nyckelord: Anstalt Integritet Proportionalitetsprincipen Sjukvård Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Initiativ angående Kriminalvårdens individuella bedömningar av säkerhet och risker i samband med intagnas transporter till och vistelser vid sjukvårdsinrättningar

sammanfattning: I samband med en Opcat-inspektion av anstalten Hinseberg uppmärksammades att intagna underkastades omfattande säkerhetsarrangemang i samband med transporter och vistelser utanför anstalten. Ett initiativärende inleddes för att ytterligare utreda vissa frågor om anstaltens bedömningar av säkerhet och risker i sådana situationer. Ärendet gäller bl.a. säkerhetsarrangemangen i samband med intagnas transporter till och vistelser vid sjukvårdsinrättningar. I JO:s beslut riktas kritik mot anstalten för att riskbedömningar inte i tillräcklig utsträckning har gjorts utifrån individuella och aktuella faktorer, utan snarare grundats på standardiserade säkerhetsbedömningar. En situation som JO särskilt uppmärksammar är när en kvinnlig intagen har påbörjat sitt förlossningsarbete och ska transporteras till sjukhus för att föda. JO framhåller i beslutet att planerade besök inom hälso- och sjukvården bör förberedas så att en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet. JO konstaterar att Kriminalvården har ett viktigt arbete framför sig för att se till att riskbedömningarna blir mer individualiserade och att säkerhetsarrangemangen vid transporter och utevistelser blir bättre anpassade efter den intagnes aktuella tillstånd och situation. JO har för avsikt att följa upp dessa frågor.

text: Initiativet

text: Under 2015 hade JO:s Opcat-enhet ett tematiskt fokus på situationen för frihetsberövade kvinnor inom Kriminalvården. Med anledning av det genomförde enheten – på uppdrag av dåvarande chefsJO Elisabet Fura – under året inspektioner av samtliga kriminalvårdsanstalter som tar emot kvinnor. Enheten deltog även vid en inspektion av Kriminalvårdens placeringssektion.

text: I protokollet från inspektionen av anstalten Hinseberg noterade Elisabet Fura att det vid inspektionen hade framkommit att intagna hade belagts med fängsel i samband med transport till förlossning och till sjukhus för att genomgå en kirurgisk abort. Hon beslutade att inom ramen för ett särskilt initiativärende utreda dels de båda fallen, dels frågan om individuella bedömningar av säkerhet och risker vid transporter och utevistelser.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 6 § i samma kapitel framgår att en verkställighet inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än de som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Enligt

text: 8 kap. 10 § fängelselagen

text: får en intagen beläggas med fängsel vid förflyttning inom anstalt och vid transport eller annan vistelse utanför anstalt, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa.

text: I

text: 9 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: anges att en intagen som behöver hälsooch sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. I paragrafens andra stycke anges att ett tillstånd till vistelse utanför anstalten enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning.

text: I Kriminalvårdens allmänna råd till bestämmelsen anges att villkor ska vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet (se 9 kap. 3 § KVFS [2011:1] FARK Fängelse). Villkoren kan avse t.ex.  förbud mot att ta kontakt med brottsoffer,  skyldighet att följa uppgjord placering för vistelsen utanför anstalt,  skyldighet att under hela eller delar av vistelsen utanför anstalt vistas inom ett visst geografiskt område, eller  åtföljande av personal under vistelsen utanför anstalt.

text: Av

text: 10 kap.

text: och

text: 2 §§

text: fängelselagen

text: framgår mera allmänt krav på riskbedömningar i samband med permissioner och särskilda permissioner. I 10 kap. 1 § FARK Fängelse föreskrivs att vid bedömningen av dessa risker ska särskilt beaktas 1. karaktären och omfattningen av den intagnes tidigare och aktuella brottslighet, med särskild hänsyn tagen till eventuella brottsoffer 2. utfallet av tidigare och pågående verkställighet, såsom utfallet av tidigare utevistelser och eventuell misskötsamhet 3. strafftidens längd och återstående verkställighetstid 4. om den intagne ska utvisas eller avvisas efter frigivningen eller saknar anknytning till riket

text: 5. om den intagne är medlem i eller har annan koppling till ett kriminellt nätverk eller grov organiserad brottslighet 6. den intagnes personliga förhållanden, såsom missbruk eller psykisk ohälsa 7. förhållandena under vilka permissionen kommer att genomföras.

text: I de allmänna råden anges att riskbedömningen ligger till grund för ställningstagandet till om en permission eller särskild permission kan beviljas och vilka villkor som ska gälla. Om en intagen missköter sig under verkställigheten ska en förnyad riskbedömning göras som ska vara vägledande för om eller när permission får beviljas.

text: I

text: 25 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: anges bl.a. att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Av

text: 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: framgår att sekretessen gäller även i förhållande till andra myndigheter om inte annat anges i denna lag eller i lag eller förordning som offentlighets- och sekretesslagen hänvisar till.

text: Utredning

text: Efter inspektionen upprättades, utöver inspektionsprotokollet, en promemoria med ett antal frågeställningar. I promemorian togs, med hänvisning till inspektionsprotokollet, följande in under rubriken 3.2 Uppgifter från intagna:

text: En annan intagen uppgav att hon sövdes inför en kirurgisk abort med midjefängsel på och vaknade upp ur narkosen med fängsel på. Inför ingreppet fick läkarna klä av henne. Medföljande personal bevakade henne via ett annat rum med öppen dörr efter anmodan av läkarna. En intagen med barn i anstalten uppgav att hon hade haft hand- och midjefängsel vid alla besök hos mödravården innan barnet föddes och även under transporten till förlossningen när hon hade värkar. Efter förlossningen hade det gjorts en annan säkerhetsbedömning och hon behöver inte längre bära fängsel. Flera intagna berättade om hur toalettbesök gått till på sjukvårdsinrättningarna. De uppgav att en personal står utanför toaletten med öppen dörr och en personal står i toalettutrymmet. Eftersom hand- och midjefängsel är på måste personalen dra ned underkläderna på den intagna. Det är i princip omöjligt att torka sig ordentligt efter ett toalettbesök, och de intagna menade att det har känts ovärdigt att även behöva be om hjälp med detta. Flera intagna uppgav att den eskorterande personalen hade varit närvarande under medicinska undersökningar, bl.a. gynekologiska undersökningar och röntgenundersökningar trots att de intagna bar fängsel. En intagen uppgav att en läkare ifrågasatt närvaron av tre kriminalvårdare i undersökningsrummet vilket resulterade i att två satte sig utanför dörren. Utöver själva personalnärvaron var de intagna belagda med midjefängsel/fängsel under bl.a. röntgenundersökningar.

text: Beträffande en gravid intagen antecknades dessutom följande:

text: Efter att ha transporterats av två personal och med midjefängsel till sjukhuset lossades fängslet först när hon låg i sängen i förlossningssalen. Det var två kriminalvårdare med i salen under i stort sett hela förlossningen som tog ca 40 timmar. Endast under den sista halvtimmen då hon skulle krysta ut barnet lämnade

text: den manlige vårdaren rummet, kvinnan satt kvar. Under hennes fem dagar långa vistelse på sjukhuset hade hon sedan bevakning på rummet. Hon var alltid tvungen att ha någon ljuskälla tänd så att kriminalvårdens personal kunde se henne. Om hon gick på toaletten följde personal med och stod utanför dörren. När hon var på sjukhuset fick hon inte ringa sina närmaste anhöriga för att berätta att allt hade gått bra. Det tog tio dagar innan hon fick meddela barnets far om födseln. Hon fick inte heller ta några fotografier på barnet under sjukhusvistelsen. Den första bild som hon har på barnet togs efter tio dagar.

text: Remiss till Kriminalvården

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över

text:  vad som redovisats i promemorian under rubriken 3.2 Uppgifter från intagna

text: och särskilt ge sin syn på hur det som antecknats i denna del förhåller sig till innehållet i

text: 1 kap.

text: och

text: 6 §§

text: fängelselagen

text: samt sjukvårdssekretessen  hur Kriminalvården avser att arbeta med rutiner m.m. för att de intagnas rätt

text: till hälso- och sjukvård garanteras samtidigt som deras rätt till en värdig behandling och sekretess respekteras samt redogöra för om myndigheten har en dialog med sjukvårdens huvudmän kring dessa frågor  hur Kriminalvården avser att motverka att säkerhetsbedömningarna blir

text: statiska och därmed uppnå en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpassad.

text: I sitt remissvar uttalade Kriminalvården, genom chefsjuristen AA, bl.a. följande:

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Underlag har hämtats in från säkerhetsavdelningen, enheten för utveckling av verksamhetsinnehåll i anstalt och häkte, Kriminalvårdens medicinska rådgivare och region Mitt.

text: Uppgifter från intagna angående sjukhusbesök m.m. JO har förelagt Kriminalvården att yttra sig över vad som redovisas under avsnitt 3.2 i JO:s promemoria. Det har varit förenat med svårigheter att utreda sakförhållandena eftersom förhållandevis lång tid har förflutit och eftersom vissa av uppgifterna är generella och inte möjliga för Kriminalvården att kontrollera. Kriminalvården har, efter kontakt med JO, fått kännedom om tre personer som ska vara aktuella. Det har visat sig att en av de tre, enligt vad som framgår av de uppgifter som Kriminalvården har tillgång till, inte under tiden i anstalt fött något barn eller utfört någon abort. Inte heller har hon haft barn med sig i anstalten. Det har inte varit möjligt för Kriminalvården att vidare utreda förhållanden i den delen. När det gäller vad som redovisats av JO under det aktuella avsnittet har uppgifter hämtats in från region Mitt, som i sin tur inhämtat uppgifter från anstalten Hinseberg samt ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) och Kriminalvårdsregistret (KVR). Det kan noteras att de två aktuella intagna, BB och CC, inte längre är inskrivna vid anstalten Hinseberg. BB är utvisad och informationen rörande henne är begränsad i KLAS och KVR. Även möjligheten att kontrollera uppgifter kring CC är begränsad eftersom hon är villkorligt frigiven. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: De enskilda fallen

text: BB har under verkställigheten varit föremål för ett antal utevistelser, främst avseende besök hos mödravårdscentral (MVC), transport till förlossnings-

text: avdelning samt besök hos barnavårdscentral (BVC). Av dokumentation framgår att dessa sjukhusresor har varit förenade med olika villkor enligt 9 kap. 1 § FäL. Enligt dokumentation har BB transporterats till MVC vid fyra tillfällen. Samtliga transporter har varit villkorade att ske med fängsel. Även BB:s sjukhusresa till förlossningsavdelningen på universitetssjukhuset Örebro var förenad med villkor om fängsel. På transportsedeln har angivits att fängslet får avlägsnas om det krävs för undersökningen. Under själva förlossningen var den intagna inte fängslad. Efter förlossningen har BB varit aktuell för flera transporter bl.a. till BVC, vårdcentral samt transportbesök till anstalten Kumla. Ingen av dessa transporter har varit villkorade att ske med fängsel. Vid utevistelserna har två eller tre personal följt med. Vad gäller möjligheten att kontakta anhöriga efter förlossningen saknas möjlighet att kontrollera uppgifterna, eftersom de inte längre är tillgängliga i Kriminalvårdens klientsystem. Enligt anstalten Hinseberg följer bedömningar kring eventuella kontakter under en utevistelse det som är fastställt i säkerhetsbedömningen. Det saknas även möjlighet att kontrollera uppgifterna om fotografering. Även CC har under verkställigheten varit föremål för sjukhusresor enligt 9 kap. 1 § FäL. Det har rört sig om ett besök hos MVC samt två transporter till Lindesbergs lasarett (gynekologmottagning samt dagkirurgi). Samtliga utevistelser har varit villkorade att ske med fängsel och tre personal har medföljt (se ovan). Under en av resorna genomfördes en kirurgisk abort. Av utevistelsens transportsedel framgår att fängsel fick avlägsnas om det krävdes för undersökningen. Som personal minns det så var CC inte var belagd med fängsel under tiden för ingreppet. Enligt anstalten Hinsebergs dokumenterade säkerhetsbedömningar kring CC bedömde anstalten den 29 juli 2015 att det inte fanns behov av fängsel i samband med utevistelser eller transporter. CC har därefter beviljats flera utevistelser till AA-möten, vilka inte varit förenade med villkor om fängsel. Utredningen har sammanfattningsvis visat att de utevistelser och transporter som BB och CC genomfört under sin verkställighet i anstalten Hinseberg inte varit utformade på samma sätt. Villkor om fängsel har t.ex. inte bedömts behövas under senare delen av verkställigheten. Ändringarna i villkoren förefaller vara en direkt följd av ändringar i säkerhetsbedömningarna. Vad gäller uppgifterna om bevakning vid sjukhusbesök menar anstalten att man försöker genomföra bevakningen på ett humant och säkert sätt med hänsyn till de känsliga uppgifter som kan behandlas under ett sjukhusbesök. Om lokalerna tillåter, dvs. om man endast kan ta sig in i eller ut ur rummet på ett sätt, sköts bevakningsuppdraget från intilliggande utrymme så att personal inte behöver närvara när en intagen undersöks eller behandlas. För det fall bevakningsuppdraget behöver ske i rummet försöker personal att visa största möjliga hänsyn till den intagnes integritet. Även gällande toalettbesök under en sjukhusvistelse närvarar personal endast om lokalens utformning är sådan att detta bedöms vara nödvändigt. Lättnader i fängsel sker när sådana får göras enligt villkor på transportsedel och bevakningsuppdraget ändå bedöms kunna fullgöras. Kriminalvårdens bedömning och det anfördas förhållande till 1 kap. 4 och 6 §§ FäL och

text: sjukvårdssekretessen

text: Som kommer att utvecklas nedan används säkerhetsbedömningar vid planeringen av en transport. I de aktuella fallen har anstalten Hinseberg således i sin planering av transporterna utgått från den säkerhetsbedömning som gjorts kring de intagna. I vilken utsträckning anstalten beaktat risker och omständigheter i de enskilda fallen är svårt att avgöra i efterhand. Kriminalvården kan således inte i efterhand med någon säkerhet uttala sig om användande av fängsel och övervakning i behandlingsrummet varit motiverade och proportionerliga åtgärder. Det går dock inte att bortse från risken att användandet av fängsel i

text: alltför hög grad vilat på statiska säkerhetsbedömningar där man inte i tillräckligt hög grad beaktat de intagnas tillstånd och de effekter det haft på förmågan att äventyra säkerheten. Vad gäller frågan om bevakningsuppdragets fullgörande och möjligheten att upprätthålla sjukvårdssekretess i samband därmed har utredningen visat att anstalten Hinseberg är medveten om problematiken och i den utsträckning det är möjligt försöker att undvika att personal närvarar i rummet när den intagne undersöks eller behandlas. Efter Opcat-enhetens inspektion har anstalten Hinseberg sett över sina lokala rutiner när det gäller säkerhetsbedömningar gällande gravida kvinnor vid transport. Vid säkerhetsbedömningen beaktar anstalten numera den omständigheten att den intagna är gravid och i vilket stadie av graviditeten hon är. Som anförts ovan har det inte varit möjligt att närmare utreda förhållandena kring fotografering och möjligheten att kontakta anhöriga. I den utsträckning det kan ske försöker Kriminalvården tillgodose sådana krav från intagna.

text: Kriminalvårdens arbete med rutiner m.m. kring intagnas kontakt med hälso - och

text: sjukvården samt samarbete med sjukvårdens huvudmän

text: Kriminalvården för en dialog med sjukvårdens huvudmän och har träffat överenskommelser med flera landsting och regioner, främst när det gäller akutbesök och psykiatri. Det finns för närvarande inga överenskommelser som specifikt rör kvinnosjukvård. Kriminalvården har på lokal nivå arbetat fram lösningar tillsammans med sjukvården, exempelvis när det gäller intagna vid anstalten Hinsebergs besök på akutpsykiatriska mottagningen på universitetssjukhuset Örebro. Sådana besök är de mest frekvent förekommande för anstaltens intagna. För att möjliggöra att samtal kan ske utan bevakande personals överhörande har särskilda ”glasburar” skapats. Glasburarna innebär att Kriminalvårdens personal inte behöver närvara inne i rummet under samtal mellan den intagna och hennes läkarkontakt. Vidare kan som exempel nämnas vad JO anfört i protokoll från inspektion av anstalten Kalmar den 2 oktober 2014, JO:s ärende nr 5334-2014 och att det på flera håll finns överenskommelser om att använda en speciell ingång för att undvika transport genom allmänhetens utrymmen. När en intagen är i behov av vård och av den anledningen besöker en vårdinrättning blir avvägningen mellan å ena sidan den intagnes integritet och rätt att behandlas med respekt för sitt människovärde, å andra sidan Kriminalvårdens ansvar för säkerhet tydlig. Mot den bakgrunden är det av stor vikt att, som JO anfört, Kriminalvården planerar utformningen av sjukhusbesök i syfte att skydda de intagnas integritet i samråd med berörd vårdinrättning (se även JO:s beslut i ärende 5775-2014). De utmaningar som Kriminalvården står inför i dessa frågor har till viss del ett samband med Kriminalvårdens egen bedömning i säkerhetsfrågor. En individanpassad säkerhetsbedömning på rimlig nivå innebär i många fall goda förutsättningar att garantera intagnas rätt till en värdig behandling och sekretess. Den översyn av säkerhetshandboken som redogörs för nedan kan således komma att bidra till mer nyanserade bedömningar. Kriminalvården har också för avsikt att inleda en översyn med fokus på situationen för kvinnliga intagna under 2017.

text: Hur avser Kriminalvården motverka att säkerhetsbedömningarna blir statiska och därmed uppnår en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpassad? Som framgår av 9 kap. 1 § FäL ska ett tillstånd att vistas utanför anstalten enligt bestämmelsen förenas med de villkor som behövs. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet. Till stöd för dessa bedömningar arbetar Kriminalvården med säkerhetsbedömningar. Samtliga intagna i häkte och anstalt ska ha en aktuell säkerhetsbedömning. Av säkerhetsbedömningen ska framgå vilken säkerhetsnivå som

text: bedöms vara nödvändig för varje enskild intagen. Säkerhetsbedömningen ska ligga till grund för beslut i samband med transporter. Av Kriminalvårdens säkerhetshandbok framgår bland annat följande. Säkerhetsbedömningen för en intagen i anstalt ska revideras i samband med att verkställighetsplanen revideras, vilket innebär att revidering ska ske minst var fjärde månad (jfr 1 kap. 26 § FARK Fängelse). Säkerhetsbedömningen ska grunda sig på den information som finns att tillgå på verksamhetsstället och ska således göras utifrån all dokumenterad och inhämtad information om den intagne och det är viktigt att all information beaktas. Säkerhetsbedömningarna ska, förutom i samband med revidering av verkställighetsplanen, revideras vid avvikelser eller när andra omständigheter som är av betydelse kommer fram. Exempel på omständigheter som kan medföra en revidering är bl.a. en ny dom, misskötsamheter eller en förändrad social situation för klienten. En säkerhetsbedömning är en färskvara och säkerhetsbedömningen ska alltid uppdateras vid varje enskilt tillfälle då ett ärende aktualiseras, till exempel inför en transport eller utevistelse. Inför transport ska säkerhetsbedömningen, målet för transporten, färdväg och aktuella förhållanden beaktas för att ge en konkret plan för den aktuella transportens genomförande. Utifrån dessa faktorer ansvarar transportplaneraren för nödvändiga riskreducerande åtgärder i form av t.ex. alternativ färdväg, bemanning och särskild placering i lokaler m.m. Om man i denna bedömning finner att den intagnes säkerhetsbedömning ska ändras i något avseende, t.ex. fängselnivå, ska denna ändring genomföras inför transporten. Utifrån vad som anges i säkerhetshandboken förutsätts det att den som upprättar riskanalysen tar del av den intagnes journal, uppgifter i verkställighetsplanen, underrättelseuppgifter samt övrig information av betydelse. Vidare är det en förutsättning för upprättande av en god och ändamålsenlig säkerhetsbedömning att upprättaren aktivt söker information hos den eller de tjänstemän som har relevant information, exempelvis den personal som finns närmast klienten, vilket gör att den som upprättar säkerhetsbedömningen har god information om varje klient på individnivå. Den struktur för revidering av säkerhetsbedömningarna som fastslagits i säkerhetshandboken utgör enligt Kriminalvården en del i arbetet att motverka att säkerhetsbedömningarna blir statiska. Det genomförs kontinuerliga revideringar i givna tidsspann och det görs revideringar vid avvikelser eller omständigheter som innehåller sådan information som kan påverka säkerhetsbedömningen. Utöver detta ligger det ett ansvar på transportplaneraren att alltid informera och planera med sjukhus eller annan institution i förväg om användning av fängsel om inte förhållandena är kända tidigare (t.ex. fängsel på eller av i samband med undersökning) och att alltid specifikt ange om det ska förekomma eventuella lättnader av fängsel under uppdraget. Det har emellertid under arbetet med detta yttrande kommit fram att det på lokal nivå finns en uppfattning att det regelverk som styr säkerhetsbedömningarna, bland annat säkerhetshandboken, trots allt ger ett begränsat utrymme att göra individuella bedömningar inför och under en utevistelse. De instruktioner som ges i säkerhetshandboken anger faktorer som ska beaktas vid bedömning av säkerhetsnivå. Utifrån utformningen av dessa faktorer kan konstateras att fokus ligger på vilka faktorer som kan höja säkerhetsnivån. Det kan också konstateras att vid förekomsten av vissa fasta faktorer, t.ex. utvisning och långa straff, är utrymmet för att göra en individuell bedömning relativt begränsat. Kriminalvården har för avsikt att inom ramen för ett särskilt projekt se över säkerhetshandboken och de lokala säkerhetsplanerna. Översynen är planerad att starta under hösten 2016 och pågå under hela 2017. Inom ramen för översynen, kommer instruktionerna för säkerhetsbedömningarna att ses över.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Det aktuella ärendet rör säkerhetsarrangemangen vid bl.a. transporter av intagna i samband med besök inom hälso- och sjukvården samt frågan hur sådana arrangemang förhåller sig till individuella säkerhets- och riskbedömningar. Intresset av att upprätthålla ordning och säkerhet står i dessa situationer, liksom i andra sammanhang, mot kravet på respekt för den intagnes integritet och värdighet. I situationer där intagna ska genomgå medicinska undersökningar och ingrepp är integritets- och värdighetsaspekterna emellertid än mer påtagliga än i många andra sammanhang, mot bakgrund av att det rör sig om tillfällen när människor typiskt sett är mer utsatta och sårbara än vanligt. I en undersökningseller behandlingssituation framkommer också många gånger uppgifter som omfattas av sekretess i förhållande till den medföljande kriminalvårdspersonalen. Även medicinska skäl kan tala emot användningen av exempelvis hand- och midjefängsel i vissa sammanhang. Som framgår av redogörelsen ovan för den rättsliga regleringen får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Enligt min mening finns det finns särskilda skäl att ställa höga krav på en nyanserad och individualiserad proportionalitetsbedömning när det gäller användningen av kontroll- och säkerhetsåtgärder i samband med vård och behandling inom hälsooch sjukvården, liksom under transporter till och vistelser vid en vårdinrättning.

text: JO har tidigare gett uttryck för uppfattningen att utgångspunkten måste vara att den intagne ska kunna undersökas av läkare i enrum även under bevakade sjukhusvistelser och att Kriminalvården inför planerade besök på sjukhus har till uppgift att förbereda besöken på ett sådant sätt att man så långt möjligt undviker att medföljande vårdare behöver närvara vid undersökningarna (se t.ex. JO:s beslut den 22 april 2015, dnr

text: ). Motsvarande får anses gälla när behandling ska genomföras inom hälso- och sjukvården.

text: Även i övrigt bör planerade besök inom hälso- och sjukvården förberedas så att en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet. JO har också framhållit att Kriminalvården inför ett externt sjukvårdsbesök ska göra en individualiserad bedömning av om säkerhetsåtgärderna i det enskilda fallet står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (

text: JO 2012/13 s. 203

text: ). Det framstår enligt min mening som naturligt att det vid fråga om exempelvis användning av fängsel i samband med besök vid en sjukvårdsinrättning måste beaktas bl.a. vilket tillstånd den intagne befinner sig i och vilka behandlingsåtgärder som ska genomföras. När det gäller kvinnor som har påbörjat ett förlossningsarbete noterar jag att det finns internationella regler som förbjuder användning av fängsel (se FN:s s.k.

text: Bangkokregler för behandlingen av kvinnliga fångar, regel 24). Internationella standarder av detta slag bör givetvis beaktas vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall, liksom vid Kriminalvårdens arbete med riktlinjer och rutiner.

text: Enligt Kriminalvårdens remissyttrande ska villkoren för en vistelse utanför en anstalt vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet. För att uppnå detta arbetar Kriminalvården enligt yttrandet med säkerhetsbedömningar, och samtliga intagna i häkte och anstalt ska ha en aktuell sådan. Säkerhetsbedömningen ska ligga till grund för bl.a. beslut i samband med transporter.

text: De enskilda fallen i ärendet

text: Kriminalvården har i sitt remissyttrande uppgett att det har varit svårt att få fram information om de två intagna som är aktuella i ärendet, eftersom de inte längre är inskrivna i anstalten Hinseberg. Kriminalvården konstaterar emellertid beträffande den ena intagna, BB, bl.a. att det av dokumentationen framgår att hennes sjukhusresor avseende besök vid mödravårdscentral samt förlossningsavdelning varit villkorade att ske med fängsel. Enligt Kriminalvården har det på transportsedeln angivits att fängslet får avlägsnas om det krävs för undersökningen. Kriminalvården uppger även att BB inte varit fängslad under själva förlossningen samt att hennes transporter efter förlossningen, till bl.a. en barnavårdscentral, inte har varit villkorade att ske med fängsel. Vid utevistelserna har två eller tre personal följt med. Beträffande den andra intagna, CC, uppger Kriminalvården att bl.a. transporten till en sjukvårdsinrättning där CC skulle genomgå kirurgisk abort varit förenad med villkor om fängsel och tre medföljande personal. Även i detta fall framgick av transportsedeln att fängslet fick avlägsnas om det krävdes för undersökningen. Kriminalvården uppger att ”som personal minns det” var CC inte belagd med fängsel under tiden för ingreppet.

text: Enligt Kriminalvården är det svårt att i efterhand avgöra i vilken utsträckning anstalten beaktat risker och omständigheter i de enskilda fallen. Kriminalvården konstaterar emellertid att det inte går att bortse från risken att användandet av fängsel i alltför hög grad vilat på statiska säkerhetsbedömningar där man vid planeringen av transporterna inte i tillräckligt hög grad beaktat de intagnas tillstånd och de effekter det haft på förmågan att äventyra säkerheten. I remissvaret anges vidare att anstalten Hinseberg har sett över sina lokala rutiner efter Opcat-enhetens inspektion. Vid säkerhetsbedömningen beaktar anstalten

text: United Nations’ Rules for the Treatment of Women Prisoners and Non-custodial Measures for Women Offenders (Resolution 65/229, antagen av FN:s generalförsamling den 21 december 2010).

text: numera om den intagna är gravid och vilket stadium av graviditeten hon befinner sig i.

text: Jag har ingen möjlighet att göra någon fullständig värdering av de riskbedömningar som har gjorts i de enskilda fallen. Det är inte heller min uppgift att överpröva Kriminalvårdens beslut. Mot bakgrund av de uppgifter som förekommer i ärendet är det dock svårt att dra någon annan slutsats än att såväl BB som CC har underkastats ingripande kontrollarrangemang utifrån vad som förefaller vara en standardiserad bedömning grundad på den säkerhetsnivå de har tillhört, utan att nödvändig hänsyn tagits till deras aktuella tillstånd och de integritetskänsliga vårdsituationer det varit fråga om. Någon förhöjd risk för rymning eller fritagning har enligt tillgänglig dokumentation inte bedömts föreligga. Det framstår enligt min mening inte som sannolikt att en prövning där samtliga omständigheter beaktas under sådana förhållanden skulle kunna leda till att det anses proportionerligt att exempelvis använda hand- och midjefängsel på en kvinna som har ett pågående värkarbete och transporteras till en förlossningsavdelning för att föda. Detsamma gäller närvaron av flera kriminalvårdare under förlossningsarbetet. Jag är mycket kritisk till de bristfälliga proportionalitetsbedömningarna.

text: Mot bakgrund av vad Kriminalvården anfört om fotografering och möjligheten att kontakta anhöriga saknas underlag för mig att göra några uttalanden i saken. Jag nöjer mig därför med att konstatera att Kriminalvården har uppgett att man försöker tillgodose krav från intagna i dessa avseenden i den utsträckning det kan ske, och jag utgår ifrån att Kriminalvården genom tillfredsställande rutiner och dokumentation försäkrar sig om detta.

text: Kriminalvårdens arbete med frågor rörande riskbedömningar och säkerhetsarrangemang m.m. Jag noterar att anstalten Hinseberg enligt uppgift i remissvaret har börjat väga in i säkerhetsbedömningen om en intagen är gravid och vilket skede av graviditeten hon i så fall befinner sig i. Jag välkomnar detta och förutsätter att Kriminalvården verkar för att motsvarande rutiner införs även vid andra anstalter.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar utvecklat hur myndigheten avser att motverka att säkerhetsbedömningarna blir statiska, för att därmed kunna uppnå en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpassad. Kriminalvården har också redogjort för sitt arbete med rutiner kring intagnas kontakter med hälso- och sjukvården liksom för samarbetet med sjukvårdens huvudmän. Arbetet framstår som mycket angeläget för att säkerställa att gällande bestämmelser följs. Det är Kriminalvårdens ansvar att en tillfredsställande nivå av kontroll och säkerhet uppnås i varje enskild situation, utan att den intagne vid exempelvis medicinsk vård och behandling, under förflyttningar i vårdlokaler eller vid toalettbesök, underkastas åtgärder som uppfattas som förnedrande och som inte kan anses proportionerliga utifrån den enskildes tillstånd. Jag vill särskilt framhålla

text: behovet av tydliga riktlinjer för såväl de grundläggande säkerhetsbedömningarna som de riskanalyser som utförs i anslutning till enskilda beslut om transporter m.m. Med framförhållning och förberedelser inför exempelvis en förlossning eller en planerad operation bör även vårdsituationen kunna göras mer förutsägbar för den intagne och integritetsskyddet bättre, utan att säkerheten för den skull äventyras. För att det faktiska utfallet av säkerhetsarrangemangen vid genomförda vistelser utanför anstalten ska kunna följas upp och i förekommande fall läggas till grund för en justering av säkerhetsbedömningen till en lägre nivå, måste också eventuella lättnader – exempelvis i användningen av fängsel – dokumenteras.

text: Kriminalvården har sammanfattningsvis ett mycket viktigt arbete framför sig när det gäller att se till att säkerhets- och riskbedömningarna blir mer nyanserade och individanpassade samt att bl.a. de intagnas medicinska tillstånd och behov av integritetsskydd beaktas. Kriminalvården bör också överväga hur myndigheten ska säkerställa att tvångsmedelsanvändning i olika former dokumenteras på ett tillfredsställande sätt.

text: Jag avser att följa upp dessa frågor och emotser Kriminalvårdens redovisning av resultatet av översynsarbetet.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Vårdnad

publisher: Justitieombudsmannen

title: Två kommundelsnämnders handläggning av ett ärende rörande placeringen av ett barn i skola och skolbarnsomsorg. - Fråga om skyldighet för skolmyndighet att kontrollera vem som är vårdnadshavare för barnet

org: jo

text: Två kommundelsnämnders handläggning av ett ärende rörande placeringen av ett barn i skola och skolbarnsomsorg. – Fråga om skyldighet för skolmyndighet att kontrollera vem som är vårdnadshavare för barnet

type: rubrik

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan till JO klagomål mot Vattholma och Eriksbergs kommundelsnämnder i Uppsala kommun. Han var missnöjd med handläggningen av ett ärende rörande placering av ett barn i skola och skolbarnsomsorg. I sin anmälan anförde han i huvudsak följande.

type: stycke

text: Han har tillsammans med sin hustru gemensam vårdnad om dottern BB, född 1989. Utan hans vetskap sade hustrun i maj 1998 upp BB:s placering i skolbarnsomsorgen i Storvreta inom Vattholma kommundel och ansökte om skolplacering samt skolbarnsomsorg i Eriksbergs kommundel. Hennes avsikt var att ensam flytta med dottern. Ansökan ledde till att dottern ströks från sin omsorgsplats i Storvreta och fick en plats i Hågadalsskolan. Före skolstarten ringde dotterns blivande klassföreståndare i Hågadalsskolan hem till familjen för att önska BB välkommen till sin nya klass. AA var den som svarade i telefonen och fick på detta sätt vetskap om vad som ägt rum. Han förhindrade då dotterns skolbyte. Han hade inte blivit tillfrågad om skolbytet, och det var en slump att det inte blev av.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från rektor CC vid Hågadalsskolan inom Eriksbergs kommundel i Uppsala kommun. Därefter remitterades anmälan för utredning och yttrande till Vattholma och Eriksbergs kommundelsnämnder i Uppsala kommun.

text: Vattholma kommundelsnämnd anförde i sitt remissvar bl.a. följande.

text: Utredning

text: Handläggaren för barn och ungdom anför följande vad gäller rutiner i allmänhet samt hanteringen i det åberopade enskilda fallet. BB hade en skolbarnsplacering under årskurs 1 och 2 vid Lyckeboskolan under tidsperioden 960805–980731 då vi från Vattholma kommundelsförvaltning 1996 endast placerade skolbarnen två år i taget. Inför årskurs 3 så delade

text: skolbarnsomsorgens personal vid Lyckeboskolan på uppdrag från undertecknad ut ansökningsblanketter till blivande årskurs 3:or hösten 1998 ifall föräldrarna önskade fortsatt skolbarnsomsorg för sina barn i årskurs 3. Familjen önskade skolbarnsomsorg för sin dotter i årskurs 3 och inkom med ansökningsblanketten den 19 februari 1998 som registrerades vid förvaltningen. Familjen erbjöds skolbarnsomsorg skriftligen den 4 maj 1998 för sin dotter BB då förvaltningen skickade ut ett placeringsmeddelande avseende tidsperioden 980801– 990731. Placeringsmeddelandet återkom till förvaltningen den 12 maj 1998 där DD, modern till BB, tackat nej till placeringen varvid BB:s placering vid Lyckeboskolans skolbarnsomsorg upphörde 1998-07-31. Den 9 juli 1998 blir undertecknad kontaktad av AA, BB:s pappa, som således önskar skolbarnsomsorg för sin dotter BB vid Lyckeboskolan i årskurs 3 då familjen enligt honom ska bo kvar i Storvreta. Undertecknad skickar samma dag med posten ett nytt placeringsmeddelande med erbjudande om skolbarnsomsorg för BB vid Lyckeboskolan fr o m 980801 t o m 990731. Denna gång hade AA undertecknat placeringsmeddelandet som inkom till förvaltningen 980716 och därmed tackat ja till skolbarnsomsorg för dottern. Således har ingen uppsägning formellt förekommit i ärendet.

text: Vattholma kommundelsnämnds yttrande

text: Vattholma kommundelsnämnd har som ståndpunkt att man utifrån

text: föräldrabalken

text: 6 kap. 13 §

text: får utgå ifrån att föräldrarna vid gemensam vårdnad är överens. Eftersom ingen formell uppsägning förekommit i ärendet anser nämnden att ansvaret i denna fråga ligger på föräldrarna och inte på kommundelsförvaltningen. Eriksbergs kommundelsnämnd har i sitt remissvar anfört bl.a. följande.

text: Utredningen

text: Skolans rektor anför följande vad gäller rutiner i allmänhet samt hanteringen i det åberopade enskilda fallet: Vi får utdrag ur KIR (kommuninnevånarregistret) på de elever som bor inom kommundelen. Till dessa skickas inskrivningsblankett inför förskoleklass och år 1, (bilaga 1, bilagan här utelämnad; JO:s anm.). På blanketten kryssas i vårdnadshavare m m. Samtidigt söker man eventuellt plats på fritidshem. När elever flyttar ringer/skriver föräldrar och frågar om det finns plats för deras barn på skolan. Finns det plats så anmäler föräldrarna till den skola där barnet är placerat att de skall flytta, när och till vilken skola. Avlämnande skola skall skicka utflyttningsanmälan till oss, (bilaga 2, bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Har barnet behov av plats i fritidshem görs anmälan på särskild blankett, (bilaga 3, bilagan här utelämnad; JO:s anm.). På denna skall man ange Moder/Maka/Sammanboende och Fader/Make/Sammanboende. Blanketten undertecknas av vårdnadshavare. När barnet börjar tar klassläraren ett första utvecklingssamtal. I detta får föräldrarna tillfälle att berätta om familjeförhållanden etc. Man frågar också om de ger sitt tillstånd att vi får kontakta avlämnande skola/klasslärare för överlämnande. Skolsköterskan skickar sedan hem en blankett till föräldrarna där de får ge sitt medgivande att hon får rekvirera barnets journaler från avlämnande skola. I detta speciella fall ringde mamman i maj 1998 till skolexpeditionen och frågade om vi hade plats för flickan till år 3 inför hösten. De skulle flytta till Stigbergsvägen som ligger inom vårt upptagningsområde. Vi hade plats. Hon bad att få blankett för ansökan om fritidshemsplats. Skolassistenten skickade en blankett som kom tillbaka, (bilaga 4, bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Eftersom det gällde en inflyttning till hösten och vi var osäkra på klassplacering och ville avvakta andra eventuella ut- och inflyttningar fördes flickan inte in i vårt skoldataregister före semestrarna.

text: Efter semestrarna kontaktades vi av pappan som motsatte sig placering här. Han skickade senare ett fax (bilaga 5, bilagan här utelämnad; JO:s anm.) där han meddelar att flickan inte skall börja hos oss. Vi hade inte någon ytterligare kontakt. I och med detta placerades inte flickan här.

text: Eriksbergs kommundelsnämnds yttrande

text: I det här fallet har föräldrarna gemensam vårdnad – det framgår av kommuninnevånarregistret – och en av vårdnadshavarna, mamman, har ansökt om skol- och fritidsplacering i Eriksbergs kommundel. När föräldrar har gemensam vårdnad om barn skall de också gemensamt fatta beslut av betydelse för barnets räkning. Var ett barn skall gå i skolan kan vara ett sådant beslut. Enligt kommunens mening måste det dock vara en fråga för föräldrarna att se till att de faktiskt är överens. Om det skulle vara så att en skolplacering endast skulle kunna verkställas på begäran av båda vårdnadshavarna torde detta leda till en ytterligare administrativ belastning på en redan hårt ansträngd skoladministration. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: I beslut den 16 februari 2001 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 4 kap. 5 § skollagen (1985:1100)

text: skall hemkommunen sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i grundskolan. Varje kommun är vidare, enligt

text: 4 kap. 6 § skollagen

text: , skyldig att vid utformningen av sin grundskoleverksamhet beakta vad som för eleverna är ändamålsenligt ur kommunikationssynpunkt. Vid fördelningen av elever på olika skolor skall kommunen beakta vårdnadshavares önskemål om att deras barn skall tas emot i en viss skola så långt det är möjligt utan att andra elevers berättigade krav på placering i en skola nära hemmet åsidosätts eller att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen.

text: Varje kommun svarar, enligt

text: 2 a kap. 1 § skollagen

text: , för att barn som är bosatta i Sverige och som stadigvarande vistas i kommunen erbjuds skolbarnsomsorg t.o.m. tolv års ålder. När vårdnadshavaren har anmält behov av plats inom skolbarnsomsorgen skall kommunen enligt

text: 2 a kap. 7 § skollagen

text: erbjuda plats utan oskäligt dröjsmål.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA och hans hustru DD gemensamt hade vårdnaden om dottern BB som hade gått årskurserna 1 och 2 i Lyckeboskolan inom Vattholma kommundel i Uppsala kommun. Vidare framgår att DD i ett skriftligt meddelande till Vattholma kommundelsförvaltning den 12 maj 1998 tackade nej till fortsatt placering inom skolbarnsomsorgen inför årskurs 3 samt att hon samma månad ansökte om skol- och skolbarnsomsorgsplacering för dotterns räkning vid Hågadalsskolan inom Eriksbergs kommundel i Uppsala kommun. Sedan AA kontaktat Vattholma kommundelsförvaltning respektive Hågadalsskolan kom någon ny skolplacering inte till stånd och BB erhöll en plats inom skolbarnsomsorgen i Storvreta.

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB). Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11–13 §§ FB. Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor

text: som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare skall de enligt

text: 6 kap. 13 §

text: FB tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. Till denna kategori av beslut brukar hänföras frågor som rör barnets skolgång och bosättning (jfr

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: SOU 1995:79 s. 85

text: f. och

text: prop. 1997/98:7 s. 53

text: BB hade varit placerad i Lyckeboskolans skolbarnsomsorg inom Vattholma kommundel i årskurserna 1 och 2. Annat har inte framkommit än att båda vårdnadshavarna bodde tillsammans med henne. Utredningen ger inte vid handen att kommundelsförvaltningen, när DD i maj 1998 tackade nej till placeringen av BB inom skolbarnsomsorgen inför årskurs 3, hade anledning att anta att vårdnadshavarna inte var överens beträffande valet av omsorg. Mot denna bakgrund och då BB, sedan AA i juli kontaktat förvaltningen och förklarat att familjen skulle bo kvar i området, åter fick en plats i skolbarnsomsorgen finner jag inte skäl att kritisera Vattholma kommundelsnämnd för handläggningen av frågan om BB:s placering i skolbarnsomsorgen.

text: Det framgår av utredningen att DD efterfrågade skolplacering och plats i skolbarnsomsorgen vid Hågadalsskolan för BB:s räkning med uppgivande av att BB skulle flytta till en adress inom skolans upptagningsområde. Därigenom förelåg det i och för sig sådana skäl som motiverade att BB skulle tas emot som elev vid skolan. Som ovan anförts rörde det sig dock om ett beslut som vårdnadshavarna hade att fatta tillsammans. Av utredningen framgår att DD på den blankett angående skolbarnsomsorg som hon lämnade in till Hågadalsskolan inte hade fyllt i någon uppgift om barnets far. Någon närmare kontroll av familjeförhållandena synes inte ha gjorts från skolans sida. Utredningen ger i stället vid handen att skälet till att en ändrad skolplacering av BB inte kom till stånd var att AA av en händelse fick vetskap om det hela och kontaktade skolan före skolstarten.

text: Det som genom Eriksbergs kommundelsnämnds remissvar har framkommit beträffande Hågadalsskolans rutiner rörande barn som placeras i annan årskurs än årskurs 1, innebär att barnets familjeförhållanden som regel inte klargörs förrän vid ett första utvecklingssamtal efter skolstarten. En skola måste emellertid känna till och kunna belägga de förhållanden som motiverar att ett barn skall tas emot i skolan. Detta innebär bl.a. att skolan, innan barnet skrivs in, måste kontrollera uppgifterna i folkbokföringen om vem som är vårdnadshavare för barnet. Jag utgår från att Eriksbergs kommundelsnämnd tillser att rutinerna förbättras i detta avseende.

text: Med den kritik mot Eriksbergs kommundelsnämnd som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet.

type: avgorande


title: Initiativärende mot en kammarrätt beträffande ett muntligt besked med anledning av ett inhibitionsyrkande

text: Initiativet

text: Den 21 mars 2001 upprättades en promemoria på Riksdagens ombudsmannaexpedition vari angavs bl.a. följande.

text: I ett ärende hos JO (dnr 3981-2000) har en person anmält Handikappomsorgsnämnden i Kungsbacka kommun. I anmälan framförs klagomål rörande nämndens handläggning vid begäran om inhibition och överklagande av en dom av Länsrätten i Hallands län (mål nr 1161-00). Anmälan har remitterats till nämnden som avgett yttrande till JO. Anmälaren har därefter i en skrivelse kommenterat remissyttrandet. Ärendet har ännu inte avgjorts av JO. Ur handlingarna i akten antecknas följande. Nämnden hade i beslut avslagit en ansökan avseende en underårig om korttidsvistelse utanför det egna hemmet enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Genom dom den 4 september 2000 biföll länsrätten den enskildes överklagande av nämndens beslut. I en skrivelse den 11 september 2000 begärde nämnden inhibition av domen. Kammarrätten i Göteborg, kammarrättsassessorn Bengt Asplund, kontaktade handläggaren hos nämnden per telefon den 15 september 2000. Han upplyste att det inte var någon brådska med ett inhibitionsyrkande så länge ställföreträdare för den enskilde inte hade begärt att de ifrågavarande medlen skulle betalas ut. Vid telefonsamtalet återtogs inhibitionsyrkandet muntligt och nämnden begärde anstånd med att utveckla sin talan i kammarrätten. Nämnden återkallade sedan sitt inhibitionsyrkande skriftligen. Med anledning av att den enskildes ställföreträdare sedan begärde utbetalning av medlen kom nämnden in med ett nytt inhibitionsyrkande. Kammarrätten beslutade den 16 oktober 2000 att meddela prövningstillstånd i målet och att inhibera länsrättens dom. –––––––––––––––––––––––––––

text: Av

text: 27 §

text: LSS framgår att beslut i frågor som rör insatser för enskild enligt

text: 9 § samma lag

text: – vari innefattas korttidsvistelse utanför det egna hemmet – gäller omedelbart. Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det har vunnit laga kraft. Något sådant förordnande har inte meddelats av länsrätten i detta fall.

text: Ett nytt ärende lades upp och JO Berggren beslutade att inhämta yttrande från Kammarrätten i Göteborg över vad som förekom vid Bengt Asplunds telefonsamtal med nämnden den 15 september 2000. Yttrandet skulle avse lämpligheten och riktigheten av de besked och upplysningar Bengt Asplund lämnade nämnden med anledning av nämndens inhibitionsyrkande.

text: Utredning

text: I yttrande anförde kammarrättsassessorn Bengt Asplund följande (bilagan utesluten här).

text: Mitt telefonsamtal den 15 september 2000 med B.W-L. föranledde en notering samma dag, se bilaga. Anledningen till samtalet var utformningen av handikappomsorgsnämndens skrivelse den 11 september 2000. Såvitt jag nu kan minnas påpekade jag inledningsvis att det inte fanns ett uttryckligt överklagande och att det vore bra om ett sådant kom in till kammarrätten även om det inte var nödvändigt. Skrivelsen hade registrerats som ett överklagande och fick godtas som ett sådant. Vidare framhöll jag att några skäl inte angivits i skrivelsen. Jag hade inte närmare satt mig in i målet men noterat att sakfrågan rörde en engångsutbetalning om 8 850 kr avseende kostnaden för en lägervistelse den 26 juni–den 3 juli 2000. Jag uppgav att en prövning av inhibitions-yrkandet skulle komma att grundas på tidigare handlingar eftersom ingenting nytt tillkommit i kammarrätten. Samtidigt ansåg jag att nämnden borde ges en chans att komma in med sina argument, vilket dock inte kunde ske om inhibitionsyrkandet kvarstod. Innebörden av det besked jag gav till B.W-L. var därför att nämnden hade att välja mellan en omedelbar prövning av inhibitionsyrkandet eller att ånyo begära en sådan prövning, antingen när nämnden utvecklat grunderna för sin talan eller dessförinnan, om T.E:s föräldrar, som fått kopia av nämndens skrivelse, krävde verkställighet av länsrättens dom. Närmare minne av hur jag formulerade mig har jag inte så här ett halvår efteråt. Utfallet av samtalet framgår av min notering den 15 september 2000. Vid en eftergranskning har jag funnit att jag förfarit felaktigt i mitt försök att pragmatiskt lösa det dilemma som ett blankt inhibitionsyrkande och en engångsutbetalning kan innebära. Vid en motsvarande situation idag skulle jag ha tagit upp inhibitionsfrågan till prövning direkt, varvid fått vägas in den omständigheten att saken rörde en engångsutbetalning för en insats i förfluten tid.

text: Kammarrättspresidenten Anitha Bondestam yttrade följande.

text: Jag delar Bengt Asplunds uppfattning att frågan om inhibition borde ha tagits upp till prövning direkt. Jag kommer att aktualisera frågan i domstolen så att en upprepning förhindras.

text: JO Berggren anförde i beslut den 2 maj 2001 följande.

text: De inledningsvis i detta beslut redovisade uppgifterna om Bengt Asplunds besked till handläggaren hos nämnden med anledning av inhibitionsyrkandet härrör från en tjänsteanteckning som upprättats av en föredragande hos JO vid ett telefonsamtal med Bengt Asplund den 30 januari 2001. I yttrandet till JO har Bengt Asplund, utifrån sin minnesbild av samtalet med handläggaren hos nämnden, gett en utförligare beskrivning av detta och innebörden av de besked han lämnade. Av yttrandet framgår att Bengt Asplund gav uttryck för att nämnden kunde vänta med att framställa sitt inhibitionsyrkande antingen till dess att nämnden utvecklat sin talan i målet eller dessförinnan, om företrädare för den enskilde begärde verkställighet av länsrättens dom. Handläggaren hos nämnden tog uppenbarligen fasta på Bengt Asplunds besked eftersom inhibitionsyrkandet återkallades muntligen vid samtalet varvid nämnden också begärde anstånd för att utveckla grunderna för sin talan. Det kan noteras att nämnden i sin skrivelse den 11 september 2000 med begäran om inhibition framfört att nämnden inom tre veckor skulle komplettera sin talan. Nämnden begärde i en skrivelse den 6 oktober 2000

text: inhibition av länsrättens dom, sedan den enskildes ställföreträdare begärt utbetalning av medlen.

text: Handläggningen ger mig anledning att anmärka följande.

text: Med hänsyn till att länsrättens dom gällde omedelbart var ett inhibitionsyrkande från nämnden i samband med ett överklagande i princip en förutsättning för att nämnden skulle kunna anstå med verkställigheten av domen. Nämndens skrivelse den 11 september 2000 hade godtagits som överklagande och det framställda inhibitionsyrkandet borde därför på sätt som kammarrätten gett uttryck för i sitt remissvar ha tagits upp till prövning direkt. Bengt Asplunds besked vid telefonsamtalet den 15 september 2000 om att nämnden kunde vänta med att framställa sitt inhibitionsyrkande gav således inte en korrekt bild av nämndens handlingsalternativ. Det inträffade ger mig också anledning att erinra om vikten av noggrannhet och dokumentation vid domstolens muntliga underhandskontakter med parter.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


nyckelord: Anstalt Barn/ungdom Frihetsberövande Proportionalitetsprincipen

title: Initiativ angående situationen för intagna i anstalt med medföljande barn samt för gravida intagna i anstalt

sammanfattning: I samband med en serie Opcat-inspektioner av de kriminalvårdsanstalter som tar emot kvinnor noterades att situationen för intagna kvinnor med medföljande barn samt för gravida intagna inte uppmärksammades på ett tydligt och enhetligt sätt av Kriminalvården när det gällde planering, placering och verkställighet av straff. Ett initiativärende inleddes för att ytterligare utreda situationen för dessa två kategorier av intagna. I beslutet kritiserar JO Kriminalvården för att det förhållandet att en kvinna har ett spädbarn eller är gravid inte beaktas redan vid bedömningen av lämplig anstaltsplacering. JO uppmanar Kriminalvården att överväga att inrätta anpassade platser för intagna med medföljande barn på särskilda anstalter, där såväl de intagnas som de medföljande barnens behov kan tillgodoses bättre. Vidare anser JO att intagna kvinnor med medföljande barn inte kan vara hänvisade till att bara vara föräldralediga under sin verkställighet. Kriminalvården måste därför se över sina arbetsformer och utveckla samarbetet med externa aktörer för att erbjuda även dessa intagna ett godtagbart verkställighetsinnehåll utöver föräldraledighet. För gravida intagna framhåller JO vikten av att anstalterna i god tid före beräknad förlossning gör en intern planering i samråd med den aktuella förlossningskliniken och ger den gravida kvinnan så mycket information som möjligt om den planeringen. JO konstaterar att Kriminalvården har inlett ett viktigt arbete för att komma till rätta med de brister som uppmärksammats när det gäller myndighetens arbete med intagna med medföljande barn samt gravida intagna i anstalt. JO har för avsikt att följa upp dessa frågor.

text: Initiativet

text: Under år 2015 hade JO:s Opcat-enhet ett tematiskt fokus på situationen för frihetsberövade kvinnor. Med anledning av detta genomförde enheten – på uppdrag av dåvarande chefsJO Elisabet Fura – under året inspektioner av samtliga kriminalvårdsanstalter som tar emot kvinnor. Enheten deltog även vid en inspektion av Kriminalvårdens placeringssektion.

text: I protokollet från inspektionen av anstalten Hinseberg noterade Elisabet Fura att situationen för intagna kvinnor med medföljande barn samt gravida kvinnor på Hinseberg, liksom i övriga kvinnoanstalter, inte uppmärksammades på ett tydligt och enhetligt sätt av Kriminalvården när det gällde planering, placering

text: och verkställighet av straff. Hon beslutade att utreda situationen för dessa två kategorier av intagna inom ramen för ett särskilt initiativärende.

text: Rättslig reglering

text: Allmänt om verkställighet Grundläggande bestämmelser om utformningen av verkställighet i anstalt finns i

text: fängelselagen (2010:610)

text: . Där anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet (

text: 1 kap. 4 §

text: ). Vidare ska verkställigheten av ett fängelsestraff utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas (

text: 1 kap. 5 § första stycket

text: ). Verkställigheten ska särskilt inriktas på att förebygga återfall i brott, och det ska för varje intagen upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan (

text: 1 kap. 5 § andra stycket

text: ). Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den intagne och i samverkan med berörda myndigheter (

text: 1 kap. 5 § tredje stycket

text: Verkställighetsplanen ska grundas på en utredning om den intagnes behov av stöd och kontroll och om vilka åtgärder som bör vidtas under verkställigheten för att minska risken för återfall i brott (6 § första stycket fängelseförordningen [2010:2010]). Verkställighetsplanen ska vara särskilt inriktad på konkreta åtgärder som kan underlätta övergången till ett liv i frihet (7 § första stycket fängelseförordningen). Eventuella barns behov i egenskap av närstående ska särskilt beaktas vid utformningen av verkställighetsplanen (allmänt råd i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse [

text: KVFS 2011:1

text: ], FARK Fängelse, till 6 § andra stycket fängelseförordningen).

text: Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (

text: 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen

text: ). En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (

text: 1 kap. 6 § andra stycket

text: Placering En intagen får inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas (

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: ). Vid beslut om placering ska, i den mån det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering (2 kap. 1 § andra stycket). Vid bedömningar av frågor om placering ska särskilt beaktas risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan missskötsamhet samt behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt (10 § fängelseförordningen).

text: Hälso- och sjukvård En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus (

text: 9 kap. 1 § fängelselagen

text: ). En intagen ska, i anslutning till att han eller hon tas in i anstalt, tillfrågas om sitt hälsotillstånd och så snart som möjligt ges tillfälle att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i en annan anstalt (9 kap. 1 § FARK Fängelse).

text: Särskilda bestämmelser om intagna med medföljande barn En intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa (

text: 2 kap. 5 § fängelselagen

text: ). Ett tillstånd för en intagen att ha sitt spädbarn hos sig får endast lämnas efter att yttrande har inhämtats från socialnämnden (11 § fängelseförordningen). Med spädbarn avses ett barn under de allra första levnadsåren. Att tillåta en intagen att ha sitt spädbarn hos sig kan anses vara till barnets bästa i situationer som när den återstående verkställighetstiden är kort eller när ut- eller avvisning av den intagne är nära förestående och det inte finns någon lämpligare placering för barnet (allmänna råd till

text: 2 kap. 5 § fängelselagen

text: i FARK Fängelse).

text: En intagen som medgetts tillstånd att ha sitt spädbarn hos sig ska förses med nödvändig utrustning och ges sådana bostads- och sysselsättningsförhållanden som möjliggör vård av barnet (2 kap. 7 § FARK Fängelse). Innan ett spädbarn skiljs från en intagen ska samråd ske med socialnämnden (2 kap. 8 § FARK Fängelse).

text: En intagen ska, så långt som det är möjligt, anvisas sysselsättning som är ägnad att motverka återfall i brott eller som på annat sätt underlättar den intagnes anpassning i samhället (12 § fängelseförordningen). Socialtjänst Vid socialtjänståtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas, och vid beslut som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande (

text: 1 kap. 2 § första stycket socialtjänstlagen

text: Den kommun där den enskilde är folkbokförd ansvarar för stöd och hjälp under kriminalvård i anstalt (

text: 2 a kap. 5 § 1 socialtjänstlagen

text: Kriminalvården och dess anställda har en skyldighet att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa (

text: 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen

text: Utredning

text: Efter inspektionen upprättades, utöver inspektionsprotokollet, en promemoria med JO:s iakttagelser i anslutning till de inspektioner som genomförts med

text: tematiskt fokus på situationen för frihetsberövande kvinnor. Kriminalvården uppmanades att yttra sig över denna promemoria, med ett antal frågeställningar.

text: Yttrandet skulle bland annat belysa  hur myndigheten ser på möjligheten att, med nuvarande lagreglering och organisering av anstalter, erbjuda intagna med medföljande barn en verkställighet av fängelsestraffet som är likvärdig med den han eller hon skulle ha fått om han eller hon inte hade haft ett medföljande barn  hur myndigheten säkerställer att hänsyn tas till att en intagen har, eller kan antas komma att ha, ett medföljande barn eller är gravid under verkställigheten av ett fängelsestraff

text: 1. vid myndighetens bedömningar av en intagens behov av sysselsättning, omvårdnad och frigivningsplanering i samband med placeringsbeslut 2. vid bedömningar av vad som är lämpliga eller olämpliga sammansättningar av intagna 3. vid verkställighetsplanering, inklusive i risk- och behovsbedömningar  vilka överväganden myndigheten gör när frågan väcks om huruvida en manlig intagen kan komma att verkställa fängelsestraff med ett medföljande barn  vilka möjligheter myndigheten har att stödja intagna med medföljande barn i deras utövande av sitt föräldraskap.

text: Kriminalvården skulle vidare redogöra för vilken hänsyn som tas till barnkonventionens principer om att barnets bästa ska sättas i främsta rummet (barnkonventionens artikel 3.1) och till barnets utveckling (barnkonventionens artikel 6.2). Särskilda frågor som borde belysas rörde  om hänsyn till det medföljande barnets bästa och utveckling tas vid upprättandet av placeringsbeslut och verkställighetsplaner och om, och i så fall hur, detta dokumenteras  om Kriminalvården anser att utformningen och anpassningen av anstaltsmiljön i de anstalter där medföljande barn vistas eller kan komma att vistas är lämpliga för barn, samt vilka åtgärder myndigheten vidtar för att utforma och anpassa anstaltsmiljön för medföljande barn i olika åldrar  hur Kriminalvården tillgodoser medföljande barns behov av medicinsk, fysisk och social omvårdnad samt lek och annan stimulans  om Kriminalvården arbetar med att säkerställa att medföljande barn får kontakt med andra barn under de första levnadsåren  om medföljande barn kan få tillgång till förskola och annan barnomsorg i alla anstalter där en intagen med medföljande barn kan placeras  vilken kompetens Kriminalvården har att uppmärksamma t.ex. fysiska och sociala behov hos medföljande barn.

text: I sitt remissvar, som kom in till JO den 21 december 2016, uttalade Kriminalvården, genom anstalts- och häktesdirektören AA, bl.a. följande:

text: Inför placering

text: Beslut om placering fattas av placeringssektion vid Kriminalvårdens huvudkontor. Ett beslut om placering föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall utifrån de risker och behov som är hänförliga till den som ska tas in. Många gånger styrs placeringen av ordnings- och säkerhetsskäl. I den utsträckning det är möjligt ska dock även hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och lämplig frigivningsplanering. Det finns däremot ingen rätt för den intagne att placeras nära sin hemort. Den tidigare gällande närhetsprincipen har numera en underordnad roll vid beslut om placering (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 71

text: ). I praktiken är det kvinnor som har spädbarn hos sig under sin straffverkställighet i anstalt. Kvinnor som döms till fängelse placeras vid ett begränsat antal anstalter; Färingsö, Hinseberg, Ljustadalen, Ringsjön, Sagsjön och Ystad. Utgångspunkten är att samtliga dessa anstalter kan hantera medföljande spädbarn. I den utsträckning det är möjligt tas dock hänsyn till vad som är en geografiskt mest lämplig placering för att underlätta kontakter med socialtjänst och andra sociala nätverk i fråga om bl.a. omvårdnad och frigivningsplanering när det finns ett medföljande spädbarn. Kriminalvårdens placeringssektion har också möjlighet att i ett enskilt fall bevilja uppskov av verkställighet med hänvisning till bl.a. familjeskäl, graviditet och amning, se

text: 12 § första stycket lag (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. Placeringssektionen känner inte alltid till att den som ska verkställa ett fängelsestraff vill ta med sig sitt spädbarn. Det är inte heller placeringssektionen som avgör om den intagne får ha med sig spädbarnet, utan det avgörs av respektive anstalt efter inhämtande av utredning från socialtjänsten. Anstaltens bedömning görs med utgångspunkt i barnets bästa och med hänsyn till bl.a. den intagnes och anstaltens förutsättningar att hantera en sådan placering. Kriminalvården avslår alltid en ansökan om medföljande barn när socialtjänsten anser att en sådan placering är olämplig. Ansökan kan dock avslås även när socialtjänsten anser att en sådan placering är lämplig, utifrån att Kriminalvården besitter övrig relevant kunskap i ärendet. I förarbetena anges att ett medföljande kan antas vara förenligt med barnets bästa t.ex. när den intagnes återstående strafftid är kort eller när en ut- eller avvisning av den intagne är nära förestående och när det inte finns någon lämplig alternativ placering för barnet. Vidare anges att med spädbarn avses ett litet barn under de allra första levnadsåren (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 127

text: ). Uttalandena överensstämmer med de allmänna råden till

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: Under placering

text: Det finns inga särskilda familjeavdelningar på Kriminalvårdens anstalter. I stället försöker man placera klienter med barn och gravida klienter på lugnare avdelningar i bostadsrum med en större boyta. Vidare beaktas gravida intagna och medföljande barn inom ramen för de löpande riskbedömningar som görs på grupp- respektive avdelningsnivå avseende lämpliga sammansättningar av intagna. När det gäller mödravård kan sådan genomföras antingen genom att en intagen som är gravid får åka till en närliggande mödravårdscentral eller genom att en barnmorska besöker anstalten. Inför förlossningen krävs noggrann planering i fråga om t.ex. transport, medföljande personal och för att säkerställa att det finns tillräckligt med personal kvar på anstalten. Förlossningsplaneringen genomförs i samråd med berört sjukhus. Av säkerhetsskäl kan den intagna inte få reda på alla detaljer kring förlossningsplaneringen.

text: Under verkställigheten ansvarar Kriminalvården för att observera relationen mellan barn och förälder samt för att göra en anmälan till socialtjänsten om föräldraskapet inte fungerar (jfr

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]). Sedan år 2005 finns barnombud på varje enhet, med uppgift att stödja kollegor, beslutsfattare och klienter i ärenden som rör barn. Under verkställighetstiden erbjuder Kriminalvården också flera föräldrastödjande insatser i form av bl.a. föräldrautbildning och Godnattsagor inifrån . Insatserna avser att stärka relationen mellan barn och förälder och erbjuds föräldrar med såväl medföljande barn som barn utanför anstalten. Om det finns medföljande barn tillhandahåller Kriminalvården viss nödvändig basutrustning som t.ex. barnsäng och barnvagn (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 127

text: ). Däremot får klienten normalt själv köpa förbrukningsartiklar som exempelvis blöjor. Vidare ansvarar Kriminalvården för att barnsäkra och barnanpassa anstaltsmiljön så långt det är möjligt. Anstalternas förutsättningar att tillgodose barnets möjligheter till utveckling och stimulans varierar. Hittills är det endast anstalter i säkerhetsklass 3 som har haft möjlighet att utnyttja närliggande förskolor och utnyttjandet har i dessa fall krävt att den intagne beviljats frigång. När det gäller barnets möjlighet att träffa andra barn så är den därför ofta begränsad till om det finns andra medföljande barn under samma period. I fråga om medföljande barns medicinska behov anlitas den allmänna sjukvården. BVCkontroller får genomföras antingen genom besök på närliggande BVC eller genom att en BVC-sjuksköterska kommer till anstalten. I enlighet med normaliseringsprincipen är en intagen som har med sig sitt barn föräldraledig under sin verkställighet. Detta påverkar naturligtvis den intagnes möjligheter att delta i sysselsättning och återfallsförebyggande insatser som t.ex. programverksamhet. Deltagande i sådana aktiviteter kräver att barnpassning kan ordnas via externa aktörer, eftersom barnpassning inte ryms inom ramen för Kriminalvårdens uppdrag. Det finns alltså vissa svårigheter att erbjuda en klient med medföljande barn en verkställighet som är likvärdig den för en intagen utan medföljande barn.

text: Medföljande barn och manliga intagna

text: Det har hittills aldrig inträffat att en manlig intagen ansökt om att få ha ett medföljande barn hos sig under sin verkställighet. Med hänsyn till det större utbudet för manliga intagna vad gäller säkerhet och behandling borde det, åtminstone teoretiskt, finnas större valmöjligheter vid placering av manliga intagna med medföljande barn än vad det gör för kvinnliga intagna. Till följd av den annorlunda riskbilden kring manliga intagna inom områden som hot, våld och rymning finns det å andra sidan också en rad säkerhetsmässiga skillnader som försvårar placering av manliga intagna med medföljande barn. Det gäller i synnerhet för manliga intagna som är placerade i säkerhetsklass 1 och 2. Kriminalvården kan konstatera att mansanstalterna saknar den erfarenhet som kvinnoanstalterna har av placeringar med medföljande barn. En överföring av kvinnoanstalternas erfarenheter på området kräver utbildningsinsatser. Vidare skulle det bli nödvändigt med ytterligare förberedelser på lokal nivå, såsom revidering av instruktioner och åtgärdsplaner samt upprättande av nya kontaktytor, vid ett eventuellt beslut om placering av en manlig intagen med medföljande barn.

text: Studiecirkel som ger frihetsberövade föräldrar möjligheten att läsa in godnattsagor på en cd som sedan skickas till barnet tillsammans med ett bokpaket.

text: Kriminalvårdens arbete med barnfrågor

text: Kriminalvårdens grunduppdrag innefattar bl.a. att hantera frihetsberövade barn i häkte och anstalt. Kriminalvården behöver också ofta förhålla sig till barn som brottsoffer och närstående till en intagen, och möter inte sällan barn som utsatts för eller bevittnat våld inom familjen. Kriminalvården har alltså erfarenhet av att anlägga ett barnperspektiv i många av de ärenden som myndigheten handlägger. Barnperspektivet behandlas exempelvis i Kriminalvårdens handbok för verkställighetsplan – VSP (

text: ). Under 2016 har Kriminalvården också tagit fram en handbok för hur myndighetens anställda ska arbeta med barnperspektivet inom verksamheten, Kriminalvårdens handbok – för arbetet med barnperspektivet (

text: ). Handboken ska bidra till större medvetenhet, ökad tydlighet samt nationell likvärdighet när det gäller Kriminalvårdens förhållningssätt i frågor som rör barn, både när det gäller beslutsfattande och praktiska situationer. Handboken omfattar såväl barn med föräldrar som genomgår en kriminalvårdspåföljd som barn som själva genomgår en sådan påföljd. Den behandlar dock inte frågor om medföljande barn eller gravida intagna. Under hösten 2016 har Kriminalvården haft ett inledande möte med Sveriges Kommuner och Landsting och Socialstyrelsen för att påbörja en kartläggning av vilka möjligheter det finns att samverka i frågor kring medföljande barn.

text: Behovet av en översyn

text: Det finns vissa oklarheter kring vad som är Kriminalvårdens ansvar i fråga om medföljande barn och gravida intagna. Det kan konstateras att det är Kriminalvården som beslutar om tillstånd att ha med sig spädbarn i anstalt och att ett sådant tillstånd endast får beviljas efter det att myndigheten har inhämtat yttrande från socialnämnden. Vad socialnämndens yttrande ska innehålla är dock inte närmare reglerat, vilket medför att det för Kriminalvårdens del många gånger finns en osäkerhet kring vilka aspekter som socialnämnden har beaktat och vad som har varit avgörande för nämndens bedömning. Det framgår inte heller om det är socialtjänstens ansvar att inom ramen för yttrandet kontrollera om det finns ytterligare vårdnadshavare och i sådana fall inhämta nödvändigt samtycke till barnets medföljande. Kriminalvårdens uppfattning är att det är socialtjänstens uppgift att fortlöpande följa upp och bedöma om medföljandet är till barnets bästa. Barn som följer med en förälder i anstalt bör rimligtvis ha samma rätt till stöd och omsorg från socialtjänsten som barn till icke frihetsberövade föräldrar. Det är också viktigt att komma ihåg att Kriminalvården har möjlighet att i vissa fall medge en intagen att ha med sig sitt spädbarn under verkställigheten och att myndigheten alltså inte har någon lagstadgad skyldighet att rutinmässigt tillhandahålla sådana placeringar. Enligt Kriminalvårdens uppfattning ger förarbetsuttalandena uttryck för att det endast är i ett begränsat antal situationer som ett medföljande kan antas vara förenligt med barnets bästa. Möjligheten att tillåta en intagen att ta med sig sitt spädbarn in på anstalt bör alltså användas återhållsamt, med beaktande av att det för ett litet barn i många avseenden är olämpligt att vistas i anstaltsmiljö. Vidare bör sådana placeringar normalt avse mycket små barn, eftersom anstaltsmiljön oundvikligen medför en kraftig begränsning bl.a. av barnets möjligheter att utveckla sitt sociala samspel med andra barn. Det går i detta sammanhang inte heller att bortse från anstaltsmiljön ofta utgör en stor påfrestning för den intagna föräldern, vilket medför att det ställs höga krav på förmågan hos den som har med sig sitt barn in i anstalt att tillgodose barnets rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. I dagsläget saknar Kriminalvården samordnade rutiner för hantering av intagna med medföljande barn och gravida intagna. Det leder det till att berörda anstalter löser hanteringen av medföljande barn och gravida intagna genom tillfälliga lösningar vid sidan av den ordinarie verksamheten, vilket är otillfredsställande. Kriminalvården har därför initierat en översyn av myndighetens styrande dokument

text: i fråga om medföljande barn och gravida intagna i syfte att säkerställa att barnets bästa tillgodoses på såväl kort som lång sikt. I samma syfte kommer Kriminalvården att försöka utveckla formerna för samverkan med Sveriges Kommuner och Landsting och Socialstyrelsen i frågor som rör medföljande barn.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Det aktuella ärendet rör situationen för intagna i anstalt med medföljande barn samt för gravida intagna i anstalt. Det är grupper av intagna på vilka anstaltsmiljön utgör en extra stor påfrestning och som därför kan antas ha en särskilt utsatt situation under verkställigheten av ett fängelsestraff. Utredningen har förstärkt den bild som framkom under inspektionerna år 2015 av att dessa intagna och de medföljande barnen inte uppmärksammas på ett tydligt och enhetligt sätt av Kriminalvården när det gäller planering, placering och verkställighet av straff. Det är en stor brist att Kriminalvården saknar samordnade rutiner och att anstalterna sköter hanteringen av dessa intagna genom tillfälliga lösningar vid sidan av den ordinarie verksamheten.

text: Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen ovan ska verkställigheten av ett fängelsestraff utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska särskilt inriktas på att förebygga återfall i brott. Kriminalvården har tagit fram en egen vision, Bättre ut, som går ut på att intagna ska vara bättre rustade att klara ett liv utan kriminalitet och droger efter att de har avtjänat sitt straff inom Kriminalvården än de var innan. Det finns inga undantag från reglerna om verkställighetens syfte och innehåll, eller från Kriminalvårdens egen vision, för intagna med medföljande barn eller gravida intagna i anstalt.

text: Varje kontroll- eller tvångsåtgärd som Kriminalvården vidtar ska föregås av en intresseavvägning, för att pröva om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till vad som är att vinna med den. En sådan proportionalitetsbedömning ska göras i varje enskilt fall utifrån de rådande omständigheterna. När det gäller åtgärder som rör intagna med medföljande barn samt gravida intagna i anstalt är min uppfattning att det bör ställas särskilt höga krav på en nyanserad och individualiserad proportionalitetsbedömning.

text: I det här sammanhanget vill jag även peka på några internationella standarder och uttalanden av betydelse vid Kriminalvårdens arbete med dessa frågor.

text: Som medlem av Europarådet har Sverige varit med om att anta ministerkommitténs rekommendation Rec(2006)2 till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna, som bl.a. innehåller bestämmelser om kvinnor i anstalt och medföljande småbarn. Där anges t.ex. att myndigheterna ska fästa särskild uppmärksamhet vid kvinnors behov, såsom deras fysiska, yrkesmässiga, sociala och psykologiska behov, vid beslut som i något avseende påverkar frihetsberövandet av dem (artikel 34.1). När småbarn tillåts att vistas i fängelse tillsammans med en förälder ska särskild barntillsyn, med kompetent

text: personal, ordnas för barnet när föräldern deltar i aktiviteter där barnet inte kan vara med (artikel 36.2). Särskild inkvartering ska iordningställas för att värna om sådana småbarns välbefinnande (artikel 36.3).

text: Europarådets kommitté mot tortyr (CPT) har i en rapport från år 2000 gett uttryck för följande uppfattning vad gäller behandlingen av kvinnliga intagna och medföljande barn: När små barn befinner sig i häkten och anstalter bör omsorgen om dem kontrolleras av personer som är specialiserade inom socialt arbete och barns utveckling. Målet ska vara att skapa en barncentrerad miljö utan synliga tecken på frihetsberövandet, t.ex. uniformer. Det bör finnas lämpliga lekplatser i anstalten och en möjlighet att lämna inrättningen för att uppleva livet utanför murarna. Att främja möjligheten till barnpassning av familjemedlemmar utanför anstalten kan underlätta bördan av barnuppfostran (t.ex. med barnets far). Om det inte låter sig göras, bör man överväga tillgång till förskoleliknande inrättningar, vilket kan göra det möjligt för kvinnliga intagna att i större utsträckning delta i arbete och andra aktiviteter i anstalten än vad som annars vore möjligt.

text: FN:s generalförsamling antog år 2010 enhälligt en resolution om behandlingen av kvinnliga fångar, de s.k. Bangkokreglerna, med 70 regler speciellt utformade för att skydda kvinnliga intagna. I reglerna anges bl.a. att fängelseledningen ska vara flexibel nog att möta behoven hos gravida kvinnor, ammande mödrar och kvinnor med barn samt att barnpassning ska ordnas i anstalt så att kvinnliga intagna har möjlighet att delta i aktiviteter (regel 42.2). Särskilda ansträngningar ska göras för att tillhandahålla lämpliga program för gravida kvinnor, ammande mödrar och kvinnor med barn i anstalt (regel 42.3). Uppväxtmiljön för dessa barn ska så långt som möjligt likna miljön för ett barn som växer upp utanför fängelse (regel 51.2).

text: När det gäller dessa internationella instrument har Sverige på olika sätt gett uttryck för en avsikt att leva upp till rekommendationerna, som i många fall är mer detaljerade än bestämmelserna i

text: fängelselagen

text: . Kriminalvården bör därför hämta vägledning från dessa standarder och uttalanden i sitt arbete med att utarbeta mer preciserade föreskrifter och interna rutiner, t.ex. i de frågor som är aktuella i det här ärendet.

text: ”Women deprived of their liberty”, utdrag från the 10th General Report of the CPT, publicerad år 2000, CPT/Inf(2000) 13-part, p. 29. United Nations’ Rules for the Treatment of Women Prisoners and Non-custodial Measures for Women Offenders (the Bangkok Rules), Resolution 65/229, antagen av FN:s generalförsamling den 21 december 2010.

text: Inför placering i anstalt Beslut om placering i anstalt fattas av placeringssektionen vid Kriminalvårdens huvudkontor, men det är respektive anstalt som efter beslut om placering avgör om en intagen får ha med sig sitt spädbarn.

text: Kriminalvården har framhållit att utgångspunkten är att samtliga anstalter som tar emot kvinnliga intagna kan hantera medföljande spädbarn och att placeringssektionen i den utsträckning det är möjligt tar hänsyn till vad som geografiskt är den mest lämpliga placeringen för att underlätta kontakter med socialtjänst och andra sociala nätverk i fråga om bl.a. omvårdnad och frigivningsplanering. Samtidigt framgår det av remissvaret att placeringssektionen inte alltid känner till att den som ska verkställa ett fängelsestraff vill ta med sig sitt spädbarn och att närhetsprincipen numera har en underordnad roll vid beslut om placering. Vid inspektionen av placeringssektionen i november 2015 noterades vidare att det i beslut om placering som regel inte nämns när en dömd kvinna har ett spädbarn eller är i senare delen av en graviditet. Dessa omständigheter påverkar enligt vad som kommit fram inte heller den säkerhetsbedömning som görs av den intagna.

text: För mig framstår det som självklart att det förhållandet att en kvinna har ett spädbarn eller är gravid ska beaktas redan vid bedömningen av lämplig anstaltsplacering. En sådan omständighet har stor påverkan på en kvinnas situation och måste därför vara en väsentlig del av den risk- och behovsbedömning som görs inför placeringen i anstalt. Jag är kritisk till att så hittills inte har varit fallet inom Kriminalvården.

text: Jag anser att det är nödvändigt att Kriminalvården ändrar sina rutiner för placering av gravida intagna och intagna med medföljande barn för att få till stånd en bättre planering i ett tidigare skede. Huruvida en kvinna är gravid eller har ett spädbarn måste utredas initialt i alla placeringsärenden. I de fall det är aktuellt att begära in ett yttrande från socialnämnden bör det göras redan under placeringsutredningen. Placeringssektionen bör även ha ett nära samarbete med anstalterna så att frågan om medföljande barn kan hanteras redan i samband med placeringsbeslutet. Kriminalvården har i remissvaret anfört att det ofta finns en osäkerhet kring vilka aspekter socialnämnden har beaktat i sitt yttrande. Jag vill därför påminna om att Kriminalvården har en egen utredningsskyldighet och ett ansvar för beslutet att tillåta en intagen att ha sitt spädbarn hos sig i anstalt. Socialnämndens yttrande är en del av Kriminalvårdens beslutsunderlag, och eventuella oklarheter måste självklart redas ut innan ett beslut fattas. Under placering i anstalt

text: Anstalternas fysiska miljö

text: Av remissvaret framgår det att Kriminalvårdens anstalter inte har några särskilt anpassade platser för gravida intagna och intagna med medföljande barn utan att myndigheten försöker placera dessa intagna på lugnare avdelningar och i större bostadsrum. Utredningen har vidare visat att dessa intagna sprids ut på samtliga

text: anstalter som tar emot kvinnor och att anstalternas fysiska miljö i många fall inte kan tillgodose barnens behov av utveckling och stimulans. Hittills under år 2017 har åtta kvinnliga intagna i anstalt haft medföljande barn och åtminstone 15 intagna i anstalt varit gravida. De intagna med medföljande barn har varit placerade i anstalterna Ystad, Ringsjön, Färingsö och Sagsjön.

text: Kvinnor med medföljande barn i anstalt är en grupp intagna som har speciella förutsättningar och behov. Kriminalvården har anfört att anstaltsmiljön i många fall är olämplig för ett litet barn och att möjligheten för intagna att ta med sitt barn bör användas restriktivt. Nuvarande lagstiftning innebär dock en möjlighet för en intagen att ha sitt spädbarn hos sig, och det finns situationer där det anses vara till ett barns bästa att följa med sin förälder under verkställigheten. Det måste därför vara Kriminalvårdens uppgift att så långt som möjligt försöka skapa en lämplig miljö för dessa barn och deras föräldrar, bl.a. genom att anpassa miljön i de anstalter som tar emot barn. Det är olyckligt om ett barns möjligheter att följa med sin förälder under verkställigheten går förlorade på grund av brister i den fysiska miljö som Kriminalvården tillhandahåller.

text: Kriminalvården har i andra sammanhang visat att det går att skapa anpassade anstaltsplatser. Myndigheten har t.ex. många olika typer av specialplatser för att möta främst manliga intagnas skiftande behov av omvårdnad och skydd. Jag utreder för närvarande inom ramen för ett annat initiativärende bl.a. orsakerna till att Kriminalvården inte erbjuder kvinnliga intagna samma utbud av specialplatser som manliga intagna och de konsekvenser detta får för möjligheten till differentiering av kvinnliga intagna (dnr 1087-2016).

text: Mot denna bakgrund anser jag att Kriminalvården bör överväga att inrätta anpassade platser för intagna kvinnor med medföljande barn på särskilda anstalter, där såväl de intagnas som barnens behov kan tillgodoses bättre. Jag är medveten om att det låga antalet intagna med medföljande barn, anstalternas säkerhetsklassning och ett beaktande av närhetsprincipen kan påverka förutsättningarna för sådana platser. Att samla dessa intagna och deras barn på separata familjeavdelningar skulle dock inte bara gagna barnens behov av utveckling och stimulans utan även underlätta Kriminalvårdens arbete med anpassade hjälpoch stödinsatser. Det skulle också bli lättare för myndigheten att se till att den personal som hanterar de intagna och deras barn har nödvändig utbildning och kompetens samt att behovet av barnpassning kan tillgodoses.

text: Gravida intagna

text: När det gäller gravida intagna har utredningen visat att det inom Kriminalvården saknas enhetliga rutiner för läkarbesök och förlossningsplanering samt att gravida intagna ofta inte får tillräcklig information om de arrangemang som

text: Uppgifter inhämtade från samtliga kvinnoanstalter den 13 oktober 2017.

text: planeras. Jag har nyligen varit kritisk mot att Kriminalvårdens riskbedömningar i samband med transporter till sjukvårdsinrättningar för bl.a. gravida intagna inte i tillräcklig utsträckning har gjorts utifrån individuella och aktuella faktorer, utan snarare grundats på standardiserade säkerhetsbedömningar (se mitt beslut den 25 april 2017, dnr 1088-2016).

text: Jag har förståelse för att det finns säkerhetsaspekter som kan motivera att en intagen inte i förväg får reda på alla transporttekniska detaljer inför mödravård och förlossning. Det som enligt min mening är viktigt är dock att anstalterna i god tid före beräknad förlossning gör en intern planering i samråd med den aktuella förlossningskliniken. Planeringen bör bl.a. innefatta hur transporten till sjukhuset ska gå till, hur anstalten ska garantera att personal finns i beredskap, hur kontakterna med sjukvården ska hanteras och hur tillsynen bör gå till under själva förlossningen. Vidare är det viktigt att den gravida intagna underrättas om att anstalten har en detaljerad planering för vad som ska hända när förlossningen sätter igång och att hon får så mycket information som är möjligt om den planeringen.

text: Jag vill även i det här sammanhanget betona att det måste göras en nyanserad och individuell bedömning i varje enskilt fall av vilka säkerhetsarrangemang som är nödvändiga. Vid den proportionalitetsbedömningen bör såväl den gravida kvinnans medicinska behov som hennes behov av planering och information ges stor vikt.

text: Intagna med medföljande barn

text: När det gäller innehållet i verkställigheten har Kriminalvården anfört att myndigheten erbjuder flera föräldrastödjande insatser i form av bl.a. föräldrautbildning som även erbjuds föräldrar med medföljande barn i anstalt. Samtidigt framgår det av remissvaret att intagna med medföljande barn enligt normaliseringsprincipen är föräldralediga under verkställigheten, vilket påverkar deras möjligheter att delta i sysselsättning eller andra program.

text: Jag är medveten om att Kriminalvårdens ansvar för att tillgodose de intagnas behov av vård- och stödinsatser delvis begränsas av den s.k. normaliseringsprincipen. Denna princip innebär att det är de ordinarie myndigheterna som i första hand ansvarar för de intagnas behov av t.ex. sysselsättningsfrämjande åtgärder och hälso- och sjukvård även under en verkställighet (se bl.a.

text: prop. 2009/10:135 s. 64

text: ). Normaliseringsprincipen utesluter dock inte särlösningar i vissa fall. Kriminalvården bedriver t.ex. sedan lång tid tillbaka både utbildningar och behandlingsprogram i egen regi inom ramen för innehållet i verkställigheten. Jag vill även framhålla att föräldralediga kvinnor ute i samhället har helt andra möjligheter att ordna avlastning och barnpassning samt att det även ofta erbjuds föräldrastödjande insatser i form av bl.a. öppen förskola. Vidare erbjuds de flesta barn förskoleplats från ett års ålder (se

text: 8 kap.

text: och

text: 6 §§

text: skollagen

text: För att intagna med medföljande barn i anstalt ska ha en bättre chans att klara att återanpassa sig i samhället efter att de har avtjänat sitt straff krävs tillgång till fungerande behandlings- och stödinsatser. Inom Kriminalvården finns redan i dag flera lämpliga behandlingsinsatser. Enligt min mening är det rimligt att kräva att Kriminalvården hittar lösningar för att möjliggöra deltagande i sådana insatser för det fåtal intagna kvinnor som det rör sig om. Det synsättet stämmer enligt min uppfattning väl överens såväl med Kriminalvårdens uppdrag och vision som med internationella rekommendationer om att anstalter ska ordna barnpassning så att kvinnliga intagna kan delta i aktiviteter och återfallsförebyggande program.

text: Mot den bakgrunden anser jag att intagna kvinnor med medföljande barn inte kan vara hänvisade till att bara vara föräldralediga under sin verkställighet. Kriminalvården måste i stället se över sina arbetsformer och utveckla samarbetet med berörda myndigheter och externa aktörer för att kunna erbjuda även dessa intagna ett godtagbart verkställighetsinnehåll utöver föräldraledighet. Medföljande barn och manliga intagna Bestämmelsen i

text: fängelselagen

text: om möjligheten att ta med spädbarn i anstalt är könsneutral. De anstalter som tar emot manliga intagna saknar efter vad som framkommit kunskap om och erfarenhet av dessa frågor. Kriminalvården bör i sitt fortsatta arbete förbereda sig på frågan om manliga intagna med medföljande barn så att myndigheten kan hantera en sådan situation när den blir aktuell.

text: Kriminalvårdens fortsatta arbete med dessa frågor Utredningen i det här ärendet har visat att det finns stora brister hos Kriminalvården när det gäller myndighetens arbete med intagna med medföljande barn samt gravida intagna i anstalt.

text: Av remissvaret det framgår att Kriminalvården har initierat en översyn av myndighetens styrande dokument i fråga om medföljande barn och gravida intagna för att säkerställa att barnets bästa tillgodoses på såväl kort som lång sikt. Kriminalvården avser att i samma syfte även försöka utveckla formerna för samverkan med Sveriges Kommuner och Landsting samt Socialstyrelsen i frågor som rör medföljande barn.

text: Jag välkomnar den översyn som Kriminalvården har initierat. Det är viktigt att Kriminalvården i arbetet med dessa frågor inte bara strävar efter att säkerställa barnens bästa utan även tydliggör och uppmärksammar de intagnas behov. Kriminalvården måste utveckla sitt samarbete med socialtjänsten, som enligt

text: socialtjänstlagen

text: har ett särskilt ansvar för barn som riskerar att fara illa. Myndigheten måste även avsätta egna resurser till arbetet med gravida intagna och intagna med medföljande barn för att säkerställa en rättssäker och enhetlig verksamhet som tillgodoser såväl barnens som de intagnas behov.

text: Kriminalvården har sammantaget påbörjat ett mycket viktigt arbete för att komma till rätta med de beskrivna bristerna. Det rör sig om angelägna åtgärder

text: som måste prioriteras. Jag avser att följa upp dessa frågor, och Kriminalvården uppmanas att senast den 30 april 2018 redovisa resultatet av myndighetens översyn till mig. Ärendet avslutas.