title: Klagomål med anledning av Jönköpings tingsrätts rutiner för att ta betalt för kopior av allmänna handlingar

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: T.J. har i en anmälan till Justitiekanslern framfört klagomål mot Jönköpings tingsrätt med anledning av tingsrättens avgifter för beställning av allmänna handlingar. Klagomålen har tagit sikte på att tingsrätten på sin webbplats lämnat följande information om avgifter vid beställningar av kopior av allmänna handlingar.

text: ” Vid omfattande beställningar som kräver en arbetsinsats utöver det vanliga tas en avgift ut med 125 kronor per påbörjad fjärdedels arbetstimme. ”

text: Enligt T.J. strider ett sådant avgiftsuttag mot principen att domstolens arbete med att ta fram och återställa handlingen samt att göra en sekretessprövning inte ska vara förenat med någon kostnad för den som begär ut handlingen.

text: Tingsrätten har yttrat sig i ärendet och anfört bl.a. följande.

text: Av tingsrättens hemsida framgår att tingsrätten tar ut avgifter för utlämnande av allmänna handlingar. Avgifterna varierar beroende på antalet sidor eller antalet PDF-filer som beställningen avser. Fram till helt nyligen har på hemsidan också funnits information om att tingsrätten vid mer omfattande och återkommande beställningar kan beräkna avgiften för utlämnande av allmänna handlingar på andra sätt och att tingsrätten för omfattande beställningar som kräver en arbetsinsats utöver det vanliga tar ut en avgift med 125 kr per påbörjad fjärdedels arbetstimme.

text: För att undvika att informationen på hemsidan missförstås har tingsrätten den 5 april 2017 tagit bort informationen om avgift vid återkommande och omfattande beställningar. Tingsrätten har förståelse för att denna information kunde missförstås.

text: Tingsrättens rutin för att ta betalt för omfattande och återkommande beställningar är hämtad från Domstolsverkets riktlinjer avseende ”Att ta betalt för kopior av allmänna handlingar”, diarienummer 649-2015, revision C, 2016-12-12 […]. Av riktlinjerna på sidan 14 följer att Domstolsverket rekommenderar domstolen att för avvikande beställningar ta betalt för det arbete som utlämnandet medför. När domstolen tar betalt för arbetstiden är det rimligt att t ut samma avgift som när det gäller avskrift av allmän handling enligt AVgF, dvs. 125 kr per påbörjad fjärdedels arbetstimme. En avvikande beställning kan t.ex. vara när någon begär ut handlingar från en domstol i sådan omfattning att personalen inte kan hantera beställningen inom ordinarie arbetstid eller om extrapersonal måste anställas.

text: Anmälaren har, som tingsrätten förstått det, uppfattat informationen som att tingsrätten kan ta ut en ytterligare avgift i form av 125 kr per påbörjad fjärdedels arbetstimme vid omfattande beställningar. Av informationen framgick att tingsrätten vid mer omfattande beställningar kan beräkna avgifter för allmänna handlingar på andra sätt än per sida/PDF-fil. Detta ska förstås så att vid omfattande beställningar kan tingsrätten ta betalt för arbetsinsatsen per påbörjad arbetstimme istället för per antal sidor/antal PDF-filer.

text: Tingsrätten har inte rätt att ta ut avgift för framställande och återställande av handlingen (se RÅ 1985 2:98). Tingsrätten har dock rätt att ta ut ersättning för kostnader för kopiering, material och expediering (se RÅ 1985 2:98 och jmf

text: SOU 2010:4 s. 185

text: f). Tingsrätten gör en bedömning i varje enskilt fall av hur uttaget av avgifter vid begäran om kopior av allmänna handlingar ska ske. Huvudregeln, som också tillämpas vid majoriteten av alla begäran, är att avgift tas ut per sida/PDF-fil och det är endast i undantagsfall som avgift tas ut med 125 kr per påbörjad fjärdedels arbetstimme. Detta innebär att tingsrätten har möjlighet att ta avgift som både understiger och överstiger kostnaden per sida/PDF-fil.[…]

text: Tingsrätten har, som ovan framgår, förståelse för att den tidigare informationen på hemsidan kunde missförstås och har därför valt att ta bort den. Rutinen avseende sättet att beräkna avgifter kvarstår.

text: Justitiekanslern beslutade att även inhämta ett yttrande från Domstolsverket som särskilt skulle yttra sig i frågan om hur verkets riktlinjer för ”avvikande beställningar” förhöll sig till principerna för fastställande av avgift för beställning av allmänna handlingar.

text: Domstolsverket har anfört bl.a. följande i sitt yttrande.

text: Vad domstolen kan ta betalt för anges i den första delen av riktlinjerna (avsnitt 2.1). Där framgår att det är kostnaderna för kopiering, material och expediering som ska täckas. Vidare framgår att kostnaderna för den tid som går åt till framsökning, framtagande och återställning av en handling samt sekretessprövning inte ingår i avgiftsunderlaget.[…]

text: I det aktuella avsnittet, 3.4.1 avvikande beställningar, som Justitiekanslern begärt ett yttrande över finns rekommendationer för hur avgift bör tas ut som gäller en begäran om utlämnande som inte passar in under övriga avsnitt. Där anges att Domstolsverket i undantagsfall rekommenderar att domstolen tar betalt för det arbete som utlämnandet medför samt vilken avgift som är rimlig. Avsnittet innehåller visserligen inte någon hänvisning till vad det är domstolen kan ta betalt för. Men med det arbete som utlämnandet medför avses kopiering, material och expediering. Detta framgår som ovan angetts av avsnitt 2.1. Det anges inte att domstolen kan ta betalt för något annat än sådana kostnader. Till skillnad från några andra avsnitt (se t.ex. avsnitt 2.4.1) innehåller det aktuella avsnittet ingen erinran om vad domstolen inte kan ta betalt för eller någon hänvisning till avsnitt 2.1. Detta är möjligen att se som en otydlighet. Enligt Domstolsverkets mening borde det emellertid stå klart vad som avses för den som läser riktlinjerna i sin helhet. Liknande formuleringar som ”att domstolen tar betalt för det arbete som utlämnandet medför” finns även med som exempel vid utformning av riktlinjer i en promemoria som nyligen gått på remiss (Frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling [

text: Ds 2017:3

text: ] s. 70). Att den typen av meningar generellt skulle utläsas som att avse att ta betalt för annat än vad som får tas betalt för framstår därmed som främmande.

text: Sammanfattningsvis anser Domstolsverket att riktlinjerna står i överensstämmelse med principerna för fastställande av avgift för beställning av allmänna handlingar.

text: Anmälaren har inkommit med synpunkter på tingsrättens och Domstolsverkets yttranden.

text: Justitiekanslern har tagit del av Domstolsverkets riktlinjer. I avsnitt 3.4.1 anges följande under rubriken Avvikande beställningar .

text: I detta avsnitt finns rekommendationer som gäller när en begäran om utlämnande inte passar in under avsnitten ovan. I sådana fall rekommenderar Domstolsverket att domstolen tar betalt för det arbete som utlämnandet medför. I vissa fall bör kostnaden istället fördelas på flera beställare. Dessa sätt att ta betalt bör tillämpas endast undantagsvis och som huvudregel bör rekommendationerna i avsnittet ovan användas.

text: Om domstolen väljer att ta betalt för arbetstiden i stället för på det sätt som rekommenderas ovan är det rimligt att ta ut samma avgift som när det gäller avskrift av allmän handling enligt AvgF, dvs. 125 kronor per påbörjad fjärdedels arbetstimme.

text: Exempel på avvikande beställningar

text: När någon begär ut handlingar från en domstol i sådan omfattning att personalen inte kan hantera beställningen inom ordinarie arbetstid eller om extrapersonal måste anställas finns det anledning att överväga möjligheten att ta betalt för det arbete som beställningen medför i stället för på det sätt som rekommenderas ovan för de olika utlämnandeformerna.

text: En annan situation när det kan finnas skäl att överväga möjligheterna att ta ut en annan avgift än den som rekommenderas ovan för de olika utlämningsformerna är när det skulle leda till ett kraftigt överuttag att ta ut avgift per sida eller fil. Om samma omfattande beställning av utlämnande i elektronisk form görs någorlunda samtidigt av ett stort antal beställare bör det övervägas om kostnaden kan slås ut på samtliga beställare. Med ”någorlunda samtidigt” menar Domstolsverket att det är fråga om begäran som kan behandlas i ett sammanhang. Den tidsrymd som detta innefattar bör, med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gäller vid utlämnande av allmän handling, vara begränsad.

text: Det kan också finnas andra situationer där de rekommendationer som anges ovan inte kan användas. Så kan t.ex. vara fallet om beställningen avser utlämnande i elektronisk form av handlingar som finns lagrade elektroniskt på annan plats än i Vera. Även i dessa fall bör avgift tas ut det arbete beställningen medför.

text: Lagrum: Undantag från 16 § alternativt

text: 4 § 8 p

text: AvgF, jmf

text: 17 §

text: AvgF.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska allmän handling som får lämnas ut, på begäran genast eller så snart det är möjligt, på stället och utan avgift, tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Kan handlingen inte tillhandahållas utan att sådan del därav som inte får utlämnas röjes, ska den i övriga delar göras tillgänglig för sökanden i avskrift eller kopia.

text: Av

text: 2 kap. 13 § första stycket

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling har rätt att mot fastställd avgift får avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: Av

text: 15 § första stycket 1 avgiftsförordningen (1992:191)

text: (AvgF) framgår att en myndighet ska ta ut avgift enligt bestämmelserna i 16–22 §§ när den efter särskild begäran lämnar ut kopia eller avskrift av allmän handling.

text: Principen för prissättning av myndigheters avgifter är full kostnadstäckning. Avgifterna för bl.a. kopior av allmänna handlingar ska beräknas så att full kostnadstäckning uppnås (se

text: prop. 1989/90:138

text: ). De avgifter för kopia av allmän handling som föreskrivs i AvgF är beräknade med utgångspunkt i en genomsnittlig timkostnad i statsförvaltningen och förväntad tidsåtgång för framställning och distribution. Vid fastställande av avgift för beställningar av allmänna handlingar ska kostnaden för kopiering, material och expediering täckas, men däremot inte kostnader för handlingens framtagande, återställande och eventuell sekretessprövning (se

text: SOU 2010:4 s. 185

text: f. och RÅ 1985 2:9).

text: Enligt 16 § första och andra stycket AvgF ska avgift tas ut för kopior av allmänna handlingar m.m. om beställningen omfattar tio sidor eller mer. Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kronor och avgiften för varje sida därutöver är 2 kronor.

text: Myndigheter ska alltså som huvudregel inte göra beräkningar av faktisk tidsåtgång eller på annat sätt ta betalt för framtagande av kopior av handlingar, utan enbart följa de schabloner som anges ovan.

text: Enligt tredje stycket i samma bestämmelse får myndigheten dock besluta om undantag från första och andra stycket om det finns särskilda skäl. Så är t.ex., enligt förordningsmotiven, fallet om den ordinarie taxan skulle leda till kraftigt överuttag eller om myndighetens kostnader avsevärt skulle överstiga inkomsterna från taxan. Utgångpunkten är likväl i dessa fall att myndigheten ska få full kostnadstäckning. Kostnader för att ta fram och återställa handlingar ska då inte heller ingå i avgiftsunderlaget (se regeringens förordningsmotiv 1992:3 s. 17 och JO 1996/97 s. 490.).

text: Det har inte ansetts utgöra särskilda skäl för höjd avgift att det varit tidsödande och besvärligt att ta fram och kopiera en handling, i och med att kostnader för framtagande och återställande av handlingar inte får beaktas vid avgiftsuttaget (se JO 1996/97 s 490).

text: Ekonomistyrningsverket (ESV) har ett bemyndigande att meddela föreskrifter om tillämpningen av

text: avgiftsförordningen

text: . ESV har gett ut handledningen Avgift för kopia av allmän handling (ESV 2005:27). I handledningen anges ett antal situationer när det kan vara lämpligt att avvika från de bestämmelser som gäller normalt. Vid missbruk i form av återkommande mindre beställningar när beställningen hade kunnat göras i ett sammanhang kan t.ex. myndigheten ta betalt från första sidan. En högre avgift kan även vara aktuell om ett särskilt format efterfrågas eller dyrare papper än normalt måste användas. Detta motiveras av att den föreskrivna avgiften i dessa fall kan vara för låg för att täcka den faktiska kostnaden för kopiering. Om kostnaden för framställningen av de begärda kopiorna eller utskrifterna avsevärt överstiger den föreskrivna avgiften kan det också finnas skäl att ta ut en högre avgift.

text: Vidare anges i handledningen att en strikt tillämpning av de avgiftsnivåer som anges i förordningen ibland kan leda till ett kraftigt överuttag i förhållande till kostnaderna för att framställa kopiorna. Myndigheten bör i ett sådant fall sätta ner avgiften till en lämplig nivå – en slags ”mängdrabatt”.

text: I Domstolsverkets riktlinjer anges att omständigheten att det krävs en arbetsinsats utöver det vanliga – dvs. att personalen inom ordinarie arbetstid inte kan hantera beställningen eller att extrapersonal nödgats anställas – kan läggas till grund för myndighetens bestämmande av vilken avgift som ska tas ut vid utlämnanden av allmänna handlingar, dvs. för kopiering. Enligt riktlinjerna kan domstolen i sådana situationer med stöd av undantagsbestämmelsen i

text: 16 §

text: AvgF ta betalt för det arbete som utlämnandet medför.

text: De situationer som anges i ESV:s handledning som exempel på tillfällen då en högre avgift kan tillämpas tar visserligen sikte på andra situationer än att beställningen som sådan är omfattande. Förarbetena till

text: avgiftsförordningen

text: ger dock stöd för att göra avsteg från de fastställda avgiftsbeloppen då kostnaden för framställningen av de begärda kopiorna avsevärt skulle överstiga den föreskrivna avgiften. Det får därför anses finnas utrymme för myndigheter att göra undantag från

text: 16 § första

text: och

text: andra stycket

text: när det gäller omfattande beställningar som innebär ett betydande merarbete.

text: Principen om att full kostnadstäckning ska uppnås gäller även vid tillämpning av ett avvikande avgiftsuttag enligt undantagsbestämmelsen. Viktigt är att myndigheterna beaktar att kostnaderna för framtagande och återställande av handlingar samt eventuell sekretessprövning inte får ingå i den avgift som därvid fastställs. Av Jönköpings tingsrätts yttrande framgår att domstolen endast tar betalt för kostnader för kopiering, material och expediering. Denna princip framgår även med all tydlighet under flera avsnitt i Domstolsverkets riktlinjer, om än inte specifikt under avsnitt 3.4.1.

text: En förutsättning för att undantagsbestämmelsen ska tillämpas är att det föreligger särskilda skäl. Av motivuttalandena till bestämmelsen framgår att undantaget är avsett att tillämpas för speciella situationer. Undantagsbestämmelsen kan inte användas som stöd för att fastställa en från

text: avgiftsförordningen

text: avvikande generell avgiftstaxa (se JO 2005/06 s 478). Det framgår att Jönköpings tingsrätt som huvudregel tar ut avgift per sida och endast under vissa förutsättningar beräknar avgiften på ett annat sätt. Den i ärendet aktuella undantagssituationen tar sikte på omfattande beställningar som kräver en arbetsinsats utöver det vanliga. Detta får anses vara en avvikande typ av beställning som därför bör kunna omfattas av undantagsbestämmelsen. Enligt Justitiekanslerns mening kan således inte tingsrättens tillämpning av avgiftsuttag för beställning av allmänna handlingar samt den information som lämnades på hemsidan anses vara felaktiga. Det ska dock påpekas att avgiftsuttag ytterst är en fråga för besvärsinstansen att ta ställning till i det enskilda fallet.

text: Ärendet avslutas med dessa synpunkter.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättningsanspråk med anledning av att ett beställt fondbyte inte har genomförts

org: jk

text: Justitiekanslern avslår TL:s begäran om ersättning.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Fondbolaget Robur Fonder AB begärde den 4 maj 2006 att tre av deras fonder skulle avregistreras från premiepensionssystemet, bl.a. Robur Norrmix. Den 16 maj 2006 beställde TL ett fondbyte till Robur Norrmix på PPM: s webbplats. PPM väljstoppade fonden under eftermiddagen den 17 maj och fondbytet kunde därför inte genomföras. Vid ett telefonsamtal till PPM:s kundservice den 22 maj 2006 informerades TL om detta. Samma dag beställde han ett nytt fondbyte som påbörjades den 24 maj 2006 och avslutades den 29 maj 2006. Handeln genomfördes till kurser den 24 maj 2006 med undantag för en fond som tillämpade s.k. förlängd handel och som därför handlades till kurser den 29 maj 2006.

text: Anspråket m.m.

text: TL har i en skrivelse till PPM begärt ersättning för en kursförlust som han anser har uppkommit till följd av att det fondbyte som han beställde den 16 maj 2006 inte genomfördes av PPM. Han har till stöd för sitt anspråk anfört bl.a. att han anser att PPM borde ha kontaktat honom omedelbart då hans byte inte kunde genomföras.

text: PPM har tillsammans med ett eget yttrande lämnat över TL:s anspråk till Justitiekanslern för prövning.

text: PPM har anfört bl.a. följande.

text: Information om avregistrering

text: Efter att PPM underrättats om att Robur skulle avregistrera tre av sina fonder utredde myndigheten frågan om till vilka fonder berörda sparares innehav skulle flyttas i stället. PPM:s dåvarande informationsrutin innebar att myndigheten inte lade ut någon information om avregistreringen på sin webbplats förrän utredningen var klar. Motivet för rutinen var att det ansågs vara en fördel om informationen även innehöll uppgifter om till vilka fonder berörda sparares innehav skulle flyttas. Utredningen var klar den 16 maj och informationen om att fonderna skulle avregistreras och i vilka fonder placeringarna skulle ske istället lades ut på webbplatsen den 18 maj. PPM har nu ändrat sina rutiner så att informationen om avregistrering av fonder läggs ut tidigare på webbplatsen och utan att den behöver innehålla uppgifter om till vilka fonder berörda sparares innehav flyttas.

text: Utskick av meddelande

text: Meddelandet om att PPM inte genomfört TL:s fondbytesbeställning postades den 23 maj. PPM har av kostnadsskäl valt att skicka alla sådana maskinella meddelanden med B-post vilket kan ta upp till fem vardagar. Meddelandet angående TL:s fondbytesbeställning den 16 maj skulle normalt ha nått fram till honom under perioden den 22-25 maj. På grund av produktionssättningen av den nya fondhandelscykeln och helgdagen den 25 maj fördröjdes dock meddelandet.

text: Samlad bedömning

text: Hanteringen av TL:s konto har följt gällande rutiner och skett med befintligt systemstöd. PPM:s tidigare rutiner för information om avregistrering innebar att någon information inte lämnades förrän PPM beslutat till vilka fonder som innehavet skulle flyttas. Det kan med fog hävdas att denna rutin framstår som mindre lämplig eftersom den kunde leda till att informationen lämnades först efter att ett fondbyte beställts. Rutinen har också, som nämnts, nu ändrats. PPM anser emellertid att det inträffade inte är av så allvarlig karaktär att PPM kan anses ha gjort sig skyldigt till skadeståndgrundande fel eller försummelse.

text: TL har beretts tillfälle att lämna synpunkter på PPM:s yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: När TL den 16 maj 2006 beställde ett fondbyte hade PPM ännu inte väljstoppat den aktuella fonden. Av PPM:s yttrande framgår att myndigheten nämnda dag slutförde sin utredning om till vilka fonder berörda sparares innehav skulle flyttas och att fonden väljstoppades nästa dag. Det saknas stöd för bedömningen att PPM genom att nämnda utredning slutfördes först den 16 maj 2006 skulle ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse. Inte heller finns det, enligt min mening, anledning att ifrågasätta PPM:s beslut att väljstoppa fonden först när utredningen hade slutförts. Att fonden framstod som valbar på PPM:s webbplats när TL beställde ett fondbyte kan därmed inte heller anses innefatta skadeståndsgrundande fel eller försummelse.

text: Av PPM:s yttrande framgår att det i normala fall tar upp till fem dagar för meddelanden från myndigheten att nå pensionsspararna. Enligt min mening får information från PPM härigenom anses nå pensionsspararna inom godtagbar tid. Meddelandet till TL om att hans fondbyte inte kunde genomföras fördröjdes emellertid på grund av produktionssättningen av en ny fondhandelscykel och av att den 25 maj 2006 var en helgdag. Enligt min mening är förseningen inte så allvarlig att PPM härigenom kan anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Jag konstaterar i detta sammanhang att TL dessutom fick information om att fondbytet inte gick att genomföra vid ett telefonsamtal den 22 maj 2006.

text: Frågan är då om PPM kan anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse genom myndighetens underlåtenhet att innan väljstoppet genomfördes informera om detta. Som nämnts väljstoppades fonden på eftermiddagen den 17 maj 2006 och information om detta lades ut på PPM:s webbplats den 18 maj. PPM har förklarat att myndighetens då gällande rutiner för information om avregistreringar innebar att någon information inte lämnades förrän PPM hade beslutat till vilka fonder som innehavet skulle flyttas. Som PPM har anmärkt i sitt yttrande framstår denna rutin som mindre lämplig. Det ter sig sålunda önskvärt att PPM före ett väljstopp informerar på sin webbplats om att en fond ska väljstoppas.. Därmed kan man undvika att fondsparare väljer fonder som i praktiken inte är valbara. Den brist i hanteringen som sålunda kan läggas PPM till last är dock, enligt min mening, inte av sådan art att den är att betrakta som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Av utredningen framgår vidare inte annat än att det fondbyte som TL begärde den 22 maj 2006 verkställdes inom godtagbar tid.

text: Sammantaget kan PPM således inte anses ha ådragit staten någon skadeståndsskyldighet mot TL vid hanteringen av hans beställningar av fondbyten i maj 2006. Hans skadeståndanspråk ska därför avslås.

text: Det kan tilläggas att PPM, som framgår av dess yttrande, numera lägger ut information om kommande avregistreringar av fonder i god tid innan fonderna väljstoppas. Detta är naturligtvis positivt.

text: Avslutningsvis får jag beklaga att ärendets avgörande här har dragit ut på tiden.

type: avgorande


title: Nerlagd förundersökning beträffande brott mot efterforskningsförbudet

text: Förundersökningen läggs ner.

text: Justitiekanslern gör vissa allmänna uttalanden om vikten av att värna meddelarfriheten.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern beslutade den 1 februari 2017 att inleda förundersökning beträffande misstanke om brott mot efterforskningsförbudet. Överåklagaren Anders Jakobsson, som har fått i uppdrag att genomföra förundersökningen, har nu redovisat resultatet hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har utöver att ta del av resultatet av den av åklagaren genomförda förundersökningen, främst utskrifter av förhör, även lyssnat på en oredigerad version av en ljudinspelning från det möte på Statens fastighetsverk den 25 november 2016 där den ifrågasatta efterforskningen skulle ha ägt rum.

text: Av den föreliggande utredningen går det inte att dra slutsatsen att den misstänkte vid det aktuella mötet uttalat sig på ett sätt som entydigt kan uppfattas som att han efterforskat vem som lämnat uppgifter till medierna. Det saknas därmed förutsättningar att styrka brott. Ytterligare utrednings-åtgärder kan inte antas ge någon information som kan leda till en annan bedömning. Det finns därför inte längre anledning att fullfölja förundersökningen beträffande misstanke om brott mot efterforskningsförbudet.

text: Förundersökningen ska alltså läggas ner.

text: Justitiekanslern finner emellertid skäl att erinra om vikten av att den som företräder en myndighet eller ett allmänt organ särskilt beaktar meddelarfrihetens stora betydelse som ett värn för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Även om syftet med en åtgärd som en företrädare för det allmänna vidtar med anledning av en publicering inte är att efterforska vem som har lämnat uppgifter till medierna måste hen alltid beakta risken för att åtgärden kan uppfattas som ett uttryck för missnöje med att anställda uttalar sig om myndigheten offentligt. En myndighetsföreträdare får därför aldrig vidta åtgärder eller uttala sig på ett sätt som ger intryck av att myndigheten har en negativ inställning till att de anställda utnyttjar sin grundlagsfästa meddelarfrihet. Detta gäller inte minst i sammanhang när myndigheten riskerar att bli föremål för kritik.

text: Med dessa allmänna uttalanden avslutas ärendet.


text: Justitiekanslern avslår AM begäran om ersättning.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Fondbolaget Robur Fonder AB begärde den 4 maj 2006 att tre av bolagets fonder skulle avregistreras från premiepensionssystemet, bl.a. Robur Räntefond Europa. Den 17 maj 2006 kl. 15.55 beställde AM på PPM:s webbplats ett fondbyte till Robur Räntefond Europa och till ytterligare en fond. PPM väljstoppade Robur Räntefond Europa under eftermiddagen den 17 maj 2006 och fondbytet kunde därför inte genomföras. Vid ett telefonsamtal till PPM:s kundservice den 23 maj 2006 informerades AM om detta. Samma dag beställde han ett nytt fondbyte som påbörjades den 24 maj 2006 och avslutades den 31 maj 2006. Handeln genomfördes till kurser den 26 maj 2006 med undantag för en fond som handlades till kurser den 29 maj 2006.

text: Anspråket m.m.

text: AM har i en skrivelse till PPM begärt ersättning för en kursförlust som han anser har uppkommit till följd av att det fondbyte som han beställde den 17 maj 2006 inte genomfördes av PPM. Han har begärt ersättning för värdeminskningen i de inblandade fonderna mellan den 17 maj och den 1 juni 2006. Han har till stöd för sitt anspråk anfört bl.a. följande. Han fick kvittens på att hans beställning av fondbyte var registrerad. Den 1 juni 2006 fick han ett brev av vilket det framgick att bytet inte hade gått igenom på grund av att en av de inblandade fonderna inte var valbar. Det är oacceptabelt att få denna information tre veckor efter anmälan och att felet berodde på att en fond som han kunde välja nu plötsligt inte var valbar.

text: PPM har tillsammans med ett eget yttrande lämnat över AM:s anspråk till Justitiekanslern för prövning.

text: PPM har anfört bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: PPM bestämde den 16 maj i vilka fonder spararnas innehav i de avregistrerade fonderna skulle placeras om de inte själva flyttade detta. På eftermiddagen den 17 maj väljstoppade PPM de avregistrerade fonderna i det interna datasystem som hanterar fondbyten. Detta gjordes för att inte få ytterligare inflöde i fonderna och för att det därigenom ska vara möjligt att veta vilka pensionssparare som ska underrättas om avregistreringen. När en fond väljstoppas avbryts alla pågående fondbyten till fonden och ett meddelande skickas till berörda pensionssparare om att deras fondbytesbeställning inte har kunnat genomföras.

text: Ett sådant meddelande skickas via datafil till PPM:s utskriftsleverantör för utskrift och postbefordran med B-post vilket kan ta upp till fem vardagar. På grund av produktionssättningen av den nya fondhandelscykeln den 19 maj gick meddelandefilerna avseende fondbyten som beställts den 16 och 17 maj i väg först den 22 och 23 maj. Meddelandena lämnades för postbefordran den 22 respektive den 24 maj.

text: I fondbytesfunktionen på PPM:s externa webbplats (personligt konto) får ett väljstopp inte genomslag förrän webbplatsen synkroniserats med det interna fondbytessystemet. Detta sker numera i allmänhet 3-4 gånger per dygn. Vid väljstopp kan alltså en fond under ett antal timmar framstå som valbar på webbplatsen trots att den i praktiken inte går att välja. I det aktuella fallet synkroniserades systemen ca klockan 18.00 den 17 maj. Informationen om att fonderna skulle avregistreras och därför inte var valbara i premiepensionssystemet lades ut på PPM:s webbplats på förmiddagen den 18 maj.

text: Information om avregistrering

text: Efter att PPM underrättats om att Robur skulle avregistrera tre av sina fonder utredde myndigheten frågan om till vilka fonder berörda sparares innehav skulle flyttas i stället. PPM:s dåvarande informationsrutin innebar att myndigheten inte lade ut någon information om avregistreringen på sin webbplats förrän utredningen var klar. Motivet för rutinen var att det ansågs vara en fördel om informationen även innehöll uppgifter om till vilka fonder berörda sparares innehav skulle flyttas. Utredningen var klar den 16 maj och informationen om att fonderna skulle avregistreras och i vilka fonder placeringarna skulle ske istället lades ut på webbplatsen den 18 maj. PPM har nu ändrat sina rutiner så att informationen om avregistrering av fonder läggs ut tidigare på webbplatsen och utan att den behöver innehålla uppgifter om till vilka fonder berörda sparares innehav flyttas.

text: Synkronisering av webbplats

text: Det förhållandet att en fond framstår som valbar på PPM:s webbplats trots att den är väljstoppad internt är en följd av de överväganden som PPM gjort vid utvecklingen av sitt datasystem. Att låta systemen vara kontinuerligt synkroniserade har bedömts som alltför kostsamt och av driftsäkerhetsskäl riskfyllt i förhållande till nyttan för pensionsspararna. Systemen synkroniseras 3-4 [gånger] per dygn. Den eftersläpningen kan leda till att ett fondbyte kan beställas på webbplatsen trots att bytet inte kan genomföras.

text: Utskick av meddelande

text: Meddelandet om att PPM inte genomfört AM:s fondbytesbeställning postades den 22 maj. PPM har av kostnadsskäl valt att skicka alla sådana maskinella meddelanden med B-post vilket kan ta upp till fem vardagar. Meddelandet angående AM:s fondbytesbeställning den 17 maj skulle normalt ha nått fram till honom under perioden den 23-26 maj. På grund av produktionssättningen av den nya fondhandelscykeln och helgdagen den 25 maj fördröjdes dock meddelandet och enligt AM:s egen uppgift fick han det den 1 juni.

text: Samlad bedömning

text: Hanteringen av AM:s konto har följt gällande rutiner och skett med befintligt systemstöd. PPM:s tidigare rutiner för information om avregistrering innebar att någon information inte lämnades förrän PPM beslutat till vilka fonder som innehavet skulle flyttas. Det kan med fog hävdas att denna rutin framstår som mindre lämplig eftersom den kunde leda till att informationen lämnades först efter att ett fondbyte beställts. Rutinen har också, som nämnts, nu ändrats. PPM anser emellertid att det inträffade inte är av så allvarlig karaktär att PPM kan anses ha gjort sig skyldigt till skadeståndgrundande fel eller försummelse.

text: AM har beretts tillfälle att lämna synpunkter på PPM:s yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Av utredningen framgår att AM på eftermiddagen den 17 maj 2006 beställde ett fondbyte till bl.a. Robur Räntefond Europa. PPM hade samma eftermiddag väljstoppat fonden, dvs. den var inte längre valbar. PPM har förklarat att anledningen till att fonden ändå framstod som valbar var att väljstoppet i det interna fondbytessystemet ännu inte hade synkroniserats med fondbytesfunktionen på den externa webbplatsen. Jag har i tidigare ärenden gjort bedömningen att PPM:s datasystem i allt väsentligt får anses motsvara vad pensionsspararna rimligen kan fordra av det. Det är förstås beklagligt att den aktuella fonden framstod som valbar för AM trots att den inte var det. Den tekniska begränsning i PPM:s datasystem som detta har berott på kan emellertid inte läggas PPM till last som fel eller försummelse.

text: Av PPM:s yttrande framgår att det i normala fall tar upp till fem dagar för meddelanden från myndigheten att nå pensionsspararna. Enligt min mening får information från PPM härigenom anses nå pensionsspararna inom godtagbar tid. Meddelandet till AM om att hans fondbyte inte kunde genomföras fördröjdes emellertid på grund av produktionssättningen av en ny fondhandelscykel och av att den 25 maj 2006 var en helgdag. Enligt hans egen uppgift kom meddelandet honom tillhanda den 1 juni 2006. Enligt min mening är förseningen inte så allvarlig att PPM härigenom kan anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Jag konstaterar i detta sammanhang att AM dessutom fick information om att fondbytet inte gick att genomföra vid ett telefonsamtal till PPM:s kundtjänst den 23 maj 2006.

text: Frågan är då om PPM kan anses ha gjort sig skyldig till fel eller försummelse genom myndighetens underlåtenhet att innan väljstoppet genomfördes informera om detta. Som nämnts väljstoppades den aktuella fonden på eftermiddagen den 17 maj 2006 och information om detta lades ut på PPM:s webbplats den 18 maj. PPM har förklarat att myndighetens då gällande rutiner för information om avregistreringar innebar att någon information inte lämnades förrän PPM hade beslutat till vilka fonder som innehavet skulle flyttas. Som PPM har anmärkt i sitt yttrande framstår denna rutin som mindre lämplig. Det ter sig sålunda önskvärt att PPM före ett väljstopp informerar på sin webbplats om att en fond ska väljstoppas. Därmed kan man undvika att fondsparare väljer fonder som i praktiken inte är valbara. Den brist i hanteringen som sålunda kan läggas PPM till last är dock, enligt min mening, inte av sådan art att den är att betrakta som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Av utredningen framgår vidare inte annat än att det fondbyte som AM begärde den 23 maj 2006 verkställdes inom godtagbar tid.

text: Sammantaget kan PPM således inte anses ha ådragit staten någon skadeståndsskyldighet mot AM vid hanteringen av hans beställningar av fondbyten i maj 2006. Hans skadeståndanspråk ska därför avslås.


title: Ersättning till en person som dömts för grova sexualbrott mot underårig och dömts till rättspsykiatrisk vård men frikänts efter resning

text: Ersättning ska utgå till MK med 4 200 000 kr för lidande och med 6 600 kr för ombudskostnader.

text: På beloppet 4 200 000 kr ska ränta utgå enligt

text: 4 § tredje stycket

text: och

text: 6 §

text: räntelagen

text: från den 16 november 2007 till den 12 december 2007 samt på 4 000 000 kr från den 13 december 2007 till dess betalning sker.

text: Ersättningen ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Anspråk m.m.

text: MK dömdes den 9 mars 2001 av Köpings tingsrätt för grov våldtäkt och sexuellt ofredande (mål nr B 1147-00). Tingsrätten förordnade att han skulle överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Domen vann laga kraft.

text: Sedan åklagaren hade ansökt om resning beviljade Svea hovrätt i ett beslut den 11 november 2005 resning till förmån för MK. Västmanlands tingsrätt dömde MK på nytt för de åtalade gärningarna (mål nr B 2256-05). I en dom den 28 juni 2007 ogillade Svea hovrätt åtalet. Hovrätten hade den 14 juni 2007 förordnat att vidare verkställighet av ådömd påföljd enligt Köpings tingsrätts dom inte skulle äga rum.

text: MK var frihetsberövad med anledning av misstanken och sedermera på grund av den lagakraftvunna domen under tiden den 7 december 2000 – 14 juni 2007, dvs. cirka sex och ett halvt år.

text: MK har begärt ersättning för lidande med 7 800 000 kr jämte ränta från den dag ansökan kom in till Justitiekanslern. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 6 600 kr.

text: Justitiekanslern har genom ett delbeslut den 11 december 2007 förskottsvis betalat ut ersättning för lidande med 200 000 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Köpings tingsrätts akt i mål nr B 1147-00 och Västmanlands tingsrätts akt i mål nr B 2256-05 har varit tillgängliga här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av 4 § frihetsberövandelagen framgår att den som har avtjänat bl.a. ett fängelsestraff har rätt till ersättning om det efter anlitande av ett särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom. Detsamma gäller den som efter beslut av domstol enligt

text: 31 kap. 3 § brottsbalken

text: har varit intagen för rättspsykiatrisk vård.

text: Eftersom MK efter resning har blivit frikänd genom en numera lagakraftvunnen dom är han berättigad till ersättning enligt nyssnämnd bestämmelse.

text: Ersättning för lidande

text: MK har uppskattat sitt lidande i enlighet med de principer som har utvecklats hos Justitiekanslern och som har kommit till uttryck i ärendet beträffande JR. Han har vidare angett bl.a. följande. Under intagningstiden kunde han inte veta när den rättspsykiatriska vården skulle upphöra eftersom hans ärende omprövades kontinuerligt utan bestämd frigivningsdag. Sista omprövningen skedde den 21 maj 2007. Osäkerheten om längden av intagningen påverkade honom negativt och bidrog till ett ökat lidande. Han upplevde sig som trakasserad av övriga intagna på grund av domen. Under vårdvistelsen uppvisade han inga tendenser till pedofili. Det brott som han dömdes för väckte uppmärksamhet i det lilla samhälle där han var bosatt. Brottet uppfattades som oerhört negativt och värdeladdat i allmänhetens ögon. Han pekades ut som pedofil.

text: Inledningsvis vill jag kort redogöra för den praxis som tillämpas beträffande lidandeersättning.

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak ska göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av särskild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju längre tid ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidandet. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är vilken uppmärksamhet ett frihetsberövande har väckt (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: f.).

text: För att försöka behandla likartade fall lika har Justitiekanslern ställt upp vissa beloppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betraktas som en skälig ersättning utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen har gjort i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 20 000 kr för den första månaden och därefter ytterligare 15 000 kr per månad. I detta sammanhang kan nämnas att Svea hovrätt bl.a. i en dom från 1998 (avd. 5, dom den 14 oktober 1998 i mål nr T 1242-97) har godtagit de ersättningsnivåer som Justitiekanslern använder i sin skadereglering och som följer av Högsta domstolens nyssnämnda avgörande.

text: Det kan också nämnas att det i förarbetena konstaterades att det tedde sig naturligt att Justitiekanslern skulle tillämpa motsvarande riktlinjer som hade tillämpats enligt den tidigare lag som reglerade ersättning till frihetsberövade (lagen [1974:515] om ersättning vid frihetsinskränkning), se

text: a. prop. s. 57

text: I Justitiekanslerns praxis har det under senare år förekommit relativt få ärenden som rör långa frihetsberövanden. Fem ärenden på senare tid har rört förhållandevis långa fängelsestraff. I ett av ärendena hade en man dömts för grovt sexuellt utnyttjande av underårig och övergrepp i rättssak till fängelse tre år och sex månader. Sedan han avtjänat två tredjedelar av straffet, dvs. två år och fyra månader, och villkorligt frigivits frikändes han efter resning. Mannen fick ersättning för lidande under själva frihetsberövandet och för prövotiden under ett år efter den villkorliga frigivningen med sammanlagt 1 200 000 kr (dnr

text: ). I beslutet angavs som skäl för en högre ersättning att frihetsberövandet föranleddes av misstankar om allvarliga och chikanerande brott mot en nära anhörig samt att mannen dömdes till och tvingades verkställa ett långt fängelsestraff. Vidare beaktades den långa häktningstiden samt den särskilda oro mannen måste ha känt för hur frihetsberövandet skulle påverka hans familjeliv, övriga sociala kontakter och möjligheter att skaffa sig inkomster. Det konstaterades också att omständigheterna även i övrigt var sådana att lidandet i hans fall fick anses ha varit särskilt påtagligt.

text: Justitiekanslern beslutade den 11 december 2002 om ersättning till en man, YA, som hade varit frihetsberövad cirka 2 år och 3 månader (dnr

text: ). Han var misstänkt för mord och frikändes efter resning. Justitiekanslern hänvisade i beslutet till omständigheterna i det nyssnämnda ärendet och konstaterade bl.a. följande.

text: ”De skäl för en förhöjd ersättning som fanns i nyssnämnda ärende får anses föreligga även i YA:s fall. Det brott som YA misstänktes för var dock inte riktat mot en anhörig. Därtill kommer emellertid att YA har varit misstänkt för ett synnerligen allvarligt brott, ett brutalt beställningsmord. Han har dömts av såväl tingsrätt som hovrätt till lagens strängaste straff. Hans situation måste ha tett sig hopplös och mycket dyster sedan domen vunnit laga kraft. YA kunde förmodas ha en mycket lång fängelsevistelse framför sig – med nuvarande benådningspraxis en faktisk verkställighetstid om minst 12 år.

text: Det måste också beaktas att YA vid frihetsberövandet hade ett litet barn som var nio månader. Under häktestiden föddes ytterligare ett barn. Frihetsberövandet har alltså rent faktiskt inneburit att han har hindrats från att ha en vardaglig kontakt med sina små barn. Hans möjligheter att bidra till familjens försörjning har självfallet varit obefintliga.”

text: YA tillerkändes ersättning för lidande med sammanlagt 1 600 000 kr. Sedan han väckt talan mot staten förordnade Norrtälje tingsrätt i en dom den 30 juni 2006 att staten skulle betala ytterligare 830 000 kr i ersättning för lidande.

text: Vidare beslutade Justitiekanslern den 21 januari 2003 om ersättning till en man, JR, som hade varit frihetsberövad under drygt åtta år misstänkt för mord (dnr

text: ). JR frikändes efter resning. Justitiekanslern tillerkände honom ersättning för lidande med sammanlagt 7 000 000 kr. Härefter väckte JR talan mot staten och begärde ytterligare ersättning för lidande. I en dom den 17 september 2004 förordnade Svea hovrätt att staten skulle utge ersättning med ytterligare 2 000 000 kr för lidande. I domskälen uttalade hovrätten bl.a. följande.

text: ”I förevarande fall är framför allt av betydelse att det frihetsberövande som JR har varit underkastad har pågått under mycket lång tid, drygt åtta år, och att det avsett misstankar om mycket allvarlig brottslighet. Den långa tiden gör enligt hovrättens uppfattning i sig att lidandet framstår som särskilt svårt. JR har varit avskuren från normal kontakt med sina barn under större delen av deras uppväxt. Detta måste antas ha lett till att han fått svårigheter att på nytt skapa en nära relation till barnen. Av hans egen berättelse i hovrätten framgår vidare att han under frihetsberövandet utsattes för synnerligen svåra psykiska påfrestningar som medförde att han vid två olika tillfällen planerade att ta sitt liv. Utredningen i målet ger också vid handen att lidandet inte heller avklingade utan i stället var särskilt svårt de sista åren då han mådde så dåligt att han var placerad på anstaltens psykavdelning. Han har vidare berättat att han misshandlats och trakasserats av andra intagna.

text: Sammantaget är således, som tingsrätten konstaterat, omständigheterna i JR:s fall exceptionella. Fallet saknar helt motsvarighet i tidigare avgjorda ersättningsärenden. Vid bestämmande av den ersättning JR skall tillerkännas kan därför rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: inte tjäna som utgångspunkt. Justitiekanslern har i sitt beslut hänvisat bl.a. till ett fall där han nyligen beslutat om ersättning till en man som hade varit frihetsberövad under drygt två års tid med anledning av misstanke om mord (Justitiekanslerns dnr

text: ). Hovrätten delar Justitiekanslerns uppfattning att viss ledning kan hämtas från det fallet och att JR bör tillerkännas en mycket högre ersättning. Hovrätten menar dock att den förhöjning per tidsenhet som den av Justitiekanslern fastställda ersättningen innebär inte är tillräcklig för att kompensera den skillnad som ter sig motiverad vid en jämförelse mellan de två fallen. Mot denna bakgrund och vid en sammanvägning av omständigheterna i JR:s fall finner hovrätten att ersättningen för lidande skall bestämmas till nio miljoner kronor. Staten skall alltså betala ytterligare två miljoner kronor till JR.”

text: Justitiekanslern har också haft att ta ställning till en begäran om ersättning från BL. Han dömdes av Hovrätten över Skåne och Blekinge till fängelse åtta år. Hovrättens dom vann laga kraft. Efter att resning hade beviljats blev han frikänd. BL var frihetsberövad under drygt 3 år och 2 månader. Justitiekanslern redovisade i sitt beslut den 5 oktober 2005 (dnr

text: ) ställningstagandena i de ärenden som jag tidigare har nämnt samt angav bl.a. följande.

text: ”Flera av de omständigheter som förelåg i de nämnda ärendena finns också i BL:s fall. Sålunda var BL frihetsberövad under en lång tid dömd för allvarlig brottslighet. Domen vann laga kraft. Misstankarna bestod i BL:s fall i att han vid flera tillfällen skulle ha gjort sig skyldig till sexuella övergrepp mot den egna dottern. Vid de tillfällen övergreppen påstods ha skett var flickan mellan sju och tio år.

text: Att beakta är vidare att frihetsberövandet rönte uppmärksamhet i medierna på ett sådant sätt att BL kunde pekas ut av en vidare krets personer. Av BL:s redogörelse i skrivelsen hit framgår också att han lidit påtagligt under frihetsberövandet.

text: BL har fem barn. Han har angett att han när det gäller de tre yngsta barnen, födda 1995, 1996 respektive 1997, tog aktiv del i deras uppfostran och omsorg. Under frihetsberövandetiden förvägrades han umgänge eller kontakt med barnen. Även om det inte kan läggas kriminalvården till last att han inte fick träffa sina barn, innebar frihetsberövandet rent faktiskt att han under lång tid gick miste om möjligheten att delta i barnens vardag.

text: En sammanvägning av de omständigheter som jag nu har nämnt leder till att BL skall tillerkännas ett belopp för lidande som väsentligt avviker från vad som kan anses utgöra en normalersättning. En bedömning skall självfallet göras i detta specifika ärende men samtidigt bör viss ledning hämtas från de tidigare ärenden där beslut har fattats om ersättning för långa frihetsberövanden.

text: Det belopp som BL har begärt överstiger det som JR tillerkändes. JR var emellertid frihetsberövad betydligt längre, och hans fall framstår även i övrigt som exceptionellt. JR var sålunda dömd till livstids fängelse för mord och hans lidande under frihetsberövandet var synnerligen stort. Det står helt klart att ett så högt belopp som det begärda inte kan komma i fråga för BL:s del.

text: Vid en jämförelse med YA:s fall kan noteras att denne var dömd för ett ännu allvarligare brott – mord – till livstids fängelse men avtjänade ca 2 år och 3 månader mot BL:s dryga 3 år och 2 månader.

text: Jag bestämmer efter en samlad bedömning ersättningen för lidande till skäliga 2 000 000 kr.”

text: En målskamrat till BL, LL, dömdes också för sexualbrott mot barn till fängelse fem år och sex månader och frikändes efter resning. Han var frihetsberövad lika länge som BL. I ett beslut den 5 oktober 2005 (dnr

text: ) tillerkändes han ersättning för lidande med 1 700 000 kr. Justitiekanslern motiverade ersättningsnivån på följande sätt.

text: ”Det finns en del omständigheter som skiljer sig mellan BL:s fall och LL:s. Jag har redan nämnt att LL dömdes för en mindre omfattande brottslighet och till ett kortare fängelsestraff än BL. LL dömdes för att ha begått allvarliga sexualbrott mot en flicka som vid tiden för de påstådda övergreppen var mellan åtta och tio år. Brott av en sådan karaktär är i allmänhetens ögon särskilt defamerande. Det får dock anses än mer defamerande att bli misstänkt för sexualbrott mot sitt eget minderåriga barn. BL:s lidande på grund av brottsmisstanken får således antas ha varit större. Vid bestämmandet av ersättning för BL har också beaktats att han gick miste om kontakten med tre minderåriga barn under frihetsberövandet.

text: Jag finner vid en sammanvägning av omständigheterna att ersättning för lidande till LL bör bestämmas till ett lägre belopp än det som utgick till BL. Jag bestämmer ersättningen till 1 700 000 kr.”

text: MK:s fall är sådant att omständigheterna kan jämföras med dem som förelåg i de ärenden som jag har redovisat. Han var frihetsberövad under en mycket lång tid dömd för allvarlig brottslighet. Det misstänkta brottet var riktat mot hans tidigare sambos minderåriga dotter. När övergreppen påstods ha skett var flickan mellan sex och åtta år.

text: I förarbetena finns det inte något uttalande som närmare tar sikte på hur man bör värdera lidande till följd av rättspsykiatrisk vård. Det nämns dock att det bortsett från de förhållanden som rör den skadelidandes person kan finnas skäl att ta hänsyn till formerna kring frihetsinskränkningen, t.ex. om grunderna för ingripandet är ett påstått brott eller ett påstått vårdbehov (

text: prop. 1974:97 s. 75

text: ). Konstateras kan i MK:s fall att han dömdes till en påföljd som inte var tidsbestämd. De omprövningar som skedde ledde inte till att han blev utskriven. Av de domar från Länsrätten i Västmanlands län som MK har gett in framgår att han i vart fall i slutet av frihetsberövandetiden fick permissioner. Det går dock inte att utläsa att någon utskrivning var nära förestående. Självfallet går det inte att med någon precision vikta ett livstidsstraff mot en påföljd avseende rättspsykiatrisk vård. Men det torde stå klart att det inte för en livstidsdömd skulle ha varit aktuellt med de relativt generösa permissioner som MK fick. Det kan inte heller bortses från att MK under frihetsberövandetiden fick vård för sin sjukdom. Sammantaget anser jag inte att lidandet i MK:s fall till följd av påföljden som sådan går att likställa med YA:s och JR:s lidande.

text: Det som skiljer detta från JR:s och YA:s fall är också att MK dömdes för ett inte fullt så allvarligt brott. Det bör också vägas in att MK:s familjesituation inte var densamma. Både JR och YA hade minderåriga barn som de inte kunde ha en vardaglig kontakt med. Även BL hade en sådan familjesituation. Det har inte visats att frihetsberövandet gällande MK ledde till några omfattande skriverier även om det får antas att det föranledde viss publicitet. Vidare bör beaktas att när det gällde JR var det påvisat att hans lidande under frihetsberövandetiden var synnerligen stort.

text: Jag anser att det inte kan komma i fråga att utge ersättning till MK på samma nivå som till YA och JR. Även om omständigheterna inte är helt likartade kan vissa paralleller dras med BL:s fall. Att påföljden var tidsobestämd talar dock för en något högre ersättning. Å andra sidan var det i BL:s fall större massmedial uppmärksamhet och mer omfattande brottslighet riktad mot ett eget barn. Till detta ska läggas att familjeförhållandena är olika. Sammanfattningsvis finner jag att ersättning till MK bör utgå med utgångspunkt från den ersättning som tillerkändes BL. Ersättningen bör då bestämmas till skäliga 4 200 000 kr. Ytterligare 4 000 000 kr ska därför betalas ut till MK.

text: Ränta

text: MK har yrkat ränta på ersättningen. På fordringar som avser skadestånd utgår enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: ränta på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att krav på ersättning har framställts. Trettiodagarsfristen räknas från den dag borgenären har avlämnat eller avsänt sitt krav (se

text: prop. 1975:102 s. 122

text: f.).

text: Ansökan om ersättning är daterad den 17 oktober 2007. Ränta ska därmed utgå från den 16 november 2007 till dess betalning sker, varvid ska beaktas att 200 000 kr betalades ut efter beslutet den 11 december 2007.

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av fel vid besiktning hos bilprovningen

text: Justitiekanslern avslår LGH:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Hösten 2010 köpte LGH en begagnad personbil som kort dessförinnan hade importerats till Sverige och registreringsbesiktigats hos AB Svensk Bilprovning (i fortsättningen Bilprovningen). Bilen kontrollbesiktigades därefter år 2011, 2012, 2013 och 2014.

text: Vid en kontrollbesiktning som ägde rum den 8 april 2015 fick bilen en anmärkning att den hade en otillåten ratt. Felet bestod i att ratten inte var försedd med en krockkudde. Någon sådan anmärkning gjordes inte vare sig vid registreringsbesiktningen eller vid efterföljande kontrollbesiktningar. LGH kontrollbesiktigade bilen igen den 16 juni 2015 och då fick bilen anmärkningen att s.k. SRS-indikering (för krockkuddarna) var ur funktion samt att bilen var ändrad (utbytt ratt).

text: LGH ansökte därefter hos Transportstyrelsen om dispens för att även i fortsätningen få köra bilen med samma ratt. Transportstyrelsen avslog ansökan. Något senare ingav LGH ett intyg från en auktoriserad verkstad av vilket framgick att felet med ratten hade blivit åtgärdat.

text: Anspråket

text: LGH har begärt skadestånd av staten med 11 073 kr. Som Justitiekanslern har uppfattat LGH:s skrivelse gör han gällande att felet med ratten borde ha upptäckts redan i samband med att bilen för första gången besiktigades i landet. Det har därmed förekommit ett skadeståndsgrundande fel vid Bilprovningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Till följd av det har han blivit tvungen att i efterhand byta ratt. Rattbytet kostade 11 073 kr. Han kan inte kräva ersättning från det företag som sålde bilen till honom eftersom det inte längre existerar.

text: Utredningen

text: Transportstyrelsen har avstyrkt att LGH beviljas skadestånd. Enligt Transportstyrelsens bedömning var den ratt som föranledde anmärkningen med största sannolikhet monterad redan vid registreringsbesiktningen som skedde 2010. Felet med ratten borde därför ha upptäckts redan vid registreringsbesiktningen. Bilen skulle rätteligen ha underkänts redan då. Transportstyrelsen anser dock inte att någon skadeståndsskyldighet har uppkommit eftersom varken registrerings- eller kontrollbesiktningen syftar till att skydda en köpare av en besiktigad bil från en eventuell förmögenhetsförlust som kan ha uppkommit till följd av fel som inte har upptäckts vid kontrollen.

text: LGH har fått del av Transportstyrelsens yttrande och kommenterat detta samt vidhållit sitt skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Bilprovningens arbete med att registreringsbesiktiga fordon innefattar myndighetsutövning och är sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Justitiekanslern instämmer i Transportstyrelsens bedömning att den ratt som vid den kontrollbesiktning som skedde 2015 föranledde anmärkning med stor sannolikhet hade funnits redan när bilen registreringsbesiktigades och att Bilprovningen borde ha upptäckt felet med ratten redan då. Att felet inte upptäcktes utgör fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Justitiekanslern har i flera tidigare ärenden gjort bedömningen att det inte föreligger någon generell rätt till ersättning i sådana fall där det i efterhand kan konstateras att Bilprovningen har brustit vid utförandet av en kontrollbesiktning eftersom kontrollbesiktningen inte syftar till att ge underlag för en bedömning av om bilens kondition är sådan att den är värd ett visst pris o.s.v., utan till att höja trafiksäkerheten, minska samhällets kostnader för trafikolyckor samt begränsa miljöpåverkan av bilavgaser (se bl.a. Justitie- kanslerns beslut i ärenden nr 2140-03-40 och 1748-08-40). Vad LGH har anfört samt vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning att göra en annan bedömning i fråga om statens skadeståndsskyldighet för den förmögenhetsskada som han har yrkat ersättning för. Den omständigheten att det företag som har sålt bilen till LGH inte längre existerar kan inte heller föranleda en annan bedömning.

text: LGH är således inte berättigad till skadestånd av staten.


title: Inspektion av Polismyndigheten i Östergötlands län och Åklagarkammaren i Linköping den 19 och 20 november 2013

text: Kortfattat om Justitiekanslerns iakttagelser

text: Justitiekanslerns granskning av Polismyndigheten i Östergötlands län och Åklagarkammaren i Linköping pågick i två dagar och var inriktad på att bedöma handläggningen av vissa s.k. ungdomsärenden och ärenden rörande brott mot barn. Granskningen, som var av stickprovskaraktär, var inte tillräckligt omfattande och täckande för att kunna ligga till grund för mer generella slutsatser. Polismyndighetens och åklagarkammarens egna teorier om varför vissa tidsfrister i dessa typer av ärenden inte har hållits kunde emellertid bekräftas vid granskningen. Det allmänna intrycket efter inspektionen är att polismyndigheten och åklagarkammaren gör ansträngningar för att verksamheten ska vara väl fungerande och i överensstämmelse med regelverket för de granskade ärendetyperna. Vissa brister kunde konstateras och Justitiekanslern gör vissa uttalanden rörande framför allt tidsåtgången i s.k. ungdomsärenden.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. polisen och åklagarkamrarna.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att inspektera Polismyndigheten i Östergötlands län (nedan polismyndigheten) och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Linköping (nedan åklagarkammaren). Syftet med inspektionen var att granska handläggningen av vissa s.k. ungdomsärenden och ärenden rörande brott mot barn.

text: Justitiekanslern skrev till polismyndigheten och åklagarkammaren i november 2013, varvid vissa akter beställdes fram i förväg.

text: Inspektionens genomförande

text: Inspektionen genomfördes den 19 och 20 november 2013. På polismyndigheten hade ett sammanträdesrum ställts i ordning och de begärda akterna lagts fram.

text: Inspektionen inleddes den första dagen med ett möte med företrädare för polismyndigheten och åklagarkammaren. Från polismyndighetens sida deltog länspolismästaren Ulrika Herbst och den biträdande operativa chefen Björn Lidö, samt senare – under delar av inspektionen – även förundersökningsledaren Claes Solid och polisområdeschefen i Linköping, Susanne Axelsson. Från åklagarkammarens sida deltog chefsåklagaren/kammarchefen Anna Carlsson Lundh samt kammaråklagarna Helene Gestrin och Malin Nilsson.

text: Representanterna från polismyndigheten respektive åklagarkammaren redogjorde för sina verksamheter, med fokus på handläggningen av ungdomsärenden och ärenden rörande brott mot barn.

text: Därefter granskades de beställda akterna i vissa utvalda ungdomsärenden och ärenden rörande brott mot barn. Underhandskontakter med såväl företrädare för polismyndigheten som åklagarkammaren ägde rum kontinuerligt. Under den andra dagen fortsatte granskningen och vissa ärenden följdes upp och granskades digitalt på åklagarkammaren.

text: Vid ett avslutande möte redogjordes i stora drag för Justitiekanslerns iakttagelser under inspektionen.

text: Inspektionens syfte och omfattning

text: Syftet med inspektionen var att granska handläggningen av förundersökningar rörande misstankar mot personer som inte fyllt 18 år (s.k. ungdomsärenden) enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) och förundersökningar om brott mot barn (s.k. barnärenden), där särskilda bestämmelser finns om handläggningen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . I sådana förundersökningar gäller särskilda skyndsamhetskrav och tidsfrister. Vidare finns särskilda bestämmelser om underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd (

text: 7 §§

text: LUL), inhämtande av socialnämndens yttrande (

text: 11 §

text: LUL), frågor rörande offentliga försvarare (

text: 24 §

text: LUL) och frågor om målsägandebiträden (

text: 1 § lagen (1988:609)

text: om målsägandebiträde och

text: 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: Särskilt om Polismyndighetens i Östergötlands län arbete med ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn

text: Följande framkom vid inspektionen.

text: Polismyndigheten i Östergötlands län är den fjärde största polismyndigheten i landet och täcker 13 kommuner med drygt 421 000 invånare. De största av de 13 kommunerna, Linköping och Norrköping, skiljer sig åt på flera sätt, bl.a. genom att socialtjänsten är olika organiserad i de två kommunerna. Polismyndigheten väntas på sikt bli mindre men har idag drygt 1 000 anställda, varav ca 700 är poliser och övriga 300 är civilanställda. Omsättningen bland personalen är stor – även internt – och rörligheten innebär vissa svårigheter i arbetet.

text: Under hösten 2011 genomfördes en stor förändring av polismyndighetens organisation. Polismyndigheten delades då upp i två avdelningar, en operativ avdelning och en förvaltningsavdelning. Till den operativa avdelningen hör bl.a. polis- och närpolisområden. Till polisområdena hör utredningsenheter som har särskilda ungdomsutredningssektioner, vilka utreder ärenden med misstänkta under 18 år. Även närpolisområdena ansvarar för utredningar av ungdomsärenden. Ungdomsärenden är prioriterade ärenden hos polismyndigheten, som har utsett en måloperatör med särskilt ansvar för denna typ av ärenden.

text: Efter en lagändring som trädde i kraft den 1 mars 2012 ska förundersökningar i ungdomsärenden som huvudregel ledas av en polisiär förundersökningsledare. Förändringen upplevs som positiv av polismyndigheten.

text: I avvaktan på den stora omorganisationen av polisen i Sverige, när landets 21 polismyndigheter ska bli en enda nationell polismyndighet, genomför polismyndigheten i Östergötland inte några ytterligare lokala organisations-förändringar. Det är ännu inte klarlagt hur ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn kommer att handläggas efter den stora omorganisationen.

text: För närvarande ser polismyndigheten en lokal nedgång i antalet ungdomsärenden, men sett över längre tid har antalet sådana ärenden ökat. I kommunerna Linköping och Motala uppgår antalet ungdomsärenden till uppskattningsvis ca 500 stycken totalt år 2013. Utredningarna rörande ungdomsärenden har förändrats och blivit mer omfattande i takt med teknikutvecklingen. Den totala arbetsbelastningen hos polismyndigheten för dessa typer av ärenden har ökat.

text: Polismyndigheten har kontinuerligt egna uppföljningar av hur utredningarna av ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn ligger till, med fokus på de gällande tidsfristerna. Polis och åklagare har också återkommande möten med varandra för avstämning och uppföljning av dessa ärenden. Tanken är även att representanter för polismyndigheten och åklagarkammaren ska träffas en gång i månaden och diskutera metodutveckling i ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn, men dessa möten har av olika skäl inte skett i önskad omfattning under år 2013. Hur väl tidsfristerna hålls i ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn har varierat över tid.

text: Enligt polismyndigheten är den vanligaste förklaringen till att fristerna överskrids utredningens beskaffenhet. I ärenden med flera misstänkta kan vissa av de misstänkta vara svåra att få tag på, vilket innebär att tidsfristerna för de misstänkta som tidigt i förundersökningen har delgivits misstanke om brott inte hålls. En annan vanlig förklaring till fristöverskridande är bristen på utredare av ungdomsärenden hos polismyndigheten. Det finns även exempel på fall där tidsfristerna inte har kunnat hållas då en misstänkt gärningsman under 18 år blir misstänkt för ytterligare brott, eftersom kraven på samordning förutsätter att ärendena redovisas i ett sammanhang. Skyndsamhetskravet och samordningskravet upplevs av polismyndigheten som svåra att kombinera.

text: Enligt en överenskommelse mellan Polismyndigheten i Östergötlands län och åklagarkammaren i Linköping ska sexveckorsfristen i ungdomsärenden i regel fördelas på så vis att polismyndigheten lämnar över ärendena till åklagarkammaren senast fyra veckor från det att den misstänkte delgivits skälig misstanke om brott.

text: Enligt både polismyndigheten och åklagarkammaren kan handläggningstiden i vissa ärenden fördröjas på grund av att det tar lång tid att få in yttranden från socialnämnderna. Polismyndigheten begär in sådana yttranden i ungdomsärenden där det anses nödvändigt, innan ärendet överlämnas till åklagare. Det händer att tidsfristerna överskrids i ärenden där åklagare gör bedömningen att ärendet ska kompletteras med ett yttrande från socialnämnden, när polismyndigheten inte har inhämtat detta innan ärendet överlämnades. Det är vidare stora skillnader mellan kommunerna i länet beträffande yttrandenas kvalitet och tidsåtgången för att avge desamma. Möten med socialnämnderna hålls ungefär en gång per år, då det görs en uppföljning av samarbetet kring ungdomsärenden. Polismyndigheten har även sammankallat ett möte med socialnämnderna i samtliga 13 kommuner för att diskutera en bättre samordning.

text: Särskilt om åklagarkammaren i Linköpings arbete med ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn

text: Ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn är prioriterade ärenden också hos åklagarkammaren. Det finns en upprättad verksamhetsplan, som föreskriver vissa riktlinjer rörande utredningen och handläggningen av dessa ärenden.

text: Åklagarkammaren har länge varit underbemannad på grund av föräldraledigheter och sjukskrivningar och eftersom vikarier inte har tagits in. Från årsskiftet 2013/2014 kommer åklagarkammaren för första gången på mycket länge att ha full personalstyrka.

text: Vissa åklagare vid åklagarkammaren är utbildade att arbeta med ungdomar och några av dem är mer specialiserade att arbeta med sådana mål. Ärenden med unga misstänkta, dvs. under 18 år, lottas som ungdomsärenden och ärenden med unga målsägande (upp till 18 år) som barnärenden.

text: En grupp om fyra åklagare arbetar med dels samtliga barnärenden, dels samtliga grova brott hos åklagarkammaren. Gruppen arbetar efter ett rullande schema där varje åklagare arbetar med barnärenden var fjärde vecka. Under den veckan lottas endast barnärenden på den ansvarige åklagaren.

text: De flesta barnärenden kommer in till polismyndigheten och åklagarkammaren genom anmälningar från socialförvaltningarna. Åklagarkammaren arbetar mot flera kommuner, bl.a. Linköping, Norrköping och Motala.

text: Länsstyrelsen i Östergötland har tagit fram en gemensam länsrutin för myndigheternas handläggning och samarbete när det gäller barnmisshandel och sexuella övergrepp mot barn och unga. Det finns även en samverkansgrupp inom Länsstyrelsen i Östergötland, där polis och åklagare inom länet träffas.

text: I Linköping handläggs barnärenden på ett särskilt sätt eftersom Linköpings kommun har inrättat ett s.k. Barnahus. Barnahus har en personalgrupp (ett team) som består av bl.a. en samordnare, en psykolog, två socionomer samt en teamassistent. Genom Barnahus Linköping samverkar samtliga berörda myndigheter på ett strukturerat sätt när det har gjorts en anmälan om att ett barn far illa. Varje måndag hålls s.k. samrådsmöten där polismän, åklagare, anställda från socialtjänsten, barnläkare, expertis inom barn- och ungdomspsykiatri samt personal från Barnahuset deltar.

text: Socialtjänsten kan även göra en anmälan om brott till polismyndigheten vid sittande bord. Som utgångspunkt hålls därefter förhör med barnet (målsäganden) samma vecka som anmälan gjorts vid samrådsmötet, vanligtvis dagen efter samrådsmötet. Åklagare närvarar genom medhörning i ca 70 % av förhören. Ordningen med att hålla samordningsmöten på måndagar kan frångås vid behov, t.ex. om en fråga behöver hanteras omgående och samråd inte kan vänta till nästa måndag. Barnahus Linköping avlastar åklagarkammaren på ett betydande sätt genom att ordna det praktiska kring utredningen av brotten och bl.a. bistå med krisstöd, sammankalla och fungera som ordförande vid samrådsmöten som hålls med berörda myndigheter och yrkesgrupper. När det gäller arbetet med brott mot barn i andra kommuner, som inte har något Barnahus eller liknande institution, har åklagarna mer omfattande arbetsuppgifter, bl.a. av administrativ karaktär.

text: Arbetsmodellen med Barnahus Linköping anses fungera mycket väl, vilket åklagarkammaren också märker vid uppföljningar av lagföringen i ärenden om brott mot barn. Denna s.k. östergötlandsmodellen har även börjat tillämpas i andra delar av landet. Modellen har bidragit till att utredningarna i Linköping angående brott mot unga målsägande har blivit snabba och effektiva, och genomströmningstiderna för sådana ärenden har blivit relativt korta. Systemet uppfattas också som anmälningsvänligt, dvs. det är lätt att göra en anmälan om brott mot barn.

text: Tidsfristerna hålls i de flesta barnärenden som åklagarkammaren handlägger, särskilt i de ärenden där utredningen är av enkel beskaffenhet eller den misstänkte är häktad. När det gäller ärenden med mer omfattande utredningar och där den misstänkte inte är häktad är ambitionen att handläggningstiden ytterligare ska förkortas.

text: Vad däremot gäller ungdomsärenden, där den misstänkte är under 18 år, är genomströmningstiderna i vissa ärenden alltför långa enligt åklagarkammarens egen uppföljning av dessa ärenden. Vid åklagarkammaren arbetar en kammaråklagare med ungdomsärendena på heltid. Ytterligare en kammaråklagare arbetar med dessa ärenden motsvarande halvtid. Två kanslianställda stöttar dessa åklagare och arbetar del av sin tid med denna ärendetyp. Det är främst den heltidsanställda kammaråklagaren som har hand om de åklagarledda förundersökningarna med misstänkta under 18 år och det är i huvudsak hon som närvarar vid förhandlingar vid domstol i dessa ärenden. Arbetsbelastningen för åklagarna är periodvis mycket hög och den nuvarande ordningen är sårbar och därmed, enligt åklagarkammaren, inte hållbar i längden.

text: Rättsliga utgångspunkter för inspektionen

text: Ungdomsärenden

text: Enligt 4 § LUL ska en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa alltid bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i s.k. medling med anledning av brott, utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: I förarbetena till bestämmelsen i 4 § LUL anges som exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av sexveckorsfristen att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, att den misstänkte begår nya brott under en pågående förundersökning eller att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses ha företräde innebär inte att fristen får överskridas (se

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Lagstiftaren har inte berört den situationen att en misstänkt person fyller 18 år under förundersökningens bedrivande. Riksdagens ombudsmän (JO) har emellertid uttalat att det står i bäst överensstämmelse med grunderna för det särskilda skyndsamhetskravet i 4 § LUL att den omständigheten att en misstänkt person fyller 18 år under förundersökningens bedrivande inte skulle medföra att skyndsamhetskravet upphörde att gälla. En förundersökning där den misstänkte personen fyller 18 år under utredningens bedrivande borde därför enligt JO fortsätta handläggas enligt bestämmelserna i 4 § LUL. (Se JO:s beslut den 25 september 2002, dnr

text: ). Av samma beslut framgår att JO även har ansett att bestämmelserna i 4 § LUL måste uppfattas så att de endast gäller i fråga om förundersökningar mot personer som inte har fyllt 18 år vid tidpunkten för beslutet att inleda förundersökning.

text: I 5 § LUL föreskrivs att om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott, ska vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge omedelbart underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller om det annars finns särskilda skäl.

text: Socialnämnden ska enligt 6 § LUL genast underrättas om någon under 18 år är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Av underrättelsen ska framgå om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling. Om det är möjligt och kan antas ske utan men för utredningen ska enligt 7 § LUL företrädare för socialtjänsten närvara vid förhör med den som inte har fyllt 18 år och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa.

text: Enligt 11 § LUL ska åklagaren som huvudregel i ungdomsärenden inhämta ett yttrande från socialnämnden i den kommun som enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: har ansvaret för den unge innan beslut fattas i åtalsfrågan. En förutsättning för att yttrande ska få inhämtas är att den unge har erkänt gärningen eller att det föreligger skälig brottsmisstanke. Om möjligt ska förundersökningsledaren, i de fall förundersökningen gäller brott på vilket fängelse kan följa, begära yttrande från socialnämnden senast i samband med delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Ett yttrande från socialnämnden behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt (t.ex. om det är uppenbart att påföljden ska stanna vid böter).

text: Enligt 24 § LUL ska en offentlig försvarare förordnas för en misstänkt under 18 år, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Ärenden om brott mot barn

text: Enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte har fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Ett målsägandebiträde ska i vissa fall enligt 1 § lagen om målsägandebiträde förordnas för den som är omyndig. Målsäganden ska enligt

text: 13 a § förundersökningskungörelsen

text: så snart som möjligt under förundersökningen underrättas om möjligheten att få ett målsägandebiträde. I fall då en vårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhållande till misstänks för brott mot barnet kan barnet i stället få en särskild företrädare, se

text: 1 § lagen (1999:997)

text: om särskild företrädare för barn.

text: Dokumentationsskyldighet

text: Underrättelser och kallelser ska dokumenteras. Detta följer av allmänna principer om myndigheters dokumentationsskyldighet och är, såvitt gäller bl.a. skyldigheten att underrätta och kalla vårdnadshavare enligt 5 § LUL, även särskilt föreskrivet i

text: 21 b § förundersökningskungörelsen

text: . Av

text: 20 § förundersökningskungörelsen

text: framgår vidare att bl.a. tid och plats för åtgärder under förundersökningen ska antecknas i förundersökningsprotokollet.

text: Granskat material

text: Inför inspektionen hade Justitiekanslern begärt att få granska ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn som inkommit till polismyndigheten under perioden den 1 januari 2013 – 30 september 2013 samt äldre ungdomsärenden och ärenden om brott mot barn (inkomna före den 1 januari 2013) som inte var avslutade per den 30 september 2013. Polismyndighetens ärenden (K-ärenden rörande brottsmisstankar i Linköping respektive Motala) granskades stickprovsvis genom att vissa akter som begärts fram gicks igenom. Ärendena hade av polismyndigheten delats in i olika kategorier, ”Prio 1 – 4”. Prio 1 avsåg ärenden där polismyndigheten gjort bedömningen att tidsfristerna överskridits enligt 4 § LUL respektive

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Justitiekanslern har gjort stickprovsgranskningar av samtliga kategorier (Prio 1 – 4) av polismyndighetens ärenden. Som tidigare nämnts granskades vissa ärenden även hos åklagarkammaren i elektronisk form.

text: I det följande redovisar Justitiekanslern de iakttagelser som gjordes vid inspektionen.

text: Ärenden med för långa handläggningstider

text: Som framgått av den ovanstående redogörelsen stod det redan innan inspektionen klart att myndigheterna själva bedömt att tidsfristerna i 4 § LUL och

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: hade överskridits i vissa ärenden. Justitiekanslern har vid granskningen av dessa ärenden haft syftet att försöka identifiera anledningen till att tidsfristerna inte har lyckats hållas.

text: Fristen i 4 § LUL har överskridits av olika anledningar

text: Fristen enligt 4 § LUL har överskridits av olika anledningar, exempelvis att någon i utredningen har varit svår att komma i kontakt med. Vidare har i flera ärenden kunnat konstateras att handläggningen under sommarmånaderna i princip har stått stilla. Följande ärenden är exempel på när tidsfristen enligt 4 § LUL har överskridits av olika anledningar.

text: K40127-12/K40125-12 : Polismyndigheten har bedömt att tidsfristen överskreds med hänsyn till utredningens beskaffenhet, det framgår dock inte vilka utredningsåtgärder som har orsakat dröjsmålet.

text: K47522-12 : Redan när polismyndigheten redovisade ärendet till åklagarkammaren hade tidsfristen enligt 4 § LUL löpt ut med ca två veckor. Av handlingarna framgår inte varför delgivning med den misstänkte dröjde ca tre månader från det att beslut om misstanke hade meddelats. Polismyndigheten har vid sin egen uppföljning av ärendet gjort bedömningen att fristen överskridits med hänsyn till utredningen. Socialnämndens avgivande av yttrande förefaller också ha tagit onödigt lång tid.

text: K48080-12 : Redan när polismyndigheten överlämnade ärendet till åklagarkammaren hade tidsfristen enligt 4 § LUL löpt ut. Handläggningstiden i ärendet (från delgivning av misstanke till beslut om att åtal skulle underlåtas) uppgick till drygt fyra månader. Av handlingarna framgår inte varför det tog så lång tid mellan det första respektive det andra förhöret med den misstänkte.

text: K49527-12 : Det framgår att det inhämtades ett rättsintyg i ärendet och att ett yttrande från socialnämnden kom in först drygt två månader från det att det begärdes. Även med bortseende från dessa faktorer tycks emellertid handläggningstiden i ärendet ha blivit onödigt lång.

text: K6331-13 och K7864-13/AM 69220-13 : Tidsfristen enligt 4 § LUL hade i princip löpt ut när polismyndigheten överlämnade ärendet till åklagarkammaren, nästan sex veckor hade då gått. Vidare gick det ca åtta veckor mellan delgivning av brottsmisstanke och beslut om åtalsunderlåtelse. Polis och åklagare har bedömt att ett yttrande från socialnämnden behövdes. Detta har dock begärts för sent i processen. Socialnämnden avgav yttrande efter ca tre veckor .

text: K9057-13 : Tidsfristen enligt 4 § LUL har överskridits beträffande två av tre misstänkta i ärendet. Av handlingar i akten framgår att polismyndigheten som skäl till att handläggningstiden har dragit ut på tiden – och att en av de misstänkta har delgivits misstanke nästan tre månader efter anmälan – har angett att en av de misstänkta, som delgavs sist, har varit svår att få kontakt och hålla förhör med. Socialnämndens yttranden har även kommit in först ca två månader efter att polismyndigheten begärt yttrandena.

text: K10887-13 : Polismyndigheten har bedömt att tidsfristen i ärendet överskreds med hänsyn till utredningens beskaffenhet, vilket inte är ovanligt vid den aktuella brottstypen (rån). Det går inte av handlingarna i akten att utläsa varför delgivningen med den misstänkte drog ut på tiden.

text: K11658-13 : Tidsfristen enligt 4 § LUL överskreds då det dröjde ca 23 veckor från delgivning av misstanke till dess att åklagare beslutade om åtalsunderlåtelse. Även om tidsfristen redan hade överskridits när polismyndigheten överlämnade ärendet till åklagarkammaren tycks det ha varit frågan om en onödigt lång handläggningstid hos åklagarkammaren för att fattabesluta i åtalsfrågan.

text: K20711-13 : I akten finns en anteckning från polismyndigheten daterad den 17 juli 2013 om att ”resultat teknisk undersökning dröjer”. Den tekniska undersökning som avses kan emellertid inte vara ett begärt analysprotokoll, eftersom det kom in dagen dessförinnan, dvs. den 16 juli 2013. Det är därmed oklart vad anteckningen syftar på för utredningsåtgärder. Det bör även framhållas att ”tidsbrist” inte är någon giltig orsak att överskrida tidsfristerna enligt LUL. Det tycks inte ha hänt något i ärendet under en längre period, dvs. från i mitten av juli tills i slutet av september 2013.

text: Fristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: har överskridits i mindre utsträckning

text: Även fristen enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: har överskridits av olika anledningar, exempelvis att målsäganden har varit svår att komma i kontakt med. I vissa ärenden förefaller det ha varit perioder av inaktivitet, särskilt under sommaren (t.ex. K8368-13 och K19858-13). Justitiekanslern har dock efter sin stickprovsvis utförda granskning inte sett anledning att ifrågasätta åklagarnas uppgifter om att tidsfristerna har hållits i större utsträckning i ärenden om brott mot barn jämfört med i ungdomsärendena.

text: Ärenden där det har tagit lång tid för delgivning av brottsmisstanke

text: I ett antal ungdomsärenden, dvs. där den misstänkte var under 18 år vid inledandet av förundersökningen, noterade Justitiekanslern att det hade gått relativt lång tid från det att en person blivit skäligen misstänkt till dess att han eller hon delgavs brottsmisstanken enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Detta medförde att den totala handläggningstiden blivit lång även om tidsfristerna inte alltid överskridits. Exempel på brister av det angivna slaget påträffades i bl.a. följande ärenden; K33893-12, K44631-12, K46537-12, K14727-13, K15004-13, K23930-13.

text: Ärenden där bestämmelserna i LUL har åsidosatts på grund av att polismyndigheten inte har handlagt ärendena som ungdomsärenden

text: I två ärenden (K319-12/AM 48597–13 och K8568-13) kunde Justitiekanslern konstatera att bestämmelserna i LUL inte efterlevts på grund av att polismyndigheten inte har handlagt ärendena som ungdomsärenden, vilket varit felaktigt. Ärendena borde ha handlagts som ungdomsärenden även hos polismyndigheten utan hinder av att den misstänkte hann fylla 18 år under tiden för förundersökningen (jfr vad som sagts ovan i anslutning till JO:s uttalanden i beslut den 25 september 2002, JO:s dnr 455-2002). Förutom att skyndsamhetskravet enligt 4 § LUL åsidosattes innebar detta bl.a. att vårdnadshavare och socialnämnden inte underrättades i enlighet med bestämmelserna i LUL.

text: Ärenden där beslut att lägga ned förundersökningen eller meddela åtalsunderlåtelse har dröjt onödigt lång tid

text: Vid Justitiekanslerns granskning av de utvalda ungdomsärendena har också framkommit att slutredovisning till åklagare eller beslut i åtalsfrågan i vissa fall har dröjt onödigt länge (t.ex. K 20560–13 och K21569-13). I de fall ett beslut om att förundersökningen ska läggas ned eller åtal underlåtas har meddelats på ett underlag som har varit färdigt under en längre tid innan beslutet om nedläggande av förundersökning eller åtalsunderlåtelse meddelades framstår den långa handläggningstiden som särskilt onödig

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Allmänt om tidsfristerna m.m.

text: Inledningsvis bör påpekas att handläggningstiderna i ungdomsärenden och ärenden rörande brott mot barn har stått i centrum för statsmakternas uppmärksamhet under senare tid, och att både riksdagen och regeringen har uttalat sig i frågorna. Sedan år 2011 ställer regeringen i regleringsbreven för Åklagarmyndigheten och Rikspolisstyrelsen krav på att myndigheterna ska redovisa i vilken utsträckning de lagstadgade fristerna avseende unga lagöverträdare har hållits och redovisa vilka åtgärder de har vidtagit för att korta genomströmningstiderna.

text: En särskild utredare har vidare på regeringens uppdrag utrett hur tidsfristerna som gäller förundersökningar när barn under 18 år är inblandade som misstänkta eller som målsägande ska vara utformade. Utredarens förslag har redovisats i en departementspromemoria (

text: Ds 2013:30

text: ) med namnet Skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga misstänkta och unga målägande. Förslagen i promemorian går bl.a. ut på att samordna reglerna om skyndsamhetskrav och tidsfrister under förundersökningen i de båda ärendekategorierna och syftet är att uppnå en förbättrad effektivitet i handläggningen. Vidare ska åklagare ges en möjlighet att väcka åtal utan att yttrande från socialnämnd inkommit. Syftet är att undvika onödig väntetid i handläggningen av ärenden med unga misstänkta. Departementspromemorian har remissbehandlats och bereds nu i regeringskansliet.

text: Iakttagelser

text: Redan före granskningen stod det klart att polismyndigheten och åklagarkammaren själva bedömt att tidfristerna hade överskridits i många fall. Även om det med hänsyn till granskningens stickprovskaraktär inte har kunnat dras några säkra och allmänna slutsatser om orsaken kan noteras att Justitiekanslern finner att de skäl som polismyndigheten och åklagarkammaren angett som de sannolika skälen för förseningarna vid det inledande sammanträdet förefaller att vara riktiga. Följande har också kunnat iakttas vid granskningen.

text: I ett antal ärenden noterades att delgivning av brottsmisstanke med den misstänkte har dröjt. Det finns exempel på ärenden där det gått relativt lång tid från det att en person blivit skäligen misstänkt till dess att han eller hon underrättades om brottsmisstanken. Fristen har ibland överskridits och ibland i och för sig hållits, men den totala handläggningstiden har i samtliga fall blivit onödigt lång.

text: I ett antal ärenden redovisade polisen ärendet till åklagaren när fristen enligt 4 § LUL (helt eller i princip) redan hade löpt ut.

text: I en del ärenden tyder granskningen på att det förekommit perioder av viss inaktivitet. Det noterades att det förflutit lång tid mellan anmälan/gärningstillfället och det första förhöret med den misstänkte, alternativt lång tid mellan olika förhör med en målsägande.

text: I några fall har det tagit oförklarligt lång tid för beslut om åtalsunderlåtelse eller nedläggande av förundersökning.

text: I vissa fall synes tidsfristen ha överskridits endast på grund av att ansvariga haft sommarledighet, och i flera ärenden bekräftas att det rör sig om semesterperioder när det funnits få utredare (se t.ex. akten i K 9740-13).

text: Vidare har kunnat noteras att avgivande av yttrande från socialnämnden i vissa fall har dröjt onödigt länge.

text: Polismyndigheten har i två fall inte behandlat ärenden där den misstänkte fyllde 18 år under förundersökningen som ungdomsärenden.

text: I något fall har lång tid förflutit mellan en färdig SKL-analys och ett andra förhör med den misstänkte.

text: Underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd

text: Vid Justitiekanslerns granskning av de utvalda ärendena kunde genomgående konstateras att dokumentationen beträffande underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd var bristfällig i polismyndighetens ärenden och att det verkar saknas en enhetlig rutin för dokumentationen. I vissa ärenden fanns handskrivna anteckningar i aktkappan om att underrättelse med socialnämnden eller vårdnadshavare hade skett. Det kunde även ibland utläsas av anteckningar intagna i förhörsprotokollet att vårdnadshavare eller tjänsteman från socialtjänsten varit närvarande tillsammans med den underåriga vid förhöret. Enligt polismyndighetens uppgifter underrättas socialnämnden enligt 6 § LUL genom att det i samtliga ärenden skickas en kopia av polisanmälan till socialnämnden. Det framgår dock inte av den dokumentation Justitiekanslern har tagit del av att så verkligen skett. Det framgår inte heller om och i vad mån det säkerställs att det av underrättelsen till socialnämnden framgår att den misstänkte har tillfrågats om att delta i medling och sin inställning härtill.

text: Inspektionen visade således att det fanns brister när det gällde dokumentationen av att i lag föreskrivna åtgärder hade vidtagits avseende underrättelser till socialnämnden och vårdnadshavare. Detta noterades i ärendena K 13831–13, K 11658-1, K 48080–12, K 21569–13, K 20560–13, K 21569–13, K 9057-13, 0500-K6331-13 och 0500-K7864-13, K 10887–13, K 40127–12/K40125-12, K 49527–12.

text: Avslutande sammanfattande synpunkter

text: Inspektionen var som framgått av stickprovskaraktär och de framtagna akterna gällde i princip ärenden där tidsfristerna hade överskridits. Genomgången var inte tillräckligt omfattande för att kunna läggas till grund för mer generella slutsatser. Det allmänna intrycket efter inspektionen är emellertid att polismyndigheten och åklagarkammaren i huvudsak handlägger de granskade ärendena med hög ambition. Det är dock tydligt att myndigheterna har svårigheter med tidsfristerna i framför allt ärenden med unga misstänkta. På förekommen anledning ska i detta sammanhang återigen understrykas att formell delgivning av brottsmisstanke inte får skjutas upp i syfte att fördröja att tidsfristen enligt 4 § LUL börjar löpa. Vidare ska påminnas om vikten av att ärenden inte blir liggande under semesterperioder.

text: Justitiekanslern ser det som angeläget att polismyndigheten, lämpligen tillsammans med åklagarmyndigheten och eventuellt även domstolarna intensifierar kontakterna med de olika socialnämnderna för att åstadkomma en bättre samordning vad gäller yttranden från socialnämnderna.

text: Polismyndigheten synes inte ha behandlat ärendena K8568-13 och K319-12, där de misstänkta fyllde 18 år under förundersökningen, som ungdomsärenden. Justitiekanslern förutsätter att detta är enstaka misstag och att så kommer att ske i fortsättningen.

text: Som framgått förekom även formella brister beträffande föreskrivna underrättelser och kallelser och framför allt beträffande dokumentationen av dessa. Det är viktigt att sådana rutiner skapas.

text: Med dessa uttalanden avslutas inspektionsärendet.

text: Justitiekanslern vill avslutningsvis uttrycka sin uppskattning för det vänliga bemötandet från polismyndighetens och åklagarkammarens personal under inspektionen.

text: I inspektionen deltog byråchefen Gun Löfgren Cederberg, hovrättsassessorerna Karin Ahlstrand Oxhamre, Linda Molin och Karin Ståhlbröst, beredningsjuristen Sara Kästel, notarien Jessica Durehed, byråassistenten Magdalena Bergendal och assistenten Anne Huhtinen. Även justitiekanslern Anna Skarhed deltog under det inledande mötet dag 1.


title: Initiativärende för granskning av Polismyndigheten i Västmanlands läns hantering av en brottsanmälan

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Västmanlands län för bristfällig hantering av en brottsanmälan.

text: Ärendet

text: I en artikel i tidningen VLT den 15 oktober 2008 redogjordes för ett ärende där en familj under natten den 8 oktober 2008 hade fått inbrott i sitt garage. Med anledning av de uppgifter som framkom i artikeln inhämtade Justitiekanslern handlingar från Polismyndigheten i Västmanlands län (polismyndigheten).

text: I artikeln sägs att ett vittne hade sett att en bil körde runt i området under natten och att en person hade lastat in en minimotorcykel eller liknande i bilen. Vidare framgår det att en motorcykel hade lämnats kvar utanför adressen lutad mot en mur. Av förhöret med ett vittne framgår att vittnets man ringde Polisen runt kl. 03.30 samt att vittnet sedan satt och väntade eftersom hon trodde att Polisen skulle komma och kontrollera den kvarlämnade motorcykeln. Polisen åkte inte till platsen och på morgonen var motorcykeln borta.

text: Mot bakgrund av de uppgifter som framkom i artikeln och polisförhöret beslutade Justitiekanslern att inleda en granskning av polismyndighetens hantering av ärendet.

text: Polismyndigheten förelades att yttra sig över vilka överväganden som gjordes hos Polisen när anmälan kom in under natten och vilka möjligheter polismyndigheten hade att ingripa i det pågående händelseförloppet.

text: I polismyndighetens yttrande sägs bl.a. följande.

text: ”Av inhämtade uppgifter från den operatör som mottog samtalet på Länskommunikationscentralen (LKC) samt den inspektör som tjänstgjorde som befäl på LKC den aktuella natten framgår följande. Samtalet inkom till LKC kl. 03.28. Anmälaren berättade att han sedan kl. 23.45 hört en vit VW caddy som kört omkring i området vilket han tyckte var konstigt. Anmälaren uppgav att man i den aktuella bilen lastat en minimotorcykel eller liknande samt att man ställt ytterligare en motorcykel lutad mot en mur utanför anmälarens adress. Anmälaren trodde att de eventuellt skulle komma tillbaka och hämta den senare. Anmälaren kunde inte uppge om det var grannar eller okända som rörde sig kring bilen, hur många de var eller något signalement på dessa personer vidare kunde anmälaren inte uppge i vilken riktning bilen lämnat eller vilket registreringsnummer som bilen hade. Samtalet avslutades 03.31. Operatören informerade sitt befäl om samtalet och efter att hon samrått med vakthavande befäl beslutades att ett allmänt larm skulle gå ut till samtliga enheter med anmaningen "stopp och kontroll vid anträffande" avseende den aktuella bilen. Befälet uppfattade inte att det var ett pågående brott som anmäldes eller att brottet precis skett vilket förklarar att man valde att gå ut med ett allmänt larm istället för att skicka en patrull till platsen. Vidare ansågs det finnas för få uppgifter om den aktuella bilen samt de eventuella gärningsmännen för att ett eftersök skulle aktualiseras.

text: Under natten rådde minibemanning på utryckningsstyrkan i länet.

text: Påföljande dag genomfördes en brottsplatsundersökning av polisman kl. 11.20.

text: Polismyndigheten bedömer utifrån de uppgifter som inhämtats att handläggningen av ärendet när samtalet inkom till LKC inte har följt gällande rutiner. Samtal har hållits med berörd operatör och händelsen kommer fortsättningsvis att användas i utbildning för personal vid LKC där inte minst polisens skyldighet att ingripa vid brott kommer understrykas. Polismyndigheten beklagar slutligen att ärendet sannolikt på grund av missförstånd fick denna utgång och vill betona att polismyndigheten alltid prioriterar pågående brott.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Med hänsyn till vad som framkom vid det telefonsamtal som anmälaren hade med Polisen på natten den 8 oktober 2008 borde Polisen uppenbarligen ha skickat en patrull till platsen betydligt tidigare än som skedde. Mot bakgrund av att en motorcykel hade lämnats kvar på platsen och att anmälaren trodde att ”de” eventuellt skulle komma tillbaka och hämta den framstår det som särskilt anmärkningsvärt att någon åtgärd inte vidtogs. Enligt polismyndigheten har handläggningen av ärendet inte följt gällande rutiner.

text: Polismyndigheten kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Eftersom polismyndigheten har vidtagit adekvata åtgärder för att förhindra ett upprepande finner jag inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet, som härmed avslutas.