avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Långsam handläggning
Processledning
Umgänge
Vårdnad

title: Kritik mot Blekinge tingsrätt för långsam handläggning av ett mål om vårdnad om barn m.m. Även kritik mot en av tingsrättens domare för utformningen av ett beslut om vilandeförklaring

sammanfattning: Ett mål om vårdnad om barn m.m. har pågått vid Blekinge tingsrätt i två år och tre månader och är ännu inte avgjort. I JO:s beslut uttalas att det är en orimligt lång tid för ett mål som gäller vårdnaden om barn. De huvudsakliga orsakerna till att det har tagit så lång tid är avsaknaden av en tidsplan samt den bristfälliga kontrollen av hur en utsedd medlare skötte sitt uppdrag. Tingsrätten får kritik för sin handläggning av målet. I beslutet får även en rådman kritik för att ha utformat ett beslut om vilandeförklaring av målet så bristfälligt att dess innebörd kunnat missförstås.

text: Anmälan och JO:s begäran om handlingar

text: I en anmälan den 25 november 2014 framförde AA klagomål mot Blekinge tingsrätt för handläggningen av ett mål om vårdnad om barn m.m. I sin anmälan lämnade AA en utförlig redogörelse för den enligt henne mycket bristfälliga och långsamma handläggningen av målet, inklusive den utsedda medlarens utdragna och fruktlösa försök att åstadkomma samförståndslösningar mellan AA och hennes förra make.

text: JO begärde in handlingar i tingsrättens mål T 2157-13. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: AA lämnade in en ansökan om stämning till tingsrätten den 10 september 2013. Den 4 november 2013 beslutade rådmannen BB på parternas begäran att utse CC till medlare. Enligt beslutet skulle CC lämna in ett yttrande till tingsrätten senast den 15 december 2013.

text: Den 21 november 2013 ringde CC till BB och uppgav att hon önskade biträde av DD för att nå framgång i sitt uppdrag. BB gav henne beskedet att hon kunde anlita DD.

text: I en skrivelse till tingsrätten den 12 december 2013 lämnade CC en redogörelse för de åtgärder som hon dittills hade vidtagit. Eftersom hon ansåg det nödvändigt med ytterligare samtal med föräldrarna och ett av barnen begärde

text: hon anstånd med att redovisa uppdraget till den 31 januari 2014. Tingsrätten medgav det begärda anståndet.

text: Den 31 januari 2014 ringde CC till tingsrätten och uppgav att det behövdes en muntlig förberedelse för att klargöra positionerna tillsammans med parterna och ombuden.

text: Ett sammanträde för muntlig förberedelse hölls den 7 mars 2014. Den tillförordnade rådmannen EE var ordförande vid sammanträdet. Parterna och deras ombud samt CC och DD var närvarande. CC och DD redogjorde för vidtagna åtgärder, bl.a. samtal med barnen, och drog slutsatsen att det krävdes en avancerad familjebehandling, samt presenterade ett sådant förslag. Det antecknades att parterna var överens om att genomgå den föreslagna behandlingen. Tingsrätten beslutade

text: 1. att ta kontakt med Karlshamns kommun för att undersöka möjligheterna för finansiering av den föreslagna familjebehandlingen 2. att, om Karlshamns kommun inte hade möjlighet att finansiera den föreslagna familjebehandlingen, låta socialnämnden i Karlshamns kommun yttra sig över förslag till lämplig lösning 3. att medlingsuppdraget för DD och CC skulle fortgå tills tingsrätten förordnade eller beslutade om något annat.

text: Den 8 april 2014 meddelade socialnämnden i Karlshamns kommun att den inte kunde finansiera den föreslagna familjebehandlingen.

text: I en skrift till tingsrätten den 23 april 2014 yrkade AA att domstolen skulle besluta att barnen skulle bo hos henne. Hon begärde också att domstolen skulle förordna om en s.k. vårdnads-, boende- och umgängesutredning. Hon uppgav att medlingsuppdraget hade strandat och begärde att målet omgående skulle sättas ut till ett nytt sammanträde för muntlig förberedelse.

text: CC och DD förelades att yttra sig. Efter att de hade beviljats anstånd lämnade CC och DD in en skrivelse till tingsrätten den 8 maj 2014. De angav att det inte fanns någon anledning att ändra uppfattning om vad som behövde göras eller vilka insatser som familjen behövde. Deras avsikt var att hålla fortsatta samtal med barnen och parternas ombud och därefter lämna in ett nytt yttrande ”kring läget”. Alternativt skulle målet enligt CC och DD sättas ut till ett nytt sammanträde för muntlig förberedelse. Skrivelsen ledde inte till något beslut från tingsrättens sida.

text: Den 19 maj 2014 meddelade Karlshamns kommun att parterna hade beviljats en insats i form av den föreslagna familjebehandlingen.

text: Efter att ha skickat över kommunens meddelande till parternas ombud och CC beslutade rådmannen BB den 5 juni 2014 att målet skulle vilandeförklaras och ”återupptas på begäran av part”.

text: I en skrivelse till tingsrätten den 29 september 2014 meddelade AA att familjebehandlingen inte hade varit framgångsrik, varför den hade avslutats. Hon framställde ett interimistiskt yrkande om barnens boende och begärde att handläggningen av målet skulle återupptas.

text: I en svarsskrift till tingsrätten den 20 oktober 2014 motsatte sig motparten AA:s interimistiska yrkande och att ytterligare utredning skulle inhämtas, samt begärde att målet skulle sättas ut till huvudförhandling. Efter viss ytterligare skriftväxling mellan parterna avslog rådmannen BB i ett beslut den 5 december 2014 AA:s interimistiska yrkande om boende och begäran om vårdnads-, boende- och umgängesutredning.

text: JO:s remiss och domstolens remissvar

text: JO remitterade ärendet till tingsrätten den 22 januari 2015. Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över följande frågeställningar:

text: 4. Handläggningens förenlighet med bestämmelsen i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , RB. 5. Skälen till att tingsrätten inte hade upprättat någon tidsplan för målets handläggning. 6. Handläggningen av frågan om medlarens uppdrag. 7. Utformningen av det beslut om vilandeförklaring som fattades den 5 juni 2014.

text: Tingsrätten (lagmannen FF) lämnade in ett remissvar tillsammans med ett yttrande från rådmannen BB.

text: FF lämnade följande yttrande:

text: I vårdnadsmål läggs regelmässigt stor vikt vid att finna samförståndslösningar i avsikt att tillse barnets behov av en nära kontakt med båda föräldrarna. I vårdnadsmål som detta, där förhållandet mellan föräldrarna varit av mycket infekterad och komplicerad natur, finns det risk för att sökandet efter en samförståndslösning i barnets intresse tar tid. Enligt mitt förmenande måste stora ansträngningar göras och ges ett tidsmässigt utrymme med beaktande av vikten av att få föräldrarna att nå en överenskommelse som håller över tid. Där kan det ibland uppstå en konflikt mellan kravet på att nå ett snabbt avgörande av målet och kravet på att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut i denna typ av mål. I målet har emellertid inte någon tidsplan upprättats. En tidsplan hade sannolikt främjat snabbheten under förberedelsen. Kontrollen över hur medlaruppdraget har utförts har varit bristfällig och otydlighet har präglat medlaruppdragets utformning. Handläggningens förenlighet med bestämmelsen i

text: kan därför ifrågasättas. Av JO:s beslut 1981/82 s. 37 framgår att rätten, vid beslut om vilandeförklaring av mål, inte bör låta målets återupptagande bli beroende av anmälan av part. Om rätten låter målets återupptagande bli beroende av anmälan av part avhänder sig rätten i viss mån ledningen av processen. Utformningen av vilandebeslut bör därför inte ske på det sätt som gjorts i målet.

text: BB uppgav följande:

text: Målet lottades in på undertecknads rotel, men jag personligen har inte deltagit i samtliga beslutade handläggningsåtgärder. Därtill kommer att ett av undertecknads handläggningsbeslut inte verkställts i den ordning som undertecknad föranstaltat om. Till följd av detta kom handläggningens fortgång beklagligtvis att stanna upp vid en mycket olämplig tidpunkt. I fråga om de specifika förhållanden som undertecknad uppmanats att yttra sig över kan anföras följande. Punkterna 1 och 2 hör samman och undertecknad vill därför redovisa dessa i ett sammanhang. Det är ett riktigt konstaterande att någon tidsplan för målets handläggning inte upprättats. Undertecknad har uppmärksammats på vikten av detta genom den kritik som JO uttalat den 17 oktober 2014 och kommer naturligtvis fortsättningsvis att beakta given kritik. Även utan tidsplan fanns det enligt undertecknads mening likväl förutsättningar för en lösning till gagn för barnets bästa till följd av de åtgärder som medlarna vid muntlig förberedelse i målet den 7 mars 2014 föreslagit i form av familjebehandling. Efter viss tvekan hos någon part och efter dröjsmål hos beslutsfattarna i Karlshamns kommun kom frågan om familjebehandling att något dra ut på tiden. Likväl fanns det, utan någon egentlig tidsplan, i vart fall enligt undertecknads bedömning, en realistisk plan för hur målet med framgång skulle kunna drivas vidare. Sedan fakta erhållits om att familjebehandlingen avbrutits uppstod för undertecknad just den fråga som nu ifrågasatts, nämligen ställningstagandet till ett snabbt avgörande av målet. Den bedömning som då gjordes, efter muntligt samråd med medlaren, var att begära in uppgifter från Karlshamns kommun beträffande barnens aktuella situation och, med beaktande av deras ålder, deras egen syn på rådande förhållanden. Efter det att dessa uppgifter kommit in var undertecknads bedömning, vilket ombuden muntligen informerats om, att företa målet till huvudförhandling i stället för ny muntlig förberedelse. I den kommunikation som i denna del skulle ske med Karlshamns kommun, blev undertecknad efter några veckors tid varse att handläggningsbeslutet enligt givna direktiv inte verkställts. Den tidsutdräkt som uppstod till följd av detta anser sig undertecknad svårligen kunna lastas för. I fråga om medlarens uppdrag enligt punkten 3 kan konstateras att denna utsetts enligt parternas gemensamma vilja. De åtgärder som medlaren inledningsvis föreslagit i form av familjebehandling synes ha varit förankrade hos parterna och med välinriktat syfte att nå en situation som skulle vara till gagn för barnen och även förbättra vårdnadshavarnas förmåga att kunna kommunicera med varandra. Huruvida medlarens uppdrag varit alltför otydligt beskrivet överlåter undertecknad vördsamt åt JO att lämna vidare synpunkter på. Beträffande punkten 4 i JO:s remiss kan i efterhand konstateras att beslutets utformning gällande vilandeförklaring lätt kan misstolkas. För undertecknads del har det emellertid hela tiden varit fullt klart, oavsett beslutets faktiska formulering, att tingsrätten närhelst anledning därtill förekommer av eget initiativ kan återuppta handläggningen. Den något otydliga beslutsformuleringen beklagas, och en annorlunda formulering ska fortsättningsvis komma till användning. Vid en närmare genomgång av målets handläggning, då särskilt sett i ljuset av de klagomål som riktats mot mig, kan undertecknad medge att det finns uppkomna frågor i målet som vid närmare begrundande hade kunnat åtgärdas på ett bättre och framförallt tydligare sätt. För sådana brister är undertecknad naturligtvis beredd att ta till sig befogad kritik. Arbetsbelastningen vid tingsrätten har under den tid som är aktuell i målet varit tung, vilket enligt undertecknads uppfattning i väsentlig mån kan ha bidragit till eventuella tillkortakommanden.

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: JO:s begäran om handlingar efter domstolens remissvar

text: JO begärde in ett nytt dagboksblad i målet daterat den 26 oktober 2015, en kopia av ett protokoll från ett sammanträde för muntlig förberedelse den 4 februari 2015 och en kopia av ett protokoll från Hovrätten över Skåne och Blekinge den 24 mars 2015. Av dessa handlingar framgick bl.a. följande:

text: Vid sammanträdet för muntlig förberedelse den 4 februari 2015 yrkade AA i första hand ensam vårdnad om barnen, även interimistiskt, och i andra hand ett stadigvarande boende för dem hos henne. Hon vidhöll också sin begäran om att en vårdnads-, boende- och umgängesutredning skulle inhämtas. Motparten bestred yrkandena.

text: I ett beslut den 11 februari 2015 förordnade tingsrätten, genom rådmannen Tomas Törnqvist, att vårdnaden om barnen interimistiskt skulle anförtros AA och att en vårdnads-, boende- och umgängesutredning skulle verkställas, vilken skulle vara tingsrätten till handa senast den 22 maj 2015.

text: I ett beslut den 2 april 2015 upphävde Hovrätten över Skåne och Blekinge tingsrättens interimistiska beslut om ensam vårdnad, vilket innebar att vårdnaden om barnen alltjämt tillkom parterna gemensamt.

text: Den begärda utredningen från socialnämnden i Karlshamns kommun kom in till tingsrätten den 30 juni 2015.

text: JO begärde slutligen in ytterligare ett nytt dagboksblad daterat den 17 december 2015. Av det framgick att tingsrätten fortfarande inte hade kallat parterna till en huvudförhandling i målet.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Vidare anges i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB att rätten ska driva förberedelsen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande. Denna förpliktelse ska rätten fullgöra genom formell och materiell processledning. Rätten ska alltså dels styra upp processens yttre ramar, dels verka för att tvistefrågorna blir klarlagda. Det är viktigt att rätten agerar med fasthet i båda dessa avseenden och hela tiden är aktiv under förberedelsen.

text: För att främja snabbheten under förberedelsen av ett tvistemål är rätten skyldig att upprätta en tidsplan för målets handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl (

text: 42 kap. 6 § fjärde stycket

text: RB). En omsorgsfullt upprättad tidsplan medför en uppstramning och effektivisering av förberedelsen och ger såväl parterna som rätten en god överblick över processen och vilka åtgärder som återstår att vidta för att kunna avgöra målet. Det skapar förutsättningar för en snabbare handläggning.

text: Utöver kravet på ett snabbt avgörande ska rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att

text: parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning (

text: 42 kap. 17 § första stycket

text: RB). I ett mål om vårdnad, boende och umgänge är det barnets bästa som ska vara avgörande för alla beslut, och detta gäller även vid samförståndslösningar. Lagstiftaren har ansett att en samförståndslösning mellan föräldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge normalt är till barnets bästa. Det beror bl.a. på att det normalt är bra för barnet att den konflikt som finns mellan föräldrarna får en så hållbar lösning som möjligt, och om en samförståndslösning nås är förutsättningarna för att den ska hålla på sikt betydligt större än i andra fall (

text: prop. 2005/06:99 s. 62

text: f.).

text: Enligt

text: 6 kap. 18 § föräldrabalken

text: , FB, kan föräldrar få hjälp att nå en samförståndslösning genom samarbetssamtal enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Rätten kan ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att anordna sådana samarbetssamtal. Rätten kan också ge en medlare i uppdrag att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa (

text: 6 kap. 18 a §

text: FB). Möjligheten att utse en medlare är framför allt tänkt att användas i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte lyckats nå en överenskommelse och det ändå kan finnas möjligheter att nå en samförståndslösning. Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor, men rätten får förlänga tiden om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning (

text: 6 kap. 18 a § andra stycket

text: FB). När bestämmelsen i

text: 6 kap. 18 a §

text: infördes angavs att domstolen bör kunna medge en kortare förlängning av tiden t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående (

text: prop. 2005/06:99 s. 64

text: och

text: Rätten får fatta ett beslut om att vilandeförklara ett mål om det för prövningen av målet är av synnerlig vikt att en fråga som är föremål för en annan rättegång eller behandling i en annan ordning först avgörs eller om det finns något annat hinder av längre varaktighet mot att handlägga målet (

text: 32 kap. 5 §

text: RB).

text: JO:s bedömning

text: Allmänt En tvistemålsrättegång i en tingsrätt leder normalt till att tingsrätten avgör målet genom en dom. Innan tingsrätten kan döma i målet ska i regel en förberedelse äga rum. Bestämmelserna om förberedelsen gäller för alla tvistemål, alltså både tvister om exempelvis penningfordringar och, som i det nu aktuella fallet, tvister mellan två föräldrar om deras gemensamma barn. Den fråga som aktualiseras genom tingsrättens yttrande till JO är om det just i tvister av det sistnämnda slaget kan finnas särskilda skäl att lägga ned tid på att nå en samförståndslösning även om det sker på bekostnad av önskemålet om att målet avgörs snabbt. Som tingsrätten varit inne på i sitt yttrande till JO kan det av hänsyn till barnen vara särskilt angeläget att åstadkomma en samförståndslösning.

text: I alla typer av tvistemål är rätten skyldig att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Den skyldigheten är enligt lagen undantagslös. Samtidigt är det rättens skyldighet att verka för en samförståndslösning. Den skyldigheten är däremot förenad med ett undantag: rätten ska inte verka för en samförståndslösning om det är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Detta innebär att rättens grundläggande uppgift är att driva förberedelsen med inriktning på att målet avgörs snabbt och att det är inom den ramen som domstolen ska verka för en samförståndslösning (se bl.a. JO 2015/16 s. 86, dnr

text: Det är domstolen och inte parterna som bestämmer hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. Och just i mål om vårdnad, boende och umgänge är domstolens ansvar särskilt påtagligt. I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn som inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ. För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta för barnen eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. Det ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rättegång som det är svårt att se något slut på. Framför allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam.

text: I familjemål har rätten särskilda verktyg till sin hjälp för att underlätta samförståndslösningar. Det är mycket vanligt att rätten ger socialnämnden i uppdrag att anordna samarbetssamtal för detta ändamål. Vid sidan av detta finns det också möjlighet för domstolen att utse en medlare som hjälper föräldrarna att komma överens. Både samarbetssamtalen och medlingen äger rum under målets förberedelseskede. Det innebär att tillämpningen av dessa institut begränsas av rättens skyldighet att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet.

text: Tingsrätten borde ha upprättat en tidsplan Jag har i flera beslut påtalat vikten av att tingsrätten upprättar en tidsplan för ett tvistemåls handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl (se JO 2015/16 s. 38, s. 83 och s. 86, dnr 6418-2013, 7131-2014 och 382-2015). Genom att upprätta en tidsplan kan man många gånger som domare förhindra att ett mål lever sitt eget liv och i stället ta kontroll över handläggningen.

text: BB har i sitt yttrande till JO skrivit att det fanns en realistisk planering för hur målet med framgång skulle drivas vidare även om en tidsplan saknades. En upprättad tidsplan hade emellertid tidigt klargjort för såväl tingsrätten själv som parterna och medlaren hur denna planering såg ut, och tingsrätten hade varit tvungen att kontinuerligt följa upp den. Därigenom hade domstolen enkelt kunnat ha en bättre kontroll över handläggningen. Det var alltså inte obehövligt

text: att upprätta en tidsplan, och enligt min uppfattning borde detta ha gjorts senast i anslutning till att medlaren utsågs.

text: Tingsrätten har brustit i kontrollen över medlarens uppdrag Den 4 november 2013 utsåg rådmannen BB en medlare, CC. Hon fick den 25 november 2013 tillåtelse av BB att anlita ett biträde, DD CC:s och DD:s arbete avslutades formellt när de lämnade i sina kostnadsräkningar den 20 januari 2015. Medlingsarbetet hade dock avslutats betydligt tidigare.

text: När domstolen överväger att anlita en medlare måste den beakta att den grundläggande regeln för förberedelsearbetet i ett tvistemål är att inriktningen ska vara att målet avgörs snabbt. Kravet på snabbhet har också lett till att huvudregeln i lagen är att medlarens uppdrag ska slutföras inom fyra veckor. I förarbetena till lagregeln om medlare sägs också att en medlare framför allt bör utses när samarbetssamtal förekommit men föräldrarna trots detta inte har lyckats nå en överenskommelse, eftersom det i sådana situationer finns goda möjligheter för domstolen att avgöra om det finns förutsättningar för medlaren att lyckas med sitt uppdrag inom en rimlig tid. Och självklart måste domstolen bevaka att medlaren verkligen redovisar i tid och att medlaren annars ansöker om förlängning av tiden. När domstolen tar ställning till en begäran om förlängning måste den också kontrollera om en samförståndslösning är nära förestående.

text: BB:s beslut den 4 november 2013 att utse en medlare hade inte föregåtts av några samarbetssamtal eller en genomgång av målet vid en muntlig förberedelse. Inte heller innehåller beslutet några anvisningar till medlaren om hur uppdraget skulle fullgöras. Det är dessutom anmärkningsvärt att medlaren fick nästan sex veckor på sig för att lämna in ett yttrande trots att lagen föreskriver en längsta tid om fyra veckor.

text: Redan i CC:s yttrande den 12 december 2013 framstod det med hänsyn till vad hon skrev som tveksamt om en samförståndslösning kunde bedömas vara nära förestående. Utan några närmare kontroller beviljade tingsrätten henne mer än sex veckors anstånd med uppdragets utförande. I protokollet från sammanträdet den 7 mars 2014 förefaller det som om målet med förfarandet inför tingsrätten – att avgöra tvisten mellan AA och hennes tidigare make – kommit i bakgrunden. Anteckningarna i protokollet handlar om familjebehandling och om kommunens möjlighet att finansiera en sådan behandling. Det finns ingenting i protokollet som ger vid handen att en samförståndslösning låg inom nära räckhåll. Enligt min mening borde tingsrätten i samband med sammanträdet ha tagit upp frågan om avslutande av CC:s uppdrag. I stället förlängde tingsrätten uppdraget på obestämd tid utan att ge några anvisningar för hur det skulle utföras.

text: Enligt min mening har tingsrätten misslyckats med kontrollen över medlarens uppdrag.

text: Utformningen av beslutet om vilandeförklaring var bristfällig När det stod klart att parterna i målet hade enats om att genomföra en familjebehandling fattade BB följande beslut: Målet vilandeförklaras och återupptas på begäran av part. Rätten har, som redan framgått, ett ansvar för att ett måls avgörande inte skjuts upp i onödan och således även för att eventuella uppehåll i handläggningen inte blir längre än vad som är nödvändigt. Om rätten fattar ett beslut om att vilandeförklara ett mål bör den därför inte låta målets återupptagande bli beroende av en anmälan av en part (se bl.a. JO 1981/82 s. 25). Så snart det hinder som var skälet till att ett mål förklarades vilande har upphört bör handläggningen av målet återupptas.

text: BB har i sitt yttrande till JO uppgett att han hela tiden hade klart för sig att tingsrätten, om det hade funnits anledning till det, när som helst kunde ha återupptagit handläggningen av målet. Beslutet kom dock inte att utformas på det sättet. Sammanfattning Målet mellan AA och hennes tidigare make har hittills pågått i två år och tre månader. Det är en orimligt lång tid för ett mål som gäller vårdnaden om barn. Tingsrätten har inte, som det föreskrivs i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB, drivit förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. De huvudsakliga orsakerna till att det har tagit så lång tid är avsaknaden av en tidsplan samt den bristfälliga kontrollen av hur medlaruppdraget utfördes. Tingsrätten förtjänar kritik för sin handläggning av målet.

text: BB kan inte undgå kritik för den bristfälliga utformningen av beslutet om vilandeförklaring den 5 juni 2014.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan kritiseras för att i ett ärende om sjukpenning ha ställt frågor om våld som saknade betydelse för bedömningen i ärendet

org: jo

sammanfattning: Försäkringskassan har tillsammans med vissa andra myndigheter fått i uppdrag av regeringen att samverka för ökad upptäckt av våld m.m. Försäkringskassan har valt att genomföra uppdraget genom att i vissa ärendeslag rutinmässigt ställa frågor om den enskildes erfarenheter av våld. Försäkringskassan har mot den bakgrunden i ett ärende om sjukpenning frågat en enskild om han utövat våld mot någon annan eller om han själv blivit utsatt för våld. I beslutet framhåller JO att en myndighets utredning av ett ärende ska vara saklig, vilket innebär att de frågor som ställs när rätten till en viss förmån utreds måste ha relevans för de kriterier som gäller för den förmånen. Att myndigheten har fått ett visst regeringsuppdrag förändrar inte den saken. De frågor om våldsutövande och våldsutsatthet som ställdes i det aktuella ärendet saknade relevans för utredningen i ärendet och borde inte ha ställts. JO är särskilt kritisk till att den enskilde inte upplystes om rätten att avstå från att svara på frågan om han utsatt någon annan för våld, dvs. om han hade begått en brottslig handling.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och framförde att myndigheten i ett ärende om sjukpenning hade ställt integritetskänsliga frågor om våld som saknat betydelse i hans ärende. Med anledning av frågorna hade AA berättat om en mycket traumatisk händelse, men efter det inte fått något stöd från handläggaren.

type: stycke

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingarna i AA:s ärende om sjukpenning och begärde därefter att Försäkringskassan skulle yttra sig över anmälan. Försäkringskassan ombads att i yttrandet särskilt redogöra för hur myndighetens frågor om våld i samband med utredningen av rätten till olika förmåner förhåller sig till regleringen om saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: I sitt yttrande framförde Försäkringskassan bl.a. följande. Försäkringskassan har tillsammans med Migrationsverket, Socialstyrelsen, Jämställdhetsmyndigheten och Arbetsförmedlingen fått i uppdrag av regeringen att samverka för förbättrad upptäckt av våld m.m. I uppdraget ingår att ta fram rutiner och metoder för att upptäcka våldsutsatthet och våldsutövande, samt att hänvisa till rätt instans. Försäkringskassan har därför infört en arbetsmetod som innebär att handläggarna i vissa ärendeslag rutinmässigt ställer frågor om den enskildes erfarenheter av våld. Detta eftersom det finns bättre förutsättningar att upptäcka våld när frågorna ställs rutinmässigt till en bred målgrupp.

text: Försäkringskassan framhöll vidare att erfarenheter av våld kan vara en bidragande och dold orsak till sjukskrivning och att myndigheten ska vidta de utredningsåtgärder som är nödvändiga för att bl.a. kunna bedöma om den enskilde har rätt till sjukpenning. Utredning kring våldsutsatthet kan därför falla inom myndighetens utredningsskyldighet men gör inte nödvändigtvis det i alla ärenden.

text: Beträffande AA:s ärende framförde Försäkringskassan att handläggaren hade följt myndighetens rutiner.

text: AA fick tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning Försäkringskassans rutinmässiga frågor om enskildas erfarenheter av våld ställs inom ramen för myndighetens handläggning av ärenden. Jag har valt att främst rikta in min granskning på hur detta tillvägagångssätt förhåller sig till bestämmelserna i bl.a.

text: regeringsformen

text: (RF) och

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB). Granskningen tar särskilt sikte på de frågor som ställdes till AA. Jag kommer även att beröra frågan om hur långt myndighetens serviceskyldighet sträcker sig när det kommer fram att den enskilde har erfarenheter av våld.

text: Försäkringskassans metod för att öka upptäckten av våld Försäkringskassan har sedan 2019 i uppdrag att öka upptäckten av våld genom att införa metoder för att uppmärksamma våldsutsatthet och våldsutövande. I uppdraget ingår även att ta fram rutiner så att de enskilda som berörs kan hänvisas till rätt instans och personalen ges ett förstärkt stöd för att kunna hjälpa och stötta dem som har erfarenhet av våld. I syfte att fullgöra uppdraget har Försäkringskassan som mål att ställa frågor om våld i ärenden om aktivitetsersättning, rehabiliteringsersättning, sjukpenning och underhållsstöd.

text: Av Försäkringskassans metodstöd framgår bl.a. att handläggaren ska ställa frågor om våld i alla ärenden där rehabiliterande förutsättningar för återgång i arbete ska utredas. När det gäller sjukpenning ska sådana frågor ställas när den enskildes förutsättningar för återgång i arbete utreds. Sådana frågor ska också ställas när det finns indikationer på erfarenheter av våld oavsett i vilket ärendeslag som indikationen uppkommer.

text: Försäkringskassan har således valt att genomföra regeringens uppdrag genom att ställa frågor om våld inom ramen för myndighetens handläggning av ärenden. Hur Försäkringskassans utredningar i ärenden får genomföras är reglerat i bl.a.

text: regeringsformen

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, och

text: socialförsäkringsbalken

text: Försäkringskassans utredning av rätten till sjukpenning När AA ansökte om fortsatt sjukpenning ålåg det Försäkringskassan att utreda om förutsättningarna för det var uppfyllda. En sådan utredning ska, enligt

text: 110 kap. 13 §

text: SFB, vara så omfattande som dess beskaffenhet kräver och kan innebära att myndigheten ställer frågor till den enskilde. Den enskilde är enligt andra stycket i bestämmelsen skyldig att lämna de uppgifter som är av betydelse för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av

text: socialförsäkringsbalken

text: . Av en hänvisning till

text: 4 § andra stycket

text: i samma kapitel följer att uppgifterna ska lämnas på heder och samvete, om inte särskilda skäl talar mot det.

text: När utredningsskyldigheten fullgörs ska Försäkringskassan enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF vara saklig, vilket innebär att utredningen ska vara inriktad på den sakfråga (t.ex. rätten till en förmån) som utreds utan att det tas ovidkommande hänsyn. De frågor som ställs måste ha relevans för de kriterier som ställs upp i de materiella regler som är aktuella. Tillämpningen ska med andra ord vara normbunden.

text: De ovan redovisade bestämmelserna innebär att Försäkringskassan vid sin utredning av sakfrågan, i det här fallet rätten till sjukpenning, endast ska fråga efter uppgifter som behövs för att kunna ta ställning till den. Med hänsyn till att den enskilde som huvudregel har en skyldighet att svara och att svaren ska lämnas på heder och samvete, är det viktigt att Försäkringskassan inte ställer irrelevanta frågor. Syftet med att frågan ställs får endast vara att svaret förväntas ha direkt betydelse för ärendet. Varken

text: regeringsformen

text: förvaltningslagen

text: socialförsäkringsbalken

text: eller förordningen (

text: ) med instruktion för Försäkringskassan ger myndigheten utrymme att inom ramen för ärendehandläggningen rutinmässigt ställa andra slags frågor. Att myndigheten har fått ett visst regeringsuppdrag förändrar inte den saken.

text: Hur metoden förhåller sig till kraven på saklighet Kravet på saklighet i ärendehandläggningen innebär att Försäkringskassan måste skilja på å ena sidan tillämpningen av reglerna i

text: socialförsäkringsbalken

text: (t.ex. reglerna om sjukpenning) och å andra sidan fullgörandet av regeringsuppdraget att öka upptäckten av våld. Eftersom regeringsuppdraget inte inneburit några regeländringar med syftet att påverka Försäkringskassans tillämpning av bestämmelserna om olika socialförsäkringsförmåner får genomförandet av uppdraget heller inte inverka på tillämpningen av dessa.

text: Om Försäkringskassan inte gör en tydlig åtskillnad mellan genomförandet av uppdraget och sin ärendehandläggning finns en risk att handläggningen upplevs som rättsosäker. Det kan nämligen vara svårt för den enskilde att avgöra vilka frågor som rör bedömningen i ärendet och som han eller hon är skyldig att svara på och vilka frågor som inte behöver besvaras eftersom de saknar relevans för ärendet.

text: Med hänsyn till att den enskildes svar dessutom som huvudregel ska lämnas på heder och samvete, dvs. under sanningsförsäkran, finns också en risk att Försäkringskassans frågor om den enskilde utövat våld ställs i strid med artikel 6.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och

text: 36 kap. 14 § rättegångsbalken

text: . Enligt de bestämmelserna ska den enskilde upplysas om att han eller hon inte är skyldig att yttra sig om omständigheter vars yppande skulle röja att den enskilde själv eller någon närstående till denne begått en brottslig eller vanärande handling.

text: Försäkringskassans upplysningar och frågor om våld med anledning av regeringsuppdraget bör mot denna bakgrund hållas strikt utanför ärendehandläggningen. I den mån det överhuvudtaget är lämpligt att Försäkringskassan frågar enskilda om deras erfarenheter av våld behöver myndigheten därför vara mycket tydlig med varför frågorna ställs och noggrant förklara att de inte behöver besvaras och att svaren saknar betydelse för den enskildes ärende.

text: Serviceskyldigheten Enligt

text: 6 § andra stycket

text: FL ska en myndighet lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges utan onödigt dröjsmål och i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Som framgår av bestämmelsen är serviceskyldigheten främst knuten till den egna myndigheten. Om Försäkringskassan ställer frågor till en enskild som gör att han eller hon berättar om sådant som ligger inom andra myndigheters kompetens får, enligt min mening, det i serviceskyldigheten också anses ingå att Försäkringskassan ska hänvisa den enskilde dit. När det gäller regeringsuppdraget att öka upptäckten av våld framgår det dessutom av uppdraget som sådant att myndigheten är skyldig att hänvisa den enskilde till lämplig instans där han eller hon kan få adekvata insatser.

text: Bedömningen i det aktuella ärendet AA blev under ett utredningssamtal i sitt ärende om fortsatt sjukpenning oväntat tillfrågad om han hade utövat våld mot någon annan och därefter om han själv hade blivit utsatt för våld. Frågorna ställdes rutinmässigt och det finns inget som tyder på att de ställdes för att svaren var avsedda att tillmätas någon betydelse vid bedömningen av AA:s möjligheter att återgå i arbete, behov av rehabilitering eller hans fortsatta rätt till sjukpenning. Frågorna saknade såldes relevans för utredningen i ärendet. De var därför onödiga och osakliga och

text: borde inte ha ställts. Myndigheten förtjänar kritik för att inom ramen för handläggningen av ett ärende ha ställt integritetskänsliga frågor som saknade relevans för bedömningen i ärendet. Jag är särskilt kritisk till att AA fick en fråga om huruvida han hade utövat våld mot någon annan utan att samtidigt få information om att han inte var skyldig att besvara frågan.

text: När frågorna ändå ställdes borde Försäkringskassan, efter att AA hade berättat om sina erfarenheter om våld och det framkommit att han haft kontakt med vården, ha tagit reda på om AA behövde vidare stöd och lämnat information om vart han i så fall kunde vända sig. Eftersom det inte gjordes har Försäkringskassan brustit i att uppfylla sin serviceskyldighet.

text: Avslutande synpunkter Som redovisas ovan är det alltså min uppfattning att det inom ramen för handläggningen av ett ärende om t.ex. sjukpenning endast får ställas frågor som har betydelse för den sak som utreds och att de aktuella frågorna om våld således endast får ställas när det finns anledning att anta att svaren har betydelse för bedömningen i det ärende som frågan ställs. Jag är därför kritisk till det som framkommit om att Försäkringskassan rutinmässigt ställer sådana frågor utan att överväga vilken relevans som uppgifterna har för ett ärende.

text: Jag har dock inga synpunkter på att frågan om våldsutsatthet lyfts och att Försäkringskassan arbetar brett med att informera enskilda om hur våld påverkar hälsan och om att det finns hjälp att få. Det finns inte heller något som hindrar att Försäkringskassan erbjuder vägledning och hänvisning till rätt instans i kontakten med en enskilde, men det måste då tydliggöras att detta ligger utanför handläggningen i hans eller hennes ärende.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassan kritiseras för att av misstag ha skickat ut ett besked med annat innehåll än det avsedda samt för att ha agerat felaktigt då misstaget upptäcktes

sammanfattning: Försäkringskassan beslutade den 9 juni 2010 att en försäkrad inte hade rätt till sjukersättning. Beslutet antecknades i journalen. I det besked som därefter sändes ut till den försäkrade angavs emellertid att ansökan hade bifallits. När misstaget upptäcktes skickade Försäkringskassan ut ett nytt besked och meddelade att ansökan hade avslagits. I förevarande beslut uttalas att Försäkringskassan saknade möjlighet att formlöst återta beskedet om bifall. I beslutet uttalas också att journalanteckningen blir att betrakta som beslutsdokument om Försäkringskassan antecknar både att beslut har fattats och beslutets innebörd. Det leder till att ändringsmöjligheterna begränsas.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 23 november 2010, anförde AA och BB bl.a. följande. AA hade fått ett beslut, daterat den 9 juni 2010, av vilket framgick att hon hade beviljats sjukersättning. När hon efter en tid ringde till Försäkringskassan och efterlyste sin ersättning fick hon beskedet att hennes ansökan om sjukersättning inte alls hade beviljats. Omkring två veckor senare fick hon ett nytt beslut, daterat samma dag som det första, med beskedet att hennes ansökan om sjukersättning hade avslagits. AA och BB ifrågasätter om Försäkringskassan kan fatta två motstridiga beslut om samma sak. De framför även ett yrkande om skadestånd.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som anförts om att AA först erhållit ett beslut om bifall och därefter ett beslut om avslag gällande en och samma ansökan om sjukersättning.

text: I remissvar den 17 mars 2011 anförde Försäkringskassan följande.

text: Bakgrund

text: Beslut om sjukersättning handläggs av Försäkringskassan i en särskild beslutsordning. Beslut fattas av en särskilt utsedd beslutsfattare efter föredragning. Av interna anvisningar för handläggning av ansökan om sjukersättning, som var aktuella 2010 (Processen för att tillhandahålla sjukersättning och aktivitetsersättning), framgår bl.a. följande.

text: Ärendet handläggs av en personlig handläggare. En beräkningshandläggare gör den beloppsmässiga beräkningen av sjukersättningens storlek. Ärendet kvalitetssäkras av en föredragande som också är den som bestämmer vilket förslag till beslut som ska läggas fram för beslutsfattaren. I och med beslut dokumenterar både föredragande och beslutsfattare i den elektroniska journalen att beslut fattats. Ärendet lämnas till beräkningshandläggare som dels i beslutet fyller i exakt belopp (t.ex. om beslutet avser retroaktiv tid anges vilket exakt belopp som kommer att betalas ut efter avdrag för skatt) och dels verkställer själva utbetalningen. Även vid avslag lämnas ärendet till beräkningshandläggare för vissa registreringsåtgärder. Därefter är det beslutsfattaren som kontrollerar, skrivskyddar och skickar ut beslutet till den försäkrade. Enligt Försäkringskassans metodstöd Handläggning av sjukersättning och aktivitetsersättning dateras beslutsbrevet med det datum då beslut fattas av beslutsfattaren.

text: Utredning

text: AA ansökte den 30 mars 2010 om en fjärdedels sjukersättning från och med maj 2010. Den personliga handläggaren som utredde AA:s ansökan bedömde att AA skulle beviljas en fjärdedels sjukersättning. Handläggaren lade, i det elektroniska ärendehanteringssystemet ÄHS, upp ett beslutsdokument med förslag till beviljande. Ärendet lämnades till föredragande den 3 maj 2010. Föredraganden bedömde att AA inte hade rätt till sjukersättning och lämnade den 16 maj ärendet åter till handläggaren för att denne, i AA:s akt i ÄHS, skulle ta fram ett dokument med förslag till beslut om avslag. Handläggaren lämnade den 31 maj tillbaka ärendet till föredraganden utan att ha lagt upp ett nytt utkast till beslutsbrev i ÄHS. Den 9 juni 2010 föredrogs ärendet för beslutsfattaren, som i journalen dokumenterade att han beslutade att avslå ansökan och lämnade ärendet åter för erforderlig handläggning. Den 14 juni 2010 lade handläggaren upp ett nytt beslutsbrev i ÄHS med innehållet att AA:s ansökan skulle avslås. Utkastet till beslutsbrevet gällande bifall låg alltjämt kvar i AA:s akt i ÄHS. Beslutsbrevet gällande avslag granskades av beslutsfattaren den 14 juni. Ärendet lämnades till en beräknare som den 21 juni gjorde en registrering om avslagsbeslutet och skickade ut det beslutsbrev i ÄHS som angav att Försäkringskassan beviljat AA en fjärdedels sjukersättning. Detta misstag upptäcktes inte av någon hos Försäkringskassan. Den 2 juli 2010 kontaktade AA Försäkringskassan och undrade över sin ersättning. Vid detta tillfälle upptäcktes det att fel beslutsbrev blivit utsänt. En beslutsfattare vid det aktuella kontoret tog då kontakt med jurist vid Juridikstaben på huvudkontoret. I journalanteckning angavs: ”Kontroll har gjorts med juridikstaben och det är det formella beslutet med avslag som gäller”. Beslutsbrevet som innehöll avslag på ansökan om sjukersättning skickades till AA den 8 juli 2010. AA begärde omprövning av beslutet. Den 6 september 2010 beslöt Försäkringskassan att inte ändra sitt beslut den 9 juni 2010 att avslå AA:s ansökan om en fjärdedels sjukersättning. AA överklagade omprövningsbeslutet. Försäkringskassan beslöt den 26 november 2010 att tillstyrka bifall till överklagandet. Den 7 december 2010 beslöt Förvaltningsrätten i Falun att bevilja AA en fjärdedels sjukersättning.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Att beräknaren skickat ut fel beslutsbrev är ett misstag som måste hänföras till den mänskliga faktorn. Det är inte desto mindre ett misstag som Försäkringskassan djupt beklagar. Naturligtvis skulle det felaktiga utkastet till beslutsbrev ha tagits bort från ÄHS i och med att ett nytt utkast lades upp. Det noteras också att hanteringen inte

text: var i enlighet med den ordning som anges i Processen för att tillhandahålla sjukersättning och aktivitetsersättning, att det är beslutsfattaren och inte beräknaren som slutligen ska kontrollera, skrivskydda och skicka ut beslutet. Processen för att tillhandahålla sjukersättning och aktivitetsersättning har numera ersatts av den nya processen Processen för att utreda och besluta om rätten till sjukersättning och aktivitetsersättning, beräkna och besluta om ersättningen samt samordna rehabilitering under tid med ersättning. Numera gäller ordningen att just vid avslag skickar beslutsfattaren ut beslutsbrevet omedelbart utan att det först hanterats av beräknare för vissa registreringsåtgärder. Detta för att undanröja risken för att liknande misstag begås i framtiden. När det gäller frågan om Försäkringskassans agerande när AA den 2 juli 2010 kontaktade Försäkringskassan och efterfrågade sin ersättning måste följande beaktas. Det följer av fast praxis att myndigheter formlöst anses kunna ändra sådana beslut som ännu inte meddelats. Ett beslut som beslutsfattare fattat och noterat i journal kan således ändras formlöst så länge som det inte har meddelats. I det aktuella ärendet var det därför möjligt för Försäkringskassan att, fram till dess beslutsbrevet skickades ut, ändra avslagsbeslutet till ett bifallsbeslut. Försäkringskassans beslut om sjukersättning skickas ut genom central utskrift. Sådana beslut innehåller beslutsfattarens och föredragandens namn men saknar signaturer. Det beslutsbrev som först skickades ut var behäftat med fel eftersom det avvek från det avslagsbeslut som beslutsfattaren fattat, och det var inte ändrat i den bemärkelsen att den behörige beslutsfattaren ändrat beslutet till ett bifall, utan det var en annan handläggare som av misstag skickade ut bifallsbeslutsbrevet. Det var dock ett beslutsbrev som innehöll behörig beslutsfattares namn och som i övrigt var formellt riktigt och sakligt och inte på något sätt anmärkningsvärt. Med hänsyn till detta anser Försäkringskassan att detta beslutsbrev inte är behäftat med sådana grova brister som strider mot författning varken vad avser förfarandet eller det materiella innehållet att det kan anses vara en nullitet. Försäkringskassan borde därmed, med hänsyn till den allmänna rättsgrundsatsen om gynnande förvaltningsbesluts bindande verkan, varit förhindrad att skicka ut ett nytt beslutsbrev i form av ett avslag. Försäkringskassan borde i stället i den uppkomna situationen ha verkställt bifallsbeslutet i den del som det förfallit till betalning och för tid därefter tagit ställning till om beslutet kunde ändras med stöd av dåvarande

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Det inträffade är djupt beklagligt. Vid aktuellt kontor har chefen tagit upp det inträffade med berörda och understrukit vikten av att process och metodstöd följs för att säkerställa att rätt beslut skickas.

text: AA och BB gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: , TF, är en handling allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: I

text: 2 kap. 7 §

text: TF, stadgas följande.

text: Handling anses upprättad hos myndighet, när den har expedierats. Handling som ej har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen ej hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts.

text: I stället för vad som föreskrives i första stycket gäller att handling anses upprättad,

text: 1. diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som föres fortlöpande, när handlingen har färdigställts för anteckning eller införing,

text: 2. dom och annat beslut, som enligt vad därom är föreskrivet skall avkunnas eller expedieras, samt protokoll och annan handling i vad den hänför sig till sådant beslut, när beslutet har avkunnats eller expedierats,

text: 3. annat myndighets protokoll och därmed jämförliga anteckningar, när handlingen har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts, dock ej protokoll hos riksdagens utskott, kommuns revisorer eller statliga kommittéer eller hos kommunal myndighet i ärende som denna endast bereder till avgörande.

text: Av

text: 6 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, framgår att en myndighet på begäran av en enskild ska lämna uppgift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång.

text: Av dåvarande

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring, AFL, framgår följande.

text: Försäkringskassan skall ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt denna lag, som har fattats av Försäkringskassan och inte har prövats av domstol,

text: 1. om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet,

text: 2. om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag,

text: 3. om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

text: Ändring skall göras även om begäran om omprövning inte har framställts enligt 10 §. Ändring behöver inte göras om oriktigheten är av ringa betydelse.

text: Ett beslut får ej ändras till den försäkrades nackdel såvitt gäller förmån som har förfallit till betalning och ej heller i annat fall om det finns synnerliga skäl mot det.

text: En fråga om ändring enligt denna paragraf får ej tagas upp sedan mer än två år förflutit från den dag då beslutet meddelades. Ändring får dock ske även efter utgången av denna tid, om det först därefter har kommit fram att beslutet har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om det finns andra synnerliga skäl.

text: Motsvarande bestämmelser finns numera i

text: 113 kap. 3 §

text: och

text: 6 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: Bedömning

text: I förevarande ärende väcks bl.a. frågan om när ett förvaltningsbeslut blir orubbligt. En utgångspunkt för den bedömningen är tidpunkten då ett beslutsdokument blir allmän handling. Fr.o.m. den tidpunkten gäller att myndigheten, enligt

text: 6 kap. 4 §

text: OSL, på begäran av enskild ska lämna uppgifter ur handlingen såvida inte uppgiften är sekretessbelagd eller utlämnandet skulle hindra arbetets behöriga gång.

text: Det finns, som JO Pennlöv tidigare konstaterat i ett beslut rörande frågor liknande dessa, inte några föreskrifter som anger att Försäkringskassans beslut ska expedieras (se JO 1997/98 s. 375). Bestämmelsen i 2 kap. 7 § andra stycket punkten 2 TF – av vilken följer att en myndighets beslut blir allmän handling när det har expedierats – blir därför inte tillämplig. Vilken regel i TF som istället styr när Försäkringskassans beslut ska anses upprättat, och därmed få statusen allmän handling, beror på vilken handling som anses utgöra beslutsdokumentet.

text: Försäkringskassans beslut i ärenden om sjuk- och aktivitetsersättning fattas av en särskilt utsedd beslutsfattare efter att ha föredragits av en annan tjänsteman. Myndigheten har utarbetat interna anvisningar som beskriver handläggningen i samband med att ett beslut fattas. Jag har tagit del av dokumentet ”Processen för att utreda och besluta om rätten till sjukersättning och aktivitetsersättning, beräkna och besluta om ersättningen samt samordna rehabilitering under tid med ersättning” som Försäkringskassan refererar till i sitt remissvar. Av dokumentet framgår bl.a. att Försäkringskassan anser att det är den handling som skickas ut till den försäkrade som utgör beslutsdokumentet.

text: Under förutsättning att beslutets innebörd inte har återgivits i journalen delar jag uppfattningen att det är den handling som skickas ut till den försäkrade som är beslutsdokumentet. Försäkringskassans beslut expedieras regelmässigt och får därför, enligt i huvudregeln i

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF, status som allmän handling vid expedieringstillfället.

text: Om Försäkringskassan, som i förevarande fall, i sina journalanteckningar inte bara noterar att ett beslut har fattats utan även återger beslutets innebörd blir, enligt min mening, journalanteckningen att betrakta som ett beslutsdokumentent. Av 2 kap. 7 § andra stycket punkten 1 TF följer nämligen att en journalanteckning anses vara upprättad och därmed bli allmän handling när den har färdigställts för anteckning eller införing.

text: Det är emellertid inte bara frågan om beslutsdokumentets status som varande allmän handling eller inte, som har betydelse för myndighetens ändringsmöjligheter. Huruvida en återkallelse eller ändring är tillåten beror framför allt på beslutets innebörd. Ett avslagsbeslut kan myndigheten normalt ändra. Med gynnande beslut förhåller det sig annorlunda. Ett gynnande beslut anses av hänsyn till den enskildes behov av trygghet endast kunna återkallas eller ändras om tvingande säkerhetsskäl föreligger, om beslutet har grundats på vilseledande

text: uppgifter från den enskilde eller om det finns ett återkallelseförbehåll. Försäkringskassan har också vissa i 20 kap. 10 a § AFL föreskrivna möjligheter att på eget initiativ ändra ett redan meddelat beslut.

text: Av utredningen framgår att beslutsfattaren i ärendet den 9 juni 2010 fann att AA:s ansökan om sjukersättning skulle avslås. Beslutet och motivering därtill antecknades i journalen. Därefter skickade en annan tjänsteman ut ett besked till AA i vilket angavs att ansökan hade bifallits. När det kom till Försäkringskassans kännedom att AA hade fått ett felaktigt besked skickade myndigheten ut ett nytt besked vari angavs att ansökan hade avslagits.

text: Det besked om bifall som skickades ut till AA efter det att kassan hade beslutat om avslag föregicks inte av något ändrat ställningstagande från myndighetens sida utan var ett misstag. Av de skäl som ligger bakom principen om gynnande förvaltningsbeslut borde situationen emellertid ha hanterats på samma sätt som om det hade varit fråga om ett ändrat ställningstagande. Det innebär att kassan saknade möjlighet att formlöst återta beskedet om bifall. Som anförs i remissvaret skulle myndigheten istället ha tillämpat 20 kap. 10 a § lagen AFL. Försäkringskassan förtjänar kritik för det slarv som föranledde det felaktiga utskicket samt för sitt agerande i samband med att felaktigheten upptäcktes.

text: JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn

title: En åklagare och en polis har brustit vid hanteringen av en misstänkts begäran om insyn i sidomaterialet i en avslutad förundersökning

sammanfattning: En person begärde hos polisens utredare och hos åklagaren att få del av sidomaterialet i en avslutad förundersökning där han själv var misstänkt. Åklagaren gav polisens utredare direktiv att hantera den misstänktes begäran. Först efter flera veckor fick den misstänkte del av visst material. Utredaren hade då tagit bort handlingar ur sidomaterialet som hon bedömde omfattades av sekretess. Åklagaren hade dock inte fattat något beslut om att begränsa den misstänktes insyn i materialet. JO konstaterar att begäran skulle prövas enligt rättegångsbalkens bestämmelser om partsinsyn. JO konstaterar vidare att åklagaren, i egenskap av undersökningsledare, ansvarade för att den misstänktes begäran prövades skyndsamt och i övrigt i enlighet med de aktuella bestämmelserna. JO anser att åklagaren inte kan undgå kritik för brister i hanteringen av den misstänktes begäran. JO kritiserar Polismyndigheten för att undersökningsledaren inte underrättades om den begäran som kom in till Polismyndigheten och för att handlingen registrerades först omkring en månad efter det att den kom in till myndigheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 23 september 2019 förde AA fram klagomål mot assistentåklagaren BB och polisens utredare polisinspektören CC. AA klagade bl.a. på hur de hanterat hans begäran att få del av sidomaterialet, den s.k. slasken, i en avslutad förundersökning där han var misstänkt. Åtal hade väckts den 3 september 2019 och huvudförhandling hållits vid tingsrätten den

text: 16 september.

text: AA uppgav i sin anmälan att han hos undersökningsledaren BB och utredaren CC hade begärt att få tillgång till slasken vid tre olika tillfällen men att de hade ignorerat hans begäran. Två av tillfällena var innan huvudförhandlingen hölls eftersom han bedömde att slasken kunde innehålla viktig bevisning och information.

text: AA bifogade till sin anmälan en kopia av en skriftlig begäran att få ut slasken ställd till BB, daterad den 13 september 2019. I skrivelsen angavs att AA tidigare hade begärt att få ut slasken utan att han fått något svar.

text: Utredning

text: BB uppgav den 27 september 2019 vid ett telefonsamtal med JO att han hade fått flera framställningar från AA och att han hade vidarebefordrat dem till CC. Hans senaste åtgärd hade varit att ge CC i uppdrag att skriva till AA och be honom specificera sin begäran, eftersom hon hade bedömt att det i några målsägandeförhör i utredningsmaterialet fanns uppgifter som kunde hänföras till annan brottslighet än den som AA delgetts misstanke om.

text: CC uppgav i ett telefonsamtal med JO den 1 oktober 2019 att AA inte hade fått något av det begärda materialet och inte heller något besked om att han inte kunde få det. Hon sa även att hon behövde få klarhet i vad AA kunde få ta del av och att hon hade en dialog med BB om det.

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten att yttra sig över handläggningen av AA:s begäran. Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) yttrade sig den 5 maj 2020 efter att ha begärt in upplysningar från BB och kammarledningen vid åklagarkammaren i Karlskrona. Även områdeschefen för åklagarområde Syd hade fått tillfälle att yttra sig.

text: Av yttrandet framgår att AA:s begäran att få ut sidomaterialet i förundersökningen kom in till åklagarkammaren den 16 september 2019, dvs. samma dag som huvudförhandlingen hölls, och att BB fick del av begäran på eftermiddagen efter att förhandlingen avslutats. Den 20 september kom AA in med en påminnelse om sin begäran till åklagarkammaren. Han fick den 9 oktober del av visst sidomaterial genom att det visades upp för honom på den anstalt där han då befann sig.

text: BB lämnade följande upplysningar om hur han hade hanterat AA:s begäran att få del av materialet.

text: Eftersom jag inte hade direkt tillgång till något sidomaterial i Åklagarmyndighetens databas Cåbra tog jag den 16 september e-postkontakt med den ansvariga handläggaren på Polismyndigheten, CC. Instruktionen till CC löd att AA skulle få ta del av den så kallade slasken. … CC återkopplade med svar att slasken inte kunde lämnas ut på grund av att det fanns uppgifter hänförliga till ärenden som inte omfattades av åtalsaktuella misstankar. Vid telefonkontakt upplyste hon vidare att det inte fanns något ytterligare av saklig vikt för utredningen att lämna ut, utan materialet bestod av diverse domstolsframställningar etc. Jag svarade [per e-post den 18 september, JO:s anm.] att AA skulle få tillfälle att specificera vad han ville ha för uppgifter samt en upplysning om att hans begäran inte får lämnas utan åtgärd. …

text: Den 23 september tog jag åter igen e-postkontakt med CC med en påminnelse gällande utlämning av handlingarna. Kontakt togs även med AA:s försvarare, … , där han informerades om hur AA:s begäran hanterades samt tillfrågades om han hade något att tillföra eller invända. [Försvararen] hade inget att invända och kunde endast tillföra att AA befann sig på [en anstalt]. … CC informerades därefter via e-post [den 24 september, JO:s anm.] om var AA befann sig. Hon instruerades att sammanställa en lista över vilka handlingar som fanns i slasken så att AA skulle kunna specificera vilka handlingar han ville begära ut. Denna handläggningsåtgärd valdes eftersom det framstod som meningslöst att skicka ut handlingar som uppenbart saknade betydelse för utredningen i ärendet samt att försvararen ansåg att det var ett lämpligt sätt att hantera frågan.

text: Den omnämnda e-postkorrespondensen med CC och en tjänsteanteckning som BB upprättat den 23 september 2019 gavs in till JO. I tjänsteanteckningen anger BB att AA vid flera tillfällen skriftligen begärt att få ta del av slasken samt redogör för kontakten med försvararen och vilka instruktioner han gett CC.

text: I kompletterande upplysningar till åklagarkammaren i Karlskrona uppgav BB bl.a. följande. Efter samtalet med JO hade han kontakt med CC för att kontrollera att AA:s begäran hanterats. Enligt CC fick AA del av allt material genom att en person visade upp tillgängligt material för honom på anstalten. Det fanns enligt uppgift från CC inget ytterligare utredningsmaterial i ärendet som inte hade inkluderats i förundersökningsprotokollet. Det har enligt vad BB känner till inte funnits något sidomaterial.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Åklagaren har fått del av AA:s första begäran om att få ta del av sidomaterialet, som gjorts före huvudförhandlingen vid tingsrätten men inkommit till åklagarkammaren samma dag som förhandlingen hållits, först på eftermiddagen efter att förhandlingen avslutats. Han har då omedelbart gett direktiv till utredaren om att lämna ut sidomaterialet. Han har under dagarna därefter, eftersom utredaren varit osäker på hur hon skulle hantera frågan, följt upp direktivet och även gett utredaren närmare och tydliga besked om vilka handlingar som kunnat lämnas ut om så efterfrågats. Åklagaren har dessutom kontaktat den offentlige försvararen med information om AA:s begäran för att säkerställa dennes rätt. Sidomaterialet, som i fråga om den åtalade händelsen inte bestått av något utredningsmaterial, har inte funnits tillgängligt hos åklagaren. Åklagaren har enligt min bedömning vidtagit de åtgärder som kunnat krävas av en åklagare i en utredning av det aktuella slaget för att se till att AA skulle få del av sidomaterialet. Om JO bedömer att det tagit för lång tid att handlägga AA:s begäran kan därför inte åklagaren lastas för denna brist. Jag kan vidare konstatera att förundersökningsprotokollet saknat information om huruvida det funnits sidomaterial att ta del av i utredningen. Utifrån omständigheterna i det här ärendet har dock inte denna brist påverkat AA:s rätt till en rättvis rättegång.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (EE) yttrade sig den 3 augusti 2020 efter att ha begärt in upplysningar från chefen för utredningssektionen i polisområde Blekinge nordöstra Skåne, och CC, inspektör vid utredningssektionen.

text: Polismyndigheten redovisade att CC lämnat följande upplysningar.

text: Hon har tagit emot ett handskrivet brev från AA i vilket han begärde att få ta del av slasken. Hon tror att detta brev kom i mitten av september 2019. Hon har inte tagit del av den begäran som är ställd till BB men BB har muntligen uppgett att han har fått en begäran av AA. CC minns inte om AA uttryckligen bad om att få ta del av slasken före huvudförhandlingen som ägde rum den 16 september 2019. Den 7 oktober 2019 kontaktade CC ärendesamordningen för att få hjälp med att låta AA få ta del av slasken. Den 9 oktober 2019 åkte hennes kollega … till anstalten där AA är placerad och AA fick läsa igenom slasken. […] Innan AA fick ta del av slasken hade CC tagit bort två förhör. Dessa förhör gällde inte åtalet mot AA och han hade inte blivit delgiven någon misstanke kring det som förhören innehöll. CC tror att hon hade en diskussion med BB om att AA inte skulle få ta del av förhören. Hon har inte antecknat detta någonstans eftersom ärendet var stängt. AA har inte informerats om att han inte fick ta del av två förhör och inte heller om med vilket lagstöd som de togs bort.

text: Av upplysningar från chefen för utredningssektionen framgår bl.a. att AA:s begäran att få ta del av sidomaterialet diariefördes som inkommen den

text: 14 oktober 2019.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet har inte framkommit annat än att CC mottagit fler än en begäran om att få ta del av det aktuella sidomaterialet. Av CC:s uppgifter har dock framkommit att hon har fått information om att även åklagaren mottagit i vart fall en sådan begäran från AA. Den begäran som har inkommit till Polismyndigheten har diarieförts den 14 oktober 2019 men det är oklart när exakt denna har inkommit till myndigheten. Av CC:s uppgifter har framkommit att hon tror att det kan ha varit i mitten av september 2019. Den begäran som AA har bifogat till sitt klagomål är daterad den 13 september 2019, dvs några dagar före den huvudförhandling som ägde rum den 16 september 2019. Denna begäran är dock ställd till åklagaren och det finns ingen dokumentation som visar på att just denna begäran även har kommit in till Polismyndigheten. I avsaknad av dokumentation i ärendet är det svårt för myndigheten att göra någon närmare bedömning av handläggningen. Det kan dock konstateras att AA har haft rätt att ta del av det efterfrågade sidomaterialet. För det fall en sådan begäran har inkommit till Polismyndigheten före huvudförhandlingen har det ålegat myndigheten att uppmärksamma åklagaren på begäran, som i egenskap av förundersökningsledare har haft att ta ställning till denna. För det fall begäran har inkommit efter avslutat förfarande i målet har det istället ankommit på Polismyndigheten att diarieföra begäran och skyndsamt behandla denna som begäran om utfående av allmän handling. Oavsett vilket har utlämnandet inte skett tillräckligt skyndsamt. Det kan vidare konstateras att när AA fick ta del av sidomaterialet hade två förhör tagits bort ur detta. AA borde ha fått information om varför förhören togs bort och vilket lagrum som gav stöd för det. Han borde också ha informerats om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävdes ett skriftligt beslut av myndigheten för att kunna överklaga beslutet att inte få ta del av de handlingar som utelämnats. Polismyndigheten beklagar bristerna i handläggningen. Polisregion Syd har meddelat att de har för avsikt att uppmana utredningssektionen i polisområde Blekinge nordöstra Skåne att se över sina rutiner när det gäller begäran av sådan information som är aktuell i detta ärende och att de även ska se över ett eventuellt behov av utbildningsinsatser.

text: Rättslig reglering

text: Förundersökningsprotokollet och sidomaterial Vid en förundersökning ska det föras ett protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB). Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollets innehåll finns i 20–23 §§ förundersökningskungörelsen (FUK).

text: Lite förenklat kan man säga att förundersökningsprotokollet ska innehålla alla uppgifter som har betydelse som underlag för åklagarens ställningstagande i åtalsfrågan eller för den misstänktes försvar. Det material som inte redovisas i förundersökningsprotokollet utgör s.k. sidomaterial och kallas ofta för slasken. Av förundersökningsprotokollet ska det framgå om det finns utredningsmaterial som inte har tagits med i protokollet (se 20 § FUK).

text: Den misstänktes rätt att ta del av utredningsmaterial

text: Insynsrätt enligt

text: rättegångsbalken

text: En misstänkts rätt till insyn i en förundersökning regleras av bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: och i offentlighets- och sekretesslagen (OSL).

text: Den som underrättats om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen (se

text: 23 kap. 18 § andra stycket

text: RB). Denna rätt gäller med de begränsningar i sekretesshänseende som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: När undersökningsledaren har slutfört den utredning som han eller hon anser är nödvändig har den misstänkte rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen (se

text: 23 kap. 18 a § första stycket

text: RB). Efter denna s.k. slutdelgivning kan rätten att ta del av förundersökningsmaterialet inte längre begränsas enligt

text: rättegångsbalken

text: . Det gäller oavsett om uppgifterna har tagits in i ett preliminärt förundersökningsprotokoll eller finns i sidomaterialet. (Se

text: prop. 2016/17:68 s. 61

text: f.)

text: Sekretess kan dock även i detta skede hindra att den misstänkte får insyn i förundersökningsmaterialet. Begränsningarna enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL gäller dock endast om det är fråga om en uppgift som inte har betydelse för beslutet i åtalsfrågan och det står klart att det intresse som sekretessen ska skydda har företräde framför den misstänktes intresse av att ta del av uppgiften. Om insynen i materialet begränsas efter en sådan intresseavvägning ska den brottsutredande myndigheten lämna upplysningar om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att den misstänkte ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Rätten att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen gäller i samma utsträckning även efter det att åtal har väckts och fram till dess att åtalet slutligt har prövats eller saken slutligt har avgjorts på annat sätt, dvs. till dess att

text: det finns ett avgörande i målet som har fått laga kraft. (Se

text: 23 kap. 18 a § andra stycket

text: RB, 10 kap. 3 och 3 a §§ OSL och

text: prop. 2016/17:68 s. 118

text: Det är undersökningsledaren som beslutar i frågor som rör den misstänktes rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen (se

text: 23 kap. 21 d § första stycket

text: RB). Det gäller såväl före som efter slutdelgivning av förundersökningen. Undersökningsledaren ska besluta om i vilken utsträckning den misstänkte ska få insyn i förundersökningen, på vilket sätt insynen ska tillgodoses i det enskilda fallet och om det ska uppställas förbehåll som inskränker den misstänktes rätt att förfoga över sådana sekretesskyddade uppgifter som han eller hon i och för sig har rätt att ta del av (se

text: prop. 2016/17:68 s. 112

text: Ett beslut från undersökningsledaren att begränsa rätten att ta del av det som förekommit vid förundersökningen kan efter slutdelgivningen anmälas till domstol av den misstänkte (se

text: 23 kap. 21 d § andra stycket

text: RB).

text: Begäran om allmän handling enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: Det finns också möjlighet att begära ut förundersökningsmaterial med stöd av bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en allmän handling som förvaras hos en myndighet om den har kommit in till myndigheten eller upprättats där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (se 2 kap. 1–4 §§ TF). Vid en sådan begäran är det den myndighet som förvarar handlingen som ska pröva om den kan lämnas ut och då i första hand den befattningshavare som ansvarar för vården av handlingen (se

text: 2 kap. 17 §

text: TF och

text: 6 kap. 3 §

text: OSL).

text: Ska en begäran från en misstänkt om insyn i förundersökningen hanteras enligt

text: rättegångsbalken

text: eller enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: För den misstänkte ger

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser en större möjlighet till insyn än bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . I propositionen till bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: uttalas att så länge inget annat anges eller det annars framgår att det är fråga om en begäran om att få ta del av en allmän handling, kan man därför i allmänhet utgå från att en misstänkt som begär att få ta del av utredningsmaterial vill få frågan prövad enligt

text: rättegångsbalkens

text: reglering och inte som en begäran om att få ta del av en allmän handling med stöd av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (se

text: prop. 2016/17:68 s. 112

text: Oavsett vilket regelsystem som tillämpas,

text: rättegångsbalkens

text: eller

text: tryckfrihetsförordningens

text: , ska en framställan om att få ta del av handlingarna i ärendet behandlas skyndsamt (se bl.a. JO 2007/08 s. 87 och

text: JO 2014/15 s. 644

text: ). När det gäller utlämnande av allmänna handlingar enligt reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har JO i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställan har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen får lämnas ut.

text: Om det är oklart vilket material som en begäran avser eller om det rör sig om ett mycket omfattande material eller många uppgifter som omfattas av sekretess kan det finnas anledning att kontakta den misstänkte och ge honom eller henne tillfälle att precisera eller avgränsa sin begäran. På så sätt kan man undvika att hanteringen dröjer längre än nödvändigt. (Se t.ex.

text: JO 2015/16 s. 665

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för bedömningen Av utredningen framgår att AA hos såväl åklagaren BB som polisens utredare CC begärde att få ut allt sidomaterial i en förundersökning där han själv var misstänkt. AA gjorde sin begäran efter slutdelgivningen men innan det fanns ett avgörande i målet som hade fått laga kraft. Ansvaret för att AA:s begäran prövades på ett korrekt sätt låg hos BB i hans egenskap av undersökningsledare.

text: Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen bör en misstänkts begäran att få ta del av utredningsmaterial som utgångspunkt prövas enligt

text: rättegångsbalkens

text: reglering om partsinsyn eftersom de bestämmelserna ger den misstänkte större möjlighet till insyn än bestämmelserna om rätten att ta del av allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Det har inte kommit fram att det funnits någon särskild anledning att utgå från att AA ville att hans begäran skulle prövas som en framställan om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Det har av utredningen inte kunnat klarläggas när AA första gången begärde att få ta del av materialet. Han har i anmälan uppgett att han framställde sin begäran två gånger före huvudförhandlingen den 16 september 2019. CC har uppgett att hon tog emot AA:s begäran någon gång i mitten av september. Begäran har dock diarieförts som inkommen hos Polismyndigheten först den 14 oktober. AA:s begäran till BB är daterad den 13 september och i den står det att en begäran har gjorts tidigare utan att AA fått något svar. Handlingen har diarieförts som inkommen hos Åklagarmyndigheten den 16 september, dvs. samma dag som huvudförhandlingen hölls, och BB har uppgett att han fick del av den först efter förhandlingen. I mina fortsatta överväganden utgår jag från att AA:s begäran kom in den 16 september.

text: Åklagarens hantering av AA:s begäran När BB den 16 september 2019 tagit del av AA:s begäran kontaktade han samma dag CC och gav henne direktiv att låta AA få del av sidomaterialet. CC förde fram att materialet inte kunde lämnas ut på grund av att det fanns uppgifter i det som kunde hänföras till ärenden som inte omfattades av de misstankar som var aktuella i åtalet och att det inte fanns några ytterligare uppgifter av saklig vikt för utredningen. BB instruerade CC den 18 september att ge AA möjlighet att specificera vad han ville ha för uppgifter. BB upplyste också CC om att AA:s begäran inte fick lämnas utan åtgärd.

text: Den 20 september kom en påminnelse in från AA om hans begäran och BB kontaktade den 23 september på nytt CC med en påminnelse om utlämnande av handlingar. Han kontaktade samma dag AA:s försvarare och informerade honom om hur AA:s begäran hanterades. Dagen därpå, dvs. den 24 september, instruerade han CC att sammanställa en lista över vilka handlingar som fanns i sidomaterialet så att AA skulle kunna specificera vilka handlingar han ville begära ut. AA fick tillfälle att ta del av visst sidomaterial den 9 oktober, genom att det visades upp för honom.

text: Det framgår av utredningen hos JO att sidomaterialet, utöver domstolsframställningar och liknande handlingar, enbart bestod av två förhör med målsäganden som rörde förhållanden som AA inte var delgiven misstanke om. AA:s begäran kan således varken sägas ha avsett ett omfattande material eller varit otydlig eller krävt att många uppgifter sekretessprövades. Jag kan därför inte se att det fanns något behov av att be AA precisera sin begäran. BB hade alltså mycket snabbt och enkelt kunnat ta ställning till vilket material som AA kunde ta del av. Enligt min mening borde AA:s begäran ha kunnat hanteras inom någon eller några dagar. Det saknar i sammanhanget betydelse att materialet inte var direkt tillgängligt för BB via Åklagarmyndighetens verksamhetsstöd Cåbra.

text: BB valde att ge CC hos Polismyndigheten direktiv att hantera AA:s begäran. Detta föranleder inget principiellt uttalande från min sida, annat än en erinran om att ansvaret för prövningen naturligtvis låg kvar hos BB i egenskap av undersökningsledare.

text: Mellan den 16 och 24 september gav BB direktiv till CC vid fyra tillfällen. Av utredningen framgår inte om det förekommit några kontakter mellan dem efter instruktionen till CC den 24 september om att sammanställa en lista över handlingarna i sidomaterialet. Det har inte heller kommit fram att det förekom några ytterligare kontakter med AA om hans begäran. Först den 9 oktober fick AA ta del av sidomaterial genom att det visades upp för honom. Jag kan inte komma till någon annan slutsats än att tiden det tog att handlägga AA:s begäran var oacceptabelt lång. Att AA:s offentliga försvarare verkar ha godtagit hanteringen saknar betydelse eftersom begäran gjorts av AA personligen.

text: När AA fick del av materialet hade CC tagit bort två förhör som hon bedömde omfattades av sekretess, och hon har uppgett att hon tror att hon diskuterade frågan med BB. BB har emellertid inte själv uppgett att han fattat något beslut om att begränsa AA:s insynsrätt i materialet och något sådant beslut har inte heller dokumenterats. CC har vidare förklarat att AA inte informerades om att han inte fick del av allt material han hade begärt.

text: Som jag konstaterat låg ansvaret hos BB för att AA:s begäran hanterades korrekt. Mot bakgrund av vad jag uttalat ovan är det min uppfattning att BB borde ha tagit ställning till AA:s begäran senast några dagar efter den 16 september. Om BB då ansett att det var motiverat att begränsa AA:s rätt att ta del av utredningsmaterialet skulle han ha fattat ett beslut med den innebörden. AA skulle då ha haft möjlighet att få frågan prövad av domstol, om han inte varit nöjd med beslutet. BB skulle i det sammanhanget även ha övervägt om AA skulle ha upplysts om vad ett borttaget material innehöll.

text: Av det sagda framgår att BB:s hantering av AA:s begäran att få ta del av sidomaterialet i utredningen var bristfällig. För detta kan BB inte undgå kritik.

text: Av utredningen i JO:s ärende framgår även att förundersökningsprotokollet inte innehöll någon anteckning om att det fanns utredningsmaterial som inte tagits med i protokollet. Detta är givetvis en brist. I den här delen stannar jag dock vid att konstatera att BB i egenskap av undersökningsledare hade det yttersta ansvaret för att förundersökningsprotokollet innehöll de uppgifter som ett sådant protokoll ska innehålla.

text: Polismyndighetens hantering av AA:s begäran Begäran som AA skickade till Polismyndigheten har diarieförts som inkommen hos myndigheten först den 14 oktober 2019 trots att CC enligt egen uppgift tog emot begäran någon gång i mitten av september. En sådan fördröjning i registreringen är naturligtvis inte godtagbar (se

text: 5 kap. 1 §

text: OSL).

text: Av uppgifterna i anmälan och formuleringarna i AA:s begäran till BB framgår att han skickade sin begäran till Polismyndigheten innan han skickade den till Åklagarmyndigheten. När begäran kom in till Polismyndigheten borde CC omedelbart ha underrättat BB så att han i egenskap av undersökningsledare skyndsamt kunde ta ställning till AA:s begäran. Enligt det som har kommit fram vidtog hon dock inga åtgärder alls med anledning av begäran.

text: Polismyndigheten kritiseras för den bristande hanteringen av den begäran som kom in till Polismyndigheten.

text: Som jag tidigare konstaterat har utredningen inte gett något närmare besked om vilka kontakter som förekom mellan BB och CC efter direktivet den 24 september 2019. Det har inte framgått om CC agerade i enlighet med instruktionerna eller vidtog några andra åtgärder innan hon den 7 oktober kontaktade ärendesamordningen för att få hjälp att låta AA ta del av materialet.

text: Jag har därför inte tillräckligt underlag för att uttala mig om huruvida hon genomförde BB:s direktiv med tillräcklig skyndsamhet.

text: Frågan om AA:s rätt till insyn i sidomaterialet skulle alltså prövas enligt

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser. Jag finner därför inte anledning att gå in på hur Polismyndigheten skulle ha hanterat AA:s begäran vid en tillämpning av bestämmelserna om rätten att ta del av allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: Ärendet avslutas.