avgjordAv: Kerstin André

title: Handläggningen av ett elevvårdsärende i en gymnasieskola. Fråga om eleven varit avstängd från praktikplats och om utformningen av skrivelser till eleven

text: Anmälan

text: I en anmälan, som inkom till JO den 28 mars 2000, framförde AA, BB och CC klagomål mot hur rektorn DD vid Vårdgymnasiet i Växjö hade handlagt ett elevvårdsärende gällande CC. De gjorde bl.a. gällande att DD hade brutit mot ”alla svenska skolregler” och att CC hade blivit orättvist behandlad och förföljd av rektorn.

text: Av anmälan framgick bl.a. följande. CC gick tredje året på Vårdgymnasiet i Växjö. Lördagen den 26 februari 2000 besökte CC ett dansställe. Han kom i samband därmed i bråk med en annan person. CC blev i anledning av den inträffade händelsen misstänkt för att ha gjort sig skyldig till misshandel. Den 7 mars 2000 ringde DD och meddelade att CC skulle bli avstängd från skolan i 14 dagar. Vid ett möte på skolan den 8 mars 2000 meddelade hon att CC hade blivit avstängd från skolan. I samband därmed uppgav hon även att hon skulle skicka beslutet till dem per post. Den 23 mars 2000 erhöll de ett brev, som var daterat den 21 mars 2000. I detta angavs det bl.a. att CC var avstängd från skolan under tiden mellan den 1 mars och den 31 mars 2000. Beslutet stred mot gällande regler för skolan eftersom avstängningen varade längre än 14 dagar, CC inte hade fått möjlighet att yttra sig innan beslutet meddelades. Vidare saknades överklagandehänvisning.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Landstingsdirektören, Landstinget Kronoberg, för utredning och yttrande.

text: Under remisstiden inkom ytterligare en skrivelse från anmälarna. Till denna fogades kopior av två brev, daterade den 21 mars och den 23 mars 2000, som CC hade erhållit från DD.

text: Landstinget överlämnade som sitt remissvar ett yttrande upprättat av personaldirektören EE, vari anfördes bl.a. följande.

text: CC är elev i årskurs 3 vid Vårdgymnasiet i Växjö. Under tiden 2000-02-28–-03-31 var det planerat att CC skulle ha praktikutbildning (APU) på regionpsykiatrin i Växjö. Under helgen 26–27/2 råkade CC i dispyt med några andra ungdomar på ett dansställe. Den 1/3 hämtades CC på praktikplatsen av polis. Enligt uppgift från polisen var CC misstänkt för misshandel och häktades. CC släpptes ur häktet först den 7/3. Den 8/3 hade rektor DD samtal med CC, fadern och en syster. CC informeras då om att han inte kan gå tillbaka till avdelningen. Han informeras också om gymnasieförordningens bestämmelser angående avstängning. Bl a ger förordningen rektor möjlighet att i väntan på styrelsens beslut interimistiskt avstänga CC. Kopia på författningstexten överlämnades. Den 15 mars meddelar avdelningen skriftligen att CC inte kan återgå dit för praktik. Den 23 mars meddelar rektor skriftligen sitt beslut om att man tvingats inställa planerad praktikutbildning. Beslutet innebär således inte en formell avstängning från skolan. Praktikplatsen har efter samråd med förvaltningsledningen kontaktat rektor och meddelat att man inte längre är villig att låta CC praktisera i verksamheten. Praktik inom psykiatrin ställer stora krav på förtroendefullt uppträdande. Denna information har senare vidimerats skriftligen i särskilt mail (bifogas; här utelämnad, JO:s anm.). Samtidigt meddelar rektor att man försöker finna alternativa lösningar vad gäller praktiken. Det är dock inte möjligt med hänsyn till kraven på god handledning och lärarstöd att förlägga den inom den ordinarie terminstiden. Rektor har vid ett antal tillfällen haft samtal med såväl CC som del av hans familj. När det gäller samtalen med CC har dialogen fungerat väl och utan större komplikationer. Det bör tydliggöras att CC är myndig. Samtalen med familjen har skett under mer upprörda former och har försvårats av språkproblem och kulturella skillnader. Enligt vår uppfattning har rektor DD följt givna regler, haft återkommande kontakt med den berörde samt tjänstvilligt erbjudit att försöka lösa praktikfrågan på rimligt sätt.

text: Till remissvaret fogades bl.a. en redogörelse, daterad den 31 mars 2000, av DD över hanteringen av det ifrågavarande ärendet samt kopior av två brev, daterade den 21 och den 23 mars 2000, från DD till CC.

text: I brevet den 21 mars 2000 anförde DD följande.

text: Vill informera Dig om att Du för tillfället är avstängd från vårdgymnasiet under tiden 1/3–31/3 2000. Skälet härtill är Du väl medveten om. Du kommer att få ett formellt beslut från Landstinget Kronoberg. Tingsrättens beslut får sedan ligga till grund för fortsatt handläggning. Avdelning 53 har också meddelat att Du ej kan göra Din praktik (APU) inom psykiatrin under nuvarande omständigheter. Information om tillfällig avstängning har lämnats till CSN. Är något oklart kan Du kontakta mig.

text: I brevet den 23 mars 2000 anförde DD följande.

text: Härmed informeras Du om att vi med anledning av åtal om misshandel nödgats inställa din APU-period. Detta innebär inte någon formell avstängning från skolan. CSN är meddelad. Efter att åtal har prövats i tingsrätten önskar jag träffa Dig för att diskutera Dina fortsatta studier och möjlighet att på annan tid inhämta Din förlorade APU-tid.

text: Anmälarna kommenterade remissvaret och vidhöll därvid att CC hade blivit avstängd från skolan och att avstängningsbeslutet stred mot gällande regler.

text: Från FF, Gymnasieförvaltningen i Växjö kommun, har inhämtats att Vårdgymnasiet i Växjö för snart två år sedan flyttades över till den kommunala gymnasieskolan Teknikum och att utbildningen där finns som ett särskilt program vid gymnasiet.

text: I beslut den 29 april 2002 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Den rättsliga grunden för disciplinära åtgärder mot elever vid gymnasieskolan finns i

text: 15 kap. 14 § skollagen (1985:1100)

text: . Av bestämmelsen framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, i fråga om utbildning enligt

text: skollagen

text: efter skolpliktens upphörande, meddela föreskrifter om disciplinära åtgärder och skiljande av elev från viss utbildning.

text: De närmare bestämmelserna om disciplinära åtgärder mot elev vid gymnasieskola fanns vid den tidpunkt som ärendet avser i

text: 6 kap.

text: 31 §§

text: gymnasieförordningen (1992:394)

text: I förordningens 6 kap. 29 § anges bl.a. att elev får stängas av från undervisningen helt eller delvis under högst två veckor av terminen eller förvisas från kommunens eller landstingets gymnasieskola om syftet med vissa i 6 kap. 28 § angivna åtgärder inte uppnås eller om elevens uppförande kan antas inverka skadligt på andra elever eller det finns andra särskilda skäl.

text: Av 6 kap. 30 § framgår att fråga om avstängning eller förvisning avgörs av styrelsen för utbildningen. Om det bedöms nödvändigt med hänsyn till risken för andra elever och skolans personal får rektor, i avvaktan på att styrelsen skall avgöra ett ärende om avstängning eller förvisning, besluta att med omedelbar verkan interimistiskt avstänga en elev. Ett beslut om interimistisk avstängning gäller till dess ärendet prövats av styrelsen, dock längst under två veckor.

text: Vidare anges i 6 kap. 31 § bl.a. att styrelsen för utbildningen skall se till att det i ett ärende om avstängning eller förvisning finns en utredning som allsidigt klarlägger de omständigheter som är av betydelse för ärendets bedömning. Eleven och, i fråga om en elev som inte har fyllt 18 år och inte heller har ingått äktenskap, elevens vårdnadshavare skall få tillfälle att muntligen yttra sig inför styrelsen för utbildningen.

text: Av förordningens

text: 12 kap. 1 §

text: och

text: 22 a §

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att beslut om avstängning och förvisning samt beslut om interimistisk avstängning kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. att CC har erhållit två brev daterade den 21 och den 23 mars 2000 från vårdgymnasiets rektor DD. Landstinget har, såvitt jag har förstått det, med hänsyn till innehållet i brevet den 23 mars 2000 tillbakavisat anmälarnas påstående om att CC med anledning av händelsen den 26 februari 2000 skulle ha blivit avstängd från sina studier vid vårdgymnasiet. Enligt landstingets

text: mening har det endast varit fråga om att den praktik som CC skulle genomgå under den aktuella tiden blev inställd. Mot att det endast skulle ha varit fråga om att planerad praktik ställdes in talar emellertid brevet den 21 mars 2000 till CC. Ordalydelsen i detta brev kan enligt min mening inte uppfattas på något annat sätt än att det hade fattats ett interimistiskt beslut enligt

text: 6 kap. 30 § gymnasieförordningen

text: om att stänga av CC från skolan. Huruvida avsikten var att stänga av CC från skolan eller om syftet endast var att ge honom besked om att planerad praktik hade ställts in går med hänsyn till de motstridiga besked som ges i breven inte att avgöra. Utredningen i övrigt, och jag tänker då främst på vad som har framkommit beträffande det möte som ägde rum den 8 mars 2000, ger inte heller något svar på denna fråga. Landstinget Kronoberg är emellertid inte längre huvudman för utbildningen. Med hänsyn härtill och då jag inte finner det sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle bringa klarhet i saken, anser jag inte att det finns skäl för mig att utreda frågan vidare.

text: Innehållet i de ifrågavarande breven till CC ger mig dock anledning till följande uttalande. Det är självklart av största vikt att språkbehandlingen i en myndighets skrivelser och beslut är sådan att det tydligt framgår vad som avses och om det är fråga om ett beslut eller inte. Som jag har anfört ovan talar ordalydelsen i brevet den 21 mars 2000 för att ett beslut om att stänga av CC från skolan har fattats samtidigt som brevet den 23 mars 2000 ger intryck av att så inte var fallet. Att två brev gällande samma sak utformas på ett sådant sätt att de ger olika besked i en fråga är anmärkningsvärt och givetvis inte acceptabelt. Eftersom det, enligt vad landstinget har anfört, inte har varit fråga om en avstängning, var det vidare inte heller lämpligt att använda ordet ”avstängd” i brevet den 21 mars 2000 om härmed avsågs att CC inte längre var välkommen till sin praktiktjänstgöring. Användandet av detta ord har också fått mycket olyckliga konsekvenser då CC och hans familj uppfattade ordet på det sätt som faller sig naturligt vid ett normalt språkbruk. Jag är mot bakgrund av det anförda kritisk till hur skrivelserna har utformats. Brevens utformning ger enligt min mening även anledning att ifrågasätta om inte kunskaperna vad gäller den lagstiftning om disciplinära åtgärder mot elever vid gymnasieskolan som jag har redogjort för ovan har varit bristfälliga. Med hänsyn till att landstinget inte längre är huvudman för utbildningen finner jag dock inte skäl till något ytterligare uttalande utan låter saken bero med vad jag nu har anfört.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Dokumentation
God man/förvaltare
Långsam handläggning
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun för omfattande brister i tillsynen över en god man m.m.

org: jo

sammanfattning: JO uppmärksammar i ärendet en rad allvarliga brister i överförmyndarnämndens handläggning av ett ärende om god man. A. Överförmyndarnämndens granskning av årsräkningarna och sluträkningen har tagit oacceptabelt lång tid; den har slutförts som mest mer än ett år och åtta månader efter det att nämnden mottog handlingarna. B. Överförmyndarnämnden har inte låtit den gode mannen yttra sig över anmärkningarna mot årsräkningarna förrän i vissa fall flera år senare. C. Överförmyndarnämnden har inte dokumenterat de kontakter som nämnden haft med den gode mannen med anledning av anmärkningarna. D. Överförmyndarnämnden har allvarligt brustit i sin tillsyn över den gode mannens uppdrag genom att inte agera med åtgärder trots att nämnden tidigt uppmärksammade att det fanns tveksamheter kring hur uppdraget sköttes. För dessa allvarliga brister i handläggningen av ärendet får överförmyndarnämnden sammantaget allvarlig kritik.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 25 augusti 2011 förordnade Sundsvalls tingsrätt AA att som god man enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: , FB, bevaka BB:s rätt, förvalta hans egendom och sörja för hans person. Godmanskapet upphörde när BB avled den 25 juli 2014.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde CC, BB:s son, klagomål mot Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun för bristande tillsyn över den gode mannens uppdrag. CC uppgav bl.a. följande:

text: Vid genomgången av handlingarna efter faderns bortgång uppmärksammades att den gode mannen hade fört över pengar från faderns konto till sitt eget konto och att det vid kontakter med överförmyndarnämnden framkommit att den gode mannens årsräkningar inte någon gång hade godkänts under den period som godmanskapet pågått. Den gode mannen fick trots detta fortsätta sitt uppdrag utan någon åtgärd från överförmyndarnämndens sida.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens akt nr 4470 begärdes in och granskades. Vid granskningen av akten framkom bl.a. följande: Den 2 mars 2012 lämnade AA in en årsräkning och en redogörelse för 2011. Dessa handlingar granskades ”med korrigering” den 6 november 2013. Den 26 februari 2013 lämnade AA in en årsräkning och en redogörelse för 2012. Dessa handlingar granskades ”med korrigering” den 12 maj 2014. Den 19 respektive 24 mars 2014 lämnade AA in en årsräkning och en redogörelse för 2013. Den 12 augusti 2014 lämnade AA in en sluträkning. Den 2 mars 2015 skickade överförmyndarnämnden en skrivelse till AA där hon gavs tillfälle att yttra sig över en bilagd handling. Enligt skrivelsen gällde det stora uttag som var överförda till AA från huvudmannens konto. Enligt anteckningar på redovisningshandlingarna granskade nämnden den 3 mars 2015 årsräkningarna för åren 2011, 2012 och 2013 samt sluträkningen. Samtliga handlingar granskades med anmärkning. Den 4 mars 2015 besökte AA nämnden (dvs. ordföranden och en tjänsteman) för att lämna ett muntligt yttrande över redovisningarna. Ärendet remitterades till överförmyndarnämnden för upplysningar och yttrande över följande: 1. Vilken var anledningen till att nämnden inte granskade årsräkningarna och sluträkningen förrän den 3 mars 2015? 2. Hur gav nämnden AA tillfälle att yttra sig över det som nämnden fann felaktigt eller tveksamt (se

text: 16 kap. 5 § första stycket

text: FB)? 3. Vilka anmärkningar riktade nämnden slutligen mot redovisningarna för respektive år, hur dokumenterade nämnden sina ställningstaganden och hur underrättades AA om ställningstagandena? 4. Borde nämnden ha vidtagit någon åtgärd med anledning av de årsräkningar som AA gav in till nämnden? När borde det ha skett? 5. Anser nämnden att tillsynen över AA:s förvaltning skötts på ett bra sätt? Nämnden skulle också redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram.

text: Nämnden lämnade in följande remissvar till JO:

text: Överförmyndarnämndens kommentar till ärendets handläggning

text: sluträkningen förrän den 3 mars 2015?

text: AA inledde sitt godmanskap för BB i augusti 2011. I mars 2012 inkom den första årsredovisningen för tiden 25 augusti 2011–31 december 2011. Den årsredovisningen var färdiggranskad i november 2013, men godkändes då inte. Nästa årsräkning inkom den 26 februari 2013 och var färdiggranskad den 12 maj 2014, godkändes heller inte. Årsräkningen för 2013 inkom den 19 mars 2014. Redan vid den första årsräkningen fanns frågetecken från överförmyndarkontorets sida då det framgick att den gode mannen använde sig av sitt eget konto som transaktionskonto vid betalningar. Det gjordes även uttag av kontanter som överlämnades till huvudmannen utan kvittenser. Detta framfördes till den gode mannen vid telefonsamtal med denne. Tyvärr antecknades detta inte i akten. När huvudmannen avled i juli 2014 kvarstod fortfarande årsräkning för 2013 för granskning. Sluträkning inkom därefter i augusti 2014 men i det aktuella handläggningsläget på kontoret har detta ärende inte prioriterats. 2. Hur gav nämnden AA tillfälle att yttra sig över det som nämnden fann

text: felaktigt eller tveksamt?

text: Under februari och mars 2015 granskades ärendet i sin helhet. Handläggare på kontoret hade löpande kontakt med AA under denna tid för att försöka räta ut de frågetecken som fanns. Den 2 mars skickades en skrivelse till AA och samtidigt fördes en dialog via telefonsamtal som föranledde att årsräkningar och sluträkning kunde slutföras. Den gode mannen kallades även till kontoret för att kunna föra en ordentlig dialog om händelseförloppet samt att reda ut den bild som massmedia målat upp. 3. Vilka anmärkningar riktade nämnden slutligen mot redovisningarna för respektive år, hur dokumenterade nämnden sina ställningstaganden och hur

text: Nämnden har riktat anmärkning mot AA på den grunden att hon har fört över pengar till sitt privata konto och även att hon överlämnat kontanter till huvudmannen utan kvittenser. Nämnden har även ifrågasatt varför hon inte ansökt om förvaltarskap för sin huvudman. AA har underrättats vid personligt sammanträffande om detta och detta har även dokumenterats i ärendet. 4. Borde nämnden ha vidtagit någon åtgärd med anledning av de årsräkningar

text: Som sagts har det funnits frågetecken redan vid den första årsräkningen från överförmyndarkontorets sida, pga. användandet av eget konto som transaktionskonto samt avsaknad av kvittenser. Detta har framförts men inte antecknats i akt. 5. Anser nämnden att tillsynen över AA:s förvaltning skötts på ett bra sätt? Överförmyndarnämnden konstaterar att detta ärende inte har handlagts på ett tillfredsställande sätt. När det uppdagades att den gode mannen använde sig av sina egna konton vid betalning och dessutom inte såg till att det fanns kvittens på mottagna medel, skulle det ha renderat först och främst i en tydlig markering från kontorets sida och därefter en uppföljning av att det inte fortsatte. Det har i efterhand kunnat konstateras att samtliga uttag med hjälp av bankomatkort har gjorts av huvudmannen själv, så även de två stora uttag som finns på 15 000 kr vardera.

text: Den stora fördröjningen av handläggningen i ärendet kan inte förklaras på annat sätt än att det har funnits en muntlig dialog med den gode mannen som handläggare har satt tilltro till och att det varit stor omsättning på handläggare med insikt i ärendet samt att dokumentationen har varit mycket bristfällig. Nämnden konstaterar att för att upprätthålla bästa kvalitet och rättssäkerhet är det av stor vikt att årsräkningar granskas så snart som möjligt. Det är även av största vikt att samtliga gode män får återkommande utbildning i hur uppdraget ska skötas inom såväl hanteringen av huvudmännens pengar som innebörden av god dokumentation. I detta fall hade det varit av stor betydelse om den gode mannen hade återkopplat till antingen överförmyndarkontoret eller anhöriga om den misär som huvudmannen levde i – även om den var frivillig från huvudmannens sida. Om ett uppdrag inte fungerar ska det förstås finnas möjlighet att ansöka om antingen förvaltarskap eller att uppdraget upphör. Överförmyndarkontoret har varit underbemannat under flera år vilket inneburit att både kvalitet och rättssäkerhet har eftersatts i vissa ärenden. Under hösten 2014 äskades om utökad budget från samtliga berörda kommuner för att kunna anställa fler handläggare. Nyanställning kommer att ske under våren. Nämnden har även tagit fram nya mål för verksamheten vilket innebär att det blir enklare att följa kvalitetsutveckling och kvalitetsuppfyllelse. CC gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Inför JO:s bedömning av ärendet inhämtades ett nytt dagboksblad i överförmyndarnämndens akt.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 12 kap. 9 §

text: FB framgår att gode mäns verksamhet står under tillsyn av överförmyndaren. Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är angett om en överförmyndare även gälla en överförmyndarnämnd.

text: Enligt

text: 16 kap. 3 § första stycket

text: FB åligger det överförmyndaren att granska gode mäns verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar och andra handlingar och uppgifter om förvaltningen som dessa har lämnat in.

text: Om överförmyndaren vid granskningen eller annars finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen ska den gode mannen ges tillfälle att yttra sig (se

text: 16 kap. 5 § första stycket

text: FB). Om den gode mannen inte yttrar sig inom förelagd tid eller om överförmyndaren anser att yttrandet inte är tillfredsställande, ska en anteckning om anmärkningen göras på den granskade handlingen (se

text: 16 kap. 5 § andra stycket

text: FB). Enligt bestämmelsen ska överförmyndaren även genast pröva om ett beslut enligt någon bestämmelse i 13 eller

text: 14 kap.

text: FB behöver meddelas eller om den gode mannen bör entledigas eller någon annan åtgärd vidtas. Den gode mannen ska även underrättas om en sådan anteckning och om den vidtagna åtgärden.

text: Enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ett ärende antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: JO har ofta haft att bedöma hur

text: 15 §

text: FL tillämpas i praktiken. JO har då ansett att dokumentationsskyldigheten sträcker sig längre än till att gälla uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende. Även andra beslut och åtgärder som vidtas i ett ärende samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse bör redovisas, liksom andra uppgifter som kan komma att ligga till grund för åtgärder från myndighetens sida eller som i övrigt rör ärendets gång, t.ex. kontakter med parter, andra personer eller myndigheter. Därav följer som ett minimikrav att alla sådana uppgifter som kan ligga till grund för ett beslut som fattas inom ärendets ram – inte bara själva avgörandet, som bestämmer utgången – ska dokumenteras (se

text: SOU 2010:29 s. 464

text: och där angivna beslut av JO).

text: Vidare krävs naturligtvis en god dokumentation för att ett ärende ska kunna handläggas i den ordinarie handläggarens frånvaro. Det måste också ligga i en myndighets intresse att skapa en ordning och reda i det interna arbetet. Slutligen är en god dokumentation också en förutsättning för kontroll av och insyn i verksamheten.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis klargöra att en god man inte står under JO:s tillsyn. Jag uttalar mig därför inte om hur AA har skött sitt uppdrag.

text: Överförmyndarnämndens granskning av årsräkningarna och sluträkningen Av utredningen framgår att AA årligen lämnade in årsräkningar och redogörelser för sitt uppdrag som god man för BB.

text: Årsräkningen och redogörelsen för 2011 var färdiggranskad i november 2013, dvs. mer än ett år och åtta månader efter det att överförmyndarnämnden mottog handlingarna i mars 2012. Motsvarande handlingar för 2012 var färdiggranskade i maj 2014, dvs. mer än ett år och två månader efter mottagandet i februari 2013. Årsräkningen för 2013 lämnades in i mars 2014 och var ännu inte granskad när BB avled i juli 2014. Sluträkningen och redogörelsen för 2014 lämnades in i augusti 2014 och granskades först i mars 2015, mer än sex månader efter det att överförmyndarnämnden mottog handlingarna.

text: Granskningen av bl.a. års- och sluträkningar är en central del av tillsynen över en god man. Överförmyndarnämndens noggranna kontroll av dessa handlingar är en garanti för att den enskildes tillgångar används på ett godtagbart sätt. Det är därför viktigt att de granskas inom rimlig tid, och JO har tidigare uttalat att en tid om drygt sju månader är för lång (se JO:s beslut den 3 juli 2009, dnr 5172- 2008).

text: Det är naturligtvis helt oacceptabelt med så långa dröjsmål med granskningen som förekommit i detta ärende.

text: Överförmyndarnämndens underlåtenhet att låta AA yttra sig över anmärkningarna och nämndens bristande dokumentation av kontakterna med AA. Av utredningen framgår att årsräkningarna inte godkändes av överförmyndarnämnden och att det redan från början fanns frågetecken från nämndens sida kring hur AA utförde sitt uppdrag som god man för BB.

text: Av handlingarna i överförmyndarnämndens akt framgår inte att AA underrättades om att det fanns anmärkningar mot samtliga årsräkningar förrän den 2 mars 2015. Då skickade överförmyndarnämnden en skrivelse till AA i vilken hon gavs tillfälle att yttra sig över en bilagd handling som avsåg överföringar från BB:s konto till hennes eget konto och som gällde stora belopp.

text: Det framgår inte av handlingarna i ärendet att några andra åtgärder vidtogs med anledning av anmärkningarna. Av överförmyndarnämndens remissvar framgår emellertid att synpunkterna framfördes till AA muntligen vid telefonsamtal och att ett möte mellan nämnden och AA ägde rum, men att dessa kontakter tyvärr inte antecknades i akten.

text: Som sagts ovan under rubriken ”Rättslig reglering” åligger det överförmyndarnämnden att bl.a. underrätta den gode mannen om en anmärkning och ge honom eller henne tillfälle att yttra sig. Det möter visserligen inget hinder att göra detta muntligen, men det måste då självklart dokumenteras på ett lämpligt sätt (se vad som anförts ovan om dokumentationsskyldigheten enligt

text: 15 §

text: FL). Så har inte skett, vilket är fel och försvårar min tillsyn av överförmyndarnämndens handläggning i ärendet.

text: Överförmyndarnämndens bristande tillsyn över AA:s uppdrag som god man Överförmyndarnämnden konstaterar i sitt remissvar att ärendet inte har handlagts på ett tillfredsställande sätt. Jag kan inte annat än hålla med nämnden om detta.

text: Av överförmyndarnämndens yttrande framgår att nämnden redan i samband med granskningen av den första årsräkningen reagerade på att AA använde sitt eget konto som transaktionskonto och på att det i vissa fall saknades kvittenser. Det hade därför ålegat nämnden att snabbt och tydligt redovisa sin uppfattning för AA och att förvissa sig om att missförhållandena upphörde.

text: Vidare har det varit överförmyndarnämndens ansvar att omgående överväga att vidta diverse åtgärder, t.o.m. entledigande av den gode mannen, när nämnden upptäckte att det fanns frågetecken kring hur uppdraget sköttes.

text: I detta fall har den långsamma handläggningen vid granskningen av års- och sluträkningarna tillsammans med underlåtenheten att agera när frågetecken uppkom inneburit att överförmyndarnämnden inte har fullgjort sin tillsynsplikt över den gode mannens verksamhet.

text: Sammanfattning Överförmyndarnämnden ska kritiseras för den långsamma handläggningen av granskningen av AA:s årsräkningar och sluträkningen, för underlåtenheten att årligen låta AA yttra sig över de anmärkningar som nämnden gjorde gentemot årsräkningarna, för bristerna i dokumentationen över de kontakter som nämnden hade med AA samt för bristerna i tillsynen över AA:s uppdrag som god man.

text: Det sagda innebär att överförmyndarnämnden sammantaget förtjänar allvarlig kritik för de omfattande bristerna i handläggningen av olika delar av BB:s ärende och därmed tillsynen över AA som god man för BB.

text: Vad som har kommit fram i övrigt ger inte skäl till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Länsstyrelsen i Västernorrlands län har tillsyn över Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun. Ett exemplar av detta beslut skickas därför till länsstyrelsen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Handläggningen av en ansökan om svensk psykologlegitimation. Fråga om Socialstyrelsen kunnat uppställa krav på att ingivna handlingar skulle vara översatta till svenska eller engelska

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Socialstyrelsen. Klagomålen avsåg handläggningen av en ansökan om svensk psykologlegitimation. AA gjorde därvid gällande att Socialstyrelsen borde ta upp ansökan till prövning på befintliga merithandlingar vilka var författade på spanska. Hon vände sig också mot att Socialstyrelsen hade vilandeförklarat ärendet i avvaktan på att handlingarna skulle översättas.

text: Till stöd för sin talan anförde AA bl.a. följande. Hon har inte ekonomiska möjligheter att låta översätta handlingarna. Vidare saknar hon, hennes anhöriga och hennes vänner kompetens att översätta handlingarna. Såvitt hon förstår är det JO:s uppfattning att den enskilde har rätt att utan översättning ge in handlingar skrivna på ett av de större EU-språken till en myndighet. Själva bedömningen av den utländska utbildningen sker på institutionen för psykologi vid universiteten i Göteborg, Uppsala eller Lund, vilka har institutioner för spanska språket. Universiteten har således den kompetens som krävs för att bedöma den utländska psykologutbildningen. Större myndigheter som Socialstyrelsen borde ha personal som behärskar spanska språket. Socialstyrelsen har tidigare bedömt liknande psykologutbildningar från Chile. Eftersom merithandlingarna i Chile till större delen är standardiserade, är det orimligt att ställa krav på en översättning av samtliga handlingar. Socialstyrelsen borde efter en jämförelse med tidigare inlämnade ansökningar och översättningar kunna göra en riktig bedömning av hennes utbildning. Socialstyrelsen borde inte ha vilandeförklarat hennes ansökan utan i stället ha begärt in en komplettering inom en viss tid och, om detta inte hade efterkommits, avvisat ansökan. Därigenom hade hon fått ett överklagbart beslut.

text: Till anmälan fanns fogat bl.a. en skrivelse daterad den 24 februari 2004 från Socialstyrelsen rörande ärendets handläggning.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från byrådirektören BB, enheten för behörighets- och kompetensfrågor vid Socialstyrelsen. Hon anförde bl.a. följande.

text: Ärendet har handlagts på sedvanligt sätt. Socialstyrelsen brukar inte sätta en tidsgräns för sökanden att inkomma med kompletterande handlingar i den aktuella typen av ärenden. Anledningen därtill är att det regelmässigt tar lång tid för sökanden att införskaffa erforderliga handlingar. Det är också vanligtvis omöjligt att förutse hur lång tid det kommer att ta. Det kan vara förenat med stora svårigheter att anskaffa handlingarna. Om det tar mycket lång tid för sökanden att komplettera sin ansökan påminns sökanden innan en eventuell tidsgräns sätts ut. Sökandena uppmuntras att översätta handlingarna själva, bl.a. därför att de skall arbeta på svenska språket om de får den sökta legitimationen. Samtliga handlingar behöver inte översättas.

text: Därefter anmodades Socialstyrelsen att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan. I remissvaret, som hade beslutats av dåvarande generaldirektören CC, anfördes i huvudsak följande.

text: JO har anmodat Socialstyrelsen att inkomma med utredning och yttrande över AA:s anmälan angående myndighetens vägran att översätta merithandlingar från spanska till svenska i ett ärende om ansökan om svensk psykologlegitimation. Socialstyrelsen får efter övervägande av handlingarna i ärendet besvara JO:s anmodan enligt följande. Socialstyrelsens hantering av ärenden om godkännande av utländska utbildningar för svensk legitimation för arbete inom hälso- och sjukvården följer bestämmelserna i lagen (

text: ) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förordningen (

text: ) med samma namn samt, i detta fall, Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: SOSFS 1996:13

text: ) om legitimation som psykolog. Utländska utbildningar som leder till psykologyrket kan se mycket olika ut, från direkta yrkesinriktade utbildningar till mer allmänt hållna beteendevetenskapliga akademiska studier. Socialstyrelsen gör en första bedömning av om den utländska utbildningen är en utbildning som kan jämföras med svensk psykologexamen som är en yrkesexamen. Skälet till att Socialstyrelsen behöver en omfattande dokumentation, dvs. en noggrann redovisning av innehållet i den utländska utbildningen i översatt skick, är att möjliggöra för sakkunniga vid psykologiska institutionen vid de universitet, som Socialstyrelsen har avtal med, att utföra en akademisk bedömning av innehållet i den utländska utbildningen i relation till den svenska psykologutbildningen. Sakkunniga anger därvid de kurser/kursmoment, med högskolepoäng, som sökande måste komplettera sin utländska utbildning med i Sverige för att sökandes utbildning ska kunna jämställas med svensk psykologexamen samt efter genomförd praktik därefter ge psykologlegitimation. Det ankommer på Socialstyrelsen att bedöma merithandlingar från utländska yrkesutövare inom totalt 21 reglerade yrken inom hälso- och sjukvården. Det rör sig om ett stort antal ärenden varje år. Bedömningar av detta slag förutsätter att den enskilde uppvisar dokumentation på svenska eller engelska. Socialstyrelsen kan inte ställa krav eller besluta angående eventuellt samarbete mellan olika institutioner, t.ex. mellan psykologiska och språkliga institutioner vid universiteten i syfte att få handlingar översatta. De bedömningar som Socialstyrelsen och sakkunniga tidigare har gjort av chilenska psykologutbildningar (fyra ärenden) har resulterat i varierande krav på

text: kompletterande utbildning. Dessa utbildningar har inte genomförts vid det universitet och den tidpunkt som gäller för AA. Socialstyrelsen har således inte tillgång till översatt utbildningsmaterial som överensstämmer med hennes utbildning. Socialstyrelsen har inte tidsbegränsat möjligheten till komplettering av handlingar utan anser att utländska sökande måste få ta den tid i anspråk som krävs för att kunna komplettera sina handlingar. Uttrycket ”ärendet är vilande” har använts som ett lugnande besked till utländska sökande angående möjligheterna att komplettera sin ansökan med viss begärd dokumentation. Socialstyrelsen brukar uppmana sökande att själva översätta materialet som rör kursinnehållet eftersom de har bäst överblick över och kunskap om vilka delar som är viktiga att dokumentera för att göra utbildningen rättvisa och vilka delar som kan förkortas eller helt utelämnas. I begäran om komplettering den 24 februari 2004 har Socialstyrelsen angett vad som behöver översättas. Uppskattningsvis rör det sig om ca 50–60 sidor och således inte alls om de ca 190 sidor som AA själv uppger. Det aktuella ärendet är fortfarande inte avgjort hos Socialstyrelsen. Trots detta har AA överklagat myndighetens begäran om komplettering till Länsrätten i Stockholms län.

text: Förvaltningslagen

text: bygger på den underförstådda förutsättningen att svenska språket ska tillämpas i ärendehandläggningen. I vilken grad krav ändå kan ställas på myndigheter att översätta inkommande handlingar varierar beroende på bl.a. ärendets beskaffenhet, omfattningen och karaktären på det inlämnade materialet och den sökandes egna språkkunskaper. Socialstyrelsen saknar såväl språklig kompetens som resurser för att ombesörja översättningar av merithandlingar. I ansökningsärenden av detta slag, när det finns ett starkt egenintresse från den sökande, är det i högre utsträckning ett ansvar för den enskilde att sörja för översättning än om det t.ex. är fråga om inlagor i ett ärende om tvångsingripande mot någon enskild. Enligt Socialstyrelsens noteringar fick AA 1984 godkänt resultat i rikstest i svenska språket vilket ger allmän behörighet till högskolestudier. Förutsättningarna för AA att själv ombesörja översättning av de begärda handlingarna i detta ärende kan inte anses ha varit så betungande att ansvaret för uppgiften istället skulle ha övergått till myndigheten. Socialstyrelsen kan sammanfattningsvis inte finna att det aktuella ärendet är felaktigt handlagt.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Kompletterande uppgifter inhämtades per telefon från BB. Därvid framkom att AA hade ombesörjt översättning av åberopade handlingar och att Socialstyrelsen den 8 juni 2005 hade fattat beslut i ärendet.

text: I ett beslut den 18 oktober 2005 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla följande. En myndighet är, med vissa undantag som här saknar intresse, inte skyldig att tillse att personalen har särskilda språkkunskaper eller att godta handlingar som är skrivna på ett främmande språk. Det innebär i det aktuella ärendet att frågan om Socialstyrelsens skyldighet att pröva AA:s ansökan på grundval av de på spanska avfattade handlingarna har ett direkt samband med frågan om Socialstyrelsens skyldighet att översätta handlingarna.

text: Socialstyrelsen har i sitt remissvar utförligt belyst behovet av att vissa efterfrågade handlingar översätts, skälen för att sökanden ombeds ombesörja översättning av

text: materialet i ärenden av aktuellt slag samt redogjort för de rättsliga utgångspunkterna för sitt ställningstagande. När det gäller ifrågavarande slag av ärenden förefaller det ligga nära till hands att en sökande som bedöms kunna ordna en översättning på egen hand ombeds inkomma med en sådan. Socialstyrelsen har uppenbarligen funnit att AA har haft förutsättningar att prestera en översättning av aktuella handlingar. Det som har kommit fram ger mig inte anledning att kritisera Socialstyrelsens hantering av frågan om översättning.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en barn- och grundskolenämnd för dröjsmål med fullgörande av anmälningsskyldigheten i 71 § socialtjänstlagen (1980:620) med anledning av en händelse rörande barn i ett kommunalt familjedaghem.

text: 71 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: med anledning av en händelse rörande barn i ett kommunalt familjedaghem. Även fråga om information om händelsen till föräldrar till övriga barn i familjedaghemmet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO kritiserade AA Socialnämnden och Barn- och grundskolenämnden i Skellefteå kommun för handläggningen av ett ärende rörande sexuellt ofredande vid ett av kommunens familjedaghem. Han anförde bl.a. följande.

text: Den aktuella händelsen inträffade år 1997. Två barn utsattes för ”lättare övergrepp” av dagbarnvårdarens son. När detta kom till föräldrarnas kännedom togs de två barnen därifrån. AA, som hade sina barn i samma familjedaghem, informerades inte om vad som hänt förrän efter nästan ett år.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från områdeschefen BB, barnoch grundskolekontoret i Skellefteå kommun. Hon uppgav härvid bl.a. följande.

text: När händelsen inträffade den 26 juni 1997 vistades endast två syskon hos dagbarnvårdaren. Barnen lekte i en koja tillsammans med dagbarnvårdarens son. Den sistnämnde har berättat att han stoppade handen innanför flickornas trosor men att den ena flickan sade åt honom att sluta vilket han då gjorde. De två barnen slutade vid familjedaghemmet när händelsen blev känd. – På inrådan av CC, chef för barn- och grundskolekontorets resursenhet, upprättade hon en anmälan till socialförvaltningen avseende incidenten i familjedaghemmet. – Vid samtal med dagbarnvårdaren fick hon klart för sig att sonen inte längre var tillsammans med dagbarnen. De anteckningar som gjorts av BB och den anmälan som hon den 27 augusti 1997 skickade till Socialnämnden i Skellefteå kommun infordrades. Av anteckningarna framgår bl.a. följande. – Dagbarnvårdaren var under perioden den 23 oktober 1997–14 januari 1998 sjukskriven för problem med axlar och rygg. I maj 1998, i samband med att dagbarnvårdaren slutade att arbeta som dagbarnvårdare, informerade BB de föräldrar som hade barn i familjedaghemmet om varför dagbarnvårdaren skulle sluta. Härvid informerade hon föräldrarna om händelsen den 26 juni 1997.

text: Från socialförvaltningen inhämtades att beslut om att inte inleda utredning enligt

text: 50 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: med anledning av anmälan från BB fattades den

text: 2 september 1997.

text: Socialnämnden i Skellefteå kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i AA anmälan till JO. Nämnden lämnade som sitt remissvar ett av planeringssekreteraren DD upprättat yttrande vari anfördes bl.a. följande.

text: I Skellefteå kommun har inte Socialnämnden utan Barn- och grundskolenämnden hand om barnomsorgen inklusive familjedaghemmen. Detta fritar dock inte Socialnämnden från ansvar för barn inom barnomsorgen som eventuellt far illa. Modern till de utsatta flickorna tog så fort händelsen blev känd av henne kontakt med barnomsorgen och berättade om det som hänt. Kontakt togs omedelbart från barnomsorgen med dagmamman. Dagmamman och hennes make hade omedelbart ett allvarligt samtal med sin son. Mannen tog så allvarligt på händelsen att han för att omedelbart kunna träffa sonen tog ledigt från sitt arbete. De utsatta barnen erbjöds psykologkontakt men föräldrarna hade redan kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin. Det finns en ovillkorlig anmälningsplikt för personalen inom barnomsorgen enl. SoL § 71. Tydligen var man inte inom barnomsorgen medvetna om denna skyldighet. Detta innebar att anmälan till Socialnämnden dröjde ända till den 25 aug –97. Nu försökte man ta kontakt med kommunjuristen först och när denne inte var anträffbar gjordes inte något mer i anmälningsfrågan förrän kommunjuristen fanns på plats igen. När det gäller den akuta situationen, hanterades denna på ett så vitt det framgår helt riktigt sätt. Samtal hölls omedelbart med alla berörda parter och all tänkbar hjälp erbjöds. När anmälan kom in till Socialnämnden hade det gått så lång tid att det konstaterades att det redan pågick så många insatser för alla parter att det inte kunde anses att det skulle vara rimligt med ytterligare bistånd utifrån SoL. Föräldrarna och dagmamman avböjde också vidare insatser. De var nöjda med den hjälp de redan fått. De uppmanades dock att ta ny kontakt om de i ett senare skede ansåg sig behöva ytterligare stöd. Efter en mindre undersökning beslöt den aktuella områdeschefen på familjeomsorgen inom socialtjänsten att inte öppna något ärende enl.

text: 50 §

text: SoL. Någon som helst insats mot föräldrarnas vilja var heller inte aktuell. Kontakten betraktades som ett rådgivningssamtal. Även om en anmälan kommit in i ett tidigare skede torde de omedelbara insatserna från socialtjänsten ha stannat vid att stötta de åtgärder som redan påbörjats från barnomsorgen. Insatserna gjordes i samarbete med alla parter vilket innebar att de var anpassade till det behov som dessa kände sig ha behov av. Socialkontoret har inte före remissen från JO haft någon uppgift om att det skulle ha varit placerat fler barn än de aktuella hos dagmamman. Av barnomsorgens anteckningar framgår dock att det vid det aktuella tillfället inte vistades några fler barn i familjedaghemmet. Sammanfattningsvis vill Socialnämnden konstatera att nämnden gjort vad den åligger utifrån den information den fått och prövat om ett ärende skulle öppnas enligt SoL § 50. Det fanns vid den tidpunkt anmälan inkom utifrån anmälans innehåll inget ytterligare som kunde göras.

text: Härefter remitterades anmälan till Barn- och grundskolenämnden i Skellefteå kommun för utredning och yttrande. I ett av barn- och grundskolechefen EE upprättat yttrande anfördes bl.a. följande.

text: Händelsen inträffade i ett familjedaghem där dagbarnvårdarens då 14-årige son var inblandad. Händelsen inträffade under semesterperioden och inga andra barn fanns vid den tidpunkten i familjedaghemmet. När händelsen blev känd erbjöds barnen omedelbart annan barnomsorg. Eftersom detta inträffade under semesterperiod erbjöds barnen plats i den sommaröppna förskolan för att efter semestern få plats hos en annan dagbarnvårdare. Riktlinjer finns för hur övergrepp mot barn ska hanteras (se bilaga [här utelämnad; JO:s anmärkning]). Ansvarig rektor kontaktade – i enlighet med dessa riktlinjer – barn- och grundskolekontorets resursenhet för att diskutera och få råd i handläggningen av ärendet. Resursenheten svarar bl a för konsultativa insatser i elevvårdsärenden. Ansvarig rektor fick rådet att kontakta kommunjuristen med två frågor, se bilaga (här utelämnad; JO:s anmärkning), 1997-06-27 och fick då svaret att händelsen skulle anmälas till socialförvaltningen vilket också skedde. Socialtjänsten beslutade senare att ej öppna något ärende jämlikt § 50 SoL. Den kritik som AA riktar mot rektor och distriktschef handlar om huruvida dessa skulle informerat föräldrar som har, har haft eller kommer att få barnomsorg hos den aktuella dagbarnvårdaren. Rektor och distriktschef bedömde att en sådan information ej var en lämplig åtgärd i avvaktan på socialtjänstens utredning och bedömning av den fortsatta handläggningen. En sådan information bedömdes också som tveksam i det aktuella läget utifrån gällande sekretesslagstiftning. Rektor och distriktschef hade även stort förtroende för dagbarnvårdarens vilja och förmåga att garantera andra barn trygghet i omsorgen samt att tillse att någon liknande händelse ej skulle upprepas. Olika former av stöd och hjälp erbjöds också i den akuta situationen. Det inträffade – tillsammans med rygg- och nackbesvär – ledde till att dagbarnvårdaren valde att övergå till andra arbetsuppgifter. Barn- och grundskolekontoret bedömer sammanfattningsvis att ansvariga arbetsledare och handläggare agerat i enlighet med fastställda riktlinjer samt på ett sätt som de bedömt vara bäst för samtliga inblandade parter.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren.

text: I beslut den 14 november 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Allmänt Enligt

text: 12 § socialtjänstlagen

text: har socialtjänsten särskilda skyldigheter att sörja för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden. Sålunda skall socialnämnden enligt

text: 50 § socialtjänstlagen

text: utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: För att socialnämnden skall få möjlighet att uppfylla de skyldigheter som åligger den måste den få kännedom om de förhållanden som kan ge anledning till åtgärder från nämndens sida. Regler härom ges i

text: 71 § socialtjänstlagen

text: . Enligt bestämmelsens andra stycke är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten skyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs

text: skydd. Vad som har sagts nu gäller också dem som är anställda hos sådana myndigheter. Anmälningsplikten förutsätter inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Det ankommer härefter på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgiften och utreda det eventuella behovet av åtgärder (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 264 och 1996/97 s. 268). Barn- och grundskolenämndens handläggning av ärendet

text: Anmälan till socialnämnden

text: Av handlingarna framgår bl.a. följande. Områdeschefen BB vid barn- och grundskolekontoret fick den 27 juni 1997 uppgift om att den 14-årige sonen till en av kommunens dagbarnvårdare dagen innan hade sexuellt ofredat de två flickor som då vistades i familjedaghemmet. Efter att ha pratat med flickornas mor – som var den som lämnade uppgifterna till BB – och med dagbarnvårdaren tog BB senare samma dag kontakt med CC, chef för barn- och grundskolekontorets resursenhet. BB fick av CC rådet att söka kommunjuristen för svar bl.a. rörande frågan om anmälan till socialnämnden skulle göras. På grund av kommunjuristens och BB:s egen semester – och då hon ville avvakta kommunjuristens synpunkter – gjorde BB anmälan till socialnämnden först den 27 augusti 1997.

text: Jag kan inledningsvis konstatera att föräldrarna till de två barn som blivit sexuellt ofredade omedelbart fick erbjudande om annan barnomsorg för sina barn, att samtal ägde rum med såväl nämnda familj som med dagbarnvårdarens familj samt att båda familjerna erbjöds hjälp. Vidare försäkrade sig BB om att dagbarnvårdarens son inte längre var tillsammans med dagbarnen. Det är självfallet positivt att barn- och grundskolekontoret på olika sätt snabbt agerade när man fick kännedom om händelsen den 26 juni 1997. Dessa av barn- och grundskolekontoret vidtagna åtgärder inverkar emellertid inte på skyldigheten att, jämlikt

text: 71 § andra stycket socialtjänstlagen

text: , genast anmäla det inträffade till socialnämnden. Jag finner det anmärkningsvärt att barn- och grundskolenämnden i sitt remissvar inte kommenterat den omständigheten att det tog två månader innan BB anmälde händelsen till socialnämnden. Barn- och grundskolenämnden förtjänar kritik för det långa dröjsmålet.

text: Information till föräldrar till övriga barn

text: Av utredningen framgår att barn- och grundskolekontoret först i maj 1998, dvs. mer än tio månader efter händelsen den 26 juni 1997, informerade föräldrar till övriga barn hos dagbarnvårdaren om vad som hade hänt. Informationsmötet hölls ”för att hindra ryktesspridningen som var igång”. I remissyttrandet anförs att information inte ansågs vara en lämplig åtgärd i avvaktan på socialtjänstens utredning och bedömning av den fortsatta handläggningen samt att information bedömdes som tveksam utifrån sekretesshänsyn.

text: JO har tidigare uttalat att, i normalfallet, en misstanke om att ett övergrepp skett på barn på ett daghem eller att ett barn på annat sätt farit illa där måste anses vara en

text: sådan uppgift som direkt angår de övriga barnens förhållanden på daghemmet. Den information det är fråga om kan därför inte undanhållas föräldrarna till övriga barn. Barnens situation kan behöva utredas och genom att informera de berörda kan rykten, skvaller och obefogade misstankar förhindras (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 287 och JO:s beslut den 22 december 1994 i ärende med dnr 2320-1993).

text: I enlighet med JO:s tidigare uttalanden anser jag att omständigheterna var sådana att uppgifterna inte kunde undanhållas föräldrar till övriga barn som vistades i familjedaghemmet. Barn- och grundskolekontoret har dröjt alldeles för länge med att lämna ut information om det inträffade till dessa föräldrar. Handläggningen förtjänar således kritik även i detta avseende.

text: Det finns i sammanhanget skäl att erinra om att man, i en situation som den här aktuella, från sekretessynpunkt självfallet bör vara försiktig med den information som lämnas ut. Om vårdnadshavaren till det barn som varit utsatt inte vill att andra föräldrar skall få information måste detta respekteras och information ges utan att gå in i detalj på det inträffade. Socialnämndens handläggning av ärendet När det gäller socialnämndens handläggning ger utredningen inte anledning till antagande att någon försummelse kan läggas nämnden till last i ärendet. Jag finner således inte skäl till några uttalanden i dessa delar. –––––––––––––

text: Med den kritik som ligger i det anförda såvitt avser barn- och grundskolenämnden avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassans åtgärd att utfärda en föreskrift som enligt sin lydelse var bindande för bl.a. polismyndighet

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 15 mars 2007, anförde AA bl.a. följande. Försäkringskassan hade begärt att han skulle inkomma med ett s.k. levnadsintyg. Samtidigt hade kassan informerat honom om att uppgifterna i intyget, enligt Försäkringskassans föreskrifter, kunde utfärdas av bl.a. polismyndighet. När han vände sig till polismyndigheten vägrade emellertid polisen att underteckna intyget. Han finner det otillfredsställande att en myndighet hänvisar till en annan som sedan vägrar att samarbeta.

text: Utredning

text: Den del av anmälan som avser polisens handlande har handlagts som ett särskilt ärende hos JO. I det ärendet fattade chefsjustitieombudsmannen Mats Melin beslut den 29 mars 2007 (dnr 540-2007).

text: Försäkringskassans föreskrifter (

text: FKFS 2006:2

text: ) om levnadsintyg, 3 §, hade vid tidpunkten för anmälan och fram till den 11 februari 2008 följande lydelse. 3 § Försäkringskassan, svensk ambassad, svenskt konsulat, utländsk socialförsäkringsinstitution, notarius publicus eller svensk eller utländsk polismyndighet skall intyga att i levnadsintyget angiven person lever. Försäkringskassan anmodades att yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan och då särskilt behandla den valda formuleringen av 3 § i Försäkringskassans föreskrifter (

text: FKFS 2006:2

text: ) om levnadsintyg samt om det förekommit något samråd med Rikspolisstyrelsen innan föreskriften utfärdades.

text: I sitt remissvar den 27 april 2007 anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören BB, följande. (Till sitt remissvar bifogade Försäkringskassan en utredning, i remissvaret benämnd konsekvensutredning, som föregick utfärdandet av de aktuella föreskrifterna. Utredningen utelämnas här.)

text: Bakgrund

text: Levnadsintygen sänds ut med stöd av

text: 4 kap. 7 § socialförsäkringslagen (1999:799)

text: (SofL). Motsvarande bestämmelse fanns tidigare i

text: 16 kap. 13 § lagen (1962:381)

text: om

text: allmän försäkring (AFL) i dess lydelse till och med den 31 december 2000. För närvarande sänds i princip 61 000 levnadsintyg till personer som är bosatta utanför Sverige och har ålderspension, sjukersättning, aktivitetsersättning, efterlevandepension eller arbetsskadelivränta från Försäkringskassan. Den aktuella föreskriften kom till den 1 juni 2006. Innan dess var frågan om vilka myndigheter, institutioner eller andra inrättningar som kunde godtas som intygsgivare oreglerad även om Försäkringskassan i det informationsblad som bifogades blanketten räknade upp ett antal ”godkända” intygsgivare, däribland polismyndighet. I praktiken fick dock Försäkringskassan in levnadsintyg som var underskrivna av helt andra intygsgivare som t.ex. apotekare, läkare och banker. Detta faktum i kombination med det stora antalet intyg innebar att den kontroll som levnadsintyget är avsett att vara inte kunde uppfyllas fullt ut.

text: Försäkringskassans föreskrifter

text: Sedan den 1 juni 2006 gäller alltså Försäkringskassans föreskrifter (

text: FKFS 2006:2

text: ) om levnadsintyg. Föreskrifterna är beslutade med stöd av

text: 3 § 9 förordningen (1998:562)

text: med vissa bemyndiganden för Försäkringskassan. Försäkringskassan kan givetvis inte med stöd av ett verkställighetsbemyndigande ålägga andra myndigheter att utfärda intyg och som framgår av bifogade konsekvensutredning var detta inte heller syftet med föreskrifterna. Föreskrifterna riktar sig till de enskilda som ska ge in intyg och avsikten var att ange vilka intygsgivare Försäkringskassan kan godta. Sett i efterhand kan dock konstateras att 3 § fått en formulering som kan missförstås. Den borde ha formulerats på ett annat sätt och Försäkringskassan kommer därför snarast att se över formuleringen. Eftersom levnadsintyg lämnas av utlandsbosatta ligger det i sakens natur att sådana intyg framför allt utfärdas av utländska institutioner och svenska utlands– myndigheter. I det avseendet innebär föreskriften en inskränkning i förhållande till vad som tidigare angetts i informationsbladet. Eftersom föreskriften bedömdes kunna innebära en ökad belastning för svenska utlandsmyndigheter skedde därför samråd med Utrikesdepartementet. Däremot genomfördes aldrig något samråd med Rikspolisstyrelsen. Som framgår ovan fanns polismyndighet sedan tidigare med bland de institutioner som räknades upp som ”godkända” intygsgivare. Levnadsintyg hade också, inom ramen för den allmänna serviceskyldigheten, lämnats av polismyndigheter utan att Försäkrings– kassan fått några signaler eller invändningar om att detta förfarande i något hänseende skulle vara olämpligt. Försäkringskassan bedömde inte att belastningen på svenska polismyndigheter skulle komma att öka genom föreskriften. Eftersom frågan om godkända intygsgivare tidigare varit helt oreglerad hade det trots detta varit lämpligt med samråd med Rikspolisstyrelsen. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Som framgår ovan används ordet ”skall” i Försäkringskassans föreskrifter. Detta ordval är olyckligt i sammanhanget eftersom det leder till uppfattningen att bl.a. polismyndighet är skyldig att utfärda levnadsintyg. Formuleringen ger därmed även intryck av att Försäkringskassans normgivningskompetens, som endast omfattar verkställighetsföreskrifter, har överskridits. Se vidare

text: 8 kap. 13 § regeringsformen

text: jämförd med

text: 3 § 9 förordningen (1998:562)

text: med vissa bemyndiganden för Försäkringskassan samt

text: 4 kap. 7 § socialförsäkringslagen

text: Av Försäkringskassans remissvar framgår dock att myndigheten är väl medveten om att andra myndigheter inte kan åläggas skyldigheter genom kassans

text: verkställighetsföreskrifter och att det inte heller har funnits något sådant syfte. Försäkringskassan medger emellertid att bestämmelsen borde ha utformats på ett annat sätt och att formuleringen kommer att ses över snarast.

text: Jag har fått veta att Försäkringskassan den 25 januari 2008 – således nio månader efter sitt remissvar – beslutade att 3 § Försäkringskassans föreskrifter (

text: FKFS 2006:2

text: ) om levnadsintyg, skall ha följande lydelse. 3 § Försäkringskassan godtar levnadsintyg som utfärdats av Försäkringskassan, svensk ambassad, svenskt konsulat, utländsk socialförsäkringsinstitution, notarius publicus, utländsk polismyndighet eller utländsk registerförande befolkningsmyndighet. Ändringen träder i kraft den 11 februari 2008.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Grundläggande fri- och rättigheter
Hembesök
Samtycke

title: Kritik mot Socialnämnden Nordost i Göteborgs kommun för att två handläggare inom ramen för en s.k. barnutredning genomförde ett oanmält hembesök, trots att det inte fanns skäl för det

sammanfattning: Socialtjänsten fick in en orosanmälan från två föräldrars arbetsgivare. Paret hade nyss fått barn och nämnden inledde en s.k. barnutredning mot bakgrund av uppgifterna i orosanmälan. Därefter genomförde två handläggare ett oanmält hembesök hos paret. Var och en är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen skyddad mot bl.a. husrannsakan eller liknande intrång från det allmännas sida. Skyddet mot intrång får endast begränsas i lag. Socialtjänsten utgör en del av det allmänna och omfattas alltså av bestämmelsen i regeringsformen. Det finns inte någon bestämmelse som ger socialtjänsten rätt att gå in i en enskilds bostad oavsett vad syftet med detta skulle vara. För att socialtjänsten ska få genomföra ett hembesök inom ramen för en s.k. barnutredning krävs att den enskilde samtycker till hembesöket. Frivilligheten måste vara reell och det får inte vara fråga om att den enskilde samtycker till ett hembesök för att han eller hon känner sig tvingad till det. Utrymmet för att genomföra oanmälda hembesök är mycket begränsat och sådana besök bör endast kunna godtas i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten befarar att det föreligger en nödsituation. Enligt JO fanns det i ärendet inte någon anledning att befara att det rörde sig om en nödsituation och handläggarna borde alltså i förväg ha hört av sig till paret innan hembesöket genomfördes för att få deras samtycke till det. I sitt svar till JO framhöll nämnden att den inte ville ge paret en möjlighet att ge en tillrättalagd bild av förhållandena i hemmet. I beslutet understryker JO att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för enskildas integritet, och att principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för socialtjänstens verksamhet. JO pekar även på att det finns en risk att allmänhetens förtroende för socialtjänsten skadas om myndigheten genomför oanmälda hembesök utan anledning och kritiserar nämnden för att hembesöket genomfördes oanmält.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten inom stadsdelsförvaltningen Nordost (dåvarande stadsdelsförvaltningen Östra Göteborg) i Göteborgs kommun och uppgav i huvudsak följande: Socialtjänsten genomförde ett oanmält hembesök hos henne och hennes sambo. De hade nyss fått barn, dottern BB, och deras arbetsgivare hade gett in en orosanmälan till socialtjänsten.

text: Socialtjänsten borde ha hört av sig innan hembesöket, men så skedde inte utan handläggarna klampade bara in i deras hem.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från stadsdelsförvaltningen. Därefter begärde JO att nämnden skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: I ett remissvar uppgav nämnden i huvudsak följande:

text: BAKGRUND Initialt inkommer orosanmälan från Aurorakliniken redan innan BB:s födelse. Oron rör mamma AA:s psykiska mående samt en misstanke om alkoholmissbruk. […] I samband med BB:s födelse kontaktar Specialförlossningen Socialjouren för att överlämna orosanmälan, sedan de noterat MVC:s journaler med uppmaning om detta. Då upptäcks även att AA folkbokfört sig i Kiruna, och kontakt tas med Kiruna. AA stannar på sjukhuset några dagar med BB […] Ytterligare orosanmälan inkommer från sjukhuset då BB och mamma AA skrivs ut från sjukhuset. Socialtjänsten gör ett planerat hembesök som genomförs tillsammans med personal från BVC och MVC. Under förhandsbedömningen framkommer att personalen på sjukhuset inte haft någon oro för BB, anknytning och amning har enligt dem fungerat fint. Inte heller MVC uttrycker någon oro, bortsett från att mamma AA beskrivs som skör och kan tänkas behöva stöd i sin föräldraroll. AA själv förnekar att hon skulle ha druckit alkohol under graviditeten. Hon har heller inte rökt eller tagit någon form av preparat sedan hon fick vetskap om att hon var gravid. Hon beskriver att hon inte är nöjd med det bemötande hon fått från Aurorakliniken […] AA berättar att hon lider av generaliserat ångestsyndrom och förlossningsfobi. Hon tycker det var en tuff period på sjukhuset då hon kände sig övervakad. Hon beskriver också en omotiverat hög ångest över att Socialtjänsten är inkopplad. Vidare framkommer att BB:s mormor är på besök från Kiruna och kommer att vara med den lilla familjen en tid. Pappa CC, som ej ännu är vårdnadshavare, är ett stöd för AA och de bor tillsammans i Göteborg och inte i Kiruna som man initialt fått uppgifter om. Beslut fattas att ej inleda utredning då ett stöd finns i nätverket samt att mamma AA kommer att kontakta Familjelinjen för att få stöd i föräldrarollen. 2020-02-04 inkommer orosanmälan via telefon från pappa CC:s och mamma AA:s arbetsgivare, DD. Han uttrycker en mycket stor oro för BB och hennes livssituation. DD berättar att CC arbetat för företaget i 10 år och har en "strulig" bakgrund med hemlöshet och det har funnits misstankar om droganvändning. DD berättar vidare att sedan BB:s födelse har CC berättat för honom om att mamma AA inte vill ha med bebisen att göra, att hon stänger in sig på sitt rum. AA ringer CC på arbetet flera gånger om dagen och vill att han skall komma hem. DD säger att de diskuterat oron på arbetsplatsen och beslutat att de måste göra en orosanmälan då BB är så liten. DD beskriver en stark oro för hur AA skall mäkta med att ta hand om BB då CC arbetar och mormor, som ännu är med familjen, snart skall återvända hem. Bedömningen görs att akuta åtgärder ej är befogade under kvällen och natten. Anmälan inkommer strax före Socialkontorets stängning och för stunden är BB:s mormor enligt tidigare kännedom samt uppgift från anmälaren fortfarande i familjen som ett stöd. 2020-02-05 fattas beslut att inleda utredning enligt 11 kap. l och

text: 2 §§ Socialtjänstlagen

text: på grund av oro för anknytningen mellan mor och barn samt oro för brister i den grundläggande omsorgen.

text: FRÅGA 1 2020-02-06 inhämtas ytterligare kompletterande uppgifter från anmälaren DD via telefon. DD berättar att AA arbetat sporadiskt på företaget, då CC bett om arbete för hennes räkning. De perioder AA arbetat har hennes närvaro varit instabil och DD uppfattar att hon har ”kämpat med sig själv”. Enligt Barnkonventionen; punkt 3, framgår att vid alla beslut som rör barn ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. 2020-02-06 fattas, efter en sammantagen bedömning utifrån orosanmälningarnas art och innehåll, vad som framkommit i kompletterande samtal med anmälaren samt den tidigare kännedom om oro för BB, beslut om att göra ett planerat oanmält hembesök. I övervägandet har även tagits med att AA skrivit sig i Kiruna och bedöms kunna lämna stadsdelen, att pappa CC inte är vårdnadshavare och därmed inte har några formella möjligheter att skydda BB, att stor oro uttryckts för båda föräldrarnas omsorgsförmåga samt att denna oro inkommer från föräldrarnas arbetsgivare vilket är synnerligen ovanligt, att det är oklart hur länge BB:s mormor avser stanna hos familjen samt att BB är ett spädbarn och i och med detta totalt beroende av andra för sin överlevnad. Det bedöms i och med ovanstående vara av yttersta vikt att få en överblick av BB:s livssituation utan att riskera att ögonblicksbilden blir tillrättalagd eller ytterligare fördröjd. Enligt Socialtjänstens bedömning skulle ett annat handläggningsförfarande än genom ett oanmält hembesök vid den aktuella tidpunkten kunna innebära risker för BB:s hälsa och utveckling.

text: FRÅGA 2 I l kap.

text: 2 §

text: SoL framgår att det vid åtgärder som rör barn skall barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård eller behandlingsinsatser för barn skall vad som är bäst för barnet vara avgörande. Vid det oanmälda, men planerade, hembesöket närvarade Socialsekreterare EE, vilken tidigare träffat AA i samband med anmält hembesök i samband med tidigare inkommen oro. Även Socialsekreterare FF närvarade utifrån SDF Östra Göteborgs rutiner för möten och hembesök. Då Socialsekreterarna knackade på ytterdörren och den öppnades presenterade sig Socialsekreterarna, blev igenkända och släpptes frivilligt in. 11 kap. l a § första stycket SoL beskriver att när en anmälan rör barn skall Socialnämnden genast göra en bedömning av om barnet eller den unge är i behov av skydd. En sådan bedömning skall dokumenteras. Barnets eller den unges behov av skydd kan behöva övervägas vid flera tillfällen under en utredning om skydd eller stöd. Det framgår med stor tydlighet att Socialtjänstens arbete skall ta sin utgångspunkt i vad som är barnets bästa. Vid tidpunkten för orosanmälningarna och bedömning om oanmält hembesök var BB några veckor gammal. Ett så litet barn är totalt skyddslöst och fullständigt utlämnat till sin omgivning. För sin överlevnad är ett spädbarn beroende av sina omsorgsgivare, deras förmåga att uppfatta och tolka barnets signaler samt prioritera barnets behov före sina egna. Enligt Barnkonventionen; punkt 19 framgår att barn skall skyddas mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, inklusive sexuella övergrepp. Det står tydligt och klart för Socialtjänsten att mamma AA endast ser till sin egen problematik och vad det gör för skada för henne att Socialtjänsten gör bedömningen att göra en skyddsbedömning vid tiden för hembesöket. Det är vanligt att man under utredningstiden måste göra förnyade skyddsbedömningar utefter vad som kan framkomma under utredningstiden. Vid tiden för hembesöket var den sammantagna oron av flera orosanmälningar så hög att hänsyn inte kunde tas till mamma AA:s eventuella psykiska ohälsa. Snarare blev oron högre då det redan innan fanns misstankar såsom att AA var skör, psykiskt instabil […]

text: Socialtjänsten bedömer att det fanns en laglig grund för att genomföra en skyddsbedömning. Detta bedömdes nödvändigt för att få en icke tillrättalagd bild av situationen i hemmet. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: När en anmälan rör barn eller unga ska socialnämnden genast göra en bedömning av om barnet eller den unge är i behov av omedelbart skydd, en s.k. skyddsbedömning (

text: 11 kap. 1 a §

text: SoL). Skyddsbedömningen ska göras samma dag som anmälan kommer in, eller senast dagen efter, om anmälan kommer in sent den dagen (se

text: prop. 2012/13:10 s. 60

text: Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet (

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL). Socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL).

text: Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF). Omständigheterna i ärendet Av utredningen i ärendet framgår att AA:s arbetsgivare DD den 4 februari 2020 gjorde en orosanmälan till socialtjänsten. I anmälan uttryckte DD oro över AA:s föräldraförmåga och kände sig tvingad att göra en orosanmälan med tanke på barnet BB:s låga ålder. Vidare uppgav DD i anmälan att BB:s mormor var på besök hos AA och att hon hjälpte till att ta hand om BB, men snart skulle åka hem.

text: Samma dag som orosanmälan kom in gjordes en s.k. skyddsbedömning där en handläggare antecknade att BB:s mormor hjälpte AA med BB:s omvårdnad och att det vid tiden för skyddsbedömningen inte fanns något behov av omedelbart skydd för BB.

text: Den 5 februari 2020 inledde nämnden en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL på grund av oro för anknytningen mellan mor och barn, och oro för brister i den grundläggande omsorgen. Den 6 februari 2020 ringde en handläggare till DD för att ställa kompletterande frågor. I en tjänsteanteckning från samtalet antecknades att AA arbetat sporadiskt för företaget, att hon haft en instabil närvaro, och att hon uppfattades ha kämpat med sig själv. Senare samma dag genomförde två handläggare ett oanmält hembesök hos AA. Handläggarna kontaktade inte AA eller hennes sambo före besöket.

text: Bedömning av det oanmälda hembesöket Socialtjänsten utgör en del av det allmänna och omfattas alltså av bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF som ger var och en skydd mot bl.a. husrannsakan eller liknande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen. I begreppet liknande intrång ryms sådana intrång i någons bostad som inte sker i förundersökningssyfte (se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Skyddet mot intrång i

text: 2 kap. 6 §

text: RF får endast begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: Det finns inte någon bestämmelse som ger socialtjänsten rätt att gå in i en enskilds bostad oavsett vad syftet med detta skulle vara. Skyddet mot intrång i den enskildes bostad gäller dock bara påtvingade ingrepp. Den enskilde kan alltså samtycka till att nämndens personal besöker honom eller henne i bostaden. JO har i flera tidigare beslut poängterat att ett sådant samtycke måste vara reellt. Det får inte vara fråga om att den enskilde samtycker till ett hembesök för att han eller hon känner sig tvungen att göra det. Utrymmet för att genomföra oanmälda hembesök är mycket begränsat och sådana besök bör endast kunna godtas i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten befarar att det föreligger en nödsituation. (Se t.ex. JO 2011/12 s. 392, JO 2013/14 s. 392 och

text: JO 2020/21 s. 470

text: I sitt svar till JO har socialnämnden uppgett att handläggarna åkte till AA:s bostad för att nämnden gjorde bedömningen att ett annat förfarande än ett oanmält hembesök vid den aktuella tidpunkten kunde innebär risker för BB:s hälsa och utveckling. Jag vill i detta sammanhang peka på att det inte framgår av dokumentationen i ärendet att nämndens handläggare, efter samtalet med DD, bedömde att det fanns ett akut behov av att säkerställa skyddet för BB. Detta är givetvis en brist, vilket försvårar min granskning.

text: Vad som däremot framgår av dokumentationen i ärendet är att en handläggare den 4 februari 2020 gjorde en s.k. skyddsbedömning efter det att orosanmälan från DD kommit in. Då bedömdes att det inte fanns anledning till någon omedelbar åtgärd. Därefter hade nämnden inte tillgång till någon ny information i ärendet, utöver samtalet med DD som skedde samma dag som hembesöket. Det samtalet bör enligt min mening inte ha ökat oron för BB eller AA i och med att det då inte kom fram någon ny information eller någon alarmerande uppgift om förhållandena i AA:s hem. Jag har därför svårt att se att det i detta fall fanns anledning för nämnden att befara att det rörde sig om en nödsituation som skulle ha kunnat motivera ett oanmält hembesök.

text: I och med att det inte rörde sig om någon nödsituation skulle alltså handläggarna i detta fall ha hört av sig till AA och hennes sambo innan hembesöket genomfördes för att få deras samtycke till det. Så skedde inte, utan hembesöket genomfördes oanmält. När ett hembesök sker oanmält får den enskilde mycket kort, eller i det närmaste obefintlig tid på sig att överväga om han eller hon vill släppa in socialtjänsten. I en situation när socialtjänstens

text: handläggare gör oannonserade besök finns det en uppenbar risk att den enskilde inte anser sig ha något annat val än att släppa in dem. Det kan mot den bakgrunden sättas i fråga hur reellt ett samtycke då egentligen är.

text: Av nämndens remissvar framgår att den inte ville ge AA eller hennes sambo en möjlighet att ge en ”tillrättalagd” bild av förhållandena i hemmet. Det går att tolka nämndens svar i denna del som att det egentliga syftet med hembesöket var att överrumpla AA och hennes sambo. Jag vill därför noga understryka för nämnden att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för enskildas integritet. Principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för socialtjänstens verksamhet och det finns en risk att allmänhetens förtroende för socialtjänsten skadas om myndigheten genomför oanmälda hembesök utan anledning. Huvudregeln är att hembesök ska ske i samråd med den enskilde, och utrymmet för att göra oanmälda hembesök är begränsat och bör som angetts endast kunna godtas i undantagsfall, t.ex. om socialtjänsten befarar att det föreligger en nödsituation. I andra fall ska socialtjänsten, om den anser att det är nödvändigt med ett hembesök, diskutera saken med den enskilde så att denne får en möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång som ett hembesök tveklöst utgör.

text: När det som i detta fall inte föreligger en nödsituation måste alltså nämndens handläggare i förväg höra av sig till den enskilde innan ett hembesök är tänkt att genomföras. Jag ser allvarligt på att så inte skedde i AA:s fall och Socialnämnden Nordost i Göteborgs kommun förtjänar kritik för att ha genomfört det oanmälda hembesöket.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Bistånd Delgivning Expediering

title: Fråga om beslut i biståndsärenden får delges den enskilde genom att denne anmodas att hämta beslutet hos myndigheten

text: I en anmälan till JO klagade AA på Spånga-Tensta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun och anförde bl.a. följande. Hon har delgivits beslut i ett ärende om ekonomiskt bistånd genom avisering att hon ”har ett brev att hämta på medborgarkontoret Spånga-Tensta”. Medborgarkontoret är så illa handikappanpassat att färdtjänstbilar inte kan köra dit. Dessutom kostar henne en resa dit med färdtjänst ca 120 kronor.

text: Anmälan remitterades till Spånga-Tensta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för utredning och yttrande. Nämnden ingav som sitt yttrande stadsdelsförvaltningens tjänsteutlåtande i ärendet. I utlåtandet anfördes bl.a. följande.

text: Vi beklagar att AA upplever att hon inte blivit respektfullt och korrekt bemött och behandlad. Hennes ansökningar har behandlats och utifrån hennes inkomst har bedömning om behovet gjorts. AA:s inkomster är sådana att hon inte ska uppbära försörjningsstöd, om inte särskilda skäl föreligger, utan klara sig på egna inkomster. Uppgiften att det inte går att komma till Medborgarkontoret i Tensta med färdtjänst är felaktig. Via samma uppfartsväg sker transporter till simhall, bibliotek, gymnasium och medborgarkontor. Vägen är inte öppen för allmän trafik men för färdtjänst- och sjuktransporter. AA behandlas utifrån de lagar och riktlinjer som styr nämndens verksamhet. De tjänstemän som handlagt hennes ärenden uppger att de behandlat henne med respekt men beklagar att AA:s upplevelse inte är densamma.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Kompletterande upplysningar inhämtades från avdelningschefen BB vid Spånga- Tensta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. Med anledning av det telefonsamtalet antecknades bl.a. följande.

text: För att säkerställa att de sökande fick del av beslut om avslag avseende ansökningar om ekonomiskt bistånd och för att kunna göra en prövning av om ett eventuellt överklagande inkommit i rätt tid, tillämpade stadsdelsförvaltningen, vid den tidpunkt som anmälan rör, följande rutin beträffande avslagsbeslut. Sökanden fick skriftligen en upplysning om att han eller hon hade ett brev att hämta hos medborgarkontoret. När beslutet lämnades ut fick den sökande underteckna en kvittens på att han eller hon hade mottagit beslutet.

text: Tidigare skickades regelmässigt avslagsbesluten med rekommenderat brev till de sökande som då fick gå till posten och kvittera ut besluten. Eftersom posten och medborgarkontoret ligger mycket nära varandra innebar stadsdelsförvaltningens nya rutin ingen olägenhet för de enskilda i förhållande till hur man gjorde tidigare. Dessutom innebar det lägre kostnader för förvaltningen. Beslut om att tillämpa de nya rutinerna fattades av avdelningscheferna vid förvaltningen. Om den sökande råkade uppehålla sig i stadsdelsförvaltningens lokaler när beslutet fattades fick han eller hon kvittera ut beslutet i samband med detta. De sökande underrättades inte på något annat sätt om innehållet i ett avslagsbeslut än på sätt som ovan beskrivits. Då BB inte närmare kunde uttala sig om vilka rutiner som i dag tillämpas beträffande underrättelse om innehållet i avslagsbeslut inhämtades också upplysningar per telefon från avdelningschefen CC vid Spånga-Tensta stadsdelsförvaltning. Han upplyste om att de ovan beskrivna rutinerna alltjämt tillämpas vid förvaltningen.

text: I ett beslut den 14 november 2000 anförde JO André följande.

text: Enligt huvudregeln i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall den som är sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får själv bestämma om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Vid valet av formen för underrättelsen kan myndigheten hämta ledning från

text: 7 § förvaltningslagen

text: som bl.a. föreskriver att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Underrättelse skall dock alltid ske skriftligt om parten begär det. Om beslutet går parten emot och det kan överklagas skall han också underrättas om hur han kan överklaga det.

text: När socialnämnden enligt

text: 24 § förvaltningslagen

text: har att pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid kan det finnas behov av ett bevis för när parten har fått del av beslutet. I vissa fall kan det därför vara lämpligt med ett delgivningsförfarande. Om delgivning sker skall denna utföras i enlighet med bestämmelserna i

text: delgivningslagen (1970:428)

text: och

text: delgivningsförordningen (1979:101)

text: . Jag vill dock erinra om förbudet i

text: 58 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: mot s.k. surrogatdelgivning och kungörelsedelgivning i mål och ärenden enligt

text: socialtjänstlagen

text: som avser myndighetsutövning mot enskild.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA erhöll en underrättelse från Mottagningsoch socialbidragssektionen vid Spånga-Tensta stadsdelsförvaltning. Av underrättelsen framgick att hon hade ett brev att hämta på medborgarkontoret Spånga/Tensta samt att hon skulle komma ihåg att ta med legitimation. Brevet innehöll ett beslut i ett biståndsärende. Förfarandet som sådant har inte närmare kommenterats i remissvaret. Av de kompletterande upplysningar som har inhämtats från stadsdelsförvaltningen har dock framkommit att avsikten var att underrätta AA om innehållet i biståndsbeslutet genom att överlämna det till henne på medborgarkontoret samt att också få ett bevis för att AA fått del av beslutet. Efter vad som kommit fram har denna rutin vid förvaltningen ersatt det tidigare tillämpade förfarandet med delgivning genom rekommenderat brev med mottagningsbevis.

text: Enligt

text: 3 § första stycket delgivningslagen

text: skall s.k. ordinär delgivning ske genom att myndigheten sänder handlingen med post eller överlämnar den med bud eller på annat sätt till den sökte. Som bevis på att denne erhållit försändelsen skall myndigheten begära delgivningskvitto eller mottagningsbevis. Ordinär delgivning kan också ske genom s.k. förenklad delgivning enligt

text: 3 a § delgivningslagen

text: . När det är lämpligt får en myndighet, enligt

text: 3 § tredje stycket delgivningslagen

text: , också delge kallelser, meddelanden och andra handlingar, som inte är omfattande eller annars av svårtillgängligt innehåll, genom att innehållet läses upp vid telefonsamtal med den sökte och handlingen därefter sänds till denne per post.

text: Förfarandet i detta ärende är närmast att hänföra till bestämmelserna i

text: 3 § första stycket delgivningslagen

text: , som anger att delgivning skall ske genom att myndigheten sänder handlingen med post eller överlämnar den med bud eller på annat sätt till den sökte. Av förarbetena till

text: delgivningslagen

text: framgår bl.a. att lagstiftaren med den formulering som här kursiverats har haft i åtanke sådana situationer när den som skall delges råkar uppehålla sig i myndighetens lokaler eller har fast kontor i myndighetens närhet. (Jfr

text: prop. 1970:13 s. 98

text: och s. 124 samt

text: prop. 1978/79:11 s. 23

text: och s. 95). Lagstiftarens avsikt synes däremot inte ha varit att en myndighet skall kunna ombesörja delgivning av ett beslut genom att underrätta den sökte om att han eller hon själv skall hämta handlingen hos myndigheten. Den av stadsdelsförvaltningen tillämpade rutinen kan därför ifrågasättas. Enligt min mening kan den inte anses överensstämma med tanken bakom bestämmelserna i

text: delgivningslagen

text: Som ovan anförts har lagstiftaren angivit flera alternativa tillvägagångssätt vid s.k. ordinär delgivning. Det kan konstateras att AA skulle ha behövt anlita färdtjänst även för att hämta beslutet på posten om stadsdelsförvaltningen hade valt att delge henne det genom att sända det till henne i ett rekommenderat brev. Ett sådant delgivningssätt skulle således inte i praktiken ha inneburit någon påvisbar fördel för henne i förhållande till det i ärendet tillämpade förfarandet. Jag vill därför understryka att det i ett fall som AA:s kan finnas skäl att använda andra sätt vid delgivning av beslut. Det är olyckligt om förvaltningen har sådana rutiner att det inte är möjligt att anpassa delgivningen till speciella omständigheter i ett enskilt fall. Rent allmänt anser jag det olämpligt att en funktionshindrad person skall behöva anlita färdtjänst för att få del av innehållet i nämndens beslut.

text: De tillvägagångssätt som lagstiftaren har anvisat vid ordinär delgivning förutsätter viss medverkan från den som skall delges. Utredningen i ärendet ger inte underlag för att dra några slutsatser om vilket delgivningsförfarande som hade varit det mest lämpliga i AA:s fall. Jag vill dock erinra om att det i

text: 1 § andra stycket delgivningsförordningen

text: stadgas att myndigheten skall sträva efter att använda delgivningssätt som medför så ringa olägenhet och kostnad som möjligt såväl för myndigheten som för den som skall delges (min kursivering).

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder ingen åtgärd från min sida.

text: En kopia av detta beslut sänds till Länsstyrelsen i Stockholms län för kännedom.