinner sig i polisarrest.

text: Sammanfattningsvis har utredningen visat att det finns påtagliga brister i vissa avseenden när det gäller tillgången till utomhusvistelse och utformningen av rastgårdarna. Jag vill därför understryka att rätten till utomhusvistelse i normalfallet är en oinskränkt rättighet som polismyndigheterna ska tillgodose. Rikspolisstyrelsen har anfört att man arbetar med att ta fram standarder och anvisningar för byggande av polisarrester, vilket även omfattar rastgårdarna. Det är naturligtvis bra att man vid nybyggnad särskilt beaktar möjligheten till utomhusvistelse. Det är dock inte en tillräcklig åtgärd. Det är angeläget att samtliga polismyndigheter snarast säkerställer att intagna ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag.

text: Information om rätten till utomhusvistelse För att den intagne ska ha möjlighet att ta till vara sin rätt till utomhusvistelse är det viktigt att han eller hon informeras om den.

text: Av utredningen har det framkommit att det vid ett flertal arrester saknas rutiner för hur de intagna ska informeras. De rutiner som finns skiljer sig åt i fråga om hur och när informationen lämnas. Vid många arrester ges endast muntlig information. Rutinerna framstår i många fall som bristfälliga. Det är t.ex. otydligt vem som ansvarar för att informationen lämnas. Med detta är inte sagt att de intagna inte informeras om möjligheten till utomhusvistelse; vid ett stort antal arrester har det angetts att de intagna dagligen tillfrågas om de vill komma ut. Det bör dock

text: poängteras att det också är viktigt att den enskilde underrättas om att det är en lagstadgad rättighet.

text: Information om rätten till utomhusvistelse, tillsammans med information om andra rättigheter, ska enligt häktesförordningen lämnas i samband med att en person tas in i arresten. Det bör vara skriftlig information och naturligtvis på ett språk som den intagne förstår. Om det finns behov av det ska även muntlig information lämnas. Rikspolisstyrelsen har uppgett att man har för avsikt att ta fram en ny föreskrift för polisarrester med bestämmelser om bl.a. information till intagna om möjligheten till daglig utomhusvistelse.

text: Med hänsyn till de bristande rutiner som utredningen påvisat är det angeläget att en sådan föreskrift snarast träder i kraft.

text: Jag har i ett särskilt ärende utrett hur polismyndigheterna informerar intagna i arrest om deras rättigheter och om verkställighetens innebörd (se beslut den 18 juni 2014, dnr 2572-2013).

text: Dokumentation av att informationen lämnats Det har framkommit att det inte i någon större utsträckning dokumenteras att den intagne har getts information om rätten till utomhusvistelse. Vid JO:s inspektioner har det vid vissa arrester framförts att man inte behöver dokumentera detta eftersom man alltid lämnar informationen. Det dokumenteras alltså endast om man av någon anledning inte lämnar informationen. Ett sådant resonemang är inte godtagbart. Jag vill därför understryka vikten av dokumentation även i detta avseende, bl.a. från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt. Ett krav på dokumentation behöver inte vara särskilt arbetskrävande, utan handlar närmast om lämpligt utformade blanketter.

text: När det införs rutiner för hur information ska lämnas bör dessa även omfatta ett krav på dokumentation, vilket också kan fungera som en påminnelse att lämna informationen.

text: Uppföljning m.m. Jag har för avsikt att följa upp i vilken mån intagna i arrest ges möjlighet till utomhusvistelse och vilka åtgärder som vidtagits med anledning av detta beslut.

text: Med den kritik som ligger i det som anförts avslutas ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: En försäkringskassa har i ett ärende om återbetalning för underhållsstöd underlåtit att behandla en begäran om nedsättning av återbetalningsbeloppet

text: I en anmälan till JO klagade AA på att Blekinge läns allmänna försäkringskassa, lokalkontoret Ronneby, godtyckligt hade avslutat ett ärende samt förvägrat honom rätten att få sin sak prövad i högre instans.

text: Kopior av vissa handlingar i akten inhämtades och granskades vid ombudsmannaexpeditionen. Såvitt framgick av handlingarna hade AA yrkat avdrag från återbetalningsbeloppet för kostnader han haft för klädinköp. Kassan hade dock avvisat yrkandet utan att lämna någon anvisning för hur AA skulle begära omprövning eller överklaga beslutet.

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över handläggningen av AA:s yrkande om ersättning för klädkostnader. I sitt remissvar anförde kassan följande.

text: Ärendets handläggning

text: AA inkommer den 26 april 2000 med en skriftlig begäran om avdrag på återbetalningsbelopp avseende underhållsstöd. På den inlämnade blanketten hade under rubriken särskilda upplysningar noterats: ”Det söks även avdrag för klädinköp av 350 kronor.” AA inkommer med skrivelse den 19 maj 2000 i vilken det står: ”Som framgår av ansökan yrkas ett avdrag för klädinköp åt BB (– – –) med 350 kronor. Således yrkas ett avdrag av 443 kronor.” I brev till AA den 23 maj 2000 skriver kassan: ”Du har inkommit med ersättningsanspråk avseende kostnader för kläder du haft i samband med umgänget av BB för tiden mellan den 18 och den 25 april 2000. Försäkringskassan avvisar din anmälan om ersättning för kostnader av kläder i samband med umgänget med BB då vi inte handlägger denna typ av ärende.” AA skriver till kassan den 24 maj 2000: ”Undertecknad yrkar att avdrag för inköp av kläder till BB (– – – ), under påsklov skall prövas av högre instans.” I brev till AA den 25 maj 2000 skriver kassan bland annat: ”Försäkringskassan har avvisat din framställning i brev daterat den 23 maj 2000 eftersom vi inte handlägger denna typ av ärenden och då kan vi heller inte låta ärendet prövas i högre instans.”

text: AA skriver till kassan den 27 maj 2000: ”Med anledning av ert brev, får jag yrka på att begäran överlämnas till myndighet som handlägger dylika ärenden.” I brev daterat den 29 maj 2000 skriver kassan till AA: ”Försäkringskassan önskar meddela dig att ärendet har avslutats härifrån och att du själv får ombesörja krav på kostnader för klädinköp till BB.”

text: Försäkringskassans kommentar avseende ovan beskrivna handläggning

text: När försäkringskassan tolkar AA:s skrivelse den 26 april 2000 som ett anspråk på ersättning för klädinköp gör kassan en feltolkning. Det är inte ett sådant anspråk. I stället är det en begäran om att få avdrag på återbetalningsbeloppet avseende utbetalat underhållsstöd på grund av klädinköp. Genom nämnda, beklagliga, feltolkning kommer hela det fortsättningsvisa förfarandet att röra frågan om ersättningsanspråket. Vad gäller den förvaltningsmässiga hanteringen i denna del borde kassans avvisningsbeslut den 23 maj 2000 [ha] varit försedd med besvärshänvisning. Dessutom borde kassan i skrivelsen den 29 maj 2000 [ha] nöjt sig med att tala om för AA att ärendet avslutats från kassans sida. AA:s begäran om nedsättning av återbetalningsbeloppet på grund av klädinköp har inte prövats. Kassan har för avsikt att göra en sådan prövning. Kassan har också för avsikt att genom interna diskussioner och i intern utbildning än tydligare lyfta fram frågeställningar som ökar kunskapen och förståelsen inom de områden där det enligt ovan redovisade handläggning synes finnas vissa brister.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Försäkringskassan beslutade den 29 september 2000 att avslå AA:s begäran om nedsättning av återbetalningsbeloppet på grund av klädinköp.

text: I sitt den 22 februari 2001 meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande.

text: AA:s begäran vad gäller kostnader för klädinköp skulle, såsom kassan anfört i remissvaret, ha handlagts som en begäran om nedsättning av återbetalningsbeloppet. Ärendet skulle alltså ha prövats i sak, vilket kassan numera också gjort genom sitt beslut den 29 september 2000. Jag måste här ge uttryck för min förvåning att så inte skedde, men eftersom kassan nu har beslutat i frågan anser jag inte att det finns skäl att kommentera den saken ytterligare.

text: När det gäller den handläggning som faktiskt skedde av ärendet vill jag anföra följande.

text: Kassan har i remissvaret anfört att dess beslut den 23 maj 2000 att avvisa AA:s begäran om avdrag på återbetalningsbeloppet avseende utbetalat underhållsstöd på grund av klädinköp borde ha varit försett med en besvärshänvisning. Jag instämmer i denna bedömning.

text: Kassan skulle mot bakgrund härav ha behandlat AA:s skrivelse den 24 maj

text: 2000 som en begäran om omprövning och handlagt denna i enlighet med reglerna i

text: 20 kap. 10 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Genom att förfara på det sätt som kassan nu gjorde betogs AA möjligheten att få sin sak

text: prövad i högre instans, vilket är utomordentligt allvarligt. Kassans svar i skrivelsen till AA den 25 maj 2000 är häpnadsväckande och tyder enligt min mening på allvarliga brister i kunskaperna om grundläggande regler inom förvaltningsrätten. Även den utelämnade överklagandehänvisningen förefaller enligt min mening, bl.a. mot bakgrund av vad kassan anförde i skrivelsen den 25 maj 2000, bero på dessa bristfälliga kunskaper och inte på ett enstaka misstag.

text: Kassan har uppgett att den avser att vidta åtgärder för att komma till rätta med de brister som framkommit vid handläggningen av AA:s ärende. Mot bakgrund härav och då kassan numera meddelat beslut beträffande AA:s begäran om nedsättning av återbetalningsbeloppet på grund av klädinköp anser jag inte att det finns anledning för mig att säga något mera. Som framgår av det jag sagt ovan kan dock kassan inte undgå mycket allvarlig kritik för den bristfälliga handläggningen av det aktuella ärendet.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av handläggningen av vissa kriminalärenden

text: Initiativet m.m.

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Västmanlands län i februari

text: 2006 granskades bl.a. kriminalärenden vid länskriminalavdelningen. Vid denna granskning uppmärksammades 41 ärenden (ärenden utan frister) i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. I dessa ärenden hade inga synbara utredningsåtgärder vidtagits under minst ett års tid, se punkten 6.2.1 i JO:s protokoll fört vid inspektionen i ärende dnr 775-2006.

text: Under inspektionen inhämtades upplysningar från chefen för länskriminalavdelningen, kommissarien AA, som uppgav bl.a. följande.

text: Länskriminalavdelningen har totalt sjutton förundersökningsledare. Generellt sett har bemanningen på utredningssidan varit god. Det har emellertid varit svårt att rekrytera personal till ekoroteln, utredningsgruppen i Köping och till den grupp inom våldsroteln som utreder brott riktade mot barn, den s.k. barngruppen. Detta har lett till långa handläggningstider. I Köping kvarstår problemet med underbemanning. För närvarande finns det 6-7 utredare i Köping och 2-3 vakanser. Även ekoroteln har en kvarvarande svårighet att rekrytera handläggare. När det gäller ”barngruppen” har det varit problem med långa handläggningstider och den i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK stadgade fristen om tre månader har ofta överskridits. Först nu har gruppen full bemanning med en förundersökningsledare, fyra utredare och en civilanställd psykolog. Tidigare fanns det ingen chef särskilt för barngruppen men för några veckor sedan tillsattes en sådan. Gruppens balansläge är idag 69 ärenden mot tidigare 120-130. Även de två åklagare som arbetat med dessa ärenden har haft en hög arbetsbelastning. Avsikten är att alla gamla ärenden nu skall gås igenom och nödvändiga åtgärder vidtas. BB tror att de problem som funnits när det gäller handläggningen av ärenden med unga målsägande kommer att lösas genom att gruppen nu har full bemanning och en särskild förundersökningsledare har tillsatts. Jourroteln arbetar kl. 08.00-24.00 måndag till lördag och kl. 08.00-17.00 på söndagar. Den består av tre grupper med vardera en förundersökningsledare, fem poliser och en administratör. Jourroteln påbörjar handläggningen av alla nya ärenden i vilka tvångsåtgärder vidtagits och även anmälningar om grova brott. Ambitionen är att jourroteln i möjligaste mån skall slutföra ärendena. Vissa ärenden överförs dock till de andra rotlarna. Verksamheten vid jourroteln fungerar mycket bra. Varje morgon hålls ett möte med jourroteln och de övriga rotelcheferna där dygnets nya ärenden gås igenom. Därefter hålls ett möte med åklagargruppen – chefsåklagaren och ytterligare en åklagare – där alla nya ärenden gås igenom. Åklagaren lämnar då utredningsdirektiv i ärendena. Samarbetet med åklagarna fungerar mycket bra.

text: När det gäller bevakningen av ärenden så tas balansrapporter fram för varje rotel en gång per månad. I ärenden med polisledda förundersökningar går rotelcheferna igenom ärendena en gång i veckan med handläggarna.

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över

text:  orsaken till att ett stort antal ärenden vid länskriminalavdelningen hade

text: legat lång tid utan att några åtgärder vidtagits i dem,

text:  vilka åtgärder polismyndigheten hade vidtagit och/eller kommer att vidta för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar enligt följande.

text: Orsaken till de långa handläggningstiderna

text: Internationella åklagarkammaren har varit involverad i två av ärendena vilket har resulterat i att polismyndigheten inte kunnat påverka handläggningstiden. Vidare utreds tre av ärendena av Skattebrottsenheten samt fyra ärenden av Rikskriminalpolisen vilket innebär att polismyndigheten inte kunnat påverka handläggningstiden. Under 2005-2006 har ekoroteln haft ett flertal samverkansärenden med bl.a. skattemyndigheten vilket har resulterat i att polismyndighetens egna ärenden har fått prioriteras i andra hand. Polismyndigheten konstaterar att i ett flertal ärenden har åtgärder vidtagits men dokumentationen har inte skett på ett korrekt sätt. 20 ärenden är numera redovisade till åklagarkammaren.

text: Åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna

text: Polismyndigheten har påbörjat ett förändringsarbete av ärendehanteringen vid länskriminalavdelningen och bl.a. pågår ett projekt med en arbetsgrupp som handlägger snabba ärenden. Vidare har polismyndigheten anställt en miljötekniker samt inlett ett förfarande med att anställa cirka fyra handläggare.

text: Avslutande synpunkter

text: Mot bakgrund av vad som framkommit av JO:s inspektion kommer polismyndigheten att fortsätta arbeta med det förändringsarbete som påbörjades under 2006. Härvid kommer polismyndigheten bl.a. att utveckla den s.k. egenkontrollen främst avseende kvaliteten i arbetet. Vidare kommer polismyndigheten att poängtera vikten av att erforderlig dokumentation sker vid all ärendehantering.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Under senare år har JO i ett stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framför allt i förundersökningar som rör de s.k. vardagsbrotten. Till följd härav har JO i olika sammanhang haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i polisens arbete

text: som iakttagits vid inspektioner och i klagomålsärenden (se t.ex. JO 2002/03 s. 98 och JO 2004/05 s. 16).

text: I en skrivelse till Justitiedepartementet har JO också gjort vissa principiella uttalanden om polisens brottsutredande verksamhet enligt följande. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostadseller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver (JO 2002/03 s. 98).

text: Även vid den nu aktuella inspektionen vid länskriminalavdelningen framkom det, som framgått, brister i utredningsverksamheten. En brist var att det i ett stort antal kriminalärenden under lång tid synbarligen inte hade vidtagits några utredningsåtgärder. Enligt polismyndigheten har dock i ett flertal av de noterade ärendena åtgärder vidtagits men dokumentationen varit bristfällig. Som förklaring till de långa handläggningstiderna i övrigt har i huvudsak hänvisats till att några ärenden handlagts vid andra myndigheter och till att andra ärenden har fått prioriteras. Även med hänsyn tagen till dessa omständigheter kan konstateras att handläggningen av kriminalärendena inte uppfyller det skyndsamhetskrav som framgår av

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Jag noterar att det vid polismyndigheten pågår ett förändringsarbete för att förbättra ärendehanteringen vid länskriminalavdelningen och att myndigheten kommer att erinra berörda befattningshavare om vikten av att dokumentera vidtagna åtgärder i ärendena.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Västmanlands län med anledning av handläggningen av ärenden om dödsbovapen

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Västmanlands län i februari 2006 granskades ärenden om dödsbovapen där handläggningstiden hade överskridit ett år. Vid granskningen uppmärksammades att 85 av dessa ärenden ännu inte var avslutade, se punkten 8.1 i JO:s protokoll fört vid inspektionen (dnr 775-2006).

text: Mot bakgrund härav beslutade jag att ta upp polismyndighetens handläggning av ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över  orsaken till att 85 ärenden om dödsbovapen från åren 2002-2005 ännu inte vid inspektionstillfället hade avslutats  vilka åtgärder polismyndigheten har vidtagit och/eller kommer att vidta för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna beträffande dessa ärenden och  vilka bevakningsrutiner som tillämpas för dessa ärenden.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Orsaken till den långa handläggningstiden Polismyndigheten konstaterar att orsaken till den långa handläggningstiden beror på bristande handläggningsrutiner. Vidare kan konstateras att det har förelegat personalbrist som uppkommit på grund av långtidssjukskrivningar samt att befintliga vapenhandläggare var tvungna att tas i anspråk till mer brådskande ärenden. Åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna Polismyndigheten påbörjade ett förändringsarbete av vapenhanteringen januari 2006. Förändringsarbetet har bestått i en total ändring av tidigare handläggnings-

text: rutiner. Polismyndigheten har inlett ett förfarande med att anställa ytterligare vapenhandläggare. Vidare har polismyndigheten, främst av rättssäkerhetsskäl, beslutat att vapenhanteringen skall centraliseras. Bevakningsrutiner Sedan januari 2006 använder polismyndigheten s.k. ”liggare” för att veckovis bevaka ärendenas tidsfrister. Genom denna bevakning omöjliggörs att ett ärende blir liggande utan att någon åtgärd sker. Vad avser förlängning av tidsfristen enligt

text: 7 kap. 2 § fjärde stycket vapenlagen (1996:67)

text: kommer denna förlängning fortsättningsvis endast ske efter beslut av chefen för rättsenheten. Avslutande synpunkter Mot bakgrund av vad som framkommit av JO:s inspektion kommer polismyndigheten att fortsätta arbeta med det förändringsarbete som påbörjades under januari 2006. Härvid kommer polismyndigheten bl.a. att utveckla den s.k. egenkontrollen främst avseende kvaliteten i arbetet.

text: Bedömning

text: Av

text: 7 kap.

text: och

text: 2 §§

text: vapenlagen (1996:67)

text: framgår att skjutvapen skall lösas in av staten inom ett år från det att vapeninnehavaren avlidit. Om det finns skäl till det får polismyndigheten medge förlängning av tidsfristen, varje gång med högst sex månader.

text: Som framgår av utredningen var vid inspektionstillfället ett stort antal dödsbovapenärenden från åren 2002-2005 ännu inte avslutade. Polismyndigheten har anfört att detta huvudsakligen beror på bristande handläggningsrutiner och personalbrist som uppkommit till följd av långtidssjukskrivningar.

text: Det är naturligtvis inte godtagbart att dödsbovapenärenden ligger så lång tid som det nu varit frågan om utan att ärendena avslutas. Självfallet kan det i något enstaka fall ha funnits skäl att medge förlängning av ettårsfristen. Det mycket stora antalet gamla ärenden tyder emellertid på, antingen att sådan förlängning har meddelats tämligen rutinmässigt eller att lagstadgade tidsfrister inte har respekterats. Det är angeläget att polismyndigheten ser till att erforderliga resurser tilldelas hanteringen av dessa ärenden och att det sedan också bedrivs en aktiv handläggning från polisens sida – inte minst för att motverka risken för att vapnen sprids på den illegala marknaden. Jag noterar att polismyndigheten har vidtagit åtgärder och kommer att vidta ytterligare åtgärder för att komma till rätta med problemet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten med anledning av att utslag har meddelats i ett mål om betalningsföreläggande trots att bestridande inkommit i rätt tid

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten, Enheten för summarisk process i Visby, och en tjänsteman vid denna. Kronofogdemyndigheten hade meddelat utslag i ett mål om betalningsföreläggande trots att hans bestridande hade kommit in till myndigheten i rätt tid.

text: Utredning

text: Kronofogdemyndigheten anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört.

text: Kronofogdemyndigheten gav in ett yttrande till vilket fogats upplysningar från Enheten för summarisk process i Visby. I yttrandet angavs i huvudsak följande.

text: BEDÖMNING

text: Enligt

text: 25 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning skall, om Kronofogdemyndigheten tar upp ansökningen om betalningsföreläggande, svaranden föreläggas att yttra sig inom viss tid från det att ansökningen delgavs honom, den s.k. förklaringstiden. Tiden får inte utan särskilda skäl bestämmas till mer än två veckor. Kronofogdemyndigheten brukar normalt bestämma tiden till tio dagar, se Kronofogdemyndighetens handledning för summarisk process (SKV 928, 2005), s. 67 och Häggman m.fl. Betalningsföreläggande och handräckning – En kommentar, 6 uppl, s. 99. I handledningen (s. 81) anges vidare att om svaranden inkommer med ett otydligt bestridande skall han uppmanas att inkomma med ett förtydligande men att det bör undvikas att fristen förlängs på grund av detta. Det bör också observeras att det inte finns några regler om uppskov inom den summariska processen. Det är i förevarande fall ostridigt att Kronofogdemyndigheten, Enheten för summariskprocess i Visby, meddelade utslag i målet trots att ett bestridande inkommit i rätt tid. Det är vidare klart att orsaken till detta var att det inte uppmärksammades att förklaringstiden förlängts (till totalt 22 dagar). Även om förklaringstiden därmed blev osedvanligt lång framgick uppskovet (förlängningen) tydligt av akten/datastödet. Handläggningen av det aktuella ärendet är enligt myndighetens uppfattning därför inte acceptabel och myndigheten kan inte annat än att beklaga det inträffade. Det antecknas slutligen att handlingarna har överlämnats till Kronofogdemyndighetens Rättelseteam i Visby för prövning av i vad mån uppgifterna är att betrakta

text: som felaktiga eller missvisande jämlikt

text: 3 kap. 3 a § lagen (2001:184)

text: om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet. Kronofogdemyndigheten upplyste därefter JO om att myndigheten genom beslut den 5 augusti 2008 blockerat uppgifterna om AA i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Kronofogdemyndigheten meddelade ett utslag trots att AA:s bestridande hade kommit in till myndigheten i rätt tid. Detta borde, som Kronofogdemyndigheten också konstaterat, självfallet inte ha skett. Konsekvenserna av misstaget har i och för sig begränsats genom att utslaget undanröjts av tingsrätt och uppgifterna om AA i Kronofogdemyndighetens databas blockerats. Men någon godtagbar förklaring till det inträffade har inte framkommit. Kronofogdemyndigheten ska därför kritiseras.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Nyköping, för att en person varit frihetsberövad utan laga grund

sammanfattning: I beslutet riktar chefsJO allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Nyköping, för att en person har varit frihetsberövad utan laga grund.

text: Bakgrund

text: Den 2 april 2014 genomförde dåvarande NPM-enheten (numera Opcat-enheten) en inspektion av Kriminalvården, häktet Nyköping. I samband med det uppmärksammades att det fanns vissa oklarheter angående en person, AA, som var frihetsberövad i avvaktan på att ett beslut om utvisning skulle verkställas. Med anledning av detta beslutade jag att inleda ett initiativärende.

text: Utredningsåtgärder

text: Inledningsvis hämtades vissa handlingar in. Av dessa framkom bl.a. följande:

text: AA var häktad i avvaktan på rättegång, och den 3 mars 2014 dömdes han av Eskilstuna tingsrätt för grov skadegörelse till villkorlig dom och dagsböter. Vidare beslutades att han skulle utvisas ur landet och att han skulle stanna kvar i häkte. I det domsbevis som upprättades efter att huvudförhandlingen hade avslutats, och som överlämnades till närvarande personal från Kriminalvårdens transporttjänst, angavs att AA skulle stanna kvar i häkte till dess ”utvisningen kan verkställas mot honom”. I den färdigskrivna domen, som häktet fick del av den 12 mars 2014, angavs det i denna del i stället att AA ”ska stanna kvar i häktet till dess beslutet om utvisning vinner laga kraft eller dessförinnan kan verkställas mot honom”. Domen vann laga kraft den 24 mars 2014, och i samband med inspektionen den 2 april noterades att det saknades laga grund för att hålla AA frihetsberövad. Samma dag beslutade polisen att omhänderta AA med stöd av

text: utlänningslagen (2005:716)

text: AA:s frihetsberövande efter att domen vunnit laga kraft kom att tas upp av Kriminalvårdens personalansvarsnämnd, som den 18 september 2014 beslutade att anmäla händelsen till åtal.

text: Åklagarmyndighetens beslut

text: Den 6 oktober 2014 beslutade chefsåklagaren BB att inte inleda någon förundersökning. I beslutet angavs bl.a. följande:

text: Rutinen att granska domar synes ha brustit. Om rutinen hade följts så hade det uppdagats att domsbeviset och den skrivna domen inte var formulerade på ett identiskt sätt och att den viktiga skillnaden medförde att det saknades grund för att hålla [AA] kvar i häkte efter det att domen vunnit laga kraft. [AA] har således varit frihetsberövad i häkte den 24 mars – 2 april 2014 trots att det saknas grund för ett sådant frihetsberövande. [AA] skulle emellertid inte ha försatts på fri fot den 24 mars. Han skulle rätteligen ha tagits i förvar med stöd av

text: 10 kap 13 § utlänningslagen

text: redan den 24 mars för att när plats fanns tillgänglig har överförts från häktet till Migrationsverkets förvar. [AA] var inte ålagd några restriktioner under den tid han satt kvar på häktet efter huvudförhandlingen. [AA:s] frihet kan därför inte ha inskränkts i något avgörande hänseende. Han kan inte heller anses ha lidit någon rättsförlust. Det är ytterst sällan som en domstol ändrar en formulering på det sätt som skett i nu aktuellt brottmål. Tingsrätten har dock inte särskilt uppmärksammat häktet på detta förhållande. Vid en samlad bedömning så anser jag att den brist i noggrannhet som eventuellt kan lastas CC eller annan företrädare för häktet är att bedöma som ringa och att gärningen därför inte är straffbar. Det föreligger därför inte någon anledning att misstänka att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Förundersökning rörande tjänstefel eller annat brott ska därför inte inledas.

text: Beslutet från Kriminalvårdens personalansvarsnämnd

text: Den 10 december 2014 beslutade ansvarsnämnden att ärendet inte skulle föranleda någon ytterligare åtgärd från nämndens sida. I motiveringen till sitt beslut redogjorde nämnden för chefsåklagarens överväganden i samband med beslutet att inte inleda förundersökning, och att nämnden mot den bakgrunden inte fann skäl att vidta någon ytterligare åtgärd.

text: Utredning

text: Med anledning av vad som hade framkommit anmodades Kriminalvården att yttra sig över:  vilka rutiner myndigheten har för att kontrollera att det finns laga grund för

text: ett frihetsberövande  på vilket sätt häktet Nyköping brustit i det aktuella fallet  om myndigheten har gjort några förändringar i sina rutiner med anledning av

text: det inträffade.

text: I sitt remissvar uppgav Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen DD, bl.a. följande:

text: Utredningen

text: Underlag i ärendet har hämtats in från Kriminalvårdens personalansvarsnämnd (PAN) och Kriminalvården Region Mitt. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA dömdes den 3 mars 2014 av Eskilstuna tingsrätt till villkorlig dom och dagsböter. I domen förordnades att AA skulle utvisas ur riket samt att han skulle stanna kvar i häktet. Domen avkunnades i AA:s närvaro. Av upprättat domsbevis, som överlämnades till personal från Kriminalvårdens transporttjänst

text: efter avslutad huvudförhandling, framgick att AA skulle stanna kvar i häkte till dess utvisningen kunde verkställas mot honom. AA nöjdförklarade sig i utvisningsdelen samma dag som domen meddelades. Den 12 mars 2014 kom den fullständiga domen till häktet Nyköping. Av domen framgick, till skillnad från domsbeviset, att AA skulle stanna kvar i häkte till dess beslutet om utvisning vann laga kraft eller dessförinnan kunde verkställas mot honom. Domen vann laga kraft den 24 mars 2014. Vid JO:s inspektion den 2 april 2014 tillfrågades kriminalvårdsinspektören på häktet Nyköping om förekomsten av utlänningsärenden. Kriminalvårdsinspektören informerade om ärendet beträffande AA. Det var i detta sammanhang som Kriminalvårdsinspektören uppmärksammade att häktesförordnandet som angavs i domen respektive domsbeviset skilde sig åt. Med anledning härav fattades det samma dag beslut om att ta AA i förvar, med stöd av

text: 10 kap. 13 § utlänningslagen (2005:716)

text: . Sedan JO initierat sin granskning, har Kriminalvården inhämtat yttrande från häktet Nyköping, som upplyst att det finns en rutin vid häktet för kontroll av laga grund vid frihetsberövande. Enligt rutinen är det endast kriminalvårdsinspektören, och i förekommande fall dennes ersättare, som utför kontrollen genom en jämförelse mellan dom och domsbevis. Efter beslut i Kriminalvårdens PAN den 18 september 2014 om att anmäla det inträffade till åtal, fattade åklagare beslut om att inte inleda förundersökning den 6 oktober 2014. Mot bakgrund av åklagarens ställningstagande fattade Kriminalvårdens PAN den 10 december 2014 beslut om att ärendet inte skulle föranleda någon ytterligare åtgärd från nämndens sida.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: I Kriminalvårdens arbetsordning, avsnitt 6.1, föreskrivs att den som befattar sig med beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen av sådana frågor för att undvika att någon i strid mot gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt tid. Häktet Nyköping har, som framgått, upplyst att det finns en rutin vid häktet för kontroll av laga grund vid frihetsberövande och det enligt den rutinen endast är kriminalvårdsinspektören, och i förekommande fall dennes ersättare, som utför kontrollen genom en jämförelse mellan dom och domsbevis. I det aktuella fallet har häktet Nyköping brustit i sin kontroll genom att kriminalvårdsinspektören inte genomfört en jämförelse mellan dom och domsbevis. På grund av att rutinen inte följts har AA varit frihetsberövad i häkte utan laga grund, åtminstone från den 24 mars 2014 till den 2 april 2014. Det innebär dock inte att AA skulle ha försatts på fri fot den 24 mars 2014; han skulle i stället ha tagits i förvar med stöd av

text: utlänningslagen

text: . Vid bedömningen av vilka konsekvenser det inneburit för den redan frihetsberövade AA att förbli häktad i stället för att tas i förvar bör hänsyn tas till att AA under häktningstiden inte varit ålagd några restriktioner. Det innebär att AA:s frihet inte kan ha inskränkts i något väsentligt hänseende. Inte heller kan AA på grund av det inträffade anses ha lidit någon rättsförlust. Enligt Kriminalvårdens uppfattning är det allvarligt att rutinen för kontroll av laga grund för frihetsberövande inte har följts i förevarande fall. Om rutinen hade följts, skulle det ha uppdagats att det saknades formell laga grund för att hålla kvar AA i häktet efter att domen i vart fall vunnit laga kraft den 24 mars 2014. Att rutinen inte följts beror dock på ett förbiseende i ett enskilt fall där det inte går att bortse från att det är ytterst sällan som en domstol ändrar en formulering på så sätt som skett i det aktuella fallet och att domstolen inte heller särskilt har uppmärksammat häktet Nyköping om ändringen. Samma dag som häktet Nyköping uppmärksammade skillnaden mellan dom och domsbevis fattades det beslut om att ta AA i förvar. Mot bakgrund av det nu anförda anser Kriminalvården inte

text: att det finns behov av att ändra den rutin som finns för kontroll av laga grund för frihetsberövande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Eskilstuna tingsrätt i domsbeviset angav att AA skulle stanna kvar i häkte till dess att utvisningen mot honom kunde verkställas. I den dom som tingsrätten senare upprättade hade förordnandet ändrats på sådant sätt att häktningen av AA fick pågå till dess beslutet om utvisning vann laga kraft eller dessförinnan kunde verkställas mot honom. Det råder en väsentlig skillnad mellan de båda förordnandena, och resultatet av det senare innebär att det saknades grund för ett frihetsberövande efter det att domen vann laga kraft den 24 mars 2014. Trots detta satt AA frihetsberövad ytterligare nio dagar (till den 2 april) när polisen beslutade att ta honom i förvar.

text: Av

text: 2 § första stycket förordningen (1990:893)

text: om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. följer bl.a. att om dom meddelas i ett mål där den tilltalade är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt ska en kopia av domen samma dag sändas till häktet eller kriminalvårdsanstalten. I stället för domen får domstolen sända bevis om utgången i målet som rör den dömde (domsbevis). Enligt paragrafens andra stycke ska, om domstolen sänt ett domsbevis, en kopia av domen sändas inom en vecka från det att domen meddelades.

text: Domsbevis är inte annat än just ett bevis på innehållet i en dom. Trots detta kan domsbeviset få rättsverkningar mot en enskild genom att han eller hon med domsbeviset som grund förklarar sig nöjd med domen. För att så ska kunna ske krävs emellertid bl.a. att den dömde har fått del av domen muntligen (dvs. att domen är avkunnad) eller om domen inte har avkunnats att den intagne har fått del av domen i sin helhet i skriven form (se 4 § andra stycket lagen [1974:202] om beräkning av straff m.m. och

text: NJA 1985 s. 864

text: Bestämmelsen om avkunnande av dom i brottmål återfinns i

text: 30 kap. 7 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: , och även om bestämmelsen anger att domstolen vid ett avkunnande ska återge domslutet och skälen, anses reglerna ge visst utrymme för att domskälen närmare utformas i efterhand. Det är emellertid inte tillåtet för rätten att i efterhand ändra ett avkunnat domslut annat än om det är möjligt inom ramen för rättelseinstitutet (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , version april 2015 [t.o.m. supplement 78], kommentarerna till

text: 30 kap. 7 §

text: och

text: 17 kap. 9 §

text: ). Det finns alltså ett visst begränsat utrymme för en domstol att ändra domslutet efter att domen avkunnats. Om det görs sådana ändringar är det innehållet i domstolens dom och inte domsbeviset som är gällande.

text: Precis som Kriminalvården har framhållit är det ytterst sällan som en domstol ändrar formuleringen på det sätt som skett. Jag känner inte närmare till skälen för ändringen, men jag kan konstatera att om ansvarig tjänsteman på häktet hade agerat i enlighet med de gällande rutinerna hade den väsentliga förändringen uppmärksammats. Jag har ingen anledning att tro att det ligger något annat än ett misstag bakom det inträffade. Detta misstag har emellertid resulterat i att en

text: person suttit frihetsberövad utan laga grund. Det är oacceptabelt, och häktet förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn

title: Kritik mot en befattningshavare vid Polismyndigheten Dalarna för dennes handläggning av en begäran om att få del av ett förundersökningsprotokoll

sammanfattning: En begäran från den misstänkte om att få en kopia av förundersökningsprotokollet efter att slutdelgivning skett ska handläggas skyndsamt och i enlighet med reglerna om rätt till insyn i 23 kap. 18 § rättegångsbalken. Omkring den 11 februari 2013 underrättades BB om att den aktuella förundersökningen där han var misstänkt var slutförd, och att han hade möjlighet att ta del av den och begära ytterligare utredningsåtgärder. Den 26 februari begärde BB:s ombud att få ta del av förundersökningsprotokollet. Det dröjde en månad innan handlingarna lämnades ut. Befattningshavaren kritiseras för handläggningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 april 2013 framförde advokaten AA klagomål mot Polismyndigheten Dalarna för handläggningen av hans begäran om att få del av ett förundersökningsprotokoll. Till anmälan bifogades de skrivelser han gett in till polismyndigheten och de svar han erhållit.

text: Av anmälan och bifogade handlingar framgick bl.a. följande. Polismyndigheten Dalarna meddelade den 11 februari 2013 att förundersökningen beträffande BB var slutförd och att BB fick möjlighet att senast den 26 februari 2013 yttra sig över denna innan förundersökningen lämnades vidare till Åklagarmyndigheten. I egenskap av ombud för BB begärde AA den 26 februari 2013 att få ta del av förundersökningsprotokollet. Den 13 mars skrev han en påminnelse som skickades till polismyndigheten den 14 mars. Den 19 mars beslutade polismyndigheten att handlingarna inte skulle lämnas ut på grund av förundersökningssekretess. Den 25 mars skrev AA till polismyndigheten och angav att han fann det anmärkningsvärt att handlingarna inte lämnades ut med hänvisning till förundersökningssekretess när förundersökningen var slutförd. Han underströk att han var ombud för BB enligt tidigare översänd fullmakt och begärde på nytt att förundersökningsprotokollet omedelbart skulle översändas till honom och hans klient. Den 27 mars fick han besked om att hans begäran avslagits av inspektör CC, förundersökningsledare vid Polismyndigheten Dalarna, trafikenheten i Falun, eftersom han inte var förordnad som offentlig försvarare för BB. Han ringde upp CC, som vidhöll sitt beslut. Kort efter att samtalet avslutats fick han dock ett meddelande om att CC beslutat att lämna ut handlingarna.

text: JO hämtade in och granskade handlingarna i polismyndighetens ärenden A002.305/2013 och A.004.645/2013. I dessa ärenden återfanns AA framställningar daterade den 26 februari, 13 mars och 25 mars 2013 samt den fullmakt som lämnats in tillsammans med den första begäran. I ärendena fanns även polismyndighetens underrättelser daterade den 19 och 27 mars 2013.

text: Muntliga uppgifter hämtades in från inspektör CC. Han uppgav bl.a. följande.

text: Det stämmer att AA vid flera tillfällen kontaktade polismyndigheten och begärde att få ut handlingarna i den aktuella förundersökningen och att han nekades detta. Han minns dock inte på rak arm vid hur många tillfällen detta skedde. Det var han som gjorde bedömningen att AA inte skulle få ta del av några handlingar i förundersökningen. Skälet var att handlingarna omfattades av förundersökningssekretess i förhållande till AA eftersom denne inte var och inte heller förväntades bli förordnad som offentlig försvarare för den misstänkte. Han minns att det fördes en diskussion kring det faktum att AA var ombud för den misstänkte men minns inte när han för första gången såg den aktuella fullmakten. Han minns i dag inte hur han resonerade när han gjorde bedömningen att det krävdes ett förordnande som offentlig försvarare för att få ta del av handlingarna.

text: Polismyndigheten Dalarna (tillförordnade länspolismästaren DD) kom in med ett yttrande. En skrivelse från CC bifogades detta. CC bekräftade i huvudsak vad han tidigare uppgett. Han anförde vidare att anledningen till att handlingsutlämnandet dröjt någon tid efter den 27 mars 2013 var vissa tekniska problem med Siebel PUST-systemet samt att den aktuella arbetsveckan var kort med anledning av påskhelgen. I polismyndighetens yttrande redogjorde myndigheten för sina rutiner enligt tjänsteföreskrift Handläggning av begäran om att få ta del av allmän handling (187-1). I sin bedömning anförde polismyndigheten följande.

text: Inledningsvis kan konstateras att det tydligt framgår att polismyndigheten inte har uppfyllt det krav på skyndsam handläggning av begäran om att få ta del av allmänna handlingar som uppställs i […]

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Detta faktum är ytterst beklagligt. Den centrala frågan i detta fall är den långa tid som förflöt mellan den tidpunkt då begäran inkom tills det att beslutet meddelades. – – – Av utredningen som ligger till grund för detta yttrande framgår att det dröjde 26 dagar innan beslutet meddelades. Det råder alltså inga tvivel om att kravet på skyndsam handläggning inte är uppfyllt i detta fall. Polismyndigheten har inte heller uppfyllt den informationsskyldighet som åligger polismyndigheten när beslutet angående begäran har lämnats. Denna informationsskyldighet innebär enligt

text: 6 kap. 3 § tredje stycket

text: OSL att sökanden ska underrättas om möjligheterna att få ett överklagbart beslut. Detta framgår även av polismyndighetens tjänsteföreskrift. [– – –] Avslutningsvis vill polismyndigheten klargöra att åtgärder kommer att vidtas för att bättre synliggöra och sprida tjänsteföreskriften genom att utbilda handläggarna på den berörda enheten för att på så sätt förbättra den framtida handläggningen gällande begäran om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Tjänsteföreskriften bifogades yttrandet. I föreskriften anges bl.a. att en begäran från den misstänkte om att få ta del av uppgifter ur en pågående förundersökning ska prövas utifrån

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: och inte hanteras som en begäran om att få ta del av allmän handling.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Den som är part i ett ärende vid en myndighet har som regel rätt att ta del av det som tillförts ärendet, s.k. partsinsyn (se

text: 16 § förvaltningslagen

text: ). Bestämmelsen om

text: partsinsyn enligt

text: förvaltningslagen

text: är dock inte tillämplig i polismyndigheternas brottsbekämpande verksamhet (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: Beträffande förundersökningar regleras den misstänktes rätt till insyn i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB). Vid en s.k. slutdelgivning ska utredningen redovisas i sin helhet och den misstänkte ges tillfälle att lämna synpunkter. Bestämmelsen ger inte en misstänkt eller försvararen någon ovillkorlig rätt att få en kopia av förundersökningsprotokollet (jfr

text: 23 kap. 21 § fjärde stycket

text: RB, som är tillämplig när åtal väckts). I allmänhet får de dock var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet i samband med att de underrättas om att förundersökningen är slutförd. Om den misstänkte begär att få en kopia av förundersökningsprotokollet och det inte finns några vägande skäl som talar mot det – t.ex. att materialet är mycket omfattande – bör myndigheten efterkomma en sådan begäran (se JO 1996/97 s. 72 och JO:s ärende 5112-2008).

text: En enskild kan även grunda en framställning om att få ta del av handlingar på de grundläggande bestämmelserna om handlingsoffentlighet i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har också rätt att mot avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut.

text: Om en anställd vid en myndighet har ansvar för vården av en handling, är det enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Beslutar den anställde att inte lämna ut handlingen eller del av den ska den som begär handlingen informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas.

text: En framställan från den misstänkte (eller dennes ombud) om att få ta del av handlingarna i en förundersökning bör som utgångspunkt handläggas enligt reglerna i

text: rättegångsbalken

text: fram till dess att förundersökningen har lagts ner eller till dess det finns en lagakraftvunnen dom (se JO 1999/2000 s. 392 och JO:s ärenden 5112-2008 och 103-2002). Oavsett vilket regelsystem som tillämpas, bestämmelserna i RB eller TF, ska dock en framställning om att få del av

text: handlingarna i ärendet behandlas skyndsamt. (Se bl.a.

text: JO 2003/04 s. 389

text: och JO 2007/08 s. 87.)

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB omkring den 11 februari 2013 underrättades om att den aktuella förundersökningen var slutförd och att han hade möjlighet att ta del av den och begära eventuella ytterligare utredningsåtgärder. Den 26 februari 2013 begärde AA, i egenskap av ombud för BB, att få ta del av förundersökningsprotokollet. Till begäran bifogades en fullmakt från BB. AA begäran skulle mot denna bakgrund ha prövats i enlighet med reglerna i

text: 23 kap. 18 §

text: RB. Det är också så hans begäran borde ha handlagts enligt polismyndighetens egna föreskrifter. Några vägande skäl mot att efterkomma AA begäran, såsom att materialet var mycket omfattande, har inte kommit fram. Handlingarna borde därför skyndsamt ha översänts till honom. Nu kom det att dröja en månad.

text: Om begäran i stället hade handlagts enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler skulle handlingarna lika skyndsamt ha skickats till AA eller besked getts om att handlingarna inte kunde lämnas ut, tillsammans med en upplysning om att han hade rätt till ett skriftligt och överklagbart beslut i frågan. Även med TF:s regler som utgångspunkt har hanteringen således brustit.

text: Att CC inte lämnade ut handlingarna med hänvisning till förundersökningssekretess och att AA inte var förordnad som offentlig försvarare beror av allt att döma på att han, trots upprepade påminnelser från AA sida, inte i tillräcklig utsträckning satt sig in i den fråga han hade att ta ställning till. Han har i detta avseende uppvisat en påtaglig nonchalans och förtjänar kritik för handläggningen av ärendet.

text: Avslutningsvis vill jag förorda att de utbildningsinsatser som polismyndigheten aviserat innefattar bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: om misstänktas rätt till insyn under en brottsutredning.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Initiativärende om en kriminalvårdsmyndighets bevarande av meddelade beslut

text: Initiativet

text: Vid inspektion av Kriminalvårdsmyndigheten Helsingborg, anstalten Helsingborg, den 12 maj 2004 uppmärksammades att beslut om avskildhetsplacering inte sparades vid myndigheten utan i stället följde med den intagne.

text: Dåvarande JO Anna-Karin Lundin beslutade att låta utreda kriminalvårdsmyndighetens rutiner rörande detta.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsmyndigheten Helsingborg anmodades att yttra sig över de rutiner som anges ovan. Kriminalvårdsmyndigheten anförde i remissvaret genom tf kriminalvårdschefen AA följande.

text: – – – Beslut registreras i kriminalvårdens klientadministrativa dataprogram (KLAS), där det preciseras tidpunkt, datum, beslutsfattare, anledning till åtgärden samt eventuell läkarbedömning och uppföljning. När ett beslut om avskildhetsplacering tidigare fattades vid anstalten Helsingborg delgavs i regel den intagne muntligen av kriminalvårdsinspektör eller dennes ställföreträdare. Med tanke på att avskildhetsplaceringar oftast har skett som en följd av kontroverser, såsom våld och hot mellan intagna eller riktat mot personal, har det inte alltid, på grund av våldsamt uppträde, funnits möjlighet att skriftligen kunna delge den berörde intagne. Besluten har därför blivit bilagda akten som följer den intagne under verkställigheten och vid frigivningen arkiveras vid Kriminalvårdsstyrelsen. Beslutsunderlaget har således inte sparats på myndigheten. Sedan JO-inspektionen genomfördes har rutinerna ändrats på följande sätt: Som tidigare dokumenteras alla avskildhetsplaceringar i det klientadministrativa dataprogrammet och alla beslut delges den intagne. Om omständigheterna så medger får den intagne på beslutshandlingen underteckna att delgivning skett. Det noteras i övrigt på beslutet hur och när delgivning skett, t ex i sådana fall där den intagne vägrat skriva under eller på grund av våldsamt uppträde inte kunnat erbjudas att skriva under.

text: Beslutet om avskildhetsplacering sparas tillsammans med rapporten, förhöret och övriga handlingar i ärendet vid enheten och arkiveras i enlighet med gällande arkiveringsregler. Sammanfattningsvis finns alltså numera alla i sammanhanget aktuella handlingar gällande de berörda intagna sparade och tillgängliga på anstalten.

text: Bedömning

text: I

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns bestämmelser om bl.a. allmänna handlingars offentlighet. En handling är allmän om den förvaras hos myndighet och antingen kommit in dit eller upprättats där (

text: 2 kap. 3 §

text: TF). En handling anses upprättad hos myndighet, när den har expedierats. En handling, som ej har expedierats, anses upprättad när det ärende den hör till har slutbehandlats (

text: 2 kap. 7 §

text: TF). För att offentlighetens syften skall kunna tillgodoses förutsätts att allmänna handlingar bevaras hos myndigheter.

text: I Kriminalvårdsstyrelsens författningssamling finns föreskrifter om akthantering. I de vid tidpunkten för inspektionen gällande Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter om akthantering och journalföring (

text: KVVFS 1995:3

text: ) angavs i 6 § följande. När personakten under pågående kriminalvård skickas till en annan kriminalvårdsmyndighet, skall endast handlingar som är aktuella för mottagande myndighet följa med.

text: I den nu gällande (fr.o.m. den 1 januari 2005) Kriminalvårdstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om journal (

text: KVVFS 2004:17

text: ) framgår av det allmänna rådet till 4 § vilka journalhandlingar som medföljer klienten och vilka som skall förvaras på myndigheten. De handlingar som förvaras på myndigheten är journalhandlingar som är upprättade av en myndighet, som t.ex. beslut med anledning av misskötsamhet, beslut om övervakning, beslut som fattas av en övervakningsnämnd, Kriminalvårdsnämnden eller Kriminalvårdsstyrelsen.

text: Ett beslut i ett disciplinärende blir genom antingen beslutshandlingens expediering eller genom ärendets slutbehandling en hos myndigheten upprättad handling och därmed en allmän handling. En myndighet får inte göra sig av med en allmän handling som skall bevaras hos myndigheten.

text: I förevarande fall har rutinerna varit sådana att besluten om avskildhetsåtgärder har följt med den intagnes akt och således inte sparats och arkiverats hos myndigheten. Kriminalvårdsmyndigheten har uppgett i remissvaret att myndigheten har ändrat rutinerna så att beslut om avskildhetsplacering tillsammans med i ärendet aktuella handlingar numera sparas på anstalten. Någon ytterligare åtgärd från min sida är därför inte motiverad.