title: Ersättningsanspråk mot staten – fråga om ett justitieråds yttranden i medierna strider mot oskuldspresumtionen i artikel 6.2 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår SB:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Under perioden 1994-2001 dömdes SB (då TQ) för åtta fall av mord, enligt följande.

text: - Mord på CZ, november 1976, Piteå (Piteå tingsrätts dom den 16 november 1994)

text: - Mord på JS och MS, juli 1984, vid sjön Appojaure (Gällivare tingsrätts dom den 25 januari 1996)

text: - Mord på YL, juni 1988, Rörshyttan, Hedemora (Hedemora tingsrätts dom den 28 maj 1997)

text: - Mord på TJ, juli 1988, Norge (Hedemora tingsrätts dom den 2 juni 1998)

text: - Mord på TrJ, augusti 1981 och GS, juni 1985, Norge (Falu tingsrätts dom den 22 juni 2000)

text: - Mord på JA, november 1980, Sundsvall (Sundsvalls tingsrätts dom den 21 juni 2001)

text: SB hade i samtliga fall erkänt att han begått de mord som han dömdes för.

text: Den 17 november 2006 inkom en anmälan till Justitiekanslern där polisens och åklagarens agerande i de förundersökningar som låg till grund för de fällande domarna mot SB ifrågasattes. Dåvarande justitiekanslern GL beslutade den 28 november 2006 (dnr

text: ) att förundersökning inte skulle inledas och att inte heller någon annan åtgärd skulle vidtas med anledning av anmälan.

text: I december 2007 klarlades det, genom de dokumentärer som sändes i Sveriges television, att SB inte längre stod fast vid sina erkännanden.

text: Den 20 april 2009 lämnade SB in en första resningsansökan till Svea hovrätt avseende mordet på YL. När Hovrätten för Övre Norrland drygt fyra år senare, den 4 november 2013, frikände SB för mordet på CZ hade SB frikänts från samtliga de mord som han tidigare varit dömd för.

text: De relevanta tidpunkterna för respektive resningsprocess framgår nedan.

text: Resningsansökan

text: Resningsbeslut

text: Förundersökning nedlagd

text: Frikännande dom

text: YL

text: TJ

text: TrJ & GS

text: JA

text: CZ

text: JS & MS

text: GL tillträdde befattningen som justitieråd vid Högsta domstolen i november 2009.

text: Anspråket

text: SB har, genom advokaten Thomas Olsson, i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med 100 000 kr avseende ideell skada. Som grund för sitt anspråk har SB angett att hans rätt att betraktas som oskyldig enligt

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: har kränkts genom uttalanden som gjorts av f.d. justitiekanslern och numera justitierådet GL.

text: Till stöd för sin begäran om ersättning har SB anfört i huvudsak följande.

text: [Justitiekanslern har korrigerat formella beteckningar m.m.]

text: Rätt till ideell ersättning kan inte grundas på

text: 2 kap. 3 §

text: eller

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen

text: , utan måste härledas från Europakonventionen.

text: I

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: föreskrivs att var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen förövats av någon under utövningen av offentlig myndighet.

text: I detta fall har GL uttalat sig i egenskap av f.d. justitiekansler och justitieråd i Högsta domstolen. Det är till följd av GL ställning som han har fått tillgång till nära nog obegränsat utrymme i medierna och hans uttalanden fått stort genomslag i den offentliga debatten. Av vad som anförts tidigare har GL även varit medveten om att medierna och allmänheten uppfattat det som att han uttalade sig i egenskap av justitieråd och att han uttalat sig i skuldfrågan.

text: Som justitieråd innehar GL ett av de högsta domarämbetena i riket. Ämbetet i sig är ägnat att inge stor respekt och stort förtroende i medierna och hos allmänheten. Därtill kommer att Högsta domstolen är den högsta dömande instansen som överprövar lägre instansers domar och beslut. Även om GL inte uttalat sig å Högsta domstolens vägnar är hans ställning sådan att andra aktörer inom rättsväsendet, däribland åklagare och domare, kan förväntas ta intryck av hans uttalanden i rättsfrågor. Detta gäller givetvis i än större utsträckning för allmänheten.

text: GL måste därför genom sin ställning anses vara en sådan myndighetsperson som omfattas av den personkrets, vars uttalanden kan kränka SB:s rätt att betraktas som oskyldig enligt

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: . GL uppfattning i skuldfrågan har varit allmänt känd ända sedan han som justitiekansler meddelade beslutet år 2006, och därefter publicerade två artiklar under rubrikerna ”Därför ändrade jag mig om TQ:s skuld” […], respektive ”Därför är Q skyldig” […]. Ingenting av det han uttalat under den nu aktuella tidpunkten ger intryck av att GL ändrat uppfattning, snarare tvärtom.

text: GL uttalanden under perioden 20 augusti – 24 september 2012 har skett efter det att SB beviljats resning i TrJ och GS-ärendet och målet återförvisats till tingsrätten, men innan åklagaren beslutat om att lägga ned åtalen och frikännande dom meddelats.

text: Under denna period uttalade GL att det förelåg ”övertygande bevisning” för SB:s skuld. Till stöd för sitt påstående hänvisade GL till omständigheter i bland annat GS-ärendet. I andra sammanhang talade GL om ”starka bevis” eller ”mycket starka bevis”. Uttalanden av det slaget måste givetvis ses som ett föregripande av skuldfrågan och indirekt att resningsgrunden inte var tillräcklig för att ändra på de ursprungliga domarna. Därmed riskerade uttalandena att påverka åklagarens och domstolens prövning av ärendet och peka ut SB som skyldig i allmänhetens ögon.

text: Även det förhållandet att GL upprepade gånger uttalat att det finns ett nära och tydligt samband mellan frågan om Q-ärendet är en rättsskandal och frågan om SB:s skuld, samtidigt som GL gång på gång upprepar att det inte är en rättsskandal, innebär, om än indirekt, ett utpekande av SB som skyldig till ett eller flera av morden.

text: Därtill kommer att GL medvetet använt sig av den mycket försåtliga strategin när han uttalat att det finns övertygande/mycket starka/starka bevis i åtminstone två fall, utan att nämna vilka. Även om de personer inom rättsväsendet som handlagt ärendena förmodligen kunde identifiera vilka ärenden som avsågs, kan givetvis den typen av uttalande påverka bedömningen av andra fall. Som framgår ovan var detta även en av GL åsyftad effekt.

text: I allmänhetens ögon måste det däremot varit svårt att veta vilka fall som GL avsåg. Därför fanns det en uppenbar risk för att uttalandena påverkade deras uppfattning i skuldfrågan för samtliga ärenden.

text: GL uttalanden i tiden före resningsbesluten i JS och MS- och SZ-ärendena måste anses ha inneburit en kränkning av SB:s rätt att betraktas som oskyldig enligt artikel 6.2 i Europakonventionen efter det att resning beviljats. Vid tidpunkten för samtliga uttalanden hade resningsansökningar i båda ärendena lämnats in av åklagarna, vilket var känt för GL.

text: Det är även av betydelse att GL vid upprepade tillfällen framfört en generell kritik mot resningsprocesserna genom att uttala saker som att åklagarna kapitulerat och underlåtit att föra fram bevisning mot SB, och att det är resningsprocesserna som är rättsskandalen, inte de fällande domarna.

text: Således utgör GL uttalanden en uppenbar kränkning av

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: och SB:s rätt till ersättning för ideell skada ska prövas utifrån artikel 13 i Europakonventionen (se

text: NJA 2005 s. 462

text: Som framgår av Europadomstolens domar i

text: Allenet de Ribemont mot Frankrike

text: ,[…] och

text: Butkevicius mot Litauen

text: […] har domstolen i dessa fall utdömt ersättning för ideell skada (non-pecuniary damage) i de fall där en kränkning av

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: förelåg.

text: I föreliggande fall finns inget annat sätt att kompensera SB för kränkningen än genom ekonomisk ersättning för den ideella skadan.

text: Med hänsyn till den omfattning och spridning som GL uttalanden fick, uttalandenas genomslagskraft, och att uttalandena utgjorde en del av en medveten strategi för att skapa tvivel i skuldfrågan från GL sida, och på grund av GL ställning, måste kränkningen anses synnerligen allvarlig. Yrkat belopp är därför skäligt.

text: SB har vidare specificerat ett stort antal yttranden från GL, vars förenlighet med SB:s rätt att betraktas som oskyldig ifrågasätts. De artiklar och intervjuer där GL har fällt de ifrågasatta yttrandena har getts in till Justitiekanslern, som har tagit del av materialet i dess helhet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den skadeståndsrättsliga regleringen

text: Enligt Högsta domstolens praxis kan staten bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser (se bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ). I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Ersättning för ideell skada vid överträdelser av Europakonventionen kan dock i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler. Sådan ersättning kan emellertid utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden att – enligt artikel 13 i konventionen – tillhandahålla effektiva rättsmedel på det nationella planet för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit en skade-ståndsgrundande konventionsöverträdelse att denna kan anses ha orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Statens åtagande enligt

text: artikel 1 i Europakonventionen

text: Utgångspunkten för statens ansvar vid anspråk som grundas på överträdelser av Europakonventionen är att detta måste motsvara vad Sverige som stat ansvarar för i folkrättsligt hänseende.

text: Av

text: artikel 1 i Europakonventionen

text: framgår att Sverige har förpliktat sig att garantera var och en, som befinner sig inom landets jurisdiktion, de fri- och rättigheter som framgår av konventionen. Av denna förpliktelse anses följa att varje stat ansvar för handlingar som företas av dess myndigheter, domstolar och andra organ som utövar offentlig makt. I enlighet med internationell rätt i övrigt ansvarar staten för de handlingar som tjänstemän företar inom ramen för sin tjänsteutövning. Staten Sverige kan därför överträda konventionen när en offentlig funktionär agerar inom ramen för sitt uppdrag, även om denne agerar utöver sin befogenhet eller till och med i strid med givna instruktioner (se t.ex.

text: Wille mot Liechtenstein

text: , no. 28396/95, dom den 28 oktober 1999, § 46 och Kuznetsov m.fl. mot Ryssland , no. 184/02, dom den 11 januari 2007, § 61).

text: Däremot ansvarar staten som utgångspunkt inte för sådana handlingar som en offentliganställd företar på sin fritid och som inte står i samband med fullgörandet av den anställdes tjänsteuppgifter. Det hindrar inte att staten under vissa omständigheter kan ha en s.k. positiv förpliktelse att vidta åtgärder – t.ex. i form av lagstiftning – för att skydda en enskilds rättigheter enligt konventionen också i förhållande till andra enskilda.

text: Artikel 6.2 i Europakonventionen

text: – oskuldspresumtionen

text: I

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: formuleras oskuldspresumtionen på följande sätt: ”Var och en som blivit anklagad för brott ska betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts.”

text: Oskuldspresumtionen är ett element i rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i konventionen. Presumtionen är som huvudregel endast tillämplig när en person har blivit ”anklagad för brott”. Av detta följer att oskuldspresumtionen inte längre är tillämplig i tiden efter det att det har meddelats en fällande dom som har vunnit laga kraft (se Allen mot Storbritannien , no. 25424/09, dom den 12 juli 2013, §§ 95 och 106). Det nu sagda hindrar dock inte att oskuldspresumtionens skydd återupprättas om brottsanklagelsen blir föremål för förnyad prövning, t.ex. inom ramen för en resningsprocess (se

text: Löffler mot Österrike

text: , no. 30546/96, dom den 3 oktober 2000, § 19).

text: Oskuldspresumtionen har främst betydelse som en processuell garanti inom ramen för prövningen av anklagelser om brott. Oskuldspresumtionen uppställer bl.a. krav när det gäller bevisbörderegler, rättsliga presumtioner, rätten att inte belasta sig själv och uttalanden om en misstänkts skuld innan denna fråga klarlagts i domstol (se t.ex. Allen mot Storbritannien , § 93 med hänvisningar).

text: Den sistnämnda aspekten av oskuldspresumtionen, som är av intresse här, syftar alltså till att förhindra att rätten till en rättvis brottmålsrättegång undergrävs genom uttalanden som föregriper domstolens avgörande i skuldfrågan och som sker i nära samband med brottmålsprocessen (se Huseyn m.fl. mot Azerbajdzjan , no. 35485/05 m.fl., dom den 26 juli 2011,

text: § 225).

text: Artikel 6.2 förbjuder den domare eller domstol som har att pröva skuldfrågan att göra uttalanden som utpekar den som är misstänkt för ett brott såsom skyldig, innan denna fråga har avgjorts på föreskrivet sätt (se

text: Minelli mot Schweiz

text: , no. 8660/79, dom den 25 mars 1983, § 37). Genom Europadomstolens praxis står det klart att förbudet kan omfatta även andra tjänstemän (public officials) såsom åklagare och andra företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna. (Se Petkov mot Bulgarien , no. 32130/03, dom den 7 januari 2010, §§ 91-94,

text: Daktaras mot Litauen

text: , no. 42095/98, dom den 10 oktober 2000, § 42, och

text: Allenet de Ribemont mot Frankrike

text: , no. 15175/89, dom den 10 februari 1995, §§ 36-37.) Kretsen av företrädare för det allmänna som, genom uttalanden i tjänsten, kan överträda oskuldspresumtionen har i vissa fall utsträckts ännu längre (se

text: Butkevicius mot Litauen

text: , no. 48297/99, dom den 26 mars 2002, § 50).

text: Europadomstolen har betonat att det, vid prövningen av om oskuldspresumtionen har trätts förnär, måste göras en grundläggande skillnad mellan ett uttalande att någon är misstänkt och ett uttalande att någon har gjort sig skyldig till brott. Domstolen har vidare understrukit vikten av ordval rörande en person vars skuld ännu inte har prövats. Slutligen har Europadomstolen framhållit vid flera tillfällen att prövningen av om ett yttrande har utgjort en kränkning av oskuldspresumtionen måste ske mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. (Se t.ex. Huseyn m.fl. mot Azerbajdzjan , § 226,

text: Butkevicius mot Litauen

text: , § 49, och

text: Daktaras mot Litauen

text: , §§ 41 och 43.)

text: Förhållandet till yttrandefriheten enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: Av det som anförts ovan framgår att bestämmelsen i artikel 6.2 i Europakonventionen förbjuder staten att yttra sig på ett sådant sätt att en enskild utpekas som skyldig trots att skuldfrågan inte är lagligen fastställd. Artikel 6.2 kan således inte i sig begränsa enskildas rätt att utnyttja sin yttrandefrihet enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: Enligt artikel 10.2 i konventionen kan yttrandefriheten, under vissa förutsättningar, begränsas till skydd för annans goda namn och rykte eller för att upprätthålla domstolarnas auktoritet och opartiskhet. Det är således inte uteslutet att yttranden av det slag som nu är föremål för prövning, utan att det strider mot artikel 10, kan föranleda ingripanden eller sanktioner från det allmännas sida – förutsatt att sådana ingripanden eller sanktioner uppfyller kraven på nödvändighet och proportionalitet. (Se t.ex. Constantinescu mot Rumänien , no. 2887/95, dom den 27 juni 2000, §§ 72-73, angående skydd för annans goda namn och rykte, samt Sunday Times mot Storbritannien , no. 6538/74, dom den 26 april 1979, § 55, angående upprätthållandet av domstolarnas auktoritet och opartiskhet.)

text: För svenskt vidkommande kan sådana ingripanden eller sanktioner t.ex. aktualiseras genom enskilt – eller i undantagsfall allmänt – åtal avseende förtal, se

text: 5 kap. 1 § brottsbalken

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Oskuldspresumtionen inte tillämplig för tiden innan resning hade beviljats

text: De uttalanden som SB har ifrågasatt omfattar dels yttranden som GL gjorde den 22 december 2008 i Nyhetsmorgon på TV4, dels yttranden i en artikel i Aftonbladet den 6 januari 2009. Vid dessa tidpunkter tjänstgjorde GL fortfarande som justitiekansler.

text: Den första resningsansökan, avseende mordet på YL, lämnades in den 20 april 2009 och Svea hovrätt beslutade om resning den 17 december 2009.

text: Vid tiden för de nyss nämnda yttrandena var således skuldfrågan i samtliga fall fastslagen i lagakraftvunna domar. SB har därför inte skyddats av oskuldspresumtionen i

text: artikel 6.2 i Europakonventionen

text: när GL fällde de nu aktuella yttrandena. Det står därmed klart att SB:s anspråk ska avslås till den del anspråket grundas på yttranden hänförliga till tiden innan resningsprocesserna hade inletts.

text: Härutöver omfattar anmälan även en stor mängd yttranden som GL gjort under perioden den 20 augusti 2012 till den 1 februari 2013. Under denna period hade GL tillträtt sin tjänst som justitieråd.

text: GL har inte uttalat sig inom ramen för sin tjänsteutövning

text: I egenskap av justitieråd tillhör GL utan tvekan den kategori av offentliga företrädare vars agerande kan tillräknas staten och befinnas utgöra en överträdelse av Europakonventionens bestämmelser. Frågan är emellertid om GL har gjort de ifrågasatta yttrandena inom ramen för eller i nära samband med sin tjänsteutövning. Detta är nämligen – som framgått ovan – i princip en förutsättning för att hans agerande ska kunna utlösa ett ersättningsansvar för staten.

text: De fall som Europadomstolen har tagit ställning till har närmast uteslutande behandlat situationer där myndighetspersoner i officiella beslut, vid presskonferenser eller annars i kontakter med medierna har uttalat sig inom ramen för sin tjänsteutövning , t.ex. som representant för de brottsbekämpande myndigheterna. Det är därför svårt att utifrån Europadomstolens praxis dra några slutsatser om hur gränsdragningen mellan officiella och privata uttalanden ska göras. (Se t.ex.

text: Allenet de Ribemont mot Frankrike

text: , §§ 10-11,

text: Butkevicius mot Litauen

text: , § 50, och

text: Daktaras mot Litauen

text: , § 44. Jämför dock Kouzmin mot Ryssland , no. 58939/00, dom den 18 mars 2010, där domstolen i en mycket särpräglad situation fann att uttalanden som gjorts av en kandidat till en regional guvernörspost innefattade en överträdelse av oskuldspresumtionen.)

text: Gränsdragningen mellan vad en person yttrar i tjänsten respektive som privatperson kan i många fall vara svår att göra. Justitiekanslern har inom ramen för sina uppgifter på det grundlagsskyddade tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området – och då särskilt avseende offentliganställdas meddelarfrihet – intagit följande ståndpunkt. En gräns får dras mellan, å ena sidan, uttalanden som helt klart görs i tjänsten av någon som företräder myndigheten och, å andra sidan, uttalanden som visserligen har samband med tjänsten men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar. De förstnämnda omfattas normalt inte av meddelarfrihet medan de sistnämnda i princip skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet om vad som gäller. Utrymmet för ett ”privat” agerande vid sidan om tjänsteutövandet måste dock, t.ex. vad gäller en åklagare eller en domare som handlägger ett visst ärende, anses som begränsat såvitt gäller det handlagda ärendet (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 22 september 2000, dnr

text: , se även Axberger, Meddelarfrihet – till statens tjänst? , Om våra rättigheter III, Rättsfonden, 1987, särskilt s. 43 ff.).

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning är dessa överväganden relevanta även för bedömningen av den nu aktuella frågan. Saken kan också beskrivas på det viset att yttranden kan tillskrivas staten om dessa ger de personer som yttrandena riktar sig till intrycket av att det rör sig om statens officiella ståndpunkter, och inte om den offentliganställdes privata åsikter. (Jämför också EU-domstolens uttalanden i domen den 17 april 2007 i

text: mål C-470/03

text: , särskilt punkten 66.)

text: Högsta domstolen har inte haft att pröva någon av de resningsansökningar som avser SB. Inte heller har någon annan fråga som har samband med SB:s resningsärenden underställts Högsta domstolens prövning. Det kan därför konstateras att GL uttalanden saknar omedelbart samband med något ärende som han har tagit befattning med i Högsta domstolen som justitieråd.

text: Av allt att döma verkar GL istället ha tagit aktiv del i den debatt som uppstått kring de fällande – och sedermera resta och frikännande – domarna mot SB på grund av att han har ansett att den bild som i medierna har framträtt av ärendenas handläggning och de slutsatser som kan dras av resningsprocesserna har varit missvisande. Även om en del av det kunskapsunderlag som GL då har lutat sig mot härrör från den granskning som han själv lät genomföra under sin tid som justitiekansler cirka sex år tidigare, handlar det snarare om att GL har utnyttjat sin yttrandefrihet i egenskap av privatperson.

text: GL yttranden har således ett visst samband med hans tidigare tjänst som justitiekansler. Det är emellertid, enligt Justitiekanslerns bedömning, tydligt att uttalandena har karaktären av personliga meningsyttranden som allmänheten inte rimligen kan ha uppfattat utgöra statens officiella ståndpunkt i fråga om SB:s skuld. Den omständigheten att GL arbetade som justitieråd under den tid då uttalandena gjordes ändrar inte denna slutsats.

text: Med hänsyn till det nu anförda är det Justitiekanslerns bedömning att GL yttranden inte kan tillskrivas staten på sådant sätt som krävs för att oskuldspresumtionen enligt artikel 6.2 i Europakonventionen ska aktualiseras. SB:s anspråk ska därför avslås.

text: Avslutningsvis kan det tilläggas att den nu gjorda bedömningen synes överensstämma med de ställningstaganden som Riksdagens ombudsmän (JO) tidigare har gjort med anledning av anmälningar mot GL, i närliggande frågor, som har inkommit dit (se t.ex. JO:s beslut den 4 september 2012, dnr 4602-2012).


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att Kronofogdemyndigheten oriktigt har utbetalat utmätta medel efter att svaranden framställt en invändning om preskription

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner CE skadestånd av staten med 21 790 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till CE.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Sedan ett bolag ansökt hos Kronofogdemyndigheten om verkställighet gentemot CE framförde han den 9 september 2012 en skriftlig preskriptionsinvändning i ärendet. På grund av att skrivelsen förkom handlades dock invändningen inte av Kronofogdemyndigheten. Den 24 november 2012 framförde CE på nytt sin preskriptionsinvändning, varpå Kronofogdemyndigheten den 29 november 2012 beredde sökandebolagets ombud tillfälle att yttra sig över invändningen. Kronofogdemyndigheten utmätte den 4 december 2012 CE:s överskjutande skatt och betalade den 7 december 2012 ut de utmätta medlen, 21 790 kr, till sökandebolagets ombud. Bolaget återkallade därefter sin ansökan och någon ytterligare åtgärd avseende preskriptionsinvändningen vidtogs inte från Kronofogdemyndighetens sida, vilket CE skriftligen underrättades om den 28 december 2012.

text: Den 11 januari 2013 beslutade Kronofogdemyndigheten att uppgiften i utsöknings- och indrivingsdatabasen om CE:s skuld till bolaget skulle rättas genom blockering. Som skäl för beslutet angavs att sökanden hade återkallat målet efter den gjorda invändningen och att det på grund av detta hade gjorts sannolikt att fordran var att anse som preskriberad och att uppgifterna var missvisande.

text: CE har i en skrivelse hit begärt ersättning av staten med 21 790 kr jämte ränta. Till grund för sitt anspråk har han, som det får förstås, gjort gällande att Kronofogdemyndigheten felaktigt har utmätt och betalat ut det utmätta beloppet till bolaget.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Kronofogdemyndigheten i vilket myndigheten har anfört bl.a. följande.

text: Eftersom Kronofogdemyndigheten skickade ut CE:s preskriptionsinvändning till utmätningssökanden för yttrande får det antas att den exekutionstitel som låg till grund för ansökan om verkställighet var så gammal att invändningen kunde vara befogad. Enligt det ställningstagande som bifogats yttrandet [Processägarens ställningstagande 2008-01-31, nr 2/2008/IND – Prövning av invändning mot verkställighet enligt

text: 3 kap. 21 § utsökningsbalken

text: ; Justitiekanslerns anmärkning] borde utbetalningen därför inte ha skett. Det bör dock noteras att en preskriptionsinvändning inte innebär ett formellt utbetalningshinder. Oavsett om utbetalningen var att se som fel eller försummelse eller inte så kan det enligt myndighetens uppfattning inte på föreliggande underlag anses visat att CE lidit någon slutlig skada. Med hänvisning till ovanstående föreslår myndigheten att Justitiekanslern avslår CE:s begäran om skadestånd.

text: CE har beretts tillfälle att inkomma med synpunkter på Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Kronofogdemyndigheten har, efter att Justitiekanslern begärt vissa kompletterande upplysningar, anfört att CE borde kunna vända sig till sökanden och kräva betalning för det fall han anser att han av bolaget blivit oriktigt krävd på en skuld.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av och beslut i utmätningsärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 21 § andra stycket utsökningsbalken

text: får verkställighet inte äga rum om svaranden gör gällande att något förhållande som rör parternas mellanhavanden utgör hinder mot verkställighet och invändningen inte kan lämnas utan avseende.

text: Syftet med regleringen är främst att skydda svaranden mot rättsförluster på grund av obefogade ansökningar om verkställighet. Kronofogdemyndigheten har dock inte någon egentlig utredningsskyldighet vid en invändning mot verkställighet av nu aktuellt slag. I första hand ankommer det därför på svaranden att själv påtala och förebringa utredning om att hinder mot verkställighet föreligger. Gör gäldenären en invändning som inte kan anses vara obefogad avbryts verkställigheten normalt på så sätt att utmätta medel inte betalas ut till sökanden, i övrigt fortgår dock handläggningen av målet. Avser invändningen exempelvis att en gammal skuld är preskriberad – och skulden är så pass gammal att den utan preskriptionsavbrott väl kunnat vara preskriberad – bör sökanden beredas tillfälle att visa att preskriptionsavbrott har skett. Finner Kronofogdemyndigheten att det föreligger hinder enligt invändningen och verkställighet således inte får ske ska målet avslutas. Det nu beskrivna handläggningsförfarandet motsvarar innehållet i Kronofogdemyndighetens riktlinjer enligt sitt vid aktuell tid gällande ställningstagande för prövningen av invändningar mot verkställighet enligt

text: 3 kap. 21 § utsökningsbalken

text: Enligt

text: 2 § preskriptionslagen (1981:130)

text: gäller som huvudregel att fordringar preskriberas tio år efter tillkomsten. I andra stycket samma paragraf anges att s.k. konsumentfordringar, såvida de inte grundar sig på löpande skuldebrev, preskriberas efter tre år. Preskriptionen kan enligt

text: 5 § preskriptionslagen

text: avbrytas på olika sätt. Verkan av ett sådant avbrott är att en ny preskriptionstid börjar löpa, se

text: 7 §§

text: samma lag. Det bör också tilläggas att det faktum att en fordran är preskriberad inte innebär att den upphört att existera. Innebörden av preskription är att en borgenär förlorar rätten att kräva ut sin fordran, se

text: 8 § preskriptionslagen

text: . Fordran kan därefter inte längre krävas ut med domstols eller exekutiv myndighets medverkan.

text: Mot bakgrund av att Kronofogdemyndigheten beredde sökanden i utmätningsärendet tillfälle att yttra sig över CE:s preskriptionsinvändning får det anses utrett att myndigheten själv var uppfattningen att invändningen inte kunde lämnas utan avseende. Vid detta förhållande borde inte utbetalningen av de utmätta medlen ha skett utan att sökanden dessförinnan hade lagt fram utredning om att preskriptionsavbrott hade skett. Utbetalningen synes dessutom ha berott på ett förbiseende från myndighetens sida eftersom sökanden vid tidpunkten för utbetalningen inte hade svarat på föreläggandet. Genom utbetalningen har Kronofogdemyndigheten agerat i strid med sitt eget ställningstagande. Något skäl för att i detta fall frångå ställningstagandet har inte kommit fram. Sammantaget får därför åtgärden att betala ut de utmätta medlen anses innefatta fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Staten har därmed ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot CE.

text: Vid bedömningen av om CE har lidit någon ersättningsgill skada ska uppmärksammas att skadeståndsinstitutets huvudsakliga syfte är att försätta den skadelidande i samma situation som om det skadeståndsgrundande felet inte hade begåtts. Det innebär i ett fall som detta att man måste ställa sig frågan vad som skulle ha hänt om Kronofogdemyndigheten hade handlagt ärendet korrekt och prövat preskriptionsvändningen i sak.

text: En utgångspunkt för detta hypotetiska prov är att preskriptionsinvändningen, som nämnts, var av sådant slag att den inte kunde lämnas utan avseende. Av utredningen i ärendet här framgår också att den exekutionstitel som åberopades i ansökan om verkställighet mot CE utgjordes av ett lagsökningsutslag från år 1986. Fordringen kunde således ha varit preskriberad. Det finns inte heller i skaderegleringsärendet någon utredning som ger underlag för bedömningen om att någon preskriptionsavbrytande åtgärd hade vidtagits av sökanden. Det finns inte anledning att anta att ytterligare utredningsåtgärder inom ramen för statens frivilliga skadereglering skulle bringa klarhet i saken och det går inte heller att ålägga CE bevisbördan för det underförstådda påståendet att preskriptionsavbrott inte hade skett. Den ovisshet som föreligger innebär att det i skaderegleringsärendet får godtas att CE skulle ha haft framgång med sin preskriptionsvändning om utmätningsärendet hade handlagts korrekt. Ärendet skulle då ha avslutats utan att någon utbetalning av de utmätta medlen gjordes till sökanden.

text: Vid skadebedömningen ska vidare beaktas att huvudregeln vid betalning av preskriberade fordringar är att dessa inte går åter. Det har inte kommit fram något som talar för att CE skulle kunna få bifall till en talan mot sökandebolaget med krav om återgång av betalningen. Av utredningen i ärendet framgår dessutom att CE vänt sig till sökandebolagets ombud med en begäran om att det utmätta beloppet skulle återbetalas till honom, men att han fått avslag och istället hänvisats till Kronofogdemyndigheten. Mot denna bakgrund får det godtas att CE har lidit en slutlig skada genom utbetalningen och att han vidtagit adekvata åtgärder för att begränsa sin skada.

text: Sammanfattningsvis är staten skyldig att genom skadestånd ersätta CE för den skada som utbetalningen av de utmätta medlen till utmätningssökanden har inneburit. CE ska tillerkännas ersättning motsvarande det utmätta beloppet, dvs. 21 790 kr.

text: Ränta på skadestånd av aktuellt slag ska enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen

text: utgå från den dag som infaller trettio dagar efter det att ett krav på ersättning har framställts. CE framställde sitt krav på ersättning av staten den 17 november 2013. Ränta ska därmed utgå från den 17 december 2013 till dess betalning sker.

type: avgorande


title: Anmälan med anledning av att polisen låtit en tidningsreporter och en fotograf följa med en polispatrull i arbete

text: Justitiekanslern vidtar inte någon ytterligare åtgärd, men uttalar viss kritik mot en polisenhetschef som i strid med gällande tjänsteföreskrift fattat beslut om att låta en tidningsreporter och en fotograf följa med en bilburen polispatrull under ett arbetspass.

text: Sammanfattning av ärendet

text: En reporter och en fotograf vid en dagstidning har av polisen tillåtits följa med en bilburen polispatrull under en lördagskväll.

text: Gällande sekretesslagstiftning medför enligt Justitiekanslerns bedömning att utrymmet för att tillåta sådant medföljande är mycket litet. Om detta i undantagsfall ska tillåtas bör polisens beslut i frågan föregås av noggranna överväganden från polisledningens sida.

text: Justitiekanslerns underlag i det aktuella fallet ger inte stöd för att tidningens medarbetare, utan giltigt samtycke från enskilda som berörts, fått del av någon uppgift som omfattats av sektetess. Viss kritik uttalas ändå mot den polisenhetschef som, i strid med gällande tjänsteföreskrift, beslutat att ge tidningens medarbetare tillstånd att följa med polispatrullen. I övrigt vidtar Justitiekanslern ingen åtgärd i ärendet.

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten i Jönköpings län mottog den 23 oktober 2012 en anonym anmälan angående ett reportage i Smålands-Tidningen. Det aktuella reportaget innehöll text och bilder från en reporter och en fotograf som följt en polispatrull i dess arbete under en lördagskväll. I anmälan, som uppgavs avse brott mot tystnadsplikt och ”brott mot sekretesslagen”, framhölls att det inte var rimligt att två personer som inte omfattas av tystnadsplikt skulle få följa verksamheten på detta sätt, och att de enskilda personer som det skrivits om inte fått det skydd av sekretess som lagen föreskriver. Enligt anmälaren måste det utredas vem som fattat beslut att tillåta journalister delta och komma i kontakt med sekretesskyddad information. Detta måste enligt anmälaren vara brottsligt.

text: Polismyndigheten överlämnade anmälan till Rikspolisstyrelsen, som i sin tur lämnade den hit för prövning. Justitiekanslern inhämtade ett exemplar av det aktuella reportaget.

text: I ett beslut av den 6 december 2012 fann Justitiekanslern att anmälan inte gav anledning att anta att någon polisman gjort sig skyldig till brott och att någon förundersökning därför inte skulle inledas. Samtidigt beslutades dock att ett yttrande skulle inhämtas från Polismyndigheten i Jönköpings län inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsuppgifter.

text: Utredningen

text: Det aktuella reportaget, rubricerat ”En lördagsnatt i polisens spår”, publicerades i Smålands-Tidningen den 20 oktober 2012. Av reportaget framgår bl.a. följande.

text: En reporter och en fotograf från tidningen följde en polispatrull i dess arbete under en lördagskväll på det Småländska Höglandet. De var först närvarande vid den genomgång på polisstationen – en så kallad utsättning – som inleder arbetspassen. Därefter följde de under kvällen och natten en bilburen patrull bestående av två poliser.

text: Vid utsättningen tilldelades poliserna bl.a. ett papper med information om s.k. livsstilskriminella som polisen hade ”extra koll på”, information om fordon som bedömdes ”vara intressanta”, samt bilder och namn på personer som var efterlysta. Journalisten åkte sedan med i en polisbil och tog del av samtal och radiokommunikation i denna. De larm som patrullen åkte på gällde bl.a. en person som bedömdes som självmordsbenägen och som lät sig ”tas med till psykakuten för att få hjälp”, ett bråk i en lägenhet där en man och en kvinna uppgavs ha slagit varandra (poliserna stannade ”en ganska lång stund och [pratade] med personerna om deras livssituation”) samt en berusad man som uppgavs ha varit aggressiv och hotat sina vänner med kniv. Den sistnämnda mannen omhändertogs för att han skulle ”få sova ruset av sig”. Några namn eller andra uppgifter för att identifiera de nämnda personerna finns inte i reportagetexten.

text: Reportaget är illustrerat med nio olika fotografier. Fyra av dessa synes återge miljöer hänförliga till polisstationen och dess omgivningar. Av de återstående fotografierna föreställer ett vad som synes vara en städskrubb i en privatbostad (enligt bildtexten letar polisen narkotika). De övriga är tagna på gator och torg respektive i ett trapphus. Inget fotografi identifieras som hänförligt till någon av de beskrivna larmsituationerna.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten i Jönköpings län av vilket framgår följande.

text: Polismyndigheten har i tjänsteföreskrift, A 942-4517/12, behandlat frågan om utomståendes möjligheter att följa polisens operativa arbete. Där anges bl. a. att det är myndighetschefen, eller den som fått delegation, som beslutar om utomstående personer får medfölja i polisens tjänstefordon. Beslutet ska dokumenteras och sekretessförbehåll ska skrivas. […]

text: Någon delegation av beslutsbefogenheten vid denna ärendetyp finns inte vid polismyndigheten.

text: Såvitt polismyndigheten i dagsläget kan bedöma har åtgärden inte fått några negativa konsekvenser för någon enskild eller inneburit något menligt för polisverksamheten. Oaktat det så har gällande tjänsteföreskrift inte följts; beslutet om medföljande har inte fattats av behörig person, har inte dokumenterats på föreskrivet sätt och något sekretessförbehåll har inte skrivits.

text: Den nämnda tjänsteföreskriften, som har fogats till Polismyndighetens yttrande, har i aktuell del följande lydelse.

text: 6. Medföljande i polisfordon

text: Utomståendes möjligheter att följa polisens operativa arbete är enligt det gällande rättsläget synnerligen begränsat på grund av risken för att sekretessbelagda uppgifter sprids, se Etiska rådets yttrande RA-100-2788/11.

text: Det är myndighetschefen, eller den som fått delegation, som beslutar om utomstående personer i studiesyfte får medfölja i polisens tjänstefordon. Beslutet ska dokumenteras och sekretessförbehåll ska skrivas.

text: Polismyndigheten har i övrigt, vad gäller ställningstagandet att tillåta två journalister följa med en polispatrull under arbete samt hur medföljandet organiserats och genomförts, hänvisat till en promemoria upprättad av CE, chef på polisenheten Höglandet. Av promemorian framgår bl.a. följande.

text: I samband med [diskussioner med en journalist vid Smålands-Tidningen] lyftes tanken med att kunna visa allmänheten vad polisarbetet handlar om. Jag såg möjligheten att kunna visa på det komplexa arbetet som utförs av polisen och då i första hand det arbete som utförs i yttre tjänst. Det handlar om att visa allmänheten hur vi arbetar mot våra övergripande mål, att minska brottsligheten och öka tryggheten. Vi bedriver en verksamhet som skall präglas av öppenhet och transparens så långt det är möjligt. Polisens uppdrag sker på uppdrag av allmänheten och då har de rätt att få en rättvisande bild av vår verksamhet. Eftersom mediebilden tidigare var, som vi uppfattar den, ensidig såg vi en nödvändighet i att på ett nytt sätt få ut bilden av hur Polisen på Höglandet verkar för att invånarna ska känna sig trygga, hur vi arbetar för att förhindra att brott begås samt förklara hur ingripandeverksamheten går till.

text: Vi kom överens med aktuell journalist att de skulle få följa vår verksamhet en helgkväll. De skulle kunna följa verksamheten och ge sin bild av vår verksamhet ut till allmänheten. De villkor som ställdes var att det inte fick finnas möjlighet att identifiera någon berörd person. Det fick ej heller beskrivas några polistaktiska metoder avseende vårt arbetssätt som kan äventyra vårt framtida arbete.

text: Aktuell journalist och fotograf träffade det yttre befäl som de skulle få följa. De fick närvara i samband med den utsättning som skedde inför arbetspasset. Journalisten fick sedan åka med i yttre befäls polisbil medan fotografen åkte i egen bil i anslutning till polisbilen. Vid de ingripanden som de följde så tillfrågades berörda personer av polisen om det var ok att Smålandstidningen fick vara med, detta för att garantera den personliga integriteten, både hos den drabbade men även för den som kunde vara aktuell för vårt ingripande. Om så inte var fallet så fick de vänta i bilarna tills arbetet var klart.

text: Det upprättades ingen skriftlig handling avseende sekretessfrågan utan det skedde genom en muntlig överenskommelse mellan journalisten och chefen för akutsektionen, kommissarie [L-G R].

text: Innan tidningsartikeln publicerades så fick aktuellt yttre befäl och chefen för akutsektionen ta del av den och korrigera de sakfel som fanns samt justera om det fanns några känsliga uppgifter. I den dialog som jag fört med Smålandstidningens chefredaktör så har tidningen haft en stor ambition att inte på något sätt publicera några känsliga detaljer. Det kan också konstateras enligt mitt förmenande att det inte finns några uppgifter eller bilder i artikeln som gör att någon allmänhet kan identifieras.

text: Jag har under våren/sommaren nämnt för min närmaste chef att vi hade för avsikt att genomföra detta och han har inte haft någon erinran mot detta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: ska det allmänna värna den enskildes privatliv. Bestämmelsen har inte någon bindande verkan för det allmännas utövning av den offentliga makten men bekräftar den självklara inställningen att myndigheterna ska beakta den enskildes intresse av integritet så långt det är möjligt med hänsyn till andra skyldigheter som myndigheterna har.

text: Offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, innehåller föreskrifter bl.a. om sekretess och tystnadsplikt i det allmännas verksamhet. I

text: 35 kap. 1 §

text: OSL finns bestämmelser som avser att ge skydd för enskilds personliga förhållanden i polisens brottsbekämpande verksamhet. I bestämmelsen föreskrivs att sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga förhållanden, med vissa i

text: 6 §

text: angivna undantag, i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål (

text: första stycket 1)

text: och i polismyndighets verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott (

text: första stycket 4)

text: , om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Sekretessen enligt punkten 4 innebär att det är möjligt att hemlighålla uppgifter om enskildas personliga förhållanden som mera allmänt hänför sig till polisens brottsbekämpande verksamhet, men träffar också sådana uppgifter om personliga förhållanden som polisen får kännedom om i samband med lägenhetsbråk o.d., där den ingriper för att avvärja brott (se bl.a.

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 283).

text: De nämnda sekretessreglerna är inte tillämpliga när polisen utanför den rent brottsbekämpande verksamheten utövar de hjälpande funktioner som polisen självständigt utför med stöd av

text: polislagen

text: . Då kan det istället bli fråga om sekretess enligt

text: 35 kap. 20 §

text: OSL. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess hos polismyndigheterna för uppgifter om enskildas personliga förhållanden som hänför sig till sådan verksamhet som enbart innefattar hjälp eller annat bistånd åt enskilda, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Ett ingripande som sker med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m., LOB, utgör ett exempel på en sådan verksamhet som omfattar hjälp eller bistånd åt enskild i

text: sekretesslagens

text: mening (se

text: RÅ 1994 not. 184

text: ). Ett annat exempel på verksamhet som omfattas är när polisen ingriper för att avvärja ett självmord eller hjälper någon till sjukvård (se Lenberg m.fl. Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: – En kommentar, version den 1 juli 2012, 35:20).

text: Sekretess till skydd för enskilda enligt de angivna reglerna kan helt eller delvis efterges av den enskilde (se

text: 12 kap. 2 §

text: OSL). Ett samtycke behöver inte vara uttryckligt, utan även ett tyst s.k. presumerat samtycke får godtas. På vissa förvaltningsområden kan emellertid högre krav på samtyckets form vara motiverade med hänsyn till uppgifternas känsliga natur (jfr JO 1990/91 s. 366).

text: Om det av olika skäl finns behov av att låta utomstående ta del av uppgifter för vilka det råder sekretess, kan det hinder för röjande av uppgiften som sekretessen innebär falla bort genom att myndigheten uppställer förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller att på annat sätt utnyttja den, se

text: 10 kap. 14 §

text: OSL. Förbehållet inskränker således rätten för mottagaren av uppgiften att förfoga över den. Genom förbehållet uppkommer vidare en tystnadsplikt för den person som förbehållet riktar sig till. Förbehåll uppställs av myndigheten. För att ett förbehåll ska få rättslig verkan gentemot den som det riktat sig till ska det utformas som ett formligt beslut av vilket ska framgå bl.a. vem som träffas av förbehållet och vad förbehållet har för innebörd (se JO 1992/93 s.197 och 1994/95 s. 574). Dokumentationen av ett förbehåll kan i regel ske genom att den handling som ska lämnas ut förses med en anteckning om förbehållet.

text: Bestämmelserna om sekretess innebär ett förbud mot att röja uppgifter, vare sig det sker muntligen eller genom att allmänna handlingar lämnas ut eller på annat sätt (

text: 3 kap. 1 §

text: OSL). I uttrycket ”på annat sätt” innefattas t.ex. ett röjande som innebär att ett hemligt föremål förevisas för någon utomstående enskild person, eller att en utomstående tillåts att närvara vid viss verksamhet eller bese föremål eller anläggningar. I det fall där uppgiftslämnandet sker på så sätt att den som mottar uppgifterna får närvara vid viss verksamhet eller liknande bör dokumentationen av ett sekretessförbehåll kunna ske genom en handling som anger att förbehållet avser de uppgifter som röjs på detta sätt (se

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 351).

text: Den som röjer en uppgift som är sekretessbelagd och som han eller hon är skyldig att hemlighålla kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Straffansvar föreligger även vid gärningar som begås av oaktsamhet, men inte i ringa fall.

text: I sammanhanget ska också reglerna om meddelarfrihet uppmärksammas. Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: står det var och en fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till bl.a. skriftens utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna. Denna meddelarfrihet gäller givetvis journalister och andra som medverkar vid tillkomsten av ett reportage i en tryckt skrift, men också offentligt anställda som polismän, såvida inte uppgiftslämnandet kan sägas ha skett enbart för myndighetens räkning. Undantag från denna grundlagsskyddade meddelarfrihet råder enligt

text: 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: i de fall där meddelandet innefattar brott av visst allvarligare slag, oriktigt utlämnande av allmän handling som inte är tillgänglig för envar när gärningen är uppsåtlig eller uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i vissa fall som särskilt anges i OSL (s.k. kvalificerade tystnadsplikter). Det kan här nämnas att sekretess enligt 35 kap. 1 respektive 20 §§ OSL inte ingår bland dessa särskilt angivna fall. Däremot viker meddelarfriheten för en sådan tystnadsplikt som följer av ett sekretessförbehåll enligt

text: 10 kap. 14 §

text: OSL.

text: Allmänna utgångspunkter

text: Justitiekanslern har tidigare i flera beslut behandlat fall när polisen låtit TV-team följa dess verksamhet (se Justitiekanslerns beslut den 21 mars 2001 i ärende 1719-99-22, den 31 augusti 2007 i ärende 6788-06-31 och den 7 december 2007 i ärende 5785-05-21). Många av de allmänna överväganden som finns i de besluten gör sig gällande också i fall som det nu aktuella, dvs. när tidningsjournalister tillåts följa polisens verksamhet.

text: Inledningsvis bör framhållas att det många gånger kan vara både lämpligt och önskvärt att polisen medverkar vid mediers rapportering kring myndighetens verksamhet. En sådan medverkan får dock aldrig ta sig sådana former att allmänhetens förtroende för polisväsendet skadas eller att de regler som styr den polisiära verksamheten överträds. En öppen hållning gentemot medierna får inte heller gå ut över den enskildes berättigade krav på integritet.

text: En grundläggande förutsättning för att polisen ska kunna medverka till ett tidningsreportage är självfallet att denna medverkan inte medför att sekretess röjs. Det ska här påpekas att meddelarfriheten inte gäller myndigheter som sådana. Om en myndighet själv beslutar att lämna ut viss information hindrar således inte

text: tryckfrihetsförordningen

text: att ett ingripande kan ske med stöd av bestämmelser utanför grundlagsområdet, om utlämnandet skulle innefatta ett brott mot sekretessregleringen (jfr

text: 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: Vid en sådan fortlöpande förmedling av uppgifter från myndigheten till utomstående som i allmänhet sker när polisen samarbetar med journalister i syfte att skildra det polisiära arbetet finns en klar risk att enskilda polismän inte i varje situation hinner eller förmår överblicka om sekretesskyddade uppgifter röjs. Det är därför av betydelse att ett sådant samarbete noga regleras samt att det planeras och övervägs på förhand av polisledningen så att de polismän som deltar är väl medvetna om vilka åtgärder som behöver vidtas för att inte sekretess ska röjas i de fall där meddelarfriheten inte gäller.

text: Vad gäller möjligheten att låta journalister följa med vid polisens reguljära patrullverksamhet, t.ex. under en helgkväll, bör vidare följande beaktas.

text: Arbetet för sådana polispatruller torde normalt innefatta såväl brottsbekämpande eller brottsförebyggande verksamhet där sekretess för uppgifter om enskildas personliga förhållanden kan bli aktuell enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL, som bistånd från polisen till enskilda där sekretess kan gälla enligt

text: 35 kap. 20 § samma lag

text: . Enligt det förstnämnda lagrummet ska sekretess gälla om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men (ett s.k. omvänt skaderekvisit), och enligt det sistnämnda lagrummet gäller sekretess om det kan antas att sådant men uppstår om uppgiften röjs (s.k. rakt skaderekvisit).

text: Vid den tidpunkt när tillståndet att medfölja ges är det vid denna typ av verksamhet som regel inte möjligt att överblicka vilken information som fortlöpande kommer att förmedlas till de medföljande journalisterna. Eftersom uppgifterna ännu inte materialiserats kan det inte ske någon sekretessprövning. Detta medför i sin tur att det inte heller kan ske någon prövning av frågor om förbehåll som inskränker journalisternas rätt att lämna uppgifter vidare eller att på andra sätt utnyttja dem (

text: 10 kap. 14 §

text: OSL). Det torde därför i regel inte vara möjligt att redan i samband med att journalister ges tillstånd att följa med polisen för den aktuella typen av reportage besluta om sådana förbehåll.

text: Något undantag från den grundlagsskyddade meddelarfriheten råder som framgått inte vid sekretess enligt de nämnda reglerna i

text: 35 kap.

text: OSL (se

text: 1 kap. 1 §

text: och

text: 7 kap. 3 §

text: tryckfrihetsförordningen

text: ). Konsekvensen av att ett giltigt förbehåll

text: 10 kap. 14 §

text: OSL inte kan ställas upp är därmed att det inte går att straffrättsligt ingripa mot journalister som medverkar vid publiceringen av uppgifter för vilka sekretess gäller. Någon granskning före publiceringen eller något förbud mot tryckning av en skrift får naturligtvis inte heller förekomma, och det är inte tillåtet för myndigheter eller andra allmänna organ att på grund av en skrifts innehåll hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten (se

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: , det s.k. censurförbudet).

text: Av detta följer att det är ofrånkomligt att ett beslut att låta journalister följa med en polispatrull medför en risk för att uppgifter som omfattats av sekretess till skydd för enskilda – men som journalisterna inom ramen för meddelarfriheten är fria att publicera – kommer att röjas. Utrymmet för att fatta sådana beslut måste därmed anses vara mycket litet.

text: Att det förhåller sig på motsvarande sätt beträffande utrymmet för att låta TV-team följa polisens verksamhet konstaterades av Justitiekanslern redan i de ovan nämnda besluten från år 2001 och 2007. Rikspolisstyrelsen gav år 2002 in en skrivelse till Justitiedepartementet med en begäran att den gällande regleringen skulle ändras, eftersom den medförde att viktiga inslag i polisarbetet blev undandragna allmänhetens insyn. Även Justitiekanslern har efterlyst en reglering på området. År 2007 tillsatte regeringen en utredning (den s.k. Insynsutredningen) med uppdrag bl.a. att utreda om sekretessregleringen borde ändras så att enskilda i studiesyfte kan följa en myndighets verksamhet, t.ex. en polismyndighets operativa verksamhet, under tystnadsplikt. Utredningen har lämnat ett förslag om sådana ändringar (se

text: SOU 2009:72 s. 93

text: ff., samt Justitiekanslerns remissyttrande av den 13 november 2009 över betänkandet, ärende 6093-09-80). Förslaget har dock ännu inte lett till någon lagstiftning.

text: Överväganden beträffande det nu aktuella fallet

text: Vad gäller händelserna under den lördagskväll när Smålands-Tidningens medarbetare följde en bilburen polispatrull kan följande framhållas.

text: Det förlopp som beskrivs i reportaget har av allt att döma omfattat delvis brottsbekämpande eller brottsförebyggande verksamhet, delvis bistånd från polisen till enskilda. För båda dessa verksamhetstyper kan sekretess gälla till förmån för enskilda enligt de regler som beskrivits ovan. I vart fall i samband med de olika larmutryckningar som beskrivs i reportaget synes vidare typiskt sett känsliga uppgifter om enskilda ha förekommit, bl.a. att en berusad person omhändertagits och att en annan person hjälpts till psykiatrisk vård, samt vissa uppgifter i samband med ett uppgivet lägenhetsbråk. Det ligger mycket nära till hands att anta att flera av dessa uppgifter varit sådana som omfattats av sekretess.

text: Från polisens sida har upplysts att de personer som berördes vid ingripandena tillfrågades av polisen ”om det var okej att Smålands-Tidningen fick vara med”, och att reportern och fotografen annars fick vänta i bilarna till dess arbetet var klart. Detta aktualiserar frågor kring inhämtande av enskildas samtycke till att sekretess hävs.

text: Den sekretess som nu är i fråga är som framgått inte absolut, utan den enskilde kan förfoga över den (

text: 12 kap. 2 §

text: OSL). I situationer som den aktuella kan dock inhämtandet av ett samtycke genom vilket sekretessen efterges vara förenat med en rad svårigheter. Det måste säkerställas inte bara att den som skyddas av sekretess i förväg faktiskt lämnar sitt samtycke, utan också att så sker på ett korrekt sätt och att personen i fråga är fullt medveten om vad samtycket innebär. Det finns en uppenbar risk att polisen kan framstå som någon form av garant för att journalisternas närvaro bör accepteras, och den som är föremål för ett polisingripande kan därmed känna sig tvingad att låta journalisterna närvara. Är personen påverkad eller förvirrad kan ett giltigt samtycke redan av det skälet ibland vara uteslutet (jfr

text: JO 1998/99 s. 458

text: och 2011/12 s. 544). Därtill kan konstateras att, om en utomstående person befinner sig i en polisbil som svarar på ett larm, denne måste antas få del av initiala uppgifter om den aktuella händelsen vilka redan i sig kan omfattas av sekretess. En ordning med i förväg lämnat samtycke från enskilda torde sålunda ofta vara omöjlig att upprätthålla.

text: Det underlag som Justitiekanslern har haft i ärendet ger inte stöd för att Smålands-Tidningens medarbetare i detta fall, utan att ett giltigt samtycke förelegat från den enskilde, fått del av någon uppgift som omfattats av sekretess. Trots detta bör det upprepas att stor försiktighet och noggrannhet måste iakttas från polisens sida om man beslutar att inhämta samtycke från enskilda av nu aktuellt slag, särskilt i samband med ingripanden som avser personer i utsatta situationer.

text: Det kan också noteras att medarbetare hos polisen i det nu aktuella fallet enligt uppgift har fått ta del av tidningsartikeln innan den publicerades och därvid beretts tillfälle att ”korrigera de sakfel som fanns samt justera om det fanns några känsliga uppgifter”. Av det underlag som varit tillgängligt för Justitiekanslern framgår inte något annat än att granskningen i detta fall skett i samförstånd med tidningens medarbetare. Även om någon erinran inte i och för sig kan riktas mot polisen för dess deltagande i ett sådant på frivillighet grundat granskningsförfarande, finns det ändå skäl att framhålla att polisen måste iaktta viss försiktighet och återhållsamhet vid en sådan föregående granskning för att inte komma i konflikt med

text: tryckfrihetsförordningens

text: censurförbud (

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: Det som kommit fram om förloppet under och efter den aktuella lördagskvällen föranleder i övrigt inte några synpunkter från Justitiekanslerns sida. Däremot bör följande framhållas om beslutet i sig att journalisterna skulle tillåtas följa en bilburen polispatrull i arbetet.

text: Utrymmet för att ge sådana tillstånd är som framgått mycket litet. Om ett tillstånd i något undantagsfall kan bli aktuellt måste detta föregås av noggranna överväganden från polisledningens sida. Att så bör vara fallet har också uppmärksammats av Polismyndigheten i Jönköpings län, som utfärdat en tjänsteföreskrift enligt vilken det är myndighetschefen, eller den som fått delegation, som under förutsättning att gällande sekretessbestämmelser medger det, ska besluta att utomstående i studiesyfte får medfölja i polisens tjänstefordon. Tjänsteföreskriften har emellertid i detta fall inte följts, utan beslutet att låta en journalist medfölja i en polisbil har utan delegation fattats av en polisenhetschef.

text: Av polisenhetschefens redogörelse i ärendet framgår att denne insåg att det kunde vara känsligt ur bl.a. sekretessynpunkt att låta journalister följa med en polispatrull och att han därför underrättat sin närmaste chef om sin avsikt att ändå tillåta detta. Polisenhetschefen synes dock inte ha varit medveten om de tjänsteföreskrifter och de regler i övrigt som gällde på området. Han kan därför sammantaget – trots att det inte framgått att någon sekretessbelagd uppgift röjts i det enskilda fallet – inte undgå viss kritik för att han fattat ett beslut i strid med den gällande tjänsteföreskriften.

text: Det har ålegat polisenhetschefen att känna till den aktuella tjänsteföreskriften men också den chef han informerade borde ha känt till och därmed reagerat med anledning av underrättelsen. Det inträffade ger därmed intryck av att den aktuella föreskriften och de frågeställningar den väcker inte har tillräckligt uppmärksammats inom myndigheten. Utredningen i ärendet motiverar dock inte att någon direkt kritik riktas mot någon högre chef eller mot den aktuella polismyndigheten i ärendet.

text: Med dessa synpunkter, och den kritik som uttalats, avslutas ärendet.


title: Remissvar över promemoria angående ändring i rennäringsförordningen (1993:384)

text: Justitiekanslern hänvisar till sitt beslut den 15 januari 2008 (dnr

text: ) i vilket Justitiekanslern redan har tagit ställning till vissa frågor som hänger samman med de nu aktuella förslaget (beslutet bifogas). Med utgångspunkt i detta har Justitiekanslern följande synpunkter på förslagen i promemorian.

text: Förslagets förenlighet med unionsrätten

text: Innebörden av bestämmelsen som föreslås införas i 3 § tredje stycket rennäringsförordningen är otydlig och den kommenteras över huvud taget inte i promemorian. Ett sätt att uppfatta bestämmelsen på är att det ska vara möjligt att upplåta rätt till småviltsjakt m.m. till bl.a. utländska jägare som inte uppfyller kraven i paragrafens andra stycke. Med den utgångspunkten kan ändå konstateras att den begränsning som görs i andra stycket till olika uppräknade former av utnyttjande av EU-rättens fria rörligheter och kravet på att ha uppnått en närmare anknytning till Sverige innebär att utomlands bosatta jägare särbehandlas (indirekt diskriminering). Som har konstaterats av regeringen i samband med införandet av 2007 års ändring i rennäringsförordningen finns inga skäl av tvingande allmänintresse som kan motivera en särbehandling av utomlands bosatta. Några sådana skäl har inte heller lyfts fram i promemorian. Det ifrågasätts därför starkt om den föreslagna ändringen i rennäringsförordningen är förenlig med artikel

text: och

text: i Fördraget om europeiska unionens funktionssätt (FEUF).

text: Påverkan på berörda myndigheter arbete

text: Som anges i promemorian kommer graden av påverkan på utländska jägares möjlighet att få rätt till jakt att bero på utformningen av Jordbruksverkets föreskrifter och länsstyrelsernas tillämpning av rennäringsförordningen och föreskrifterna. Här uppkommer sannolikt svårigheter för dessa myndigheter att utan närmare vägledning från lagstiftaren bedöma om föreskrifter och tillämpning får en otillåten påverkan på den fria rörlighet för tjänstemottagare. Den valda modellen lägger ett stort ansvar på dessa aktörer särskilt som det är deras agerande som närmast riskerar att utlösa skadeståndsansvar för staten enligt det unionsrättsliga skadeståndsinstitutet (jfr Justitiekanslerns bifogade beslut). Justitiekanslern ifrågasätter om det är rimligt att lägga detta ansvar på dessa myndigheter och på nytt utsätta deras verksamhet för ifrågasättanden.

text: Vissa skrivningsfrågor m.m.

text: I den föreslagna bestämmelsens andra stycke används uttrycket ”Sveriges internationella åtagande om etableringsfrihet…”. Det använda uttrycket väcker frågan om vilka internationella åtaganden som avses. Är det bara de åtaganden som följer av EU-medlemskapet, vilket synes syftas på med tanke på de följande skrivningarna om etableringsfrihet m.m., eller avses även andra åtaganden? Paragrafen bör således förtydligas i denna del. Bestämmelsens utformning strider också mot gängse metoder vid formulering av författningar där avsikten är att införa en specialregel med anledning av EU-rätten eller samarbetet inom EES (se t.ex. författningsförslagen i

text: prop. 2008/09:187

text: Genomförande av tjänstedirektivet, vilka antogs av riksdagen). Detta bör också beaktas i den fortsatta beredningen av ärendet.

text: Alternativa sätt att komma tillrätta med ett eventuellt problemen

text: Den föreslagna ändringen i rennäringsförordningen får till effekt att möjligheterna för utomlands bosatta jägare att delta i jakt på svensk mark inskränks. Skälen för detta synes vara synpunkter från ”jägarhåll” på att 2007 års ändringar har orsakat ett oacceptabelt högt jakttryck, nedskräpning i naturen m.m. på grund av utländska jägares deltagande i jakt. Justitiekanslern noterar dock att Jordbruksverket i sin utvärdering av 2007 års ändringar av förordningen kom fram till att det inte fanns belägg för några märkbart negativa effekter på småviltstammarna, rennäringen eller naturmiljön.

text: Oavsett hur det förhåller sig med den bakomliggande problembilden kan konstateras att det saknas en analys av hur eventuella problem som lyfts fram kan lösas på andra sätt än genom att begränsa utländska jägares jakträtt. Enligt Justitiekanslerns mening borde problem med ökat jakttryck kunna lösas genom att länsstyrelserna över lag begränsade mängden jakträttsupplåtelser. Nedskräpning och annan negativ miljöpåverkan kan rimligen åtgärdas genom effektivare tillämpning av befintlig lagstiftningen, exempelvis

text: miljöbalkens

text: regler.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att Domstolsverket klassificerat en efterbevakningsavgift som en kungörelseavgift

text: Justitiekanslern tillerkänner Gullängets Mekaniska Verkstad AB skadestånd av staten med 31 649 kr samt ersättning för ombudskostnader med 3 106 kr och uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

text: CP Energy AB försattes efter egen ansökan i konkurs vid Umeå tingsrätt den 15 november 2010. Sedan konkursförvaltaren anmält att utdelning till oprioriterade borgenärer kunde komma att aktualiseras beslutade tingsrätten att ett bevakningsförfarande skulle äga rum. Bevakning av fordran skulle ske senast den 30 maj 2012. Gullängets Mekaniska Verkstad AB inkom den 12 juni 2012 med en skrivelse angående bevakning av två fakturor om ett totalt belopp på 42 560 kr. Tingsrätten anmodade Gullängets Mekaniska Verkstad AB att betala efterbevakningsavgift senast den 25 juni 2012. Den 15 juni 2012 betalade Gullängets Mekaniska Verkstad AB efterbevakningsavgiften om 1 320 kr till ett av Domstolsverket anvisat bankgirokonto för ändamålet.

text: Konkursförvaltaren gav under september 2012 in utdelningsförslag och slutredovisning till tingsrätten. Gullängets Mekaniska Verkstad AB:s fordran hade inte tagits upp i utdelningsförslaget. Den av Gullängets Mekaniska Verkstad AB erlagda efterbevakningsavgiften hade av Domstolsverket klassificerats som en kungörelseavgift vilket fick till följd att Gullängets Mekaniska Verkstad AB:s fordran inte bevakades i samband med utdelningsprocessen.

text: Gullängets Mekaniska Verkstad AB har nu vänt sig till Justitiekanslern och begärt skadestånd av staten med 31 649 kr motsvarande utebliven utdelning i CP Energy AB:s konkurs. Till stöd för sitt anspråk har bolaget bland annat gett in handingar från tingsrätten och Domstolsverket, konkursförvaltarens slutredovisning med utdelningsförslag samt fakturaunderlag avseende bolagets fordringar.

text: Domstolsverket har i ett yttrande medgett skadeståndsansvar och tillstyrkt ersättning med yrkade belopp.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Utredningen i ärendet visar att Gullängets Mekaniska Verkstad AB inom föreskriven tid har erlagt lagstadgad efterbevakningsavgift i konkursärendet i enlighet med Domstolsverkets föreskrifter och att verket på grund av ett misstag i hanteringen underlåtit att underrätta Umeå tingsrätt om den erlagda avgiften. Tingsrätten har till följd av den underlåtna underrättelsen inte överlämnat bolagets efterbevakningshandlingar till konkursförvaltaren. Omständigheterna är sådana att staten har ådragit sig skadeståndsansvar gentemot bolaget.

text: Gullängets Mekaniska Verkstad AB har styrkt att det med anledning av felet har åsamkats en ren förmögenhetsskada med begärda 31 649 kr. Detta belopp ska bolaget således tillerkännas i skadestånd av staten.

text: Med hänsyn till utgången i ärendet ska Gullängets Mekaniska Verkstad AB tillerkännas ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här. Begärd ersättning är skälig och godtas.


title: Skadestånd med anledning av felstavat namn i beslut om visering

text: Justitiekanslern tillerkänner AA ersättning med 3 445 kr och uppdrar åt Utrikesdepartementet att se till att beloppet betalas ut till henne.

text: Bakgrund

text: AA ansökte den 22 maj 2017 om en svensk Schengen-visering vid Visa Facilitation Services Global (VFS) i Bangkok. Ansökan beviljades den 30 maj 2017. VFS hanterar visumansökningar på uppdrag av svenska ambassaden i Bangkok. VFS registrerade AAs efternamn felaktigt. Felstavningen uppmärksammades inte i samband med att beslut om visum fattades, vilket fick till följd att namnet på viseringsmärket som klistrats in i AAs passhandling inte överensstämde med den korrekta stavningen i passet.

text: Den 6 augusti 2017 skulle AA flyga från Bangkok till Köpenhamn, men nekades utresa. AA kontaktade ambassaden den 7 augusti 2017 och uppgav att hon nekats utresa eftersom hennes namn på viseringsmärket inte överensstämde med namnet i passhandlingen. Ambassaden utfärdade ett nytt viseringsmärke samma dag. AA köpte en ny biljett för samma flygsträcka med avresa den 13 augusti 2017.

text: Anspråk

text: AA har, som det får uppfattas, begärt ersättning av staten med 7 890 kr, varav 6 890 kr avser kostnad för flygresa och 1 000 kr avser kostnad för två taxiresor.

text: AA har som grund för anspråket anfört att hon blev tvungen att köpa en ny flygbiljett med Norwegian efter att hon vägrats utresa. Denna biljett var dyrare än den första och kostade 6 890 kr. Hon blev även tvungen att åka fram och tillbaka med taxi mellan ambassaden respektive Bangkoks flygplats och Hua Hin, vilket kostade 500 kr i vardera riktning.

text: Ett yttrande har hämtats in från Utrikesdepartementet, som i sin tur har inhämtat utredning från Sveriges ambassad i Bangkok. Av yttrandet framgår bl. a. följande. Sveriges ambassad i Bangkok får i och för sig anses ha gjort sig skyldig till sådan fel och försummelse vid myndighetsutövning som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Utrikesdepartementet överlämnar till Justitiekanslern att bedöma om det förhållandet att AA inte själv kontrollerade att viseringen var korrekt bör medföra en jämkning av eventuell utgående ersättning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för, t.ex. ambassadernas verksamhet.

text: Utredningen i ärendet visar att Sveriges ambassad i Bangkok, Thailand, av förbiseende har stavat AAs efternamn fel vid utfärdandet av visum. Beslutet om visering utgör en sådan åtgärd som enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: har vidtagits vid myndighetsutövning. Justitiekanslern ansluter sig till Utrikesdepartementets bedömning att handläggningen hos ambassaden får anses ha innefattat fel eller försummelse av sådant slag att staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet i och för sig.

text: Fråga uppkommer då om ambassadens felaktiga visering har orsakat AA någon ersättningsgill skada. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det på den som påstår sig ha lidit en skada att styrka skadan och dess omfattning samt visa att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande händelsen och de skador som anspråket avser.

text: AA skulle ha flugit till Köpenhamn den 6 augusti 2017. Av utredningen framgår att hon nekats utresa och att hon därefter fick köpa en ny flygbiljett till Köpenhamn med utresa den 13 augusti 2017. AA har styrkt flygkostnaderna med skriftlig bevisning. Kostnaden för den ursprungliga flygbiljetten, samt prisskillnaden mellan denna biljett och den nya flygbiljetten, är sådana kostnader som i och för sig är ersättningsgilla.

text: AA har inte åberopat någon utredning, i form av t.ex. kvitton, som visar att hon haft några kostnader för taxiresor. Hennes begäran i denna del ska därför avslås.

text: Nästa fråga är om skadeståndet ska jämkas på grund av medvållande från AA (

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Beslutet om visering fattades drygt två månader före den planerade avresan. Det åligger den som ansöker om visum att läsa igenom och kontrollera att beslutet är korrekt. I detta fall bestod felet i att AAs efternamn var felstavat på det latinska alfabetet. Det står inte klart att felet var lätt att upptäcka för en sökande från ett land där i huvudsak ett annat alfabet än det latinska används. Skadeståndet ska därför inte jämkas på den grunden. Av utredningen framgår dock att AAs efternamn var felstavat även i resehandlingarna för flygresan den 6 augusti 2017. Hennes namn på flygbiljetten har alltså avvikit från namnet i hennes passhandlingar. Vad det berodde på är inte utrett. Det kan därför inte uteslutas att AA genom sitt eget agerande när hon bokade flygbiljetten bidragit till att hon sedermera vägrades utresa. Vid en jämförelse mellan vållandet på ömse sidor och med beaktande av omständigheterna i övrigt får det anses skäligt att jämka det skadestånd som staten ska utge med hälften till vad som annars skulle utgå, det vill säga hälften av 6 890 kr.

text: AA tillerkänns ersättning av staten med 3 445 kr.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av felaktig uppgift om skattereduktion

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern tillerkänner MB ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att betala ut ersättningen till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Skatteverket fick den 21 januari 2014 in en elektronisk ansökan från en s.k. utförare om utbetalning av 40 000 kr för husarbete utfört i en bostadsrättsförening. I ansökan var MB:s personnummer angivet som köpare. Denna uppgift visade sig senare vara felaktig eftersom MB inte hade anlitat utföraren och inte heller ägde någon bostadsrätt. MB gjorde en polisanmälan avseende bedrägeri.

text: Skatteverket beslutade att ta bort skattereduktionen den 7 juli 2015. Beslutet fattades av skattekontoret i Värnamo. Ändringen registrerades dock inte i Skatteverkets system för skattereduktioner och skattereduktionen låg därmed kvar som underlag för MB:s beskattning för 2014. Resultatet blev att MB fick ett underskott på skattekontot med 40 000 kr. MB betalade inte skatteskulden och Skatteverket skickade därför över ärendet till Kronofogdemyndigheten för indrivning den 2 januari 2016.

text: I ett omprövningsbeslut den 26 januari 2016 fastställdes skattereduktionen till noll kr. Den 31 januari 2017 beslutade Kronofogdemyndigheten att medge MB befrielse från grundavgiften om 600 kr och rättelse av de registeruppgifter om honom som uppkommit till följd av den felaktiga skattereduktionen.

text: Anspråket m.m.

text: MB har begärt skadestånd av staten och det bolag som felaktigt angett honom som köpare med 300 000 kr och som grund anfört i huvudsak följande.

text: Han har utsatts för bedrägeri och Skatteverket har fattat felaktiga beslut. Han fick ingen information om att Skatteverket den 7 juli 2015 beslutat att ta bort skattereduktionen. Han fick den 5 december 2015 ett betalningskrav från Skatteverket. Han kontaktade omedelbart Skatteverket och begärde omprövning. I januari 2016 fick han ändå ett brev från Kronofogdemyndigheten om att han hade en skuld på 41 324 kr. Han betalade då 1 329 kr till Kronofogdemyndigheten i januari och 600 kr i februari. I mars 2016 avslutades ärendet.

text: Det inträffade har påverkat honom negativt genom att ha orsakat honom stress och oro samt påverkat hans kreditvärdighet.

text: Skatteverket har yttrat sig över anspråket och anfört att MB:s begäran bör avslås. Skatteverket har som grund anfört i huvudsak följande.

text: Utföraren har felaktigt uppgett MB:s personnummer som köpare. Eftersom personnumret fanns och arbetet hade utförts i en bostadsrätt har Skatteverket inte haft möjlighet att upptäcka felet. Behandlingen av MB:s personnummer är därför inte en sådan oriktig behandling som föranleder skadestånd enligt

text: personuppgiftslagen

text: Skatteverket har däremot handlagt MB:s inkomstdeklaration bristfälligt genom att inte följa sin egen arbetsbeskrivning. MB:s upplysning om att han inte skulle ha någon skattereduktion och om att kontrolluppgiften var oriktig har inte utretts av skattekontoret i Värnamo. Det finns inte någon anteckning som förklarar på vilka grunder beslutet den 7 juli 2015 har fattats. Ärendet har inte heller överlämnats till skattekontoret i Västervik. Eftersom ärenden om skattereduktion för husarbete handläggs där borde det ha lämnats över. Det är bara detta kontor som kan ändra i Skatteverkets system för skattereduktioner. Beslutet den 7 juli 2015 medförde därför ingen ändring i Skatteverkets elektroniska system och skattereduktionen låg kvar som underlag för MB:s beskattning.

text: Eftersom MB inte hade några beskattningsbara inkomster under 2014 hade inte heller någon preliminär skatt betalats in för honom. Den slutliga skatten hamnade därför på noll kr och med skattereduktionen på 40 000 kr blev det belopp som skulle betalas 40 000 kr. Beloppet skulle betalas senast den 12 november 2015. Eftersom betalning inte skedde skickade Skatteverket en betalningsuppmaning i december 2015 och sedan överlämnades ärendet till Kronofogdemyndigheten för indrivning.

text: MB kontaktade Skatteverket i december 2015 och begärde omprövning. Trots denna begäran vidtog Skatteverket inga åtgärder för att avbryta överlämnandet till Kronofogdemyndigheten. Det var först när skulden redan var överlämnad som ett ärende om betalningsanstånd lades upp.

text: Skatteverket anser att handläggningen av MB:s inkomstdeklaration varit bristfällig, vilket har medfört att MB:s beskattning avseende inkomståret 2014 blev fel och att han fick ett underskott på skattekontot som överlämnades till Kronofogdemyndigheten. Det har därför förekommit sådana brister att det är fråga om fel som i och för sig är skadeståndsgrundande enligt

text: skadeståndslagen

text: Skatteverkets agerande har dock inte orsakat MB någon ekonomisk skada. De kostnads- och intäktsräntor som har uppkommit på skattekontot har tagits bort och han har befriats från Kronofogdemyndighetens grundavgift. Han har även fått rättelse av sina registeruppgifter. Då det inte är fråga om något integritetskränkande brott ska inte heller ersättning för ideell skada medges.

text: Skatteverket beklagar det inträffade och de besvär det har medfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: De grundläggande bestämmelserna om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Skatteverkets handläggning av och beslut i ärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadeståndslagens

text: bestämmelser ska endast tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet, se

text: 1 kap. 1 §

text: Vid Skatteverkets behandling av personuppgifter i beskattningsverksamheten gäller i första hand bestämmelserna i lagen (

text: ) om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. Enligt

text: 3 kap. 3 § samma lag

text: är bestämmelserna om skadestånd i

text: personuppgiftslagen

text: (PUL) tillämpliga i aktuellt fall.

text: Av

text: 3 §

text: PUL framgår att med behandling av personuppgifter avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring.

text: Enligt

text: 9 g §

text: PUL ska den personuppgiftsansvarige se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integritet som en behandling av personuppgifter i strid med PUL har orsakat, enligt

text: 48 §

text: PUL. Ersättningen för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Därvid ska beaktas bl.a. om den felaktiga behandlingen avsett personuppgifter av känslig art, om det funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: ff.).

text: Högsta domstolen har slagit fast att kränkningsersättning enligt PUL ska bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit (

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). I rättsfallet sägs vidare att ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga bör ligga under 5 000 kr, och att ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, normalt bör bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr. Av detta får anses följa att någon ekonomisk ersättning inte krävs när kränkningen framstår som obetydlig.

text: För en rätt till ersättning krävs, oavsett om det är fråga om ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: eller PUL, dessutom att felet har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömning

text: Justitiekanslern kan endast pröva skadeståndsanspråk mot staten. Krav mot det bolag som felaktigt uppgav MB som köpare får riktas mot bolaget.

text: Av utredningen har framkommit att en utförare felaktigt uppgett MB:s personnummer och det i Skatteverkets register därför har registrerats en felaktig uppgift om MB:s skattereduktion, vilket även medfört en felaktig uppgift om en skatteskuld för MB.

text: Första frågan blir därför om de personuppgifter som varit registrerade hos Skatteverket varit riktiga, enligt

text: 9 g §

text: PUL. Skatteverket har invänt att det inte är fråga om någon oriktig behandling eftersom uppgifterna kom från en utförare och Skatteverket inte hade någon möjlighet att upptäcka felet.

text: I kommentaren till

text: 9 §

text: PUL anges bl.a. följande. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade uppgiften ska spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar [20 december 2016, Zeteo], kommentaren till

text: 9 §

text: Justitiekanslern instämmer i Skatteverkets bedömning att registreringen inledningsvis inte varit oriktig eftersom den stämde överens med de uppgifter som en utförare lämnat. Skatteverket beslutade dock den 7 juli 2015 att ta bort skattereduktionen men detta beslut medförde ingen ändring i Skatteverkets register. Enligt Justitiekanslerns bedömning har det därför varit fråga om en oriktig uppgift enligt

text: 9 g §

text: PUL i vart fall i tiden från Skatteverkets beslut den 7 juli 2015 och fram till januari 2016 då uppgifterna ändrades. Staten är därför ersättningsskyldig enligt

text: 48 §

text: PUL för den skada och kränkning som har uppstått som en följd av den felaktiga personuppgiftsbehandlingen.

text: Genom utredningen är det inte visat att Skatteverkets fel har orsakat MB någon ekonomisk skada. Frågan är då om MB har rätt till ersättning för ideell skada (kränkning).

text: Den felaktiga registreringen har lett till att MB har fått en registrerad skatteskuld och att ärendet lämnats över till Kronofogdemyndigheten för indrivning. Överlämnandet till Kronofogdemyndigheten innebär att MB har utsatts för en sådan åtgärd som har kunnat innebära något negativt för honom. Justitiekanslern anser därför att omständigheterna i detta fall är sådana att MB har utsatts för en ersättningsgill kränkning. Justitiekanslern anser att ersättningen bör bestämmas till 5 000 kr.

text: Även Justitiekanslern beklagar det inträffade och de besvär som det har orsakat MB.


title: Skadestånd när utmätning skett trots att gäldenären haft ett pågående ärende om skuldsanering.

text: Justitiekanslern tillerkänner ADL ersättning med 25 000 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Kronofogdemyndigheten beslutade den 9 november 2010 om inledande av skuldsanering for ADL:s räkning. Beslutet registrerades i myndighetens ärendehanteringssystem. Den 22 mars 2011 avslog Kronofogdemyndigheten ADL:s ansökan om skuldsanering. Trots att hon överklagade beslutet tog Kronofogdemyndigheten den 27 april 2011 bort registreringen om inledd skuldsanering. Detta innebar att myndighetens system inte signalerade att hinder mot utmätning enligt 22 § skuldsaneringslagen fortfarande förelåg. Den 20 maj 2011 utmättes en andel av en fastighet som tillhörde ADL. Hon överklagade utmätningsbeslutet men Nacka tingsrätt fastställde Kronofogdemyndighetens beslut den 12 juli 2011. Tingsrättens beslut överklagades till Svea hovrätt som den 19 augusti 2011 beslutade att inte bevilja prövningstillstånd. Den 26 maj 2011 hade Kronofogdemyndigheten även fattat beslut om löneutmätning. Myndigheten uppmärksammade först den 12 oktober 2011 att utmätningen av fastighetsandelen var felaktig med hänsyn till bestämmelsen i 22 § skuldsaneringslagen. Utmätningen upphävdes då omedelbart. Löneutmätningsbeslutet upphävdes på samma grund den 17 oktober 2011. Borgenärerna uppmanades därefter att återbetala de indrivna beloppen.

text: Anspråket

text: ADL har begärt skadestånd av staten med 33 500 kr för juristkostnader, med 1 100 kr för transportkostnader, med 18 900 kr för bortkastade möbler samt med 5 360 kr för inkomstförlust. Hon har även begärt ersättning för ideell skada. Hon har till stöd för anspråket anfört i huvudsak följande. Vid kontakt med Kronofogdemyndigheten efter utmätningen av fastighetsandelen fick hon besked om att skuldsaneringen inte hade någon betydelse för utmätningen. Hon tog hjälp av en jurist för att överklaga utmätningen men fick avslag vid Nacka tingsrätt som inte heller hade uppfattat att utmätning inte får ske när ett ärende om skuldsanering pågår. Hovrätten beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Samma dag som annonsen om fastighetsförsäljningen skulle skickas till tidningarna upphävdes dock utmätningen. Kronofogdemyndigheten uppgav då att myndigheten hade gjort fel från början vid fastighetsutmätningen. Vid kontakt med handläggare angående löneutmätningen fick hon först besked om att den skulle fortsätta men efter att hon hade bett handläggaren att kontrollera detta återkom denne inom några minuter och sade att även den utmätningen skulle upphöra omedelbart. Till följd av Kronofogdemyndighetens fel har hon drabbats av juristkostnader, lastbilshyra för transport av möbler samt kostnader motsvarande värdet av möbler och kläder som hon blev tvungen att kasta. Hon har dessutom blivit psykiskt lidande, sovit dåligt och varit sjukskriven i perioder med anledning av det inträffade. Det är uppenbart att Kronofogdemyndigheten inte har följt gällande lagstiftning i hennes ärende.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Kronofogdemyndigheten. I yttrandet anges följande.

text: Efter Kronofogdemyndighetens beslut om att inleda skuldsanering får, enligt

text: 22 § skuldsaneringslagen (2006:548)

text: , utmätning för fordringar som uppkommit dessförinnan inte äga rum innan frågan om skuldsanering är avgjord. Om utmätning ändå sker, är åtgärden utan verkan. Förbudet mot exekutiva åtgärder motiveras med att gäldenären behöver ett andrum för att reda upp sina ekonomiska förhållanden. Det fortsatta förfarandet skall inte "störas" av pågående verkställighet mot gäldenären. Exekutionshindret inträder omedelbart efter Kronofogdemyndighetens beslut att inleda skuldsanering och gäller till dess frågan om skuldsanering är avgjord genom ett lagakraftvunnet beslut. Det är absolut under den tid Kronofogdemyndigheten handlägger ärendet. Om ärendet överklagas till tingsrätten gäller förbudet fortfarande, se vidare Hellner och Mellqvist, Skuldsaneringslagen – En kommentar till 2006 års lag, 2 uppl, s 223.

text: Av handlingarna framgår klart att Kronofogdemyndigheten i strid med förbudet i

text: 22 § skuldsaneringslagen

text: vidtagit verkställighetsåtgärder, i form av såväl löneutmätning som en fastighetsutmätning, mot ADL under den tid hennes skuldsaneringsärende varit föremål för prövning i tingsrätten. Orsaken till att registreringen "SAN INL” (vilken signalerar att skuldsaneringsärendet inte är avgjort) togs bort från Kronofogdemyndighetens ärendehanteringssystem har visserligen inte kunnat utredas. Av handlingar framgår dock att Kronofogdemyndigheten i vart fall senast i samband med att fastighetsutmätningen överklagades kände till att beslutet att avslå ADL:s ansökan om skuldsanering inte hade vunnit laga kraft. I Kronofogdemyndighetens överlämnande till tingsrätten angavs dessutom att det faktum att ADL överklagat Kronofogdemyndighetens beslut att avslå hennes ansökan om skuldsanering saknade betydelse för bedömningen av utmätningens bestånd. Det noteras att inte heller Nacka tingsrätt reagerade på denna information utan avslog ADL:s överklagande. Den 13 oktober 2011 beslutade Kronofogdemyndigheten att upphäva utmätningen med hänvisning till

text: 22 § skuldsaneringslagen

text: . Det antecknas att Södertörns tingsrätt med ändring av Kronofogdemyndighetens beslut sedermera har beviljat ADL skuldsanering.

text: Enligt myndighetens uppfattning måste beslutet att utmäta fastigheten – eller i vart fall det förhållandet att utmätningen inte hävdes så snart det stod klart att avslagsbeslutet var föremål för omprövning – utgöra sådan felaktig rättstillämpning för vilken staten kan åläggas skadeståndsskyldighet.

text: Nästa fråga blir därför vilken skada ADL drabbats av genom det inträffade. ADL har angett att hon kastat bort viss egendom med anledning av den förestående fastighetsförsäljningen. Enligt myndigbetens uppfattning är detta inte visat. Men även om ADL har kastat bort den angivna egendomen kan detta, enligt myndighetens uppfattning inte anses vara direkt orsakat av Kronofogdemyndighetens felaktiga utmätningsbeslut. Detta i synnerhet som beslutet upphävdes en månad innan utsatt auktionsdatum.

text: ADL har vidare yrkat ersättning för fyra dagars förlorad arbetsinkomst. Myndigheten vitsordar att hon tillerkänns ersättning motsvarande en dags förlorad arbetsinkomst för den dag hon var ledig i samband med värderingen av fastigheten.

text: Vad beträffar yrkad ersättning för ombudsarvode så synes merparten av detta vara hänförligt till skuldsaneringsärendet och därmed inte relaterat till den felaktiga utmätningen, allmänt beträffande ombudskostnader i samband med skuldsanering, se a.a. s 269 f. Vad beträffar övriga ombudskostnader så måste de anses vara orsakade av den felaktiga utmätningen. Det kan dock konstateras att ombudet inte anger någonting om verkställighetsförbudet i sina inlagor utan enbart hänför sig till frågan om i vad mån försäljningen skulle ge ett försvarbart överskott, jfr

text: 4 kap 33 § utsökningsbalken

text: . Eventuell ersättning bör enligt myndighetens uppfattning därför jämkas i den delen.

text: ADL har slutligen, som det får förstås, även yrkat ideellt skadestånd ("psykiskt lidande"). Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätts dock endast sådan ideell skada som består i att den enskilde, genom felaktig eller försumlig myndighetsutövning, har utsatts för sådan brottslig kränkning som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Vidare kan staten bli skyldig att utge ideellt skadestånd vid kränkningar av rättigheter enligt Europakonventionen, se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: . ADL har dock inte visat, eller ens gjort gällande, att något brott eller någon konventionskränkning har begåtts av Kronofogdemyndigheten. Något ideellt skadestånd är därmed inte aktuellt. Myndigheten beklagar dock givetvis de olägenheter det inträffade har medfört för ADL.

text: Enligt myndighetens uppfattning bör ADL med hänvisning till ovanstående tillerkännas viss ersättning.

text: ADL har yttrat sig över vad Kronofogdemyndigheten har anfört och då särskilt hänvisat till

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: angående rätten till skydd för privat- och familjeliv.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att samtliga i utmätningsärendet inblandade myndigheter – dvs. Kronofogdemyndigheten, Nacka tingsrätt och Svea hovrätt – har brustit i handläggningen genom att inte uppmärksamma att

text: 22 § skuldsaneringslagen

text: har inneburit ett förbud mot utmätning av ADL:s egendom. Frågan är hur dessa brister ska bedömas med utgångspunkt från den skadeståndsrättsliga regleringen.

text: Kronofogdemyndigheten har gjort sina skadeståndsrättsliga överväganden utifrån

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Enligt

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ska lagens bestämmelser om skadestånd emellertid tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet. Vid behandling av personuppgifter tillämpas

text: personuppgiftslagen

text: (1998:204, PUL). Bestämmelserna i PUL har alltså företräde framför

text: skadeståndslagens

text: regler.

text: Enligt

text: 5 §

text: PUL gäller lagen för sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad. Begreppet personuppgifter definieras i

text: 3 §

text: PUL som ”All slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet”.

text: Det har i detta fall – genom registreringen och borttagandet av uppgiften om inledande av skuldsanering i Kronofogdemyndighetens ärendehanteringssystem – varit fråga om en automatiserad behandling av ADL:s personuppgifter. PUL är alltså tillämplig och anspråket ska därför i första hand prövas utifrån bestämmelserna i den lagen.

text: I

text: 9 §

text: PUL uppställs vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Där anges bl.a. att uppgifterna alltid ska behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed, att de behandlade uppgifterna ska vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen samt att de ska vara riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Enligt

text: 48 §

text: PUL ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat.

text: I detta fall avregistrerades felaktigt uppgiften om att skuldsanering var inledd för ADL:s räkning. Detta synes ha skett av misstag och utan några särskilda överväganden från Kronofogdemyndighetens sida. Avregistreringen gjordes alltså inte på ett korrekt sätt och innebar att uppgifterna beträffande ADL i ärendehanteringssystemet inte längre var aktuella. Kronofogdemyndighetens behandling av hennes personuppgifter får därmed anses stå i strid med kraven enligt

text: 9 §

text: PUL.

text: Vidare har skadeståndsgrundande fel eller försummelse enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: förekommit genom Kronofogdemyndighetens felaktiga uppgift i yttrandet till Nacka tingsrätt samt tingsrättens respektive hovrättens underlåtenhet att uppmärksamma betydelsen av

text: 22 § skuldsaneringslagen

text: Frågan är då vilken skada som ADL har drabbats av till följd av dessa skadeståndsgrundande brister.

text: När det gäller utgångspunkterna för bedömningen av vilka ombudskostnader som kan anses ha orsakats av Kronofogdemyndighetens fel instämmer Justitiekanslern i vad myndigheten har anfört. Med dessa utgångspunkter ska skadeståndet i denna del motsvara skäliga ombudskostnader för överklagande av Kronofogdemyndighetens respektive tingsrättens beslut i utmätningsärendet. Utifrån innehållet i de ingivna kostnadsräkningarna, som alltså delvis gäller icke ersättningsgillt ombudsarbete i skuldsaneringsärendet, uppskattar Justitiekanslern dessa kostnader till 10 000 kr.

text: Av utredningen framgår att ADL även har drabbats av förhållandevis omfattande besvär och olägenheter med anledning av det inträffade och hon är därför berättigad till ersättning för ideell skada (kränkning) enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: En skada av ideell art går inte att värdera i exakta termer eller efter på förhand fastställda beräkningsgrunder. Storleken på en sådan ersättning får i stället bestämmas efter en skälighetsbedömning mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. I ADL:s fall måste omständigheterna anses vara sådana att ersättningen för ideell skada bör bestämmas till ett högre belopp än vad som enligt Justitiekanslerns praxis normalt utgår vid felaktig behandling av personuppgifter i Kronofogdemyndighetens register. Vid en samlad bedömning bestäms ersättningen för ideell skada till 15 000 kr. I detta belopp ingår ersättning för den tid som ADL har fått lägga ned vid kontakterna med Kronofogdemyndigheten med anledning av de felaktiga utmätningsbesluten.

text: Beträffande begärd ersättning för transportkostnader och bortkastade möbler instämmer Justitiekanslern i Kronofogdemyndighetens bedömning och avslår alltså anspråket i denna del.

text: Det anförda innebär sammanfattningsvis att ADL ska tillerkännas skadestånd med 25 000 kr.


title: Remissvar över departementspromemorian Informationsutbyte vid samverkan mot grov organiserad brottslighet (Ds 2014:30)

text: Departementets diarienummer Ju2014/5172/L4

text: I promemorian påvisas att det finns ett behov av att underlätta utbyte av information mellan myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka grov organiserad brottslighet. Jag instämmer i bedömningen att en lag om uppgiftsskyldighet vid grov organiserad brottslighet bör införas.

text: Av promemorian framgår att EU:s och FN:s definitioner av grov organiserad brottslighet bl.a. tar sikte på personer som handlar i samförstånd i syfte att begå ett eller flera brott som kan föranleda fyra års fängelse eller mer. I författningskommentaren till den föreslagna lagen anges vidare att med brottslighet av allvarlig karaktär avses brottsliga gärningar som har ett högt straffvärde och att en utgångspunkt är att det ska vara fråga om brott för vilket det är föreskrivet fängelse sex månader eller därutöver.

text: Som påpekas i promemorian finns det inte någon legaldefinition av begreppet grov organiserad brottslighet. Det är därför nödvändigt att den föreslagna lagens tillämpningsområde tydligt definieras i lagtexten. Ur ett integritetsperspektiv är det också viktigt att informationsutbyte av aktuellt slag endast tillåts för att beivra särskilt allvarlig och samhällsskadlig brottslighet. Jag anser därför att det i lagtexten tydligare bör anges vad som krävs för att det ska anses röra sig om brottslighet av allvarlig karaktär. Det bör även i lagen införas en definition, eller i vart fall en exemplifiering, av vad som avses med brottslighet av omfattande karaktär (jfr FN:s och EU:s definitioner av organiserad brottslighet).

text: Utifrån de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta har jag inte i övrigt några synpunkter på de förslag som lämnas i promemorian.