title: Fråga om möjligheterna för socialtjänsten att begära att en person som sökt försörjningsstöd ska delta i praktik

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 22 februari 2010, framförde AA klagomål mot socialtjänsten i Örebro kommun. Klagomålen rörde handläggningen av hennes ansökan om försörjningsstöd. Hon anförde bl.a. följande.

text: I maj 2009 ansökte hon om försörjningsstöd för månaderna juni–augusti 2009. Med anledning av hennes ansökan beslutade socialtjänsten att hon skulle delta i viss praktik. Praktiken inleddes den 7 juni 2009 och pågick under fyra veckor. Enligt socialtjänsten kunde hennes ansökan om försörjningsstöd komma att avslås om hon inte deltog i praktiken. Kort efter att hon fullgjort praktiken beslutade socialtjänsten att avslå hennes ansökan. Enligt

text: 4 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, får socialtjänsten begära att den som uppbär försörjningsstöd deltar i praktik. Det finns emellertid inte något stöd för att begära att den som ansöker om försörjningsstöd deltar i sådan praktik. Socialtjänstens beslut om att hon skulle delta i praktik var därför felaktigt.

text: Utredning

text: Handlingarna i det aktuella ärendet inhämtades från socialförvaltningen i Örebro kommun.

text: Efter remiss inkom Vuxenutbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Örebro kommun med följande yttrande (åberopade bilagor har här uteslutits).

text: Ärende:

text: AA har av Försörjningsstöd, Örebro kommun, sommaren 2009, erbjudits en studentpraktikperiod enligt 4 kap. 4 § p. 3 SoL och fullföljt denna praktik under fyra veckor. När ansökan inkom visade det sig att hon ej var berättigad till försörjningsstöd, på grund av att hon tillsammans med sin sambo hade tillgångar i form av kapital. – – –

text: Kontakter:

text: Första kontakterna AA hade med Försörjningsstöd var den 20 maj 2009 för Intake (telefonintervju med handläggare, se bilaga 2). Samma dag skickades

text: ansökningshandlingar för försörjningsstöd inklusive lista över vilka handlingar som skulle bifogas (se bilaga 3) hem till den sökande. Den 1 juni kom hon till en muntlig praktikinformation, där även hennes sambo följde med och således fick även han tillgång till samma information. Informationen skedde dels i grupp och dels individuellt. Den individuella informationen fick AA dagen därpå den 2 juni. Vid dessa tillfällen informerades hon om regelsystemet för att vara berättigad till försörjningsstöd och därmed också till studentpraktik. Dels om att sammanboende måste söka tillsammans på grund av att de enligt

text: sambolagen

text: är ömsesidigt försörjningsskyldiga, samt att innehav av tillgångar och kapital medräknas i normberäkningen. Muntliga praktikinformationen, som ges både i grupp och individuellt för varje sökande, hålls av studenthandläggare och praktiksamordnare tillsammans. Man går igenom information kring vad som gäller för studentpraktik samt villkoren för att vara berättigad till studentpraktik. Informationen följer en skriftlig mall (se bilaga 5). AA anvisades praktik med start den 17 juni (se bilaga 7) och började arbeta inom lokalvård på Ädelgårdens vårdboende. Hon hade uttryckt egna önskemål om att få arbeta med lokalvård. Anvisningen gjordes utifrån att paret antogs sakna egna inkomster och därmed skulle bli berättigade till försörjningsstöd. Beslut om studentpraktik delgavs den 22 juni. Beslutet ifrågasattes aldrig och överklagades ej. Ansökan om försörjningsstöd inkom först den 18 juni och då begärdes kompletteringar in. Kompletteringar till ansökan inkom den 14 juli och då påbörjades den ekonomiska handläggningen. Efter ytterligare begäran om komplettering var ansökan komplett den 20 juli. Vid beräkningen visade det sig då att AA:s sambo hade tillgångar som medförde ett överskott inför juni månad på 20 497 kr och inför juli månad 18 407 kr, varför paret fick avslag på begäran om försörjningsstöd. Beslutet överklagades inte. Paret tog inte heller någon kontakt med Försörjningsstöd med anledning av att AA deltagit i studentpraktiken utan att vara berättigad till försörjningsstöd. Om det i ett tidigare skede varit känt för nämnden, att paret hade egna tillgångar överstigande försörjningsstödsnormen, så hade inte AA varit berättigad till någon kompetenshöjande studentpraktik enligt

text: 4 kap. 4 § p.

text: 3 SoL och skulle således inte ha anvisats någon praktik. Information gavs vid fyra tillfällen om förutsättningarna för att vara berättigad till praktik och försörjningsstöd: 20 maj vid Intakesamtalet på telefon. 20 maj med hemskickad information där det är ikryssat att kontoutdrag från samtliga dina/era bankkonton skulle medskickas. 1 juni vid gruppinformationen (följer en mall där information gavs om tillgångar och kapital). Vid detta informationstillfälle följde även AA:s sambo med och fick höra samma information. 2 juni vid den egna personliga informationen.

text: Studentpraktik:

text: Kommunen har en laglig skyldighet (se bilaga 6) att anordna studentpraktik för studerande med CSN-lån under studieuppehållet, under förutsättning att den studerande själv inte lyckats lösa sin försörjning. I Örebro kommun anordnas studentpraktiken av Försörjningsstöd. Praktiken skall innefatta kompetenshöjande arbetsuppgifter inom kommunen eller ideella föreningar. Praktiksamordnare försöker samordna så att studentens egna önskningar så långt det är möjligt blir tillgodosedda. Förutsättningen för att överhuvudtaget beviljas en studentpraktik är att man uppfyller kraven för att vara berättigad till försörjningsstöd. Inom Försörjningsstöd använder vi inte uttrycket ”motprestation”. Istället informerar vi om de krav vi enligt

text: socialtjänstlagen

text: har rätt att ställa på den enskilde. När det gäller studerande som ej klarar sin försörjning under studieuppehållet och därför söker försörjningsstöd, så är lagen mycket klar och tydlig över vilka krav Försörjningsstöd skall ställa (se bilaga 6). Det anordnas två praktikperioder under sommaruppehållet under 4 veckor per period. För att hinna med två perioder, om fyra veckor var, under studieuppehållet måste studenten anvisas omgående.

text: Sammanfattning:

text: Den sökande har vid flera tillfällen fått muntlig och skriftlig information om att egna/sambos inkomster och kapital överstigande norm medför att man ej är berättigad till försörjningsstöd och därmed ej berättigad till studentpraktik. På grund av att den sökandes ansökan inkom så sent som den 20 juli, uppdagades det först efter praktikperioden att paret hade eget kapital överstigande försörjningsstödsnormen. Ansökan om försörjningsstöd samt information om vilka handlingar som krävdes skickades ut den 20 maj. AA har inte överklagat praktikbeslut (se bilaga 7) eller avslagsbeslut av försörjningsstöd (se bilaga 10). AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 31 januari 2011 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 4 kap. 4 § 3

text: SoL får socialnämnden begära att den som uppbär försörjningsstöd under viss tid ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet om den enskilde inte har kunnat beredas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd och följer en utbildning med tillgång till finansiering i särskild ordning men under tid för studieuppehåll behöver försörjningsstöd.

text: Deltagande i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet syftar till att förbättra den enskildes förutsättningar att komma in på den reguljära arbetsmarknaden eller utbildning. Verksamheten berör främst ungdomar som varit, eller riskerar att bli, beroende av socialbidrag under en längre period men även studerande ungdomar som tillfälligtvis kan bli beroende av socialbidrag för sin försörjning under ferier på grund av svårigheter att få ett feriearbete.

text: Socialnämnden har således rätt att kräva att studerande som uppbär försörjningsstöd ska delta i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet. Om den enskilde utan godtagbart skäl avböjer att delta i verksamheten får fortsatt försörjningsstöd vägras eller nedsättas.

text: Lagrådet anförde i sitt yttrande över lagförslaget bl.a. att socialnämndens befogenhet enligt bestämmelsen gällde dem som redan uppbar försörjningsstöd. Enligt lagrådets uppfattning tedde det sig något motsägelsefullt att begränsa möjligheten att ställa krav på studerande som har studieuppehåll till att avse dem som redan uppbär försörjningsstöd (

text: prop. 1996/97:124 s. 262

text: ). Regeringen, som inte delade lagrådets uppfattning, anförde i propositionen bl.a. följande (

text: a. prop. s. 77

text: Samma princip bör gälla för studerande som för andra. Av kravet på att den kompetenshöjande verksamheten skall vara individuellt utformad följer att man inte kan kräva deltagande i en verksamhet från första dagen som bistånd ges för. Socialnämnden måste först utreda den enskildes förutsättningar och behov och bedöma vilken verksamhet som bäst tillgodoser dessa, det gäller såväl studerande som andra. AA studerade vid Örebro universitet. Hon uppbar inte försörjningsstöd när hon sommaren 2009 ansökte om bistånd. Hon anvisades trots detta en praktikplats

text: redan i anslutning till att hon gjorde ansökan. Som framgått ovan är det inte möjligt att begära att en enskild som inte uppbär försörjningsstöd ska delta i praktik. Socialtjänsten borde således inte ha anvisat någon praktikplats innan ansökan om försörjningsstöd hade prövats och AA:s behov av praktikplats hade utretts. Handläggningen förtjänar kritik.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden i visst fall om jäv för nämndemän i förvaltningsrätten som samtidigt är ledamot eller ersättare i kommunstyrelsen

org: jo

sammanfattning: En kommun hade inte tillsatt särskilda nämnder utöver kommunstyrelsen, utan kommunstyrelsen hade i stället flera särskilda utskott för att fullgöra kommunens uppgifter. ChefsJO konstaterar att den kommunala nämnd som haft hand om förvaltningen av den fråga som ett mål gällde varit kommunstyrelsen. En nämndeman var därför jävig att som domare delta i avgörandet av målet redan med anledning av att han satt som ledamot i kommunstyrelsen. ChefsJO riktar kritik mot rättens ordförande för att hon tillåtit nämndemannen att delta i avgörandet trots att han varit jävig. ChefsJO uttalar dessutom att jävsbestämmelsen i 4 kap. 13 § första stycket 4 rättegångsbalken, enligt hans uppfattning, inte endast omfattar ledamöter utan även ersättare i kommunala nämnder.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 december 2021 förde AA fram klagomål mot Förvaltningsrätten i Luleå och uppgav bl.a. att nämndemannen BB var jävig i ett mål om beredande av vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, eftersom han satt i kommunfullmäktige, kommunstyrelsen samt kommunstyrelsens socialutskott i Älvsbyns kommun, som var sökandepart i målet.

type: stycke

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter begärdes in från Älvsbyns kommun, och det framkom att BB var ledamot i kommunfullmäktige, ledamot i kommunstyrelsen och ersättare i socialutskottet när kommunstyrelsens socialutskott fattade beslutet om att ansöka om vård enligt LVU.

text: Anmälan remitterades till Förvaltningsrätten i Luleå för yttrande. I sitt remissvar anförde förvaltningsrätten, genom lagmannen, sammanfattningsvis följande:

text: Såväl rådmannen CC, som var rättens ordförande, som nämndemannen BB var medvetna om den särskilda kommunala organisation som Älvsbyns kommun

text: har, som innebär att kommunen inte har tillsatt några särskilda nämnder utöver kommunstyrelsen. I stället finns endast flera särskilda utskott, i detta fall socialutskottet, för att fullgöra kommunens uppgifter. CC var medveten om att BB suttit i kommunstyrelsen men hade inte kännedom om att han suttit som ersättare i socialutskottet. Enbart det faktum att han var ledamot i kommunstyrelsen bedömde hon vid förhandlingstillfället inte utgöra jäv, eftersom hon i hastigheten jämställde socialutskottet med en socialnämnd. Nämndemannen BB uppgav att han informerade rättens ordförande om att han inte hade någon kännedom om parterna och att han tror, men inte är säker på, att han upplyste om att han utsetts till ersättare i socialutskottet. Både CC och BB är nu i efterhand av den uppfattningen att BB torde ha varit jävig redan på grund av sin plats i kommunstyrelsen. Lagmannen delade denna uppfattning och ansåg att BB inte borde ha deltagit i avgörandet.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska bl.a. domstolar i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: För att upprätthålla allmänhetens förtroende för domstolarna och för att säkerställa att objektivitetsprincipen följs har det införts jävsbestämmelser i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, och

text: rättegångsbalken

text: (RB).

text: Av

text: 41 §

text: FPL och

text: 4 kap. 13 § första stycket 4

text: RB framgår att en domare är jävig att handlägga mål bl.a. om han eller hon är ledamot av den kommunala nämnd som har hand om förvaltningen av den angelägenhet som målet rör (s.k. ställföreträdarjäv).

text: Kommunen svarar enligt

text: 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, för socialtjänsten inom sitt område. Enligt

text: 2 kap. 4 §

text: SoL fullgörs kommunens uppgifter inom socialtjänsten av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. Älvsbyns kommun har en kommunorganisation där det inte finns någon särskilt utpekad socialnämnd. I stället har kommunstyrelsen tilldelats ansvaret för socialtjänstens område. Kommunstyrelsen har i sin tur med stöd av

text: 6 kap. 37 § kommunallagen (2017:725)

text: delegerat till kommunstyrelsens socialutskott att ansvara för myndighetsutövningen inom socialtjänstens verksamhet. Delegaten, dvs. utskottet, företräder kommunstyrelsen, men delegatens beslut är formellt sett kommunstyrelsens. I de fall då kommunstyrelsen själv ska fatta beslut om sådan verksamhet bereder socialutskottet ärendet och lämnar beslutsförslag till kommunstyrelsen. Den kommunala nämnd som ansvarar för förvaltningen inom socialtjänstens område i Älvsbyns kommun, och följaktligen utför de uppgifter som normalt faller på en socialnämnd, är alltså kommunstyrelsen. Detta gäller oaktat att den faktiska

text: myndighetsutövningen till stor del har delegerats till kommunstyrelsens socialutskott.

text: Nämndemannen BB var ledamot i Kommunstyrelsen i Älvsbyns kommun såväl när beslutet om att ansöka om vård enligt LVU fattades som när förvaltningsrätten avgjorde målet. JO har tidigare uttalat att en ledamot i en socialnämnd redan av det skälet är jävig att som nämndeman handlägga mål där socialnämnden är sökande (

text: JO 2014/15 s. 314

text: ). Jag delar den uppfattningen. Det faktum att Älvsbyns kommun har valt att organisera sig så att kommunstyrelsen, och inte en särskilt utpekad socialnämnd, ansvarar för förvaltningen av kommunens socialtjänst medför inte någon skillnad i detta avseende. Ledamöter i kommunstyrelsen i kommuner som är organiserade på detta sätt är därför på grund av jäv enligt

text: 4 kap. 13 § första stycket 4

text: RB förhindrade att som domare pröva mål där kommunstyrelsen är ansvarig för förvaltningen av den angelägenhet som målet rör. Nämndemannen BB har alltså redan på grund av att han var ledamot i Kommunstyrelsen i Älvsbyns kommun varit jävig att handlägga det mål om vård enligt LVU där kommunstyrelsen var sökande.

text: Jag vill dessutom ta tillfället i akt att uppehålla mig något vid tillämpningen av bestämmelsen i

text: 4 kap. 13 § första stycket 4

text: RB när det gäller ersättare till ledamöter i kommunala nämnder. Av ordalydelsen framgår nämligen att det är ledamöter av nämnder som är jäviga att som domare handlägga mål där samma nämnd är part. Frågan är då vad som gäller för ersättare i kommunala nämnder.

text: Jävsbestämmelsen omfattar ställföreträdarskap till såväl fysiska som juridiska personer och innehåller inte några krav på ytterligare omständigheter för att det ska anses vara fråga om en jävssituation. Själva jävsgrunden utgörs följaktligen av kopplingen till rättssubjektet som sådant. Jag anser att även en ersättare i en kommunal nämnd, där det ligger i sakens natur att han eller hon inträder som ledamot i samband med förfall för en ordinarie ledamot, är knuten till rättssubjektet (nämnden) på ett likartat sätt som en ordinarie ledamot. Jag ser därför inte någon anledning att göra åtskillnad mellan ordinarie ledamöter och ersättare vid tillämpningen av den aktuella jävsbestämmelsen. Samma uppfattning har även förts fram inom doktrinen (se Lindell, Civilprocessen – rättegång samt skiljeförfarande och medling [2021], Version 5, JUNO], s. 210). Enligt min uppfattning omfattas alltså även ersättare i en kommunal nämnd av den aktuella bestämmelsen.

text: I remissvaret anges att rättens ordförande, CC, var medveten om att nämndemannen BB var ledamot i kommunstyrelsen. Vidare framgår att han tror sig ha informerat CC om att han utsetts till ersättare i kommunstyrelsens socialutskott. Oavsett osäkerheten kring detta tycks uppgifter om BB:s uppdrag inom kommunen ha kommit till rättens kännedom innan målet togs upp till avgörande. Vid dessa förhållanden finner jag inte tillräcklig anledning att rikta någon kritik mot nämndemannen BB för att han inte avstod från att delta i handläggningen av målet.

text: CC var ordförande i rätten och det var därför hennes uppgift att hantera frågan om huruvida någon av rättens ledamöter var jävig. Trots att hon visste om att BB var ledamot i kommunstyrelsen tillät hon honom att delta i handläggningen av målet. Hon förtjänar därför kritik.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för tillvägagångssättet vid en slutdelgivning enligt 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 23 februari 2009, klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av den s.k. slutdelgivningen i en förundersökning där hon åtalats för brott. Hon uppgav bl.a. att hon inte hade underrättats om sin rätt att, före åtalet, begära komplettering av förundersökningen.

text: BB kom därefter, den 12 mars 2009, in med en anmälan i vilken ett liknande klagomål framfördes (dnr 1427-2009). Jag avslutade det ärendet med informationen att eventuella uttalanden eller andra åtgärder med anledning av den aktuella slutdelgivningen skulle ske i detta ärende.

text: Utredningen

text: Vissa handlingar i Skövde tingsrätts mål B 1391-06 (numera Skaraborgs tingsrätts mål B 1042-09) och polismyndighetens ärende K151890-06 fordrades in och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från polisinspektören CC. Det framgick därvid att slutdelgivningen med AA hade skett genom att ett exemplar av förundersökningsprotokollet lämnats över till hennes offentliga försvarare och att det inte hade inhämtats någon bekräftelse från försvararen om AA begärde någon komplettering av förundersökningen. Såvitt CC kände till hade något förundersökningsprotokoll inte skickats direkt till AA. – Det framgick vidare att det inte var ovanligt att det berörda polisområdet – i de fall då den misstänkte hade en offentlig försvarare – genomförde slutdelgivningar på det beskrivna sättet (uppenbarligen gick slutdelgivningen med BB till på samma sätt).

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över slutdelgivningen i det ovan nämnda ärendet.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren DD) kom in med ett yttrande och anförde följande, bilagor här uteslutna.

text: Utredningen

text: Polismyndigheten har inför upprättandet av detta remissvar inhämtat upplysningar från biträdande chefen för polisområde Skaraborg. Under beredningen av detta ärende i polisområdet har handläggaren av förundersökningen i ärende K151890-06, inspektören CC, lämnat vissa kompletterande uppgifter i en promemoria som bifogas detta remissvar. AA delgavs i september 2006 misstanke om brott för vilket är föreskrivet svårare straff än fängelse sex månader. Den 25 oktober 2007 förordnades advokaten EE som hennes offentlige försvarare. På försättsbladet till förundersökningsprotokollet finns angivet vissa uppgifter beträffande underrättelse om utredning enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB till AA och hennes offentlige försvarare. Biträdande chefen för polisområde Skaraborg har i ärendet anfört bl.a. följande. I förevarande fall har utredaren uppdragit till den offentlige försvararen att sköta slutdelgivningen med den misstänkte. Utredaren har sedan, efter att skäligt rådrum förflutit, tagit kontakt med den offentlige försvararen och då fått besked att ingen ytterligare utredning påfordrats. Det får i förevarande fall anses att det, för utredaren, varit givet att den offentlige försvararen kontaktat sin klient och att underrättelse således skett till den misstänkte. Utredarens förfaringssätt är ett arbetssätt som förekommer när offentlig försvarare utsetts och utredningsmaterialet är mer omfattande. Förfaringssättet är dock inte helt i linje med vad JO anfört avseende att underrättelse via offentlig försvarare endast ska användas i undantagsfall. Polisområdet kommer därför att initiera en översyn av rutinerna vid polisområdet vad gäller slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB anges följande. Då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, ska han, då han hörs, underrättas om misstanken. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom ska lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum ska beredas dem. Åtal får inte beslutas, innan detta har skett. Det är inte nödvändigt att den misstänkte och dennes försvarare faktiskt tar del av utredningen även om det är lämpligt att de gör detta. Enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB räcker det med att de underrättas om sin rätt att ta del av utredningen och om, när och hur detta kan ske (se t.ex. JO:s beslut den 13 februari 2002 dnr 3330- 2001). Om en underrättelse enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket fjärde meningen

text: RB har lämnats muntligen, ska det enligt

text: 12 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: genom tjänsteanteckning av den som har lämnat underrättelsen eller på annat sätt framgå att mottagaren fått del av underrättelsen. Av

text: 12 a § förundersökningskungörelsen

text: framgår vidare att en underrättelse till den misstänkte som lämnas skriftligen ska delges den misstänkte, om det för brottet är föreskrivet svårare straff än fängelse sex månader. Delgivning får ske enligt 3 § första - fjärde styckena och 3 a §

text: delgivningslagen (1970:428)

text: . I förundersökningsprotokollet ska bl.a. antecknas underrättelser till den misstänkte och hans eller hennes försvarare enligt

text: RB, med uppgift om de krävt ytterligare utredning eller i övrigt velat anföra något. Det senare framgår av

text: 20 § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: (se också JO 1996/97 s. 70). Oavsett vilken form underrättelsen har, är huvudregeln att denna ska riktas av polismyndigheten direkt till de personer som ska nås av den. I de fall där underrättelseskyldigheten fullgörs genom överlämnande av ett preliminärt förundersökningsprotokoll, bör överlämnandet ske direkt från polismyndigheten till både den misstänkte och hans försvarare (JO 1992/93 s. 202). JO har emellertid uttalat att det inte kan uteslutas att det i vissa fall – t.ex. i en situation där

text: myndigheten har misslyckats med att utröna den misstänktes adress eller hemvist – kan godtas att underrättelsen, efter överenskommelse med den offentlige försvararen, överbringas till den misstänkte genom denne. För att föreskriven underrättelse ska anses ha skett i ett sådant fall krävs emellertid att polismyndigheten inhämtar en bekräftelse från den offentlige försvararen att underrättelsen har lämnats till den misstänkte. Om en advokat uppger att så har skett bör man kunna godta hans uppgift utan vidare kontrollåtgärder (se JO 1992/93 s. 202 samt JO:s beslut den 13 februari 2002 dnr 3330-2001, och den 29 oktober 2003 dnr 3826-2003).

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten kan konstatera att slutdelgivningen enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB i det aktuella fallet inte har skett enligt huvudregeln för ett sådant förfarande, dvs. att underrättelsen riktas av polismyndigheten direkt till den misstänkte. I stället har en kopia av förundersökningsprotokollet överlämnats till AA offentlige försvarare, i syfte att den senare skulle överbringa underrättelsen till AA. Oavsett anledningen till det nu valda förfaringssättet, synes handläggaren i förundersökningen dock inte vid något tillfälle ha erhållit en bekräftelse från den offentlige försvararen om att denne hade lämnat underrättelsen vidare till den misstänkte. De krav som kan ställas på polismyndigheten i fråga om delgivning av underrättelsen har därmed inte beaktats. Med detta klarlagt är också det sätt på vilket uppgifterna om underrättelse till AA har dokumenterats i förundersökningsprotokollet missvisande. Polismyndigheten noterar att det berörda polisområdet kommer att initiera en översyn av rutinerna vad gäller slutdelgivning enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB. Polismyndigheten kommer att följa upp detta arbete.

text: AA yttrade sig.

text: Det kom därefter till min kännedom att AA och BB även hade polisanmält den aktuella händelsen och att saken, slutdelgivningen, således också hade varit föremål för prövning av Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, i en förundersökning om tjänstefel (AM-73872-08).

text: Handlingar i det ärendet hämtades in, varvid bl.a. framkom att AA och BB:s offentliga försvarare uppgett att de hade skickat ett exemplar av förundersökningsprotokollet till sina huvudmän och även haft vissa kontakter med dem. I ärendet framkom även av handlingar som AA – och även BB – tillställt åklagaren att de, innan åklagaren fattade beslut i åtalsfrågan, bl.a. haft vissa invändningar mot innehållet i förundersökningsprotokollet. För-undersökningen om tjänstefel i denna del lades slutligen ned den 12 oktober 2009 med motiveringen att det saknades anledning anta att brott som hörde under allmänt åtal hade förövats.

text: Det kom också till min kännedom att AA och BB vid tingsrätten invänt att rättegångshinder förelåg på grund av brister i slutdelgivningen. I ett beslut den 12 augusti 2009 konstaterade dock tingsrätten att de båda måste ha fått del av det aktuella förundersökningsprotokollet och därmed blivit slutdelgivna i god tid före det att åtal väcktes. Invändningen om rättegångshinder lämnades därför utan bifall.

text: Bedömning

text: När en förundersökning har kommit så långt att någon skäligen kan misstänkas för brott, ska han eller hon underrättas om misstanken när han eller hon hörs. Den

text: misstänkte och hans eller hennes försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid förundersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse om detta ska lämnas eller sändas till den misstänkte och hans eller hennes försvarare, varvid skäligt rådrum ska beredas dem, s.k. slutdelgivning. Åtal får inte beslutas innan detta har skett,

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: Närmare bestämmelser om bl.a. delgivning och dokumentation av underrättelsen finns, som polismyndigheten redovisat, i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: Syftet med underrättelsen är bl.a. att den misstänkte ska få tillfälle att lämna synpunkter på den utredning som har genomförts och att framställa önskemål om att utredningen ska kompletteras i något avseende, innan åklagaren tar ställning i åtalsfrågan. Den misstänkte får härigenom möjlighet att tillföra ärendet uppgifter som kan antas ha betydelse för frågan om lagföring ska ske. Det är dock inte nödvändigt att den misstänkte faktiskt tar del av utredningen, utan det räcker med att han eller hon underrättas om sin rätt att ta del av utredningen och om när och hur det kan ske.

text: Av utredningen har framkommit att slutdelgivningen i det aktuella ärendet skedde genom att ett exemplar av förundersökningsprotokollet överlämnades till AA offentliga försvarare och att samma tillvägagångssätt uppenbarligen användes beträffande BB. Således överlämnade eller sände polisen inte någon under-rättelse eller något exemplar av förundersökningsprotokollet direkt till de misstänkta. Inte heller inhämtades det någon bekräftelse från försvararna om att deras huvudmän hade underrättats via dem. Det har vidare framkommit att det vid det berörda polisområdet varit relativt vanligt att slutdelgivning skett på det beskrivna sättet när den misstänkte haft en offentlig försvarare.

text: Jag gör ingen annan bedömning än den som polismyndigheten gjort beträffande det inträffade och kan således konstatera att slutdelgivningen inte skett helt i enlighet med bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen

text: . Utredningen ger dock vid handen att AA – och för övrigt även BB – likväl rent faktiskt fick del av förundersökningsprotokollet och att de även, innan åklagaren fattade beslut i åtalsfrågan, framförde vissa invändningar mot dess innehåll. Syftet med den aktuella bestämmelsen har således trots allt tillgodosetts. Polismyndigheten kan emellertid, särskilt mot bakgrund av att det framkommit att det inte varit fråga om en engångsföreteelse, inte undgå kritik för sin handläggning av slutdelgivningen i ärendet. Jag noterar slutligen att en översyn av rutinerna för slutdelgivning vid det berörda polisområdet har initierats.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Rätten till domstolsprövning

title: Uttalanden om möjligheten att vid prövning av ett besöksförbud avvakta med förhandling så att prövningen av förbudet görs i mål om allmänt åtal rörande brott

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 6 mars 2007, klagomål mot bl.a. Ångermanlands tingsrätt och anförde bl.a. att han i november 2006 till tingsrätten lämnat in ett överklagande av ett beslut om besöksförbud och att han ännu vid tiden för anmälan inte fått någon reaktion från rätten.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens ärende Ä 2822-06 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 17 november 2006 meddelade åklagare AA förbud att besöka viss person till och med den 17 februari 2007. Bakgrunden var att han anmälts för att ha hotat en tjänsteman vid kommunen. AA:s överklagande kom in till tingsrätten den 27 november 2006. Åklagaren förelades den 13 december att yttra sig, och i ett yttrande den 28 december uppgav denne att ärendet kunde avgöras på handlingarna. Dagen därpå inkom en framställan om förordnande av offentlig försvarare för AA. Han var misstänkt för hot mot tjänsteman och överträdelse av besöksförbud. Den 17 januari 2007 bereddes motparten tillfälle att yttra sig i ärendet. Av dagboksbladet framgår att tingsrätten haft vissa kontakter med kammaråklagaren BB i frågan om när åtal var att vänta i brottmålet. Något beslut i frågan om besöksförbud hade ännu i början av april 2007 inte meddelats.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett remissvar, till vilket var bifogat ett yttrande från rådmannen DD, ett dagboksblad i tingsrättens mål B 3089-06 och ett yttrande från BB (de två sistnämnda här utelämnade).

text: DD uppgav bl.a. följande.

text: Såsom ansvarig domare för ärendets handläggning, lämnar jag härmed följande yttrande rörande saken. Såsom angetts i remissen kom AA:s överklagande av beslutet om besöksförbud, vilket meddelats av åklagare den 17 november 2006, in till tingsrätten den 27 november 2006. Efter föreläggande därom kom den beslutande åklagaren, kammaråklagare BB, den 28 december 2006 in med sitt yttrande över överklagandet. Vid telefonkontakt som tingsrätten den 8 januari 2006 tog med BB med anledning av att AA begärt muntlig förhandling, framkom att hon den 28 december 2006 gjort en framställan om att offentlig försvarare skulle förordnas för AA på grund av misstanke om överträdelse av besöksförbudet i fråga och att tingsrätten sedan den 3 januari 2007 hade förordnat advokat EE för uppdraget. Till följd av framställningen och förordnandet hade ett brottmål – B 3089-06 – lagts upp hos tingsrätten, vilket kommit att lottas på en rotel som annan domare ansvarar för. Vid samtalet med BB uppgav hon vidare att åtal avseende överträdelse av det meddelade besöksförbudet var att vänta, att utredningsarbetet hos polisen hade ”förturskaraktär” och att åtalet därför bedömdes kunna ges in till tingsrätten inom tre veckor. I

text: 22 § lagen (1988:688)

text: om besöksförbud föreskrivs att om någon har begärt rättens prövning av ett beslut i fråga om besöksförbud och är den mot vilken förbudet gäller misstänkt för brott som har betydelse för prövningen av frågan om förbudet, får beslut i fråga om besöksförbud prövas i mål om allmänt åtal rörande brottet. På grund av vad åklagaren uppgett gjorde jag då den bedömningen att AA:s överklagande lämpligast togs upp till prövning i samband med prövningen av det förväntade åtalet och huvudförhandlingen rörande det. Ett skäl för det ställningstagandet var, förutom de processuella fördelarna med att kunna pröva frågan om förbudet och brottsmisstanken i ett sammanhang, att det av AA:s skriftliga argumentering framstod som angeläget att han fick juridiskt bistånd för att föra sin talan i ärendet, vilket han bedömdes kunde få inom ramen för det tidigare beslutade försvararuppdraget. Behovet av juridiskt biträde framstod än tydligare av innehållet i en skrift som AA senare gav in till tingsrätten i vilken han namngav och sade sig vilja åberopa ett 90-tal vittnen. När något åtal inte kommit in inom den förutskickade tiden togs nya telefonkontakter med åklagarkammaren i Sundsvall. Alla har inte dagboksantecknats eftersom BB inte alltid gick att nå för ett besked. Den 14 februari 2007 meddelade BB att det inträffat komplikationer i utredningsarbetet som gjort att utredningen inte kunnat slutföras inom den tid som tidigare angetts. Hon upplyste vidare att någon förlängning av besöksförbudet, vilket sträckte sig till den 17 februari 2007, inte var aktuell. Vid ett nytt samtal med BB den 21 februari 2007 bekräftade hon att någon begäran om förlängning inte kommit in men också att åtal om överträdelse av det tidigare förbudet var att förvänta inom kort. Den 15 mars 2007 meddelade hon att polisens utredningsarbete i det närmaste var klart. De överväganden jag gjorde under februari 2007 då jag insåg att åtalet, trots vad som sagts, skulle dröja var att det tidsmässigt inte var möjligt att hinna kalla till ett sammanträde i det anhängiggjorda ärendet innan tiden för besöksförbudet löpte ut. Å andra sidan bedömde jag att AA, oaktat detta, inte betagits sin rätt att få sin sak prövad eftersom prövningen huruvida beslutet om besöksförbud uppfyllde de angivna grundförutsättningarna i 1 §besöksförbudslagen, alltjämt kunde ske inom ramen för det åtal som skulle komma; om det vid huvudförhandlingen skulle visa sig att besöksförbud av ett eller annat skäl meddelats felaktigt, skulle ju åtalet om överträdelse av detsamma naturligen komma att ogillas. Eftersom något åtal inte inkommit vid tiden för det nu begärda remissvaret, har tingsrätten på nytt kontaktat BB och denna gång begärt ett skriftligt yttrande i brottmålet. Av det svar som kommit in framgår, såvitt jag förstår, att förundersökningen snart är slutförd och att åtal är att förvänta inom kort. Läget är i princip oförändrat. Slutligen kan jag bara beklaga att AA upplever att tingsrätten försummat hans begäran om en överprövning av det meddelade besöksförbudet. Med hänsyn till

text: ärendets karaktär tycker jag mig ha försökt ”driva på” ärendet i förhoppningen att så snabbt som möjligt få avgjort de lagliga förutsättningarna för åklagarbeslutet den 17 november 2006. Uppgiften om att det förestående åtalet och den förhållandevis korta tid som besöksförbudet gällde – tre månader – har emellertid lett till att tingsrätten inte kallat till något särskilt sammanträde inom ramen för det anhängiggjorda ärendet innan besöksförbudet upphörde att gälla. Måhända är det en klen tröst, men jag är alltjämt av den åsikten att AA, förutsatt att det som förutskickats kommer att väckas åtal mot honom, på grund av bestämmelsen i 22 § lagen om besöksförbud, kommer att få argumentera och föra bevisning för sin sak samt få prövat av domstolen huruvida det var rätt eller fel av åklagaren att meddela beslutet i fråga. CC anförde bl.a. följande. AA ringde undertecknad någon gång kring årsskiftet och var upprörd över att ärendet inte hade avgjorts. Han hade dessförinnan varit i kontakt med tingsrättens kansli i Örnsköldsvik. Efter telefonsamtalet med AA kontaktade jag DD som redogjorde för sin bedömning att ärendet borde handläggas tillsammans med det förestående åtalet, som snart skulle ges in till tingsrätten. Jag kontaktade därefter AA och redogjorde för DD:s bedömning. Något åtal har ännu inte väckts och besöksförbudet har upphört. Med hänsyn härtill kan den slutsatsen dras att tingsrätten borde ha kallat till sammanträde så fort som möjligt eller avgjort ärendet på handlingarna. Samtidigt är omständigheterna i ärendet speciella med hänsyn till att AA har svårigheter att själv föra sin talan på ett adekvat sätt. Vidare bedömdes det förväntade åtalet gällande överträdelse av besöksförbud kunna få betydelse för frågan om prövning av besöksförbudet. På grund härav anser tingsrätten att den bedömning som DD gjorde, dvs. att ärendet om besöksförbud och brottmålet skulle handläggas gemensamt, framstår som riktig. Enligt åklagarens yttrande håller förundersökningen på att avslutas. Om åtal inkommer kommer huvudförhandling att hållas så fort det är möjligt.

text: Tingsrätten inkom med vissa ytterligare handlingar, av vilka framgick att åklagaren ansökt om stämning mot AA i mål B 3089-06 och att tingsrätten i juli 2007 kallat till en huvudförhandling att hållas den 29 augusti 2007.

text: I ett beslut den 18 december 2007 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Av 6 a § lagen om besöksförbud (

text: ) framgår att handläggningen av ärenden om besöksförbud skall ske skyndsamt. Bestämmelsen skall tillämpas på såväl åklagares som tingsrättens handläggning av dessa ärenden (jfr

text: prop. 1987/88:137 s. 44

text: ). Det kan i sammanhanget nämnas att det enligt Åklagarmyndighetens föreskrifter skall meddelas beslut i fråga om besöksförbud inom en vecka från det att ansökan om besöksförbud kommit in till eller av annan anledning tagits upp vid en åklagarkammare, om inte särskilda skäl föreligger med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter (

text: ÅFS 2005:27

text: Har någon begärt rättens prövning av ett beslut i fråga om besöksförbud och är den mot vilken förbudet avses gälla misstänkt för brott som har betydelse för prövning av frågan om förbudet, får beslutet, enligt 22 § lagen om besöksförbud, prövas i mål om allmänt åtal rörande brottet. Därvid tillämpas bestämmelserna om rättegång i brottmål. Bakgrunden till bestämmelsen är enligt förarbetena att det kan förekomma att en fråga om besöksförbud kommer upp under en pågående

text: brottmålsprocess och att prövningen av besöksförbudet då av praktiska skäl bör kunna ske i brottmålet (

text: a. prop. s. 32

text: ). Mot bakgrund särskilt av det nämnda skyndsamhetskravet bör dock frågan om besöksförbud avgöras utan att den slutliga utgången i brottmålet avvaktas, om handläggningen av brottmålet drar ut på tiden (jfr

text: a. prop. s. 51

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om domstolens prövning av besöksförbudet, som gällde fram till och med den 17 februari 2007, inkom till tingsrätten den 27 november 2006. Drygt två veckor därefter förelades åklagaren att yttra sig och ytterligare fem veckor senare bereddes motparten tillfälle att yttra sig. Då återstod endast en månad innan besöksförbudet upphörde att gälla.

text: Tingsrätten prövade inte besöksförbudet under den tid som detta gällde. Som förklaring har DD bl.a. uppgett att han, sedan åklagaren den 8 januari 2007 lämnat besked att åtal var att vänta inom tre veckor, gjorde bedömningen att prövningen lämpligast borde ske i samband med huvudförhandling i brottmålet. CC har funnit att DD:s bedömning, mot bakgrund av AA:s svårigheter att själv föra sin talan och då det förväntade åtalet kunde ha betydelse för prövningen av besöksförbudet, var riktig.

text: Ett beslut att ålägga en person besöksförbud innebär inskränkningar i dennes rörelsefrihet. Det är från rättssäkerhetssynpunkt nödvändigt att den mot vilken ett sådant beslut riktas har möjlighet att snabbt få åklagarens beslut prövat av domstol (jfr

text: a. prop. s. 29

text: ). Jag kan ha förståelse för att en domstol avvaktar med sin prövning av ett besöksförbud om en huvudförhandling i ett därmed sammanhängande brottmål är nära förestående. Som framgått av det nu sagda kan prövningen emellertid inte få anstå annat än under en helt kort tid.

text: Åklagaren uppgav i början av januari 2007 att åtal sannolikt skulle väckas inom tre veckor. Till denna tid har tingsrätten haft att lägga den tid det tar att förbereda och sätta ut ett brottmål till huvudförhandling, rimligtvis minst ytterligare någon vecka. Enligt min mening var, även om åklagaren skulle ha inkommit med åtal inom den tid som ursprungligen angavs, den tid som kunde beräknas förflyta före huvudförhandling i brottmålet alltför lång. Tingsrätten borde således inte ha avvaktat huvudförhandlingen i brottmålet. I stället borde tingsrätten tidigare än vad som skedde ha kommunicerat ärendet på det sätt som var erforderligt och därefter ha prövat saken utan dröjsmål.

text: Jag har svårt att förstå den vikt som DD och även CC synes ha lagt vid antagandet att AA senare kunde få riktigheten av besöksförbudet prövad vid en huvudförhandling, vid vilken denne skulle biträdas av en offentlig försvarare. Genom att inte pröva ärendet under besöksförbudets giltighetstid har tingsrätten i praktiken berövat AA rätten att få sin sak prövad. Vad som sedan tiden för ett besöksförbud väl har löpt ut eventuellt uttalas angående förbudets riktighet kan inte ersätta en prövning av den pågående frihetsinskränkningen. Jag är således starkt kritisk till det sätt som ärendet hanterades på.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: "Svartlistning" av offentliga biträden i utlänningsärenden

sammanfattning: Migrationsverket förklarade att en advokat tills vidare inte skulle komma att förordnas som offentligt biträde, vilket måste likställas med en formlös obehörighetsförklaring. Migrationsverket förtjänar allvarlig kritik för den rättskränkning åtgärden innefattat. Verkets rutin för bedömningar av detta slag är annars rättsligt genomtänkt, men när förfarandet leder till att ett biträde förklaras olämpligt måste det för att kunna godtas avslutas med ett formligt beslut som kan bli föremål för överprövning.

text: ”Svartlistning” av offentliga biträden i utlänningsärenden

text: Bakgrund och utredning

text: Advokaten AA anmälde Migrationsverket och tjänstemän där för hanteringen av en hos verket upprättad förteckning över personer som bedömts som olämpliga att förordnas som offentliga biträden. AA anförde bl.a. följande.

text: Han fick en skrivelse från Migrationsverket genom vilken han bereddes möjlighet att yttra sig över ett antal omständigheter som enligt verket medförde att hans lämplighet som offentligt biträde kunde ifrågasättas. Dessa omständigheter angavs i en bilaga till skrivelsen. Handlingarna blev offentliga och kom ut i media innan han själv fick del av dem. Därefter fick han besked om att Migrationsverket hade ”svartlistat” honom som offentligt biträde.

text: Det som lades honom till last var inte bevisat och han kunde inte heller utläsa vilka klienter som åsyftades. Han ifrågasatte även relevansen då det huvudsakligen rörde ärenden där han inte hade varit offentligt biträde. Migrationsverket borde över huvud taget inte ha rätt att ”svartlista” honom utan att fatta ett överklagbart beslut.

text: AA bifogade även korrespondens som han hade haft med Migrationsverket. I en skrivelse daterad den 17 april 2009 hade verket meddelat följande.

text: Mot bakgrund av vad som framgår av de två händelserna anser Migrationsverket att du inte är lämplig att förordnas som offentligt biträde av Migrationsverket. Du kommer därför tills vidare inte att förordnas som offentligt biträde av Migrationsverket. Denna bedömning kommer fortlöpande att prövas och om det finns skäl kommer bedömningen av olämplighet att omprövas. Handlingar från Migrationsverket inhämtades, bl.a. verkets rutiner för förteckning med uppgifter om personer som verket bedömer som olämpliga att förordna som offentliga biträden. Där framgick bl.a. följande.

text: 1. Juridiskt stöd för förteckning

text: Till offentligt biträde förordnas den person som bedöms som lämplig för uppdraget. Som en del av lämplighetsbedömningen ingår en bedömning av hur det offentliga biträdet har skött tidigare uppdrag. De personer som i tidigare uppdrag som offentligt biträde visat oskicklighet eller oförstånd eller bedömts som olämpliga på annat sätt kan inte räkna med att få fortsatta biträdesförordnanden från Migrationsverket. För att säkerställa ett enhetligt beslutsunderlag för lämplighetsbedömning och för administrationen av biträdesförordnanden anges namn för de personer som i tidigare beslut eller tjänsteanteckning bedömts som olämpliga i en förteckning som administreras av Migrationsverket. I förteckningen finns hänvisning till respektive beslut eller tjänsteanteckning där olämpligheten konstaterats. Skälen för att någon bedömts olämplig framgår dock inte i förteckningen. Åtkomsten till förteckningen är begränsad till personer på Migrationsverket som behöver dessa uppgifter för sitt arbete.

text: 2. Rutiner för hantering av förteckningen

text: 2.1 Tillsyn över förteckningen Migrationsverkets centrala expert för offentliga biträden har ansvar för förteckningen och är Migrationsverkets kontaktperson. [– – –]

text: 2.2. Handhavandet av förteckningen och bedömning om olämplighet Bedömningen av att en person är olämplig att förordna som offentligt biträde för framtida uppdrag görs av den centrala experten i samråd med kontaktpersonerna i Migrationsverkets centrala organisation för offentliga biträden. Bedömningen av att en person inte är lämplig att förordna som offentligt biträde görs utifrån ett samlat underlag som sammanfattas i en tjänsteanteckning och personen förs upp i förteckningen. Underlaget består av t.ex. tidigare beslut om entledigande, avslag om yrkande att personen ska förordnas som offentligt biträde, tjänsteanteckning om visad oskicklighet/oförstånd eller liknande uppgifter. Innan en person förs upp i förteckningen ska Migrationsverket skriftligen ge personen tillfälle att yttra sig över det underlag som ligger till grund för verkets bedömning av lämplighet. Bedömningen i tjänsteanteckning av att en person inte är lämplig som offentligt biträde utgör inget formellt beslut – den utgör ett beslutsunderlag och rekommendation för handläggningen av förordnande av offentliga biträden i enskilda ärenden. [ – – –] Bedömningen om olämplighet och uppförandet i förteckningen innebär en rekommendation till handläggare och beslutsfattare inom Migrationsverket att inte förordna personen i fråga som offentligt biträde. Bedömningen kan innebära att personen entledigas även i pågående ärenden hos Migrationsverket, men detta görs utifrån en bedömning i varje enskilt ärende. Centrala experten ansvarar för att uppgifter förs in i och registreras i förteckningen. Centrala experten ansvarar även för att förvara tjänsteanteckning och övrigt underlag som ligger till grund för bedömningen av olämplighet. I förteckningen finns följande uppgifter. Datum för beslut eller tjänsteanteckning Uppgift om typ av beslut Namn på person Doss/reg/mål nr eller hänvisning till tjänsteanteckning Datum för omprövning

text: 3. Omprövning och gallring av uppgifter i förteckningen

text: Uppgifterna i förteckningen ska regelbundet följas upp och vid behov omprövas och gallras. Minst var sjätte månad från det datum en person har förts in i förteckningen ska centrala experten pröva om personen ska finnas kvar i förteckningen. Notering ska göras i en tjänsteanteckning om att omprövning har skett med angivande av datum. Borttagande av en person från förteckningen innebär att Migrationsverket har omprövat bedömningen om olämplighet. Efter sedvanlig lämplighetsbedömning i det enskilda ärendet kan personen därmed förordnas som offentligt biträde av Migrationsverket.

text: Migrationsverket anmodades att yttra sig. I yttrandet anfördes följande.

text: Förteckningen

text: Förteckningen innehåller en sammanställning av uppgifter om allvarliga eller upprepade brister hos offentliga biträden. Förteckningen, som är tillgänglig för den personal inom Migrationsverket som arbetar med biträdesförordnanden, är en del av verkets klagomålshantering och kvalitetssäkring när det gäller förordnanden av offentliga biträden. Förteckningen omfattar personer som i egenskap av offentligt biträde eller ombud företrätt klienter i ärenden hos verket och som uppvisat allvarliga eller upprepade brister i sitt företrädarskap. Den innehåller även information om dylika brister som kommit till verkets kännedom på annat sätt, t.ex. genom Sveriges Advokatsamfunds beslut i disciplinärenden. Bristerna kan avse såväl förhållandet till klienten som kunskapsnivå och skyldigheten att bidra till en snabb och rättssäker process. Förteckningen har ingen självständig ställning – den utgör inget beslut i förvaltningsrättslig mening. Lämplighetsbedömningen ska göras i varje enskilt ärende i samband med förordnandet av ett offentligt biträde. Det framgår tydligt av verkets rutinbeskrivning. Informationen i förteckningen utgör en del av beslutsunderlaget vid biträdesförordnanden och har som syfte att bidra till en enhetlig praxis i frågor om biträdesförordnanden inom Migrationsverket. De många enheter inom Migrationsverket som handlägger ärenden om förordnande av offentliga biträden utgör delar av samma myndighet. Det kan då inte komma i fråga att olika enheter behandlar lika fall olika. Som ett led i klagomålshanteringen och kvalitetssäkringen informeras berörda biträden/ombud om aktuellt klagomål eller uppvisad brist och bereds möjlighet att komma in med erinringar. Uppgifter rensas från sammanställningen om de av någon anledning inte längre är relevanta. En kopia av sammanställningen i varje skick sparas dock. Detta är nödvändigt för uppföljning och för hantering av eventuella överklaganden i fråga om förordnanden. Utgångspunkten, då verket självmant förordnar ett offentligt biträde, är att de sökande ska få bästa möjliga juridiska bistånd i sina ärenden till en rimligkostnad för staten. Det åligger Migrationsverket att tillse att inte någon med behov av juridiskt bistånd i sitt ärende får ett inkompetent offentligt biträde. I absoluta merparten av biträdesförordnandena (år 2008 drygt 27 000) har de sökande inget eget önskemål om ett särskilt biträde. Migrationsverket har då att välja ett biträde som med hänsyn till uppdragets art och omfattning bedöms lämpligt. Generellt gäller att verket i första hand förordnar advokater och biträdande jurister på advokatbyråer och i andra hand andra jurister med relevant kunskap och erfarenhet. Med den nya instans- och processordningen för migrationsärenden har följt att Migrationsverket har ökat kraven på kunskap om och erfarenhet av förvaltningsprocessen hos de offentliga biträdena. För båda grupperna gäller dessutom att aktuell person inte har misskött tidigare uppdrag hos verket eller annars är olämplig. Lämplighetsbedömningen är självfallet rent saklig. Däremot kan det förstås vara så att det blir aningen slumpmässigt när det gäller vem verket först når kontakt med för

text: att erbjuda ett förordnande. De advokater/jurister som har sin verksamhet så ordnad att de är lätta att nå har därigenom en rimlig fördel. Om antalet jurister som önskar uppdrag som offentligt biträde är alltför många i förhållande till antalet uppdrag (som kan växla mycket från tid till annan) kan det bli aktuellt att begränsa kretsen även såvitt avser förstahandsgruppen. För att kunna upprätthålla kompetensen behöver de aktuella advokaterna och deras biträdande jurister få mer än något enstaka förordnande. Den situationen är inte för handen i nuläget. Vidare tillgodoser verket önskemål från den sökande när det gäller t.ex. manligt eller kvinnligt biträde. För vissa grupper, som exempelvis ensamkommande asylsökande barn, anlitas företrädesvis advokater med specialkompetens, såsom särskild kunskap om barn och erfarenhet av ärenden som rör barn. Migrationsverkets ambition är att fördela uppdragen någorlunda rättvist men mot ovan beskrivna bakgrund kan någon fullständig rättvisa inte uppnås i den meningen att biträdena får ungefär lika många uppdrag. För Migrationsverket är utlänningens intresse det överordnade. I sammanhanget måste erinras om att det inte är advokaten/juristen som är part i frågor om förordnanden och entlediganden av offentliga biträden. Det är endast utlänningen som kan yrka något eller överklaga ett beslut rörande förordnande/entledigande av offentligt biträde. Rättssäkerhetsgarantierna är således tillförsäkrade utlänningen och inte advokaten/juristen. Det ankommer dock som alltid på förvaltningsmyndigheten, här Migrationsverket, att endast låta sakliga skäl inverka på handlandet. Den aktuella sammanställningen utgör ett led i att säkerställa att så sker när det gäller biträdesförordnanden. [– – –]

text: Övrig kvalitetssäkring på området

text: Förteckningen utgör bara en del av Migrationsverkets arbete med att säkrakvaliteten på de offentliga biträdenas insatser i utlänningsärenden – och därmed på migrationsprocessen. En samlad kunskap om biträdenas kompetens säkerställs genom verkets centrala expert och de regionala kontaktpersonerna. De har tillsammans ansvaret för återkopplingen inom verket och för att personalen får det stöd de behöver i sitt arbete med frågor om offentliga biträden. Det stödet handlar inte minst om former för återkoppling till biträdena när det gäller brister i deras insatser. Sådan återkoppling bör inte ske enbart genomnedsättning av yrkad ersättning för arbete utan hellre i en omedelbar dialog med biträdet när det finns skäl att ifrågasätta dennes agerande i något avseende. Kvaliteten på Migrationsverkets beslut i dessa frågor säkras i övrigt på gängse sätt, dvs. genom begränsningar i delegeringar, genom att det inte är handläggaren av det aktuella utlänningsärendet som också väljer biträde i det ärendet och genom uppföljningar/kvalitetsgranskningar.

text: Beaktande av

text: SOU 2008:65

text: m.m.

text: Migrationsverket anser att den ovan beskrivna ordningen väl svarar mot kraven i nu gällande lagstiftning. Den står sig även väl i förhållande till det som anförs i betänkandet Sekretess och offentliga biträden i utlänningsärenden,

text: SOU 2008:65 s. 117

text: . Migrationsverkets projekt Offentliga biträden, som utarbetat den nu gällandeordningen, pågick samtidigt som den offentliga utredningen arbetade med sina förslag på området. Genom de frågor som verket fick från utredningen gavs samtidigt signaler om vad som skulle framföras i betänkandet. Projektet kunde därigenom redan i sitt arbete till stora delar beakta de kommande förslagen. Den nu gällande ordningen blev därmed från början i allt väsentligt i samklang med vad utredningen anför.

text: I en kommentar till yttrandet anförde AA bl.a. att Migrationsverket, trots vad verket påstår om förteckningens betydelse, hindrat honom från att tilldelas uppdrag när frågan om förordnande uppkommit på flera olika enheter. Dessutom har

text: Migrationsverket inte, i enlighet med riktlinjerna, omprövat beslutet att svartlista honom efter sex månader.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Rätt till biträde enligt

text: förvaltningslagen

text: Förvaltningslagens

text: 9 §

text: ger den som för talan i ett ärende rätt att anlita ombud eller biträde.

text: Enligt bestämmelsen får en myndighet dock avvisa den som är ombud eller biträde i ett ärende, om vederbörande visar oskicklighet eller oförstånd eller är olämplig på något annat sätt. Det framgår av ordalydelsen att bestämmelsen endast medger avvisning i ett visst ärende. Någon möjlighet att generellt avvisa en person från att uppträda som ombud eller biträde vid en viss myndighet eller i vissa slags ärenden innehåller

text: förvaltningslagen

text: inte.

text: Offentliga biträden Enligt

text: 18 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716)

text: ska offentligt biträde förordnas i bl.a. vissa angivna ärenden om avvisning och utvisning, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Bestämmelsen innebär att det föreligger en presumtion för att offentligt biträde ska förordnas.

text: Allmänna bestämmelser om offentliga biträden finns i lagen (

text: ) om offentligt biträde. Enligt

text: 1 §

text: ska biträde förordnas i mål eller ärende enligt särskild föreskrift i lag. Av

text: 2 §

text: följer att det är den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet i sak som ska besluta i frågor om offentligt biträde. Det betyder att det i huvudsak är Migrationsverket som förordnar offentliga biträden i utlänningsärenden. Myndigheten ska på eget initiativ ta ställning till om det finns behov av offentligt biträde.

text: Kraven på offentliga biträden är desamma som de som gäller för rättshjälpsbiträden, se 5 § lagen om offentligt biträde, som hänvisar till

text: 26 § rättshjälpslagen (1996:1619)

text: , där det anges att advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget får förordnas som biträde. Om den som ska biträdas själv har föreslagit någon som är lämplig, ska den personen förordnas, om det inte medför avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl emot det.

text: Även om det inte finns några formella behörighetskrav gäller som regel att den som ska förordnas till biträde bör ha en juristexamen. För att någon annan ska anses lämplig krävs att vederbörande har särskilda kunskaper. Ett biträde bör vidare ha en ansvarsförsäkring. (Jfr

text: prop. 1996/97:9 s. 154

text: ff. och 216.)

text: Lämplighetskravet är inte preciserat i lagtexten. Enligt förarbetena ska biträdenas kvalifikationer så långt möjligt garanteras genom att de som förordnar dem gör en verklig prövning av deras kvalifikationer (

text: a. prop. s. 156

text: ). Det framgår vidare att det åligger den som vill förordnas som offentligt biträde att visa att han eller hon uppfyller lämplighetskraven (

text: a. prop. s. 216

text: De nämnda bestämmelserna innehåller även regler om entledigande av offentligt biträde. Ett offentligt biträde får entledigas om det finns skäl till det.

text: Syftet är bl.a. att ett förordnande ska kunna återkallas när ett biträde har utfört uppdraget med bristande omsorg eller på annat sätt åsidosatt sina plikter som biträde (

text: prop. 1972:4 s. 328

text: ). Någon möjlighet att generellt avvisa en person från att förordnas som biträde vid en viss myndighet eller i vissa slags ärenden innehåller dessa författningar inte.

text: För rättskipning i förvaltningsdomstol finns i

text: 48 § andra stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: en möjlighet för rätten att för viss tid eller tills vidare förklara ett biträde obehörigt att uppträda som ombud vid den aktuella domstolen. Ett ombud som visat inkompetens i ett mål kan avvisas från att tills vidare uppträda vid en domstol med hänvisning även till tidigare visad inkompetens (Regeringsrättens beslut 2009-05-19 i mål 4304-08).

text: Förvaltningsprocesslagens

text: regler om detta har utformats efter förebild i

text: rättegångsbalken

text: , RB. Där finns regler om rättegångsombud i tvistemål i kapitel 12. I stort sett gäller samma bestämmelser för försvarare i brottmål (

text: 21 kap. 3 § tredje stycket

text: RB). Eftersom det i förevarande ärende är av visst intresse hur man i lagstiftning och rättspraxis sett på utrymmet för att generellt avvisa ett ombud finns det skäl att här redovisa huvuddragen i dessa bestämmelser och deras tillämpning.

text: I

text: 12 kap. 2 §

text: RB stadgas att såsom ombud får inte brukas annan än den som rätten med hänsyn till redbarhet, insikter och tidigare verksamhet finner lämplig att vara ombud i målet. Det åligger rätten att självmant pröva frågan om den som vill uppträda som ombud har nödvändiga kvalifikationer. Denna prövning bör ske i början av handläggningen. Om ombudet under rättegången visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller annars befinns olämplig, ska han eller hon avvisas som ombud i målet med stöd av

text: 12 kap. 5 §

text: RB. Härvid kan rätten även förklara ombudet obehörigt att, för viss tid eller tills vidare, brukas som ombud vid den ifrågavarande domstolen. Ett sådant förbud gäller endast vid den domstol som avvisat ombudet.

text: När det gäller vilka omständigheter som får ligga till grund för ett beslut om avvisning tar bestämmelsen i

text: 12 kap. 5 §

text: RB enligt ordalydelsen uteslutande sikte på fall av anmärkning mot det sätt på vilket ombudet utfört sitt uppdrag i det anhängiga målet. Befogenheten för rätten att meddela ett avvisningsbeslut med giltighet utöver det målet är inskränkt på motsvarande sätt. Detta har motiverats bl.a. med att sådana mer vittgående förklaringar borde vara reserverade för fall där beslutet kunnat grundas på en egen erfarenhet hos rätten (jfr

text: NJA 1950 s. 359

text: och

text: NJA 1987 s. 879

text: ). Möjlighet att överklaga myndighetsbeslut På många områden finns särskilda bestämmelser om vad som gäller för hur ett myndighetsbeslut överklagas. Där regler av det slaget saknas gäller att beslut överklagas hos förvaltningsdomstol, se

text: 22 a § förvaltningslagen

text: . Bestämmelsen

text: återspeglar vad som sedan länge gällt i praxis, nämligen att myndigheters beslut under vissa förutsättningar kan överprövas även när det saknas uttryckliga författningsregler om detta. Dessa förutsättningar är, enkelt uttryckt, att beslutet är dokumenterat och har påtagliga faktiska verkningar. En mer exakt gräns mellan överklagbara och icke överklagbara beslut låter sig dock inte kortfattat beskrivas, se vidare om detta Hellners & Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2:a upplagan, s. 264 ff.

text: Från rättspraxis kan två rättsfall nämnas. I

text: RÅ 2004 ref. 8

text: ansågs en informationsskrivelse från Livsmedelsverket, tillsammans med ett pressmeddelande och uppgifter på verkets hemsida, utgöra ett överklagbart beslut med hänsyn till åtgärdernas betydande faktiska verkningar. Motsatt bedömning gjordes i

text: RÅ 2005 ref. 12

text: , där en kronofogdemyndighets avslag på en begäran om att uppgifter i ett register skulle sekretessmarkeras inte ansågs överklagbart. Som skäl anförde Regeringsrätten bl.a. att det inte rörde sig om ett bindande avgörande utan enbart en påminnelse om behovet av sekretessprövning.

text: Frågan om ett beslut kan överklagas avgörs av den instans till vilken överklagandet ställs. Är det inte överklagbart avvisas överklagandet. Att ett beslut bedöms som överklagbart behöver inte innebära att beslutets sakliga innehåll prövas. Domstolen kan även – som i det nyss nämnda fallet

text: RÅ 2004 ref. 8

text: – komma fram till att underinstansen saknat befogenhet att fatta beslutet, varvid detta undanröjs.

text: Utvärderingsutredningens betänkande

text: SOU 2008:65

text: Genom beslut den 23 augusti 2007 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att utvärdera den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden. Utredaren skulle bl.a. belysa erfarenheterna av att det är Migrationsverket som förordnar offentliga biträden. Denna del av uppdraget har redovisats i delbetänkandet (

text: SOU 2008:65

text: ) Sekretess och offentliga biträden i utlänningsärenden.

text: Enligt utredaren fanns det fog för en tidigare framförd kritik om att vissa av de offentliga biträdena som förordnas i mål enligt

text: utlänningslagen

text: saknar tillräckliga kunskaper eller av andra skäl inte är lämpliga. (För det följande, se närmare

text: SOU 2008:65 s. 101

text: ff.) I betänkandet konstaterades att Migrationsverket hade brustit när det gällde bedömningen av lämpligheten hos de biträden som förordnades och att rutinerna för lämplighetsbedömning av offentliga biträden inte var tillfredsställande. Mot denna bakgrund behandlades en rad frågeställningar, bl.a. vilken myndighet som ska ha beslutanderätten över förordnanden, hur lämplighetsbedömningar ska göras och hur uppdragen bör fördelas.

text: Utredaren ansåg att det fanns både för- och nackdelar med att det är Migrationsverket som utser offentliga biträden. Att föra över beslutanderätten till någon annan myndighet eller till domstolarna skulle visserligen medföra vissa fördelar men även påtagliga nackdelar. En sådan förändring borde därför göras endast om det visade sig att Migrationsverkets handläggning inte förbättrades i

text: tillräcklig utsträckning. I betänkandet rekommenderades t.ex. att Migrationsverket borde se över delegationsordningen så att besluten kom att fattas på en mer kvalificerad nivå än tidigare. Besluten borde vidare förbehållas en mer begränsad krets av tjänstemän och inte fattas av handläggaren eller beslutsfattaren i asylärendet.

text: I anslutning till vad som sägs i förarbetena till de gällande reglerna angav utredaren att syftet att så långt som möjligt garantera att de offentliga biträdena har tillräckliga kvalifikationer bör tillgodoses genom att de som förordnar biträden gör en verklig prövning av biträdets lämplighet. Vid denna lämplighetsbedömning bör det beaktas om biträdet har tillräckliga kunskaper om svensk utlänningsrätt och det internationella regelverket. Biträdet bör också ha förmåga att inhämta och tillämpa relevant landinformation. Ett biträde bör vidare ha tillräcklig processvana och vara personligen lämplig. Särskilda krav kan behöva ställas på dem som ska företräda barn eller andra som befinner sig i speciellt känsliga situationer.

text: Mot bakgrund av att det är svårt att på ett konkret och ändå generellt sätt beskriva de krav som ska ställas ansåg utredaren inte att det fanns skäl att definiera lämplighetskravet i lagtext. I betänkandet anfördes att problemet inte gäller precisionen i kriterierna för lämplighetsbedömningen, utan brister vid bedömningen i de enskilda fallen. Som exempel på detta angavs att det var tydligt att Migrationsverket inte hade haft rutiner som hade medgivit att erfarenheter av hur ett biträde hade skött ett tidigare uppdrag beaktades inför nya förordnanden. Det föreföll som om en person som tidigare hade fått ett förordnande kunde förordnas på nytt oavsett hur uppdraget hade skötts. Även den som hade åsidosatt sina plikter i sådan grad att han eller hon hade entledigats från uppdraget verkade kunna få nya förordnanden utan särskilda överväganden.

text: Utredaren anmodade därför Migrationsverket att ändra rutinerna och införa ett system för att ta till vara uppgifter om biträdenas kompetens. Det var inte bara uppgifter om kunskaper och erfarenheter som avsågs, utan också verkets erfarenheter av biträdets tidigare arbete, exempelvis om ett biträde hade entledigats från tidigare uppdrag på grund av oskicklighet.

text: Beträffande möjligheten för Migrationsverket att avvisa ett ombud framhölls att det inte bör komma i fråga att Migrationsverket formlöst förklarar en person, som uppfyller de formella kraven på ett offentligt biträde, obehörig att brukas som biträde i mål enligt

text: utlänningslagen

text: Bedömning

text: Handläggningen i det anmälda ärendet JO har i ett ärende som gällde förordnande av offentliga försvarare i brottmål uttalat att det inte får förekomma att en domstol formlöst förklarar en advokat obehörig att ta emot uppdrag som offentlig försvarare samt att ett ställningstagande av det slaget måste grundas på sakliga skäl som anges i ett beslut som kan

text: överklagas (JO 2008/09 s. 36). Detta synsätt kan och bör tillämpas även vid förordnande av offentliga biträden i utlänningsärenden.

text: I det fall som nu utretts har anmälaren, som är advokat och arbetar med utlänningsärenden, kategoriskt meddelats att han tills vidare inte kommer att förordnas som offentligt biträde. Det har dock inte fattats något formligt beslut. Anmälaren har således blivit föremål för vad som avsetts vara en formlös obehörighetsförklaring, som verket inte tänkt sig att han skulle kunna överklaga. Ett sådant förfarande är inte godtagbart och Migrationsverket förtjänar allvarlig kritik för den rättskränkning åtgärden innefattat. Allmänt om den av Migrationsverket tillämpade rutinen Migrationsverkets biträdesförordnanden är en mycket omfattande verksamhet; det rör sig om bortåt 30 000 förordnanden per år till en kostnad av cirka 228 miljoner kronor (

text: SOU 2008:65 s. 92

text: ; siffrorna avser 2007). För att den ska fungera väl både i de enskilda fallen och som en helhet måste det finnas en formaliserad organisation och handläggningsformer som tillämpas genomgående. Även om det är önskvärt att prövningen av ett biträdes lämplighet sker individuellt i varje ärende är det oundvikligt att den i rätt hög grad måste följa standardiserade rutiner.

text: I betänkandet om sekretess och offentliga biträden i utlänningsärenden har konstaterats att det funnits brister vid förordnanden av biträden. Utredaren har särskilt framhållit att Migrationsverket saknat ett system för att tillvarata erfarenheter av hur ett biträde skött tidigare uppdrag. Den rutin som verket numera utarbetat syftar till att komma till rätta med bl.a. denna brist. Som det beskrivits av Migrationsverket är förfarandet inriktat på en saklig prövning av det aktuella biträdets lämplighet. Det synes fram till beslut vara genomtänkt från förvaltningsrättslig synpunkt.

text: För att den tillämpade rutinen ska vara godtagbar då förfarandet, på det sätt som skett i detta fall, leder till att ett biträde förklaras olämpligt, krävs emellertid att handläggningen avslutas genom ett formligt beslut och att detta kan bli föremål för överprövning. Alternativt måste det tydligt klargöras att den aktuella förteckningens funktion endast är att utgöra ett underlag för verkets beslutsfattare, varvid den inte bör innefatta något ställningstagande från verket utan endast de omständigheter som beslutsfattarna bör känna till. Det är däremot inte godtagbart att låta förteckningen samtidigt ha en intern och faktisk funktion, som är normerande, och en annan extern och rättslig, som är till intet förpliktande.

text: Av det sagda följer att Migrationsverket, om rutinen ska kunna användas på det sätt som skett i detta ärende, måste verka för att olämplighetsförklaringen kan bli föremål för domstolsprövning. Av den ovanstående redogörelsen för den rättsliga regleringen följer att det kan föreligga en osäkerhet kring hur ett överklagande av ett beslut om olämplighetsförklaring skulle bedömas i domstol. Enligt min mening bör ett beslut av detta slag vara överklagbart, med tanke på dess verkningar för den som förklarats olämplig. Det ter sig mer osäkert om det kan prövas i sak. De

text: fragmentariska reglerna om lämplighetsprövning av offentliga biträden kan inte utan vidare anses ge Migrationsverket befogenhet att utforma rutiner för att generellt avvisa vissa biträden, särskilt inte i ljuset av hur restriktiv lagstiftaren i övrigt har varit när det gäller möjligheten att avvisa rättsliga biträden. Frånvaron av specificerat lagstöd måste dock vägas mot intresset av att Migrationsverket ska kunna utföra sin lagstadgade skyldighet att förordna lämpliga biträden i utlänningsärenden. Om rutinen kompletteras så att bedömningar som innefattar en olämplighetsförklaring formaliseras i beslut med överklagandeanvisning har verket enligt min mening löst sin uppgift på ett rättsligt tillfredsställande sätt, oavsett hur saken kan komma att bedömas vid ett framtida överklagande. – Eftersom den osäkerhet som trots allt föreligger skulle kunna undanröjas om rutinen gavs ett mer utförligt lagstöd sänds detta beslut även till berörda lagstiftningsinstanser för kännedom.


title: Kritik mot Skatteverkets passiva handläggning av ett bouppteckningsärende. Även uttalanden om myndighetens handläggning generellt i sådana ärenden

sammanfattning: I ett bouppteckningsärende hos Skatteverket fanns det inte någon registrerad bouppteckning, trots att det hade gått drygt tre och ett halvt år sedan dödsfallet. ChefsJO kritiserar myndigheten för den passiva handläggningen. ChefsJO har tidigare riktat kritik mot Skatteverket för att kötiden, dvs. tiden från det att en bouppteckning kommer in till dess att ärendet tilldelas en handläggare, är alltför lång. ChefsJO anser att kötiden fortfarande är för lång och understryker vikten av att myndighetens arbete för att nå kortare handläggningstider fortsätter och att uppföljning och utvärdering sker kontinuerligt. Vid tidigare granskningar har chefsJO funnit att Skatteverket sällan vidtagit några effektiva åtgärder om en bouppteckning inte kommer in och uppmanat myndigheten att se över sina rutiner. Trots att det har gått nästan två år har myndigheten inte gått i mål med översynen av rutinerna. ChefsJO finner detta anmärkningsvärt och uttalar att det är angeläget att Skatteverket så snart som möjligt genomför de ändringar som behövs för att effektivisera arbetet med att få in bouppteckningar.

text: Bakgrund

text: Jag har i ett beslut den 20 november 2023 kritiserat Skatteverket för långa handläggningstider i ärenden om registrering av bouppteckning (se JO 2023 s. 340, dnr 120-2023 m.fl.). Vid det tillfället uppgick kötiden (tiden från det att en bouppteckning kommer in till dess att ärendet tilldelas en handläggare) till 13 veckor.

text: I ett något senare beslut den 31 januari 2024 riktade jag kritik mot Skatteverkets passiva handläggning av ett bouppteckningsärende i vilket ingen bouppteckning kommit in (se JO 2024 s. 304, dnr 998-2023).

text: Därefter genomförde jag den 29 och 30 maj 2024 en inspektion av Skatteverket, bouppteckningssektionen i Visby (se JO 2024 s. 312, dnr 4070-2024). Under inspektionen granskades ärenden om registrering av bouppteckning. I protokollet från inspektionen uttalade jag att kötiden, som vid det tillfället uppgick till 6,1 veckor, var alltför lång. Beträffande ärenden där ingen

text: bouppteckning hade kommit in konstaterade jag att handläggningen var mycket passiv och handläggningstiderna var mycket långa.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Skatteverkets handläggning av ett ärende om registrering av bouppteckning. Han anförde bl.a. att Skatteverket hade beslutat att inte registrera en ingiven bouppteckning, men därefter inte vidtagit någon annan åtgärd än att skicka ett brev till den avlidnes adress.

text: Utredning

text: JO tog del av bl.a. händelseloggar i ärendet hos Skatteverket. På begäran av JO har Skatteverket yttrat sig över anmälan och vidgått vissa brister vid handläggningen. Myndigheten har även svarat på ett antal frågor om handläggningen generellt av ärenden om registrering av bouppteckning. AA fick tillfälle att kommentera Skatteverkets svar.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 20 kap. 9 § ärvdabalken

text: , ÄB, ska Skatteverket se till att bouppteckning, när sådan krävs, förrättas och ges in inom föreskriven tid. Om det har försummats får Skatteverket vid vite förelägga viss tid eller, där bouppteckning inte skett, förordna en lämplig person att föranstalta om det.

text: Av samma bestämmelse framgår att Skatteverket ska registrera bouppteckningen och förse den med bevis om detta. Registrering får dock inte ske om det inte framgår att vid bouppteckningen har gått till på det sätt som sägs i det aktuella kapitlet.

text: Bedömning

text: Handläggningen av det aktuella bouppteckningsärendet Skatteverket har i sitt yttrande till JO i december 2025 redogjort för sin handläggning av de aktuella bouppteckningsärendena enligt i huvudsak följande. En bouppteckning efter en person, som avled i april 2022, gavs in till Skatteverket i juli 2022. Myndigheten beslutade i oktober 2022 att inte registrera bouppteckningen. I november 2022 skickade Skatteverket en påminnelse till dödsboet angående bouppteckning, som kom i retur. Därefter har inga ytterligare handläggningsåtgärder vidtagits.

text: Vid tiden för Skatteverkets yttrande till JO hade alltså inte någon bouppteckning för den avlidne registrerats trots att det hade gått drygt tre och ett halvt år sedan dödsfallet. Myndigheten har under tre års tid inte vidtagit någon åtgärd för att se till att en bouppteckning ges in.

text: Som Skatteverket själv har anfört borde myndigheten lämpligen ha kontaktat ingivaren av den bouppteckning som inte registrerades eller den person som i samtal med myndigheten uppgav sig vara i kontakt med familjen till den avlidne angående bouppteckning. Skatteverket borde även ha övervägt de

text: möjligheter som står till buds enligt

text: 20 kap. 9 §

text: ÄB att besluta om vitesföreläggande eller utse en särskild förordnad bouppteckningsförrättare. Myndigheten förtjänar kritik för sin passiva handläggning.

text: Skatteverket har förklarat att på grund av höga ärendebalanser har handläggning av inkomna bouppteckningar prioriterats framför arbete med påminnelser i ärenden där en inkommen bouppteckning inte har gått att registrera. Enligt myndigheten har det dock under 2025 startats upp ett påminnelseteam där arbetssättet är att i närtid fånga upp de ärenden där en ingiven bouppteckning inte kan registreras. Jag återkommer nedan till behovet av att effektivisera arbetet med att få in bouppteckningar.

text: Kötiden i bouppteckningsärenden Skatteverket har i sitt yttrande till JO redogjort för att bouppteckningar som kommer in till myndigheten numera hanteras i två spår och att kötiden i november 2025 var cirka fyra veckor för enklare ärenden och cirka sju veckor för mer komplexa ärenden. Situationen verkar dock tyvärr ha försämrats sedan november 2025. Nu anges på Skatteverkets webbplats att kötiden för bouppteckningar är cirka tio veckor. Jag kan konstatera att en kötid om såväl sju som tio veckor är alltför lång.

text: Skatteverket har förklarat att myndigheten genomfört och planerar övertidsinsatser och rekryterar bouppteckningshandläggare i syfte att minska kötiden. Även om det är positivt att myndigheten fortsätter att aktivt arbeta för att korta kötiderna, är det oroande att utvecklingen verkar gå åt fel håll. Det är viktigt att Skatteverkets arbete för att nå kortare handläggningstider fortsätter och att uppföljning och utvärdering sker kontinuerligt.

text: Handläggningen av ärenden där ingen bouppteckning kommer in När det gäller ärenden där ingen bouppteckning kommer in fann jag i mitt beslut i januari 2024 att Skatteverkets rutiner i praktiken innebar att de flesta ärendena nedprioriterades redan efter att vanlig delgivning hade misslyckats. Jag påtalade att Skatteverket inte hade uttömt de möjligheter som finns enligt

text: 20 kap. 9 §

text: ÄB för att få till stånd att en bouppteckning förrättas och ges in och uppmanade myndigheten att se över sina rutiner. (Se JO 2024 s. 304.)

text: Vid min inspektion av Skatteverket i maj 2024 konstaterade jag på nytt att myndigheten sällan vidtog några effektiva åtgärder om en bouppteckning inte kommer in utan i stället nedprioriterade ärendet. Jag uttalade att hanteringen var djupt otillfredsställande och i strid med

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . (Se JO 2024 s. 312.)

text: Även Riksrevisionen har i en granskningsrapport i september 2025 påtalat att Skatteverkets arbete med att få in bouppteckningar som inte lämnas in självmant har brister (se RiR 2025:23).

text: Skatteverkets representanter uppgav redan vid min inspektion att det pågick en översyn av rutinerna för stämningsmannadelgivning, bouppteckningsförrättare och nedprioriterade ärenden. På fråga från JO om vad som har hänt sedan dess har Skatteverket nu redogjort för att det pågår en översyn av arbetssätt och hantering av nya och äldre ärenden. Enligt Skatteverket nedprioriteras numera endast ärenden där den avlidne var under 16 år, men hanteringen av dessa ärenden innefattas i den nämnda översynen.

text: Trots att det vid tiden för Skatteverkets yttrande till JO i detta ärende hade gått nästan två år sedan jag första gången påtalade brister vid handläggningen av aktuella ärenden hade myndigheten inte gått i mål med sin översyn av rutinerna på området. Det är anmärkningsvärt att myndigheten inte har lyckats med detta. Det är angeläget att Skatteverket så snart som möjligt genomför de ändringar som behövs för att effektivisera arbetet med att få in bouppteckningar.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Lovisa Danielsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.