avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Partsinsyn
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Göteborg, för hanteringen av en intagens begäran att ta del av förundersökningsprotokoll inför en huvudförhandling

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 juni 2022 framförde AA, som var intagen i häktet Göteborg, klagomål mot bl.a. häktet. I denna del anförde AA i huvudsak följande.

text: Sedan den 23 maj 2022 efterfrågade han dagligen sin förundersökning. Han bad om att få handlingarna i både pappers- och digital form. Häktet såg inte till att han fick ta del av materialet. Han fick därför inte en rättvis förberedelse inför sin rättegång den 7 juni 2022.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in muntliga upplysningar från häktet Göteborg. Av dessa framgick bl.a. att AA hade ett förundersökningsprotokoll i förrådet. Eftersom materialet var omfattande tog häktet kontakt med åklagare för att få materialet digitalt. De USB-stickor som inkom till häktet innehöll dock inte förundersökningen.

text: Anmälan remitterades sedan till Kriminalvården för yttrande. I remissvaret anförde Kriminalvården, genom regionchefen vid Region Väst, i huvudsak följande: Uppgifter har hämtats in från VO Göteborg, häktet Göteborg och från Kriminalvårdsregistret, KVR.

text: Händelseförloppet – häktets yttrande

text: Kriminalvården, häktet Göteborg, har tagit del av handlingar i ärendet och i sitt yttrande anfört i huvudsak följande. AA efterfrågade för första gången förundersökningsprotokollet den 23 maj 2022 då han frågade hur han kunde ta del av materialet inför huvudförhandlingen i hovrätten. Den personal som var ansvarig för Kriminalvårdens läsplattor, så kallade INTIK-plattor, kontaktade därefter den 24 maj 2022 förundersökningsledaren, kammaråklagare BB, för att få del av förundersökningsprotokollet på en USB-sticka. AA fick en läsplatta

text: tillsammans med USB-stickan från åklagarmyndigheten den 27 maj 2022. Han meddelade dock personalen om att förundersökningsprotokollet inte fanns med på USB-stickan. En ny kontakt togs med åklagaren som meddelade kriminalvårdspersonalen att en ny USB-sticka innehållande förundersökningsprotokollet och ett lösenord skulle skickas till häktet. Den 3 juni 2022 anlände den sistnämnda USB-stickan till häktet tillsammans med uppgivet lösenord. Ett användarnamn behövdes även för att kunna öppna dokumentet på USB-stickan. Trots upprepade kontakter med Åklagarmyndigheten gick det inte att få tag på användarnamnet och låsa upp dokumentet. När dokumentet slutligen kunde låsas upp fanns förundersökningsprotokollet ändå inte med på USB-stickan. AA fick aldrig del av förundersökningsprotokollet innan huvudförhandlingen i hovrätten påbörjades. Hovrättsförhandlingen påbörjades den 7 juni 2022 och den 9 juni 2022 fattade domstolen beslut om att återförvisa ärendet till tingsrätten. Tingsrätten inledde den 21 juni 2022 på nytt huvudförhandling i ärendet. AA fick inför denna förhandling del av förundersökningsprotokollet via häktets försorg. Av häktets yttrande framgår vidare att papperskopian av förundersökningsprotokollet, som förvarades i fyra till fem lådor i H.T:s förråd i häktet Göteborg, vägde ca 17 kg. Mot denna bakgrund tillsammans med att häktet Göteborg saknar resurser för ett sådant tidskrävande arbete som det skulle inneburit att skanna in förundersökningsprotokollet, övervägde häktet Göteborg inte möjligheten att själva skanna in förundersökningsprotokollet och föra över det till en INTIK-platta. Häktets arbetssätt är normalt att låta klienterna ta del av förundersökningsprotokollet i pappersform när de inte får tillgång till det via INTIK-plattan. Det finns inga skrivna rutiner kring utlämning av förundersökningsprotokollet eftersom det än så länge har fungerat bra. Häktet Göteborg kan inte svara på frågan varför klienten inte fick ta del av papperskopian av sitt förundersökningsprotokoll inför den påbörjade huvudförhandlingen i hovrätten den 7 juni 2022. Man uppger dock att man utgår ifrån att personalen som arbetade med att få förundersökningsprotokollet på INTIK-plattan förväntade sig att den digitala lösningen skulle fungera. Häktet Göteborg tillägger vidare att det medför en säkerhetsrisk genom visitationssvårigheter om en klient har så pass mycket handlingar i sitt bostadsrum som AA hade haft om han fått del av förundersökningsprotokollet i pappersform. AA befann sig dessutom i gemensamavdelningen vilket försvårade situationen ytterligare. Häktets avsikt var att förse AA med förundersökningsprotokollet i digital form för att kunna undvika att ta in handlingarna på avdelningen. Eftersom den aktuella händelsen har avslöjat brister i arbetssättet anser häktet Göteborg att det finns ett behov av att klargöra rutinerna kring hur en klient ska få ta del av sitt förundersökningsprotokoll. Av häktets rutiner angående INTIK-plattor framgår att möjligheten att digitalt ta del av förundersökningsprotokoll är något begränsad. Klienter som väntar på tingsrättsförhandling prioriteras. Klienter som ska på hovrättsförhandling kan få möjlighet att läsa förundersökningsprotokollet på en INTIK-platta i mån av lediga plattor.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB) framgår följande. När förundersökningen har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, ska den misstänkte underrättas om misstanken när han eller hon hörs. Efter underrättelsen har den misstänkte och försvararen rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Denna rätt gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . I fråga om rätten för den som anhålls eller häktas att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen gäller även 24 kap. 9 a §.

text: Enligt

text: 23 kap. 18 a §

text: RB följer att när undersökningsledaren har slutfört den utredning som denne anser är nödvändig har den misstänkte och försvararen rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Den misstänkte och försvararen ska underrättas om detta och om att de har rätt att begära att förundersökningen kompletteras. De ska ges skälig tid att ange den utredning de anser är önskvärd och i övrigt anföra det som de anser är nödvändigt. Något åtal får inte beslutas innan detta har skett. Rätten enligt första stycket att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen gäller även efter det att åtalet har väckts och fram till dess att åtalet slutligt har prövats eller saken annars slutligt har avgjorts. Denna rätt gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap.

text: och

text: 3 a §§

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: . I enlighet med

text: 23 kap. 21 a §

text: RB har den misstänkte och försvararen rätt att på begäran få en papperskopia av protokoll eller anteckningar från förundersökningen så snart åtal har beslutats. Om en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte, ska en kopia lämnas eller sändas till försvararen. Den misstänkte och försvararen har också rätt att på begäran få en kopia av handlingar som innehåller sådant som har förekommit vid förundersökningen och som inte ingår i protokollet eller anteckningarna. En sådan kopia behöver inte lämnas om det finns 1. risk för att sekretessbelagd uppgift obehörigen kommer att lämnas vidare, eller 2. hinder mot det med hänsyn till materialets omfattning eller karaktär. När den misstänkte eller försvararen får ta del av ett protokoll eller en annan handling som innehåller sekretessbelagd uppgift, får ett förbehåll göras i enlighet med

text: 10 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: Handlingsoffentlighet

text: 1 § Till främjande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande ska var och en ha rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Begränsning av handlingsoffentligheten

text: 2 § Rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas endast om det krävs med hänsyn till 1. rikets säkerhet eller dess förhållande till en annan stat eller en mellanfolklig organisation, 2. rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik, 3. myndigheters verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn, 4. intresset av att förebygga eller beivra brott, 5. det allmännas ekonomiska intresse, 6. skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, eller 7. intresset av att bevara djur- eller växtart. En begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar ska anges noga i en bestämmelse i en särskild lag eller, om det anses lämpligare i ett visst fall, i en annan lag som den särskilda lagen hänvisar till. Efter bemyndigande i en sådan bestämmelse får regeringen genom förordning meddela närmare föreskrifter om bestämmelsens tillämplighet. Riksdagen eller regeringen får i en sådan bestämmelse som avses i andra stycket ges befogenhet att efter omständigheterna medge att en viss handling lämnas ut.

text: Allmän handling

text: 3 § Med handling avses en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som endast med tekniska hjälpmedel kan läsas eller avlyssnas eller uppfattas på annat sätt.

text: 4 § En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 9 eller 10 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet.

text: Kriminalvården Region Västs bedömning

text: Inledningsvis konstaterar Kriminalvården att en misstänkts begäran att få ta del av utredningsmaterial som utgångspunkt prövas enligt

text: rättegångsbalkens

text: reglering om partsinsyn fram till dess åtalet läggs ner eller till dess det finns en lagakraftvunnen dom. Dessa bestämmelser ger den misstänkte större möjlighet till insyn än bestämmelserna om rätten att ta del av allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , se JO 1999/ 2000 s. 392 och JO:s ärenden 5112-2008, 103-2002 och 6743-2019. Enligt

text: rättegångsbalken

text: har den misstänkte och dennes ombud ovillkorlig rätt till en papperskopia av protokoll eller anteckningar från förundersökningen efter åtalet har väckts. Denna rätt avser endast papperskopior men materialet kan tillhandahållas på annat sätt om förundersökningsledaren anser det lämpligt. Begäran ska handläggas skyndsamt. Att AA haft rätt att få del av det aktuella förundersökningsprotokollet råder det inga tvivel. Till följd av omfattningen på papperskopian av materialet och de säkerhetsrisker som det skulle medföra om ett sådant material förs in på ett häkte har häktet i Göteborg försökt att lösa tillgängligheten för AA på annat sätt. En rad olyckliga omständigheter, häktet i Göteborgs avsaknad av nedskrivna rutiner för hantering av en sådan här situation samt det faktum att Åklagarmyndigheten utlovat materialet på USB men vid båda tillfällena skickat USB-stickor som inte innehållit det aktuella materialet, ledde till den nu aktuella situationen. Från det att AA, framställde sitt önskemål den 23 maj 2022 och till dess att huvudförhandlingen i hovrätten inleddes den 7 juni 2022 gick det 15 dagar. Kriminalvården finner det förståeligt att häktet Göteborg i första hand ville förse AA med materialet digitalt samt att Åklagarmyndighetens misstag försvårat det arbetet avsevärt. Samtidigt kan det konstateras att genom att hoppas på en digital lösning och inte vidta åtgärder för att förse AA med handlingarna på att alternativt sätt under en period på 15 dagar (den 23 maj 2022 till den 6 juni 2022) har häktet Göteborg brutit mot

text: 23 kap. 21 a §

text: RB. Kriminalvården anser att regelbrottet inte berodde på ett enskilt personligt misstag utan att det uppstod på grund av ett systemfel genom att häktet Göteborg saknar tillfredsställande rutiner kring utelämnande av förundersökningsprotokoll och till följd av det går det inte att säkerställa att lagen efterföljs. Häktet Göteborg bör se till att rutinerna kring utlämning av förundersökningsprotokoll till de intagna blir tydligare för att samma situation inte ska kunna uppstå i framtiden.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Jag har valt att begränsa min granskning till den del av anmälan som rör Kriminalvårdens hantering av begäran om att få del av förundersökningsmaterialet. Jag går därför inte in på några andra frågor.

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för några bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del vill jag framhålla att den som är intagen i häkte enligt

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av

text: 1 kap. 5 § samma lag

text: framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Kriminal-

text: vården har även enligt

text: 6 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: en skyldighet att lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Jag vill också peka på att en intagen enligt 2 kap. 11 § HäL får ta emot och inneha personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen och säkerheten. Av de allmänna råden till bestämmelsen i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte framgår att mängden personliga tillhörigheter har betydelse för om ordningen och säkerheten kan äventyras, t.ex. om mängden försvårar visitation eller vållar sanitär olägenhet. Enligt Kriminalvårdens handbok bör en intagen normalt tillåtas inneha förundersökningsprotokoll som rör det mål i vilket han eller hon är häktad. Ordningen och säkerheten kan dock i enskilda fall motivera vissa begränsningar under gemensamhetstid. (Se Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter – Häkte [2013:2], s. 20)

text: Av utredningen framgår att AA begärde att få del av förundersökningsprotokollet cirka två veckor innan huvudförhandlingen i hovrätten inleddes. Det står också klart att AA inte fick materialet före förhandlingen trots att en papperskopia av protokollet hela tiden fanns i häktets förråd.

text: Som Kriminalvården har pekat på i sitt remissvar har den misstänkte enligt

text: 23 kap. 21 a § rättegångsbalken

text: , RB, rätt till ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet. Denna rätt är en central rättssäkerhetsfråga. Tillgången till sådant material är många gånger en förutsättning för att den misstänkte på ett tillfredsställande sätt ska kunna förbereda och föra sin talan. (Se

text: prop. 2016/17:68 s. 85

text: Även om bestämmelsen i

text: 23 kap. 21 a §

text: RB inte är direkt tillämplig i Kriminalvårdens verksamhet är det, som JO tidigare har uttalat, av yttersta vikt att den som är häktad inte hindras från att tillvarata sina rättigheter. För den som är häktad i avvaktan på huvudförhandling i ett brottmål är möjligheten att ta del av förundersökningsprotokoll och annat processmaterial samt att kunna förbereda sitt försvar av central betydelse. (Se JO:s beslut den 18 januari 2016, dnr

text: Kriminalvården har i sitt remissvar pekat på att ett tillhandahållande av förundersökningsprotokollet i digital form var att föredra av ordnings- och säkerhetsskäl. Jag har inte några synpunkter på att häktet initialt vidtog åtgärder för att förse AA med materialet digitalt. När det stod klart att det inte var möjligt att i rimlig tid innan huvudförhandlingen tillhandahålla protokollet digitalt anser jag att häktet borde ha vidtagit åtgärder för att förse AA med handlingarna på annat sätt. Jag är kritisk till häktets passivitet i detta avseende och förutsätter att åtgärder har vidtagits för att förhindra att något liknande händer igen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Förvaltningsrätten i Falun för långsam handläggning av ett mål om sjukpenning

org: jo

sammanfattning: Förvaltningsrätten tog ett år och nio månader på sig att handlägga ett mål om sjukpenning. I sitt svar till JO hänvisade förvaltningsrätten till problem efter en omorganisation den 15 februari 2010. I beslutet konstateras att det nu snart har gått tre år sedan den 15 februari 2010 och att det inte längre går att med anspråk på trovärdighet åberopa omorganisationen som ursäkt för långa handläggningstider. Förvaltningsrätten får allvarlig kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i augusti 2012, klagomål mot Förvaltningsrätten i Falun med anledning av handläggningstiden i ett mål om sjukpenning. Han uppgav bl.a. att han överklagade Försäkringskassans beslut i februari 2011 men att målet fortfarande inte hade avgjorts.

type: stycke

text: Utredning

text: Dagboksbladet i målet (612-11) begärdes in och granskades. Härav framgick i huvudsak följande. Överklagandet kom in till domstolen den 10 februari 2011. Sedan Försäkringskassan förelagts att svara på överklagandet och kommit in med sådant yttrande den 2 mars 2011 syntes målet ha bedömts som klart för avgörande. Den 25 april 2012 gav AA in kompletterande handlingar i målet. Kommuniceringen återupptogs och målet syntes därefter åter ha bedömts som klart för avgörande den 25 maj 2012.

text: Ärendet remitterades till förvaltningsrätten för upplysningar och yttrande om handläggningstiden i målet. Förvaltningsrätten (lagmannen BB) kom in med ett remissvar enligt följande.

text: Chefen för enhet 1, rådmannen CC, som hade ansvaret för målet till dess att det fördelades på dömande domare, har anfört följande. ”Efter att mål nr 612-11 kommit in bedömdes det som klart för uppsättning (KFU, dvs. då det som tidigast kan lämnas till handläggare) den 3 mars 2011. Den 18 november 2011 kom ytterligare ett sjukpenningmål in (mål nr 4911-11) som sambandslottades med mål nr 612-11. Det målet bedömdes som KFU den 2 januari 2012. Därefter väntade båda målen på att handläggare skulle sätta upp förslag till dom. Vid denna tidpunkt hade förvaltningsrätten ett förhållandevis stort antal öppna

text: sjukpenningmål äldre än ett år i balans och målen handlades i regel i målnummerordning. Den 25 april 2012 kom det in kompletterande handlingar som avsåg båda målen. Skriftväxlingen återupptogs av den anledningen omgående och målen bedömdes på nytt som KFU den 25 maj 2012. Sedan den 27 april 2012 handlades de två sjukpenningmålen tillsammans med ett mål om sjukersättning (1908-12) som samma dag kom in till förvaltningsrätten. I samband med den senaste KFU-bedömningen den 25 maj 2012 påbörjade handläggare uppsättning av förslag till dom i samtliga tre mål och dessa bedömdes som KFA (klara för avgörande, fördelades i samband med det på domare) den 7 juni 2012. Sammanfattningsvis var det äldsta sambandsmålet ett år och fyra månader gammalt när målen blev KFA i juni. Sjukpenningmålet nr 4911-11 var vid KFA-tidpunkten mindre än sju månader gammalt. Det bör beaktas att sjukpenningmålen åter skriftväxlade från april 2012, och att de tillsammans med sjukersättningsmålet togs om hand för uppsättning omedelbart efter att denna skriftväxling hade avslutats”. Målet fördelades på mig den 7 juni 2012. Som lagman hör jag inte till någon av enheterna utan hjälper till där det behövs. Under sommarmånaderna är antalet domare i tjänst förhållandevis litet, varför de mål som i arbetsordningen pekas ut som förtursmål, i huvudsak tvångsmål, prioriteras särskilt. Under veckorna fram till min semester, som påbörjades den 23 juli 2012, avgjorde jag sammanlagt 62 mål, varav ett stort antal var tvångsmål som avgjordes efter muntlig förhandling. De 13 socialförsäkringsmål jag avgjorde under perioden bedömde jag som än mer brådskande än det aktuella målet. När jag kom tillbaka från semestern den 27 augusti 2012 behövdes jag på enhet 2, varför de mål jag hade öppna på enhet 1 övertogs av rådmannen DD som har anfört följande. ”Jag fick målen och omfördelade dem till min domarkod den 6 september 2012. Vid tidpunkten låg cirka 70 mål färdiguppsatta som jag enligt bemanningsplanen för enhet 1 (gällande från den 3 september 2012) skulle handlägga. Vissa av de uppsatta målen var av förturskaraktär (begäran om förtursförklaring fanns i flera mål) och flertalet rörde också föreslagna bifall, korta spärrtider i körkortsmål etc. Jag prioriterade i sedvanlig ordning målen. Under september 2012 handlade jag även en del förtursmål (tvångsmål) som gjorde att min prioritering av andra mål fick ändras. I mitten av oktober 2012 fick jag möjlighet att koncentrera mig på AA:s mål och kunde då konstatera att det krävdes att domsförslaget till viss del skrevs om, vilket jag beslutade att göra själv. Målen föredrogs i vecka 45 och expedierades den 9 november 2012. Jag har gjort vad jag har kunnat för att så snabbt som möjligt kunna få fram ett avgörande”.

text: Jag vill avslutningsvis beklaga att AA har fått vänta så länge på sin dom. Bakgrunden till den långa handläggningstiden är de stora balanser av bl.a. socialförsäkringsmål som byggdes upp i samband med sammanläggningen av länsrätterna i Falun och Gävle. Vi ser naturligtvis allvarligt på situationen och har på olika sätt försökt komma till rätta med problemet, bl.a. genom att anlita förstärkningsdomare. Målet är att balanserna under nästa år ska minska betydligt, och att den sammanlagda handläggningstiden för ett socialförsäkringsmål inte ska överstiga 12 månader.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Sedan den 1 januari 2011 stadgas i

text: regeringsformen

text: ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: ). Vidare föreskrivs i

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion att mål vid förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske, vilket innebär att mål som är klara

text: för avgörande inte får bli liggande under någon längre tid. Genom regleringsbreven för budgetåren 2011 och 2012 avseende Sveriges domstolar beslutade regeringen att inriktningen för huvuddelen av målen i förvaltningsrätterna skulle vara att de inte tar längre tid än sex månader att avgöra i varje instans. För år 2013 har regeringen beslutat att inriktningen ska vara att 75 procent av målen i förvaltningsrätterna ska ta högst sex månader att avgöra i varje instans.

text: Förvaltningsrätten i Falun bildades den 15 februari 2010 genom att länsrätterna i Gävleborgs län och Dalarnas län lades samman. Detta utgjorde ett led i en större omorganisation som genomfördes år 2010 och som innebar att 23 länsrätter blev 12 förvaltningsrätter. Under den första tiden bedrevs verksamheten i såväl Gävle som Falun men sedan den 30 augusti 2010 är domstolen lokaliserad till Falun. Då infördes också en ny organisation på domstolen.

text: Jag genomförde den 31 augusti – 2 september 2011 en inspektion vid förvaltningsrätten (JO:s ärende 4330-2011). Vid granskningen kunde konstateras att handläggningstiden i ett antal mål, främst socialförsäkringsmål och skattemål, hade blivit påfallande lång. I flera fall hade målen legat klara för uppsättning/avgörande under mer än ett års tid. Förvaltningsrätten informerade mig om att balanserna hade uppkommit bl.a. som en följd av det arbete som genomförts med att lägga samman två domstolar och att införa en ny organisation.

text: Det nu aktuella målet kom in till domstolen den 10 februari 2011 och avgjordes den 9 november 2012. Målets totala handläggningstid har därmed uppgått till ett år och nio månader. Den kommunicering som skett i målet har vidtagits under två perioder med en sammanlagd tidsåtgång på mindre än två månader. Enligt remissvaret är, även i detta fall, förklaringen till den långa handläggningstiden de stora balanser av bland annat socialförsäkringsmål som byggdes upp i samband med omorganisationen år 2010.

text: Jag har i och för sig förståelse för att en omorganisation medför påfrestningar för en domstol och då även kan ha en negativ inverkan på domstolens handläggningstider. Jag har också från andra förvaltningsrätter fått information om att likartade problem uppstått med anledning av nämnda omorganisation. Emellertid har det nu snart gått tre år sedan den 15 februari 2010. Det går inte längre att med anspråk på trovärdighet åberopa omorganisationen som ursäkt för långa handläggningstider. Förvaltningsrätten har tagit orimligt lång tid på sig för att handlägga AA:s mål och förtjänar allvarlig kritik.

text: Jag noterar att domstolen vidtagit åtgärder för att försöka komma till rätta med de långa handläggningstiderna. I sammanhanget kan jag dock inte undgå att uttrycka min oro över det besvärliga balansläge som synes råda. Det återstår uppenbarligen en hel del arbete för domstolen.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om vilken kommun som hade huvudansvaret för socialtjänstens långsiktiga behandlingsinsatser beträffande en person som saknade fast bostad och som rörde sig mellan olika kommuner

text: Socialtjänstförvaltningen, Enheten för hemlösa, i Stockholms kommun framförde genom förvaltningschefen AA och enhetschefen BB klagomål mot Socialnämnden i Nacka kommun angående hur nämnden hanterat ett ärende rörande CC som hade allvarliga drogproblem och var bostadslös. De anförde följande.

text: CC, född 1967, har varit aktuell i Nacka kommun sedan många år. Familjen blev vräkt i Nacka då han var 16 år och han har varit bostadslös sedan dess. En rad insatser har skett från socialtjänsten i Nacka under årens lopp. CC har allvarliga drogproblem och hans vårdbehov är akut. CC kontaktade Enheten för hemlösa den 16 augusti 2002 och ville ha hjälp med att komma till rätta med sitt missbruk. Enheten hjälpte honom att kontakta socialtjänsten i Nacka som avvisade honom. Sedan dess har enheten vänt sig till Nacka socialtjänst vid ett otal tillfällen för att få den att bistå CC. Nacka kommun har med olika argument nekat att hjälpa honom. Under tiden har hans hälsotillstånd förvärrats. Enheten vände sig då till Länsstyrelsen i Stockholms län för att få ett klargörande vad gäller ansvarsfrågan och har i avvaktan på länsstyrelsens besked bistått CC med plats på härbärge och matpengar. Den 10 oktober 2002 meddelade en tjänsteman vid länsstyrelsen att man ansåg att Nacka kommun hade ansvaret för att bistå CC.

text: Den 31 oktober 2002 gjordes en LVM-anmälan av Katarina närpolis till Nacka kommun. Kommunen skickade emellertid anmälan vidare (utan ankomststämpel) till Katarina-Sofia stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. Stadsdelsförvaltningen skickade i sin tur anmälan till Enheten för hemlösa. Anmälan inkom till enheten den 14 november 2002. Då CC:s hälsotillstånd förvärrats under hösten har Enheten för hemlösa informerat sina fältarbetare om att de skall försöka finna CC och transportera honom till ett sjukhus.

text: AA och BB hemställde att JO skulle förtydliga ansvarsfördelningen mellan olika myndigheters och kommuners socialtjänst då Enheten för hemlösa dagligen ställdes inför dessa frågeställningar eftersom många hemlösa tar sig till Stockholm där härbärgena finns.

text: Inledningsvis rekvirerades Länsstyrelsens i Stockholms län handlingar i ärende 2123-02-64581. Socialnämnden i Nacka kommun anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i Socialtjänstförvaltningens i Stockholms kommun anmälan till JO. I nämndens yttrande, som är undertecknat av ordföranden i socialnämnden DD och socialchefen EE, anfördes i huvudsak följande.

text: Enheten för bostadslösa i Stockholm har i en skrivelse till JO önskat ett förtydligande av ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter och socialtjänster. (Bilaga 1) Bilagorna här utelämnade, JO:s anm. Vad avser beskrivningen i ärendet som anmälaren lämnat har handläggaren på Beroendemottagningen i Nacka en delvis annorlunda bild: Senaste insatsen för CC:s missbruk upphörde den 11 juni 2002 då han avbröt en institutionsbehandling. Försök gjordes för att förmå honom att återuppta behandlingen på institutionen genom att erbjuda ny avgiftning på Mariapolikliniken, men CC tog inte emot den hjälpen. Därefter kontaktade han vid enstaka tillfällen, per telefon, Nackas socialjour med begäran om logi för natten. Jouren bedömde dessa situationer som akuta och tog därför inte ställning till vistelsebegreppet, varför han beviljades härbärgeboende i Stockholm. Endast vid ett fåtal tillfällen utnyttjade han dessa erbjudanden. Enligt egen uppgift har CC hela tiden vistats i Stockholm. När CC kontaktade Enheten för hemlösa i Stockholm i augusti har han sedan en längre tid endast uppehållit sig i Stockholm. Detta enligt hans egna uppgifter och enligt uppgifter från Uppsökarna på Hållpunkt Maria, med vilka handläggaren på Beroendemottagningen har haft kontakt. CC har inte heller varit synlig i Nacka vid något tillfälle. Enheten för hemlösa hävdar att socialtjänsten i Nacka, ”med olika argument nekat hjälpa CC”. Nacka kommun har aldrig nekat dem som vistas i kommunen hjälp. Vid kontakt med Länsstyrelsen 10 oktober 2002 ansåg handläggaren FF att CC borde tillhöra Nacka eftersom man vid några tillfällen beviljat natthärbärge genom socialjouren. Han poängterade dock att detta är en fråga som inte har ett självklart svar. Länsstyrelsen kan endast lämna rekommendationer. I ett försök att bryta detta dödläge beviljades CC då boende på härbärge i Stockholm. Detta gjordes som ett försök att komma i kontakt med CC under dagtid. De platser som då stod till hans förfogande utnyttjade han inte. Samtidigt meddelade enhetschefen handläggaren på Beroendemottagningen att om CC hör av sig skall han erbjudas en tid för utredning. Inte vid något tillfälle hördes han av. Den 31 oktober 2002 görs en LVM-anmälan av Katarina närpolis, som enligt chefen för Katarina npo skickas direkt till Katarina-Sofia stadsdelsförvaltning, där den också är ankomststämplad den 1 november 2002. Alltså inte till Nacka kommun som felaktigt uppges i skrivelsen från Enheten för bostadslösa. Anmälan faxas den 7 november 2002 till Nacka av LVM-handläggaren GG på stadsdelsförvaltningen, eftersom CC är skriven i Nacka. Handläggaren vid Beroendemottagningen meddelar sektionschefen på Enheten för bostadslösa skriftligen att CC inte uppehållit sig i Nacka på mycket länge, inte utnyttjat erbjudandet om härbärge eller på annat sätt sökt socialtjänsten i Nacka. LVM-anmälan sändes 13 november 2002 med post till Enheten för bostadslösa i Stockholm. Socialtjänsterna i Nacka kommun och i Stockholm har uppenbarligen olika tolkning av vistelsebegreppet, vilket kan få stora konsekvenser för hela socialtjänsten. Därför skickas den 4 december 2002 en skriftlig förfrågan till Länsstyrelsen från Nacka med begäran om ett klarläggande av vistelsebegreppet. (Bilaga 2) Något svar på denna skrivelse har ännu inte kommit.

text: Det finns idag ingenting som knyter CC till Nacka. Han har vid flera tillfällen gett uttryck för att Stockholm nu är hans hemort och att han vill tillhöra Enheten för hemlösa. Han är känd av såväl Stockholms socialjour som landstingets uppsökarverksamhet vid Maria Beroendecentrum. De träffar ofta på honom i Stockholms innerstad. På uppmaning från Enheten för hemlösa kontaktade CC. Beroendemot-tagningen i slutet av november 2002. Han begärde subutexbehandling. Vid utredningstillfället framkom inget som avvek från tidigare ställningstagande angående vistelsebegreppet. Han meddelades därför avslag med hänvisning till att han vistas stadigvarande i Stockholm och därför bör söka bistånd hos Enheten för Bostadslösa. (Bilaga 3) Kopia på beslutet sändes även till Enheten för hemlösa. Nacka socialnämnd anser att Stockholm i detta fall försöker kringgå

text: socialtjänstlagen

text: med hjälp av Länsstyrelsen och anmälan till JO. Det är uppenbart att Stockholm här försöker få ett prejudikat som skulle undanta Stockholms kommun från vistelsebegreppet i

text: socialtjänstlagen

text: och därmed få Nacka (och andra kommuner) att betala vård för en klient som för länge sedan lämnat en tidigare vistelsekommun. I

text: socialtjänstlagen

text: 2 kap. 2 §

text: är vistelsebegreppet tydligt och klargörs i Svenska Kommunförbundets kommentarer till lagtexten från 2002-01-01: ”Huvudregeln är att vistelsekommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får sina behov tillgodosedda. Ansvaret gäller både de som är bosatta där och de som vistas i kommunen.”

text: Enheten för hemlösa fick ta del av remissvaret och anförde, genom AA och BB, i ett yttrande till JO följande.

text: Socialtjänstförvaltningen beslutade sig för att anmäla Nacka socialtjänst, då vi anser att Nacka inte tar ansvar för sina kommuninvånare som i detta fall är i stort behov av långsiktig behandlingsinsats. De avvisar honom trots hans hemlöshet och kännedom om hans mycket dåliga hälsa, samt köper platser på Stockholms härbärgen för att sedan hänvisa till vistelsekommunbegreppet; vår uppfattning är att detta strider mot socialtjänstens intentioner.

text: Angående Nackas påstående om att CC inte kan knytas till Nacka

text: CC är känd hos socialtjänsten i Nacka sedan han var 16 år, då han och hans mor blev vräkta från sin lägenhet i Nacka kommun. Han är heroinmissbrukare och har fått flera insatser av socialtjänsten i Nacka, bl a LVM-vård. Han avbröt en vistelse på behandlingshem den 11 juni 2002. CC har begärt att få ut sina journaler från socialtjänsten i Nacka (bilaga 1, bilagorna här utelämnade, JO:s anm) och har fått journalerna för 2002 skickade till sig i september samma år. CC har lämnat sina journaler till Enheten för hemlösa för att få hjälp att hävda sin sak gentemot Nacka. Det som kan utläsas av dessa journalanteckningar är, att Nacka kommun under 2002 beviljat CC inackorderingshemmet Linden och Lönnen, härbärgena Bostället och Frälsningsarmén samt korttidsboendet på det senare härbärget som ligger i Midsommarkransen. Alla dess ställen ligger i Stockholms stad, liksom även sjukhusen S:t Göran och Mariakliniken. Det är förståeligt att Nacka använder sig av dessa ställen, eftersom de själva helt saknar akuta boenden för sina hemlösa klienter. Av samma journaler går att utläsa, att CC beviljades nattlogi på Bostället 020805, alltså upphörde inte bistånd eller insatser den 11 juni som Nacka hävdar. Inte heller har enbart socialjouren i Nacka beviljat logi på härbärgena i Stockholm utan det har även handläggare på socialkontoret i Nacka gjort. Sammanlagt har han beviljats 25 nätter på härbärge i Stockholm av Nacka, sedan han avvek från Rockesholms behandlingshem. Den 15 augusti ansökte CC om hjälp till bostad och subutexbehandling hos handläggaren i Nacka. CC:s handläggare hänvisade då honom till Enheten för hemlösa, med motivet att han vistas i Stockholm och nu börjar vår tvist om CC:s tillhörighet.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Chefen för beroendemottagningen i Nacka, HH, och chefen för mottagningen på Enheten för hemlösa, JJ, kom i mitten på september överens om att låta Länsstyrelsen avgöra vilken kommun som ska anses vara ansvarig för CC. Länsstyrelsen lämnade muntligt svar den 10 oktober och ansåg då att Nacka skulle fortsätta att vara ansvariga för CC genom att de haft en långvarig behandlingskontakt med honom. Detta innebar att Nacka omprövade sitt avslagsbeslut och beviljade CC bistånd till härbärgesplats (ett härbärge i Stockholm). Eftersom CC var inne i ett mycket aktivt missbruk dök han inte upp på härbärget och kontaktade varken Nacka socialtjänst eller Enheten för hemlösa, vilket är ett vanligt beteende för en aktiv narkoman. Den 31 oktober gjorde polisen en LVM-anmälan, som troligtvis skickades till Katarina-Sofia stadsdelsförvaltning i Stockholm och som därefter skickades vidare till Nacka. Trots att LVM-anmälan inkom till Nacka kommun ankomststämplades aldrig anmälan utan skickades vidare med en liten handskriven lapp tillbaka till Stockholm (bilaga 2). Den 14 november inkom LVM-anmälan till Enheten för hemlösa via Katarina-Sofia stadsdel. På den handskrivna lappen stod att han inte vistades i Nacka och så började tvisten om igen. LVM-anmälan bifogas. Länsstyrelsen (handläggare) uppmanade Enheten för hemlösa att inte göra något åt LVM-anmälan, eftersom de fortfarande hävdade att det var Nackas ansvar. Trots Länsstyrelsens tydliga anvisningar till Nacka beslutade sig Nacka för att tolka deras uppfattning som ”enbart rekommendationer”, som inte behöver följas. Det har vid flera tillfällen visat sig att Länsstyrelsen som är tillsynsmyndighet, saknar möjligheter att utfärda sanktioner, vilket Nacka i detta fall utnyttjat. Enheten har alltid följt Länsstyrelsens rekommendationer vid liknande tvister också tidigare, detta för att ha något att hålla sig till vid uppkomna tvister.

text: Stockholms ansvar för akuta insatser

text: På grund av den oro för CC:s hälsa som uppstod genom den inkomna LVManmälan, kontaktade Enheten de uppsökare som finns i Stockholm och de som finns inom landstinget, för att hitta CC. Dessa aktiva insatser resulterade i att han tog kontakt med oss den 2 januari 2003. Syftet var att se till att CC skulle få den vård som han uppenbarligen var i så stort behov av av Nacka kommun. Fortfarande vägrade Nacka bistå CC vars hälsa blev allt sämre. Den tolkning som både Enheten för hemlösa och Länsstyrelsen gjort av vistelsekommunbegreppet innebar att sektionschef JJ beslutade sig för att bistå CC med akuta insatser, eftersom Nacka fortfarande vägrade att ha något med honom att göra. Det kändes också angeläget, inte minst av humanitära skäl. När det gäller mer långtgående behandlingsinsatser som CC ansökt om har Enheten hänvisat honom till Nacka. Under november månad besöker CC Nackas beroendemottagning för att ansöka om vård. Ansökan ledde till ett nytt avslagsbeslut från Nacka socialtjänst den 9 december.

text: Tolkning av vistelsekommunbegreppet

text: CC vistas i Stockholm dagtid och – åtminstone – de nätter han har sovit på härbärgen här. De flesta missbrukare i Stockholms län vistas nästan dagligen i Stockholms city, där kompisar och droger finns. Missbrukarna rör sig oftast i miljöer där det för tillfället är lättast att hitta droger. Plattan, Centralen, Medborgarplatsen är några av de platser där handel med droger pågår och då CC är en aktiv heroinmissbrukare, söker han sig dit. Utöver förekomsten av droger i centrala Stockholm finns länets samlade härbärgen också här. Därtill kommer alla olika daghärbärgen. Alla dessa verksamheter finns i centrala Stockholm. Det finns mycket få eller inga verksamheter i länet som riktar sig till hemlösa missbrukare.

text: CC har haft tider bokade på socialkontoret i Nacka, men han har enligt CC, inte lyckats passa dem så bra när han är inne i ett aktivt missbruk.

text: Många missbrukare uppehåller sig i Stockholms city

text: Att som Nacka kommun hänvisa till att CC för länge sedan lämnat Nacka kommun är direkt felaktigt, då han fick bistånd den 8 augusti 2002 till härbärge på Bostället och efter Länsstyrelsens anvisning bistånd till härbärge den 10 oktober 2002. Han kom för första gången till Enheten den 15 augusti genom att en handläggare i Nacka hänvisade honom hit. Att CC är känd av uppsökarna i Stockholms city som har som uppgift att söka upp hemlösa missbrukare i vissa miljöer för att motivera dem till vård i hemkommunen, är inget skäl att knyta honom till Stockholm. Uppsökarna har kontakt med personer från hela landet som då och då vistas i centrala Stockholm (det gäller även personer från Ryssland och Baltikum som utgör ett växande antal). Stockholm har tagit sitt ansvar genom att ge akut bistånd när CC vistas i centrala Stockholm tillsammans med andra missbrukare, men att inleda en mer långsiktig behandlingsinsats ankommer på Nacka, som hemkommun. Vistelsekommunbegreppet ska inte tolkas så att så fort en person tar bussen över kommungränsen upphör socialtjänstens ansvar. Nacka hänvisar till att CC inte varaktigt vistas i kommunen. Vilka möjligheter har CC att varaktigt vistas i kommunen som hemlös? Det är heller inte rimligt att avvisa en person för att man saknar de resurser som krävs som i detta fall akuta boendeplatser. För hemlösa missbrukare hör jakten på droger och sovplatser till överlevnadsstrategierna, det får man söka där de finns. Likaså hör ständiga avbrott i planering och insatser till vardagens socialarbete. CC har själv ansökt om vård i Nacka men avvisats, han är känd sedan många år av socialsekreterarna där. Han har förvisso avbrutit den senaste behandlingen sommaren 2002, men vill göra ett nytt försök. Misstankar om att han kanske inte kommer att fullfölja en behandling är heller inget skäl till att hänvisa honom till en annan kommun. Ett avslag kan vara befogat, men då bör man föreslå andra mer adekvata insatser. Det här handlar inte om försörjningsstöd, utan om en ung människa med grava missbruksproblem, en trasslig bakgrund där hans familj vräktes när han var tonåring och som är och under lång tid har varit i behov av behandlingsinsatser och en bostad. Länsstyrelsen kontaktades för att bidra till att lösa tvisten mellan Stockholm och Nacka. De gav ett muntligt besked den 10 oktober att de ansåg att Nacka hade ansvaret. Detta godkände Nacka och då fann Länsstyrelsen inget skäl att ge samma besked skriftligt, men sedan har alltså Nacka ändrat sig. Nu hänvisar de enbart till att de inte fått ett skriftligt svar av Länsstyrelsen. Nacka hävdar att Stockholm försöker kringgå

text: socialtjänstlagen

text: med hjälp av Länsstyrelsen. Påståendet att Länsstyrelsen ”hjälper” Enheten tycks bygga på uppfattningen att tillsynsmyndigheten har andra än objektivt sakliga skäl för sin bedömning av rättsläget. Det är minst sagt förvånande. Det är inga stora avstånd mellan Nacka och Stockholm, på några minuter är man över gränsen. De miljöer som lockar missbrukare till centrala Stockholm är tillgången på droger, många hemlösa missbrukare i samma situation, men även de resurser som tillskapats under senare år med natthärbärgen, gratismat på daghärbärgen, stöd av frivilligorganisationernas volontärer m m. Sammanfattningsvis har Stockholm på olika sätt visat att man tar sitt ansvar för dem som vistas i staden med akuta insatser, mänskligt bemötande, med uppsökande insatser på Plattan, på Centralstationen m m. Det är många hemlösa missbrukare som vistas i centrala Stockholm, men som har sin anknytning till någon kranskommun i länet. För de flesta kommuner är det självklart att dessa personer för ett sådant kringflackande liv, utan att hemkommunen avslutar dem som ärende eller avslår deras ansökningar. Stockholm samarbetar med de flesta kommuner kring dessa personer och ger akut hjälp då behov finns.

text: I ett beslut den 23 februari 2004 anförde JO André följande.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, svarar varje kommun för socialtjänsten inom sitt område. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (

text: 2 kap. 2 § första stycket

text: SoL). Bestämmelserna i 2 kap. 1 och 2 §§ SoL innebär att socialnämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet uppkommer är behörig och skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behörighet får anses bestå så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen (se bl.a.

text: RÅ 1989:50

text: ). Det är således vistelsekommunen som har det yttersta ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Från huvudregeln om vistelsekommunens ansvar finns vissa undantag som regleras i 2 kap. 3 § och 16 kap. 2 § SoL. Dessa undantag är dock inte av intresse i förevarande fall.

text: Socialstyrelsen har i sin publikation EKONOMISKT BISTÅND – Stöd för rättstillämpning och handläggning av ärenden i den kommunala socialtjänsten (2003) anfört följande vad gäller ansvarsfördelningen mellan kommunerna (s. 122 f.).

text: Vistelsekommun

text: Den kommun som någon mer eller mindre tillfälligt vistas i när hjälpbehovet inträder kallas för vistelsekommun. Kommunens skyldighet att pröva en persons behov av ekonomiskt bistånd påverkas inte av vistelsetidens längd. Detta ansvar gäller även om en person vistas helt tillfälligt i en kommun men är bosatt i en annan. Omfattningen av det bistånd som vistelsekommunen kan ha skyldighet att ge kan däremot påverkas av den tid som han eller hon vistas där och under vilka förhållanden. /…/ Socialtjänsten i den kommun där den enskilde befinner sig när ett hjälpbehov uppkommer är behörig att vidta nödvändiga åtgärder så länge som hjälpbehovet kvarstår – oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först när ärendet flyttas över till socialtjänsten i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i

text: 16 kap. 1 §

text: SoL. Det utesluter emellertid inte att socialtjänsten i en annan kommun kan vara skyldig att bevilja den enskilde vård och hjälp om denne vistas i kommunen.

text: Hemkommun

text: Med hemkommun avses den kommun där en person är bosatt större delen av året. Hemkommun kan också i detta sammanhang benämnas hemvist. För det mesta sammanfaller vistelsekommunen med hemkommunen. Om det finns en hemkommun kan det ha betydelse för omfattningen på det bistånd som vistelsekommunen är skyldig att ge. För den som saknar fast bostad kan det vara svårt att bestämma vilken kommun som ska anses vara hemkommun. Enbart det förhållandet att någon är folkbokförd i en viss kommun behöver inte göra den kommunen till hemkommun; det kan möjligen vara en indikation som tillsammans med andra förhållanden, t.ex. att någon mer än tillfälligt har eller har haft kontakt med socialtjänsten, kan göra det rimligt att betrakta den kommunen som hemkommun.

text: Den inhämtade utredningen ger vid handen att Stockholms kommun har varit behörig och även skyldig att besluta om akuta insatser beträffande CC. Den egentliga tvistefrågan i ärendet är vilken av kommunerna som har haft huvudansvaret för mer långsiktiga behandlingsinsatser rörande honom.

text: Socialnämnden i Nacka kommun beslutade den 9 december 2002 att avslå en ansökan från CC om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL till subutexbehandling. Grunden för avslagsbeslutet var att ”CC sedan ett flertal år tillbaka ej vistas i Nacka kommun eller har haft pågående behandlingsinsatser sedan 020611”.

text: Ett sådant beslut som det här var fråga om får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det är därför närmast en fråga för domstol att ta ställning till om en kommun som meddelat ett avslagsbeslut på den grund som angetts ovan har haft fog för sin bedömning eller om kommunen fortfarande är skyldig att bevilja den enskilde stöd och hjälp. Det är således inte JO:s uppgift att i ett enskilt fall slå fast vilken kommun som har skyldighet att svara för erforderliga hjälpinsatser. Min granskning i den här typen av ärenden är som regel inriktad på att kontrollera att enskildas rätt inte blir lidande på grund av en konflikt mellan kommuner eller mellan en kommun och en annan huvudman om vilken av dem som har ansvaret.

text: I ifrågavarande ärende har Enheten för hemlösa uppgett till JO att enheten, efter att ha bistått CC med akuta insatser, senare även beslutat att betala för behandling av hans missbruksproblem. Av allt att döma har CC därigenom inte drabbats av konflikten mellan kommunerna på ett sådant sätt att det utgör skäl för mig att gå vidare i frågan för att utreda om det finns anledning att utkräva ansvar för felaktig handläggning

text: Jag kan ändå inte underlåta att göra den reflektionen att det måste ifrågasättas om Nacka kommun – på det sätt som gjordes – utan vidare har kunnat frånsäga sig det övergripande ansvaret för CC. Han var folkbokförd i Nacka kommun och det var där som hans grundläggande hjälpbehov hade uppkommit. Han hade under åren även fått flera insatser från socialtjänsten i Nacka, bl.a. LVM-vård, och så sent som sommaren 2002 vistades han på ett behandlingshem på Nacka kommuns bekostnad.

text: Frågan om vilken kommun som har ansvaret för att tillhandahålla olika biståndsinsatser kan vara komplicerad, i synnerhet när det gäller personer som saknar fast bostad och som rör sig mellan olika kommuner. Det går inte att ange några uttömmande riktlinjer för hur saken skall avgöras. Numera föreligger dock en ordning för hur tvister angående överflyttning av ett socialtjänstärende från en kommun till en annan skall lösas.

text: Efter en ändring av

text: 16 kap. 1 §

text: SoL, som trädde i kraft den 1 juli 2003, har bestämmelsen getts följande lydelse.

text: Ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd i fråga om en enskild person kan flyttas över till en annan socialnämnd. Överflyttning skall ske om den som berörs av ärendet har starkast anknytning till den andra kommunen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt framstår som lämpligt. Om berörda kommuner inte kan komma överens om överflyttning, får den kommun där frågan om överflyttning kommit upp ansöka om överflyttning av ärendet hos den länsstyrelse där den andra kommunen ligger.

text: Uppgifter som behövs för att en socialnämnd skall kunna ta över ett ärende skall lämnas ut av den socialnämnd från vilken överlämnandet sker. Länsstyrelsens beslut i fråga om överflyttning av ärende får enligt

text: 16 kap. 4 §

text: SoL överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Lagändringen innebär att riktlinjer för kommunernas bedömning vid handläggningen av överflyttningsfrågor kommer att utvecklas genom förvaltningsdomstolarnas praxis. Eftersom jag inte vill föregripa den rättstillämpning som därvid ankommer på domstolarna finner jag inte skäl att anlägga några ytterligare synpunkter på tvisten mellan Socialnämnden i Nacka kommun och Enheten för hemlösa i Stockholms kommun rörande ärendet beträffande CC.


title: Anmälan mot Länsarbetsnämnden i Stockholms län och Akademikernas erkända arbetslöshetskassa

text: Bakgrund och anmälan

text: I en tidigare anmälan till JO (dnr 2612-2002) framförde AA klagomål mot Arbetsförmedlingen Farsta, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Stockholms län. Hon begärde i första hand att JO skulle hjälpa henne med att antingen få 300 nya ersättningsdagar eller en konkret aktivitet inom aktivitetsgarantin. Hon var även missnöjd bl.a. med att förmedlingen felaktigt skickat henne ett meddelande om avanmälan samt med att förmedlingen dröjt när hon begärt att få utskrift av vissa regler.

text: AA:s anmälan gav mig inte anledning att inleda en utredning utan ärendet skrevs av i beslut den 9 december 2002.

text: AA kom in med en ny anmälan den 19 december 2002 i vilken hon framförde klagomål mot Arbetsförmedlingen Farsta och mot Akademikernas erkända arbetslöshetskassa (AEA). Hon var missnöjd med JO:s tidigare beslut rörande arbetsförmedlingen samt framförde bl.a. kritiska synpunkter på innehållet i arbetsförmedlingens meddelande till arbetslöshetskassan om ifrågasatt rätt till arbetslöshetsersättning.

text: Hon klagade även på att arbetslöshetskassan inte tog ställning till en ny ersättningsperiod och hon var kritiskt till ett preliminärt beslut av kassan om nedsättning av dagpenning. Hon uppgav även att hon den 27 november 2002 hade begärt att få ta del av underlaget till kassans beslut men att hon trots påminnelse vid tidpunkten för anmälan till JO ännu inte hade fått del av handlingen. Hon begärde även ersättning.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtades akten i AA:s ärende hos arbetslöshetskassan in. Därefter anmodades Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) att göra en utredning och yttra sig angående kassans handläggning av AA:s ärende.

text: AMS gav som sitt svar in ett yttrande som upprättats vid Försäkringsenheten.

text: Kassans handläggning av ärendet och grunden för det preliminära beslutet om nedsättning av dagpenning.

text: Enligt

text: 22 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring (ALF) kan en förlängning av en ersättningsperiod göras när den löpt ut under förutsättning att den sökande inte uppfyller ett nytt arbetsvillkor och inte heller enligt arbetsförmedlingen bör erbjudas aktivitet i aktivitetsgarantin. När den arbetssökande närmar sig utförsäkring – och en preliminär prövning av arbetsvillkoret visar att den arbetslöse inte uppfyller ett sådant – så skickar arbetslöshetskassan efter 270 ersättningsdagar elektroniskt en förfrågan till arbetsförmedlingen om den arbetssökande skall anvisas till aktivitetsgarantin. Det finns två svarsalternativ för förmedlingen: aktivitetsgarantin (GAR) eller Ej GAR. Ett av alternativen förs in i förmedlingens datasystem och översänds till kassans datasystem. En uppgift om att den sökande inte för tillfället skall anvisas till aktivitetsgarantin utgör underlag för kassans eventuella beslut om förlängning av ersättningsperioden. Underlaget loggas inte in i kassans datasystem – varför kassan måste dokumentera förmedlingens svar genom en tjänsteanteckning eller genom att åtgärdslistan skrivs ut och arkiveras i ärendet. Prövning av förlängning av ersättningsperioden sker i anslutning till att ersättningsperioden löper ut. Eftersom det är en pågående period som skall förlängas förutsätts det också att det finns ett fortlöpande ersättningsanspråk från den enskilde. Förlängning kan alltså inte beviljas innan de första 300 ersättningsdagarna har förbrukats. Om en arbetsförmedling anser att den sökande inte är aktiv i sitt arbetssökande och därför inte står till arbetsmarknadens förfogande så skall förmedlingen lämna ett meddelande om ifrågasatt ersättningsrätt. Även i sådana fall skall dock frågan om aktivitetsgarantin besvaras av förmedlingen. Ett ifrågasättande lämnas utan åtgärd om den sökande vid tillfället för arbetsförmedlingens ifrågasättande inte är ersättningsberättigad eller ersättningssökande. För tydlighetens skull – då det tycks råda oklarhet hos både kassahandläggare, arbetsförmedlare och den arbetssökande om vem som beslutar – vill Försäkringsenheten poängtera att det är arbetsförmedlingen som avgör om den arbetssökande skall anvisas till aktivitetsgarantin eller inte och arbetslöshetskassan som beslutar om eventuell förlängning av ersättningsperioden, i det fall den arbetssökande inte skall anvisas till aktivitetsgarantin. AA har inte gjort anspråk på samtliga av de första 300 ersättningsdagarna genom att skicka in kassakort. Kassan kan inte fatta beslut om att bevilja förlängning av ersättningsperioden innan ersättningsperioden löpt ut dvs innan hon har förbrukat de första 300 dagarna. Av handlingarna framgår att kassan under ärendets gång inte förmått förklara, på ett för AA begripligt sätt, förutsättningarna för att få rätten till förlängning prövad. Kassans information till AA om att ersättningsperioden kan förlängas från den 29 oktober 2002 var felaktig, se kassans yttrande den 11 april 2002. AEA har enligt uppgift i skrivelse den 16 april 2003 till Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) uppgivit att kassan den 15 april 2003 har fattat beslut om en förlängning av AA:s ersättningsperiod ”vid försäkringstillfället”. Av en tjänsteanteckning från den 7 oktober 2002 – i samband med att AA besöker AEA – framgår att arbetsförmedlingen vid en telefonkontakt har bekräftat uppgiften – som kassan har fått från förmedlingen – att AA inte skall anvisas till aktivitetsgarantin. Förmedlaren uppger dock under samtalets gång att man från förmedlingens sida inte heller tycker att AA borde få en förlängning av ersättningsperioden. Efter telefonkontakten med arbetsförmedlaren så makulerar kassahandläggaren uppgiften om att AA inte skall anvisas till aktivitetsgarantin. Arbetsförmedlingen skriver samma dag ett meddelande om ifrågasatt rätt till arbetslöshetsersättning. Förmedlingen motiverar ifrågasättandet dels med att AA har avvisat anvisning till aktivitetsgarantin, dels med att hon inte har varit tillräckligt

text: aktiv med att försöka lösa sin arbetslöshet. Hon har bl.a. avvisat arbetsmarknadsåtgärder eller valt att inte fullfölja dessa. Förmedlingen bifogar till meddelandet en anvisning till en upphandlad kurs inom aktivitetsgarantin med startdatum den 6 november 2000. Arbetsförmedlingen har besvarat frågan om anvisningen till aktivitetsgarantin. Arbetsförmedlingen har vid kontakten med kassan den 7 oktober 2002 bekräftat svaret, att AA inte skall anvisas till aktivitetsgarantin. Kassan har därmed fått nödvändig information för att kunna pröva hennes rätt till förlängning förutsatt att hon gör anspråk på de första 300 ersättningsdagarna. Arbetsförmedlingen behöver inte uttryckligen rekommendera en förlängning. Det är tillräckligt att förmedlingen lämnar uppgiften att den sökande inte bör erbjudas aktivitetsgarantin, för att kassan skall kunna pröva frågan om förlängning. Någon prövning av arbetsförmedlingens motivering till bedömning är inte heller aktuell. Detta har AMS uppmärksammat kassorna på i sitt meddelande nr 9/2001. Arbetslöshetskassan borde därför inte ha makulerat förmedlingens uppgift att inte anvisa AA till aktivitetsgarantin. Arbetslöshetskassan har den 24 oktober 2002 beslutat att lämna arbetsförmedlingens meddelande om ifrågasättande av rätt till arbetslöshetsersättning utan åtgärd, då AA vid tillfället för förmedlingens ifrågasättande inte var ersättningssökande. Enligt uppgift från kassan i skrivelsen den 16 april 2003 har AA inte sökt ersättning efter vecka 26 år 2002. Arbetslöshetskassan har innan den beslutade om att lämna meddelandet om ifrågasättande av rätt till arbetslöshetsersättning utan åtgärd fattat ett ”preliminärt beslut om nedsättning av dagpenning” daterat den 11 oktober 2002. Enligt beslutet så avslår kassan i avvaktan på utredning och definitivt beslut AA rätt till ersättning från och med den 7 oktober 2002. I beslutet anförs att arbetsförmedlingen har rapporterat att hon inte har sökt anvisad upphandlad kurs på heltid inom aktivitetsgarantin. Hon ges tillfälle att redovisa sina skäl till varför hon inte sökt anvisad aktivitetsgaranti. Arbetslöshetskassorna har enligt Försäkringsenhetens mening rätt att innehålla ersättning under utredning vid ifrågasatt ersättningsrätt även om denna rätt inte är kodifierad. Stöd för detta finns i långvarig praxis, se AMS meddelande nr 18/2001. Arbetslöshetskassorna har dock inte rätt att innehålla dagpenning med högre belopp än vad som kan komma ifråga för den aktuella sanktionsåtgärden. I det fall det är uppenbart att ett ifrågasättande inte kommer att resultera i någon åtgärd från arbetslöshetskassans sida så skall givetvis inte ersättning innehållas. Kassans preliminära beslut är felaktigt formulerat. Kassan borde i stället i ett besked ha informerat AA om att kassan i avvaktan på utredning i ärendet kommer att innehålla ersättning som tillkommer henne. Kassan borde dessutom redovisat att arbetsförmedlingen också ifrågasatte om hon stod till arbetsmarknadens förfogande enligt

text: 9 §

text: ALF. AEA har i sitt ”preliminära beslut om nedsättning av dagpenning” innehållit ersättningen helt. Om endast beslut om nedsättning av dagpenning var aktuellt enligt kassans bedömning, har kassan inte haft stöd för att innehålla hela ersättningen, se AMS meddelande nr 12/2002. Att nedsättning av dagpenning inte kan komma ifråga därför att en arbetssökande har avvisat ett lämpligt arbete eller program under en tidigare ersättningsperiod torde vara uppenbart. Försäkringsenheten har förståelse för att AA har ställt sig frågande till det preliminära beslutet. Försäkringsenheten noterar dock, att beslutet att innehålla arbetslöshetsersättning som skulle tillkomma AA aldrig har verkställts, eftersom AA inte har gjort anspråk på ersättning under den aktuella tiden.

text: AA:s framställan att få del av handlingar

text: Försäkringsenheten konstaterar att AA genom kassans svar den 18 oktober 2002 fått del av de handlingar hon begärt i sin skrivelse den 16 samma månad. AEA har skickat en utskrift av en anteckning från den 30 juni 2002 om kommande förlängning med 300 dagar. Denna anteckning utgör en förvarning om att kassan skall fatta beslut om förlängning vid förbrukning av de 300 ”gamla ersättningsdagarna och en dokumentation av informationen från arbetsförmedlingen att AA inte kommer att anvisas till aktivitetsgarantin, se kassans skrivelse den 16 april 2003.

text: I skrivelser daterade den 27 november och den 6 december 2002 har AA begärt att få del av underlaget för kassans beslut den 30 juni 2002 om förlängning med 300 dagar samt underlaget för kassans brev om att hon har erhållit en förlängd ersättningsperiod från och med den 29 oktober 2002. Kassan har besvarat dessa skrivelser först den 13 januari 2003. Enligt AEA:s yttrande den 11 april 2003 har kassan till nämnda brev bifogat de handlingar som AA efterlyst. Försäkringsenheten konstaterar att AEA inte har uppfyllt kravet på att skyndsamt utlämna begärda handlingar. Arbetslöshetskassans förklaring varför de i det föregående stycket nämnda skrivelserna lagts åt sidan gör inte förfarandet ursäktligt enligt Försäkringsenhetens mening.

text: Sammanfattning

text: Försäkringsenheten konstaterar att AEA inte på ett för AA begripligt sätt har lyckats förklara  förutsättningarna för att få rätten till en förlängning av ersättningsperioden prövad  vilka uppgifter som kassan har fått från arbetsförmedlingen, hur överföringen från förmedlingen till kassan av uppgifterna har gått till och hur dessa har dokumenterats hos kassan  vem som beslutar om vad vilket har bidrag till att fördröja handläggningen av AA:s ärende. Försäkringsenheten konstaterar också att det finns anledning att kritisera AEA för att inte skyndsamt ha lämnat ut begärda handlingar och besvarat skrivelser med begäran om utlämnande av handlingar.

text: Till AMS yttrande var fogat bl.a. ett yttrande från AEA.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon framförde även klagomål mot Arbetsförmedlingen Globen, också det en enhet inom Länsarbetsnämnden i Stockholms län.

text: Bedömning

text: AA är främst missnöjd med att arbetslöshetskassan inte har fattat något beslut i frågan om förlängning av hennes ersättningsperiod. Som AMS har anfört skall en sådan prövning göras i anslutning till att den tidigare ersättningsperioden löper ut. Genom utredningen har framkommit att AA haft flera dagar kvar från den första ersättningsperioden. Kassan har således varit förhindrad att fatta beslut om förlängning. Uppenbarligen har dock kommunikationen mellan kassan och AA brustit vilket medfört att kassan inte har lyckats förklara förutsättningarna för en förlängning av ersättningsperioden för AA. Härtill kommer att vissa besked som lämnats varit direkt felaktiga.

text: AA var också kritisk till arbetslöshetskassans preliminära beslut om nedsättning av dagpenning.

text: AMS har anfört att det enligt ”långvarig praxis” finns en rätt för kassorna att under utredningstiden hålla inne ersättning när arbetsförmedlingen ifrågasatt en sökandes ersättningsrätt. Jag har i ett tidigare ärende behandlat denna fråga (dnr 2774-2002) och i beslut den 23 februari i år uttalat att det kan ifrågasättas om en sådan inskränkning av en arbetssökandes rättigheter bör gälla utan stöd i lag. Av remissvaret i det ärendet framkom att även AMS var av den uppfattningen att rätten att

text: hålla inne ersättning skulle ges lagstöd. AMS hade därför gjort framställning till regeringen i frågan. Mot denna bakgrund finner jag inte skäl att i detta ärende uppehålla mig vidare vid den rättsliga grunden för det preliminära beslutet. Jag kan emellertid, som även AMS gjort, konstatera att beslutet därutöver innehåller flera tveksamhet och även rena felaktigheter. Detta är, även om beslutet aldrig kom att verkställas, självfallet inte godtagbart. Jag har förståelse för att AA ställt sig frågande till beslutet.

text: I en skrivelse den 27 november 2002 begärde AA att få del av vissa handlingar hos kassan. Enligt remissvaret besvarades skrivelse den 13 januari 2003.

text: En begäran hos en myndighet om att få en kopia av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) behandlas skyndsamt. Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter men vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingar hos en myndighet skall också gälla hos arbetslöshetskassorna i den del av deras verksamhet som avser prövning av ärenden om arbetslöshetsersättning (1 kap. 8 § sekretesslagen, 1980:100, jämte bilagan till lagen).

text: Arbetslöshetskassan har dröjt närmare sju veckor med att besvara AA:s begäran. Kassan har i sitt yttrande till AMS förklarat orsaken till dröjsmålet samt uppgett att kassan skall se över de brister i hanteringen som förekommit. Arbetslöshetskassan kan dock inte undgå kritik för den långa handläggningstiden.

text: Sammanfattningsvis kan jag konstatera att arbetslöshetskassan på flera punkter brustit i sin handläggning av AA:s ärenden.

text: Vad AA i övrigt anfört i sin anmälan och i sina påminnelser föranleder ingen åtgärd av mig. Jag har således inte inlett någon utredning vad gäller klagomålen mot arbetsförmedlingarna. Upplysningsvis kan även nämnas att JO inte är behörig att pröva ersättningsfrågor.