title: Justitiekanslern meddelar ett vitesföreläggande mot ett programföretag som vid upprepade tillfällen, i strid med 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen, sänt ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär på sådana tider och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk för att barn kunnat se dem.

text: 1. Justitiekanslern förelägger C More Entertainment AB vid vite av två-hundratusen (200 000) kr att inte mellan klockslagen 06.00 - 21.00 sända program med sådana våldsskildringar som beskrivs på s. 1-3 i detta beslut eller andra våldsskildringar av jämförligt ingående och verklighetstrogen karaktär vilka omfattas av 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen.

text: 2. Föreläggandet gäller under ett år från dagen för detta beslut.

text: Ärendet

text: Bakgrund Granskningsnämnden för radio och TV har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan enligt

text: 16 kap. 2 § tredje stycket radio- och TV-lagen (2010:696)

text: . Av anmälan framgår att nämnden i beslut den 13 maj 2013 funnit att sändningen av ett avsnitt ut tv-serien Banshee den 23 februari 2013 kl. 15.00 – 16.00 i C More Series, respektive sändningen av filmen Let me in den 20 februari 2013 kl. 18.05 – 20.00 i C More Hits, strider mot bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: genom att scener med närgånget och verklighetstroget våld sändes när det fanns en betydande risk för att barn kunde se sändningarna.

text: I granskningsnämndens beslut beskrivs innehållet i de aktuella sändningarna på följande sätt.

text: Banshee

text: Med start kl. 15.00 sändes den amerikanska tv-serien som handlade om den nyligen frigivna fången Lucas Hood som antog rollen som sheriff i en liten stad vid namn Banshee som låg i ett Amishbefolkat område i Pennsylvania. Det aktuella avsnittet [avsnitt 6 ur tv-seriens första säsong; Justitiekanslerns anm.] innehöll flera scener då Lucas Hood mindes olika händelser från sin tid i fängelset.

text: Bland annat förekom olika scener där kraftiga slag och sparkar utdelades. Vidare förekom en scen där Lucas Hood blev kraftigt misshandlad av flera män i fängelset. En man som kallades för ”Albinon” tog fram en rakkniv och stack den i ryggen på Lucas och skar kniven längs med Lucas rygg. Vidare förekom en scen där Lucas Hood attackerade Albinons pojkvän med ett spetsigt föremål. Han stack in det spetsiga föremålet i pojkvännens mun och skar upp hans kind och stack honom därefter minst tre gånger i kinden.

text: I en scen konfronterade Albinon Lucas Hood. Han tvingade Lucas Hood att genomföra oralsex. Albinon höll rakkniven i sin högra hand. Lucas Hood tvekade men närmade sig Albinons könsorgan. Han greppade tag om Albinons rakkniv och skar honom i skrevet (detta visades inte i bild). Albinon skrek och man fick se blod som rann ner på golvet. Albinon drog upp sina byxor. Samtidigt tog Lucas Hood rakkniven och skar Albinon över buken. Albinon slog till Lucas Hood och brottade ner honom. Lucas Hood skar Albinon flera gånger med kniven, i ansiktet, över armen och buken. Albinon tog stryptag på Lucas Hood som kämpade emot. Lucas Hood tog tag om Albinons huvud och stack in tummarna i hans ögon. Albinon skrek och ställde sig upp. Lucas Hood tog stryptag om honom och Albinon försökte slå sig fri. När Albinon svimmat av drog Lucas Hood fram en skivstång med vikter på vardera sidan. Han la Albinon så att halsen låg över skivstången. Därefter tog han upp en stor vikt, höjde den över huvudet och slog den i huvudet på Albinon (detta visades inte i bild). En närbild på Albinons huvud visades.

text: Let me in

text: Let me in var en amerikansk långfilm som handlade om en ung pojke (Owen) som blev kär i en flicka (Abby) som var vampyr. Abby gav pojken styrkan att stå emot de killar i skolan som mobbade honom. För att överleva var Abby dungen att dricka blod från människor. Filmen var mörk och utspelade sig under vintern 1983 i Los Alamos, New Mexico, USA.

text: Filmen innehöll bland annat en scen där en man som tog hand om Abby (beskyddaren) hängde upp en yngre man i benen i ett träd. Det var mörkt men beskyddaren hade en lampa med sig. Mannen hängde upp och ner och beskyddaren ställde en plastbehållare under hans huvud. Därefter tog han fram en kniv och skar halsen av mannen. Blodet forsade ner i plastbehållaren. Vidare innehöll filmen en scen där Abby attackerade en man i en gångtunnel. Mannen skrek och föll blodig i ansiktet till marken. Abbey sög blod från hans hals och bröt därefter nacken på mannen. Det förekom även en scen där Abby bet en kvinna i halsen och slet av ett stycke hud och en scen där beskyddaren hällde flytande syra över ansiktet. I slutet av filmen förekom en scen där Owen tvingades ner under vattenytan i en pool av flera killar. När Owen befann sig under vattenytan hördes skrik ovanför och något tryckte ner killarna under vattnet. Ett avslitet huvud föll ner i vattnet framför Owen. Owen stack upp sitt huvud ovanför vattenytan. Skrik hördes i bakgrunden sedan blev det tyst. Man såg ett par blodiga fötter vid Owens huvud. Owen tittade upp. Det var blod i poolen och i området runt omkring.

text: I inledningen av filmen visades en triangel i bildens övre vänstra hörn. I triangeln stod det "+15".

text: Granskningsnämndens gjorde följande bedömningar.

text: Sändningen av Banshee

text: Det aktuella avsnittet av Banshee innehöll scener med närgånget och mycket verklighetstroget våld. Med hänsyn till det våld som förekom i det aktuella avsnittet borde det inte ha sänts före kl. 21.00. Sändningen av det aktuella avsnittet av serien Banshee strider därför mot bestämmelsen om televisionens särskilda genomslagskraft.

text: Nämnden anser vidare att det våld som förekom i det aktuella avsnittet av Banshee var av sådant slag att det faller under bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: . Med hänsyn till sändningstiden var risken för att barn skulle kunna se filmen stor och så betydande att sändningen enligt nämnden står i strid med bestämmelsen. Nämnden ska därför anmäla den aktuella sändningen till JK.

text: Sändningen av Let me in

text: Granskningsnämnden konstaterar att den aktuella filmen innehöll flertal obehagliga och våldsamma scener som kunde verka skämmande för barn. Mot den bakgrunden borde den inte ha sänts före kl. 21.00. Sändningen av filmen strider därmed mot bestämmelsen om televisionens särskilda genomslagskraft i sändningstillståndet.

text: Även om flera scener hade övernaturliga inslag så anser nämnden att i synnerhet scenerna där Abby attackerade och bet personer och scenen där beskyddaren skar halsen av en man innehöll våldsskildringar av närgången och verkligbetstrogen karaktär. Med hänsyn till sändningstiden var risken för att barn skulle kunna se de aktuella scenerna stor och så betydande att sändningen enligt nämnden står i strid med bestämmelsen om våldsskildringar i

text: 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen

text: Programföretag och tillhandahållare av de aktuella kanalerna är C More Entertainment AB (C More). C More har beretts tillfälle att yttra sig över granskningsnämndens anmälan hit och anfört följande.

text: Tv-serien Banshee produceras av det amerikanska företaget Home Box Office (HBO), som också bl.a. producerat tv-serierna Sopranos, Sex and the city, Girls, Game of Thrones, the Wire m.fl. Samtliga dessa tv-serier har också visats i bl.a. SVT och finns tillgängliga för en svensk publik i ett flertal tjänster för nedladdning och s.k. "streaming" på begäran på internet.

text: Filmen Let me in är en amerikansk film baserad på den svenske författaren John Ajvide Lindqvists bok "Låt den rätte komma in" och har tidigare visats i svensk tv.

text: C Mores filmtjänst C More Film är en så kallad premium betal-tv-tjänst som består av 10 linjära filmkanaler och ett tillhörande programbibliotek där innehållet i de linjära kanalerna tillsammans med ett omfattande bibliotek av ytterligare filmer och tv-serier finns tillgängligt.

text: Innehållet är krypterat och således bara tillgängligt för tittare som tecknat ett särskilt abonnemang för att få tillgång till materialet. Abonnemang på C More Film säljs för 99 kr i månaden och uppåt. Tjänsten är helt fri från reklam och finansieras således uteslutande av abonnemangsavgifter. Alla som abonnerar på tjänsten måste vara minst 18 år gamla. I abonnemanget ingår tillgång till både linjära kanaler och programbibliotek, men omfattningen av innehållet kan variera något beroende på vilken distributör abonnenten har valt.

text: C More Film finns tillgänglig via ett antal olika distributörer och distributionsplattformar, inklusive såväl de mer traditionella tv-plattformarna som satellit, kabel, iptv och marknät samt nyare plattformar som internet och mobila nätverk. Tjänsten kan till sitt innehåll liknas med andra tjänster såsom t.ex. Viasat Film, som distribueras via Viaplay, och Netflix.

text: Det är en mycket stor efterfrågan på tjänster av C More Films typ och konkurrensen mellan tjänsterna är hård. Ett av de viktigaste konkurrensmedlen är innehållet. Det mest populära innehållet är filmer och serier som fått ett stort internationellt genomslag, ofta producerade i USA. Under de senaste åren har det funnits en klar tendens till ökning av förekomsten av våldsamma inslag i de mest populära filmerna och tv-serierna. Det är samtidigt för att få tillgång till innehåll av det här slaget som abonnenterna är beredda att betala det relativt höga abonnemangskostnaden, vilken i sin tur gör det möjligt att finansiera och driva tjänsten.

text: De som bestämmer sig för att abonnera på en tjänst av C More Films typ och betala abonnemangsavgiften förväntar sig också att innehållet är tillgängligt vid olika tidpunkterför att de ska kunna ta del av det när det passar dem. Detta innebär bl.a. att det är viktigt för tjänsteleverantörerna att erbjuda ett programbibliotek där programmen finns tillgängliga för konsumtion på begäran. Men det innebär också att det är nödvändigt att erbjuda många alternativa tidpunkterför abonnenterna att ta del av programmen på de linjära kanalerna. Det är inte tillräckligt att visa populära filmer och tv-serier efter kl. 21.00 på kvällarna utan kanalerna måste programläggas med populära filmer och tv-serier dygnet runt.

text: Eftersom de mest populära programmen, enligt vad som sagts ovan, ofta innehåller våldsamma inslag så kan det inträffa att program med våldsamma inslag kommer att behöva sändas även dagtid, likväl som att de finns tillgängliga i programbiblioteket under alla tider på dygnet Annars är det knappast möjligt att tillhandahålla en kommersiellt gångbar tjänst av det här slaget.

text: Tillsammans med de ovan nämnda konkurrerande tjänsterna och några ytterligare tjänster, så utgör C More Film också ett lagligt alternativ till den utbredda piratverksamheten beträffande filmer och tv-serier. Det rör sig dels om internetsajter där innehållet olovligen finns tillgängligt för nedladdning, dels om sajter där det olovligen streamas till användarna. När innehållet olovligen tillgängliggörs gratis på dessa piratsajter så sker det utan att upphovsmännen får betalt och det skadar det upphovsrättsligasystemet. Detta leder till stor skada för samhället i stort och kan på sikt innebära ett betydligt fattigare kulturutbud. Ur detta perspektiv är det naturligtvis viktigt att de lagliga alternativen tillåts verka nå kommersiellt gångbara premisser.

text: Sammanfattningsvis menar C More att tjänster som C More Film, som sänds krypterat, utan reklam och mot betalning och riktar sig till en publik som är speciellt intresserad av kommersiellt framgångsrika tv-serier och filmer av svenska och utländska producenter inte kan bedömas på samma sätt som de breda fri-tv-kanalerna som t.ex. SVT och TV4 enligt de relevanta bestämmelserna när det gäller våldsskildringar.

text: Justitiekanslern har tagit del av de i ärendet aktuella programmen.

text: Ramen för Justitiekanslerns prövning

text: I

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: stadgas bl.a. att program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär som sänds i tv inte får sändas under sådan tid och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt.

text: Enligt

text: 16 kap. 1 § radio- och TV-lagen

text: övervakar Justitiekanslern genom granskning i efterhand om program som har sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv innehåller bl.a. våldsskildringar i strid med

text: 5 kap. 2 § samma lag

text: Granskningsnämnden övervakar, enligt

text: 16 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen

text: , genom granskning i efterhand om program som bl.a. har sänts i tv eller tillhandahållits i beställ-tv står i överensstämmelse med denna lag och de programrelaterade villkor som kan gälla för sändningarna. Enligt tredje stycket ska Granskningsnämnden, om den finner att en sändning innehåller bl.a. våldsskildringar i strid med 5 kap. 2 §, göra en anmälan om detta till Justitiekanslern.

text: Enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: får Justitiekanslern, om någon vid upprepade tillfällen sänder bl.a. våldsskildringar i tv på tider och sätt som avses i

text: 5 kap. 2 § samma lag

text: , förelägga honom eller henne att inte på nytt sända sådana program på tider och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen. Föreläggandet får förenas med vite.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vid prövningen av om ett föreläggande enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: ska utfärdas har Justitiekanslern till att börja med att göra en självständig prövning av om det aktuella avsnittet ur tv-serien Banshee respektive filmen Let me in kan anses innehålla ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär enligt

text: 5 kap. 2 § samma lag

text: I förarbetena till den gällande radio- och TV-lagen (jfr bl.a.

text: prop. 2009/10:115, s. 286

text: ) hänvisas till förarbetena till den gamla radio- och TV-lagen. Dessa äldre förarbetsuttalanden har alltså alltjämt rättslig relevans. Av dessa förarbeten framgår att med ”ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär” avses skildringar som upplevs som realistiska av åskådarna eller som på något annat sätt har en övertygande verkan. Vidare avses skildringar som är detaljerade, antingen genom att man ser våldet i närbild eller genom att det är fråga om långa eller upprepade sekvenser (

text: prop. 1995/96:160 s. 94

text: f.,

text: prop. 1986/87:151 s. 95

text: f. och

text: prop. 1980/81:176 s. 14

text: I förarbetena anges vidare att uttrycket ”på sådant sätt” i 6 kap. 2 § i den nu upphävda radio- och TV-lagen (motsvarar 5 kap. 2 § i den nu gällande radio- och TV-lagen) indikerar att det är av betydelse om den sändande låtit kryptera sändningen. Att krypteringen får betydelse innebär dock inte, sägs det i förarbetena, att en betal-TV-kanal med krypterade sändningar kan sända program innehållande bl.a. grovt våld på bästa sändningstid utan att riskera att bryta mot bestämmelsen. I stället får en samlad bedömning göras av det skadliga innehåll som sändningen har, vid vilken tidpunkt sändningen har skett samt den allmänna tillgängligheten av sändningen, d.v.s. om den är krypterad. Ytterligare omständigheter som bör beaktas kan vara hur många gånger programmet har sänts och även i vilket sammanhang detta har skett (se ang. detta

text: prop. 1995/96:160 s. 96

text: Bestämmelsen innebär inte att det måste visas att ett barn i en viss ålder faktiskt har sett ett program som misstänks vara oförenligt med bestämmelsen, utan det får beaktas med hänsyn till tiden för sändningen om det finns en betydande risk för att en viss ålderskategori av barn tittar på TV just då (

text: prop. 1995/96:160 s. 97

text: Justitiekanslern delar Granskningsnämndens bedömningar att avsnittet ur tv-serien Banshee och filmen Let me in innehåller ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär i den mening som avses i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: Vad gäller frågan om programmen har visats under sådan tid och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk för att barn har kunnat se det gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Såvitt framgår i ärendet har avsnittet ut tv-serien Banshee sänds vid ett till-fälle den 23 februari 2013 med start kl. 15.00, och filmen Let me in vid ett tillfälle den 20 februari 2013 med start kl. 18.05. De aktuella C More kanalerna är visserligen krypterade betalkanaler, vilket innebär att endast de hushåll som aktivt har valt att abonnera på kanalerna har tillgång till dem. Det är emellertid ett stort antal hushåll som har gjort detta val och som därmed har tillgång till kanalerna. Enbart den omständigheten att kanalerna är krypterade innebär inte i sig att sändningarna skett på ett sådant sätt att det inte funnits en betydande risk för att barn har kunnat se programmen (jfr JK:s beslut den 7 februari 2011 i dnr

text: och den 4 oktober 2012 i dnr

text: ). Med hänsyn härtill samt med beaktande av sändningarnas innehåll och den tidpunkt då programmen har sänts bedömer Justitiekanslern att de får anses ha sänts under sådan tid och på sådant sätt att det har funnits en betydande risk att barn har kunnat se dem. Inte heller kan det av särskilda skäl anses ha varit försvarligt att visa de aktuella programmen på dessa tider. De kommersiella skäl som C More anfört till stöd för att programmen visats på de aktuella tiderna kan inte föranleda någon annan bedömning.

text: Frågan är då om det finns skäl att utfärda ett föreläggande mot C More i enlighet med

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: För att ett föreläggande ska kunna utfärdas krävs att programföretaget vid upprepade tillfällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder i tv på tider som avses i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: . Med ”upprepade” avses att det i vart fall ska vara fråga om mer än en överträdelse av samma art och att ett visst tidsmässigt samband mellan överträdelserna finns (se

text: prop. 1995/96:160 s. 140

text: I ett beslut den 19 januari 2012 (dnr

text: ) fann Justitiekanslern att C More i strid med bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: visat filmen The Expendables vid ett tillfälle den 22 december 2011. Justitiekanslern fann dock inte skäl att vidta någon åtgärd i ärendet bl.a. mot bakgrund av att sändningen tycktes ha varit resultatet av ett misstag och att bolaget uppgett att filmen fortsättningsvis inte skulle komma att visas under dagtid. Därefter, i det ovan nämnda beslutet av den 4 oktober 2012 (dnr

text: ), fann Justitiekanslern att C More i strid med den nämnda bestämmelsen i radio- och TV-lagen visat filmen Gränsen vid ett tillfälle den 16 juni 2012. Justitiekanslern konstaterade – eftersom bolaget vid två tillfällen med tidsmässigt samband överträtt bestämmelsen i

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: – att det var möjligt för Justitiekanslern att utfärda ett föreläggande mot bolaget. Något föreläggande utfärdades dock inte eftersom Justitiekanslern utgick från att bolaget skulle komma att följa de riktlinjer som angetts genom Granskningsnämndens och Justitiekanslerns beslut i ärendet, och sålunda bedömde att det inte förelåg någon påtaglig risk att bolaget skulle fortsätta att överträda den aktuella bestämmelsen.

text: Det kan mot den nämnda bakgrunden och med hänsyn till att C More på nytt vid två tillfällen har sänt program i strid med

text: 5 kap. 2 § radio- och TV-lagen

text: konstateras att det finns förutsättningar för att meddela ett föreläggande enligt

text: 17 kap. 13 § radio- och TV-lagen

text: . Med beaktande av vad C More har anfört i ärendet får det också anses stå klart att ett sådant föreläggande är påkallat.

text: Av motiven till radio- och TV-lagen framgår att ett vitesföreläggande av det aktuella slaget måste utformas så att den ansvarige får klart för sig vad som krävs för att vitet inte ska dömas ut. Det är alltså inte tillräckligt att vitesföreläggandet endast hänvisar till själva förbudet i lagen mot att sända våldsframställningar. Föreläggandet får emellertid samtidigt inte vara så preciserat att det strider mot censurförbudet och andra hindrande åtgärder i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: , t.ex. så att sändningar av ett visst programinslag förbjuds (se

text: prop. 1995/96:160 s. 140

text: f.).

text: Vitesföreläggandet mot C More bör, med beaktande av bl.a. de återgivna motivuttalandena, avgränsas till att omfatta sådana våldsskildringar som behandlas i detta beslut samt våldsskildringar av jämförligt närgången och verklighetstrogen karaktär. Eftersom det får anses föreligga en betydande risk att barn kan se program som sänds på C Mores kanaler mellan kl. 06.00 och 21.00, bör föreläggandet innebära att de aktuella våldsskildringarna inte får sändas mellan dessa klockslag.

text: Föreläggandet ska förenas med vite och ska gälla under ett år från dagen för detta beslut.

text: Justitiekanslerns beslut får inte överklagas (se 19 § förordningen [1975:1345] med instruktion för Justitiekanslern).


publisher: Justitiekanslern

title: Innehållet i en debattartikel har inte ansetts utgöra hets mot folkgrupp

org: jk

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av anmälningarna.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Ett flertal personer har i e-brev hit anmält innehållet i en debattartikel införd i Dagens Nyheter den 25 oktober 2003. Artikeln har rubriken "Muslimers hat mot judar är befogat" och behandlar frågan om ett framväxande hat mot judar bland svenska muslimer. Enligt anmälningarna är syftet med artikeln att hetsa mot personer av judiskt ursprung.

text: Justitiekanslern har tagit del av den aktuella artikeln.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ett ingripande från Justitiekanslerns sida mot den ansvarige utgivaren på grund av innehållet i en tidningsartikel får ske endast ske om artikeln kan anses innefatta ett tryckfrihetsbrott.

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: jämförd med

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: skall det anses som ett tryckfrihetsbrott - hets mot folkgrupp - om någon i en tryckt skrift hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: Den i

text: tryckfrihetsförordningen

text: grundlagsfästa principen om tryckfrihet utgör i Sverige en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. Syftet med lagstiftningen om hets mot folkgrupp har inte varit att motverka debatt eller kritik. I den anmälda artikeln framförs åsikter som får ses främst som ett inslag i debatten om hur den akuta situationen i Mellanöstern påverkar relationen mellan muslimer och judar i Sverige. Inom ramen för en sådan debatt i en samhällsfråga måste det finnas ett vidsträckt utrymme för yttranden som kan uppfattas som kritik av en viss folkgrupp.

text: Den anmälda artikeln innehåller inte uttalanden som går utöver vad som är tillåtet att uttrycka inom ramen för den tryckfrihetsrättsliga regleringen. Det finns därför inte skäl att inleda förundersökning beträffande tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp.

type: avgorande


title: Ersättningsanspråk på grund av förvarstagande enligt utlänningslagen (1989:529)

text: Justitiekanslerns beslut

text: Ersättning skall utgå till AA med 7 606 kr, varav 5 500 kr för lidande och 2 106 kr för ombudskostnader.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Statens Invandrarverk (SIV) beslutade den 15 augusti 1998 att avvisa AA med stöd av

text: 4 kap. 1 § första stycket 2 utlänningslagen (1989:529)

text: . SIV förordnade enligt

text: 8 kap. 8 § utlänningslagen

text: att avvisningsbeslutet skulle verkställas även om det inte vunnit laga kraft. Verkställigheten skulle därvid ske till Tyskland, om inte AA visade att mottagandet kunde ske i ett annat land.

text: AA överklagade avvisningsbeslut till Utlänningsnämnden. Nämnden beslutade den 24 och den 30 september 1998 att inte inställa verkställigheten av avvisningen.

text: Polismyndigheten i Stockholms län beslutade den 22 september 1998 med stöd av 6 kap. 2 § jämförd med

text: 6 kap. 9 § andra stycket b) utlänningslagen

text: att ta AA i förvar. Som grund för beslutet anfördes att fråga uppkommit om verkställighet av avvisningsbeslutet och att det med hänsyn till AA:s personliga förhållanden eller övriga omständigheter fanns anledning anta att han skulle komma att hålla sig undan.

text: AA överklagade polismyndighetens beslut till Länsrätten i Stockholms län som i dom den 29 september 1998 avslog överklagandet. Därefter överklagade han domen till Kammarrätten i Stockholm.

text: Den 2 oktober 1998 eskorterade polismyndigheten AA. till Tyskland där det efter kontroll visade det sig att han inte var identisk med den person som Tyskland tidigare accepterat att återta i landet. AA återfördes till Sverige och frigavs därefter.

text: Polismyndigheten anmälde den 23 oktober 1998 hinder mot verkställighet av avvisningen enligt

text: 8 kap. 13 § utlänningslagen

text: och SIV beslutade samma dag att inställa verkställigheten då hinder mot verkställighet förelåg.

text: I beslut den 9 november 1998 avskrev kammarrätten målet då AA tagits ur förvar vid verkställighetsförsök.

text: Utlänningsnämnden beslutade den 19 november 1998 att upphäva avvisningen av AA och att återförvisa ärendet till SIV för ny prövning.

text: AA har på grund av polismyndighetens beslut och, efter överklagande, länsrättens dom varit berövad friheten under tiden den 22 september - 2 oktober 1998.

text: Anspråk m.m.

text: AA har begärt ersättning enligt 3 § frihetsinskränkningslagen. Han har, såsom anspråket slutligen fastställts, yrkat ersättning för lidande med 500 kr per dag för den tid han varit frihetsberövad (tagen i förvar) och för sina ombudskostnader i ärendet här med två timmar eller enligt den praxis som gäller vid denna typ av ärenden.

text: Rikspolisstyrelsen och SIV har avgett yttranden i ärendet. Yttrandena fogas till detta beslut som bilaga 1 och 2 (här uteslutna).

text: AA har fått del av yttrandena och har lämnat synpunkter på dessa.

text: Justitiekanslern har tagit del av AA:s akt hos polismyndigheten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den 1 januari 1999 trädde lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder i kraft samtidigt som lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning (frihetsinskränkningslagen) upphörde att gälla. Av övergångsbestämmelserna till den nya lagen följer att äldre bestämmelser skall tillämpas om en frihetsinskränkning har beslutats och också upphört före ikraftträdandet. AA:s ersättningsanspråk skall således prövas enligt frihetsinskränkningslagen.

text: Enligt 3 § frihetsinskränkningslagen har den som till följd av beslut vid myndighetsutövning varit berövad friheten i andra fall än då frihetsberövandet grundas på misstanke om brott rätt till ersättning av staten om det finnes uppenbart att frihetsberövandet var utan grund. En sådan bedömning skall ske med utgångspunkt från vad man efteråt känner till. Den omhändertagne har i och med detta möjlighet att förebringa en fullständigare utredning än som stod till buds när åtgärden vidtogs och därmed visa att åtgärden saknade grund. Om ett misstag har föranlett frihetsberövandet, kan detta vara att hänföra till lagtolkning eller till faktiska förhållanden. (Se

text: prop. 1974:97 s. 63

text: och

text: I förevarande fall framgår av utredningen att SIV:s avvisningsbeslut byggde på förutsättningen att AA skulle kunna avvisas till Tyskland, en omständighet som grundades på uppgifter från de tyska myndigheterna. Det har sedermera kunnat konstateras att denna förutsättning inte förelåg eftersom den person som avsågs med de tyska uppgifterna inte var identisk med AA. Till följd därav kan det i efterhand konstateras att också förvarstagandet av AA kommit att bli felaktigt eftersom det vilade på oriktiga förutsättningar. Med hänsyn härtill får det anses uppenbart att det frihetsberövande AA varit utsatt för har saknat grund i den mening som avses i 3 § frihetsinskränkningslagen. AA är därför berättigad till ersättning för det lidande frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. Det belopp om 5 500 kr (= 11 dagar x 500 kr per dag) som han har begärt är skäligt och medges.

text: Ersättningen för ombudskostnader bör med hänsyn till ärendets art och omfattning och här tillämpad praxis bestämmas till ersättning för ca två timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen.


title: Anspråk enligt lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning i anledning av anmälningsskyldighet och reseförbud

text: AA har såsom anhållen och häktad varit berövad friheten under tiden den 10 - 25 juni 1991 på grund av misstanke om grovt skattebedrägeri och grovt bokföringsbrott. Han har därefter under tiden den 25 juni - 2 oktober 1991 varit underkastad reseförbud, innefattande förbud att lämna riket. Under tiden den 2 oktober 1991 - 13 november 1992 har han varit ålagd att anmäla sig hos polismyndigheten en dag varannan vecka (anmälningsskyldighet). Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: AA har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med i första hand 495 000 kr och i andra hand med ett skäligt uppskattat belopp. Han har även begärt ersättning för lidande med 50 000 kr och för ombudskostnader med 31 500 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna förutsättningar för ersättning

text: Den 1 januari 1999 trädde lagen (

text: Den som har varit anhållen, häktad, underkastad reseförbud eller anmälningsskyldighet på grund av misstanke om brott har enligt frihetsinskränkningslagen rätt till ersättning av staten bl.a. om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. AA är således berättigad till ersättning av staten för den skada frihetsinskränkningen har vållat honom.

text: Ersättning kan utgå för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Det bör framhållas att ersättning endast utgår för skador som vållats genom själva frihetsberövandet (jfr

text: prop. 1974:97 s. 91

text: ). Utanför det ersättningsgilla området faller alltså skador som vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Vidare utgår ersättning endast för den skada som har drabbat den som har varit frihetsberövad.

text: Ersättning för lidande

text: AA har varit anhållen och häktad i sexton dagar. De uppgifter som AA har lämnat i ärendet ger inte tillräckligt stöd för bedömningen att hans lidande varit mer påtagligt än i normalfallet. Ersättningen för anhållnings- och häktningstiden bör därför bestämmas till ett belopp som motsvarar vad som brukar utgå vid frihetsinskränkningar av jämförbar längd eller till 9 000 kr.

text: När det gäller sådana frihetsinskränkningar som reseförbud resp. anmälningsskyldighet saknas uttalanden i förarbetena om hur sådana bör ersättas. Inte heller finns det några vägledande rättsfall rörande hur stor ersättningen skall vara i sådana situationer. Med utgångspunkt i att lidandeersättningen skall uppskattas efter omständigheterna i varje enskilt fall brukar Justitiekanslern i sin skadereglerande verksamhet bestämma ersättningen i fall av reseförbud till ett belopp som står i viss proportion till vad som utges då någon varit anhållen eller häktad under en motsvarande tidslängd. Om reseförbudet förknippats med anmälningsskyldighet av mer betungande omfattning - kanske flera gånger per vecka - kan ersättningen någon gång bestämmas högre. Om anmälningsskyldigheten å andra sidan är mycket lite ingripande får ersättningsbeloppet naturligen sättas lägre än vad som gäller för normalfallet.

text: I AA:s fall har reseförbudet tydligen inte varit förenat med någon anmälningsskyldighet. Reseförbudet har därefter ersatts av en skyldighet att regelbundet anmäla sig hos polisen varannan vecka, en intervall som tycks ha bestämts med hänsynstagande till att AA skulle kunna utöva sitt yrke som chaufför med utlandskörningar.

text: En anmälningsskyldighet endast av den omfattning som AA varit underkastad måste enligt min mening bedömas som mindre betungande. Å andra sidan har skyldigheten bestått under förhållandevis lång tid drygt ett år.

text: En samlad bedömning av det lidande som de skilda frihetsinskränkningarna kan anses ha inneburit för AA leder till att denne enligt min bedömning får anses skäligen tillgodosedd om ersättningen bestäms till 25 000 kr.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: AA har gjort gällande att det företag han drev vid tiden för frihetsberövandet fick försättas i konkurs i mars 1992 till följd av att han blev häktad. På grund av att företagets verksamhet skadades av att han blev häktad kunde han inte heller ta ut någon lön för tiden därefter. Som Justitiekanslern har uppfattat AA gör han gällande att han bör tillerkännas ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 25 000 - 30 000 kr i månaden för tiden juni 1991 - februari 1993 då han gick i pension.

text: Frihetsinskränkningslagen avser i första hand att ersätta ett sådant inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sitt arbete under den tid som han eller hon är berövad friheten. Därutöver kan ersättning i vissa speciella fall och i skälig omfattning utgå även för inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. under tid som kan visa sig vara erforderlig för att en tidigare frihetsberövad som mist sin anställning på grund av frihetsberövandet skall kunna söka ett nytt arbete (jfr.

text: prop. 1974:97 s. 71

text: Vad först gäller yrkandet för förlorad arbetsförtjänst för tiden efter häktningen finns det enligt min mening anledning att anta att verksamhetens försämrade resultat hade andra orsaker än att det var en följd av att AA var häktad. En orsak kan t.ex. ha varit att AA var misstänkt för brott. Ersättning för sådana skador ersätts inte enligt frihetsinskränkningslagen. Att rörelseresultatet försämrades på grund av att AA var ålagd reseförbud och anmälningsskyldighet finner jag inte heller troligt. Någon bevisning som stöder hans påståenden om att bolagets verksamhet omintetgjordes på grund av frihetsberövandet, förutom självdeklarationer för åren 1991 och 1992, har AA inte åberopat. Tilläggas bör också att skador som kan ha åsamkats bolaget inte ersätts enligt frihetsinskränkningslagen. Mot bakgrund av det nu anförda finner jag att någon ersättning för förlorad arbetsförtjänst inte bör utgå för tid efter häktningen.

text: Någon utredning utöver nämnda självdeklarationer om vilken inkomstförlust AA lidit under häktningstiden finns inte. Jag finner dock skäl att anta att AA på grund av frihetsberövandet gjort viss inkomstförlust under denna tid. Med stöd av

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: finner jag skäligt att bestämma ersättningen för förlorad arbetsförtjänst för den tid som AA varit anhållen och häktad till 15 000 kr.

text: Ombudskostnader

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och utredning i ett ärende i den utsträckning kostnaderna inte skall betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen

text: . AA har, såvitt framgått, inte sökt eller beviljats rättshjälp i ärendet.

text: För skador till följd av en frihetsinskränkning av här aktuellt slag bär staten ett strikt ansvar. Förutsättningarna för att ersättning skall utgå påverkar bedömningen av i vilken omfattning gottgörelse av allmänna medel bör tillerkännas sökanden för ersättning till biträde m.m. Även här gäller den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: fastlagda principen att kostnaderna skall ha varit skäligen påkallade för tillvaratagande av partens rätt. Ersättningen för ombudskostnader bör mot bakgrund härav och med hänsyn till ärendets art och omfattning samt här tillämpad praxis bestämmas till 3 159 kr motsvarande ca tre timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen.


title: Förutsättningarna för skadestånd vid felaktigt ålagd diciplinpåföljd av HSAN samt beräkningen av skadeståndet då full bevisning om skadan inte kan föras

text: Justitiekanslern tillerkänner NB ersättning med 400 000 kr inklusive ränta samt uppdrar åt Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd att se till att beloppet betalas ut till honom.

text: Ersättningen är skattepliktig.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 29 juli 2005 anmälde en kvinna (patienten) NB (tandläkaren) till Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) för felbehandling av en visdomstand i november 2004 och yrkade disciplinpåföljd.

text: Av anmälan framgick närmare att patienten ansåg att tandläkaren den 9 november 2004 hade övertalat henne att laga en tand med en porslinsfyllning och att hon har haft besvär med att tugga på den sidan sedan dess. Tanden slipades ned lite den 13 december samma år, men hon hade trots det ont när hon tuggade.

text: I vecka 27 år 2005 fick patienten kraftiga smärtor i tanden. Tandläkaren sade då enligt kvinnan att tanden var döende. Tanden borrades upp och tandläkaren sade att han inte kunde se om hon hade haft ett bakterieangrepp innan han satte dit fyllningen. Tandläkaren planerade med anledning av det inträffade en rotfyllning, vilket fördes in i journalen.

text: HSAN:s majoritet, med LJ (ordförande) och ledamöter, tilldelade i ett beslut den 1 september 2006 tandläkaren en varning avseende rotfyllning av tanden i v. 27 år 2005.

text: I en dom den 10 maj 2007 upphävde Länsrätten i Stockholms län HSAN:s beslut. Länsrätten fann att det av utredningen i målet klart framgick att tandläkaren hade tilldelats en varning på felaktiga grunder. Länsrätten fann bl.a. – i likhet med Socialstyrelsen som hade yttrat sig i målet – att tandläkaren inte hade varit anmäld hos HSAN för en utförd rotfyllning och inte heller hade utfört någon sådan. I domen uttalade länsrätten att det av patientens anmälan tydligt framgick att den inte avsåg en rotfyllning. Att tandläkaren inte heller hade utfört någon sådan menade länsrätten framgick av den till HSAN insända journalanteckningen och av en remiss som tandläkaren hade utfärdat. Vidare hade tandläkaren i sitt yttrande till HSAN anfört att han gjorde en akutbehandling och att en rotfyllning planerades i tidboken.

text: I ett delbeslut den 25 februari 2008 uttalade Justitieombudsmannen (JO), till vilken HSAN:s förfarande hade anmälts av tandläkaren, bl.a. följande.

text: En disciplinpåföljd är en ingripande åtgärd för den enskilde yrkesutövaren. Inte minst innebär den uppmärksamhet i media, som ett beslut om disciplinpåföljd kan ge anledning till, negativa konsekvenser för honom eller henne. Det är således av största vikt att HSAN:s beslut grundar sig på en väl utförd utredning av anmälan och en noggrann genomgång av omständigheterna i sak. Det kan visserligen hävdas att en yrkesutövare som felaktigt har ålagts disciplinpåföljd alltid har möjlighet att få till stånd en rättelse av beslutet genom att överklaga det till domstol. Så har också skett i det aktuella fallet, Många gånger torde det emellertid i praktiken vara svårt att genom en sådan rättelse helt undanröja konsekvenserna av det tidigare beslutet.

text: Flera misstag synes vara orsaken till det inträffade. När patientens anmälan kom in till HSAN i slutet av juli 2005 uppfattades den felaktigt så att den gällde klagomål rörande en rotfyllning, som skulle ha utförts tidigare i juli månad under vecka 27. Härutöver synes inte någon av de beredande eller beslutande tjänstemännen ha upptäckt att daganteckningen i patientens journal den 8 juli 2005 om ”upprensning och rotfyllning, tre eller fler rotkanaler” endast avsåg en planerad, och inte utförd, åtgärd, uppenbarligen har ingen heller reagerat över att NB i sitt yttrande till HSAN – vilket dessutom återgavs i HSAN:s beslut – angav uttryckligen att han den 8 juli 2005 planerade en rotfyllning och att han i övrigt inte kommenterade saken.

text: Jag ser mycket allvarligt på HSAN:s bristfälliga handläggning av ärendet och har övervägt frågan om det finns skäl att utkräva straffrättsligt ansvar för någon tjänsteman vid HSAN. Jag har inte funnit anledning att gå vidare på det sättet utan har stannat för att ta initiativ till ett disciplinärt förfarande mot LJ.

text: Såsom anförts ovan har LJ i egenskap av ordförande varit ytterst ansvarig för HSAN:s beslut den 1 september 2006 att ålägga NB disciplinpåföljd. Genom att beslutet har fattats utan att det fanns formell och saklig grund för disciplinpåföljden har LJ, enligt min mening, av oaktsamhet brustit i sina åligganden på sådant sätt att han har gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Felet kan inte anses ringa.

text: I en anmälan som kom in till Statens ansvarsnämnd den 26 februari 2008 anmälde JO sålunda ordföranden i HSAN för disciplinär åtgärd.

text: I flera yttranden från olika tandläkare till Statens ansvarsnämnd gjordes gällande bl.a. att patientens anmälan och journalanteckningarna var svårtolkade samt att odontologisk sakkunskap krävdes för att upptäcka feltolkningen av uppgifterna. Ingen av ledamöterna i HSAN i det aktuella ärendet var odontolog.

text: Statens ansvarsnämnd uttalade i ett beslut den 21 november 2008 bl.a. att ordföranden i HSAN LJ i hög grad hade varit oaktsam och att det inte fanns några omständigheter som gjorde att felet kunde bedömas som ringa. Statens ansvarsnämnd meddelade LJ en varning för tjänsteförseelse. Nämnden uttalade därvid bl.a. följande.

text: För den som läser patientens anmälan till HSAN måste det stå klart att hennes anmälan inte avsåg den behandling som utfördes under vecka 27 i juli 2005. En annan sak är att hon i anmälan synes ha gjort gällande att hon i juli 2005 tvingades söka akut hjälp på grund av besvär föranledda av påstådda tidigare felbehandlingar.

text: Varken patientjournalen eller några andra handlingar i HSAN:s akt ger något belägg för det som HSAN lade tandläkaren till last, nämligen att han vid ett och samma behandlingstillfälle den 8 juli 2005 hade utfört hela behandlingen med rensning och rotfyllning av patientens tand 27. Den korrekta tolkningen av patientjournalen i nu relevant avseende låter sig göras även av en person utan odontologisk sakkunskap. Möjligen kan det anses som ursäktligt att inte notera förklaringarna i journalutskriften och förstå att den tolkats fel av föredraganden Av anmälan framgår dock tydligt att anmälaren menade att hon, på grund av tidigare felbehandlingar, när anmälan gjordes stod inför en planerad rotfyllning. Hennes uppgift i anmälan om att ”tanden ska nu rotfyllas” ger knappast något utrymme för tolkningen att hon anmälde en redan utförd rotfyllning. Av den anmälde tandläkarens – i HSAN:s beslut citerade – yttrande till HSAN framgår också att någon rotfyllning inte hade utförts.

text: Av det sagda följer dels att HSAN genom sitt beslut den l september 2006 ålade tandläkaren en disciplinpåföljd för en åtgärd som vare sig hade anmälts eller utförts, dels att handlingarna i HSAN:s ärende inte gav något stöd för HSAN:s uppfattning om vare sig anmälans innehåll eller de åtgärder tandläkaren utfört. Beslutet har uppenbarligen baserats på en felaktig tolkning av anmälan och därefter även, troligen i ljuset av den ursprungliga feltolkningen, av andra handlingar.

text: En disciplinpåföljd är en ingripande åtgärd som för den enskilde yrkesutövaren kan medföra skadeverkningar av olika slag. Det ligger i sakens natur att en sådan påföljd inte får meddelas utan fullgod utredning och en noggrann genomgång av de omständigheter på vilka bedömningen grundas. I det nu aktuella fallet har HSAN allvarligt brustit. Frågan är vilket ansvar LJ har för dessa brister.

text: Beslutet att ålägga tandläkaren disciplinpåföljd fattades kollegialt av HSAN efter föredragning vid ett sammanträde med LJ som nämndens ordförande. Han reserverade sig inte mot beslutet.

text: Det är en diskuterad fråga om, när och i vilken mån en föredragande på ett ansvarsgrundande sätt delar ansvaret för ett avgörande med den eller de beslutande. Beslutsansvar föreligger dock i regel för envar som i den statliga förvaltningen aktivt deltar i ett beslutsfattande och som inte reserverar sig mot beslutet, se t.ex. Bertil Wennergren, Offentlig förvaltning i arbete, 3 uppl, 2008, s 126.

text: Det säger sig självt att ordföranden i ärenden av aktuellt slag inte kan frånsäga sig ett beslutsansvar med hänvisning till att man förlitar sig på föredraganden. Inte minst ordföranden, som måste anses ha ett särskilt ansvar för kvalitetssäkring, har att i nödvändig omfattning ta del av och bilda sig en egen uppfattning om handlingarnas innehåll.

text: LJ:s yttranden och de handlingar till vilka han hänvisar i detta ärende rör till stor del frågan om möjligheten ”för en lekman att göra odontologiska bedömningar”. Det som i anmälan läggs honom till last är dock inte att han har förlitat sig på föredragandens sakkunskap vid bedömningar av om exempelvis behandlingar har utförts i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet. Det gäller i stället att han har varit försumlig i sådana avseenden där det inte krävts några särskilda insikter i medicinska/odontologiska frågor. De krav som ställs i dessa avseenden rör sig snarast om en tillräcklig genomgång av handlingarna och, beträffande anmälans bestämmande av ramen för HSAN:s prövning, i någon mån om rättsliga överväganden av formell karaktär.

text: Statens ansvarsnämnd ansluter sig till justitieombudsmannens bedömning att en normalt aktsam ordförande vid en genomgång av handlingarna, inklusive förslaget till beslut, borde ha förstått att föredragandens tolkningar med fog kunde ifrågasättas. Härför har inte krävts några odontologiska kunskaper. LJ har dock i stället för att låta ärendet utgå deltagit i ett beslut om att ålägga den anmälde tandläkaren en disciplinpåföljd. Detta har han gjort trots det som av rättssäkerhetsskäl gäller i fråga om utredningsskyldighet och beviskrav.

text: Anspråk

text: NB har begärt skadestånd av staten med, som det får förstås, 1 773 912 kr. Av beloppet utgör 1 353 912 kr intäktsminskning och 420 000 kr vad som får uppfattas som ideellt skadestånd.

text: Som grund för anspråket har NB anfört huvudsakligen följande. Direkt efter publiceringen av hans namn och fotografi i massmedia märkte han en minskad patienttillströmning, vilket ledde till minskad omsättning i hans tandläkarrörelse. Årsredovisningarna finns tillgängliga hos Bolagsverket. Han har även bifogat ett diagram över de senaste årens omsättningar i rörelsen. Detta uppges visa att intäkterna har minskat med 22 % år 2007 i förhållande till ett genomsnitt av åren 2004 – 2006. HSAN:s felaktiga disciplinpåföljd och den därmed sammanhängande massmedierapporteringen har även lett till en allmän kränkning av hans yrkesetiska renommé, vilket på lång sikt skadar honom som person och yrkesman.

text: På Justitiekanslerns begäran har HSAN yttrat sig.

text: HSAN:s yttrande m.m.

text: 3. Bedömning av frågan om skadeståndsskyldighet

text: HSAN:s beslut att ålägga tandläkaren en varning var uppenbart fråga om

text: myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Annorlunda förhåller det sig i fråga om bedömningen av adekvat kausalitet, ersättning och vållande.

text: Rent allmänt måste det ifrågasättas om skadeståndsskyldighet överhuvudtaget föreligger. Det kan knappast finnas en adekvat kausalitet mellan enbart det förhållandet att en som i detta fall privatpraktiserande yrkesutövare åläggs en disciplinpåföljd och att enbart därför ett ekonomiskt avbräck av något slag uppkommer.

text: Vad gäller det nu aktuella skadeståndsansanspråket grundar det sig på den nämnda anmälan till Statens ansvarsnämnd och särskilt på påståendet om oaktsamhet. Såsom framgår av yttrande till Statens ansvarsnämnd är det dock hittills inte visat att någon oaktsamhet förekommit.

text: HSAN:s inställning är således att det inte föreligger någon skadeståndsskyldighet, eftersom i första hand kausalitet saknas och det är inte visat att HSAN:s felaktiga beslut har vållat någon skada och i andra hand att det inte är visat att någon oaktsamhet förelegat.

text: Skulle det ändå bli fråga om skadeståndsskyldighet, måste givetvis de uppgivna, minskade intäkterna i form av årsomsättningen – årsomsättningarna förklaras och visa på ett samband från det att den ålagda varningen uppmärksammades i medierna. Den minskade omsättningen skulle ju lika gärna kunna förklaras med sjukdom, ålder eller annan sysselsättning. För detta har NB bevisbördan och HSAN kan inte ha någon som helst uppfattning i den frågan än att hänvisa till gängse bevisbörderegler.

text: NB har lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Ersättning för lidande (ideell skada) kan utgå endast då någon allvarligt kränks genom brott av typiskt integritetskränkande art (se

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ). Enligt Högsta domstolens praxis kan ideellt skadestånd också utgå utan uttryckligt stöd i lag om en överträdelse av Europakonventionens regler har ägt rum, se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: Enligt

text: 7 kap. 2 § lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS) består HSAN av en ordförande och åtta andra ledamöter. Ordföranden ska ha varit ordinarie domare och övriga ledamöter ska ha särskild insikt i hälso- och sjukvård.

text: Har staten ådragit sig skadeståndsskyldighet?

text: När det gäller frågan om HSAN har gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelse vid prövningen av om NB skulle åläggas disciplinpåföljd gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Av utredningen har framgått att beslutsunderlaget i HSAN kan ha varit svårtolkat även för den som har haft medicinsk fackkunskap. Oavsett hur det förhåller sig med den saken måste höga krav ställas på en domstolsliknande myndighet som HSAN i dess fullgörande av den disciplinära verksamheten. I ärendet har funnits dokumentation som borde ha fått åtminstone ordföranden i HSAN att reagera på att beslutsförslaget saknade grund. Utredningen ger vid handen att inte vare sig anmälan till HSAN eller det övriga material som nämnden hade tillgång till i ärendet omfattade det som NB blev ålagd disciplinpåföljd för. Justitieombudsmannen har övervägt straffrättsligt ansvar med anledning av det inträffade.

text: Enligt Justitiekanslerns mening måste det aktuella förfarandet – att under de omständigheter som nu har redovisats ålägga någon en disciplinpåföljd grundad på en behandling som inte omfattades av patientens anmälan till HSAN och inte var utförd – anses innefatta ett sådant fel som konstituerar skadeståndsskyldighet för staten. Disciplinpåföljden saknade grund.

text: Skadan

text: Frågan är då om NB har lidit någon skada hänförlig till det aktuella felet och om han har visat det i ärendet. NB har härvid hänfört sig till uppgifter om intäktsminskning i tandläkarrörelsen år 2007. Han har uppgett att hans rörelse har drabbats av en omsättningsminskning till följd av det fel som har förekommit från HSAN:s sida samt anfört vissa omständigheter till stöd för det.

text: Det är närmast omöjligt för den som har drabbats av ett fel som det aktuella att visa vilken skada det har orsakat. Situationen framstår som ett typfall för

text: tillämpning av den princip som anvisas i

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: , dvs. då full bevisning om skadan inte kan föras och där skadan därför får uppskattas till ett skäligt belopp. Vid en sådan uppskattning måste i första hand beaktas att en av HSAN ådömd disciplinpåföljd naturligen åsamkar en privatpraktiserande tandläkare en viss renomméskada, och därmed omsättningsminskning, även om beslutet sedermera upphävs av förvaltningsdomstol. Hur länge effekten varar torde bl.a. bero på publicitetens innehåll. Den bedömning som kan göras utan relativt ingående kännedom bl.a. härom är mycket osäker, och det finns en del som talar för att Justitiekanslern i ett

text: sådant fall hänvisar den enskilde till att föra talan i domstol för att därmed en säkrare prövning ska kunna ske. Det finns emellertid uppenbara nackdelar med detta, såsom förlorad tid, kostnader och risker för den skadelidande. Därför brukar Justitiekanslern ofta bestämma ett skadeståndsbelopp som motsvarar vad staten hade varit beredd att erbjuda i en förlikning. Jag finner det lämpligt att göra så här.

text: Justitiekanslern är sålunda enligt grunderna för

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: beredd att godta att det har skett en intäktsminskning i NB:s rörelse och att en del av denna får anses ha uppstått till följd av HSAN:s felaktiga hantering av ärendet. Det belopp som NB har begärt är emellertid enligt Justitiekanslerns mening för högt. Med beaktande av det tidigare sagda skulle Justitiekanslern vara beredd att i en förlikning i domstol erbjuda knappt en tredjedel av vad som har begärts i ersättning för ekonomisk skada. I enlighet med den princip som har redovisats bör NB sålunda tillerkännas skadestånd av staten för ekonomisk skada med 400 000 kr, varvid ränta ska ingå i beloppet i enlighet med vad som brukar gälla vid förlikningar.

text: Förutom vissa typiskt sett integritetskränkande brott kan även tjänstefel vara ett sådant brott som i vissa fall ger rätt till ersättning för ideell skada, nämligen om den handlingsnorm som har åsidosatts i det enskilda fallet – vilket åsidosättande konstituerar ett brott – har den enskildes integritet som skyddsobjekt, jfr t.ex.

text: NJA 1977 s. 43

text: . Justitiekanslern instämmer emellertid i detta avseende i JO:s bedömning att något straffrättsligt ansvar inte kan anses åvila någon ledamot av HSAN. Det betyder att det saknas förutsättningar att utge ersättning för ideell skada enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Någon överträdelse av Europakonventionens regler synes inte ha skett. Sålunda kan någon ersättning för ideell skada inte utgå.

text: Sammanfattningsvis ska NB alltså tillerkännas skadestånd avseende ren förmögenhetsskada med 400 000 kr inklusive ränta. Enligt praxis är skadestånd som är avsett att täcka inkomstbortfall skattepliktigt.