title: Anspråk på skadestånd av staten sedan arvsskatt eftergivits på begäran av en icke behörig företrädare för ett dödsbo

text: Justitiekanslern konstaterar att staten som gäldenär har att till dödsboet efter Helge H erlägga 62 565 kr avseende eftergiven arvsskatt som inte rätteligen betalats ut till dödsboet utan till en falsk fullmäktig. Till detta belopp skall läggas den ränta som följer av en tillämpning av reglerna i 61 a § lagen om arvs- och gåvoskatt beräknad på sätt där anges till dess skatten återbetalas.

text: Justitiekanslern har överenskommit med Riksskatteverket att verket åtar sig att ombesörja att arvsskatten jämte ränta återbetalas till dödsboet.

text: Som villkor för utbetalningen bör dödsboet dels ha att åta sig att på staten överlåta den fordran på skadestånd som boet erhållit på AA genom Stockholms tingsrätts av Svea hovrätt fastställda dom (mål B 3622-99), dels förklara sig avstå från att ånyo ansöka om återbetalning av arvsskatt eller att genom domvillobesvär angripa det eftergiftsbeslut som tidigare meddelats av Tierps tingsrätt.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Ebre H avled den 12 juni 1985 och efterlämnade som dödsbodelägare bl.a. brodern, Helge H. Bouppteckningen efter Ebre H registrerades vid Tierps tingsrätt under nr 516/85. Därvid påfördes Helge H arvsskatt med 125 130 kr som han betalade in till staten. Helge H avled senare den 13 april 1991.

text: Genom ett beslut den 20 augusti 1996 eftergav Tierps tingsrätt med stöd av

text: 56 § lagen (1941:816)

text: om arvs- och gåvoskatt 50 % av den påförda arvsskatten eller 62 565 kr. Beslutet grundades på en ansökan från en person som med stöd av fullmakt från dödsbodelägarna uppgav sig företräda dödsboet efter Helge H. Fullmakterna har senare visat sig vara förfalskade. Tingsrättens beslut expedierades till sökanden och till skattemyndigheten. Denna myndighet betalade ut arvsskattebeloppet jämte ränta om sammanlagt 103 054 kr till det uppgivna ombudet i enlighet med fullmakten.

text: Den 18 september 1996 ansökte dödsboet, nu företrätt av jur. kand BB, om eftergift av arvsskatt och åberopade vad som nyss nämnts om Ebre och Helge H:s förhållanden. Tingsrätten avvisade den 18 november 1996 ansökan med hänvisning till sitt tidigare beslut i ärendet den 20 augusti 1996.

text: I februari 1998 skrev dödsboet efter Helge H företrätt av BB till Skattemyndigheten i Uppsala län och yrkade att det eftergivna arvsskattebeloppet skulle betalas ut till dödsboet. Till stöd för ansökan åberopades att skattemyndigheten betalat ut dödsboets medel direkt till det falskeligen uppgivna ombudet. Betalning kunde därför inte anses ha skett med för staten befriande verkan och dödsboet var därför ej betaget sin rätt att utfå sin fordran mot staten.

text: I ett svar till BB den 22 maj 1998 anförde skattemyndigheten att den redan erlagt arvsskattebeloppet och att den med beaktande av tingsrättens avvisningsbeslut ansåg sig förhindrad att på nytt göra någon utbetalning. Dödsboet erinrades om möjligheten att begära skadestånd av den person som företett de förfalskade fullmakterna eller att vända sig till Justitiekanslern med krav motsvarande arvsskattebeloppet.

text: Anspråket

text: Med hänvisning till de förhållanden för vilka här redogjorts ansökte dödsboet genom BB hos Justitiekanslern om skadestånd av staten med ett belopp motsvarande det eftergivna arvsskattebeloppet 62 565 kr jämte ränta eller sammanlagt 103 054 kr. På huvudfordringen har yrkats ränta enligt

text: räntelagens

text: regler.

text: Till stöd för sitt anspråk har dödsboet anfört, att den omständigheten att skattemyndigheten utbetalat eftergiven arvsskatt jämte ränta till en obehörig mottagare, som vilselett skattemyndigheten om sin behörighet, inte kan påverka dödsboets rätt att utfå sin fordran från staten. Det är staten som vilseletts av det falskeligen uppgivna ombudet och inte såsom skattemyndigheten tycktes mena dödsboet.

text: Utredningen i ärendet hos Justitiekanslern

text: Efter remiss har Riksskatteverket (RSV) yttrat sig över dödsboets skadeståndsanspråk. Kammarkollegiet har också fått tillfälle att yttra sig över anspråket. Dödsboet har fått del av ingivna yttranden och har lämnat vissa synpunkter i saken.

text: Kammarkollegiet har vidare gett in viss ytterligare utredning, bl.a. ett av Svea hovrätt meddelat beslut rörande ett beslut av Tierps tingsrätt den 20 augusti 1996 i ett liknande eftergiftsärende rörande ett annat dödsbo. Hovrätten undanröjde vid sin prövning tingsrättens beslut på grund av domvilla och noterade att det stod dödsboet fritt att ansöka om eftergift av arvsskatten vid tingsrätten.

text: Justitiekanslern har från Stockholms tingsrätt inhämtat att dom sedermera meddelats i ett brottmål vari åtal väckts för bedrägeri och urkundsförfalskning gentemot AA. Åtalet avsåg att denne utkvitterat de medel som tillkom dödsboet efter Helge H. (Stockholms tingsrätt, avd. 13 dom den 24 augusti 1999 i mål B 3622/99). Domen har härefter överklagats till Svea hovrätt som genom dom den 29 oktober 1999 (DB 147 mål B 6794 och B 7205 -99) fastställt tingsrättens dom. Enligt domarna har AA ålagts att till dödsboet utge skadestånd med 103 054 kr jämte ränta.

text: Dödsboet som ombetts yttra sig särskilt över det enskilda anspråk som fastställts genom domarna har anfört att dödsboet inte framställt något enskilt anspråk i brottmålet och att åklagaren utan dödsboets hörande måste ha framställt yrkandet ex officio. Dödsboet har vidhållit sin i ärendet redovisade inställning att kravet på återbetalning av arvsskatt riktas mot staten och inte mot någon annan. Det har förklarat sig berett att avstå från sin fordran enligt domarna till förmån för staten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter

text: Dödsboet har vänt sig till Justitiekanslern sedan den arvsskatt som enligt arvs- och gåvoskattelagens regler rätteligen skulle ha eftergivits och utbetalats till dödsboet efter Helge H i stället betalats ut till en person som uppgett sig företräda dödsboet men därvid åberopat en förfalskad fullmakt.

text: Dödsboet har självfallet ett högst befogat krav på att återfå den skatt som det lagligen är berättigat till och har framställt sin begäran härom i form av ett krav på skadestånd av staten. Frågan är emellertid om detta är ett riktigt sätt att se på den uppkomna situationen. Ärendet ger i själva verket upphov till ett flertal juridiskt komplicerade frågeställningar vilka jag i det följande i korthet skall söka beröra.

text: De bestämmelser som dödsboet stöder sitt krav på torde vara reglerna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: enligt vilka staten är skyldig att ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten har att svara.

text: En fråga är emellertid om tingsrätten eller skattemyndigheten vid handläggningen av det aktuella ärendet gjort sig skyldig till något fel som innefattar skadeståndsgrundande vållande och vilken handlingsnorm som i så fall skulle kunna anses ha åsidosatts i ärendet om eftergift och återbetalning av arvsskatten.

text: I det här fallet har tingsrätten fattat beslut om att efterge arvsskatt efter ansökan härom av en person som uppgett sig företräda dödsboet med stöd av fullmakt som senare visade sig vara falsk. Tingsrätten har inte kontrollerat fullmaktens äkthet.

text: Förfalskningen av fullmakten har såvitt kan förstås inte kunnat upptäckas på annat sätt än genom en kontroll av dess äkthet antingen genom skriftanalys eller genom en direktkontakt med företrädare för dödsboet. Man kan utgå från förutsättningen att berörda handläggare på tingsrätten varit i god tro. Någon kontroll av fullmakter som ger sken av att vara äkta torde i en sådan situation i praktiken inte ske om inte vederbörande handläggare genom någon särskild omständighet fattar misstankar om att fullmakten kan vara falsk.

text: Något om den rättsliga regleringen beträffande fullmakt

text: Regler om fullmakters rättsliga verkan finns i

text: 2 kap.

text: avtalslagen

text: . I lagen gör man skillnad mellan olika typer av fullmakter. Dessa brukar i litteraturen benämnas självständig fullmakt och uppdragsfullmakt (osjälvständig fullmakt). Indelningen i typer medför sedan till viss del olika rättsföljder enligt

text: avtalslagen

text: , (se bl.a. Jan Ramberg, Allmän avtalsrätt 3:e uppl. s 146 f).

text: En självständig fullmakt, som kan vara både skriftlig och muntlig, är en fullmakt som skall visas för tredje man. Tredje man skall således direkt ur fullmakten kunna sluta sig till vad den innefattar. Uppdragsfullmakt är däremot bara synlig för fullmaktsgivaren och för fullmäktigen. Tredje man har således ingen insyn i vad fullmakten omfattar.

text: Den förfalskade fullmakt att företräda dödsboet efter Helge H som givits in till tingsrätten är en självständig fullmakt. Grundläggande för reglerna om dessa fullmakter är skillnaden mellan behörighet och befogenhet.

text: Enligt

text: 10 § avtalslagen

text: blir en fullmaktsgivare bara bunden av rättshandlingar som fullmäktigen företagit inom fullmaktens gränser, d.v.s. inom sin behörighet. Ett behörighetsöverskridande har samma effekt som om en fullmakt överhuvudtaget inte finns, eller, som i den här aktuella situationen, är förfalskad. Fullmaktsgivaren kan trots behörighetsöverskridandet bli bunden av fullmäktigens handlande under vissa omständigheter, t.ex. om han godkänner rättshandlingen i efterhand eller om han har haft nytta av det som presterats, jfr

text: 18 kap. 3 § handelsbalken

text: En grundläggande princip i fullmaktsrätten är att fullmäktigen står utanför avtalsförhållandet mellan fullmaktsgivaren och tredje man. Tredje man kan således inte rikta några krav mot fullmäktigen med anledning av avtalet.

text: 25 § avtalslagen

text: utgör ett undantag från denna regel. Enligt det stadgandet är tredje man under vissa omständigheter berättigad till ersättning från fullmäktigen om det skulle visa sig att fullmaktsgivaren inte blir bunden av det av fullmäktigen ingångna avtalet.

text: Den uppgivna fullmaktsgivaren är alltså som regel inte bunden av rättshandlingen om tredje man presterar till en falsk fullmäktig. Därför lider han inte heller någon skada. Skadan drabbar istället tredje man, i enlighet med

text: 25 § avtalslagen

text: , jfr till det här anförda också Hugo Tiberg, Mellanmansrätt, 8:e uppl. s. 40 ff.

text: Slutsatser av fullmaktsreglerna

text: De här anförda reglerna ur fullmaktsläran leder till slutsatsen att staten inte kan åberopa betalningen till den falske fullmäktigen. Rätten för dödsboet efter Helge H att få eftergiven arvsskatt utbetald till sig påverkas således inte av att skattemyndigheten redan betalt motsvarande belopp till en fullmäktig som i efterhand har visat sig sakna rätt att företräda dödsboet.

text: Det får vidare med ledning av hovrättens beslut i ett domvillobesvärsärende i ett liknande fall konstateras att det begåtts ett fel då eftergiftsbeslutet meddelades på ansökan av den falske fullmäktigen. Felet innefattar emellertid inte något vållande gentemot dödsboet utan är närmast en intern fråga för staten om vilka kontrollåtgärder som ter sig rimliga att vidta då rättshandlingar i omsättningens intresse måste vidtas med hjälp av fullmakt. Som nämnts har heller inte det inträffade lett till någon slutlig skada för dödsboet eftersom det civilrättsligt har kvar sin fordran på betalning av statsverket.

text: Det sist anförda leder mig till bedömningen att det inte är en fråga som kan få sin lösning inom ramen för en skadeståndsrättslig prövning.

text: Skattemyndighetens handläggning

text: Jag saknar därmed egentligen anledning att närmare gå in på frågan om skattemyndigheten gjort något fel och brustit i aktsamhet då den utan att kontrollera några behörighetshandlingar (som i och för sig varit falska) betalat ut ett så stort belopp som det var fråga om via postgiro och inte via postanvisning. En utkvittering på posten hade ju erbjudit ytterligare ett tillfälle att kontrollera fullmaktshandlingen m.m.

text: Det fanns emellertid i detta hänseende inga bindande föreskrifter utan endast de rekommendationer som RSV utfärdat (RSV Du 1988:6) i ämnet. Det skulle i och för sig kunna hävdas att en omsorgsfull handläggning - då någon kontroll av behörighetshandlingar inte torde ha varit praktiskt möjligt hos skattemyndigheten - i vart fall borde ha innefattat att utbetalning skett via utbetalningskort ställt direkt till dödsboet.

text: Det är enligt min mening närmast en sak för Riksskatteverket att bedöma vilket sätt för verkställande av betalning som i fortsättningen bör tillämpas och om det i ljuset av vad som inträffat i detta ärende kan finnas anledning att skärpa tillämpade rutiner för utbetalning av större belopp.

text: Jag har så långt ansett mig kunna konstatera att det inte går att lösa den uppkomna situationen genom att betala ut ett skadestånd. Hur skall dödsboet då kunna ersättas?

text: Kan skattemyndigheten betala igen?

text: En förutsättning för att skattemyndigheten skall vara skyldig att betala ut eftergiven skatt till ett dödsbo är att det föreligger en sådan skyldighet enligt arvs- och gåvoskattelagen.

text: Av 56 § 2 st denna lag framgår att fråga om eftergift av fastställd skatt upptages efter därom skriftligen gjord framställning av den underrätt eller skattemyndighet, som meddelat beslut i skatteärendet. Sedan beslut fattats om återbetalning skall skattebeloppet betalas till dödsboet av skattemyndigheten enligt 61 § AGL. För att skattemyndigheten skall vara skyldig att betala ut det begärda beloppet till dödsboet krävs således ett beslut härom från tingsrätten.

text: Eftersom dödsboets efter Helge H egen ansökan om förnyad utbetalning avvisats av tingsrätten skulle en tänkbar möjlighet till ny betalning vara att det i efterhand kan godkänna det materiellt riktiga beslutet av tingsrätten om eftergift av arvsskatt från den 20 augusti 1996. Dödsboet har i och för sig också förklarat sig berett att i efterhand godkänna tingsrättens beslut om återbetalning den 20 augusti 1996, alltså en typ av partiellt godkännande av fullmäktigens åtgärder som innefattar själva ansökan om eftergift av arvsskatten men inte rätten att uppbära återbetalade medel.

text: Inte heller detta tycks dock vara en framkomlig väg. Högsta domstolen har nämligen i rättsfallet

text: NJA 1990 s 460

text: bedömt en snarlik situation. I det fallet ville ett bolag i efterhand godkänna en obehörig fullmäktigs ansökan om återvinning av stämpelskatt. Högsta domstolens majoritet uttalade:

text: "Emellertid är det utrett att Anders O i själva verket gjort ansökan enbart i eget intresse, på grund av en förfalskad fullmakt och som led i ett brottsligt förfarande riktat i första hand mot staten. Denna ansökan bör, trots godkännandet, inte kunna ligga till grund för ett beslut om återfående av stämpelskatt. Som HovR:n funnit skall därför inskrivningsmyndighetens beslut undanröjas."

text: I enlighet med den bedömning som Högsta domstolen gjort får det anses att dödsboet efter Helge H inte i efterhand kan godkänna tingsrättens beslut om eftergift av arvsskatt från den 20 augusti 1996. Mot denna bakgrund kan inte heller skattemyndigheten anses i och för sig vara skyldig att på ansökan av dödsboet ånyo återbetala den arvsskatt som eftergivits genom nämnda beslut.

text: Domvillobesvär

text: En ytterligare möjlighet som kan övervägas är om tingsrättens eftergiftsbeslut kan angripas genom domvillobesvär. Svea hovrätt har som nämnts i ett beslut den 19 juli 1999 i ett ärende där omständigheterna varit exakt desamma (frånsett att dödsboet varit ett annat) noterat att åtal väckts mot den uppgivne fullmäktigen med yrkande om ansvar för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Hovrätten fann vidare att det i det målet aktuella boet inte genom någon behörig företrädare hade ansökt om eftergift av arvsskatt i ärendet. Hovrätten konstaterade därför att domvilla förekommit i ärendet, undanröjde tingsrättens beslut samt konstaterade att det stod dödsboet fritt att vid tingsrätten ansöka om eftergift av arvsskatt.

text: Det nu anförda ger enligt min mening tillräckligt stöd för bedömningen att också det eftergiftsbeslut som är aktuellt i detta ärende och som rört dödsboet efter Helge H varit behäftat med sådant fel att det kunnat angripas genom klagan över domvilla.

text: Dödsboet har emellertid inte tidigare gjort detta. Jag har i detta läge övervägt om det borde krävas av dödsboet att det först söker uttömma möjligheterna att nu angripa beslutet genom extraordinärt rättsmedel. På grund av gällande frister och den osäkerhet som får anses råda om utgångspunkten för deras beräkning (jfr

text: 59 kap. 2 § rättegångsbalken

text: ) framstår det inte som helt säkert att en sådan talan nu skulle kunna tas upp till prövning av hovrätten. Det har ju gått flera år sedan tingsrättens beslut.

text: Om beslutet inte visar sig kunna angripas genom domvillobesvär skulle det tydligen återstå för dödsboet att genom stämning av staten vid allmän domstol söka få gehör för en talan som gick ut på att staten hade att infria sin skyldighet att återbetala arvsskatt enligt arvs och gåvoskattelagen. Det är emellertid också osäkert i vad mån en sådan talan skulle kunna få bifall då det ju finns en särskild ordning anvisad för hur arvsskatt efter ansökan därom kan efterges och återbetalas. Att staten inte skulle vilja infria sina skyldigheter enligt arvs- och gåvoskattelagen är uppenbarligen en situation som inte ansetts behöva regleras eller eljest kunnat förutses.

text: En sista möjlighet som jag övervägt är att hos regeringen ansöka om att dödsboet ex gratia erhöll betalning för sin fordran.

text: Sammanfattande slutsatser

text: Jag har för min del dragit slutsatsen att det ur dödsboets synvinkel vore i hög grad otillfredsställande att det skulle tvingas stämma staten för att komma till sin rätt. Att besvära regeringen med frågan tycks mig heller inte oundgängligen nödvändigt.

text: Justitiekanslern kan inte ge en myndighet direktiv om hur den bör förfara i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild (jfr

text: 11 kap. 7 § regeringsformen

text: ). Jag har emellertid ansett mig oförhindrad att i den uppkomna situationen samråda med företrädare för Riksskatteverket som har processbehörighet inom skatte- och exekutionsområdet och som skulle ha att företräda staten i händelse av en tvist om saken vid domstol. Verket har vid dessa underhandskontakter förklarat sig berett att medverka till att saken får en lösning utom rätta genom att en uppgörelse i godo träffas med dödsboet. Verket skulle därvid ombesörja att betalning erlades mot att dödsboet för sin del överlät sin fordran på skadestånd mot fullmäktigen till staten och uttryckligen avstod från den teoretiskt tänkbara möjligheten att efter domvillobesvär framtvinga ett nytt återbetalningsbeslut av tingsrätten.

text: Statens skuld till dödsboet uppgick ursprungligen till 62 565 kr motsvarande det eftergivna skattebeloppet. Vid tiden för ansökan om återbetalning hade beloppet som nämnts växt till 103 054 kr. Det synes rimligt att ytterligare ränta utges på det ursprungliga beloppet i enlighet med reglerna om beräkning av ränta på eftergiven arvsskatt i 61 a § arvs- och gåvoskattelagen. Det torde få ankomma på Riksskatteverket eller berörd skattemyndighet att beräkna exakt vilket belopp dödsboet är berättigat till.

text: Med detta anser jag mig för min del ha uttömt möjligheterna att tillgodose dödsboets berättigade anspråk och överlämnar åt Riksskatteverket och dödsboet att överväga möjligheten att träffa en uppgörelse enligt vad som här har föreslagits.

text: Ärendet är därmed för Justitiekanslerns vidkommande avslutat.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten för merkostnader med anledning av att en ny huvudförhandling måste hållas i tingsrätten på grund av ifrågasatt jäv

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner SE ersättning med 40 000 kr och uppdrar åt Domstolsverket att betala ut ersättningen till honom (Legio Advokatfirma AB:s klientmedelskonto i Handelsbanken).

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrunden

text: SE väckte talan mot If Skadeförsäkring AB vid Solna tingsrätt (mål T 5305-10). Målet rörde försäkringsersättning vid sakskada. SE hade sitt rättsskydd hos If. Huvudförhandling hölls den 14 maj 2012. Efter en skrivelse från SE beslutade rätten den 31 maj 2012 att avträda målet. Skälet som tingsrätten gav för beslutet var att det inte kunde uteslutas att rätten under pauserna hade fört sådana diskussioner i förhandlingssalen att det för en objektiv betraktare framstod som om rätten hade tagit ställning i sakfrågan innan huvudförhandlingen slutfördes. Tingsrätten höll ny huvudförhandling den 26 november 2012 med en ny sammansättning. Tingsrätten ogillade käromålet och förpliktade SE att ersätta If Skadeförsäkring för rättegångskostnader.

text: Anspråket

text: SE har nu genom ombudet JVP begärt ersättning av staten med 97 650 kr. Till stöd för anspråket har SE anfört sammanfattningsvis följande.

text: Under huvudförhandlingen den 14 maj 2012 spelade han in sakframställan och vittnesförhören på en Ipad. Av misstag glömde han att apparaten stod på inspelningsläge och han stängde således inte av den under förhandlings-dagen. Följaktligen skedde inspelningen även under de perioder då parterna befann sig utanför förhandlingssalen. När han senare skulle gå igenom inspelningen upptäckte han sitt misstag och fann att han även hade en inspelning av tingsrättens diskussioner då parterna inte var närvarande. Av denna inspelning framgick att domstolen verkade ha tagit klar ställning i sakfrågan innan all bevisning var upptagen. Detta aktualiserade frågan om jäv förelegat enligt

text: 4 kap. 13 § 10 rättegångsbalken

text: . Han kontaktade domstolen i den delen med följden att rättens ledamöter beslutade att avträda målet och en ny huvudförhandling hölls. Genom detta förfarande ökade processkostnaderna.

text: När han kontaktade försäkringsbolaget angående rättsskyddet nekades han ersättning för 50 timmars arbete, vilket motsvarade 77 650 kr. Försäkringsbolaget menade att merkostnaden uppkom till följd av rättegångsfelet.

text: Vid huvudförhandlingen den 26 november 2012 uppgav If Skadeförsäkring att dess merkostnader till följd av rättegångsfelet uppgick till 20 000 kr. Den sammanlagda merkostnaden är således 97 650 kr. Eftersom denna merkostnad uppkom till följd av tingsrättens rättegångsfel yrkas ersättning av staten med detta belopp.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Solna tingsrätt som har anfört bl.a. följande.

text: Den redogörelse som SE lämnat i fråga om sakförhållandena är riktig. Det är alltså riktigt att SE efter att huvudförhandling i målet avslutats den 14 maj 2012, den 31 maj anförde jäv med anledning av de diskussioner som tingsrätten fört då parterna inte varit närvarande och som han hade spelat in. Tingsrätten, i den sammansättning som hade deltagit vid huvudförhandlingen, beslutade samma dag att avträda från målet och att sätta ut målet till ny huvudförhandling med ny sammansättning. Denna senare huvudförhandling ägde rum den 26 november 2012.

text: Beslutet att avträda från målet motiverades med att det inte kunde uteslutas att rätten under pauserna fört sådana diskussioner i förhandlingssalen att det för en objektiv betraktare framstår som att rätten tagit ställning i sakfrågan innan huvudförhandlingen slutförts. Rätten tog alltså inte del av SE:s inspelningar och det gjordes inte heller någon formell jävsprövning.

text: Det är tingsrättens uppfattning att SE i och för sig bör ersättas för den merkostnad som har föranletts av att huvudförhandlingen, på grund av rättens agerande, har behövts ta om.

text: När det gäller ersättningens storlek vill tingsrätten emellertid peka på följande förhållanden. SE har begärt ersättning för den uppkomna merkostnaden med totalt 97 650 kr. Av beloppet avser 20 000 kr ersättning för motpartens merkostnader medan resterande belopp, 77 650 kr, avser fördyring av SE:s egna kostnader, motsvarande 50 timmars arbete.

text: Tidsåtgången för respektive huvudförhandling, som vid bägge tillfällena ägde rum under en dag, uppgick till drygt sex timmar utöver sedvanlig lunchpaus. Förutom den egentliga förhandlingstiden har det naturligen även uppkommit merkostnader i form av inläsning av målet inför dubbla huvudförhandlingar. Även om det därutöver även har förekommit viss skriftväxling inför den nya huvudförhandlingen anser tingsrätten att den av SE begärda ersättningen för merkostnaden är alltför hög. Inte minst bör den ställas mot den merkostnad som uppkommit för motparten, vilken enligt uppgift uppgått till 20 000 kr. Det kan i sammanhanget anmärkas att det arbete som förekommit inför den nya huvudförhandlingen synes, av dagboksanteckningarna i målet samt av ingivna handlingar, ha varit relativt lika omfattande för bägge parter.

text: SE har hänvisat till att han av sitt försäkringsbolag har nekats ersättning ur sin rättsskyddsförsäkring motsvarande det här begärda beloppet, dvs. 77 650 kr. SE har i det avseendet angett att försäkringsbolaget skulle ha menat att beloppet i fråga motsvarar den merkostnad som uppkommit till följd av att huvudförhandlingen togs om. Av det brev från försäkringsbolaget som SE hänvisat till framgår dock inte att försäkringsbolaget gjort någon sådan bedömning. Istället har försäkringsbolaget angett att den tid som nedlagts på uppdraget, totalt 194,1 timmar är väl tilltagen med hänsyn till uppdragets art och omfattning samt ansett att 144,1 timmar bör vara mer än skälig och nödvändig tidsåtgång för att ta tillvara SE:s intresse i ärendet.

text: Mot bakgrund av det ovan anförda får anses att SE alltså bör tillerkännas viss ersättning för ökade processkostnader men att ersättningen rimligen inte bör överstiga 40 000 kr, dvs. 20 000 kr per part.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen, jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Orsaken till att ny huvudförhandling hölls var att tingsrättens ledamöter avträdde på grund av deras eventuella uttalanden i samband med den första huvudförhandlingen den 14 maj 2012. SE drabbades av ökade processkostnader till följd av att en ny huvudförhandling behövde hållas. Staten får anses vara skyldig att ersätta SE för dessa ökade processkostnader. Justitiekanslern bedömer utifrån utredningen i ärendet att skadan uppgår till 40 000 kr, varav 20 000 kr avser SE:s egna ombudskostnader och 20 000 kr uppkomna ökade kostnader för motpartsombudet som SE ålagts att betala.

type: avgorande


title: Uttalanden om homosexualitet i en predikan har bedömts inte utgöra hets mot folkgrupp.

text: Förundersökning skall inte inledas.

text: Ärendet

text: Åklagarkammaren i Uppsala har hit överlämnat en anmälan angående hets mot folkgrupp. I anmälan sägs att pastor UE vid Livets Ord i samband med en predikan har uttalat sig kränkande och nedsättande om homosexuella. Enligt anmälan raljerade UE över lagstiftningen om hets mot homosexuella genom att bl.a. på ett provokativt sätt citera noga utvalda bibelavsnitt. Vidare hyllade han en pingstpastor som nyligen dömts för hets mot folkgrupp.

text: Till anmälan har fogats en videofilm som enligt en uppgift på omslaget till videokassetten spelades in den 31 juli 2004.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Omfattningen av Justitiekanslerns prövning

text: Jag vill inledningsvis klargöra att Justitiekanslern är exklusiv åklagare när det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrott, dvs. när det är fråga om otillåtna uttalanden i tryckta skrifter, i radio- och televisionsprogram, på CD-skivor, i videofilmer m.m. Det innebär att Justitiekanslern, såvitt nu är i fråga, har att pröva om förundersökning skall inledas med anledning av innehållet i videofilmen. Däremot är det inte en uppgift för Justitiekanslern att pröva spridningen av uppgifter som sker i andra, inte grundlagsskyddade sammanhang. Det är en uppgift för allmän åklagare. Min granskning av de i ärendet anmälda uttalandena begränsar sig alltså till frågan om förundersökning skall inledas med anledning av vad som förekommer i videofilmen.

text: Innefattar uttalandena i videofilmen hets mot folkgrupp?

text: Yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp innebär att någon i ett grundlagsskyddat medium hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning (

text: 5 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: jämfört med

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Straffbestämmelserna fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2003. Genom lagändringen kom bestämmelsen om hets mot folkgrupp att utvidgas så att också hot och uttryck för missaktning mot exempelvis homosexuella omfattas av det straffbara området.

text: Av förarbetena till lagändringen (prop. 2001-02:59 s. 41 f.) framgår bl.a. att kriminaliseringen av hets med anspelning på sexuell läggning, lika lite som den motsvarande sedan tidigare gällande kriminaliseringen av hets mot folkgrupp, är avsedd att hindra en fri och saklig debatt. Meningen är alltså inte att hindra resonemang och diskussioner om bl.a. homosexualitet vare sig inom kyrkor eller på andra håll i samhället. Också tidigare gällde om hets mot folkgrupp att inte varje yttrande som innehåller omdömen om en viss grupp eller varje uttryck för missaktning var straffbelagt. För straffbarhet krävs att det är fullt klart att uttalandet överskrider gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande gruppen i fråga. Även för sådana yttranden som kan uppfattas som stötande eller direkt missvisande finns det ett vidsträckt utrymme innan gränsen till det straffbara området överskrids.

text: Uttalanden måste också alltid bedömas i sitt sammanhang. Kritiska och även nedvärderande uttalanden är sålunda ofta straffria på grund av kontexten.

text: Till det sagda skall också läggas att, enligt

text: 1 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: , den som har att vaka över att lagen efterlevs bör betänka att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick och alltid bör uppmärksamma syftet mera än framställningssättet samt vid tvekan hellre fria än fälla.

text: I den nu aktuella predikan citerar UE flera olika bibelavsnitt i vilka homosexualitet framställs som en synd. Även om bibeltexterna i objektiv mening är sådana att de isolerat kan anses innefatta missaktning mot homosexuella kan inte enbart citerandet av texterna leda till ansvar för hets mot folkgrupp (se a. prop. s. 41 och jfr JK:s beslut den 21 januari 2003 i ärende med dnr

text: ). Om texterna däremot används på ett sätt som är nedvärderande mot eller kränker homosexuella som grupp kan bedömningen ibland bli en annan.

text: UE ger också uttryck för att han ställer sig bakom bibelcitaten. Det är i huvudsak på detta sätt som han själv uttalar sig om homosexualitet och homosexuella.

text: Det bör uppmärksammas att uttalandena görs mot bakgrund av en livsåskådning - en religiös bekännelse - med vilken homosexualitet anses oförenlig. Syftet med predikan synes inte ha varit att kränka eller nedvärdera homosexuella utan i stället främst att förklara och lägga ut den trosuppfattning och syn på bibeltexterna som Livets Ord står för. Predikan är också ett inlägg i debatten om förhållandet mellan religionsfriheten och yttrandefriheten å den ena sidan och straffbarhet för vissa uttalanden å den andra.

text: Mot den angivna bakgrunden anser jag att de uttalanden beträffande homosexualitet som görs i videofilmen håller sig klart inom gränsen för vad som är tillåtet enligt den yttrandefrihetsrättsliga regleringen. Inte heller kan det oreserverade stöd som ges till den pastor som dömts för hets mot folkgrupp anses innefatta något yttrandefrihetsbrott.

text: Förundersökning skall således inte inledas i ärendet.


title: Ersättning för ett frihetsberövande i den s.k. Trustorhärvan

text: Ersättning skall utgå till PM med 250 000 kr för lidande och 12 500 kr för ombudskostnader.

text: Ärendet

text: Frihetsberövanden m.m.

text: PM anhölls den 7 november 1997 på grund av misstanke om medhjälp till trolöshet mot huvudman, grovt brott. Brottsmisstankarna innefattade delaktighet i ekonomisk brottslighet i samband med förvärvet av aktiebolaget Trustor (den s.k. Trustoraffären). PM häktades den 10 november och försattes på fri fot av åklagaren den 12 december 1997.

text: Samma dag, den 12 december 1997, ålades PM reseförbud. PM var ålagd reseförbud fram till den 28 februari 2001. Under vissa tider kombinerades reseförbudet med anmälningsplikt medan det under andra tider var mindre ingripande enligt följande.

text: 1997-12-12 – 1998-02-09: PM var ålagd reseförbud med anmälningsplikt en gång i veckan hos polisen i Göteborg.

text: 1998-02-10 – 1999-09-30: PM tilläts vistas i England och behövde inte fullgöra någon anmälningsplikt.

text: 1999-10-01 – 1999-11-04: PM var ålagd reseförbud med anmälningsplikt en gång i veckan hos polisen i Göteborg.

text: 1999-11-05 – 2001-06-07: PM fick vistas i England och behövde inte fullgöra någon anmälningsplikt.

text: 2001-06-08 – 2002-02-28: PM fick vistas i England men var skyldig att anmäla sig på den svenska ambassaden i London en gång i veckan.

text: Rubriceringen av det brott som PM misstänktes för ändrades under förundersökningens gång. Den 2 juni 1998 delgavs han misstanke om grov förskingring och den 11 december 1998 misstanke om medhjälp till grov förskingring.

text: Den 28 september 1999 anhölls PM på nytt, denna gång på grund av misstanke om grov förskingring alternativt trolöshet mot huvudman, grovt brott. Han försattes på fri fot vid en häktningsförhandling den 30 september 1999.

text: PM åtalades vid Stockholms tingsrätt för grov förskingring och medhjälp till grov förskingring alternativt medhjälp till trolöshet mot huvudman, grovt brott. Han dömdes av tingsrätten för det senare brottet till fängelse i tre år. Svea hovrätt ogillade i en dom den 11 april 2002 åtalet mot PM.

text: Anspråket

text: PM har begärt ersättning för lidande med 2 000 000 kr och för förlorad arbetsförtjänst med motvärdet på betalningsdagen i svenska kr av 1 393 636,50 US-dollar. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 12 500 kr.

text: PM har som grund för sitt anspråk anfört bl.a. följande.

text: 1. Lidandet

text: Trustoraffären briserade som en bomb i medierna i början av november 1997. Redan från början valde medierna att utmåla honom som skyldig och att publicera bilder på honom. Skriverierna var enormt omfattande och medförde att han blev igenkänd av nästan alla. Massmedierapporteringen fortsatte under år 1998 och 1999, om än inte i samma extrema omfattning som under hösten 1997. Detta vållade honom ett mycket stort lidande.

text: Frihetsberövandet i september 1999 orsakade ett nytt ”mediedrev”, som kulminerade vid häktningsförhandlingen den 30 september 1999.

text: Hösten 2000 publicerades en bok om Trustor. I boken pekades PM genomgående ut som skyldig till brott, trots att rättegången i tingsrätten inte ens hade börjat.

text: I samband med att rättegången inleddes var det massmediala trycket mot honom som allra störst.

text: Den massmediala uppmärksamhet som har drabbat honom under åren 1997 – 2002 och det lidande som detta har fört med sig torde sakna motstycke i svensk rättshistoria. Det allmänna har ett självständigt ansvar för all medierapportering eftersom den ytterst byggde på lagföringen och tvångsåtgärderna. Polis och åklagare bär en stor del av skulden till den ensidiga skildringen av honom som skyldig, eftersom de har försett journalister med sekretessbelagd information under hela rättsprocessen.

text: Under de tider då reseförbudet har innefattat ett förbud att lämna Sverige har detta orsakat honom ett stort lidande, eftersom han sedan 1990 var permanent bosatt i England och hade sin fästmö där.

text: 2. Den ekonomiska skadan

text: Från 1990, då han flyttade till England, försörjde han sig som affärsman. På grund av brottmålsprocessen i Sverige och den enorma uppmärksamhet som denna fick kunde han inte försörja sig som affärsman under åren 1997 – 2002. Han kunde inte heller få något annat arbete.

text: I slutet av 1993 sålde han sin andel i bolaget Effex International Ltd, som han hade startat tillsammans med en kompanjon hösten 1990, för 1 083 939,50 US-dollar. Han tog emot betalningen i april 1994. Utslaget på de 3,5 år då han ägde en andel i bolaget kan hans årliga inkomst alltså uppskattas till (1 083 939,50 delat med 3,5 =) 309 697 US-dollar. Den förlorade inkomsten under tiden november 1997 – april 2002 (54 månader) uppgår, beräknad på detta sätt, till 1 393 636,50 US-dollar.

text: Åklagaren har i ett yttrande anfört bl.a. följande.

text: 1. Lidandet

text: Publiciteten kring Trustor var omfattande och ledde till att PM kunde identifieras i en vidare krets. Den första artikeln, som innehöll PM:s namn och bild, publicerades redan den 31 oktober 1997. Den direkta anledningen till denna artikel var alltså inte frihetsberövandet, utan journalistens egna efterforskningar. De första artiklarna var färdiga för publicering redan innan åklagaren hade erhållit någon information om Trustoraffären. En fortsatt mediegranskning av Trustor och personerna kring bolaget var oundviklig och hade ägt rum oavsett om förundersökning hade inletts. En stor del av det lidande som PM beskriver i sin ansökan hade alltså åsamkats honom även om myndigheterna inte hade agerat. Även om hans lidande skulle kunna uppskattas till 2 miljoner kr, vilket ifrågasätts, kan inte myndigheterna hållas ansvariga för mer än en del av detta lidande.

text: 2. Förlorad arbetsinkomst

text: Vid utgången av 1992 var Effex aktiekapital förbrukat. I resultaträkningen för år 1993 angavs en vinst på 774 000 norska kr trots att bolaget hade ett underskott på 53,9 miljoner norska kr. PM erhöll drygt 1 miljon US-dollar för sin andel i bolaget. Pengarna togs från klientmedel. Effex försattes i konkurs i juli 1995 och den person som hade köpt PM:s andel dömdes till 7 års fängelse för grov förskingring av bl.a. de pengar som PM hade erhållit som betalning för sin andel i Effex.

text: Det är långsökt att beräkna förlorad arbetsinkomst utifrån det förhållandet att PM i början av 1994 lyckades sälja sin andel i Effex för 1 miljon USD. Det upparbetade värdet på andelen var i realiteten negativt, vilket doldes genom oriktig bokföring.

text: En betydligt mer relevant utgångspunkt borde vara PM:s inkomstförhållanden 1995-1996. Några uppgifter i detta hänseende finns dock inte. PM borde rimligen förete t.ex. handlingar som utvisar taxerade inkomster under den aktuella tiden.

text: 3. Jämkning

text: Det finns skäl att jämka ersättningen med stöd av

text: 6 § tredje stycket lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. För tiden före januari 1999 bör jämkning ske med stöd av 4 § andra stycket i den då gällande lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning.

text: Det är klarlagt att Trustor frånhändes mycket stora belopp. PM erhöll sammanlagt omkring 21 miljoner kr av de pengar som togs ut från Trustor. Han ingick i den grupp av personer som agerade aktivt i samband med övertagandet av Trustor, ett övertagande som finansierades med hjälp av Trustors egna medel. Som exempel på PM:s agerande kan nämnas att det var han som på uppdrag av P tog fram bulvanen M eftersom P:s namn var bränt. PM deltog även i förhandlingarna om övertagandet av Trustor.

text: PM har till följd av sitt eget handlande stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom har varit klart motiverat. Även om han inte har kunnat bindas till brottet har han genom aktivt deltagande i gruppens förehavanden gett anledning till misstankar. Ersättningen bör därför jämkas.

text: PM:s kommentarer till Ekobrottsmyndighetens yttrande

text: PM har i ett yttrande över vad åklagaren har anfört uppgett bl.a. följande.

text: Inriktningen och omfattningen av publiciteten har till allt övervägande del orsakats av frihetsberövandena, tvångsåtgärderna och lagföringen.

text: Ekobrottsmyndighetens invändning att pengarna som han fick för försäljningen av sin andel av Effex ”togs från klientmedel” bestrids. Han utgick hela tiden från att allt var korrekt.

text: Eftersom han har försörjt sig som affärsman och har haft oregelbundna inkomster har han ingen möjlighet att ge in dokument som utvisar taxerade inkomster e.d. Beräkningen med utgångspunkt i försäljningen av Effex är ett sätt att uppskatta hans inkomster under ett antal år före frihetsberövandena. Ett annat sätt att beräkna den förlorade inkomsten är att förete bevisning om vilka erbjudanden om inkomster som han har gått miste om under åren 1997 – 2002. Angående detta kan följande sägas. Företaget Lawrence Claes Limited var i november 2000 berett att anställa honom. Han skulle då ha fått en lön på 120 000 brittiska pund per år. Planerna fick dock skrinläggas eftersom frihetsberövandet, tvångsåtgärderna och lagföringen i Sverige störde företagets potentiella kundkrets m.m.

text: Hovrätten uttalar i sin dom att det inte är visat att han var delaktig i händelserna på Barclays Bank i större utsträckning än vad han själv har berättat och att han inte är överbevisad om att ha deltagit i eller ha varit införstådd i någon planering av hur kontona skulle användas eller i överföringen av köpeskillingen. Förutsättningar för jämkning av ersättningen föreligger alltså inte.

text: PM har åberopat bl.a. ett intyg från Lawrence Claes Limited till stöd för sitt anspråk i denna del.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den 1 januari 1999 trädde lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) i kraft samtidigt som lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning (frihetsinskränkningslagen) upphörde att gälla. Av övergångsbestämmelserna till den nya lagen följer att äldre bestämmelser skall tillämpas om en frihetsinskränkning har beslutats och också upphört före ikraftträdandet. I detta fall torde således den gamla lagen vara tillämplig på frihetsberövandet i november-december 1997 medan den nya lagen är tillämplig i övrigt. Det kan dock tilläggas att denna distinktion inte har någon betydelse i sak då innehållet i de båda lagarna, såvitt nu är av intresse, är i sak i stort sett detsamma.

text: Enligt frihetsberövandelagen och frihetsinskränkningslagen kan ersättning utgå för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Ersättning utgår endast för sådana skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller således skador som har vållats genom t.ex. brottsmisstanken, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet.

text: Det ankommer i princip på den skadelidande att visa att förutsättningar för skadestånd föreligger.

text: PM:s anspråk skall prövas med dessa utgångspunkter.

text: Lidande

text: Eftersom PM har frikänts från ansvar beträffande de brottsmisstankar som föranledde frihetsinskränkningen i form av dels anhållande och häktning, dels reseförbud har han rätt till ersättning.

text: PM var frihetsberövad som anhållen och häktad vid två tillfällen, i slutet av 1997 under 36 dagar och i september 1999 under 3 dagar.

text: Det står klart att publiciteten kring frihetsberövandet av PM var extremt omfattande. Den omständigheten att det hade förekommit publicitet redan dessförinnan påverkar inte den bedömningen. En betydligt högre ersättning än vad som är normalt bör således utgå för den tid då PM var anhållen och häktad. Justitiekanslern bedömer att ett skäligt belopp uppgår till 75 000 kr.

text: PM var vidare under en mycket lång tid ålagd reseförbud. Under cirka tre månader innebar reseförbudet att han inte fick lämna Sverige och att han hade en skyldighet att anmäla sig en gång i veckan, medan det under cirka 38 månader innebar att han fick vistas i England utan anmälningsskyldighet. Under cirka åtta månader innebar det att han fick vistas i England men var skyldig att anmäla sig där en gång i veckan.

text: De tre månader då PM inte fick lämna Sverige måste rimligen, eftersom PM var bosatt i England, ha inneburit ett större lidande för honom än den övriga tiden. Det dagliga lidande som PM utsatts för genom reseförbudet utan anmälningsskyldighet med tillåtelse att vistas i England får anses ha varit av måttlig styrka. Frihetsinskränkningen har emellertid varat under en mycket lång tid, ungefär fyra år, vilket måste påverka ersättningen i höjande riktning. Justitiekanslern beaktar också att det även under denna tid förekom publicitet.

text: Sammantaget finner Justitiekanslern att en skälig ersättning för den tid då PM var ålagd reseförbud uppgår till 175 000 kr.

text: Den sammanlagda ersättningen för lidande uppgår således till 250 000 kr.

text: Jämkning?

text: Åklagaren har gjort gällande att ersättningen till PM bör jämkas på grund av eget beteende.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen, som inte har någon motsvarighet i frihetsinskränkningslagen, kan ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning. I 6 § tredje stycket stadgas också att jämkning kan ske om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas, ett stadgande som hade sin motsvarighet i 4 § andra stycket frihetsinskränkningslagen.

text: I förarbetena till 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen (prop. 1997-98:105 s. 26 och 55) anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om denne har handlat på ett sådant sätt att han eller hon har dragit misstankarna till sig. Som exempel på när jämkning enligt bestämmelsen kan ske anges i propositionen att ett skyltfönster har krossats av någon i ett större, stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid skadegörelsebrott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar. Ett annat exempel på när jämkning kan ske är att en företagare berövas friheten misstänkt för skattebedrägeri, om misstanken har sin grund i att företagaren uppenbart har misskött sin bokföringsplikt.

text: Hovrätten fann vid sin prövning att det inte kunde anses visat att PM hade deltagit i eller varit införstådd i någon planering av hur kontona skulle användas eller i överföringen av köpeskillingen och att hans egna uppgifter om att han inte kände till kommissionspengarnas egentliga ursprung inte kunde anses vederlagda.

text: Vad som nu har sagts innebär att det inte finns förutsättningar att jämka PM:s ersättning med stöd av 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen eller någon annan bestämmelse. Ojämkad ersättning skall alltså utgå.

text: Förlorad arbetsförtjänst - intrång i näringsverksamhet

text: Med förlorad arbetsförtjänst avses enligt förarbetena till frihetsinskränknings- och frihetsberövandelagen ett sådant direkt inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sitt arbete under den tid då han eller hon är frihetsberövad. Därutöver kan ersättning i vissa speciella fall och i skälig omfattning utgå även för en sådan inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. under tid som kan visa sig vara nödvändig för att en tidigare frihetsberövad som har mist sin anställning på grund av frihetsberövandet skall kunna söka ett nytt arbete.

text: Med intrång i näringsverksamhet avses bl.a. sådan ekonomisk skada som har uppstått genom att en företagare varit tvungen att lägga ned hela eller delar av rörelsen under tiden för frihetsberövandet. Ersättningen kan avse såväl inkomstbortfall som fasta kostnader i rörelsen vilka näringsidkaren har varit tvungen att betala även under tiden för frihetsberövandet.

text: För den inkomst som PM kan visa att han har gått miste om till följd av att han var berövad friheten som anhållen eller häktad har han rätt till ersättning.

text: Vad PM har anfört i den här delen – att inkomsten skall beräknas med utgångspunkt i försäljningen av bolaget Effex eller på grundval av vad som har upplysts om den uteblivna anställningen år 2000 – ger inget underlag för en bedömning av vilka inkomster han kan ha gått miste om. Även om beviskraven i den här typen av ärenden inte bör ställas alltför högt är jag inte beredd att på grundval av den befintliga utredningen utge någon ersättning för inkomstförluster under anhållande- eller häktningstiden.

text: När det så gäller den inkomstförlust som PM hävdar att han har gjort under den tid då han var ålagd reseförbud skall följande sägas.

text: Det reseförbud som innebar att PM hade rätt att vistas i England kan inte anses ha utgjort ett hinder för honom att utföra arbete där. Ersättning utgår, som nämnts, inte enligt frihetsinskränknings- eller frihetsberövandelagen för sådana inkomstförluster som är hänförliga till själva brottsmisstankarna. Någon ersättning kan alltså redan av den anledningen inte utgå för den aktuella tiden.

text: I den mån brottsmisstankarna har försvårat för PM att skaffa sig inkomster är förlusten som framgått inte ersättningsgill enligt frihetsinskränknings- eller frihetsberövandelagen. För att sådan skada skall ersättas fordras att det har förekommit försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ). Justitiekanslern har inte underlag för en bedömning att fel eller försummelse har förekommit under utredningen eller rättegången.

text: När det gäller den tid då PM var ålagd ett reseförbud som innebar att han inte fick lämna Sverige ligger det nära till hands att anta att han inte kunde utföra sitt normala arbete. Han har emellertid inte åberopat någon utredning som visar vilka inkomstförluster detta reseförbud har vållat honom. Någon ersättning kan alltså inte utgå för den tiden heller.

text: Sammantaget skall PM:s anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst - intrång i näringsverksamhet avslås helt.

text: Det kan i denna del tilläggas att en grundläggande förutsättning för den frivilliga skadereglering som Justitiekanslern bedriver är att de omständigheter som åberopas till stöd för att en viss skada har inträffat i princip är klarlagda och ostridiga. En begränsning i möjligheterna att utreda omständigheterna i ett fall då dessa inte är ostridiga ligger i den rent skriftliga handläggning som tillämpas här. Avsaknaden av den möjlighet till muntlig bevisupptagning under ed eller sanningsförsäkran som en domstolsprövning ger utrymme för begränsar också möjligheterna till en frivillig skadereglering. Som framgår nedan kan den som är missnöjd med Justitiekanslerns beslut väcka talan mot staten vid allmän domstol. I en sådan process är möjligheterna att föra bevisning betydligt bättre än vad de är inom ramen för Justitiekanslerns frivilliga skadereglering.

text: Ombudskostnader

text: Kostnader för ombudsarvode skall, även i frihetsinskränkningsärenden, ha varit skäligen påkallade för tillvaratagande av partens rätt för att ersättning skall kunna utgå. I frihetsinskränkningsärenden av okomplicerat slag brukar tidsåtgången för ett ombud uppgå till högst ett par timmar. Längre arbetstid än två till tre timmar godtas endast i undantagsfall. Med hänsyn till det aktuella ärendets art och omfattning är det emellertid rimligt att ersättning för ombudskostnader utgår med begärt belopp.


title: Meddelarfrihet beträffande bilder från allmän kameraövervakning

text: Justitiekanslern vidtar med hänsyn till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätt att lämna meddelanden för offentliggörande i tryckt skrift inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Den 9 september 2002 publicerade Aftonbladet en artikel om ett bråk som ZI skulle ha varit inblandad i på Spy Bar i Stockholm. Reportaget illustrerades med tre bilder hämtade från den övervakningskamera som ägaren till Spy Bar, Arnolds Salonger AB, har tillstånd till. En artikel med samma innehåll fanns samma dag publicerad på Aftonbladets hemsida på Internet.

text: Med anledning av de publicerade bilderna gjorde Länsstyrelsen i Stockholms län en anmälan till Polismyndigheten i Stockholms län om brott mot lagen om allmän kameraövervakning. Enligt anmälan skulle tillståndshavaren Arnolds Salonger AB ha brutit mot föreskrifterna i tillståndet om att inte fler personer än som behövs för en ändamålsenlig övervakning får ha tillgång till behandlade eller bevarade bilder.

text: Åklagaren har överlämnat anmälan hit för prövning av om det påstådda brottet kan omfattas av den s.k. meddelarfriheten enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) och utgöra ett straffritt handlande.

text: Justitiekanslern har från Patent- och registreringsverket inhämtat uppgift om att ansvarig utgivare för Aftonbladet är AG. Från Radio- och TV-verket har inhämtats uppgift om att ansvarig utgivare för hemsidan ww.aftonbladet.se är KJ.

text: Justitiekanslern har tagit del av de berörda artiklarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter

text: Tidningen Aftonbladet är en tryckt periodisk skrift för vilken gäller utgivningsbevis. Den omfattas därmed av TF:s regelsystem. Vad sedan gäller publiceringen på Aftonbladets hemsida kan jag konstatera att den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 §

text: TF är tillämplig. När bilageregeln är tillämplig utesluts tillämpning av YGL. Uppgiftslämnandet till tidningen, dvs. överlämnandet av bilderna eller det videoband på vilket bilderna fanns, och publiceringen av bilderna skall således bedömas endast utifrån TF:s regler.

text: Utredningen i ärendet har inte gett full klarhet i hur Aftonbladet kommit över det aktuella bildmaterialet. Förutom möjligheten att bilderna lämnats ut till Aftonbladet direkt av tillståndshavaren, Arnolds Salonger AB, är ett tänkbart alternativ att bolaget lämnat ut dessa till polisen i samband med att målsäganden gjorde en polisanmälan rörande det bråk som hade förevarit på Spy Bar och att polisen sedan lämnat ut dem till tidningen. Jag har emellertid vid underhandsförfrågan fått besked från polisen att inga bilder lämnats dit. Jag anser mig därmed kunna utgå ifrån att bildmaterialet överlämnats till tidningen av någon som företräder Arnolds Salonger AB.

text: Vad jag har att ta ställning till i detta ärende är alltså om överlämnandet av och publiceringen i Aftonbladet och på hemsidan av de aktuella bilderna kan anses innefatta något brott mot TF och mot den sekretessreglering som gäller för information som inhämtas genom kameraövervakning.

text: Något om den gällande regleringen

text: För en bedömning av det tillåtliga i det som inträffat är bl.a. följande regler av betydelse.

text: Enligt

text: 25 § lagen (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning får den som tar befattning med uppgifter som har inhämtats genom allmän kameraövervakning inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på detta sätt fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. Brott mot denna tystnadsplikt beivras enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Enligt 19 § lagen om allmän kameraövervakning kan länsstyrelsen förena ett tillstånd om kameraövervakning med villkor om bl.a. hur inspelat material skall användas eller bevaras. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en sådan föreskrift i tillståndet kan enligt

text: 26 § första stycket 5 samma lag

text: dömas till böter eller fängelse i högst ett år.

text: I detta fall har länsstyrelsen i tillståndet upplyst om den lagstadgade tystnadsplikten samt föreskrivit att inte fler personer än som behövs för att övervakningen skall fungera får ha tillgång till behandlade eller bevarade bilder.

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF har var och en s.k. meddelarfrihet. Denna frihet innebär att man har rätt att fritt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för publicering i tryckt skrift. Ingen får heller åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan därtill i annan ordning eller i annat fall än TF medger, se

text: 1 kap. 3 §

text: TF.

text: Denna meddelarfrihet innebär som regel en frihet från ansvar för ett sådant handlande som annars skulle innefatta brott mot gällande sekretessreglering. Regeln är emellertid inte utan undantag. De undantag från den principiella meddelarfrihet som råder finns uppställda i

text: 7 kap. 3 § första stycket

text: TF.

text: Det undantag från meddelarfriheten som kan vara aktuellt i detta ärende finns angivet i

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: TF. Där anges att den som lämnar ett meddelande och därigenom gör sig skyldig till ett uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag kan fällas till ansvar för brott mot tystnadsplikt.

text: De fall som kan föranleda straffansvar enligt den nämnda undantagsbestämmelsen finns angivna i

text: 16 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Endast om den aktuella tystnadsplikten finns upptagen där kan alltså ett straffrättsligt ansvar enligt TF komma i fråga. I övrigt är ett åsidosättande av sekretessregleringen i samband med uppgiftslämnande för publicering straffritt.

text: Min bedömning

text: Av betydelse för bedömningen i detta fall är att bilderna eller videobandet har överlämnats till Aftonbladet i syfte att publiceras i någon form. Offentliggörandet av bilderna faller därmed inom det område som TF är avsedd att skydda. För att ett straffrättsligt ansvar skall kunna bli aktuellt krävs följaktligen att överlämnandet av bilderna eller videobandet inte omfattas av meddelarfriheten.

text: I detta fall rör anmälan brott mot bestämmelserna i lagen om allmän kameraövervakning. De brott som enligt den lagen kan komma i fråga för den som har lämnat ut bilderna från övervakningskameran är brott mot tystnadsplikten enligt 25 § och mot föreskrifter som länsstyrelsen har meddelat om hur inspelat material får hanteras.

text: Beträffande den tystnadsplikt som följer av lagen om allmän kameraövervakning kan konstateras att den inte omnämns i

text: 16 kap.

text: sekretesslagen

text: . Ett åsidosättande av en sådan tystnadsplikt är följaktligen straffritt, när uppgiftslämnandet som i förevarande fall har skett i publiceringssyfte.

text: Utlämnandet av bilderna kan vidare utgöra ett brott mot de föreskrifter som tillståndet om kameraövervakning är förenat med (26 § lagen om allmän kameraövervakning). Detta brott utgör över huvud taget inte något brott enligt TF. Eftersom utlämnandet har skett i publiceringssyfte kan inte heller ansvar enligt 26 § lagen om allmän kameraövervakning komma i fråga för meddelaren. Vad jag nu har sagt hindrar givetvis inte att man ingriper mot det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats, om det skulle vara straffbart enligt allmän lag (jfr

text: 1 kap. 9 § 4

text: TF). Det finns dock ingenting i detta ärende som tyder på att något sådant brott är aktuellt här.

text: Det är i och för sig möjligt att det finns någon vid Arnolds Salonger AB som inte i det här fallet skyddas av meddelarfriheten och som skulle kunna träffas av ett straffansvar enligt 26 § lagen om allmän kameraövervakning. Det kan t.ex. förhålla sig så att den person som ansvarar för att informationen från övervakningskamerorna inte missbrukas har i så hög grad brustit i sin tillsyn att det blivit möjligt för utlämnaren att komma över bildmaterialet. Detta ankommer det dock inte på mig utan på allmän åklagare att pröva. Det kan dock bli svårt för en allmän åklagare att utreda om det har förekommit något sådant åsidosättande av bestämmelserna i 26 § lagen om allmän kameraövervakning, eftersom en sådan utredning riskerar att komma i konflikt med förbudet mot efterforskning av meddelare enligt

text: 3 kap. 4 §

text: TF.

text: Sammanfattning

text: De bilder som har lämnats ut till Aftonbladet för publicering omfattas av regleringen i TF om meddelarfrihet. Ett ingripande från det allmännas sida mot utlämnaren av bilderna får därför inte förekomma. Något ansvar för utgivaren av tidningen kan inte heller komma i fråga.

text: Ärendet avslutas här.


title: Publicering av namn på personer som uppges ha haft anknytning till nazistiska sammanslutningar. Förtal?

text: Justitiekanslern inleder inte någon förundersökning i ärendet.

text: Ärendet

text: AÅ har i en skrivelse hit gjort gällande att hennes mor, MH, har förtalats genom att moderns flicknamn, MS, har publicerats i TH:s bok Den svenska nationalsocialismen, Medlemmar och sympatisörer 1931 - 45. AÅ anser att hennes mor genom publiceringen har pekats ut som nazist.

text: Justitiekanslern har från Carlssons Bokförlag fått ett exemplar av den bok som anmälan avser. Enligt författaren var de organisationer som räknas upp i boken nationalsocialistiska eller sympatiserade med nationalsocialismen.

text: I boken ingår MH:s flicknamn och dåvarande bostadsort Norrhult i en sammanställning av namn avseende ett mycket stort antal personer som uppges ha varit medlemmar i eller sympatisörer till Svensk Socialistisk Samling. Till grund för uppgifterna i boken om de enskilda personernas medlemskap i olika nationalsocialistiska sammanslutningar har författaren lagt bl.a. jul- och nyårshälsningar från de namngivna personerna som varit införda i vissa tidskrifter. I MH:s fall rör det sig om en jul- och nyårshälsning som varit införd i tidningen Ungt Folk, nr 12 för år 1942.

text: MH har anfört bl.a. att hon aldrig låtit trycka sitt namn i den aktuella tidskriften och att hon aldrig har varit medlem i något nationalsocialistiskt parti.

text: Gällande bestämmelser

text: Tryckfrihetsbrottet förtal består i att någon i en tryckt skrift pekar ut någon annan som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Var det med hänsyn till omständigheterna försvarligt att lämna uppgift i saken, och visar den som lämnade uppgiften att denna var sann eller att han hade skälig grund för den, är gärningen inte straffbar (

text: 5 kap. 1 § brottsbalken

text: och

text: 7 kap. 4 § 14 tryckfrihetsförordningen

text: Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Har målsäganden angett brottet till åtal får dock ett förtalsbrott åtalas av åklagare om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: MH har angett brottet till åtal.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Har publiceringen av MH:s flicknamn varit ägnad att utsätta henne för andras missaktning?

text: Publiceringen av MH:s flicknamn i en sammanställning av namn på personer som uppges ha varit med i eller sympatiserat med partiet Svensk Socialistisk Samling innebär att hon beskylls för att ha varit nazist vid den aktuella tidpunkten. Denna uppgift är sådan att den är ägnad att utsätta henne för andras missaktning. MH får därför anses ha blivit förtalad genom den beskyllning som framförs i boken.

text: Var det med hänsyn till omständigheterna försvarligt att publicera hennes namn i boken?

text: Det kan av flera skäl vara av intresse att publicera sammanställningar avseende personer som har varit medlemmar i eller sympatiserat med ett visst politiskt parti eller en viss organisation. Utifrån en sådan sammanställning kan man ibland undersöka t.ex. den sociala sammansättningen inom ett parti och därigenom få bättre kunskap om olika strömningar och uppfattningar i samhället under en viss tidsperiod. Den aktuella publiceringen får anses försvarlig redan av det skälet att sammanställningarna ger en bild av svenska politiska sympatier under ett historiskt betydelsefullt skede. Även med beaktande av det obehag publiceringen kan medföra för många berörda är den enligt min mening försvarlig.

text: Det får alltså anses ha varit försvarligt att publicera MH:s flicknamn i boken. Det gäller under förutsättning att författaren hade skälig grund för utpekandet.

text: Har det funnits skälig grund för publiceringen?

text: MH:s flicknamn förekom i samband med en jul- och nyårshälsning som var införd i tidningen Ungt Folk år 1942. Denna tidning gavs ut av Svensk Socialistisk Samlings ungdomsavdelning. Med hänsyn härtill får TH enligt min mening anses ha haft skälig grund för att publicera uppgifterna om MH i boken.

text: Någon förundersökning skall alltså inte inledas i ärendet.

text: Avslutande synpunkter

text: Jag har i detta ärende endast prövat om publiceringen av MH:s flicknamn har inneburit förtal av henne. Min bedömning är visserligen att publiceringen har varit ägnad att utsätta henne för andras missaktning och att den därmed har inneburit förtal. Jag har emellertid funnit att det var försvarligt av TH att publicera hennes flicknamn i boken då han får anses ha haft skälig grund för uppgiften. Publiceringen är därför inte straffbar.

text: Mitt ställningstagande i detta ärende innebär inte att jag har tagit ställning till frågan om förtal i fråga om alla personer som namnges i boken. Frågan om det funnits skälig grund för uppgifterna kan beträffande var och en slutligt besvaras först efter en prövning av omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Ärendet avslutas här.


title: En person som varit närvarande när en flicka utnyttjats sexuellt har fått sin ersättning för frihetsberövandet nedsatt till hälften

text: Ersättning skall utgå till DR med 65 000 kr för lidande, 21 000 kr för förlorad arbetsförtjänst och 6 300 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: DR anhölls den 20 augusti 2004 på grund av misstanke om grov våldtäkt alternativt medhjälp till grov våldtäkt. Han häktades som misstänkt för grov våldtäkt. Linköpings tingsrätt dömde honom för medhjälp till grov våldtäkt till fängelse fyra år; samtidigt beslöt tingsrätten bl.a. att han skulle utvisas ur landet. Såväl DR som åklagaren överklagade till Göta hovrätt. Hovrätten försatte DR på fri fot den 22 december 2004. Genom dom den 5 januari 2005 ogillade hovrätten åtalet mot honom. Domen har vunnit laga kraft. – I målet stod även andra personer under åtal. Justitiekanslern har genom ett beslut den 4 maj 2005 tagit ställning till ett anspråk på ersättning som hade framställts av en av dessa personer (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: DR har hos Justitiekanslern begärt ersättning för lidande med ett skäligt belopp, för förlorad arbetsförtjänst med 64 000 kr, för ombudskostnader med 6 300 kr samt, enligt vad som sägs i ansökningen, för följande poster:

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: DR har fått tillfälle att lämna synpunkter med anledning av yttrandet. Han har då gett in en kompletterande skrivelse med bilagor.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks eller om frikännande dom meddelas.

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen kan utgå endast för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande (7 §). Rätten till ersättning avser endast skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller därför skador som har vållats t.ex. genom brottsmisstanken, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Personskada kan inte ersättas med stöd av frihetsberövandelagen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 21

text: f. och 57).

text: Ersättning för lidande

text: Till stöd för anspråket på ersättning för lidande har DR anfört i sammandrag följande. Han var frihetsberövad under drygt fyra månader med anledning av att han var misstänkt för mycket allvarlig brottslighet. Han blev chockad av brottsanklagelsen. Han hade aldrig tidigare varit frihetsberövad. Ända fram till dess att tingsrätten dömde i målet var frihetsberövandet förenat med restriktioner; han led oerhört av att inte få ha normala kontakter med sina anhöriga. Sedan tingsrätten hade meddelat sin fällande dom blev han helt chockad och närmast apatisk. Han mådde mycket dåligt. Hans psykiska status blev sämre av att tingsrätten även beslöt att han skulle utvisas. Han undrade vad som skulle hända, om han ensam måste lämna Sverige. Även om han nu är frikänd av hovrätten är han fortfarande mycket bitter och ”skadad” av de grava anklagelserna mot honom. Trots den frikännande domen har han inte lämnats i fred, eftersom massmedierna uppmärksammat fallet. I allmänhetens ögon är han skyldig, trots den friande domen. En stor del av uppgifterna i domen är hemliga, med följd att han inte kan bemöta felaktiga påståenden som görs. Han har blivit hotad. Han har polisanmält hoten. Han måste byta namn och har redan flyttat. Uppgifter om honom finns på nynazistiska hemsidor, där han pekas ut som skyldig till ett allvarligt sexualbrott. Han är rädd att han skall utsättas för våld av främmande personer. Han har varit sjukskriven sedan han frigavs. Han ser mörkt på framtiden. Sammantaget bör han tillerkännas lidandeersättning med ett belopp som är mycket högre än det s.k. normalbeloppet. Han hänvisar till de medicinska handlingar, tidningsartiklar m.m. som har getts in till Justitiekanslern.

text: Åklagaren har yttrat att det tycks vara motiverat att ersättningen för lidande bestäms till ett högre belopp än normalt.

text: Justitiekanslern gör följande överväganden.

text: Som har nämnts utgår ersättning enligt frihetsberövandelagen endast för lidande som har vållatsgenom själva frihetsberövandet. Detta innebär att ersättningen inte kan omfatta det obehag som DR har upplevt genom publicering på hemsidor eller genom allmänhetens reaktioner med anledning av hovrättens dom.

text: Det finns emellertid flera omständigheter som talar för att DR:s lidande har varit betydligt större än vad som är som är normalt vid frihetsberövanden som har varat lika länge som i det här fallet. Så t.ex. har frihetsberövandet lett till en omfattande massmedial uppmärksamhet som är sådan att DR har kunnat identifieras i en vidare krets. En annan faktor som talar i förhöjande riktning är att han var misstänkt för ett så pass allvarligt brott som grov våldtäkt eller medhjälp till det brottet. Vidare dömdes han i första instans och fick därmed anledning att tro att frihetsberövandet skulle bli mycket långvarigt varjämte han enligt tingsrättens dom skulle utvisas ur landet.

text: Ersättningen för lidande skulle utifrån det nu sagda enligt Justitiekanslerns bedömning bestämmas till 130 000 kr, vilket är dubbelt så mycket som normalt utgår vid frihetsberövanden av motsvarande längd. Emellertid måste även frågan om nedsättning av ersättningen tas upp.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ned bl.a. om frihetsberövandet har föranletts av personens eget beteende. Detta kan komma i fråga t.ex. om en person har begått något brott som har samband med misstanken. Han får då ofta finna sig i att bli misstänkt även för annat. Också den som har deltagit aktivt i ett agerande som har innefattat brott men som inte själv har gjort sig skyldig till något brottsligt får ibland anses ha föranlett sitt frihetsberövande. Enligt Justitiekanslerns praxis kan det också komma i fråga att i vissa fall vägra ersättning, eller sätta ned beloppet, när den frihetsberövade enbart har varit närvarande vid händelser som innefattar brott eller som leder till brott (se t.ex. beslut 2002-02-27 i ärende med dnr

text: , redovisat på www.justitiekanslern.se).

text: Vid bedömningen av om det finns grund för att vägra DR ersättning eller sätta ned beloppet har Justitiekanslern att utgå från vad hovrätten funnit utrett och vad DR själv därutöver kan ha medgett.

text: DR har varit närvarande i den lägenhet där målsäganden utnyttjades sexuellt. Han har i varje fall delvis varit medveten om vad som förekom och även själv haft, såvitt framkommit, en mindre del i händelseförloppet. Hovrätten uttalar i sin dom (s. 12) att ”de tilltalade måste ha insett att målsäganden var i ett hjälplöst tillstånd”. Detta har alltså befunnits styrkt även beträffande DR. Det innebär att han också får anses ha haft insikt om att målsäganden utsattes för ett brottsligt utnyttjande, även om han för sin del inte gjorde sig skyldig till brott. Genom att stanna på platsen och inte ingripa mot det utnyttjande som förekom måste DR då anses genom sitt eget beteende ha föranlett att han blev frihetsberövad. Hans ersättning skall därför jämkas.

text: Frågan är då om ersättning skall vägras helt eller om den bara delvis skall sättas ned och i så fall med hur mycket. Denna fråga bör främst bedömas utifrån längden på frihetsberövandet, här fyra månader, som får ställas i relation till DR:s skuld till att han frihetsberövades. Därvid skall beaktas att DR självfallet skall anses helt oskyldig till det brott som han var åtalad för.

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna i DR:s fall finner Justitiekanslern att ersättningen bör sättas ned med hälften. Det bör gälla såväl ersättningen för lidande som ersättningen för förlorad arbetsförtjänst.

text: Ersättningen för lidande – som ojämkad alltså skulle ha uppgått till 130 000 kr – bör därmed bestämmas till 65 000 kr.

text: I sammanhanget skall nämnas att en medåtalad tidigare har tillerkänts ojämkad ersättning (se det ovannämnda beslutet den 4 maj 2005 i ärende 1568-05-41). Genom ett förbiseende av Justitiekanslern kom frågan om jämkning på grund av eget beteende därvid inte att prövas. Sannolikt skulle en sådan prövning ha gett samma resultat som beträffande DR. Någon möjlighet att nu återkräva en del av ersättningen från den medåtalade finns inte.

text: Det är olyckligt att DR utan sakliga skäl får en lägre ersättning än den medåtalade. Det vore emellertid inte försvarligt att avstå från att sätta ned ersättningen till DR bara därför att ersättningen till hans medåtalade sannolikt blev för hög. Den orättvisa som uppkommer får därför accepteras.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: DR har fordrat ersättning för förlorad arbetsförtjänst ”4 ggr 16 000 kr”, eller med totalt 64 000 kr. Justitiekanslern uppfattar anspråket i denna del så, att DR hävdar att han skulle ha haft en inkomst av arbete om 16 000 kr per månad under den tid han var frihetsberövad och att han nu begär ersättning för den inkomstförlust som han har åsamkats på grund av frihetsberövandet.

text: I det arbetsgivarintyg som DR har gett in finns uppgifter om hans arbetstid år 2004 och om hans timlön. Uppgifterna ger enligt Justitiekanslern vid handen att DR arbetade i genomsnitt ca 100 timmar per månad fram t.o.m. augusti. Om man utgår från det timantalet och den timlön som anges i intyget, 104,81 kr, blir hans genomsnittliga inkomst 10 500 kr per månad.

text: Med utgångspunkt i detta kommer Justitiekanslern till uppfattningen att DR bör tillerkännas ersättning utifrån att han har förlorat en arbetsförtjänst uppgående till (4 x 10 500 =) 42 000 kr. Som tidigare sagts skall ersättningen sättas ned med hälften på grund av DR:s eget beteende vid händelsen. Han skall således tillerkännas 21 000 kr för förlorad arbetsförtjänst.

text: Ersättning för utgifter

text: DR:s anspråk i övriga delar gäller, utöver ombudskostnader, sådant som enligt terminologin i frihetsberövandelagen är ”utgifter”.

text: I det ovan nämnda beslutet av den 4 maj 2005 gjorde Justitiekanslern vissa principiella uttalanden angående frågan om ersättning för utgifter. Justitiekanslern anförde bl.a. följande (sökandens namn i det ärendet har i citatet nedan ersatts med NN):

text: Enligt 7 § frihetsberövandelagen kan ersättning utgå för bl.a. ”utgifter”. I för-arbetena anges det några exempel på sådana kostnader som den frihetsberö-

text: vade kan ha haft och som kan ersättas med stöd av denna bestämmelse. Det

text: gäller kostnader för resor till och från häkten och anstalter, flyttningskostna-

text: der och merkostnader för skötsel av barn, se

text: prop. 1974:97 s. 71

text: . Det är na-

text: turligtvis inte fråga om en uttömmande uppräkning av vad som kan ersättas

text: utan just om exempel. Men för att ersättning skall kunna utgå måste det vara

text: fråga om kostnader som är en direkt följd av frihetsberövandet och som den

text: enskilde inte annars skulle ha haft. Det kan också noteras att rätten till ersätt-

text: ning för utgifter är mer begränsad än möjligheterna att få ersättning för ren

text: förmögenhetsskada enligt reglerna i

text: skadeståndslagen

text: , se

text: prop. 1997/98:105

text: s. 21 f.

text: NN har begärt ersättning för avgift till brottsofferfonden, avgift för förarprov samt resekostnader för hans anhöriga. Han har till stöd för sitt anspråk anfört bl.a. att han inte förstod annat än att han hade att betala avgiften till brottsofferfonden trots att tingsrättens dom inte hade vunnit laga kraft. – Vid tiden för frihetsberövandet befann han sig i Motala för att genomgå en intensivkurs i körkortsutbildning. Han hade klarat det skriftliga teoriprovet, datum för uppkörning var bestämt till den 28 augusti 2004 och han hade betalat in avgiften för förarprovet. – Hans familj som är bosatt i Stockholm har besökt honom regelbundet på häktet i Norrköping. Besöken var nödvändiga eftersom han mådde psykiskt mycket dåligt. Även om kostnaden i ett strikt juridiskt perspektiv är en tredjemansskada och därför inte ersättningsgill bör det vara rimligt att i vart fall ersätta bilresor för två besök per månad.

text: Avgift för förarprov och till brottsofferfonden

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det tveksamt i vilken mån en utgift som har blivit ”onödig” till följd av frihetsberövandet kan ersättas inom ramen för frihetsberövandelagen. Justitiekanslern brukar inte utge ersättning för exempelvis en hyreskostnad som blivit onödig i den meningen att det hyrda inte kunnat användas under frihetsberövandet. Inte heller brukar ersättning utges för en semesterresa som betalats men måst ställas in på grund av frihetsberövandet. Det skulle dock framstå som orimligt om inte ersättning skulle utgå för en sådan utgift som blivit bortkastad och som till följd därav återkommer. I ett sådant fall bör man enligt Justitiekanslerns mening se utgiften som en följd av frihetsberövandet.

text: När det gäller avgifter för förarprov återbetalar Vägverket det inbetalda beloppet om tiden för förarprovet avbokas senast 24 timmar före utsatt tid. Har någon avbokning inte skett i rätt tid kan avgiften ändå komma att återbetalas om den enskilde kan visa att han hade en godtagbar anledning till att han uteblev från förarprovet. En sådan ansökan prövas av Vägverket.

text: Datum för NN:s förarprov var utsatt till den 28 augusti 2004. Eftersom han frihetsberövades den 20 augusti 2004 har han haft möjlighet att själv eller via ett ombud avboka den aktuella tiden för förarprov och därmed få tillbaka avgiften. Han har också fortfarande möjlighet att vända sig till Vägverket med en begäran om återbetalning. Det finns därför inte anledning att utge någon ersättning för utgiften i detta ärende.

text: Resekostnader för NN:s anhöriga

text: Enligt förarbetena till frihetsberövandelagen kan ersättning som sagt utgå för nödvändiga kostnader som har uppkommit i samband med frihetsberövandet. Utgifter för resor för den frihetsberövades anhöriga är dock inte ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen.

text: NN:s begäran om ersättning för utgifter skall därför avslås.

text: Det synsätt som sålunda har kommit till uttryck bör läggas till grund för bedömningen även i DR:s ärende. Av det följer att DR inte bör få någon ersättning för avgiften för förarprovet den 26 augusti 2004 (jfr vad Justitiekanslern anförde i beslutet den 4 maj 2005). Inte heller när det gäller övriga utgifter för vilka DR har begärt ersättning finns förutsättningar att lämna ersättning. Således avslår Justitiekanslern hans begäran om ersättning för utgifter.

text: Ersättning för ombudskostnader

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten är DR berättigad till ersättning för ombudskostnader i ärendet. Med beaktande av ärendets art och omfattning samt här tillämpad praxis får den begärda ersättningen, 6 300 kr, anses skälig.


title: Ett frihetsberövande med anledning av en begäran om utlämning till annan stat har inte ansetts oriktigt enligt 5 § frihetsberövandelagen fastän utlämning vägrats.

text: Justitiekanslern avslår VT begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: VT har varit efterlyst av United Nations Interim Administration Mission in Kosovo (UNMIK). Den 25 september 2007 begärde UNMIK i en framställning att han skulle utlämnas till Kosovo. Framställningen om utlämning grundades på ett häktningsbeslut som hade meddelats den 7 november 2001 av undersökningsdomaren i distriktsdomstolen i Mitrovica i Kosovo. Det brott som VT begärdes utlämnad för motsvaras i Sverige av mord.

text: VT anhölls i Göteborg den 6 september 2007. I ett beslut den 10 september samma år fastställde Göteborgs tingsrätt anhållandet. Han häktades den 26 oktober 2007. VT försattes den 12 maj 2008 på fri fot av Högsta domstolen efter en förhandling som avsåg utlämningsfrågan. Regeringen avslog den 29 maj 2008 framställningen om utlämning med hänvisning till Högsta domstolens bedömning.

text: VT har begärt ersättning för lidande med 250 000 kr, för förlorad arbetsförtjänst med 183 385 kr och för ombudskostnader med 2 760 kr. Han har vidare begärt ränta på yrkade belopp.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: VT har fått ta del av åklagarens yttrande och förelagts att komplettera sitt anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Han har emellertid inte hörts av.

text: Justitiekanslern har tagit del av riksåklagarens yttranden den 26 februari och den 5 mars 2008 (2007/5904), Högsta domstolens beslut den 20 maj 2008 (

text: Ö 931-08

text: ) och regeringens beslut den 29 maj 2008 (JuBIRS2006/3736).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Något om den rättsliga regleringen vid utlämning för brott

text: Av 23 § utlämningslagen framgår att den som i en främmande stat är misstänkt för ett brott som kan föranleda utlämning får, på begäran av en behörig myndighet i den främmande staten eller med anledning av en där utfärdad efterlysning, omedelbart anhållas av åklagare enligt vad som i allmänhet gäller för brottmål. Beslut om användning av tvångsmedel ska utan uppskov anmälas hos rätten, som skyndsamt efter förhandling enligt vad som är stadgat för brottmål prövar åtgärden samt, om anhållandet ska bestå, genast underrättar chefen för Justitiedepartementet om detta.

text: Vidare gäller enligt 9 § andra stycket utlämningslagen, i det fall en dom inte har meddelats i den främmande staten, att en framställning om utlämning ska grundas på ett beslut om häktning som har meddelats av en behörig myndighet i den främmande staten. Framställningen får inte bifallas med mindre än att det föreligger sannolika skäl för att personen har begått gärningen.

text: Själva framställningen om utlämning ska ges in till Justitiedepartementet (14 §). Till framställningen ska fogas en avskrift av häktningsbeslutet. Innan regeringen meddelar beslut med anledning av framställningen ska ett yttrande avges av riksåklagaren (15 §). Om den som avses med framställningen inte har samtyckt till utlämningen ska ärendet dessutom prövas av Högsta domstolen (15 §). Högsta domstolen prövar därvid frågan om en utlämning lagligen kan beviljas. Finner Högsta domstolen att hinder mot utlämningen föreligger får framställningen inte beviljas (20 §).

text: Frågan om VT rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: VT har varit frihetsberövad med stöd av 23 § utlämningslagen. Det rör sig därför om ett s.k. administrativt frihetsberövande. Hans begäran om ersättning ska då prövas enligt 5 § frihetsberövandelagen (jfr Justitiekanslerns beslut den 1 november 2004 i ärendet med dnr

text: ). Enligt nämnda paragraf föreligger rätt till ersättning om det står klart att beslutet om frihetsberövande vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Med detta avses att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till vad som då har blivit känt inte borde ha fattats om omständigheterna hade varit kända vid beslutstillfället. För att beslutet ska anses ha vilat på felaktiga grunder bör vidare förutsättas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som var av avgörande betydelse för frihetsberövandet (se

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: I det aktuella fallet visar utredningen att besluten om anhållande och häktning av VT i allt väsentligt fattades mot bakgrund av ett beslut om häktning av undersökningsdomaren i distriktsdomstolen i Mitrovica, Kosovo. Den omständigheten att besluten fattades på grundval av ett begränsat material kan inte i sig anses innebära att de fattades på felaktiga grunder i den mening som avses i frihetsberövandelagen. Det ligger i sakens natur att utredningen i ett utlämningsärende i inledningsskedet många gånger är begränsad och att bedömningen om sannolika skäl föreligger får belysas närmare under den fortsatta utredningen genom exempelvis förhör med den person som begärs utlämnad.

text: I ett beslut den 20 maj 2008 fann Högsta domstolen att Republiken Kosovo inte hade tillträtt 1957 års europeiska utlämningskonvention och att det för utlämning därmed krävdes att det förelåg sannolika skäl för att VT hade begått den påstådda gärningen (9 § andra stycket utlämningslagen). Domstolen uttalade att det vid bedömningen av om det föreligger sannolika skäl för att någon som begärs utlämnad har begått det brott för vilket han begärs utlämnad måste ske en värdering av häktningsbeslutet och det utredningsmaterial som åberopas som grund för framställningen. De konkreta omständigheter som brottsmisstankarna mot VT byggde på och som hade presenterats för svenska myndigheter ansågs inte vara tillräckliga som underlag för en bedömning att det förelåg sannolika skäl för att han hade begått gärningen. Trots att riksåklagaren hade begärt in kompletterande utredning från UNMIK tillkom inte heller någon ytterligare utredning, t.ex. i form av teknisk bevisning. Domstolen fann därför att det förelåg hinder mot utlämning enligt 9 § andra stycket utlämningslagen eftersom det inte fanns sannolika skäl för att VT hade begått den aktuella gärningen.

text: Det förhållandet att Högsta domstolen slog fast att underlaget för häktningsbeslutet i Kosovo inte var tillräckligt för att nå upp till kravet på sannolika skäl innebär inte att det är fråga om ett sådant fall av oriktighet som avses i förarbetena till frihetsberövandelagen. Situationen hade varit annorlunda om det exempelvis skulle ha framkommit att det hade funnits lögnaktiga vittnesmål mot VT. Om det har förekommit förfalskningar, klara misstag av polis eller åklagare och liknande kan det också vara fråga om oriktighet i bestämmelsens mening.

text: Något sådant har emellertid inte framkommit här. Utredningen i ärendet ger inte heller vid handen att besluten om anhållande och häktning har innehållit några fel som skulle vara av sådan betydelse för frihetsberövandet att detta kan anses ha vilat på felaktiga grunder enligt 5 § frihetsberövandelagen.

text: Mot bakgrund härav anser Justitiekanslern att det inte står klart att besluten om anhållande och häktning av VT vilade på felaktiga grunder och därför var oriktiga. Med hänsyn härtill är VT inte berättigad till någon ersättning enligt frihetsberövandelagen.

text: Vid denna bedömning ska även hans begäran om ersättning för ombudskostnader lämnas utan bifall.


title: Anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst i anledning av att en frihetsberövad gått miste om skadestånd i en arbetsrättslig tvist

text: Justitiekanslern tillerkänner AA ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 85 120 kr.

text: Ränta enligt

text: 4 § andra stycket

text: och

text: 6 §

text: räntelagen (1975:635)

text: skall utgå på beloppet från den 21 oktober 2000 till dess betalning sker.

text: Anspråk m.m.

text: AA var anhållen och häktad under tiden den 3 maj - 2 september 1998 på grund av misshandel och sexuellt utnyttjande. Svea hovrätt meddelade den 16 september 1998 frikännande dom.

text: I beslut den 13 november 1998 tillerkände Justitiekanslern AA ersättning med sammanlagt 103 123 kr (dnr

text: ). Av detta belopp utgjorde 100 000 kr ersättning för lidande och resterande belopp ersättning för ombudskostnader.

text: AA har nu återkommit till Justitiekanslern och begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 85 120 kr. Beloppet avser mistad lön och semesterersättning från Akademiska sjukhuset i Uppsala. Han har därtill yrkat ränta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av handlingarna i ärendet framgår bl.a. följande.

text: Genom ett muntligt anställningsavtal den 26 februari 1998 anställdes AA av Uppsala läns landsting att tjänstgöra som läkare vid Akademiska sjukhuset under tiden den 30 mars - 30 september 1998. Lönen bestämdes till 19 000 kr i månaden. Den 20 mars 1998, dvs. innan AA tillträtt sin anställning, hävde landstinget anställningsavtalet.

text: Under påstående om att landstinget inte haft rätt att avskeda honom yrkade AA vid Uppsala tingsrätt att han skulle tillerkännas bl.a. ekonomiskt skadestånd för den arbetsinkomst som han förlorat under anställningstiden. Ersättning begärdes med 43 224 kr avseende den del av anställningstiden som han inte var frihetsberövad. I dom den 18 augusti 1999 fann tingsrätten att landstingets agerande berättigade AA till skadestånd. Landstinget ålades därför att till AA betala bl.a. det ekonomiska skadestånd som han hade begärt. Arbetsdomstolen, som ansåg att landstinget varken varit berättigad att lämna anställningsavtalet utan avseende eller att avskeda AA, fastställde i dom den 13 september 2000 tingsrättens domslut.

text: Av reglerna i lagen (

text: ) om anställningsskydd följer att en arbetsgivare som bryter mot lagen skall betala bl.a. lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren kan ha rätt till. Ersättningen skall därvid motsvara den förlust som uppkommit. I ärendet får det därför anses stå klart att AA - för det fall han inte hade varit anhållen och häktad - skulle ha varit berättigad till ersättning av landstinget motsvarande utebliven lön m.m. under tiden den 3 maj - 2 september 1998. Frihetsberövandet får alltså anses ha varit den direkta orsaken till att AA inte har kunnat erhålla något skadestånd av landstinget för den tiden. Frågan är då om denna ekonomiska förlust för AA kan ersättas som förlorad arbetsförtjänst enligt frihetsinskränkningslagen.

text: Det skulle nämligen kunna hävdas att AA inte är berättigad till ersättning för förlorad arbetsförtjänst på grund av att han inte hade någon anställning under den tid han var frihetsberövad. Vidare skulle kunna göras gällande att vad AA gått miste om på grund av att han frihetsberövades inte är lön utan skadestånd och att ersättning för förlorad arbetsförtjänst därför inte skulle kunna utgå.

text: Justitiekanslern har emellertid i andra situationer inte krävt att en person som är berättigad till ersättning enligt frihetsinskränkningslagen skall ha en anställning för att denne skall få ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Justitiekanslern har t.ex. utgett ersättning till personer som har gått miste om arbetslöshetsersättning under den tid de har varit frihetsberövade. Ersättning har även utgått för förlorat utbildnings- och studiebidrag.

text: Mot bakgrund av vad som nu sagts får den ersättning som AA har gått miste om i förevarande fall anses vara av sådan art att den bör kunna ersättas inom ramen för aktuell lagstiftning. AA bör därför tillerkännas ersättning för den ekonomiska förlust han i arbetsrättsligt hänseende har orsakats på grund av frihetsberövandet. Det yrkade beloppet får därvid anses skäligt.

text: Av

text: 4 § andra stycket räntelagen

text: följer att ränta skall utgå från den dag som infaller en månad efter det att krav på ersättning har framställts och erforderlig utredning har lagts fram. AA framställning kom in hit den 21 september 2000 varför ränta på beloppet skall utgå från den 21 oktober 2000.