nyckelord: Dokumentation Information Omplacering

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Sagsjön, för att en intagen inte ens fick information inför dubbelbeläggning

sammanfattning: En intagen med skyddade personuppgifter fick inte information om att hon skulle dela cell eller möjlighet att lämna synpunkter på det. JO är kritisk till detta och konstaterar att anstalten därmed avvek från Kriminalvårdens egna anvisningar för dubbelbeläggning. Hon betonar vikten av att dessa följs och att anstalten dokumenterar bl.a. den intagnas inställning och övervägandena inför en dubbelbeläggning. JO anser också att den intagna borde ha fått tillfälle att gå igenom sina tillhörigheter och lägga undan handlingar med känsliga uppgifter innan hon skulle dela cell. När en intagen har skyddade personuppgifter finns det enligt JO anledning att vara särskilt försiktig vid prövningen av om det är lämpligt att dela cell.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 oktober 2022 framförde AA i huvudsak följande klagomål mot anstalten Sagsjön och anställda där.

text: Hon har skyddade personuppgifter och är placerad i ett ”föräldrarum”. I början av september 2022 fick hon veta att hennes cell skulle dubbelbeläggas. Hon fick inte någon närmare information om detta. Därefter delade hon cell med en annan intagen i en vecka. I samband med det uppstod en konflikt på avdelningen och hon blev hotad av en medintagen. Hot riktades även mot hennes familj. Personalen vidtog inte några direkta åtgärder. Den 1 oktober placerades en annan intagen i hennes cell utan att hon i förväg informerades om det. Innan den medintagna kom in i cellen hann hon lägga undan känslig information. En vecka senare omplacerades den medintagna på grund av dåligt uppförande. Den 10 oktober flyttade en ny intagen in i hennes cell utan att hon informerades eller fick möjlighet att ta bort bl.a. bilder som låg synliga i cellen. Hon vill kunna känna sig trygg och önskar att personalen tar hänsyn till hennes intressen och respekterar att hon har skyddade personuppgifter. Hon bad därför om att få tala med det vakthavande befälet BB, som hade fattat beslutet om placeringen, men denna var upptagen. Hon tog i stället upp saken med klienthandläggaren CC, som dock inte hade kännedom om dubbelbeläggningen.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över klagomålen och redogöra för bl.a. myndighetens rutiner på området.

text: I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionchefen vid Region Väst, i huvudsak följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Sagsjön. Bl.a. har följande framkommit. Anstalten har sedan i början av sommaren 2022 en hög beläggning av intagna på anstalten. Detta föranleder att intagna under perioder behöver dela bostadsrum. Det är anstalten som fördelar bostadsrum till intagna utifrån gällande säkerhetsklass samt rådande beläggningssituation. Fördelningen av bostadsrum föregås inte av ett beslut utan omfattas av anstaltens faktiska handlade efter bedömning av vakthavandebefäl. BB var inte i tjänst som vakthavandebefäl vid de datum som anges i anmälan och har således inte gjort någon bedömning om dubbelbeläggning för AA:s del. CC, klienthandläggare, har vid ett tillfälle samtalat med AA gällande att dela bostadsrum. CC har inte varit delaktig i planering eller fördelning av bostadsrum. BB uppmärksammade den 10 oktober 2022 att AA inte tydligt informerats om att hon åter skulle dela bostadsrum. BB upprättade därav en incidentrapport samma datum av vilken det framgår att AA borde ha informerats. Efter händelsen har anstalten vidtagit åtgärder genom att göra ett förtydligande i lokala instruktionen för hur de intagna ska informeras när dubbelbeläggning är aktuellt. Under utredningen av incidentrapporten har samtlig personal på anstalten återigen påmints om vikten av att informera berörd intagen om när denne behöver dela bostadsrum. Det har inte kommit till anstaltens kännedom att AA:s familj eller anhöriga har utsatts för hot av medintagna under hennes vistelse i anstalten. Anstaltens personal har rätt att beträda bostadsrum utan att informera de intagna om detta innan. Detta sker bl.a. dagligen i samband med visitation av bostadsrummet. Anstaltens utgångspunkt är att alltid värna om intagnas integritet, oavsett om den intagne har skyddade identitetsuppgifter eller inte. Anstalten anser att det nu finns tydliga och funktionella rutiner kring att informera intagna när det är aktuellt att dela bostadsrum.

text: Författningsbestämmelser

text: Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verkställigheten ska dessutom utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas (se 1 kap. 4 och 5 §§ FäL). När det gäller verkställighet av fängelsestraff i anstalt är utgångspunkten i

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, att den intagne har rätt att vistas i gemensamhet med andra. Någon rätt att nattetid vistas i avskildhet finns inte. Av

text: 6 kap. 3 §

text: FäL framgår dock att Kriminalvården får hålla intagna avskilda från varandra i anslutning till dygnsvilan. Av Kriminalvårdens anvisningar för dubbelbeläggning i anstalt och i häkte (

text: ) framgår bl.a. följande. Utgångspunkten är att intagna i anstalt ska ha möjlighet att vistas i eget bostadsrum i anslutning till dygnsvilan. Intagna har emellertid inte någon uttrycklig rätt till sådan placering och det finns inte några generella begränsningar för när dubbelbeläggning kan ske i anstalt. Det finns skäl som talar för att det är mer lämpligt att dubbelbelägga bostadsrum i anstalt än i häkte, särskilt eftersom

text: intagna i anstalt har större möjlighet till vistelse utanför bostadsrummet, sysselsättning, andra fritidsaktiviteter samt gemensamhet. Dubbelbeläggning av intagna i anstalt, särskilt i säkerhetsklass 1 och 2, bör som utgångspunkt och i likhet med vad som gäller i häkte enbart ske - om det är nödvändigt av utrymmesskäl, eller - om det är påkallat av någon annan särskild anledning. Vidare framgår bl.a. att den intagne ska få möjlighet att lämna synpunkter vad avser en sådan placering. Något krav på samtycke från den intagne till dubbelbeläggning finns dock inte.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det råder för närvarande platsbrist i landet och många anstalter har därav blivit tvungna att placera två intagna i samma bostadsrum, s.k. dubbelbeläggning. Innan en dubbelbeläggning sker ska den intagne få möjlighet att lämna synpunkter. Det krävs dock inget samtycke från den intagne för att dubbelbeläggning ska kunna genomföras. Anstalten Sagsjön bedömde den 10 oktober 2022 att det av utrymmesskäl var nödvändigt att placera en ny intagen i samma bostadsrum som AA. Detta gjordes innan AA fått möjlighet att lämna synpunkter avseende dubbelbeläggningen, vilket är beklagligt. Anstalten Sagsjön uppmärksammade själva att det skett ett misstag och gjorde en incidentrapportering avseende händelsen. Anstalten Sagsjön har därefter förtydligat den lokala instruktionen för att säkerställa att intagna får information när dubbelbeläggning är aktuellt. Därutöver har anstalten Sagsjön återigen påmint samtlig personal om vikten av att informera den intagne om det blir aktuellt med dubbelbeläggning.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering i

text: fängelselagen (2010:610)

text: och för en del av myndighetens egna anvisningar för dubbelbeläggning. Det finns anledning tillägga att det av anvisningarna också framgår att anstalten inför ett beslut om dubbelbeläggning ska ta hänsyn till andra omständigheter, exempelvis om den intagna är lämplig för att dela cell. Om placeringen medför påtagliga negativa konsekvenser eller risk för skada för den intagna ska dubbelbeläggning inte ske. Vidare anges att dubbelbeläggningen löpande ska följas upp och att uppföljningen vid behov ska dokumenteras. Enligt min mening är anvisningarna i detta styrdokument både befogade och ändamålsenliga.

text: Även de europeiska fängelsereglerna innehåller vissa rekommendationer av betydelse för bedömningen av klagomålen. Enligt dessa regler ska intagna normalt placeras i en egen cell under natten, om inte gemensamma sovutrymmen är att föredra. Intagna får emellertid dela cell endast om utrymmet är lämpligt för ändamålet, och det ska vara intagna som kan placeras tillsammans. Så långt det är möjligt ska de intagna ges en valmöjlighet innan de måste dela sovutrymme med andra (se europeiska fängelsereglerna, 18.5–18.7).

text: Som Kriminalvården har anfört är alltså den rättsliga utgångspunkten att intagna i anstalt ska ha möjlighet att vistas i en egen cell i anslutning till dygnsvilan. Det överlag ansträngda beläggningsläget har dock medfört att myndigheten

text: dubbelbelägger celler i relativt stor utsträckning. Platssituationen och frågor om sådan beläggning har vid flera tillfällen varit föremål för utredning hos JO. Jag har tidigare uttalat att det, när dubbelbeläggning bedöms nödvändig, är en rimlig utgångspunkt att det i första hand är de intagna som samtycker till det som får dela cell. Vidare har jag framhållit att tiden som varje intagen är placerad i en dubbelbelagd cell bör begränsas och att en intagen som tvingas dela cell och känner rädsla, eller kanske bara är orolig, måste tas på allvar. Detta gäller enligt min mening oavsett om det är ett frihetsberövande som verkställs i häkte eller i anstalt. (Se särskilt JO 2021/22 s. 261, dnr O 19-2019, och t.ex. mina uttalanden efter inspektionen av anstalten Skänninge i november 2021, dnr 8042-2021.)

text: AA har klagat på att hon vid flera tillfällen inte fått någon information om dubbelbeläggningar som berörde henne. Kriminalvården har dock endast redogjort för omständigheterna i samband med placeringen den 10 oktober 2022. Det är oklart varför myndigheten har begränsat sitt yttrande på det sättet trots att anmälan är tydlig. Jag finner emellertid inte tillräckliga skäl att fortsätta utredningen och inleder med att kommentera hanteringen av dubbelbeläggningen det nu angivna datumet.

text: Jag instämmer i Kriminalvårdens bedömning att anstalten inför dubbelbeläggningen den 10 oktober borde ha informerat AA om saken och dessutom gett henne möjlighet att lämna synpunkter. Hanteringen avvek från myndighetens egna anvisningar. Vidare är det min uppfattning att AA före placeringen borde ha fått tillfälle att gå igenom sina tillhörigheter i cellen och lägga undan handlingar med känsliga uppgifter. Ett sådant förfarande är i enlighet med

text: fängelselagens

text: föreskrift om att en intagen ska behandlas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande, dvs. den humanitet som kriminalvården ska präglas av. Jag är kritisk till anstaltens brister i samband med denna dubbelbeläggning.

text: Kriminalvården har inte bemött det som AA gjort gällande beträffande de två andra tillfällena, men remissvaret bekräftar hennes beskrivning av den nyss nämnda situationen. Med hänsyn till det och till att anstalten Sagsjön har vidtagit åtgärder för att säkerställa att intagna där framöver får information inför dubbelbeläggning, drar jag slutsatsen att detta har fallerat flera gånger. Jag vill därför betona vikten av att anstalten följer myndighetens egna anvisningar för dubbelbeläggning samt dokumenterar relevanta omständigheter, såsom den intagnas inställning, och de särskilda överväganden som görs inför en sådan beläggning i ett enskilt fall.

text: Jag utgår från att anstalten gjorde bedömningen att AA var lämplig för att dela cell. Även om jag saknar kännedom om de närmare omständigheterna kring hennes person anser jag för egen del att det finns anledning att vara särskilt försiktig vid prövningen av om det är lämpligt att en intagen med skyddade personuppgifter ska dela cell. I det avseendet vill jag understryka att Kriminal-

text: vården har ett ansvar för att se till att verkställigheten av ett fängelsestraff sker under säkra och trygga former. Det som i övrigt har kommit fram motiverar inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av områdesansvariga rättssakkunniga Nathalie Stenmark. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Förundersökning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende om Polismyndighetens olika nivåer av förordnande som undersökningsledare

org: jo

sammanfattning: JO har på eget initiativ genomfört en utredning om polisers behörighet att vara undersökningsledare. Det har vid granskningen kommit fram att Polismyndigheten tillämpar tre nivåer av behörighet som undersökningsledare med rätt att besluta om tvångsmedel. Av dessa används två i den yttre verksamheten, varav det ena ofta av en polis i ingripandeverksamheten (s.k. begränsat förordnande). JO ser inte några formella hinder mot begränsade förordnanden i och för sig. JO:s slutsats är dock att det begränsade förordnandet framstår som mindre väl förenligt med rättegångsbalkens systematik om tvångsmedelsanvändning och de rättssäkerhetshänsyn som systematiken vilar på. Vidare synes tillämpningen inte vara enhetlig inom hela Polismyndigheten och det kan ifrågasättas om kraven på utbildning och erfarenhet är tillräckliga. JO anser att Polismyndigheten bör se över användningen av begränsade förordnanden i syfte att säkerställa en enhetlig och rättssäker tillämpning. JO sänder också en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Bakgrund och initiativet

type: rubrik

text: Inom ramen för en förundersökning kan beslut om vissa tvångsmedel fattas av en polisiär undersökningsledare. Om det är fara i dröjsmål kan beslut i vissa fall fattas av en polis i samband med ingripandet.

type: stycke

text: I min tillsyn över Polismyndigheten har jag sett flera exempel på att en polis med behörighet att vara undersökningsledare också varit ingripande polis och vid egna ingripanden fattat beslut om tvångsmedel med hänvisning till sin behörighet som undersökningsledare. Det har inte varit fråga om fara i dröjsmål. I möten med företrädare för Polismyndigheten har även begreppet PA-delegation förekommit (se bl.a. protokollen från mina inspektioner av lokalpolisområdena Luleå-Boden och Helsingborg, dnr 9829-2022 och 590-2023).

text: Jag beslutade mot den bakgrunden att i ett särskilt ärende mot Polismyndigheten utreda vilka olika behörigheter att besluta om tvångsmedel i en förundersökning som förekommer inom myndigheten och i vilka situationer de används. Den grundläggande frågeställningen var om det förekommer att poliser använder sin

text: behörighet som undersökningsledare även när de inte tjänstgör i en sådan befattning.

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över hur behörighet att fatta beslut om tvångsmedel i en förundersökning tillämpas inom myndigheten. Myndigheten skulle också redogöra för vilka typer av sådana behörigheter som förekommer inom myndigheten och särskilt förekomsten och tillämpningen av s.k. PA-delegation.

text: Polismyndigheten (juristen AA) yttrade sig den 25 april 2025 efter att samtliga polisregioner, Nationella operativa avdelningen (Noa) samt myndighetens HRavdelning fått tillfälle att lämna upplysningar. Till yttrandet fogades också styrdokument.

text: Av Polismyndighetens yttrande och utredningen i övrigt kan i huvudsak följande utläsas. De tre förordnandenivåerna Inom Polismyndigheten finns tre nivåer för förordnande som undersökningsledare: begränsad, grund och fördjupad. Varje nivå innebär olika befogenheter att inleda, leda och avsluta en förundersökning.

text: Undersökningsledare på nivån begränsad har rätt att i den egna polisregionen inleda och leda en förundersökning avseende brotten olovlig körning och grov olovlig körning, rattfylleri och grovt rattfylleri, ringa narkotikabrott, brott mot

text: knivlagen

text: samt ringa stöld. Undersökningsledare på denna nivå arbetar i yttre tjänst och förordnandet ska i princip uppfattas som synonymt med det tidigare begreppet PA-delegation. Den bakomliggande tanken är att den polis som har förordnandet ska kunna inleda förundersökning, i stället för att utreda sakförhållandena enligt reglerna om primärutredning. För förordnandet krävs erfarenhet som polis i yttre tjänst under minst sex månader och godkänt resultat i en kurs som omfattar två dagar. Undersökningsledare på nivån har full befogenhet att fatta de beslut om tvångsmedel (t.ex. husrannsakan) som behövs för att utreda brottet och leda förundersökningen fram till redovisning till åklagare. Om utredningen är eller utvecklas till att bli mer omfattande eller komplex ska ledningen överlämnas till undersökningsledare på nivån grund eller fördjupad, alternativt till Åklagarmyndigheten eller annan brottsbekämpande myndighet.

text: Uttrycket mer omfattande eller komplex skulle ursprungligen uppfattas som att förordnandet endast omfattade rutinartade ärenden. I den praktiska tillämpningen har det dock gjorts en mer extensiv tolkning av begreppen. För att uppnå ökad nationell enhetlighet har utbildningen fortlöpande uppdaterats med information om hur styrdokument bör tolkas. Exempelvis klargörs att husrannsakan i bostad är en omständighet som gör att utredningen bör anses mer omfattande och komplex.

text: Undersökningsledare på nivån grund har rätt att inleda och leda en förundersökning avseende alla brott fram till redovisning, nedläggning eller överlämning till annan behörig undersökningsledare. Förundersökningsledning inom nivån bedrivs i den yttre utredningsverksamheten inriktad mot bevissäkring och ledning av det utredande arbetet i ett tidigt skede. För förordnandet krävs godkänt resultat i en kurs som omfattar fem veckor.

text: Undersökningsledare på nivån fördjupad har samma befogenheter som de på nivå grund. Förundersökningsledning på nivån bedrivs i den inre utredningsverksamheten inriktad mot bevisvärdering, ledning i utredningens senare skede samt redovisning av ärenden till åklagare. För förordnandet krävs godkänt resultat i en kurs som omfattar 40 dagar. Ett förkunskapskrav är som utgångspunkt att deltagaren har genomgått kursen för behörighetsnivå grund.

text: Bakgrunden till införandet av förordnandenivåerna Tidigare bedömdes det att en undersökningsledare behövde kunna allt och det fanns därför endast en behörighetsnivå. Efter en ändrad tolkning av 1 a § andra stycket första meningen förundersökningskungörelsen (FUK) infördes dock strukturen med förordnanden i tre nivåer. Den justerade tolkningen innebär att undersökningsledaren visserligen har ansvar för förundersökningen i dess helhet, men ansvaret gäller bara de egna ärendena i den funktion som undersökningsledaren verkar inom. Som en följd har utbildningarna om förundersökningsledning kunnat inriktas mot mer avskilda ansvarsområden.

text: Vad särskilt gäller förordnande på nivån begränsad har verksamhetsansvariga pekat på att det av effektivitetsskäl finns behov hos enskilda poliser att kunna dokumentera vidtagna åtgärder som beslut av undersökningsledare och inte som beslut av polis vid fara i dröjsmål. Det uppfattas som administrativt krävande att dokumentera vidtagna åtgärder på annat sätt än som undersökningsledare. Reglering av förordnandenivåerna I polisförordningen finns bestämmelser om delegering. Av 8 § framgår att medarbetare som ska inleda och leda förundersökning inom Polismyndigheten ska förordnas särskilt. Medarbetaren ska också vara en särskilt kvalificerad beslutsfattare med den utbildning, kompetens och erfarenhet som krävs. Detta återges i Polismyndighetens arbetsordning (PM 2024:5). Information om de olika förordnandenivåerna finns även i Polismyndighetens handbok för förordnande av undersökningsledare (PM 2021:37).

text: Polisregionernas tillämpning av förordnandenivåerna Samtliga polisregioner tillämpar behörighetsnivåerna grund och fördjupad. Med undantag från polisregion Nord betraktar regionerna behörighetsnivån grund som avsedd för den yttre utredningsverksamheten. I polisregion Stockholm är det i de flesta fall undersökningsledare på nivå grund som fattar beslut om att inleda förundersökning respektive beslut om initiala tvångsåtgärder.

text: Behörighetsnivån begränsad tillämpas i samtliga polisregioner utom region Syd och Stockholm, vilka inte sett verksamhetsbehovet av behörigheten.

text: Polisregion Mitts uppfattning är att det normalt inte förekommer att poliser använder sin behörighet som undersökningsledare även när de inte tjänstgör i en sådan befattning. Polisregion Syd ger liknande besked. Övriga polisregioner har inte besvarat, alternativt inte gett något tydligt svar på denna fråga.

text: Polismyndighetens bedömning Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Inledning […] JO:s remiss tar sikte på frågan om att ingripande polis fattar beslut om tvångsmedel med hänvisning till sin behörighet som förundersökningsledare. Därför fokuserar detta remissvar på den rättsliga grunden för begränsade förordnanden, samt de praktiska aspekterna av deras tillämpning och de problem som kan uppstå i relation till rättssäkerhet och enhetlighet. Beträffande polisanställda som tjänstgör som förundersökningsledare på nivåerna grund och fördjupad hänvisas till handboken (PM 2021:37) och uppgifterna i de inhämtade yttrandena.

text: Hur tillämpas behörigheten att fatta beslut om tvångsmedel? Såvitt avser användningen av begränsande förordnanden inom Polismyndigheten har i korthet följande framkommit. […]

text: Utifrån den inhämtade informationen bedöms de formella kraven enligt polisförordningen och handboken vara uppfyllda för poliser med begränsade förordnanden. Delegering sker enbart till poliser med minst sex månaders erfarenhet och som har genomgått den av myndigheten anvisade utbildningen samt bedömts lämpliga av sin chef. Det framgår av arbetsordningen vem som har rätt att besluta om delegation och av enskilda beslut framgår till vem delegering har skett. Handboken eller andra styrdokument anger inte uttryckligen när och hur tvångsmedel får användas av en förundersökningsledare på nivå begränsad. Av

text: rättegångsbalken

text: följer dock att en förundersökningsledare har behörighet att besluta om tvångsmedel i en förundersökning. Utredningen visar inte annat än att delegation genom begränsade förordnanden sker till poliser som bedömts som särskilt kvalificerade beslutsfattare med rätt utbildning, kompetens och erfarenhet för uppgiften att leda enklare förundersökningar och att det vid delegeringen särskilt har beaktats att uppgiften innebär att grundlagsskyddade fri- och rättigheter kan inskränkas (se

text: 8 § första stycket

text: [polisförordningen, JO:s anm.]). En polis med ett begränsat förordnande har därmed behörighet att leda förundersökningar och i dessa fatta beslut om tvångsmedel med stöd av bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: inom ramen för de begränsningar som följer av delegationen. Behörigheten begränsas således till förundersökningar som rör de enklare brott som anges i handboken. Behörigheten gäller inte heller utredningar som utvecklas till att bli mer omfattande eller komplexa.

text: Vikten av att delegationen används inom angivna ramar En relativt kort utbildningstid (16 timmar) på distans för begränsat förordnande kan innebära att poliser inte alltid har tillräcklig kunskap för att bedöma när ett ärende är för omfattande eller komplext för att hanteras inom ramen för delegeringen. Ett exempel som Noa nämnt är att poliser med begränsat förordnande har fattat beslut om husrannsakan i bostäder långt från platsen för

text: ingripandet, vilket tyder på att ärendet kan ha varit mer omfattande än vad förordnandet är tänkt att täcka. Det har även framkommit att dokumentationen kring beslut om tvångsmedel ibland är bristfällig. I vissa polisregioner har det noterats att det inte alltid är klart dokumenterat när förundersökningen inleds eller vem som fattat beslut om tvångsmedel. Det är givetvis viktigt att dokumentera när en förundersökning inleds, vilka omständigheter som ligger till grund för beslut om tvångsåtgärder, samt vem som är förundersökningsledare. Detta är nödvändigt för att säkerställa att beslut om tvångsmedel fattas på rätt sätt och inom ramen för den delegerade behörigheten. Risken att den behörighet som följer av ett förordnande på begränsad nivå används utanför angivna ramar motverkas i viss mån av strukturen med SLF [Snabbare lagföring, JO:s anm.]. Arbetssättet inom SLF innebär att förundersökningsledare på högre nivå tidigt ska involveras för att säkerställa att utredningen följer rätt metod och att beslutsfattande sker korrekt och snabbt. Noa och HR-avdelningen har även pekat på att kontinuerlig uppdatering av utbildningen är ett sätt att möta de nya krav som uppstår i takt med att arbetsmetoder som SLF utvecklas. Detta säkerställer att poliser med begränsade förordnanden håller sig uppdaterade och kan fatta beslut i enlighet med gällande riktlinjer och lagstiftning.

text: Vikten av bra vägledning och utmaningar som följer av regionala skillnader Polismyndighetens styrdokument ger viss vägledning om hur förundersökningsledning ska hanteras. Det framgår dock inte explicit i några av de aktuella styrdokumenten hur tvångsmedel ska hanteras i situationer där en polis med begränsat förordnande är förundersökningsledare. Det finns inte heller någon närmare anvisning om när ett ärende ska anses vara för omfattande eller komplext för att hanteras inom ramen för ett förordnande på begränsad nivå. Som HR avdelningen konstaterat kan styrdokumenten ibland uppfattas som otydliga eller motsägelsefulla. För att både effektivitet och rättssäkerhet ska upprätthållas behöver dessa dokument entydigt ange när och på vilket sätt poliser med begränsat förordnande får agera som förundersökningsledare. Det kan därför finnas behov av att se över styrdokumenten för att skapa en tydligare och mer enhetlig vägledning. Det finns som sagt även regionala skillnader i tillämpningen av förordnandet på begränsad nivå. Skillnaderna tycks bero på olika bedömningar av verksamhetsbehov. Det kan inte uteslutas att de regionala skillnaderna i användningen av delegationen kan medföra att samma typ av brott och tvångsåtgärder hanteras olika beroende på var i landet ett ärende hanteras. Som polisregion Mitt pekat på kan skillnaderna även skapa oklarheter i arbetssätt och processer vid tillfälliga förstärkningsrörelser. Eftersom Polismyndigheten ska bedriva verksamheten rättssäkert och enhetligt (2 § förordning 2022:1718 [förordning med instruktion för Polismyndigheten, JO:s anm.]), kan det finnas anledning att överväga åtgärder för en mer enhetlig tillämpning.

text: Slutsatser Sammanfattningsvis visar utredningen att förordnandet på begränsad nivå i huvudsak används på ett sätt som är förenligt med gällande rätt och Polismyndighetens styrdokument. Delegeringen ger poliser i yttre tjänst behörighet att leda förundersökningar om de i handboken angivna enklare brotten och även fatta beslut om tvångsmedel i sådana förundersökningar. Det finns dock utmaningar, såsom otydliga gränser för när ett ärende är för komplext för att hanteras av poliser med begränsat förordnande, bristfällig dokumentation, styrdokument som upplevs ge otillräcklig vägledning och

text: regionala skillnader i tillämpningen. En nationell översyn för att skapa en mer enhetlig tillämpning av delegeringen kan därför övervägas.

text: Rättslig reglering

text: Inledande av förundersökning och undersökningsledarens ansvar Förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (se

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Beslut att inleda förundersökning ska fattas av Polismyndigheten, Säkerhetspolisen eller en åklagare. En förundersökning inleds även i vissa fall genom att en polis beslutar om och verkställer tvångsmedel enligt 24-

text: 28 kap.

text: RB. (Se

text: 23 kap. 3 § första stycket

text: RB).

text: Undersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. (Se 1 a § andra stycket FUK.) Undersökningsledaren och de som biträder denna har att beakta omständigheter och bevis som talar till såväl den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel, den s.k. objektivitetsprincipen (se

text: 23 kap. 4 § första stycket

text: RB).

text: Primärutredning Innan en förundersökning inletts får en polis vidta vissa utredningsåtgärder inom ramen för en s.k. primärutredning (se

text: 23 kap. 3 § fjärde stycket

text: RB och 3 a § FUK). Bestämmelsen ger inte rätt att använda tvångsmedel (se

text: prop. 1994/95:23 s. 78

text: Vem kan förordnas som undersökningsledare Som framgått finns regler om delegering i 8 § polisförordningen. Av bestämmelsen framgår att det vid delegering av beslutanderätt särskilt ska beaktas bl.a. om uppgiften innebär att grundlagsskyddade fri- och rättigheter kan komma att inskränkas.

text: Beslut om tvångsmedel enligt

text: rättegångsbalken

text: En polisiär undersökningsledare får fatta beslut om vissa tvångsmedel. Det gäller bl.a. beslag, husrannsakan och kroppsbesiktning (se

text: 27 kap. 4 §

text: samt

text: 28 kap.

text: och

text: 13 §§

text: RB). Om det är fara i dröjsmål får sådana beslut i vissa fall även fattas av en polis (se

text: 27 kap. 4 §

text: samt

text: 28 kap.

text: och

text: 13 §§

text: RB).

text: Vid alla beslut om tvångsmedel ska ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna beaktas.

text: Dokumentation Vid förundersökningen ska det föras ett protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Protokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § första stycket FUK). Det ska av protokollet

text: framgå vem som är undersökningsledare samt antecknas bl.a. beslut om uppgifter som rör användning av tvångsmedel (se 20 § FUK).

text: Undersökningsledarens ansvar för förundersökningen omfattar även dokumentationen.

text: JO har flera gånger uttalat att det är av vikt ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel dokumenteras fullständigt och korrekt.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Tvångsmedel utgör en begränsning i grundlagsskyddade rättigheter och medför ett intrång i den enskildes integritet. Det måste säkerställas att samhällets användning av våld och tvång i varje enskilt fall har det lagstöd som krävs. Den som beslutar om tvångsmedel måste ha en formell behörighet och leva upp till höga krav på kunskap och erfarenhet.

text: I min tillsyn över Polismyndigheten har jag sett flera exempel på ingripanden där det inte gått att utläsa vilken behörighet som den beslutande polisen stött sig på; om polisen haft en behörighet som undersökningsledare i någon form eller om det rört sig om en brådskande situation.

text: Det har kommit fram att Polismyndigheten tillämpar tre nivåer av behörigheter som undersökningsledare med rätt att besluta om tvångsmedel. Av dessa används nivåerna begränsad och grund i den yttre verksamheten. Ingripande polis har typiskt sett endast ett förordnande på begränsad nivå. Det är därför framför allt det förordnandet som är av intresse för min granskning eftersom tillämpningen väcker frågor om förfarandet är förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: systematik för beslut om tvångsmedel. Även vissa rättssäkerhetsaspekter aktualiseras.

text: När jag inledde granskningen var den grundläggande frågeställningen om det förekommer att poliser använder sin behörighet som undersökningsledare även när de inte tjänstgör i en sådan befattning. Utredningen har inte visat att det förekommer i någon större utsträckning. Jag går därför inte vidare med den frågan. Det begränsade förordnandet är mindre väl förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: systematik Med utgångspunkt i vad Polismyndigheten fört fram synes 8 § polisförordningen vara ett tillräckligt författningsstöd för att en polis ska kunna ges behörighet som undersökningsledare beträffande brott av enklare slag, t.ex. ringa narkotikabrott eller viss trafikbrottslighet. Det är förutsatt att denna begränsade behörighet ska användas endast när polisen själv har ingripit mot brottet. Från ett effektivitetsperspektiv går det att se fördelar med en sådan ordning.

text: Det finns dock anledning att uppehålla sig något vid hur det begränsade förordnandet förhåller sig till

text: rättegångsbalkens

text: grundläggande systematik. Balkens bestämmelser utgår från att en ingripande polis har att vända sig till en undersökningsledare när det blir aktuellt att använda tvångsmedel. Endast om det är fråga om ett brådskande fall får en ingripande polis själv fatta beslut om tvångsmedel t.ex. i form av beslag, husrannsakan eller kroppsbesiktning. Utgångspunkten är alltså att en ingripande polis endast undantagsvis ska fatta sådana beslut.

text: En följd av att en ingripande polis behöver kontakta en undersökningsledare och föredra de omständigheter som läggs till grund för användningen av ett tvångsmedel, är att den enskilde polisen tvingas reflektera över situationen och sätta ord på varför omständigheterna motiverar tvångsmedelsanvändning. Undersökningsledaren kan därefter, med distans till ingripandet, bedöma om de rättsliga förutsättningarna för att besluta om tvångsmedlet är uppfyllda.

text: Möjligheten för en polis att vidta vissa åtgärder inom ramen för en primärutredning ska ses mot denna bakgrund (se

text: 23 kap. 3 § fjärde stycket

text: RB och 3 a § FUK). Det handlar om befogenhet till begränsade utredningsåtgärder som inte utgör tvångsmedel. När bestämmelserna infördes förutsågs det inte att även poliser i lägre befattning skulle tillåtas fatta beslut om tvångsmedel i egenskap av undersökningsledare (jfr NJA II 1969 s. 677 f.).

text: Den ordning som

text: rättegångsbalken

text: anvisar för beslut om tvångsmedel skapar förutsättningar för ett gott beslutsunderlag, värnar den objektivitet som ska genomsyra förundersökningsarbetet och är ägnad att tillgodose rättssäkerhetsintressen. När dessa överväganden i stället görs av den ingripande polisen ensam, går en del av grundtankarna bakom

text: rättegångsbalkens

text: systematik förlorad. Polisen i fråga ska nämligen då själv fylla de roller som

text: rättegångsbalken

text: fördelat på olika befattningshavare. Användningen av en behörighet som undersökningsledare av den ingripande polisen är därför mindre väl förenlig med grundtankarna i

text: rättegångsbalken

text: för tvångsmedelsanvändning. Det förhållandet att det i bl.a.

text: polislagen

text: finns bestämmelser som ger en polis befogenhet att i särskilda situationer själv besluta om vissa tvångsmedel leder inte till någon annan slutsats.

text: Det framstår inte heller som helt klart hur gränsdragningen ska göras mellan tillämpningen av ett begränsat förordnande och förfarandet Snabbare lagföring (SLF). Vissa polisregioner har i JO:s utredning till och med fört fram att Snabbare lagföring medför att det inte finns något behov av begränsade förordnanden. Kraven på utbildning och erfarenhet är lågt ställda och det finns regionala skillnader i tillämpningen Regler om behörighet att besluta om tvångsmedel är en viktig del av skyddet för den enskildes rättssäkerhet eftersom de bl.a. syftar till att säkerställa att frågan blir föremål för en tillräckligt kvalificerad prövning. För att en polis i yttre

text: tjänst ska kunna ges ett förordnande som undersökningsledare, med full befogenhet att fatta de beslut om tvångsmedel som han eller hon bedömer är nödvändiga för utredningen av brottet, måste det ställas höga krav på utbildning, kompetens och erfarenhet.

text: Kraven för att erhålla det begränsade förordnandet är en digital kurs om två dagar och erfarenhet av yttre tjänst under minst sex månader. I utredningen hos JO har det förts fram tveksamheter om utbildningen är tillräcklig. Exempelvis har det lyfts fram att det ibland råder osäkerhet om när ett ärende är för omfattande eller komplext för att hanteras av en polis med begränsat förordnande samt att det i den praktiska tillämpningen gjorts en extensiv tolkning av dessa begrepp. Det har förekommit att poliser med ett sådant förordnande beslutat om husrannsakan i en bostad flera mil från ingripandeplatsen, vilket framstår som både olämpligt och oförenligt med grundtankarna bakom det begränsade förordnandet.

text: Det är viktigt att säkerställa att poliser har rätt kompetens för dessa uppgifter, och att den interna utbildningen kontinuerligt uppdateras för att möta nya krav och utmaningar. Nuvarande krav på utbildning, men även kraven på erfarenhet, för att få ett begränsat förordnande framstår som lågt ställda.

text: Av Polismyndighetens yttrande framgår också att det finns regionala skillnader i tillämpningen av det begränsade förordnandet samt att det inte kan uteslutas att dessa kan medföra att samma typ av brott och att tvångsåtgärder hanteras olika beroende på var i landet ett ärende hanteras. Polismyndigheten framhåller även att det förekommit brister i dokumentationen av beslut om tvångsmedel, på så sätt att det inte dokumenterats vem som fattat beslutet.

text: Avslutande uttalanden Min granskning visar att det begränsade förordnandet framstår som mindre väl förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: systematik om tvångsmedelsanvändning och de rättssäkerhetshänsyn som systematiken vilar på. Det kan också ifrågasättas om de krav som nu ställs på utbildning och erfarenhet är tillräckliga. Tillämpningen synes inte heller vara enhetlig inom hela Polismyndigheten. Det finns exempel på att behörigheten använts på sätt som inte varit avsett och att dokumentationen brister. Vidare framstår gränsdragningen mot förfarandet Snabbare lagföring inte som given i alla lägen. Det finns därför risker från ett rättssäkerhetsperspektiv. Jag ser som sagt dock inga formella hinder mot begränsade förordnanden i och för sig.

text: Det som kommit fram bör föranleda Polismyndigheten att se över användningen av begränsade förordnanden, i syfte att säkerställa en enhetlig och rättssäker tillämpning. Jag skulle därför välkomna den nationella översyn för att skapa en mer enhetlig tillämpning av delegeringen som myndigheten är inne på i sitt yttrande.

text: Mot bakgrund av hur de begränsade förordnandena förhåller sig till grundtankarna bakom

text: rättegångsbalken

text: och de rättssäkerhetshänsyn som dessa vilar på, översänder jag en kopia av beslutet för kännedom till regeringen. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Mauro Villaggi har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för långsam handläggning i ärenden om försäkringstillhörighet och EU-familjeförmåner (barnbidrag)

sammanfattning: AA ansökte om EU-familjeförmåner i form av barnbidrag den 4 februari 2016. Den 18 mars 2016 lämnade han även in uppgifter för utredning av sin frus, BB, försäkringstillhörighet. Ärendet om försäkringstillhörighet påbörjades inte förrän efter fyra och en halv månad. Sedan BB den 18 augusti 2016 bedömts ha försäkringstillhörighet i Sverige dröjde det till den 6 februari 2017 innan Försäkringskassan agerade och fattade beslut i AA:s ärende. JO konstaterar att den långa handläggningstiden inte berodde på sådana svårigheter att få in handlingar från utlandet som JO tidigare uppmärksammat i utlandsanknutna ärenden, utan på Försäkringskassans egen brist på aktivitet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och anförde att han och hans fru hade väntat i ett år på att få barnbidrag för sina tre barn.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan som i sitt remissvar anförde följande.

text: Utredning

text: Den 4 februari 2016 kom det in en ansökan om barnbidrag till Försäkringskassan från AA. Den 25 februari tittade en handläggare på ärendet för första gången och skickade det vidare till aktuell enhet för EU-familjeförmåner. Handläggaren påminde enheten för EU-familjeförmåner om ansökan den 7 mars. Den 11 mars skapade enheten för EU-familjeförmåner ett ärende angående den aktuella ansökan. AA besökte ett av Försäkringskassans servicekontor den 18 mars och undrade över ansökan om barnbidrag. Han lämnade dessutom in kompletterande handlingar. Bland annat lämnade han in blanketten "Uppgifter för utredning av försäkringstillhörighet" för sin fru BB. Hanteringen av AA:s EU-familjeförmånsärende och BB:s ärende om försäkringstillhörighet pågick parallellt. Den 29 juli kontaktade en vän till BB Försäkringskassan och frågade hur det gick med barnbidragsärendet. Kundcenter informerade BB:s vän om att ärendet

text: om försäkringstillhörighet inte var klart. Den l augusti påbörjades handläggningen av BB:s ärende genom att en utredare skickade en begäran om komplettering till henne och bad om ett intyg från Polen som kunde visa att hennes försäkringstillhörighet i Polen hade upphört. BB kom in med ett intyg den 17 augusti. Den 18 augusti bedömde Försäkringskassan att BB omfattades av svensk socialförsäkring genom bosättning från och med den 10 juni 2015. Utredaren av försäkringstillhörighet skapade då ett barnbidragsärende på BB. Barnbidragshandläggaren gjorde en koppling från barnbidragsärendet till AA:s ärende om EU-familjeformån den 9 september. Den 3 februari 2017 besökte AA Försäkringskassans servicekontor i Karlskoga och bad om att bli kontaktad snarast av utredare. Utredaren av EU- familjeförmåner ringde upp AA, den 6 februari och meddelade att AA skulle få ett beslut om beviljande av barnbidrag från och med januari 2016 för sina tre barn. Han fick också information om att han skulle få ett avslag för tid innan januari 2016 på grund av att AA och hans fru under denna tid inte arbetade i Sverige och att deras barn då ansågs vara bosatta i Polen. Beslutet om barnbidrag fattades samma dag.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan kan konstatera att myndigheten inte har handlagt ärendena om EU-familjeförmåner, försäkringstillhörighet och barnbidrag så enkelt och snabbt som möjligt. Handläggningen av BB ärende om försäkringstillhörighet påbörjades först fyra och en halv månad efter det att ansökan kom in. En förklaring, men ingen ursäkt, är att den aktuella enheten hade långa handläggningstider på grund av höga balanser. Från det att handläggningen påbörjades hanterades dock ärendet skyndsamt. Det är dock oacceptabelt att det tog så lång tid innan handläggningen inleddes och Försäkringskassan beklagar detta. När det gäller utredningen av EU-familjeförmåner har den inte heller varit tillräckligt aktiv. Beslut borde ha fattats i anslutning till ställningstagandet om BB försäkringstillhörighet. Försäkringskassan beklagar även detta. Enheterna för EU-familjeförmåner har under en längre tid haft problem med att handläggningstiderna är långa. Enheterna har arbetat aktivt med att minska sina ärendebalanser och att bli mer effektiva. Försäkringskassan har anställt flera nya utredare till enheterna och har även koncentrerat handläggningen till två orter i stället för tre. Enheterna har också infört en tydligare gemensam produktionsstyrning och förbättrat sina rutiner.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: För en stor del av landets befolkning är socialförsäkringsförmåner, t.ex. barnbidrag, av avgörande betydelse för försörjningen. Det är därför mycket angeläget att Försäkringskassans handläggning sker effektivt och rättssäkert i enlighet med bestämmelserna i bl.a.

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: Av utredningen framgår att AA ansökte om EU-familjeförmåner (barnbidrag) den 4 februari 2016. Den 18 mars 2016 lämnade AA även in uppgifter för utredning av sin frus, BB, försäkringstillhörighet. Det ärendet påbörjades inte förrän den 1 augusti 2016 då Försäkringskassan bad BB intyga att hon inte hade försäkringstillhörighet i sitt tidigare hemland. Det efterfrågade intyget kom in till Försäkringskassan den 17 augusti 2016 och dagen därpå gjorde myndigheten bedömningen att BB omfattades av svensk socialförsäkring. Några åtgärder i ärendet om barnbidrag vidtogs emellertid inte förrän i början av februari 2017

text: då AA på eget initiativ besökte Försäkringskassan. Beslut i ärendet fattades den 6 februari 2017, dvs. ett år efter att AA hade kommit in med sin ansökan.

text: JO har vid flera tidigare tillfällen kritiserat Försäkringskassan för långa handläggningstider i ärenden med utlandsanknytning och bl.a. konstaterat att dröjsmålet ofta berott på svårigheter att få in nödvändigt material från utländska myndigheter (se t.ex.

text: JO 2015/16 s. 535

text: ). I det här ärendet lämnades den nödvändiga utländska handlingen in av BB drygt två veckor efter att den hade begärts. Den oacceptabelt långa handläggningstiden i BB:s och AA:s ärenden berodde istället Försäkringskassans egen brist på aktivitet. Jag är mycket kritisk till det som har kommit fram.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Sekretess

sammanfattning: Användning av ett folkbiblioteks dator för sökningar på Internet; fråga om ett bibliotek får bestämma regler om vilken information som får hämtas in och kontrollera att reglerna följs. Även fråga om bestämmelsen om sekretess i biblioteksverksamhet kan tillämpas beträffande uppgifter hos ett bibliotek om enskildas sökningar på Internet

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO anmälde AA bibliotekschefen i Forshaga kommun BB och anförde i huvudsak följande. Han ifrågasatte bibliotekets rätt att sätta upp regler om vilken slags information som får sökas på Internet med hjälp av bibliotekets dator. Bibliotekspersonal hade övervakat hans sökningar på Internet, vilket utgjort en kränkning av den personliga integriteten. Han visste inte om biblioteket hade agerat på samma sätt mot andra personer eller om man speciellt hade valt ut honom, eftersom han är präst och därmed en offentlig person. Vidare hade BB genom ett brev rapporterat om hans sökningar på Internet till hans arbetsgivare, Karlstads stift. Detta hade medfört stora bekymmer för honom. Genom sitt agerande hade BB också gjort skillnad mellan olika personer på subjektiv grund, vilket hon inte hade rätt att göra. BB hade överskridit sina befogenheter.

text: Till anmälan fogades en kopia av en skrivelse den 20 januari 1998 från BB till Karlstads stift. I skrivelsen lämnades en redogörelse för AA:s ”förehavanden på Biblioteket i Forshaga” och angavs bl.a. att AA använt bibliotekets dator för att söka efter pornografiskt material.

text: Utredning

text: Anmälan utreddes såvitt avsåg vad AA anfört om att biblioteket hade övervakat hans sökningar på Internet samt beträffande skrivelsen från BB till Karlstads stift.

text: Barn- och utbildningsnämnden i Forshaga kommun beslutade den 14 april 1999 att som sitt yttrande anta ett av BB upprättat yttrande vari angavs bl.a. följande.

text: AA känner sig personligt kränkt och övervakad. Vid den här tiden, när mannen i fråga bokade in sig vid upprepade tillfällen, för att se på Internet, hade vi en IT-värd anställd som varje förmiddag gick igenom föregående dags aktiviteter på nätet, och där man då kan kontrollera vilka hemsidor som har besökts, och sedan via vår

text: bokningsjournal ta reda på vem som gjort vad. AA hade missbrukat våra regler upprepade gånger innan detta kom till min kännedom. Först vill man inte tro att det är sant och låter tiden gå. Till vår stora glädje upphörde hans bokningar på Internet, innan jag hann prata med honom. Detta skedde ungefär vid jultiden 1997. På vårsidan 1998 började han besöka Internet igen och jag fick rapport om att det inte handlade om oskyldiga saker. Då satte vi igång en övervakning av honom för att jag ville ta honom på bar gärning. Vår IT-värd höll ögonen på honom genom några hyllor, och kunde konstatera att det handlade om porr igen. Jag fick då ett klartecken från henne, gick fram till AA. – – – AA tror sig vara den ende som blivit övervakad, vilket inte är sant. Men vi står inte och hänger över någons axel för att bevaka vad man ser på. Utan det är ju i samband med att man dagen efter rensar bort tillfälliga filer från nätet, som man upptäcker oegentligheter. Jag har endast vid ett annat tillfälle haft anledning att varna någon. Då rörde det sig om betydligt oskyldigare saker än AA:s förehavanden. Anledningen till att AA blev bevakad den där sista gången var ju, som jag sa, den att jag ville ta honom på bar gärning. – – – När det gäller min skriftliga rapport angående hans förehavanden på biblioteket, ligger det till på följande sätt: Hans närmaste chef, kyrkoherde CC, tog kontakt med mig och ville ha ett samtal med mig. Han sa att det kommit till hans kännedom att AA tittat på porr på biblioteket. Jag kände mig obehagligt berörd och visste först inte hur jag skulle svara, trodde ju att hela saken var utagerad. Men när jag fick veta att AA var föremål för en brottsutredning, där andra oegentligheter i samband med hans prästutövande hade förekommit, erkände jag att det var sant. Herr CC bad mig då att jag i skrift skulle redogöra för vad som hade hänt, så han kunde använda det i den pågående utredningen. Det enda jag ångrar i den sammanställningen, är väl att jag var så detaljerad, men jag trodde det var nödvändigt att vara det i en brottsutredning.

text: Till remissvaret fogades bibliotekets Internet-regler.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Han ifrågasatte bibliotekets åtgärd att granska vilka hemsidor som hade besökts av dem som använt datorn. Ett bibliotek fick t.ex. inte lämna ut information om vilka böcker en enskild hade lånat. Vidare var det inte en uppgift för en kyrkoherde att bedriva brottsutredningar. BB borde ha tagit kontakt med sin chef eller kommunens jurist innan hon vidtog åtgärder med anledning av kyrkoherdens önskemål.

text: I beslut den 23 april 2001 anförde JO Berggren följande.

text: JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att de som utövar offentlig verksamhet följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: I

text: bibliotekslagen (1996:1596)

text: , som trädde i kraft den 1 januari 1997, finns vissa grundläggande bestämmelser om det allmänna biblioteksväsendet. I

text: 2 § tredje stycket

text: föreskrivs att varje kommun skall ha folkbibliotek och i

text: 7 §

text: anges att kommunerna skall svara bl.a. för den verksamheten. Av

text: 2 § andra stycket

text: framgår att folkbiblioteken skall verka för att databaserad information görs tillgänglig för alla medborgare. I förarbetena till lagen framhölls intresset av att folkbiblioteken får tillgång till Internet (se

text: prop. 1996/97:3 s. 50

text: f.).

text: Det finns inte några detaljregler i författning om hur biblioteksverksamheten i den enskilda kommunen skall organiseras och bedrivas. Verksamheten faller således i stor utsträckning inom ramen för den kommunala självstyrelsen. Inom det området skall JO vara återhållsam med att göra uttalanden. JO skall emellertid särskilt se till

text: att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar

text: regeringsformens

text: bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds för när i den offentliga förvaltningen. Mot bakgrund av den bestämmelsen kan JO granska bibliotekens regler för t.ex. utlåning av litteratur och datoranvändning.

text: JO Rune Lavin fann i beslut den 9 januari 1998 (JO:s ärenden dnr 3622-1996 och 4338-1996) att bibliotek har rätt att tillämpa sådana principer som medför att vissa böcker inte köps in eller lånas ut eller att vissa böcker inte tillhandahålls t.ex. barn och ungdomar. Däremot ansåg han det inte godtagbart att biblioteket gör skillnad mellan låntagarna på så sätt att böcker med visst innehåll bara lånas ut till personer med vissa politiska eller religiösa åsikter. I ett annat beslut samma dag (JO:s ärende dnr 632-1997) anförde JO Rune Lavin att han ansåg att i huvudsak samma principer var tillämpliga när det gäller biblioteksbesökares tillgång till Internet. Detta innebar enligt JO Rune Lavin att myndigheten när den lånar ut utrustningen till enskilda personer har rätt att bestämma vilken information som får hämtas in. Däremot får myndigheten inte göra skillnad mellan användarna annat än på objektiv grund.

text: Jag gör inga andra bedömningar än JO Rune Lavin sålunda har gjort.

text: Mot bakgrund av det anförda har jag inte något att erinra mot Forshaga biblioteks regler om att bibliotekets dator inte får användas för sökning av bl.a. pornografiskt material. Eftersom allmänna bibliotek har rätt att ställa upp regler för användningen av deras datorer måste de också vara berättigade att vidta åtgärder för att kontrollera att dessa regler följs.

text: Forshaga biblioteks kontrollåtgärder beträffande AA har bestått i att en tjänsteman hos kommunen observerat AA under tiden då denne använde datorn för sökningar. Bibliotekspersonal har också i efterhand gått igenom vilka hemsidor som besökts under föregående dag och sedan jämfört detta med besöksjournalen för att få klarhet i vilka hemsidor AA besökt. Av utredningen i ärendet har inte framkommit att dessa åtgärder har genomförts på ett sådant sätt att andra biblioteksbesökare därigenom kommit att få kännedom om AA:s sökningar. Jag kan inte heller i övrigt finna att åtgärderna har utförts på ett olämpligt sätt eller att de varit för långtgående. Jag noterar också vad nämnden anfört om att inte bara AA:s sökningar kontrollerats.

text: I remissvaret har upplysts att skrivelsen från BB till Karlstads stift angående AA:s förehavanden på biblioteket inte hade upprättats på BB:s initiativ utan på begäran av AA:s chef. Enligt uppgift framställde denne ett önskemål om en skriftlig redogörelse för vad som hade hänt, i anledning av en utredning rörande oegentligheter i samband med AA:s utövande av prästyrket.

text: Svenska kyrkan var vid denna tid en del av det allmänna och kyrkoherden får vid sin kontakt med BB anses ha agerat som företrädare för en myndighet. Föreskrifter om lämnande av upplysningar mellan myndigheter finns i

text: 15 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Av bestämmelsen framgår att en myndighet på begäran

text: av en annan myndighet skall lämna uppgift som den förfogar över i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Denna bestämmelse kan ses som en precisering av den allmänna samverkansskyldigheten mellan myndigheter enligt

text: 6 § förvaltningslagen (1986:223)

text: BB har genom brevet till AA:s arbetsgivare lämnat uppgift om dennes sökningar på Internet och att sökningarna gällt pornografiskt material. Beträffande frågan om sekretess gällt för uppgifterna får jag anföra följande.

text: Enligt

text: 9 kap. 22 § sekretesslagen

text: gäller sekretess i biblioteksverksamhet för uppgift i register om enskilds lån, reservation eller annan form av beställning, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider skada eller men. Bestämmelsen, som infördes den 1 oktober 1989, tar sikte på uppgifter i register om vilka titlar en enskild lånat, reserverat e.dyl. (se 1988/89:KU38 s. 6). I lagstiftningsärendet framförde kulturutskottet att det för låntagare, som lånar böcker vid ett bibliotek där ett öppet lånesystem förekommer, många gånger torde framstå som uppenbart att hans lån sker under sådana omständigheter att de uppgifter som rör hans lån blir tillgängliga för andra. Särskilt tydligt är naturligtvis detta vid låneformer där låntagaren själv är aktiv för att markera eller registrera sitt lån. Under sådana förhållanden måste låntagaren anses ha lämnat sådant medgivande till att sekretess inte skall gälla för uppgifterna som avses med den bestämmelse som finns i

text: 14 kap. 4 § sekretesslagen

text: (a. bet. bilaga 1, underbilaga 1 s. 12 f.).

text: Enligt min mening kan det ifrågasättas om uppgifter i ett biblioteks dator om vilka hemsidor på Internet som en enskild har besökt med hjälp av datorn över huvud taget kan omfattas av den nyss nämnda sekretessbestämmelsen. Av intresse i detta avseende är att Internet eller liknande möjligheter att söka information via datorer inte fanns, i vart fall inte för allmänt användande, vid tiden för denna sekretessregels tillkomst. Ett problem som uppkommer i sammanhanget är i vad mån uppgifter i bibliotekens datorer om sökningar på Internet kan anses utgöra register (jfr

text: RÅ 1999 ref. 18

text: II). En annan fråga är om sådana sökningar skall jämställas med lån, reservation o.dyl. Ytterligare ett annat spörsmål som aktualiseras är i vilka situationer den enskilde skall anses ha lämnat medgivande till att sekretess inte skall gälla för uppgifterna. Mot bakgrund härav och då utredningen inte ger besked om i ärendet föreliggande omständigheter av betydelse för de nyss angivna frågorna finner jag inte grund för att hävda att sekretess gällde för de uppgifter som BB lämnade om AA.

text: Med hänsyn till den problematik jag nyss har berört anser jag att det finns ett behov av översyn av bestämmelsen i

text: 9 kap. 22 § sekretesslagen

text: . Jag översänder därför en kopia av detta beslut till Regeringskansliet, Justitiedepartementet.

text: Av utredningen har inte framkommit något som talar för att BB skulle ha saknat behörighet att lämna de ifrågavarande uppgifterna.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Domstolstrots
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Umgänge
Verkställighet

title: Allvarlig kritik mot en biträdande enhetschef vid Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för att hon motarbetat verkställighet av och satt sig över en domstols beslut om umgänge med umgängesstöd. Även allvarlig kritik mot stadsdelsnämnden.

sammanfattning: En tingsrätt beslutade interimistiskt den 7 juni och den 13 september 2018 på yrkande av ena parten i ett vårdnadsmål att ett barn skulle ha rätt till umgänge med sin mor i viss omfattning i närvaro av umgängesstöd utsett av en stadsdelsnämnds familjerätt. Vid familjerätten var EE biträdande enhetschef, och hon hade behörighet att för nämndens räkning utse umgängesstöd. När en domstol har beslutat om umgänge med umgängesstöd är nämnden skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget (6 kap. 15 c § föräldrabalken). Nämndens uppgift efter domstolens beslut är av rent verkställande karaktär. EE var väl medveten om ansvarsfördelningen mellan nämnden och domstolen och att den inte skulle överpröva det beslut om umgänge som domstolen fattat. Trots detta kontaktade EE både parterna och tingsrätten för att förklara att nämnden inte tänkte verkställa domstolens beslut. I beslutet uttalar JO allvarlig kritik mot den biträdande enhetschefen för att hon medvetet satt sig över domstolens beslut. Av utredningen i ärendet framgår att nämnden regelmässigt i ett och samma ärende utser så pass många som sex olika personer som umgängesstöd, men att någon bedömning i det enskilda fallet inte görs av om det finns omständigheter som kan motivera att flera personer utses. I beslutet konstaterar JO att detta klart strider mot hur det är tänkt att bestämmelsen i 6 kap. 15 c § föräldrabalken ska tillämpas. Granskningen visar även att nämnden har bristande kunskap om och förståelse för den egna delegationsordningen. Nämnden skickade även på begäran av den ena parten i vårdnadsmålet in ett yttrande till domstolen där nämnden uppgav att umgänge inte var förenligt med barnets bästa. I beslutet uttalar JO allvarlig kritik mot stadsdelsnämnden för bristerna i handläggningen och för att den agerat i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet.

text: 2020-01-17 8055-2018

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: Allvarlig kritik mot en biträdande enhetschef vid Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för att hon motarbetat verkställighet av och satt sig över en domstols beslut om umgänge med umgängesstöd. Även allvarlig kritik mot stadsdelsnämnden för att den bl.a. agerat i strid med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans sonen CC, född 2011. I februari 2018 väckte BB talan mot AA vid Solna tingsrätt, mål nr T 1315-18. I tingsrätten framställde både BB och AA yrkanden om vårdnad, boende och umgänge.

text: Den 7 juni 2018 beslutade tingsrätten interimistiskt bl.a. att CC, med stöd av

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB, skulle ha rätt till umgänge med AA i viss omfattning i närvaro av umgängesstöd som skulle utses av Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning, Familjerätt Nordväst.

text: Familjerätt Nordväst är ett samarbete mellan Hässelby-Vällingby och Bromma stadsdelsförvaltningar i Stockholms kommun och ansvarar för alla familjerättsliga ärenden i de berörda stadsdelsförvaltningarna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokaten DD, som ombud för AA, på Hässelby- Vällingby stadsdelsförvaltning, Familjerätt Nordväst. Han var missnöjd med att nämnden inte hade utsett något umgängesstöd enligt tingsrättens beslut. DD uppgav i huvudsak följande: En handläggare vid Familjerätt Nordväst skickade på eget initiativ den 5 september 2018 ett fax till tingsrätten och förklarade att det inte fanns förutsättningar för ett umgänge mellan AA och CC. Den 13 september 2018 beslutade tingsrätten på nytt att CC skulle ha rätt till umgänge med AA i viss omfattning i närvaro av umgängesstöd utsett av Hässelby- Vällingby stadsdelsförvaltning, Familjerätt Nordväst. Den 27 september 2018 ringde biträdande enhetschefen EE till tingsrätten och meddelade att Familjerätt Nordväst inte tänkte verkställa tingsrättens beslut den 13 september 2018. EE skickade även ett e-postmeddelande till tingsrätten den 5 oktober 2018 där hon återigen förklarade att Familjerätt Nordväst inte tänkte verkställa tingsrättens beslut.

text: Till sin anmälan fogade DD bl.a. tingsrättens beslut daterat den 13 september 2018 och de skrivelser som EE hade skickat till bl.a. tingsrätten.

text: Förundersökning

text: Med anledning av uppgifterna i anmälan fann jag anledning att anta att en befattningshavare som stod under min tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Jag beslutade därför den 13 december 2018 att inleda en förundersökning om ett sådant brott och gav överåklagaren Anders Jakobsson i uppdrag att genomföra utredningen.

text: Under förundersökningen hämtades vissa handlingar in från stadsdelsnämnden och Solna tingsrätt. Förhör hölls med biträdande enhetschefen EE den 2 april 2019. Vid förhöret delgavs hon misstanke om att hon hade gjort sig skyldig till tjänstefel genom att inte efterfölja tingsrättens beslut och utse umgängesstöd.

text: Den 29 april 2019 fann jag att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför att lägga ned den. Jag upplyste

text: samtidigt om att den fortsatta granskningen av stadsdelsnämndens handläggning skulle ske inom ramen för detta tillsynsärende.

text: Begäran om att stadsdelsnämnden skulle yttra sig

text: JO begärde att Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över anmälan. I remissen angavs att stadsdelsnämnden särskilt skulle yttra sig över vissa frågor.

text: I sitt svar till JO uppgav Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun i huvudsak följande (JO:s frågor i remissen till nämnden återges med kursiverad text):

text: 1. Av inhämtad delegationsordning för Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd framgår på s. 40 under punkt 6.8.5 att biträdande enhetschef har delegation att fatta beslut om att utse umgängesstöd enligt

text: föräldrabalken

text: . Av förhöret med EE och de bilagor som hon gav in framgår att umgängesstöd inte utsågs av biträdande enhetschef utan av en handläggare, FF, den 18 juni 2018. EE uppgav vid förhöret att hon själv inte var behörig att fatta beslut om att utse umgängesstöd.

text: 1.1 Vem har enligt nämndens uppfattning haft behörighet att fatta beslut om att utse

text: umgängesstöd enligt

text: föräldrabalken

text: Nämndens uppfattning är att det är tingsrätten som beslutar om umgängesstöd och att nämnden har att verkställa beslutet genom att utse umgängesstödjare. Nämnden kommer att revidera delegationsordningen så att det blir tydligt att nämnden verkställer tingsrättens beslut om umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c § 3 st

text: FB samt vem som har behörighet att utse umgängesstödjare.

text: 1.2 Var biträdande enhetschef EE behörig att fatta beslut om att utse umgängesstöd? Nej, enligt delegationsordningen var biträdande enhetschef EE inte behörig att fatta ett beslut om att utse umgängesstöd.

text: 1.3 Var handläggare FF behörig att fatta beslut om att utse umgängesstöd? Nej, enligt delegationsordningen var FF inte behörig att fatta beslut om att utse umgängesstöd.

text: 1.4 För de fall att nämnden anser att FF inte var behörig att utse umgängesstöd, på vems uppdrag agerade hon i så fall när hon i juni 2018 utsåg umgängesstöd? FF fick i uppdrag av biträdande enhetschef EE att verkställa beslutet om umgängesstöd, vilket innebar att utse en umgängesstödjare till barnet. Förvaltningen har utredda timanställda umgängesstödjare vilka används vid beslut om vem som ska bli barnets umgängesstödjare.

text: 1.5 Vad är förklaringen till att det eventuellt råder osäkerhet inom förvaltningen om vem som

text: har behörighet att fatta beslut om att utse umgängesstöd?

text: Delegationsordningen kommer att revideras på nämndens sammanträde den 29 augusti 2019. Delegationsordningen borde ha reglerat vem som har behörighet att verkställa tingsrättens beslut för att undvika eventuella osäkerheter.

text: 2. Av de handlingar som EE gav in vid förhöret framgår att umgängesstöd utsågs den 18 juni

text: 2018. Underrättades parterna om att umgängesstöd utsetts?

text: Nej, något specifikt beslut om vilken/vilka personer som skulle närvara som umgängesstödspersoner delgavs inte föräldrarna den 18 juni 2018. Den 11 juli 2018 bokades möten med boförälder och med umgängesförälder för att gå igenom regler, rutiner och inskolning. Med inskolningen påbörjas umgängesstödet.

text: 3. Efter det att umgängesstöd enligt

text: föräldrabalken

text: utsetts, vem har ansvar vid förvaltningen, enligt nämndens mening, för att se till att ett umgänge som en tingsrätt beslutat om faktiskt

text: kommer till stånd?

text: Det framgår inte av delegationsordningen men det är en arbetsuppgift som utförs av familjerätten. Enligt arbetsbeskrivningen har biträdande enhetschef ett ansvar att se till att varje medarbetare har kunskap och rätt förutsättningar att utföra arbetsuppgifterna. Biträdande enhetschef är den som godkänner att en person blir timanställd umgängesstödjare. Förslaget i revideringen av delegationsordningen är, att handläggare utser umgängesstödjare och ansvarar för att följa upp att umgängesstödet fungerar. Enhetschef och biträdande enhetschef inom familjerätten ska kontrollera lagefterlevnad och genomförandet genom de egenkontroller som familjerätten genomför med en viss periodicitet.

text: 4. Av handlingarna i ärendet och förhöret med EE framgår att tingsrättens beslut om umgänge med umgängesstödjare aldrig verkställdes.

text: 4.1. Vilka närmare överväganden gjordes i den delen?

text: Då familjerättssekreteraren träffade barnet sa barnet att denne mådde psykiskt dåligt och ville inte träffa sin mamma om inte pappan var med. Barnets beteende vid detta möte stärkte det barnet själv sa om sitt mående. Familjerättssekreteraren bedömde att det fanns en risk att barnet skulle fara illa av att träffa sin mamma utifrån det barnet berättade.

text: 4.2 Borde saken ha hanterats på ett annat sätt än det som EE gjorde i det fall nämnden ansåg

text: att umgänge med umgängesstöd inte borde komma till stånd?

text: Det hade varit mer korrekt att informera barnets boendeförälder om familjerättssekreterarens uppfattning när det gällde barnets beteende och vad denne berättade för familjerättssekreteraren. Om det fanns en allvarlig oro skulle en anmälan ha gjorts till Mottagningsenheten inom förvaltningen som tar emot orosanmälningar. Mottagningsenheten hade då kunnat utreda om oron var befogad. Det var fel att kontakta tingsrätten då beslutet om umgängesstöd inte ska överprövas av nämnden. Biträdande enhetschef EE har haft tillfälle att kommentera frågorna.

text: DD kommenterade därefter remissvaret.

text: JO hämtade sedan in stadsdelsnämndens uppdaterade delegationsordning, daterad den 20 september 2019, samt Solna tingsrätts dagboksblad och dom den

text: 19 juni 2019 i mål nr T 1315-18.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Legalitets- och objektivitetsprincipen

text: I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: , RF, stadgas att den offentliga makten utövas under lagarna. Legalitetsprincipen innebär att alla samhällsorgan är underkastade rättsordningens regler.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF, ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen.

text: Bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens eller en tjänstemans agerande har uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot

text: 1 kap. 9 §

text: RF (se t.ex.

text: JO 2019/20 s. 54

text: Regelverket beträffande umgängesstöd

text: När rätten beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med får rätten enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten inhämta yttrande från socialnämnden. Socialnämnden ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget.

text: Genom denna bestämmelse har lagstiftaren skapat en tydlig ansvarsfördelning, dvs. det är domstolen som fattar beslut om umgänge med umgängesstöd och som beaktar barnets bästa (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB) och socialnämnden ska därefter verkställa beslutet och utse umgängesstöd. Socialnämnden är alltså skyldig att efter rättens beslut om umgänge med umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd från nämndens sida (se

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: och

text: JO 2013/14 s. 430

text: I det yttrande som domstolen enligt bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB ska inhämta från socialnämnden ska nämnden ange sin inställning till om umgänge med umgängesstöd är praktiskt genomförbart. Nämnden ska däremot inte yttra sig över om ett umgänge med umgängesstöd är lämpligt (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). Utgångspunkten för socialnämnden bör vara att det i någon utsträckning alltid bör vara möjligt för nämnden att utse umgängesstöd. Att en domstol låter bli att förordna om umgängesstöd för att socialnämnden angett att den inte kan verkställa beslutet förutsätts vara en undantagssituation (se

text: a. prop. s. 13

text: ). En domstol är inte bunden av nämndens besked om vilka förutsättningar som finns att tillgodose behovet av umgängesstöd (se

text: a. prop. s. 30

text: Socialnämndens lagreglerade skyldighet att lämna upplysningar m.m. till

text: domstolen i ett mål om t.ex. umgänge

text: Frågor om vårdnad, boende och umgänge avgörs ytterst av allmän domstol. I sådana mål har rätten enligt

text: 6 kap. 19 § första stycket

text: FB ett särskilt ansvar för att se till att dessa frågor blir tillräckligt utredda.

text: Det finns bestämmelser i FB om att en domstol kan hämta in uppgifter från en socialnämnd i sådana mål. Innan rätten avgör ett mål eller ett ärende om vårdnad, boende eller umgänge ska socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden enligt

text: 6 kap. 19 § andra stycket

text: FB skyldig att lämna upplysningarna till rätten. Om det behövs ytterligare utredning har

text: rätten möjlighet att ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att utse någon att verkställa den. När en sådan utredning har färdigställts kan den part som anser att det finns felaktigheter i utredningen påpeka det för domstolen. Domstolen ska självständigt pröva vilket värde uppgifterna i en utredning har, och domstolen kan enligt

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB ta initiativ till ytterligare utredningsåtgärder.

text: I vissa situationer finns det en skyldighet för nämnden att göra en framställning eller en ansökan till domstolen även om den inte har begärt det. Om socialnämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i en fråga om vårdnad, umgänge eller förmynderskap för ett barn, ska nämnden göra en framställning eller ansöka om det hos den domstol till vilken ärendet hör (5 kap. 2 § socialtjänstförordningen [2001:937]). När nämnden lämnar en sådan framställan är bestämmelserna om kommunikation i

text: 11 kap. 8 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, och

text: 25 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, tillämpliga. Av de bestämmelserna följer att socialnämnden, innan den lämnar ett yttrande till domstolen, måste ge parterna möjlighet att ta del av och kommentera yttrandet.

text: En socialnämnd har naturligtvis vidare en skyldighet att agera om umgänge med umgängesstöd enligt nämndens bedömning bör avbrytas, t.ex. för att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter. Förutom möjligheten att föreslå för föräldrarna att ta initiativ till att väcka talan om en ändring av umgänget hos domstolen kan även nämnden själv väcka talan enligt bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 a §

text: FB. Vidare framhålls i förarbetena till bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB att socialnämnden, om den bedömer att barnet far illa av umgänge, kan behöva inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd (se

text: prop. 2009/10:192 s. 31

text: ). Jag vill dock poängtera att det i första hand är upp till en förälder att hos domstolen begära en ändring av ett umgängesbeslut. Först om föräldern väljer att inte agera bör socialnämnden enligt min mening utnyttja möjligheten att självmant ta upp frågan.

text: Utredningen i ärendet Efter tingsrättens beslut den 7 juni 2018 om att CC i viss omfattning hade rätt till umgänge med AA i närvaro av umgängesstöd som skulle utses av Hässelby- Vällingby stadsdelsnämnd, Familjerätt Nordväst, beslutade nämnden den 18 juni 2018 att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL för att verkställa tingsrättens beslut. Beslutet fattades av handläggaren FF. Samma dag beslutade FF att utse sex namngivna personer som umgängesstödjare i ärendet om AA, BB och deras son CC. Av nämndens remissvar framgår att FF här agerade på uppdrag av EE.

text: BB och CC samt AA kallades sedan till Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning, Familjerätt Nordväst, för planering och uppstart av umgänget med umgängesstöd. Den 5 september 2018 redogjorde handläggaren

text: GG i ett brev till tingsrätten för sina iakttagelser från mötet med CC. I brevet beskrev hon CC:s reaktioner samt att hon kände stor oro för CC. GG uppgav i brevet att hon bedömde att det inte fanns förutsättningar för ett umgänge med anledning av CC:s reaktion.

text: Den 6 september 2018 höll tingsrätten fortsatt muntlig förberedelse i målet. Av protokollet framgår följande vad gäller frågan om hur det kommer sig att handläggaren GG den 5 september 2018 yttrade sig till domstolen:

text: När han [BB, JO:s anmärkning] fick information från Socialnämnden om att de ansåg att umgänge inte var lämpligt så bad BB dem att inkomma med ett yttrande till tingsrätten där Socialnämnden förklarade varför umgänge med umgängesstöd inte kommer att bli av såsom tidigare beslutats om.

text: Den 13 september 2018 beslutade därefter tingsrätten återigen interimistiskt bl.a. att CC, med stöd av

text: 6 kap. 15 c §

text: FB, skulle ha rätt till umgänge med AA i viss omfattning i närvaro av umgängesstöd utsett av Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning, Familjerätt Nordväst. I skälen för beslutet framhöll tingsrätten bl.a. följande:

text: Tingsrätten fattade den 7 juni 2018 ett interimistiskt beslut enligt vilket CC skulle ha rätt till umgänge med AA med umgängesstöd […]. Socialnämnden ska i dessa fall utse en viss person att medverka vid umgänget (

text: 6 kap. 15 c § 3 st föräldrabalken

text: ). Av förarbetena till bestämmelsen framgår att när domstolen förordnat om umgänge med umgängesstöd är socialnämnden skyldig att utse en person att medverka vid umgänget. Det är fråga om en ren verkställighetsåtgärd i enlighet med vad domstolen bestämt om umgänge (

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: Därefter ringde biträdande enhetschefen EE den 27 september 2018 till rådmannen HH som ansvarade för målet i tingsrätten. Av en tjänsteanteckning över samtalet, upprättad av rådmannen HH, framgår följande:

text: EE, biträdande enhetschef vid Familjerätten Nordväst, ringer och uppger att Familjerätten i dagsläget med hänsyn till innehållet i aktbil. 83 [ovannämnda brev till tingsrätten daterat den 5 september 2018 undertecknat av GG, JO:s anmärkning] inte ser att det går att genomföra tingsrättens beslut om umgänge med umgängesstöd. Undertecknad [rådmannen HH, JO:s anmärkning] underrättar henne om att tingsrättens interimistiska beslut om umgänge med umgängesstöd gäller och att skälen för det framgår av beslutet. Hon informeras vidare om rollfördelningen mellan domstolen och Familjerätten i nu aktuella fall, dvs. att det är domstolen som bedömer frågor om lämplighet och att Familjerätten har att verkställa det domstolen har beslutat om. EE uppger att hon är väl medveten om detta och att den bedömning som Familjerätten har gjort i dagsläget ändå kvarstår. Hon informeras slutligen om att undertecknad kommer att göra en tjänsteanteckning över vårt samtal, som parterna kommer att få del av.

text: I ett brev daterat den 5 oktober 2018 underrättade sedan EE parterna om att Familjerätt Nordväst då bedömde att det umgänge med umgängesstöd mellan CC och AA som tingsrätten beslutat om inte var förenligt med CC:s bästa. EE skickade därefter ett e-postmeddelande till AA:s ombud DD den 11 oktober

text: 2018 där hon uppgav följande:

text: Hej, vårt beslut är inte beslut i formell mening, tingsrättens uppdrag till oss kvarstår. Vi meddelar att vår bedömning är att det i nuläget inte är förenligt med

text: barnets bästa att verkställa beslutet. Ni kan begära verkställighet av beslutet hos tingsrätten – och då får tingsrätten ta ställning i frågan på nytt. I förhöret med EE den 2 april 2019 uppgav hon, på fråga från förhörsledaren, bl.a. följande:

text: Min enhetschef är enhetschef över våran enhet som heter Familje- och relationsenheten. Den består av familjerätt, familjevården och relationsvåld. Sedan är det varsin biträdande som är den operativa ledaren för varje arbetsgrupp. Så jag är familjerätten.

text: EE:s agerande JO har ett flertal gånger uttalat sig om en socialnämnds skyldighet att utan dröjsmål verkställa beslut om umgängesstöd (se bl.a. JO:s beslut den 17 maj 2018, dnr

text: , JO:s beslut den 21 juni 2018, dnr

text: , och JO:s beslut den 15 november 2018, dnr

text: ). Jag vill poängtera att det är av grundläggande betydelse att det som en domstol har bestämt respekteras av den myndighet som ska verkställa beslutet.

text: Utredningen i ärendet visar att EE är chef för stadsdelsnämndens familjerätt och att hon i rollen som biträdande enhetschef hade delegation att för nämndens räkning utse umgängesstöd. Trots att Solna tingsrätt både den 7 juni och den 13 september 2018 hade fattat beslut om umgänge med umgängesstöd gav EE uttryck för att nämnden vägrade att verkställa besluten.

text: Av förhöret med EE och tjänsteanteckningen från hennes samtal med rådmannen HH den 27 september 2018 framgår att hon var väl medveten om att socialnämnden i dessa fall har en verkställande roll och att nämnden inte ska överpröva det beslut om umgänge som rätten fattat. Trots detta agerade hon vid upprepade tillfällen i sina kontakter med både tingsrätten och parterna på ett sådant sätt som visar att hon medvetet satte sig över tingsrättens bedömning.

text: Enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften för tjänstefel till böter eller fängelse i högst två år. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar.

text: En offentlig tjänsteman får inte utan stöd i lag vägra att verkställa ett beslut som en domstol har fattat. Om han eller hon likväl gör det kan hans eller hennes vägran, s.k. domstolstrots, i en del fall vara straffbart så som tjänstefel enligt bestämmelsen i

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: (se t.ex. JO 2006/07 s. 481). Det var mot denna bakgrund som jag inledde en förundersökning.

text: Under utredningen kom det emellertid fram att en handläggare vid förvaltningen, på uppdrag av EE, trots allt den 18 juni 2018 hade fattat beslut att utse sex personer som umgängesstöd. Med hänsyn till att det således fanns ett formellt beslut om umgängesstöd fann jag att det saknades skäl för mig att gå

text: vidare när det gällde brottsmisstanken. Även om jag inte har funnit skäl att väcka åtal mot någon befattningshavare för tjänstefel vill jag understryka att det finns anledning att se allvarligt på EE:s agerande.

text: Av förhöret med EE framgår att hon kände till att nämnden den 18 juni 2018 utsett ett antal personer som umgängesstödjare. I stadsdelsnämndens remissvar bekräftas detta, och av det framgår även att den handläggare som fattade de aktuella besluten agerade på EE:s uppdrag. I sina kontakter med tingsrätten och parterna nämnde EE dock aldrig att umgängesstöd utsetts, vilket givetvis är anmärkningsvärt. Hon kontaktade i stället tingsrätten och parterna för att förklara att Familjerätt Nordväst inte tänkte verkställa domstolens beslut om umgänge med umgängesstöd.

text: Min granskning av ärendet visar alltså att EE, i stället för att informera parterna om att umgängesstödjare utsetts, aktivt motarbetade tingsrättens båda beslut om att CC skulle ha rätt till umgänge med AA i närvaro av umgängesstöd. Hennes agerande ledde också till att något umgänge mellan CC och AA aldrig kom igång. I sitt arbete som chef för nämndens familjerätt och med delegation att utse umgängesstöd har hon visat en uppenbar nonchalans gentemot både AA och tingsrätten, och hennes opartiskhet kan enligt mig starkt ifrågasättas. Sammanfattningsvis förtjänar EE allvarlig kritik för sitt agerande. Stadsdelsnämndens agerande Socialnämnden ska utse en viss person att medverka vid umgänget Av utredningen i ärendet framgår att handläggaren GG utsåg sex personer att medverka som umgängesstödjare vid umgänget mellan AA och CC. Av bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB framgår klart att nämnden ska utse en viss person att medverka vid umgänget. I förarbetena framhålls att det normalt är lämpligt att socialnämnden utser en person för hela den tid som beslutet om umgängesstöd gäller och att det endast i undantagsfall torde kunna bli aktuellt att utse två personer som ska medverka vid umgänget (se

text: prop. 2009/10:192 s. 31

text: ). Det finns inte något i utredningen som tyder på att det funnits några omständigheter som i detta fall motiverade att flera personer utsågs som umgängesstöd. Tvärtom framgår av utredningen i ärendet att stadsdelsnämnden i ett och samma ärende regelmässigt utser ett flertal personer som umgängesstöd samt att någon bedömning i det enskilda fallet inte görs av om det finns omständigheter som kan motivera att flera personer utses. Att på detta sätt slentrianmässigt utse så pass många som sex personer som umgängesstöd i ett ärende strider klart mot hur det är tänkt att bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB ska tillämpas. Stadsdelsnämnden ska kritiseras för detta.

text: Stadsdelsnämndens delegationsordning

text: Av nämndens delegationsordning som gällde vid tidpunkten för anmälan till JO framgick att biträdande enhetschef var behörig att för nämndens räkning utse umgängesstöd. Varken nämnden eller EE har förstått detta. I samband med att ärendet remitterades till nämnden underrättades den om exakt vilken

text: bestämmelse i delegationsordningen som reglerade frågan om umgängesstöd. Trots detta har nämnden i sitt svar till JO felaktigt uppgett att EE inte var behörig och att delegationsordningen vad gäller umgängesstöd varit oklar.

text: Det är uppseendeväckande och oroväckande att nämnden inte verkar ha satt sig in i sin egen delegationsordning. Nämnden verkar över huvud taget inte förstå delegationsordningen, vilket nämnden ska kritiseras för. Jag förutsätter att nämnden nu sätter sig in i och anstränger sig för att förstå den nu gällande delegationsordningen för att undvika att en liknande situation kan uppstå i framtiden.

text: Stadsdelsnämndens yttrande till domstolen den 5 september 2018 Jag har ovan redogjort för en socialnämnds möjlighet att självmant yttra sig till domstol i ett mål om t.ex. umgänge. JO har i flera beslut uttalat att det är viktigt att en socialnämnd iakttar stor försiktighet när uppgifter lämnas utöver den lagstadgade skyldigheten. När det pågår en tvist mellan föräldrar om t.ex. umgänge finns det skäl att vara särskilt återhållsam med att skriva yttranden på begäran av den ena föräldern eftersom det då finns en risk för att nämnden uppfattas som partisk (se t.ex. JO 2013/14 s. 411 och JO:s beslut den 8 februari 2018, dnr

text: I detta fall framgår av tingsrättens protokoll den 6 september 2018 att skrivelsen den 5 september, där stadsdelsnämnden först uppgav att tingsrättens tidigare beslut inte var förenligt med CC:s bästa, skickades in till tingsrätten på begäran av BB. Det verkar som om anledningen till att skrivelsen skickades in till tingsrätten var för att BB skulle använda den i tvisten i domstolen. Detta gör det svårt att uppfatta skrivelsen på något annat sätt än som ett ställningstagande för BB i målet vid tingsrätten. För att inte riskera att påverka förtroendet för stadsdelsnämndens verksamhet borde skrivelsen enligt min mening över huvud taget inte ha skickats in till tingsrätten. Jag är kritisk till det inträffade och kan konstatera att handläggningen i detta avseende inte har skett i enlighet med de krav på objektivitet och saklighet som ställs upp i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: Om nämnden ansåg att CC:s reaktion var oroväckande, borde nämnden i stället ha informerat parterna om detta för att ge dem möjlighet att vända sig till tingsrätten med en begäran om ändring av beslutet om umgänge. För det fall att inte någon av parterna då agerade hade socialnämnden därefter kunnat överväga att eventuellt själv väcka talan i tingsrätten med stöd av bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 a §

text: FB. Om en socialnämnd ändå väljer att självmant yttra sig till domstolen, måste nämnden, som jag redogjort för ovan, först ge parterna möjlighet att ta del av och kommentera yttrandet. Skyldigheten att kommunicera yttranden har kommit till för att bidra till en rättssäker handläggning hos nämnden.

text: Jag ser allvarligt på det faktum att nämnden här har agerat så att dess opartiskhet kan ifrågasättas, och nämnden förtjänar kritik för detta.

text: Sammanfattande bedömning av stadsdelsnämndens agerande

text: Utredningen i ärendet visar på stora kunskapsluckor hos myndigheten vad gäller regelverket om umgängesstöd i FB. Utredningen visar också att det vid nämnden och dess förvaltning råder en uppseendeväckande okunskap om den egna delegationsordningen. En förutsättning för att stadsdelsnämnden ska kunna bedriva verksamheten inom det familjerättsliga området på ett tillfredsställande och rättssäkert sätt är att tjänstemännen vid nämndens förvaltning har kunskap om och förstår innebörden av principerna om legalitet och objektivitet som är grundläggande när socialtjänsten handlägger ett familjerättsligt ärende. Det som har kommit fram i det här ärendet visar på uppenbara brister i det hänseendet. Jag vill därför framhålla att det är nödvändigt för stadsdelsnämnden att nu vidta åtgärder för att förbättra förvaltningens kunskaper inom dessa områden. Detta torde vara centralt för att något liknande inte ska kunna inträffa igen.

text: Sammanfattningsvis förtjänar Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun allvarlig kritik för de brister som har framkommit.

text: Ärendet avslutas.