title: Fråga om giltig reklamation enligt den s.k. Montrealkonventionen har skett. Även fråga om giltigheten av avtalsvillkor som inskränker resenärens rätt till skadestånd.

text: K-OA begärde ersättning med ersättning med motvärdet i kronor av totalt 297,07 euro, varav

text: 58 euro för badkläder, 30 euro för bussresor, 19,79 euro för läkemedel, 23,88 euro för hygienprodukter, 113,60 euro för kläder, 17,80 euro för solhatt och 34 euro för tröja.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav K-OA följande. Som grund för kravet åberopar han försenad lufttransport av bagage. Han rapporterade förlusten på flygplatsen och fick ett ”baggage claim kvitto”. När han kontaktade flygbolaget i Sverige hänvisades han till flygplatsen. Väskan var borta i fyra dagar, varför han var tvungen att köpa ersättningsprodukter.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav flygbolaget följande. Som grund för invändningen åberopar flygbolaget sen reklamation. Passagerarens krav på ersättning för merkostnader inkom till flygbolaget först den 8 augusti, dvs. mer än 21 dagar efter det att bagaget hade levererats till honom. Enligt artikel 31 Montrealkonventionen och artikel 19.1 i transportvillkoren måste en skriftlig reklamation göras inom 21 dagar för att flygbolaget ska vara skyldigt at ersätta skadan. Den rapport som lämnas på flygplatsen är inte att anse som en skriftlig reklamation, utan enbart en förutsättning för att bagaget ska kunna levereras till rätt plats. Den skriftliga reklamationen måste innehålla en beskrivning av värdet på innehållet och en värdering av den skadelidandes anspråk.

text: Tvisten

text: I ärendet är klarlagt att K-OA på flygplatsen i Catania rapporterat förlusten av väskan och fått ett ”bagage claim kvitto”. Vad tvisten i ärendet gäller är om den åtgärden från hans sida utgör en sådan reklamation som ger honom rätt att av flygbolaget få ersättning för den skada som den försenade bagagetransporten medfört för honom.

text: Rättsregler

text: Den s.k. Montrealkonventionen (Konventionen om vissa enhetliga regler för internationella lufttransporter) är tillämplig i ärendet. Enligt artikel 19 i den konventionen ansvarar transportören för skador till följd av försening av bagage. Transportören ansvarar dock inte för sådana skador, om transportören bevisar att transportören och dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder.

text: Enligt artikel 31 i konventionen ska den person till vilken bagaget ska utlämnas vid försening av bagaget inom 21 dagar från den dag då bagaget ställdes till personens förfogande reklamera förseningen till transportören. Reklamationen ska göras skriftligen och ska ha lämnats eller avsänts inom den angivna tiden. Görs inte det, får talan föras mot transportören endast om denne förfarit svikligt.

text: Enligt artikel 26 i konventionen är varje avtalsvillkor som har till syfte att befria transportören från skadeståndsansvar ogiltigt.

text: Är flygbolaget skadeståndsansvarigt enligt artikel 19 i Montrealkonventionen?

text: Det är i ärendet ostridigt att transporten av K-OA:s väska försenats och att han fått väskan först efter fyra dagar. Nämnden anser att K-OA i ärendet har bevisat att han till följd av förseningen lidit de skador som han uppgett. Nämnden anser att de begärda ersättningsbeloppen framstår som skäliga. Flygbolaget har i ärendet inte lagt fram någon bevisning som skulle medföra att flygbolaget inte skulle vara ansvarigt för dessa skador. Flygbolaget är därmed enligt artikel 19 i Montrealkonventionen ansvarigt för skadorna.

text: Är den förlustrapport som lämnats på flygplatsen en sådan reklamation som avses i artikel 31?

text: Flygbolaget har ansett att den rapport om förlusten som K-OA lämnat på flygplatsen i Catania inte utgör en reklamation enligt artikel 31 i Montrealkonventionen. Flygbolaget har ansett att det för att uppfylla reklamationskravet i artikel 31 krävts att K-OA utöver den förlustrapporten skulle ha gjort en skriftlig reklamation till flygbolaget i vilken han angav en beskrivning av värdet på bagagets innehåll och en värdering av den skadelidandes anspråk. Till stöd för det åberopar flygbolaget sina villkor för transporten. Av dessa framgår bl.a. följande under rubriken Anspråkstidsgränser för försenat, förlorat eller skadat bagage:

text: ”Rapporteringen av skadat/förlorat bagage på din ankomstdestination representerar inte ett anspråk mot flygbolaget. Därför är det nödvändigt att göra ett anspråk direkt inom de tidsgränser som anges i Montrealkonventionen från 1999. Förlorat bagage måste rapporteras på din ankomstflygplats och dessutom måste ett dokumenterat anspråk skickas in till flygbolaget inom 21 dagar efter det datum då bagaget gjordes tillgängligt för dig.”

text: Nämnden noterar att artikel 31 i Montrealkonventionen bara talar om att reklamation måste göras. Något krav på vad den reklamationen ska innehålla anges inte i artikel 31. Normalt innebär en sådan reklamationsregel att det räcker med en s.k. neutral reklamation (jfr Johnny Herre,

text: Konsumentköplagen

text: , En kommentar, andra upplagan, 2004, s. 287 f, Torgny Håstad, Den nya köprätten, tredje upplagan, 1993, s. 99 samt Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 172; se även

text: prop. 1989/90:89 s. 113

text: f).

text: I det nu aktuella fallet innebär det att det bara krävs ett meddelande om att bagaget inte kommit fram. Något krav på att det i reklamationen ska preciseras vilka anspråk den skadelidande har anges inte i artikel 31 (jfr reklamationsregeln i

text: 15 § konsumentköplagen

text: som innehåller ett krav på att reklamationen också ska innehålla uppgift om vilka anspråk som köparen har). Nämnden anser därför att den reklamation som krävs enligt artikel 31 i

text: Montrealkonventionen är en neutral reklamation. Någon skyldighet att sedan inom viss tid ange vilka anspråk resenären har finns inte uppställd i konventionen.

text: Frågan är då om den förlustrapport som K-OA lämnat på flygplatsen i Catania utgör en sådan neutral reklamation? I den rättsliga litteraturen har ansetts att den ”Property Irregularity Report” (PIR) som används för rapportering om förlorat eller försenat bagage i syfte att möjliggöra lufttrafikföretagets datoreftersökning av bagaget utgör en reklamation enligt artikel 31. Huruvida lufttrafikföretaget försäkrar sig om att den avdelning hos företaget som har hand om reklamationer nås av den reklamationen är lufttrafikföretagets eget ansvar (se Giemula och Schmid (red.), Montreal Convention, 1992 med senare ändringar i lösbladssystem, kommentaren till artikel 31, punkt 16). Eftersom det, som nämnden redan framhållit, endast krävs en neutral reklamation har nämnden också den uppfattningen att en förlustrapport som lämnas på flygplatsen utgör en sådan reklamation som avses i artikel 31.

text: Vilken betydelse har reglerna i flygbolaget villkor för transporten?

text: Som nämnts har flygbolaget i ärendet hävdat att flygbolaget ovan nämnda villkor avseende reklamationen ska gälla. Nämnden konstaterar dock att dessa villkor i praktiken skulle medföra en inskränkning av flygbolagets skadeståndsansvar jämfört med bestämmelserna i artiklarna 19 och 31 i Montrealkonventionen. Nämnden anser därför att dessa villkor, med stöd av artikel 26 i konventionen, ska lämnas utan avseende.

text: Sammanfattande slutsats

text: Flygbolaget är enligt artikel 19 i Montrealkonventionen skyldigt att ersätta K-OA för de skador som han har begärt ersättning för. Det sammanlagda ersättningsbeloppet är motvärdet i kronor av 297,07 euro.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om rätt att frånträda avtalet vid en större prishöjning av paketresa p.g.a. valutaförändringar.

org: arn

text: TN begärde att få tillbaka 20 300 kr.

type: stycke

text: I sin anmälan till nämnden uppgav TN följande. Han bokade den 17 maj 2019 en paketresa från Stockholm till Tel Aviv för 20 300 kr. Utresan var den 22 november 2019 och hemresan en vecka senare. Han upptäckte i slutet av oktober 2019 att bolaget hade höjt priset på resan med 2 247 kr, dvs. med cirka 11,1 procent, med anledning av valutaförändringar. Någon dag därefter tog han kontakt med bolaget och begärde att få frånträda avtalet och hänvisade till

text: paketreselagen

text: om rätten att frånträda ett avtal om prishöjningen översteg åtta procent. Bolaget accepterade inte att han fick frånträda avtalet.

text: Resebolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav resebolaget följande. Den 29 oktober 2019 meddelade bolaget att det tillkom valutaförändringar till slutpriset för resan. TN begärde då att få frånträda avtalet. Bolaget godtog inte att han frånträdde avtalet men erbjöd honom att få avboka sin resa i enlighet med bolagets allmänna och särskilda villkor. Vid en avbeställning senare än 30 dagar men tidigare än nio dagar före avresan ska resenären betala 50 procent i avbokningskostnad och grunden för avbeställningen ska styrkas med läkarintyg och/eller släktskapsintyg.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

type: rubrik

text: Bakgrund

text: TN har köpt en paketresa av bolaget. Det framgår av inskickad bokningsbekräftelse att resan bokades efter den 1 augusti 2018, då den nya

text: paketreselagen

text: trädde i kraft. Därför ska den lagens bestämmelser tillämpas på tvisten.

text: Paketreselagen

text: är tvingande till konsumentens fördel och avtalsvillkor som begränsar arrangörens skyldigheter jämfört med lagen kan därför inte göras gällande mot konsumenten.

text: Rättslig reglering

text: En arrangör får höja priset på en paketresa endast om prishöjningen görs som en direkt följd av bl.a. ändrade växelkurser och om det framgår av avtalet att en prishöjning får göras, hur det nya priset ska beräknas. Det krävs även att arrangören underrättar resenären om prishöjningen på ett klart och begripligt sätt senast 20 dagar innan paketresan påbörjas. Vid större

text: 2018:1217 med övergångsbestämmelser

text: prishöjningar finns därutöver en bestämmelse om resenärens rätt att frånträda paketreseavtalet (3 kap. 2 § första och tredje stycket). Det är fråga om en större prishöjning om prishöjningen överstiger åtta procent av paketresans pris (3 kap. 5 § andra stycket). Vid en sådan prishöjning ska arrangören utan onödigt dröjsmål informera resenären om prishöjningen. Av den informationen ska bl.a. framgå en skälig frist för att frånträda avtalet och följden av att resenären frånträder avtalet inom angiven frist. Vidare ska det framgå om resenären erbjuds en ersättningsresa och eventuellt erbjudande om prisavdrag (3 kap. 6 §). Om resenären inte meddelar att han frånträder avtalet inom angiven frist förlorar resenären sin rätt att frånträda avtalet (3 kap. 7 §). Om resenären frånträder paketreseavtalet enligt 5 och 6 §§ och inte accepterar någon ersättningsresa ska arrangören utan onödigt dröjsmål och senast inom 14 dagar betala tillbaka vad resenären har betalat för resan (3 kap. 9 § första stycket).

text: Bedömning

text: Det är utrett i ärendet att researrangören i slutet av oktober 2019 höjde priset på paketresan från 20 300 kr till 22 547 kr på grund av valutaförändringar. Prishöjningen översteg åtta procent. Enligt

text: 3 kap. 5 § paketreselagen

text: har TN då haft rätt att frånträda paketreseavtalet.

text: Det har alltså inte varit fråga om en avbeställning såsom bolaget gjort gällande. TN har haft rätt att frånträda avtalet på grund av att det gällde en sådan större prisförändring som avses i

text: 3 kap. 5 § paketreselagen

text: . Det framgår av utredningen i ärendet att han dagen efter det att han fick meddelande om prishöjningen meddelade bolaget att han frånträdde avtalet om resan. Bolaget erbjöd honom senare att resa utan att betala för valutatillägget, vilket TN avvisade. Någon skyldighet för honom att acceptera det erbjudandet fanns inte. TN har på grund av att han frånträtt avtalet därför enligt

text: 3 kap. 9 § paketreselagen

text: rätt att få tillbaka vad han betalat för resan, dvs. 20 300 kr.

type: avgorande


title: Fråga om rätt att ta ut en kostnad för returfrakt avseende skrymmande varor (distansavtalslagen 2 kap. 2 § p. 10). Även fråga om rätt att ta ut en administrationsavgift.

text: AY begärde att få slippa betala returkostnaden om 6 495 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav AY följande. Han köpte den 21 september 2019 möbler via företagets hemsida. Varorna kostade totalt 49 765 kr. Möblerna kom hem till honom den 22 september. Samma dag ringde han till företaget och berättade att han ville ångra sig och utnyttja sin rätt att lämna tillbaka varorna. Sju dagar senare accepterade företaget ångerrätten och skickade en minilastbil som tog tillbaka alla varorna. Senare informerade företaget honom om att han skulle betala 6 495 kr för returkostnaderna. Han tycker att denna returkostnad är för mycket och en oskälig summa. Vid köpetillfället informerade företaget honom inte om hur mycket det skulle kosta om han ångrade sig och ville returnera varorna. Vid distansköp ska företaget tydligt ge information om hur mycket det kan kosta vid retur eller om man ångrar sig. Han skulle kunna ha betalat lite administrationsavgift på 500 kr – 1 000 kr.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. AY beställde möbler den 18 september 2019 med leverans den 21 september. Varorna bestod av Zamorasoffor; en tresitssoffa, en tvåsitssoffa och en fåtölj, två stora mattor, en taklampa och en tv-bänk. Det var rätt många varor, en hel lastbil. AY lade sin order på företagets hemsida och godkände avtalet. I köpevillkoren står det klart och tydligt att man själv bekostar returfrakten samt att företaget tar ut en administrationsavgift på 595 kr. AY beställde varorna åt sin syster och enligt samtal med honom efter det att företaget hade levererat varorna kom de inte överens om betalning. Då skickade AY ett mejl om att han ville returnera varorna. Enligt

text: distansavtalslagen

text: har kunden alltid rätt att ångra sitt köp inom 14 dagar från mottagandet av varan. Produkten och förpackningen ska returneras i väsentligt oförändrat skick, det vill säga oanvänd, hel och ren. Varorna får inte heller ha monterats. Kunden får hela köpesumman tillbaka, men leveranskostnaden för returen står kunden själv för och en expeditionsavgift på 595 kr. AY hade bokat transport och uppbärning samt montering. Han fick ett kostnadsförslag på transportkostnad samt hjälp med att bära. Han godkände per mejl samt per telefon att betala 5 900 kr plus 595 kr i administrationsavgift, totalt 6 495 kr för tjänsten med att bära ned varorna samt returfrakten. Företaget var tvunget att skicka två personer från Västerås med en stor lastbil för att utföra jobbet. Företaget har avtalat med AY om att han skulle betala 6 495 kr för att företaget skulle anlita ett transportbolag.

text: Avtalet har ingåtts på internet och

text: distansavtalslagen

text: är därför tillämplig.

text: Distansavtalslagen

text: är tvingande till konsumentens förmån. Det betyder att ett avtalsvillkor som i jämförelse med

text: Lagen (

text: ) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler

text: bestämmelserna i lagen försätter konsumenten i ett sämre läge än vad lagen gör inte är giltigt mot konsumenten, om inte annat anges i lagen (1 kap. 4 §).

text: AY har haft rätt att ångra sitt köp och parterna är överens om att han har gjort det inom den i lagen föreskrivna fristen på 14 dagar från det att han fick möblerna i sin besittning.

text: Frågan i ärendet gäller om AY är skyldig att betala för kostnaden för att returnera möblerna.

text: Som utgångspunkt gäller att om konsumenten utövar sin ångerrätt, ska konsumenten utan onödigt dröjsmål och senast inom 14 dagar på egen bekostnad lämna eller sända tillbaka varan till företaget. En förutsättning för att konsumenten ska behöva betala för returfrakten är dock att företaget har informerat konsumenten om detta på rätt sätt.

text: Företaget ska innan ett distansavtal ingås ge konsumenten information om den skyldighet som konsumenten, vid utövande av ångerrätten, kan ha dels för att på egen bekostnad återsända en vara, dels kostnaden för att återsända varan om den inte kan återsändas med post (2 kap. 2 § p. 10). Om företaget inte har gett konsumenten information om returkostnaden på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket, ska företaget stå för returkostnaden (2 kap. 13 §).

text: Det är normalt sett tillräckligt att företaget endast hänvisar till skyldigheten att på egen bekostnad återlämna varan. Företaget behöver alltså inte i normalfallet ange något preciserat belopp. Undantag från denna bestämmelse gäller vid distansavtal där varan är sådan att den inte kan återsändas per post. I ett sådant fall ska den faktiska kostnaden framgå av företagets information. Det handlar om varor som till sin natur är sådana att vanlig posthantering inte är möjlig. Det kan vara fråga om skrymmande varor eller varor som inte tål att skickas med post, exempelvis möbler, tvättmaskiner eller kylskåp. Tanken är att konsumenten kan ha särskilt svårt att uppskatta denna kostnad. Om ett preciserat belopp kan anges på förhand, ska detta anges. Om kostnaderna inte kan beräknas på förhand ska i vart fall ett uppskattat belopp anges. Så kan vara fallet om företaget inte själv ordnar med återtransporten. Även i dessa fall bör dock en rimlig uppskattning av maximikostnaden anges.

text: Det framgår av uppgifterna i ärendet att företaget före avtalets ingående inte har informerat AY om vare sig den faktiska kostnaden eller en uppskattad kostnad för returfrakten av möblerna. Följden av att företaget inte har lämnat denna information blir då enligt lagen att företaget ansvarar för att bekosta returfrakten. Detta gäller alltså oavsett om parterna i efterhand har ingått ett avtal om att AY ska bekosta returfrakten. Ett sådant avtal är inte giltigt eftersom det försätter konsumenten i ett sämre läge än vad lagens bestämmelser gör. Det betyder att företaget är skyldigt att stå för kostnaden för frakten. Företaget bör därför befria AY från kravet på betalning av 5 900 kr.

text: Företaget har även begärt ersättning med 595 kr i administrationsavgift. Nämnden gör i denna del följande överväganden.

text: Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler – En kommentar, Anne Kuttenkeuler, kommentaren till 2 kap. 2 § p. 10.

text: I samband med en retur kan det uppkomma olika kostnader för näringsidkaren, exempelvis administrativa kostnader eller kostnader för hantering och påfyllning av lager. Sådana kostnader är konsumenten inte skyldig att betala enligt

text: distansavtalslagen

text: . Eftersom lagen är tvingande till konsumentens förmån är det alltså inte möjligt att med bindande verkan avtala om att konsumenten ska stå för sådana kostnader.

text: Vid nu gjorda bedömningar ska företaget rekommenderas att avstå från att kräva betalt av AY för både returkostnaden och den administrativa kostnaden.

text: Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler – En kommentar, Anne Kuttenkeuler, kommentaren till 2 kap. 13 §


title: Fråga om en transaktion är behörig eller obehörig när anmälaren lämnat ut koder till en bedragare som i sin tur använt koderna för att godkänna/signera transaktionen. Nämnden kom fram till att anmälaren visserligen möjliggjort transaktionen genom att lämna ut koderna men eftersom själva transaktionen utförts av någon annan var den obehörig i den mening som avses med reglerna om obehöriga transaktioner i betaltjänstlagen.

text: AH begärde att banken skulle betala 218 000 kr till honom.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav AH följande. Under sommaren 2019 blev han kontaktad av en person, ”Hans”, som sa sig ringa från 3 Säkerhetstjänst. Hans uppgav att denne sett att han hade väldigt många mobilabonnemang, vilket stämde. Hans sade sig kunna hjälpa till att sanera bland abonnemangen. Detta gjordes och Hans hjälpte även till med några andra administrativa saker. Under perioden hade han flera kontakter med Hans.

text: Den 19 augusti 2019 blev han uppringd av en person som presenterade sig som ”Jonas” och som refererade till Hans. Han fick uppfattningen att Jonas ringde från 3 Säkerhet. Jonas kände till att det hade gjorts åtgärder för att ta bort abonnemang och uppgav att skulle ha fått 9 000 kr tillbaka på sitt konto från abonnemangen som avslutats. Jonas ville säkerställa att pengarna hade gått in på hans konto och han ombads därför gå in på kontot och kontrollera detta under tiden Jonas väntade kvar i telefonen. Han var lite osäker på hur han skulle göra detta och Jonas skulle hjälpa honom med detta. Enligt Jonas skulle han använda sitt mobila bank-id för att komma åt kontot, med det fungerade inte och han försökte två gånger men det gick inte att komma in. Jonas sa då att han skulle använda bankdosan istället, vilket han gjorde. Han fick trycka någon gång till på bankdosan innan det var klart och det skulle framgå om pengarna hade gått in.

text: De avslutade samtalet och medan han fortfarande hade banksidan uppe med kontot upptäckte han efter en stund att pengar försvann från kontot, först 176 800 kr och strax därpå 41 200 kr. Han ringde genast upp Jonas som sa att det inte var någon fara och att de behövde tömma kontot för att kunna skydda kontot mot intrång. Pengarna skulle sättas tillbaka inom tre bankdagar. Han kände tilltro till Jonas och eftersom han arbetade på samma företag som Hans så trodde han på det han sa.

text: När tre bankdagar hade gått och inga pengar hade kommit in, förstod han att något inte stod rätt till och han kontaktade banken och polisen. Han vet inte hur Jonas kom åt att ta ut pengarna från kontot. Det var inget som berördes under samtalet och han gav aldrig något frivilligt medgivande till dessa båda uttag.

text: I detta fall motsvarande regler i den numera upphävda lagen (

text: ) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument.

text: Pengarna överfördes till ett konto på en annan bank. Eftersom han haft så bra kontakt med Hans på 3 Säkerhet så låg det till grund för den nya kontakt som Jonas tog. Han hade inga skäl att tro att användningen av bankdosans koder skulle hamna i orätta händer.

text: Banken menar att han har varit särskilt klandervärd i hänseende till villkoren Säkerhetsdosa – privat och villkor internetbanken – privat. För att komma åt de uppgifter som efterfrågades var han tvungen att använda både internet och bankdosa. Varför det mobila bank-id:t inte fungerade vet han inte, men han tror att det reagerade på något så att det avfärdade transaktionerna. Det verkar vara olika säkerhetsnivåer på mobilt bank-id och på säkerhetsdosan och som kund önskar han givetvis att det var samma skyddsnivå på båda.

text: Banken borde ha stoppat överföringarna eller återtagit medlen från kontot på den andra banken eftersom han meddelat banken att han inte lämnat medgivande till att dessa båda överföringar gjordes. Han har inte agerat särskilt klandervärt och det är han som utsatts för ett bedrägeri. Han vill att banken ersätter honom med det belopp som har dragits från hans konto utan hans medgivande; 176 800 kr + 41 200 kr = 218 000 kr.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. AH har blivit uppringd av en för honom okänd person och har vid ett flertal tillfällen lämnat ut koder från sin säkerhetdosa. Det framgår av bankens dataloggar att AH via verifieringskod från sin säkerhetsdosa släppt in den okända personen som ringde i sin internetbank. Därefter har bl.a. de två engångsöverföringarna om 176 000 kr och 41 200 kr godkänts med säkerhetsdosan. Sammanfattningsvis har vid sex tillfällen unik svarskod – som genererats från säkerhetsdosan – angivits, någon som förutsatt att anmälaren lämnat ut koderna till uppringaren.

text: AH har uppgett att han efter avslutat samtal upptäckte att det skett två transaktioner om totalt 218 000 kr. Istället för att då ta kontakt med banken för att kontrollera vad som hänt ringde AH upp personen och fick då beskedet att de behöver tömma bankkontot för att kunna skydda detta från intrång samt att pengarna kommer att sättas tillbaka inom tre bankdagar. Det är först när tre bankdagar gått och pengarna fortfarande inte återförts till AH som denne förstod att något inte stod rätt till och kontaktade banken och polisen.

text: AH har varit utsatt för ett bedrägeri, men det är hans eget agerande som möjliggjort transaktionerna. AH har således inte hanterat sin säkerhetsdosa på ett betryggande sätt och i enlighet med avtalsvillkoren och i enlighet med lag. Banken kan inte finna några förmildrande omständigheter som kan förklara att AH inte ifrågasatte att en person från ett påstått telefonbolag skulle kunna hjälpa honom med att skydda hans konto från intrång. Därmed har AH handlat så kvalificerat grovt oaktsamt att det varit särskilt klandervärt och AH ska därför ansvara för hela det reklamerade beloppet.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 2 § 2 p. lagen (2010:738)

text: om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är en obehörig transaktion en transaktion som genomförs utan samtycke från kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda betalningsinstrumentet.

text: Av utredningen, bland annat av det tekniska underlag som banken gett in, framgår det att AH lämnat ut svarskoder från sin bankdosa till en bedragare och att bedragaren i sin tur har använt dessa svarskoder för att dels logga in på AH:s internetbank, dels för att utföra de reklamerade transaktionerna. Nämnden konstaterar att även om AH har utfört vissa moment själv och på så sätt medverkat till att de obehöriga transaktionerna har kunnat ske genom att lämna ut koderna från sin svarsdosa, är det inte han som självständigt har godkänt transaktionerna, utan det är någon annan – dvs. bedragaren – som utfört dessa i internetbanken. Eftersom de reklamerade transaktionerna således genomförts av någon annan än AH, utan hans samtycke, är transaktionerna obehöriga och lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är därmed tillämplig i ärendet.

text: Enligt den lagen är en kontohavare är skyldig att skydda sin personliga kod och vid vetskap om att betalningsinstrumentet kommit bort eller använts obehörigen snarast anmäla detta till betaltjänstleverantören samt i övrigt följa de villkor som enligt kontoavtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet (4 §). Om en obehörig transaktion kunnat genomföras på grund av att kontohavaren genom grov oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt 4 §, ansvarar kontohavaren för beloppet. Om kontohavaren är konsument är ansvaret begränsat till 12 000 kr. Har kontohavaren handlat särskilt klandervärt ansvarar denne dock för hela beloppet (6 §).

text: Enligt lagens förarbeten tar bestämmelserna om grov oaktsamhet sikte på situationer då kontohavaren har varit obetänksam på ett sätt som inte kan ursäktas. Vid bedömningen ska särskild hänsyn tas till arten av de personliga säkerhetsanordningar som hör till ett betalningsinstrument och till de omständigheter under vilka det förlorades, stals eller missbrukades. En samlad bedömning får göras utifrån den miljö och situation kontohavaren befunnit sig i samt hans eller hennes möjlighet att skydda sig mot en obehörig transaktion. Det måste också tas hänsyn till om kontohavaren är en konsument. Personliga omständigheter kan ha betydelse för bedömningen, t.ex. kontohavarens ålder (se

text: prop. 2009/10:122 s. 17

text: och

text: f.).

text: Om kontohavaren varit grovt oaktsam, ska ställning tas till om hen kan anses ha handlat särskilt klandervärt. Enligt förarbetena kan så vara fallet om kontohavaren har agerat så klandervärt i förhållande till betaltjänstleverantören att det skulle vara stötande att denne behöver stå för någon del av den obehöriga transaktionen (se

text: prop. 2009/2010:122 s. 29

text: Av bankens villkor framgår bland annat att användaren av säkerhetsdosan ska göra allt den kan för att skydda säkerhetsdosan och koder från användning av andra och att koder bara får användas av användaren personligen och får inte ges till eller användas av annan.

text: 2 Bestämmelsen motsvarar definitionen av en obehörig transaktion enligt den nu gällande bestämmelsen i 1 kap. 4 § betaltjänstlagen. Eftersom avtalet, dvs villkoren, som gäller mellan AH och banken är daterade den 1 april 2018 gäller den numera upphävda lagen (

text: Nämnden konstaterar att en bedragare förmådde AH att vid flera tillfällen lämna ut svarskoderna från sin bankdosa. Därigenom fick bedragaren tillgång till hans internetbank och kunde föra över sammanlagt 218 000 kr från hans konto. AH:s användande av bankdosan skedde på uppmaning av en helt okänd person. Han lämnade också ut svarskoderna till en annan person i strid med avtalsvillkoren. Situationen kan inte anses ha varit särskilt pressande. Några omständigheter som skulle kunna ursäkta agerandet har inte framkommit. Nämnden anser vid en sammantagen bedömning av omständigheterna att AH:s agerande har varit inte bara grovt oaktsamt utan också särskilt klandervärt. Hans krav ska därför avslås.


title: Fråga om smittspridning av det s.k. coronaviruset är att anse som en sådan extraordinär och oundviklig omständighet som befriar konsumenten från att betala en avbokningsavgift vid avbokning av en paketresa. Även fråga om bevisbördans placering.

text: CP begärde återbetalning av hela kostnaden för resan, 11 583 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav CP följande. Den 25 februari begärde hon att få pengarna tillbaka för resan. Risken för smitta var stor och syftet med resan förfelades eftersom alla attraktioner, sevärdheter, restauranger och infrastruktur påverkades negativt av utbrottet av coronaviruset.

text: Resebolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav resebolaget följande. Vid bokningen väljer kunderna själva hur de vill sätta samman sin resa. De ges möjlighet att välja till exempel rumstyp och vilka extra försäkringar de önskar. Resevillkoren måste godkännas av kunden före betalning. Det anges tydligt att resorna är icke-ombokningsbara och under vilka förutsättningar avbokning kan ske.

text: Enligt

text: paketreselagen

text: gäller att den kund som har köpt en icke-ombokningsbar resa med eller utan avbeställningsskydd och som själv väljer att inte resa utan giltigt skäl, inte får någon återbetalning. Resebolaget följer även tillägget / rekommendationen från ”European Commission Service” från den 5 mars 2020. Där sägs att om genomförandet av paketresan väsentligen påverkas av oundvikliga och extraordinära omständigheter på resmålet ska resan återbetalas även utan avbeställningsskydd, men det sägs också att en subjektiv känsla av oro inte är tillräcklig orsak.

text: I CP:s fall, där avresa skulle ske den 27 februari 2020, så var genomförandet vid avbokningstillfället inte påverkat av omständigheter på resmålet eftersom Lombardiet inte försattes i karantän förrän 3 mars 2020. Kundens eget beslut att inte fullfölja resan trots att hotellbokning, flygresa och reseförsäkring kunde levereras enligt avtalet och då turistattraktioner på destinationen var öppna, medför därför att det inte finns giltiga skäl för återbetalning.

text: Rättslig reglering

text: Tvisten gäller om resenärerna har rätt att, till följd sin avbokning, återfå vad de betalat för resan. Enligt

text: 3 kap. 1 § paketreselagen

text: får en resenär avbeställa en paketresa innan resan påbörjats. Resenären ska i så fall som huvudregel betala en avbeställningsavgift till arrangören under förutsättning att arrangören begär det och rätten att ta ut en sådan avgift framgår av paketreseavtalet. Det finns dock ett undantag. Arrangören får inte ta ut en avbeställningsavgift om genomförandet av resan väsentligen påverkas av oundvikliga och extraordinära omständigheter på resmålet eller i dess omedelbara närhet. Detsamma gäller om

text: transporten av passagerare till resmålet väsentligen påverkas av oundvikliga och extraordinära omständigheter.

text: Avbeställningsavgiften ska enligt

text: 3 kap. 1 § paketreselagen

text: vara skälig. Om en på förhand bestämd avbeställningsavgift anges i paketreseavtalet, ska den beräknas med hänsyn till när avbeställningen görs och till förväntade kostnadsbesparingar och intäkter från ett alternativt utnyttjande av resetjänsterna. Om avbeställningsavgiften inte har bestämts på förhand i paketreseavtalet, får den högst motsvara paketresans pris efter avräkning för dels intäkter som arrangören har haft till följd av att arrangören har kunnat sälja resan på nytt, dels minskade kostnader som arrangören har haft till följd av att resenären inte har utnyttjat resan. Arrangören ska på resenärens begäran informera resenären om hur avbeställningsavgiften har beräknats.

text: Per vilken tidpunkt ska bedömningen göras?

text: Av i ärendet ingivna handlingar framgår att CP avbeställt paketresan den 25 februari 2020. För att hon ska slippa att betala någon avbeställningsavgift till arrangören krävs därmed att det den 25 februari 2020 kunnat bedömas att det den 27 februari 2020 eller senare under resan i Milano eller i Milanos omedelbara närhet skulle föreligga sådana oundvikliga och extraordinära omständigheter som väsentligen skulle komma att påverka resans genomförande.

text: Extraordinära omständigheter

text: CP har i ärendet åberopat spridningen av det s.k. coronaviruset som en extraordinär omständighet. I förarbetena till

text: paketreselagen

text: (se

text: prop. 2017/18:225 s. 59

text: ) påpekas att det i skäl 31 i det EU-direktiv som ligger till grund för lagen ges exempel på vad som kan vara extraordinära omständigheter. Där anges att det bl.a. kan gälla större risker för människors hälsa såsom utbrott av en allvarlig sjukdom vid resmålet.

text: Oundvikliga omständigheter

text: Det räcker inte med att resans genomförande påverkas väsentligen av extraordinära omständigheter. Det krävs också att omständigheterna var oundvikliga. En omständighet som var känd för resenären när resan beställdes kan därför inte betraktas som oundviklig.

text: Bevisbördan

text: Såvitt gäller att åberopa coronaviruset som en sådan oundviklig och extraordinär omständighet som befriar resenären från att behöva betala en avbeställningsavgift, är det resenären som ska bevisa att det på resmålet eller i dess omedelbara närhet funnits en spridning av coronaviruset som väsentligen påverkat genomförandet av resan. Om resenären inte bevisar det är resenären i princip skyldig att betala en avbeställningsavgift. I ett sådant fall är det dock researrangören som ska bevisa dels att rätten att ta ut en sådan avgift framgår av paketreseavtalet, dels att avbeställningsavgiften är skälig.

text: Normalt behöver en part lägga fram bevisning om ett förhållande endast om motparten gör en invändning avseende det förhållandet.

text: CP har i ärendet uppgett att det vid tidpunkten för hennes avbeställning av resan den 25 februari 2020 var stor risk för coronasmitta i Milano på grund av virusutbrottet där. Resebolaget har inte invänt mot att det fanns coronasmittspridning i Milano vid den tidpunkten. Nämnden lägger därför uppgifterna till grund för sitt avgörande. Med tanke på vad som vid den tidpunkten var känt om coronavirusets farlighet och virusets spridningsförmåga och smittspridningens utbredning bl.a. genom Folkhälsomyndighetens uttalanden rörande resande till delar av Italien, anser nämnden att det funnits god grund för CP och hennes medresenärer att den 25 februari 2020 utgå från att viruset den 27 februari 2020 eller senare under resan skulle utgöra en stor risk för deras hälsa. Nämnden finner därför att CP och hennes medresenärer med stöd av

text: 3 kap. 1 § paketreselagen

text: har haft rätt att avboka resan utan att behöva betala någon avbeställningsavgift. De har därför rätt att återfå vad de har betalat för resan.

text: Skiljaktig mening

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ansåg att avsnittet under rubriken ”Nämndens bedömning i det nu aktuella fallet” skulle ha följande lydelse.

text: Huvudregeln är att en resenär alltid har rätt att avboka en paketresa mot betalning av en avbokningsavgift, under förutsättning att arrangören förbehållit sig rätten att ta ut sådan avgift i avtalet. Från huvudregeln finns ett undantag för det fall resenären kan bevisa att det föreligger extraordinära och oundvikliga omständigheter på resmålet som väsentligen påverkar möjligheterna att genomföra paketresan. Det är resenären som ska bevisa att sådana omständigheter föreligger samt att de väsentligen påverkar möjligheterna att genomföra paketresan. Ett påstående från resenären om att det föreligger smitta på resmålet räcker enligt vår uppfattning inte för att bevisskyldigheten ska anses vara uppfylld. I det aktuella fallet anser vi därför inte att resenären har visat att det vid tidpunkten för avbokningen förelåg sådana omständigheter på resmålet som medfört att resenären med stöd av undantaget haft rätt att avboka resan kostnadsfritt. Kravet ska därför, enligt vår mening, avslås.


title: Fråga om en arrangörs skyldighet att återbetala biljettkostnaden när en konsert ställts in på grund av rådande riktlinjer om att begränsa antalet personer vid allmänna sammankomster. Även fråga om ett avtalsvillkor, som ger arrangören rätt att behålla hela biljettkostnaden vid extraordinära omständigheter (force majeure), är att anse som oskäligt.

text: MH begärde återbetalning av biljettkostnad med 5 335 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav MH följande. Han köpte på internet för 5 335 kr den 23 november 2019 av bolaget eventbiljett för tre personer för musik och mat till föreställningen den 8 maj 2020 av GES-Stanna världen en stund. Föreställningen skulle äga rum på Gothia Towers Theater i Göteborg. Den ställdes in av bolaget. Nu erbjuder bolaget i stället en helt annan produkt som han inte accepterar, nämligen en show på Scandinavium i Göteborg i mars 2021 och ett presentkort på mat på hotell Gothia vid annan tidpunkt. Hela sällskapet om tre personer som skulle gå på föreställningen bor i Stockholm. Maten var till för att förgylla tillfället. Han har ingen nytta av ett presentkort på mat på en restaurang i Göteborg. På teatern skulle de haft bästa bord vid scenen. På Scandinavium erbjuds de plats på läktaren. Han har fått ett meddelande från bolaget att kostnaden för mat och dryck kommer att återbetalas senast den 12 juni 2020. Han har också fått besked av bolaget om att han kommer att få boka om till Stockholm under hösten 2020.

text: Bolaget motsatte sig kravet på återbetalning av den del av biljettkostnaden som avsåg showen men medgav kravet i den del det avsåg återbetalning för kostnaden för mat- och dryckespaket.

text: I sitt svar till nämnden uppgav bolaget följande. Bolaget har arrangerat uppförandet av GES- Stanna världen en stund på The Theater i Gothia Towers att genomföras under perioden den 3 april – 10 maj 2020 med sammanlagt 27 spelningar. The Theater är ingen befintlig arena utan den byggs upp i Svenska Mässans C-hall inför varje säsong och show. Fram till mars 2020 hade bolaget arbetat med showen i över ett år. De första repetitionerna ägde rum i januari 2020. Showen var alltså skapad och kostnaden för det har delvis finansierats genom biljettköpen. Bolaget har haft produktionskostnader, marknadsföringskostnader och uppstartskostnader till ett betydande belopp.

text: Mot bakgrund av coronautbrottet och regeringens beslut den 11 mars att förbjuda allmänna sammankomster med mer än 500 personer ställde bolaget in spelningarna i beslut den 17 mars 2020. Regeringen beslöt sedan den 27 mars 2020 att förbjuda allmänna sammankomster med mer än 50 personer. Förbuden är straffsanktionerade. Bolaget har därför varit förhindrat att genomföra showen under ovan angiven tid. Bolaget har senarelagt showen att genomföras på Scandinavium under tiden den 5-7 mars 2021. Scandinavium är en inomhusarena i Göteborg, närbelägen Gothia Towers. Biljettköparna har ombokats till detta ersättningsarrangemang. Bolaget har därvid tagit hänsyn till de placeringar som biljettköparna hade på The Theater.

text: Det som MH betalat för mat- och dryckespaketet kommer att återbetalas till honom. Tvisten i nämnden rör därför bara kostnaden för showbiljetterna. I MH:s fall var den kostnaden 3 456 kr.

text: Att MH och hans sällskap får möjlighet att se showen i Scandinavium i mars 2021 är ett godtagbart ersättningsarrangemang. Mot den bakgrunden är bolagets avtalsbrott inte väsentligt och MH har därför inte rätt att häva avtalet. Under alla omständigheter har MH godkänt bolagets bokningsvillkor och han har därigenom vid force majeure avtalat bort sin rätt till återbetalning av biljettpriset.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Grundläggande avtalsrättsliga regler

text: Bolaget är i egenskap av arrangör av showen att anse som säljare av biljetter till evenemanget och MH är att anse som köpare. Någon särskild lagstiftning som tar sikte på brott mot avtal om tillhandahållande av platser på ett sådant evenemang finns inte. Det är i stället allmänna avtalsrättsliga regler som ska tillämpas.

text: En grundläggande princip inom avtalsrätten är att avtal ska hållas. Den som har sålt en vara eller en tjänst och som sedan inte levererar den har normalt inte rätt till betalning. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2008 s. 642

text: framhållit att det är en grundläggande avtalsrättslig princip att den som inte erhåller en avtalad prestation inte heller är skyldig att betala för den.

text: Utifrån dessa allmänna regler skulle alltså bolaget vara skyldigt att till MH återbetala vad han har betalat för evenemangsbiljetten.

text: Betydelsen av erbjudandet om ersättningsarrangemang

text: Bolaget har erbjudit MH att i stället få platser på ett ersättningsarrangemang på Scandinavium i mars 2021. Frågan är om detta är ett sådant erbjudande som MH är skyldig att acceptera. Vid bedömningen av den frågan kan det konstateras att lagar på det konsumenträttsliga området innebär att näringsidkaren normalt bör ges möjlighet att vid försenad prestation leverera prestationen på ett senare stadium (se t.ex.

text: 13 §§

text: konsumentköplagen

text: och

text: 29 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: ). Gemensamt för dessa fall är dock att näringsidkarens dröjsmål med att leverera inte får vara alltför långt. Skulle dröjsmålet vara av väsentlig betydelse för konsumenten har denne rätt att häva avtalet. I förarbetena till dessa lagar anges att även ett kort dröjsmål i vissa fall kan vara av väsentlig betydelse för konsumenten (se t.ex.

text: prop. 1989/90:89 s. 81

text: I det nu aktuella fallet framgår det att avtalet om showprestationen inneburit att den skulle fullgöras en viss dag, nämligen den 8 maj 2020. Detta får anses ha utgjort ett avgörande inslag i avtalet. Enligt nämndens uppfattning har det därför inte varit möjligt för arrangören att utan godkännande av biljettköparen tvinga denne att godta att biljetterna skulle gälla för ett motsvarande arrangemang en annan dag. Även om framflyttningen av arrangemanget skulle – till skillnad från vad som skett i det nu aktuella fallet – ha avsett en tidpunkt ganska nära den

text: 8 maj 2020 skulle MH därför inte ha varit skyldig att acceptera att inte få återbetalning av biljettkostnaden. Den omständigheten att coronapandemin får anses utgöra en extraordinär händelse som företaget inte har kunnat förutse när köpet av biljetterna gjordes förändrar inte den bedömningen.

text: Begränsning av återbetalningsskyldigheten genom avtalsvillkor

text: Det är dock inte uteslutet att en arrangör av ett evenemang genom villkor i avtalet med köparen av en biljett till arrangemanget kan begränsa sin skyldighet att göra återbetalning (jfr

text: prop. 2013/14:15 s. 53

text: , där det som ett exempel anges att det får avtalas att skyldigheten för näringsidkaren att återbetala vad konsumenten har betalat inte ska gälla, om en fritidsaktivitet måste ställas in på grund av vädret). Det ankommer i så fall på arrangören att visa att det finns sådana avtalsvillkor. Bolaget har i ärendet åberopat ett villkor som lyder: ”För det fall arrangemanget inte kan genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens/arenans/leverantörens kontroll, som de inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit, är arrangören/arenan/leverantören fri från återbetalning, skadeståndsskyldighet eller andra påföljder. Detsamma gäller om en föreställning ställs in beroende på någon som arrangören anlitat eller annan i tidigare led.” I ärendet har framgått att den informationen funnits på den hemsida där köpet av biljett gjorts av MH och att den intagit en så framträdande plats på den sidan att den måste anses ha kommit till hans kännedom innan han gjorde biljettköpet. Villkoret måste därför anses utgöra en del av avtalet mellan MH och bolaget.

text: Nämnden anser att de omständigheter som lett till att showen den 8 maj 2020 behövt ställas in utgör sådana omständigheter utanför arrangörens kontroll som nämns i det angivna avtalsvillkoret. Nämnden anser därför att avtalsvillkoret gäller för den uppkomna situationen och att det innebär att MH därför enligt avtalsvillkoret inte är berättigad att återfå biljettkostnaden.

text: Finns det skäl att jämka avtalsvillkoret eller att lämna det utan avseende?

text: Det återstår dock för nämnden att pröva om avtalsvillkoret skulle kunna jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av någon avtalsrättslig bestämmelse. I blickpunkten kommer då bestämmelserna i

text: 36 § avtalslagen

text: . Av dessa framgår att ett villkor i ett avtal kan jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen av detta ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: De berörda avtalsvillkoren utgör standardvillkor som ensidigt utformats av bolaget. Nämnden konstaterar att avtalsvillkoren innebär att hela risken för att arrangemanget måste ställas in på grund av omständigheter utanför arrangörens kontroll läggs på biljettköparna. Om arrangemanget måste ställas in ska biljettköparna enligt villkoren inte bara täcka bolagets kostnader för arrangemanget utan även bolagets vinst på arrangemanget. Den risk som härigenom läggs på MH är inte beloppsmässigt obetydlig. I ärendet har inte framkommit att

text: den riskpåläggningen balanseras av någon annan fördel för MH. Överflyttningen av risken på biljettköparna avser inte bara skador som drabbar köparna till följd av det inställda arrangemanget, t.ex. rese- och logikostnader, utan även köparnas rätt till återbetalning av priset för biljetterna. Vidare konstaterar nämnden att bolaget bedriver en näringsverksamhet som syftar till vinst. I en sådan verksamhet är alltid involverat vissa affärsrisker. Av i ärendet ingivna handlingar framgår att bolaget av ekonomiska skäl valt att inte ta försäkring till skydd mot dessa risker. I stället har bolaget valt att lasta över risken på biljettköparna genom de berörda avtalsvillkoren. Mot nu angiven bakgrund anser nämnden – som därvid tar särskild hänsyn till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet – att de berörda avtalsvillkoren i vart fall såvitt gäller återbetalningsskyldigheten framstår som oskäliga gentemot MH och ska lämnas utan avseende i det aktuella fallet.

text: Sammanfattande slutsats

text: Eftersom avtalsvillkoren som lastar över risken för inställt evenemang på MH ska lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: såvitt gäller skyldigheten att återbetala biljettkostnaden, gäller i stället huvudregeln att en köpare inte är skyldig att betala för en utebliven prestation. Nämnden anser därför att bolaget är skyldigt att till MH återbetala hela kostnaden för den evenemangsbiljett för tre personer som han köpt, alltså inte bara kostnaden för mat- och dryckespaketet. Hela kostnaden uppgår ostridigt till 5 335 kr.


title: Fråga om ett bolags skyldighet att återbetala biljettkostnaden när en fotbollsmatch flyttats fram ett år på grund av rådande riktlinjer om att begränsa antalet personer vid allmänna sammankomster samt om bolaget ifråga är förmedlare eller säljare av biljetterna. Även fråga om ett avtalsvillkor, som ger bolaget rätt att behålla hela biljettkostnaden när en match flyttats fram på grund av omständigheter utanför bolagets kontroll (force majeure), är att anse som oskäligt.

text: Mf begärde i första hand återbetalning av 20 000 kr och i andra hand leverans av fyra fysiska gällande biljetter.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav MF följande. Den 10 december 2019 köpte han per telefon av bolaget fyra biljetter till matchen Sverige-Spanien vid Fotbolls-EM den 15 juni 2020 i Bilbao. Biljetterna kostade totalt 20 000 kr och han fick en faktura via e-post som betalades, men själva biljetterna har han inte fått.

text: Nu har Fotbolls-EM ställts in och flyttats fram till år 2021 i stället. Han och hans sällskap kan inte åka år 2021, varför han har begärt att få pengarna tillbaka. Företaget vill dock inte betala med hänvisning till att det blir match år 2021, något han själv menar är osäkert. Han har inte själv orsakat att matchen inte blir av, och det kan då inte krävas av honom att han och hans sällskap ska godta att se denna match utomlands nästa år i stället.

text: Bolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav bolaget följande. När kunden fick fakturan så framgick det klart och tydligt i villkoren vad som gäller, nämligen följande: ”Om evenemanget skjuts upp, behåll dina biljetter eftersom de kommer att gälla till det nya datumet. Det är ingen återbetalning för uppskjutna event.” I detta fall har EM skjutits upp till nästa år; då sker ingen återbetalning, utan biljetterna gäller till nästa match. UEFA brukar alltid skicka ut biljetterna i slutet av maj innan ett mästerskap, men nu dröjer det alltså ett år till innan biljetterna kommer.

text: Vill man ha pengarna tillbaka så är det ”face value” som gäller, dvs. priset som står på biljetten. Företaget kan då göra en återbetalning av 4 x 50 euro.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Är bolaget att anse som enbart förmedlare av biljetterna eller som säljare av biljetterna?

text: En förmedlare av biljetter till ett evenemang är bara ansvarig gentemot köparen av biljetterna för fel eller försummelser i utförandet av själva förmedlingsuppdraget. Det är i stället arrangören av evenemanget som i förhållande till biljettköparen ansvarar för att köparen får den prestation som biljetterna ska ge tillgång till. Frågan är då om bolaget vid försäljningen av biljetterna till MF bara handlat i egenskap av förmedlare och därför inte bär något ansvar för att prestationen inte kommit till stånd på utsatt dag. Av handlingarna i ärendet framgår att biljetterna vid köp från arrangören kostar 50 euro per biljett. När biljetter köps genom en förmedling får det godtas att förmedlaren tar ut en avgift för förmedlingsuppdraget. För att det

text: ska framstå som enbart ett förmedlingsuppdrag krävs dock att förmedlingsavgiften uppgår till ett skäligt belopp. Det betyder normalt att förmedlingsavgiften måste stå i rimlig proportion till förmedlingsuppdragets omfattning och svårighet. En förmedlingsavgift som överstiger priset på biljetten kan normalt inte anses rimlig. I det nu aktuella fallet har bolaget tagit betalt med 5 000 kr per biljett. Av de villkor för köpet som bolaget gett in i ärendet framgår att bolaget oftast inte har någon direkt anknytning till någon arena, artist eller idrottslag vid sena bokningar till slutsålda evenemang och att inköpskostnaden därför kanske inte avspeglar det nominella värdet tryckt på biljetten utan kan vara högre eller lägre. I villkoren framhålls också att priset på dessa biljetter alltid är högre än ordinarie pris. Enligt nämndens mening visar dessa villkor att bolaget bedriver handel med evenemangsbiljetter och alltså inte är enbart en förmedlare av biljetterna för arrangörens räkning. Mot denna bakgrund finner nämnden att bolaget ska anses ha ställning som säljare av biljetterna och att bolaget därför är ansvarigt gentemot MF för att denne ska erhålla den prestation som biljetterna berättigar till.

text: Grundläggande avtalsrättsliga regler

text: Utgångspunkten för nämndens bedömning är alltså att bolaget är att anse som säljare av biljetterna till fotbollsmatchen och MF är att anse som köpare. Någon särskild lagstiftning som tar sikte på brott mot avtal om tillhandahållande av platser på ett sådant evenemang finns inte. Det är i stället allmänna avtalsrättsliga regler som ska tillämpas.

text: En grundläggande princip inom avtalsrätten är att avtal ska hållas. Den som har sålt en vara eller en tjänst och som sedan inte levererar den har normalt inte rätt till betalning. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2008 s. 642

text: framhållit att det är en grundläggande avtalsrättslig princip att den som inte erhåller en avtalad prestation inte heller är skyldig att betala för den.

text: Utifrån dessa allmänna regler skulle alltså bolaget vara skyldigt att till MF återbetala vad han har betalat för fotbollsbiljetterna.

text: Bolaget har erbjudit MF att i stället få platser på motsvarande fotbollsmatch på det uppskjutna EM 2021. Frågan är om detta är ett sådant erbjudande som MF är skyldig att acceptera. Vid bedömningen av den frågan kan det konstateras att lagar på det konsumenträttsliga området innebär att näringsidkaren normalt bör ges möjlighet att vid försenad prestation leverera prestationen på ett senare stadium (se t.ex.

text: 13 §§

text: konsumentköplagen

text: och

text: 29 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: prop. 1989/90:89 s. 81

text: I det nu aktuella fallet framgår det att avtalet om fotbollsmatchen inneburit att den skulle fullgöras en viss dag, nämligen den 15 juni 2020. Detta får anses ha utgjort ett avgörande inslag i avtalet. Enligt nämndens uppfattning har det därför inte varit möjligt för arrangören

text: att utan godkännande av biljettköparen eller utan stöd av avtalsvillkor tvinga denne att godta att biljetterna skulle gälla för ett motsvarande arrangemang en annan dag. Även om framflyttningen av arrangemanget skulle – till skillnad från vad som skett i det nu aktuella fallet – ha avsett en tidpunkt ganska nära den 15 juni 2020 skulle MF därför inte ha varit skyldig att acceptera att inte få återbetalning av biljettkostnaden, om det inte funnits avtalsvillkor som inneburit en sådan skyldighet.

text: Det är inte uteslutet att en säljare av biljetter till ett evenemang genom villkor i avtalet med köparen av en biljett till arrangemanget kan begränsa sin skyldighet att göra återbetalning (jfr

text: prop. 2013/14:15 s. 53

text: , där det som ett exempel anges att det får avtalas att skyldigheten för näringsidkaren att återbetala vad konsumenten har betalat inte ska gälla, om en fritidsaktivitet måste ställas in på grund av vädret). Det ankommer i så fall på säljaren att visa att det finns sådana avtalsvillkor. I ärendet har bolaget åberopat ett villkor i parternas avtal där det anges följande: ”Om evenemanget skjuts upp, behåll dina biljetter eftersom de kommer att gälla till det nya datumet. Det är ingen återbetalning för uppskjutna”. I ärendet har framgått att detta villkor funnits tillgängligt för MF vid utskicket av fakturan och att det måste anses ha kommit till hans kännedom innan han betalade för biljetterna. Villkoret måste därför anses utgöra en del av avtalet mellan MF och bolaget.

text: Nämnden anser att avtalsvillkoret får anses innebära att MF inte har rätt att få tillbaka priset för biljetterna vid uppskjuten match.

text: 36 § avtalslagen

text: Avtalet om köp av biljetterna avser som redan framhållits en fotbollsmatch som enligt avtalet skulle spelas den 15 juni 2020. För en köpare av biljetterna får matchdatum anses utgöra en väsentlig del i avtalet, särskilt som matchen skulle spelas i ett annat land långt ifrån köparens hemort. Att matchen flyttas till annat datum kan innebära kostnader för köparen som denne inte får tillbaka. Det kan också innebära att det uppstår hinder för köparen att utnyttja biljetterna. En köpare av fotbollsbiljetter har dock möjligen anledning att räkna med att det finns en risk för att matchen kan komma att flyttas från den avtalade matchdagen till en näraliggande annan dag. Den risken framhålls också i de avtalsvillkor som gäller för parternas avtal. I det nu aktuella fallet har dock matchen flyttats ett år framåt i tiden. Det är knappast något som parterna räknat med när avtalet ingicks och som parterna därför haft anledning att förutsätta att avtalsvillkoret om uppskjuten match skulle tillämpas på. Det berörda avtalsvillkoret utgör standardvillkor som ensidigt utformats av bolaget. Nämnden konstaterar

text: att avtalsvillkoret innebär att hela risken för att arrangemanget måste skjutas upp på grund av omständigheter utanför säljarens kontroll läggs på biljettköparna. Den risk som härigenom läggs på MF är inte beloppsmässigt obetydlig. I ärendet har inte framkommit att den riskpåläggningen balanseras av någon annan fördel för MF. Vidare konstaterar nämnden att bolaget bedriver en näringsverksamhet som syftar till vinst. I en sådan verksamhet är alltid involverat vissa affärsrisker. Bolaget har valt att lasta över risken på biljettköparna genom det berörda avtalsvillkoret. Mot nu angiven bakgrund anser nämnden – som därvid tar särskild hänsyn till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet – att det berörda avtalsvillkoret i den nu uppkomna situationen framstår som oskäligt gentemot MF och ska lämnas utan avseende.

text: Sammanfattande slutsats

text: Eftersom avtalsvillkoren som lastar över risken för uppskjuten match på MF ska lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: , gäller i stället huvudregeln att en köpare inte är skyldig att betala för en utebliven prestation. Nämnden anser därför att bolaget är skyldigt att till MF återbetala hela priset som han betalat till bolaget för de biljetter som han köpt, alltså 20 000 kr.


title: Fråga om en arrangörs skyldighet att återbetala biljettkostnaden när en konsert ställts in på grund av rådande riktlinjer om att begränsa antalet personer vid allmänna sammankomster. Även fråga om betydelsen av ett erbjudande om ersättningsarrangemang och innebörden av principen om force majeure.

text: MT begärde återbetalning av biljettkostnad och serviceavgift med totalt 6 250 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav MT följande. Den 18 november 2019 beställde hon via internet tio biljetter till konserten “Thank You for the Music” på Conventum Kongress i Örebro den 25 april 2020, arrangerat av motparten. Då regeringen beslutat stoppa sammankomster på mer än 500 personer bör arrangören återbetala utlägget för biljetterna. Arrangören nekade dock hennes begäran om återbetalning med hänvisning till force majeure och erbjöd henne i stället att använda biljetterna vid ett annat tillfälle, senare i år eller nästa år. Om detta inte passade föreslog man att biljetterna kunde säljas vidare. Hon och hennes sällskap godtar inte detta utan vill ha pengarna tillbaka. De tio biljetterna var avsedda för personer som bor på olika platser i Sverige. Ingen bor i Örebro där eventet skulle äga rum. De vill därför inte ha några alternativa lösningar. Av totalbeloppet avser 5 950 kr biljettpriset och 300 kr serviceavgift.

text: Bolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav bolaget följande. Vad gäller frågan om biljettåterköp åberopar företaget force majeure, då man i det rådande läget omöjligen kunnat genomföra konserten. Man arbetade först hårt med att försöka flytta hela turnén till i maj, men sedan detta inte heller visat sig möjligt är konserten nu framflyttad till i mars 2021.

text: Bolaget har ställts inför två alternativ, nämligen:

text: 1. Försätta bolaget i konkurs, vilket hade inneburit att ingen hade fått tillbaka sina biljettpengar och att det inte heller hade blivit någon show samt att alla företagets medarbetare, normalt små enskilda firmor, hade drabbats av en ekonomisk krasch. Detta vore det för bolaget enklaste men totalt sett klart sämsta alternativet.

text: 2. Flytta konserterna, erbjuda alla som köpt biljetter ett nytt datum, rädda företaget från konkurs och rädda alla medarbetare, dvs. artister, musikanter, teknikpersonal, roddare m.fl. Dessutom kan man på detta sätt se till att konserthusen får sina intäkter och publiken den show som den betalat för.

text: För bolaget har valet varit enkelt. I normala fall då enskilda konserter behövt flyttas har man erbjudit återköp av biljetter om köparna inte kunnat gå på ett nytt datum, men i denna mycket speciella situation är det omöjligt eftersom det inte är en konsert som ska flyttas utan närmare 40 stycken på en och samma gång. Ett återköp skulle då betyda ekonomisk katastrof för väldigt många. Bolaget är litet och består av två personer, och detta är enda sättet att åstadkomma så lite ekonomisk skada som möjligt. Force majeure åberopas alltså för att man ska kunna rädda branschen, men också för att kunna erbjuda alla dem som köpt biljett ett nytt

text: datum så att de får valuta för pengarna. Det finns också fördelar med att flytta konserten så pass långt fram i tiden; ingen vet hur hösten blir och folk får härigenom lång tid på sig att planera in sitt nya datum eller sälja sin biljett. Det sistnämnda bör inte vara något problem då showen är i princip utsåld i hela Sverige. Om man skulle få statlig hjälp kan man för övrigt hamna i ett läge då företagets beslut kan ändras.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Grundläggande avtalsrättsliga regler

text: Bolaget är i egenskap av arrangör att anse som säljare av ett kulturevenemang och MT är att anse som köpare. Någon särskild lagstiftning som tar sikte på ett sådant avtal om en kulturprestation finns inte. Det är i stället allmänna avtalsrättsliga regler som ska tillämpas.

text: En grundläggande princip inom avtalsrätten är att avtal ska hållas. Den som har sålt en vara eller en tjänst och som sedan inte levererar den, har normalt inte rätt till betalning. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2008 s. 642

text: Utifrån dessa allmänna regler skulle alltså bolaget vara skyldigt att till MT återbetala det hon har betalat för konsertbiljetterna.

text: Betydelsen av force majeure

text: Bolaget har åberopat force majeure som grund för att slippa återbetala. Force majeure kan rättsligt åberopas som grund för att slippa betala skadestånd men inte som grund för att slippa återbetala vad en köpare har betalat för en vara eller tjänst som inte levereras. Nämnden konstaterar därför att force majeure inte medför att bolaget ska befrias från att återbetala vad MT betalat för biljetterna.

text: Begränsning av återbetalningsskyldigheten genom avtalsvillkor

text: Det är dock inte uteslutet att en konsertarrangör genom villkor i avtalet med köparen av konsertbiljetter kan begränsa sin skyldighet att göra återbetalning. Det ankommer i så fall på arrangören att visa att det finns sådana avtalsvillkor. Bolaget har i ärendet inte ens åberopat att det skulle finnas något avtalsvillkor som begränsar bolagets skyldighet att återbetala hela eller delar av biljettpriset.

text: Betydelsen av erbjudandet om ett ersättningsarrangemang

text: Bolaget har i ärendet åberopat att det erbjuder dem som köpt konsertbiljetterna att få använda dessa vid det framflyttade arrangemangets genomförande i mars 2021. Frågan är om detta är ett sådant erbjudande som MT är skyldig att acceptera. Vid bedömningen av den frågan kan det konstateras att lagar på det konsumenträttsliga området innebär att näringsidkaren normalt bör ges möjlighet att vid försenad prestation leverera prestationen på ett senare stadium (se t.ex.

text: 13 §§

text: konsumentköplagen

text: och

text: 29 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: ). Gemensamt för dessa fall är dock att näringsidkarens dröjsmål med att leverera inte får vara alltför långt. Skulle

text: dröjsmålet vara av väsentlig betydelse för konsumenten har denne rätt att häva avtalet. I förarbetena till dessa lagar anges att även ett kort dröjsmål i vissa fall kan vara av väsentlig betydelse för konsumenten (se t.ex.

text: prop. 1989/90:89 s. 81

text: I det nu aktuella fallet framgår det att avtalet om konsertprestationen inneburit att den skulle fullgöras en viss dag, nämligen den 25 april 2020. Detta får anses ha utgjort ett avgörande inslag i avtalet. Enligt nämndens uppfattning har det därför inte varit möjligt för arrangören att utan godkännande av biljettköparen tvinga denne att godta att biljetterna skulle gälla för ett motsvarande arrangemang en annan dag. Även om framflyttningen av arrangemanget skulle – till skillnad från vad som skett i det nu aktuella fallet – ha avsett en tidpunkt ganska nära den 25 april 2020 skulle MT därför inte ha varit skyldig att acceptera att inte få återbetalning av biljettkostnaden. Den omständigheten att det är fråga om en extraordinär händelse som företaget inte har kunnat förutse förändrar inte bedömningen.

text: Mot nu angiven bakgrund konstaterar nämnden att bolaget är skyldigt att återbetala biljettkostnaden till MT. Den kostnaden uppgår till 6 250 kr.


title: Fråga om rätt till återbetalning av anmälningsavgiften alternativt leverans av tjänsten ett år senare när ett cykellopp ställts in på grund av rådande riktlinjer om att begränsa antalet personer vid allmänna sammankomster. Även fråga om ett avtalsvillkor, som ger arrangören rätt att behålla halva anmälningsavgiften vid extraordinära omständigheter (force majeure), är att anse som oskäligt.

text: PH begärde att avtalet skulle hävas med återbetalning av hela det inbetalade beloppet om 1 475 kr, alternativt att tjänsten skulle levereras år 2021.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav PH följande. Den 27 november 2019 beställde han via internet en biljett för deltagande i cykelloppet Vätternrundan och betalade som anmälningsavgift 1 475 kr i förväg för detta. Den 2 april 2020 begärde han återbetalning av anmälningsavgiften sedan loppet blivit inställt. Företaget har åberopat force majeure och hävdat att man enligt avtal endast betalar tillbaka 50 procent av anmälningsavgiften. Själv hävdar han att avtalet är ogiltigt eftersom force majeure inte kan ingå i ett avtal, utan är ett undantag som gäller enligt lagar. Force majeure kan inte heller anses gälla om företaget valt att boka av ett event mer än två månader innan det skulle ha ägt rum, eftersom det då inte är akut. Företaget å sin sida hänvisar till att intäkterna inte bara är avgörande för loppen i sig utan även för de cirka 70 funktionärsföreningarnas barn- och ungdomsverksamhet.

text: I kvittot står det ”anmälan” och det saknas något om kringliggande extratjänster såsom tidningar m.m. Företaget har även sponsorer som står för intäkter, vilka borde betala.

text: Idrottsföreningen motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav idrottsföreningen följande. Idrottsföreningen, som arrangerar bl.a. Vätternrundan, är en ideell förening och alltså inget företag eller näringsidkare. Föreningen arrangerar ett flertal cykellopp under en vecka i juni. Vid anmälan till loppen finns bl.a. följande information om villkor vid inställt arrangemang till deltagare på hemsidan: ”Om loppet på grund av extraordinära omständigheter (force majeure) måste ställas in, förbehåller sig arrangören rätt att behålla halva anmälningsavgiften.”

text: En förordning som omöjliggör arrangemangen måste anses utgöra en sådan omständighet. Även när alla rimliga åtgärder har vidtagits har inte konsekvenserna av denna extraordinära händelse kunnat undvikas.

text: I början av mars gick föreningen ut med information kring oron för genomförandet av arrangemang av Vätternrundans storlek. Den 16 mars gick ytterligare information ut med hänsyn till den förordning som trädde i kraft 12 mars, vilken förbjöd sammankomster med mer än 500 personer. Informationen gick ut genom pressmeddelande, nyhetsbrev till anmälda deltagare, information på sociala medier och på hemsida. I denna information lyftes bl.a. fram att föreningen tittade på olika alternativ; ett ställningstagande från organisationen om genomförande bedömdes behöva göras absolut senast den 6 april. Alternativet att flytta fram arrangemanget till början av september fick man överge, bl.a. p.g.a. mörkret. Det skulle också bl.a. kräva att 4 000 funktionärer hade möjlighet att arbeta vid en helt annan tidpunkt. Efter en

text: skärpning av bestämmelserna kring sammankomster till max 50 personer i slutet av mars, kom beslutet den 2 april om att ställa in 2020 års cykellopp; ett beslut som drabbar deltagare, leverantörer, sponsorer, partners, regionens näringsliv, idrottsverksamheten och inte minst de 75-talet idrottsföreningar som genom funktionärsinsatser under loppen får en ersättning som möjliggör en stor del av deras verksamhet. Arrangemanget avbokades 2 månader och 2 dagar före startdagen. Då hade ett stort arbete gjorts under ett antal månader för att få leverantörer av produkter och tjänster, sponsorer, Trafikverkets entreprenörer m.fl. att avvakta så länge det gick med sina beställningar. Ett arrangemang som tar emot cirka 90 000 personer (deltagare, medföljare, mässdeltagare och publik) är omfattande och kräver lång framförhållning.

text: I den information som gick ut till deltagare den 2 april åberopades extraordinära omständigheter och att 50 procent av startavgiften skulle återbetalas under maj månad. Föreningen följer alltså de villkor som fanns när deltagaren gjorde anmälan. Deltagare kan flytta sin starttid till nästa år, låta de 50 procent som skulle återbetalas kvarstå tills dess och behöver då göra en inbetalning av 50 procent för sin anmälan för 2021. Villkoren med 50 procent återbetalning baseras på proportionerna mellan fasta och rörliga kostnader i föreningen och Vätternrundan. Skulle föreningen frångå de villkor som finns vid anmälan omöjliggörs arrangerandet av loppet 2021.

text: Föreningen erbjuder alla anmälda deltagare till cykelloppen 2020 att delta i #minvätternrundan, dvs. att köra milen för respektive lopp på sin hemort. I konceptet ingår startbevis, registrering av körda mil, diplom och medaljer samt ett antal erbjudanden, tävlingar och aktiviteter. Detta är ett kostnadsfritt och lagligt sätt att kunna genomföra lopp även 2020 och på så sätt bibehålla träning och cykling över huvud taget.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Är idrottsföreningen i detta sammanhang att betrakta som en näringsidkare?

text: Nämnden får enligt sin instruktion behandla tvister mellan konsumenter och näringsidkare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet (se 3 § första stycket första punkten i instruktionen). För att nämnden ska kunna pröva den nu aktuella tvisten krävs alltså att idrottsföreningen i detta sammanhang kan anses vara en näringsidkare. Enligt 2 § andra punkten i instruktionen ska med näringsidkare förstås en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten. Liknade definitioner av begreppet näringsidkare finns på annat håll i den konsumenträttsliga lagstiftningen, t.ex. i

text: konsumentköplagen

text: . Förarbetena till sådan annan lagstiftning blir därför av betydelse för att bestämma begreppet.

text: Av dessa förarbeten framgår bl.a. att verksamheten ska vara av ekonomisk karaktär (se

text: prop. 2001/02:134 s. 81

text: ) och att det inte krävs att verksamheten bedrivs i vinstsyfte (se

text: prop. 1989/90:89 s. 60

text: ). Termen näringsidkare ska enligt förarbetena ses i vidsträckt mening. Så snart mer än något enstaka uppdrag eller försäljning genomförs så ska den fysiska eller juridiska personen normalt anses vara en näringsidkare (se sistnämnda prop. s. 60). I den rättsliga litteraturen har framhållits att även ideella föreningar som säljer varor eller tjänster

text: omfattas av begreppet näringsidkare (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 46 f).

text: Idrottsföreningen har i stor omfattning sålt biljetter till Vätternrundan. Det rör sig alltså om en ekonomisk verksamhet som avser mer än någon enstaka försäljning. Huruvida verksamheten bedrivs i vinstsyfte eller inte saknar betydelse. Nämnden anser att idrottsföreningen i detta sammanhang är att betrakta som en näringsidkare. Nämnden är därför behörig att pröva tvisten mellan PH och idrottsföreningen.

text: Grundläggande avtalsrättsliga regler

text: Idrottsföreningen är i egenskap av arrangör av Vätternrundan att anse som säljare av ett idrottsevenemang och PH är att anse som köpare. Någon särskild lagstiftning som tar sikte på avtal om tillhandahållande av ett sådant idrottsarrangemang finns inte. Det är i stället allmänna avtalsrättsliga regler som ska tillämpas.

text: En grundläggande princip inom avtalsrätten är att avtal ska hållas. Den som har sålt en vara eller en tjänst och som sedan inte levererar den har normalt inte rätt till betalning. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2008 s. 642

text: framhållit att det är en grundläggande avtalsrättslig princip att den som inte erhåller en avtalad prestation inte heller är skyldig att betala för den.

text: Utifrån dessa allmänna regler skulle alltså idrottsföreningen vara skyldigt att till PH återbetala vad han har betalat för arrangemangsbiljetten (dvs. anmälningsavgiften).

text: Betydelsen av force majeure

text: Idrottsföreningen har åberopat force majeure som grund för att slippa återbetala. Force majeure kan enligt allmänna rättsregler åberopas som grund för att slippa betala skadestånd men inte som grund för att slippa återbetala vad en köpare har betalat för en vara eller en tjänst som inte levereras. Nämnden konstaterar därför att force majeure enligt allmänna regler inte medför att idrottsföreningen ska befrias från att återbetala vad PH betalat för biljetten.

text: Det är dock inte uteslutet att en arrangör av ett idrottsevenemang genom villkor i avtalet med köparen av en biljett till arrangemanget kan begränsa sin skyldighet att göra återbetalning (jfr

text: prop. 2013/14:15 s. 53

text: , där det som ett exempel anges att det får avtalas att skyldigheten för näringsidkaren att återbetala vad konsumenten har betalat inte ska gälla, om en fritidsaktivitet måste ställas in på grund av vädret). Det ankommer i så fall på arrangören att visa att det finns sådana avtalsvillkor. Idrottsföreningen har i ärendet åberopat ett villkor som lyder: ”Om loppet på grund av extraordinära omständigheter (force majeure) måste ställas in, förbehåller sig arrangören rätt att behålla halva anmälningsavgiften.” I ärendet har framgått att den informationen funnits på den hemsida där anmälan till Vätternrundan gjorts av PH och att den intagit en så framträdande plats på den sidan att den måste anses ha kommit till PH:s kännedom innan han gjorde anmälan till tävlingen. Villkoret måste därför anses utgöra en del av avtalet mellan PH och idrottsföreningen.

text: Nämnden anser att de omständigheter som lett till att Vätternrundan 2020 behövt ställas in utgör sådana extraordinära omständigheter som nämns i det angivna avtalsvillkoret. Nämnden anser därför att avtalsvillkoret gäller för den uppkomna situationen och att det innebär att PH därför enligt avtalsvillkoret bara är berättigad att återfå halva anmälningsavgiften.

text: Finns det skäl att jämka avtalsvillkoret eller att lämna det utan avseende?

text: Det återstår dock för nämnden att pröva om avtalsvillkoret skulle kunna jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av någon avtalsrättslig bestämmelse. I blickpunkten kommer då bestämmelserna i

text: 36 § avtalslagen

text: . Av dessa framgår att ett villkor i ett avtal kan jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen av detta ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden konstaterar att avtalsvillkoret innebär att idrottsföreningen och PH delar lika på risken att arrangemanget måste ställas in på grund av extraordinära omständigheter. Att en ideell förening och en deltagare i ett av föreningen anordnat idrottsarrangemang delar lika på den risken framstår enligt nämndens uppfattning inte i sig som oskäligt. Av betydelse i sammanhanget är dock också att den risk som i sammanhanget drabbar PH inte uppgår i pengar räknat till ett så stort belopp. Det är vidare av betydelse att de extraordinära omständigheterna uppkommit utan att föreningen haft någon påverkan på det. Inte heller i övrigt har det framkommit någon omständighet i ärendet som gör att avtalsvillkoret framstår som oskäligt. Nämnden anser därför att det inte finns skäl att jämka avtalsvillkoret eller att lämna det utan avseende.

text: Sammanfattande slutsats

text: Nämnden anser att PH inte har rätt att återfå mer än halva anmälningsavgiften. Hans krav om att återfå hela anmälningsavgiften ska därför avslås. Detsamma gäller hans krav om att få delta i Vätternrundan 2021 utan att behöva betala någon ytterligare anmälningsavgift.

text: Skiljaktig mening

text: Två ledamöter var skiljaktiga beträffande motiveringen från och med rubriken ”Begränsning av återbetalningsskyldigheten genom avtalsvillkor” och anförde följande:

text: Det råder avtalsfrihet, vilket innebär att parter har rätt att själva välja om de vill ingå avtal och hur avtalsinnehållet ska se ut. Vardera parten ansvarar för sin prestation och står därmed risken för att den inte kan utföras enligt avtalet. En viktig begräsning av avtalsfriheten är tvingande regler som hindrar parterna att med civilrättslig verkan binda sig vid ett innehåll som strider mot tvingande lag. Avtal ska därtill vara balanserade på så sätt att parterna ska få jämförbara prestationer av varandra, vilket

text: 36 § avtalslagen

text: ger uttryck för. Genom tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: kan ett oskäligt avtalsvillkor jämkas trots att parterna frivilligt

text: har ingått avtalet. Det framgår av bestämmelsen att särskild hänsyn ska tas till konsumenter. Liknande skydd finns inte för exempelvis idrottsföreningar eller mindre näringsidkare.

text: Avtalsvillkor som vid en första anblick kan anses vara oskäliga kan vägas upp av andra avtalsvillkor som är fördelaktiga för konsumenten. Det finns omfattande praxis från EUdomstolen som redogör för hur bedömningar av oskäliga avtalsvillkor ska göras. EUdomstolen har i målet

text: uttalat att bedömning av om ett avtalsvillkor orsakar en ”betydande obalans” mellan avtalsparternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet, till nackdel för konsumenten, ska ske med beaktande av de regler som enligt den nationella rätten blir tillämpliga om parterna inte har träffat något sådant avtal. Genom att göra en sådan jämförelse kan domstolen avgöra om, och i så fall i vilken grad, avtalet försätter konsumenten i ett sämre läge än vad som följer av gällande nationell rätt. När det gäller frågan om under vilka förhållanden en sådan obalans uppkommer i strid med kravet på god sed konstaterar domstolen att den nationella domstolen ska pröva huruvida en gentemot konsumenten lojalt och rättvist handlande näringsidkare rimligen kunde utgå från att konsumenten skulle godta ett sådant avtalsvillkor efter en individuell avtalsförhandling.

text: En betydande obalans kan följa av att den rättsliga ställning som konsumenten enligt nationella bestämmelser har, undergrävs på ett tillräckligt allvarligt sätt, antingen genom en begränsning av de rättigheter nämnda bestämmelser ger konsumenten, genom att konsumenten hindras från att utöva dessa rättigheter eller genom att konsumenten åläggs en ytterligare förpliktelse som inte föreskrivs i nationell rätt (

text: punkt 23).

text: I det här fallet utgör avtalet ett standardavtal där idrottsföreningen erbjuder konsumenten ett i förväg fixerat innehåll utan möjlighet för motparten att förhandla om ändringar eller tillägg. Annat är inte visat än att konsumenten kunnat ta del av villkoren innan avtalsingåendet och att dessa blivit del av avtalet.

text: Högsta domstolen har bekräftat att det är en grundläggande avtalsrättslig princip att den som inte erhåller en avtalad prestation inte heller är skyldig att betala för den. Det är således vad som skulle ha gällt om inte villkoret om endast delvis återbetalning hade funnits. Villkoret försätter därmed konsumenten i ett sämre läge än vad som följer av svensk rätt. Såvitt framgår av materialet som ingetts till nämnden framgår inte om det finns andra villkor som väger upp den obalans som skapas. Villkoret innebär att näringsidkaren, vilken som utgångspunkt ansvarar för sin egen prestation, övervältrar hälften av sin risk på konsumenten utan att ta på sig någon motsvarande risk för konsumentens prestation. Riskfördelningen i avtalet är därmed inte lika.

text: Även om idrottsföreningen inte orsakat den situation som uppstått så har inte heller konsumenten orsakat situationen. Beloppet är inte heller obetydligt. Även konsumenter kan ha drabbats hårt ekonomiskt med anledning av den pågående virusspridningen, vilket kan göra det viktigt att få tillbaka även summor som av vissa inte betraktas som så stora. Därtill har idrottsföreningen framhållit att en risk som uppstår om de inte får behålla hälften av summan

text: 1 Allmän avtalsrätt, JUNO version 11, s.45

text: är att det aktuella cykelloppet inte kan arrangeras nästa år. En sådan affärsmässig risk bör inte läggas konsumenten till last.

text: Frågan är dock om en näringsidkare rimligen kunnat utgå från att en konsument i en individuell förhandling hade accepterat ett sådant villkor. I sammanhanget är det viktigt att beakta vilken typ av verksamhet som idrottsföreningen bedriver och att denna är av folkhälsokaraktär. Man bör även ta hänsyn till varför konsumenter är villiga att delta i sådana cykellopp som föreningen arrangerar. I detta sammanhang är det inte uppenbart att en konsument inte hade accepterat ett sådant villkor. Även om villkoret innebär en obalans till förmån för näringsidkaren saknas det därför skäl att i det enskilda fallet jämka villkoret.

text: PH:s krav om återbetalning av hela anmälningsavgiften ska därför avslås. Detsamma gäller hans krav om att få delta i Vätternrundan 2021 utan att behöva betala någon ytterligare anmälningsavgift.


title: Fråga om återbetalning av biljettkostnaden för en ej ombokningsbar biljett som avbokats på grund av UD:s avrådan från resor till den aktuella destinationen. Även fråga om ett avtalsvillkor som inte tillåter återbetalning av en sådan biljett är att anse som oskäligt.

text: AS begärde återbetalning till sitt betalkort av vad han har betalat för flygbiljetten, nämligen 1 569 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav AS följande. Som grund för sitt krav åberopar han att han följer UD:s rekommendationer om att inte företa några utlandsresor under perioden och att han därför inte vill resa. Flygbolaget erbjuder enbart ombokning eller presentkort.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav bolaget följande. Som grund åberopar flygbolaget huvudsakligen att biljetten inte är återbetalningsbar enligt transportvillkoren. När återbetalningsbara biljetter bokats, erbjuds naturligtvis återbetalningar i enlighet med biljettvillkoren. I avsaknad av återbetalningsbara biljetter anser flygbolaget att utfärdandet av ett återbetalningsbart tillgodokvitto utgör en rättvis lösning med hänsyn till passagerarnas rättigheter och den operativa verklighet som varje flygbolag har att möta. Flygbolagets mål är inte att beröva passagerarna deras rättigheter, men när passagerare hindras från att nå sina avgångsflygplatser, ger utfärdandet av dessa kuponger en möjlighet att ge passagerarna mer flexibilitet och fler valmöjligheter under en period av osäkerhet. Oanvända kuponger återbetalas dessutom efter 12 månader, när flygbolaget borde ha återupptagit sitt fulla flygschema. Flera regeringar runt om i världen anser att detta tillvägagångssättet är lämpligt med hänsyn till rådande läge, förutsatt att kupongerna inte har orimligt kort giltighetstid och att återbetalning av kupongens värde kan göras efter ett år om den inte har använts.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna är överens om att AS har köpt en biljett för flygtransporten som var förenad med sådant villkor att den inte var återbetalningsbar. Att köpa en sådan biljett i stället för en återbetalningsbar biljett innebär att resenären tar på sig risken att biljetten kan komma att inte kunna utnyttjas.

text: Det måste dock prövas om villkoret att biljetten inte var återbetalningsbar skulle kunna jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av några avtalsrättsliga regler.

text: Av

text: 36 § avtalslagen

text: framgår att ett villkor i ett avtal kan jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen av detta ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden konstaterar att den omständigheten att en konsument väljer att köpa en biljett som inte är återbetalningsbar i stället för en som är återbetalningsbar regelmässigt medför den fördelen för konsumenten att priset för transporten blir billigare. Konsumentens motprestation blir då att själv få ta risken för att transporten inte blir av till följd av skäl som inte är hänförliga till lufttrafikföretaget. Nämnden finner därför att nackdelen med en sådan biljett uppvägs av fördelen och att det avtalsvillkor av berört slag som är aktuellt i ärendet därför inte framstår som obalanserat. På grund av detta och då det i ärendet inte framkommit någon annan anledning till att det berörda avtalsvillkoret skulle vara oskäligt anser nämnden att det inte finns skäl att jämka detta avtalsvillkor eller lämna det utan avseende.

text: Mot denna bakgrund anser nämnden att det aktuella avtalsvillkoret ska tillämpas mellan parterna. Det framgår av uppgifterna i ärendet att det är AS själv som har avbokat resan och att avbokningen har skett på grund av omständigheter som flygbolaget inte ansvarar för. AS har därmed inte rätt till återbetalning av biljettkostnaden. Att UD har avrått från resor till den aktuella destinationen leder inte till en annan bedömning. AS:s krav ska därmed avslås.

text: Skiljaktig mening

text: Två ledamöter var skiljaktiga beträffande motiveringen och anförde följande.

text: Det finns ingen tvingade eller dispositiv lagstiftning som särskilt reglerar passagerares möjlighet att avbeställa eller omboka en flygresa i den situation som nu är aktuell i nämnden. När det saknas lagstiftning och stadgad rättspraxis som ger ledning vid bedömningen bör grunden vara analogier från lagregler och i viss mån rättspraxis (se

text: NJA 2002 s.644

text: ). Högsta domstolen framhåller att den lagstiftning som är närmast att hämta vägledning från är

text: konsumenttjänstlagen

text: som till stor del bygger på vad som kan antas utgöra generell oskriven rätt inom tjänsteområdet. Vidare framgår att lagen ofta torde kunna tillämpas analogt i partsförhållanden som faller utanför det i lagen angivna tillämpningsområdet.

text: Enligt

text: 42 § första stycket konsumenttjänstlagen

text: har en konsument rätt att avbeställa en tjänst innan den har slutförts. Näringsidkaren har vid en avbeställning rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan utförts samt arbete som måste utföras trots avbeställningen. Näringsidkaren har också rätt till ersättning för förluster i form av kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt på grund av att han har underlåtit att ta på sig annat arbete eller för att han särskilt inrättat sig efter uppdraget. Näringsidkaren har dock inte rätt till sådan ersättning, om konsumentens syfte med tjänsten har blivit förfelat på grund av att föremålet för tjänsten skadats eller gått förlorat utan att detta beror på konsumentens försummelse eller att konsumenten har hindrats att dra nytta av tjänsten till följd av författningsföreskrifter, myndighetsbeslut eller andra liknande omständigheter utanför hans kontroll. Det innebär att näringsidkaren inte har rätt till ersättning för utebliven vinst i sådana fall.

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: liknar även

text: 3 kap. 1 § paketreselagen

text: enligt vilken en resenär alltid har rätt att avbeställa en paketresa innan resan påbörjas. Huvudregeln är att resenären får

text: betala en avbeställningsavgift till arrangören. Arrangören får dock inte ta ut en sådan avgift om genomförandet av resan väsentligen påverkas av oundvikliga och extraordinära omständigheter på resmålet eller i dess omedelbara närhet.

text: Likheten mellan

text: paketreselagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: talar för att

text: 42 §

text: i den senare lagen kan ligga till grund för bedömningen av avbeställning av reguljära flygresor. Dessutom får det anses vara branschpraxis att flygbolag under nu rådande omständigheter erbjuder sina passagerare ombokning under tiden som force majeure-situationen kvarstår.

text: Det faktum att passageraren har valt en icke-återbetalningsbar biljett medför visserligen att transporten blir billigare i förhållande till att köpa en återbetalningsbar biljett. Det framgår dock av praxis från EU-domstolen (

text: ) att vid bedömning av om ett villkor är oskäligt kan inte enbart en kvantitativ ekonomisk bedömning göras utifrån en jämförelse mellan, å ena sidan, det totala beloppet för transaktionen som avtalet avser och, å andra sidan, de kostnader som konsumenten åläggs betalningsansvaret för i det aktuella villkoret. En betydande obalans mellan parterna kan tvärtom redan följa av att den rättsliga ställningen som konsumenten har enligt tillämpliga nationella bestämmelser undergrävs på ett tillräckligt allvarligt sätt.

text: I det här fallet avråder UD från alla icke nödvändiga resor utomlands vilket passageraren vare sig kunnat förutse eller kontrollera. Det var heller inte känt vid bokningen. En sådan avrådan innebär för en enskild att försäkringar inte gäller om personen ändå reser. Det innebär en stor risk för en passagerare. Om personen blir sjuk utomlands och behöver ambulansflyg hem kan det innebära kostnader i miljonklassen. Händelsen är helt olik andra typer av oväntade skeenden som en passagerare kan förutse och ta höjd för, t.ex. plötslig sjukdom eller brand i hemmet, som kan täckas av en försäkring. En återbetalningsbar biljett bör väljas om passageraren anar att denne kanske inte kommer att vilja resa på grund av godtyckliga skäl, inte för att skydda sig mot force majeure-situationer.

text: Flygbolaget motsätter sig kravet med hänvisning till att passageraren inte har en återbetalningsbar biljett. Bolaget anser att det är skäligt att i stället utfärda ett tillgodokvitto som återbetalas efter 12 månader om tillgodohavandet inte har utnyttjats. Under perioden som UD avråder från alla icke nödvändiga resor befinner sig passageraren i en force majeuresituation fram till dess att avrådan hävs. Mot bakgrund av

text: 42 § andra stycket konsumenttjänstlagen

text: har AS därmed rätt att avbeställa tjänsten utan att betala skadestånd i form av utebliven vinst.

text: Frågan är då om villkoret om tillgodohavande är oskäligt eller inte. Ett tillgodohavande som också återbetalas efter 12 månader om det inte har använts skapar enligt nämnden inte en sådan betydande obalans att villkoret skulle vara oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Mot denna bakgrund anser vi att AS:s krav ska avslås. Vi förutsätter att bolagets erbjudande om tillgodohavande kvarstår.


title: Fråga om återbetalning av kostnaden för stughyra vid avbokning pga. coronapandemin.

text: ML begärde återbetalning av hela kostnaden för stughyran 8 800 kr, eller åtminstone 75 procent av kostnaden 6 600 kr.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav ML följande. Hon hyrde två stugor som hon ville avboka på grund av den rådande situationen kring Covid-19. Företaget borde kunna frångå sina villkor och betala tillbaka åtminstone del av kostnaden.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Företaget hyr ut fritidsstugor till gäster som vill uppleva Åredalens natur. ML hyrde stuga för perioden 12/4 - 19/4 2020. Hon avbokade stugan nära ankomst och har hyrt enligt bifogade hyresvillkor. Hyresvillkoren har skickats till ML i samband med bokningen tillsammans med hennes hyresfakturor tillika bokningsbekräftelse. Hyresvillkoren finns även på företagets hemsida. Företaget har inte ekonomiska resurser att återbetala alla resor som avbokas försent. Företaget är litet, men hjälper till så gott man kan.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Ärendet gäller en begäran om återbetalning av stughyra, efter att stugan avbokats på grund av coronapandemin.

text: Det finns ingen lag som är direkt tillämplig på den typ av tjänst som ärendet rör. Det råder därmed avtalsfrihet mellan parterna. Det är därför parternas avtalsvillkor och allmänna avtalsrättsliga regler som ska tillämpas vid bedömningen i ärendet.

text: Enligt avtalsklausulen är företaget inte skyldig att återbetala bokningsavgiften om boendet avbokas mindre än 44 dagar före ankomst. I en sådan situation behåller hyresvärden hela bokningskostnaden. Frågan är om detta avtalsvillkor är skäligt. I annat fall kan det jämkas eller lämnas utan avseende.

text: Det framgår av

text: 36 § avtalslagen

text: att ett villkor i ett avtal kan jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen av detta ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden konstaterar att det aktuella villkoret om avbokning är förhållandevis vanligt förekommande i branschen. Det finns ingen särskild omständighet som gör att villkoret i den uppkomna situationen framstår som oskäligt.

text: Mot den nu angivna bakgrunden anser nämnden att villkoret om att bokningskostnaden inte återbetalas när konsumenten avbokar kort tid före ankomst är skäligt och att det därför gäller mellan parterna. Den omständigheten att avbokningen skett till följd av den situation kring

text: coronapandemin som gällde vid den tidpunkt som är aktuell i ärendet ändrar inte denna bedömning. Det innebär att kravet på återbetalning av bokningsavgiften ska avslås.