avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Kommunicering Umgänge

title: Handläggningen av ett ärende rörande umgänge med ett barnbarn; fråga bl.a. om socialnämnden enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) skulle ha berett mormodern tillfälle att yttra sig över utredningen

text: Bakgrund

text: AA begärde hos socialförvaltningen i Hedemora kommun att få hjälp med att få till stånd ett umgänge med sitt barnbarn BB, född 2003. Med anledning av AA:s framställning inledde förvaltningen en utredning.

text: Omsorgsnämnden, socialutskottet, i Hedemora kommun beslutade vid ett sammanträde den 17 mars 2009 (§ 66) att inte väcka talan hos domstol om umgänge mellan BB och AA.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialförvaltningen i Hedemora kommun. Hon var missnöjd med bl.a. att hon inte hade fått hjälp med att få träffa sitt barnbarn BB och att hon inte hade fått ta del av den utredning som förvaltningen hade utfört angående umgänget.

text: Utredning

text: Föredraganden inhämtade per telefon upplysningar från socialsekreterare CC vid socialförvaltningen i Hedemora kommun. Från förvaltningen inhämtades även den utredning som utförts i ärendet.

text: Omsorgsnämnden i Hedemora kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande. I JO:s remiss angavs att yttrandet särskilt skulle avse dels huruvida AA fick del av utredningen och bereddes möjlighet att yttra sig över den innan nämnden fattade sitt beslut, dels hur nämnden efter att ärendet hade avslutats hade handlagt AA:s begäran om att ta del av utredningen.

text: Som sitt remissvar ingav nämndens socialutskott en skrivelse undertecknad av socialsekreteraren CC. I skrivelsen anfördes bl.a. följande (omnämnda bilagor har här utelämnats; JO:s anm.).

text: Bakgrund

text: AA har krävt umgänge med sitt barnbarn BB. Eftersom BB:s vårdnadshavare motsätter sig detta har hon krävt att Omsorgsnämnden i Hedemora kommun väcker talan vid Falu tingsrätt om umgänge enligt

text: 6 kap. 15 a § föräldrabalken

text: , för att hon på så sätt ska kunna få umgänge med sitt barnbarn BB. BB:s familjerättsliga förhållanden har belysts i en vårdnads-, boende- och umgängesutredning daterad 2009-02-20. Det var inte lämpligt att ta ställning i frågan om umgänge med mormor, innan förslaget till umgänge med fadern kunde formuleras i vårdnads-, boende- och umgängesutredningen till tingsrätten. Omsorgsnämnden i Hedemora beslutade 2009-03-17 att inte väcka talan vid tingsrätten enligt

text: 6 kap. 15 a § föräldrabalken

text: angående umgänge mellan BB och AA, då ett sådant umgänge inte bedömdes vara förenligt med barnets bästa. AA önskar få en kopia av utredningen som låg till grund för beslutet kring hennes umgänge med BB. Hon har också önskemål om att få träffa BB och sin dotter DD.

text: Handläggning och möjlighet att ta del av utredning före nämndens beslut

text: Omedelbart efter att Falu tingsrätt beslutade om att Hedemora kommun skulle verkställa en vårdnads-, boende- och umgängesutredning, kontaktades jag på telefon av AA. Hennes syfte var att få umgänge med BB och träffa sin dotter DD. Under utredningens gång har ett antal brev inkommit och telefonsamtal har hållits, där hon lämnat sina synpunkter och sin berättelse. AA har informerats om att vårdnadshavarna inte vill medge henne umgänge. I övrigt har BB:s vårdnadshavare motsatt sig att AA skulle få del av utredningen.

text: Handläggning och möjlighet att ta del av utredning efter nämndens beslut

text: Beträffande tillvägagångssättet i ärendet har jag rådfrågat förbundsjurist Pernilla Krusberg vid Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, som i sin tur stämt av med företrädare för Socialstyrelsen. Svaret från SKL var att eftersom AA, som mormor, ej betraktas som part så har hon inte rätt att ta del av utredningen kring begäran om umgänge med sitt barnbarn. Däremot har hon rätt att få del av de uppgifter hon själv har tillfört ärendet. AA har erhållit en kopia av de anteckningar som fördes då hon besökte Socialförvaltningen. Utöver dessa uppgifter har hon vid ett flertal telefonsamtal samt brev framfört uppfattningen att hon önskar Socialförvaltningens hjälp att få umgänge med BB. Barnets båda vårdnadshavare är tydligt emot att AA ska få del av utredningen. AA kvitterade ett mottagningsbevis 2009-09-15, då hon erhöll en skriftlig kopia på beslut att ej lämna ut sekretessbelagd handling enligt 15 kap 7 § sekretesslagen (bilaga 1). Besvärshänvisning medsändes (bilaga 2). Någon överklagan har inte inkommit.

text: AA fick del av och yttrade sig över remissvaret. Under ärendets handläggning hos JO kom hon även in med kompletterande skrivelser.

text: I ett beslut den 29 september 2010 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande hänvisar jag till den senare lagen som i nu aktuella hänseenden inte har inneburit några sakliga ändringar.

text: Barnets vårdnadshavare har enligt

text: 6 kap. 15 § tredje stycket föräldrabalken

text: (FB) ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. På talan av socialnämnden, får rätten besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid bedömningen av om

text: en sådan talan ska föras ska socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina morföräldrar och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära (

text: 6 kap. 15 a § andra stycket

text: FB).

text: I

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns bestämmelser om parters rätt att få ta del av uppgifter. Enligt

text: 16 §

text: FL har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den (

text: 17 §

text: FL). Från den s.k. kommunikationsskyldigheten finns vissa undantag som inte har intresse i det förevarande ärendet.

text: Rätten att ta del av uppgifter enligt

text: 16 §

text: FL och den s.k. kommunikationsskyldigheten enligt

text: 17 §

text: FL gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: I

text: 10 kap. 3 §

text: OSL stadgas att sekretess inte hindrar att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Bedömning

text: AA vände sig till socialförvaltningen i Hedemora kommun med en framställan om att omsorgsnämnden, med stöd av

text: 6 kap. 15 a §

text: FB, skulle väcka talan vid domstol om umgänge mellan henne och barnbarnet BB. Socialförvaltningen inledde en utredning med anledning av hennes framställan. I det ärendet har AA intagit ställning av part.

text: I ärenden hos en socialnämnd som avser myndighetsutövning mot någon enskild ska bl.a. bestämmelsen om kommunikation i

text: 17 §

text: FL tillämpas. Man kan i och för sig diskutera om ett beslut av en socialnämnd att inte väcka talan om umgänge ska anses utgöra myndighetsutövning. Enligt min mening avser beslut av detta slag myndighetsutövning. I den delen kan jag hänvisa till JO:s beslut den 27 augusti 2009, dnr

text: . Även om nämnden skulle anse att det inte har varit fråga om myndighetsutövning har nämnden likväl inte kunnat underlåta kommunikation. Som framgår av

text: 11 kap. 8 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, ska nämnden tillämpa bl.a.

text: 17 §

text: FL också när det är fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna.

text: Det får anses uppenbart att det inte på grund av sekretess enligt

text: 10 kap. 3 §

text: OSL har förelegat något hinder för nämnden att låta AA få del av utredningen. Genom att inte låta henne få del av utredningen och få tillfälle att yttra sig över den har nämnden åsidosatt en bestämmelse som är grundläggande när det gäller handläggningen av ärenden hos en socialnämnd. Detta är givetvis allvarligt och omsorgsnämnden förtjänar kritik för handläggningen av ärendet i denna del.

text: Den som i ett ärende hos en socialnämnd ska ges tillfälle att yttra sig enligt

text: 17 §

text: FL har enligt

text: 11 kap. 9 §

text: SoL rätt att få företräde inför nämnden, om inte särskilda skäl föranleder annat. Det framgår inte av utredningen att AA underrättades om sin rätt att få företräde. Jag har inte funnit skäl att närmare utreda saken men jag vill erinra om bestämmelsen.

text: Under våren/försommaren 2009 begärde AA att få del av den aktuella utredningen. I beslut den 10 september 2009 avslog förvaltningschefen EE hennes begäran. I beslutet anförde han att begäran skulle avslås med stöd av

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: . När det gäller nämndens handläggning av AA:s begäran om att få ta del av utredningen vill jag anföra följande.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , vilket kapitel även primärt reglerar frågan om utlämnande av allmän handling. Enligt 2 kap. 12 § ska en handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av 2 kap. 13 § framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Efter det att omsorgsnämnden den 17 mars 2009 beslutat att inte väcka talan vid domstol om umgänge avslutades ärendet vid nämnden. AA har därför efter den tidpunkten inte kunnat göra gällande någon rätt till partsinsyn i ärendet. Huruvida det förelåg hinder på grund av sekretess att låta henne ta del av utredningen skulle således bedömas enligt i första hand bestämmelsen om den s.k. socialtjänstsekretessen i

text: 26 kap. 1 § första stycket

text: OSL. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: EE torde ha ansett att det på grund av sekretess förelåg hinder mot att lämna ut utredningen till AA. Jag finner inte skäl att anlägga några synpunkter på beslutet i sak. Däremot kan konstateras att handläggningen av AA:s begäran varit oacceptabelt lång, vilket omsorgsnämnden inte kan undgå kritik för.

text: När det gäller utformningen av det beslut som EE fattade den 10 september 2009 vill jag påpeka att vid tiden för beslutet hade

text: sekretesslagen

text: upphört att gälla. Att det i beslutet hänvisas till den förutvarande

text: sekretesslagen

text: är givetvis inte tillfredsställande. Jag vill dessutom påpeka att det lagrum som beslutet hänvisar till inte var relevant i frågan om det förelåg sekretess eller inte eftersom lagrummet innehöll bestämmelser om överklagande av avslagsbeslut.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Åtal

publisher: Justitieombudsmannen

title: En åklagare har inte handlagt en fråga om att väcka åtal med tillräcklig skyndsamhet, och åklagarkammarens ledning har brustit i sitt ansvar att uppmärksamma ärendet och se till att det fattades beslut i åtalsfrågan

org: jo

sammanfattning: I ett ärende om brott i nära relation dröjde det drygt tio månader från det att polisen redovisade ett slutdelgivet förundersökningsprotokoll till åklagaren till dess att det fattades ett beslut i åtalsfrågan. Första gången ärendet diskuterades mellan åklagaren och åklagarkammarens ledning var nästan åtta månader efter polisens slutredovisning. Därefter dröjde det ytterligare mer än två månader innan ett beslut fattades i åtalsfrågan. Den utdragna handläggningen fick till följd att åtal inte kunde väckas för i vart fall en gärning på grund av preskription. Det berodde inte bara på att ärendet inte handlades tillräckligt skyndsamt utan också på att åklagaren misstog sig i fråga om när vissa gärningar hade inträffat och därmed skulle preskriberas. I beslutet kritiserar JO åklagaren för att han inte hanterade ärendet med tillräcklig skyndsamhet och inte i tid uppmärksammade kammarledningen på att ärendet inte kunde handläggas på det sätt som krävdes. JO kritiserar åklagaren även för att han missbedömde när vissa gärningar skulle preskriberas. Enligt JO kan kammarchefen inte undgå kritik för att hon inte tidigare uppmärksammade ärendet och såg till att nödvändiga åtgärder vidtogs. Hon kan inte heller undgå kritik för att hon inte efter att ärendet hade diskuterats mellan åklagaren och ledningen såg till att ett beslut i åtalsfrågan fattades utan ytterligare dröjsmål.

text: Bakgrund och anmälan

type: rubrik

text: I september 2017 inleddes en förundersökning mot AA om grov kvinnofridskränkning av BB. Kammaråklagaren CC, åklagarkammaren i Umeå, utsågs till undersökningsledare. Polismyndigheten redovisade i juni 2018 till åklagaren ett färdigt och delgivet förundersökningsprotokoll om grov kvinnofridskränkning. Utöver misstanken om grov kvinnofridskränkning fanns även en misstanke mot AA om ofredande av BB:s son. CC lade den 29 oktober

type: stycke

text: 2018 ned förundersökningen om misstanken om ofredande av sonen. Den 2 maj

text: 2019 väckte chefsåklagaren DD åtal för två fall av misshandel. Övriga gärningar i den grova kvinnofridskränkningen gick enligt henne inte att bevisa eller hade preskriberats.

text: I en anmälan till JO förde målsäganden BB fram klagomål mot åklagaren CC. Hon var kritisk till att åklagaren hade dröjt med att ta ställning i åtalsfrågan, vilket inneburit att gärningar hunnit preskriberas. Hon påtalade att hennes målsägandebiträde vid flera tillfällen hade försökt skynda på handläggningen.

text: Utredning

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten att yttra sig över handläggningen från den s.k. slutdelgivningen till dess att åtal väcktes.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) yttrande sig efter att ha hämtat in upplysningar från CC och DD, som yttrade sig också i egenskap av chef för åklagarkammaren. Vidare hade yttrande hämtats in från områdeschefen för åklagarområde Nord, chefsåklagaren FF.

text: Kammaråklagaren CC lämnade i huvudsak följande uppgifter.

text: Förundersökningen gällande grov kvinnofridskränkning redovisades till mig den 27 juni 2018. Vid denna tidpunkt pågick förundersökningen mot den misstänkte för brott mot målsägandens son alltjämt. Då jag ansåg att misstankarna mot den misstänkte för brott mot målsäganden och dennes son, för det fall att åtal skulle väckas, borde prövas i ett sammanhang beslutade jag att invänta förundersökningen gällande brott mot sonen. […] Jag anser att de berörda parterna har fått vänta orimligt lång tid på beslut i åtalsfrågan. Detta bär naturligtvis jag i egenskap av förundersökningsledare ansvaret för. Det är naturligtvis inte illvilja från min sida som orsakat detta. Den uppkomna situationen är en beklaglig, om än naturlig, följd av arbetssituationen som rått på åklagarkammaren i Umeå under lång tid. Under tiden aktuellt ärende legat och inväntat beslut i åtalsfrågan har kammaren saknat en stor andel av sina åklagare. Det så kallade barn- och relationsteamet har under perioden varit underbemannat i förhållandet till ärendetillströmningen men även i förhållande till den ”bemanningsplan” som finns. Vidare har rotationen av åklagare i teamet varit omfattande. För egen del har jag under hela perioden arbetat deltid. Arbetssituationen har lett till att jag och mina kollegor haft att hantera ett betydligt större antal ärenden än vi förmått. Detta har inneburit att vi tvingats prioritera ärenden. – – –

text: I min prioritering har jag i första hand prioriterat ärenden där den misstänkte är berövad friheten. I andra hand ärenden där målsäganden är under 18 år och det därmed finns en lagstadgad tidsfrist för utredningen. När det gäller ärenden där målsäganden fyllt 18 år har jag prioriterat ärenden där jag bedömt att det finns risk för fortsatt brottslighet. I det aktuella ärendet har den misstänkte under aktuell tid inte varit berövad friheten och målsäganden är över 18 år. Ärendet har därmed inte varit prioriterat på någon av dessa grunder. Jag har vidare bedömt att det inte förelegat någon risk för fortsatt brottslighet … Det är riktigt som målsäganden uppgett i sin anmälan till Justitieombudsmannen att hennes målsägandebiträde kontaktat mig och försökt påskynda ärendets handläggning. Det faktum att företrädare för en part ”ligger på” i ett ärende kan jag dock i min prioritering inte tillmäta någon betydelse då det skulle leda till att den som skriker högst skulle prioriteras vilket inte är en lämplig ordning. […]

text: Jag har gentemot kammarens ledning varit öppen med att min arbetssituation varit ohanterlig och att jag inte haft möjlighet att hantera alla de ärenden som ålagts mig. Jag har dock varit medveten om att det även gällt för andra åklagare på kammaren så jag tror inte att det funnits så mycket för kammarledningen att göra åt min arbetssituation förutom att arbeta för att vi skulle bli fler åklagare på kammaren vilket jag bedömer att ledningen gjort efter bästa förmåga. Då annat inte meddelats mig har jag bedömt att kammarledningen delat min uppfattning om på vilka grunder jag ska prioritera handläggningen av ärenden. I detta sammanhang bör tilläggas att jag i olika sammanhang, framförallt i samband med uppföljning av rotelvård med åklagarkammarens vice chefsåklagare, blivit tillsagd att prioritera vissa specifika ärenden. Dessa instruktioner har jag alltid rättat mig efter. Jag har inte vid något tillfälle fått instruktioner att prioritera detta ärende. Våren 2019 ansåg jag dock att myndigheten passerat skamgränsen för hur länge det aktuella ärendet kunde ligga utan åtgärd och påtalade detta för chefsåklagaren och begärde att hon skulle lägga över ärendet på någon annan åklagare som hade möjlighet att fatta beslut i åtalsfrågan inom en relativt kort tid. Vilket även gjordes efter bara någon vecka. I samband med att jag gick igenom ärendet inför att jag skulle ta upp frågan med chefsåklagaren upptäckte jag att en av de gärningar som ingick i den grova kvinnofridskränkningen jag avsåg att väcka åtal för sannolikt preskriberats samt att ytterligare en av gärningarna riskerade preskription. Det misstag jag gjort är att jag trodde mig vara säker på att de äldsta gärningarna jag avsåg att lägga till grund för misstanken om grov kvinnofridskränkning var begångna under 2015 och därmed inte preskriberades förrän under 2020. […] De två gärningar jag trodde mig vara säker på begicks 2015 begicks i själva verket 2014. Detta misstag ledde till att jag i min planering utgick från att ingen av de händelser som byggde upp misstanken om grov kvinnofridskränkning preskriberades förrän 2020. Jag borde naturligtvis haft bättre koll på mina ärenden och vad denna miss beror på kan jag naturligtvis inte med säkerhet säga men jag vågar påstå att den stress jag under denna period levt och alltjämt lever under är en inte oviktig del av förklaringen. Om jag hade insett att två av gärningarna preskriberades redan under 2019 hade jag ännu tidigare hos chefsåklagaren begärt att ärendet skulle läggas över på annan för att undvika att någon av gärningarna preskriberades.

text: Kammarchefen, chefsåklagaren DD, redogjorde i sina yttranden för vilka överväganden hon gjort i fråga om preskription och den bevisning som fanns för de olika gärningarna. Vidare uppgav hon i huvudsak följande.

text: Jag väckte åtalet den 2 maj 2019. Detta efter att i egenskap av kammarchef ha efterhört med handläggande åklagare CC, som jag såg hade flera redovisade förundersökningsprotokoll liggande för beslut, om det var några av ärendena som kunde lämnas över till annan åklagare för åtgärd. CC uppgav att ärendet var i behov av att åtgärdas och att det var ett ärende som en annan åklagare kunde åtgärda lika väl som han själv. Jag fick inga särskilda instruktioner … – – –

text: Jag har tagit del av de upplysningar CC lämnat. […] Arbetsläget vid Åklagarkammaren i Umeå har sedan 2018 varit mycket ansträngt bland åklagarna, dels på grund av en hög inströmning av ärenden (2018), dels på grund av bristande åklagarresurser (2019). Just ärenden med misstankar om brott mot barn har de senaste åren varit betydligt fler än för bara några år sedan.

text: Fokus har varit att se till att våra fristärenden (häktade ärenden, ärenden angående brott mot barn och ärenden med unga lagöverträdare) handläggs med den skyndsamhet som lagen kräver samtidigt som vi håller en hög kvalitet. Detta har gjort att vissa ärenden har blivit liggande längre än de borde ha blivit. Aktuellt ärende är ett sådant ärende som blivit liggande för länge sedan det redovisats till kammaren. Enligt åklagarkammarens lokala arbetsordning ansvarar åklagarna för att minst en gång i månaden gå igenom alla sina ärenden i de olika mapparna i Cåbra för att följa upp att påkallade åtgärder vidtas och inte fördröjs. Fyra gånger per år ska kammarledningen följa upp rotelvården. Den som ansvarat för rotelvården på kammaren är vice kammarchefen GG. Jag har inhämtat uppgifter från GG vad gäller ärendet ... GG har uppgett att den första gången han och CC tog upp ärendet var vid uppföljningen av rotelvården den 22 februari 2019. Vid detta tillfälle uppgav CC att han skulle påbörja en stämningsansökan … och de konstaterade att det inte var ett s.k. fristärende. Av vilken anledning stämningsansökan inte påbörjades efter uppföljningsmötet i slutet av februari 2019 känner jag inte till men jag instämmer i bilden CC har lämnat, att kammaren under hösten 2018 och våren 2019 varit mycket tungt belastad. Jag instämmer också i CC:s egen uppfattning att han borde haft bättre kontroll över när de enskilda gärningarna i den grova kvinnofridskränkningen preskriberades. […]

text: Områdeschefen, chefsåklagaren FF, lämnade följande uppgifter.

text: Jag har inget att tillägga till de bedömningar som gjorts av kammarledningen. Arbetsläget var under aktuell tid ansträngt, men det kan aldrig ursäkta långsam handläggning i ett enskilt ärende. För det fall det får till följd att allmänhetens förtroende för myndigheten påverkas, är det mycket olyckligt. Under hösten 2019 har ett antal förstärkningsåtgärder riktats mot kammaren för att komma tillrätta med det ansträngda arbetsläget och därmed också undvika att liknande händelser ska inträffa.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande rättslig reglering och bedömning.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: föreskrivs att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningsledningen i dess helhet. Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. När det särskilt gäller handläggningen av relationsärenden ska denna typ av ärenden enligt ett arbetssätt som tagits fram i samarbete mellan Åklagarmyndighetens Utvecklingscentrum Göteborg och polisen handläggas snabbt och handläggningstiden ska inte överskrida sex månader (se Åklagarmyndighetens handbok gällande handläggning av brott i nära relation s. 7). Åklagarmyndigheten ställer i sin verksamhetsplan årligen upp mål för hur lång den genomsnittliga tiden bör vara för tiden mellan dess att beslutsunderlag har inkommit till dess att beslut fattas av åklagare. I verksamhetsplanen för åren 2018 och 2019 har målet varit att denna tid inte ska överstiga 30 dagar. Under 2014 utarbetades inom Åklagarmyndigheten en strategi i syfte att motverka långsam handläggning av enskilda ärenden. Strategin klarlägger åklagarens och kammarledningens ansvar för att motverka långsam handläggning. Det primära ansvaret för ett ärendes rätta handläggning vilar på den enskilda åklagaren. Ledningen för en kammare har dock ett självständigt

text: ansvar för att ha sådan kontroll på kammarens öppna ärenden att dessa blir omhändertagna i rimlig angelägenhetsordning. Det innebär bland annat ett ansvar att uppmärksamma ärenden som riskerar att bli gamla och att arbetsleda så att ärenden inte blir gamla. Kammarledningen ska t.ex. vid i vart fall två tillfällen per år följa upp var och en av kammarens rotlar med fokus på rotelns äldsta ärenden. Vid uppföljningen av dessa ärenden bör status och vidtagna åtgärder kortfattat redovisas liksom åklagarens planering för den fortsatta handläggningen.

text: Bedömning

text: Det har i ärendet dröjt cirka tio månader från det att polisen i juni 2018 redovisat ett slutdelgivet förundersökningsprotokoll avseende grov kvinnofridskränkning till dess att åtal väckts i maj 2019. Det är inte bra att beslut inte har fattats tidigare, särskilt med hänsyn till att vissa av brotten i den grova kvinnofridskränkningen preskriberats under dessa månader. Andra brott har preskriberats tidigare. Att beslutet dröjt synes ha berott på att CC missbedömt när brotten skulle komma att preskriberas och att han velat avvakta utredningen avseende ofredande mot sonen innan beslut fattades. Därtill kommer en under längre tid mycket hög arbetsbelastning hos såväl CC som åklagarkammaren i sin helhet. Trots detta borde ärendet ha prioriterats med hänsyn till att det rört sig om brott i nära relation och brott som riskerat att preskriberas. CC borde i god tid ha uppmärksammat kammarledningen på att ärendet på grund av hans höga arbetsbelastning riskerat att bli gammalt. Det har varit först vid rotelvård i februari 2019 som kammarledningen informerats om ärendet. Kammarledningen har å andra sidan haft eget ansvar – enligt Åklagarmyndighetens strategi i syfte att motverka långsam handläggning av enskilda ärenden och kammarens egen arbetsordning – för att uppmärksamma ärendet tidigare samt att vidta åtgärder för att förhindra att ärendet blev gammalt. Någon sådan åtgärd har dessvärre inte vidtagits av vare sig CC eller kammarledningen förrän i maj då åtal väckts av DD. Sammanfattningsvis kan konstateras att ärendet inte hanterats med tillräcklig skyndsamhet av CC och att kammarledningen inte heller i tillräcklig utsträckning följt upp ärendet eller i tid vidtagit åtgärder för att undvika att ärendet blivit gammalt. Detta är naturligtvis beklagligt då det medfört att vissa brott har preskriberats vilket fått konsekvenser för parterna, inte minst målsäganden som inte fått en sakprövning av de brott som hon anmält, och även kan ha påverkat förtroendet för Åklagarmyndighetens verksamhet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (se

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. (Se

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: Skyndsamhetskravet gäller till dess att det fattas beslut i åtalsfrågan. I ärenden där åtalsfrister saknas är det inte möjligt att generellt säga hur lång tid som rimligen kan få gå från det att utredningen redovisats till dess att det fattas ett beslut i åtalsfrågan, utan detta är beroende bl.a. av vad saken gäller och hur omfattande förundersökningen är. Av skyndsamhetskravet följer dock att det är angeläget att ett beslut om åtal fattas så snart som möjligt. (Se JO:s beslut den

text: 10 juni 2010, dnr 4882-2009.)

text: Det är i första hand den handläggande åklagaren som har ansvaret för att skyndsamhetskravet följs. I detta ansvar ligger också att underrätta kammarchefen om ett ärende inte kan handläggas med tillräcklig skyndsamhet.

text: I kammarchefens övergripande ansvar för åklagarkammarens verksamhet ligger en skyldighet att på eget initiativ, exempelvis i enlighet med den strategi från 2014 som Åklagarmyndigheten har redogjort för, skaffa sig kunskap om bl.a. förekomsten av äldre ärenden och behovet av att vidta åtgärder på enskilda rotlar. När det är hög arbetsbelastning och stora balanser är det särskilt viktigt att kammarledningen skaffar sig en god överblick och kontroll över pågående ärenden samt vidtar de åtgärder som krävs i de ärenden som inte handläggs med tillräcklig skyndsamhet och gör nödvändiga prioriteringar. Vidare är det viktigt att det finns goda rutiner för rotelvård. (Se t.ex. det ovan nämnda JO-beslutet samt JO:s beslut den 10 december 2010, dnr

text: och

text: Bedömning

text: Den aktuella förundersökningen var relativt omfattande. Vid bedömning av åtalsfrågan hade åklagaren att ta ställning till ett flertal inte helt enkla frågor, bl.a. vilka gärningar som var eller riskerade att bli preskriberade, vilken bevisning som fanns för respektive gärning och hur stark denna var samt om gärningarna tillsammans kunde utgöra en grov kvinnofridskränkning. Det är emellertid inte acceptabelt att det i detta fall dröjde omkring tio månader innan det fattades ett beslut i åtalsfrågan.

text: Åklagaren CC har förklarat att fördröjningen främst var en följd av den ansträngda arbetssituation som rådde på åklagarkammaren i Umeå. Kammarchefen DD har instämt i hans beskrivning av arbetsläget och förklarat att kammaren sedan 2018 var mycket tungt belastad av arbete.

text: Jag har inte anledning att ifrågasätta att arbetssituationen vid åklagarkammaren var ansträngd under den aktuella perioden. En ansträngd arbetssituation ursäktar emellertid inte en åklagares dröjsmål med handläggningen av ett ärende om han eller hon inte följer de rutiner och riktlinjer som tagits fram för att undvika oacceptabla dröjsmål.

text: CC hade ett ansvar att underrätta kammarledningen om att ärendet inte kunde handläggas på det sätt som krävdes. Redan vid tidpunkten för polisens slutredovisning kände han till att vissa misstankar gällde gärningar som begåtts för flera år sedan. Oavsett hans bedömning av preskriptionsfrågan fanns det därför anledning för honom att i ett tidigt skede ta upp frågan om hur ärendet skulle prioriteras med kammarledningen. Enligt min mening borde CC ha gjort det redan under hösten 2018.

text: Jag anser vidare att det kan ifrågasättas om det var lämpligt att avvakta resultatet av förundersökningen om ofredande av BB:s son innan ett beslut i åtalsfrågan fattades. I vart fall kan jag inte se att det fanns något som hindrade

text: att det under tiden förbereddes ett ställningstagande i åtalsfrågan för den övriga brottsligheten.

text: Den utdragna handläggningen medförde att åtal inte kunde väckas för, som jag har tolkat materialet, i vart fall en gärning på grund av preskription. Av utredningen framgår att det inte bara berodde på att ärendet inte handlades tillräckligt skyndsamt utan också på att CC misstog sig i fråga om när vissa gärningar hade inträffat och därmed skulle preskriberas. Det är givetvis oacceptabelt att en åklagare inte har kontroll på när gärningar preskriberas i pågående ärenden.

text: CC ska kritiseras för att han inte hanterade ärendet med tillräcklig skyndsamhet och inte i tid uppmärksammade kammarledningen på att ärendet inte kunde handläggas på det sätt som krävdes. Han ska även kritiseras för att han missbedömde när vissa gärningar skulle preskriberas.

text: Som Åklagarmyndigheten har påpekat hade också kammarledningen en skyldighet att uppmärksamma ärendet tidigare och se till att nödvändiga åtgärder vidtogs. Enligt åklagarkammarens lokala arbetsordning ska kammarledningen följa upp rotelvården fyra gånger per år. Det är därför förvånande att första gången som ärendet diskuterades vid rotelvård var i februari 2019, nästan åtta månader efter polisens slutredovisning. Vid denna tidpunkt hade det dessutom gått drygt 17 månader från det att förundersökningen om grov kvinnofridskränkning inleddes.

text: Mot denna bakgrund anser jag att kammarledningen inte borde ha nöjt sig med CC:s uppgift att han efter rotelvården skulle påbörja arbetet med en stämningsansökan. Kammarledningen borde ha säkerställt att ärendet prioriterades och att ett beslut i åtalsfrågan fattades utan ytterligare dröjsmål.

text: DD kan inte undgå kritik för att hon som kammarchef inte tidigare uppmärksammade ärendet och såg till att nödvändiga åtgärder vidtogs. Hon kan inte heller undgå kritik för att hon efter rotelvården i februari 2019 inte såg till att ett beslut i åtalsfrågan fattades utan ytterligare dröjsmål.

text: Det är, som Åklagarmyndigheten har fört fram, beklagligt att den bristande handläggningen av ärendet medförde att brott preskriberades och att det kan ha påverkat förtroendet för myndighetens verksamhet. Det är därför positivt att åtgärder vidtogs under hösten 2019 för att komma till rätta med det ansträngda arbetsläget på åklagarkammaren i Umeå och undvika att något liknande ska inträffa.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord: Tillsyn Överklagande

title: Anmälan mot Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Botkyrka kommun angående underlåtenhet att lämna överklagandehänvisning m.m.

text: Bakgrund

text: AA och BB är bosatta i Botkyrka kommun. Efter att de vänt sig till Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Botkyrka kommun och klagat på olägenheter från eldning på grannfastigheten beslutade nämnden den 14 maj 2001 (§ 38) att förelägga grannen att senast den 1 juli 2001 upphöra med eldning i fastighetens vedpanna och braskamin. Beslutet sändes till AA och BB för kännedom. Efter att grannen överklagat beslutet lämnade även AA och BB in en skrivelse med överklagande. Nämnden bedömde att fristen för att klaga hade löpt ut, varför deras överklagande avvisades. De överklagade avvisningsbeslutet hos länsstyrelsen.

text: I en tidigare anmälan till JO (dnr 2636-2001) gjorde AA och BB gällande att miljöoch hälsoskyddsnämnden hade förvägrat dem rätten att överklaga. De uppgav att de varken hade erhållit information om hur ett överklagande skulle ske eller när ett sådant senast skulle lämnas in.

text: Efter att representant för nämnden uppgett att beslutet inte hade gått AA och BB emot, beslutade jag den 13 september 2001 att inte utreda anmälan ytterligare.

text: Anmälan

text: AA och BB återkom till JO och anförde att deras yrkande i nämnden bestod av tre delar, totalt eldningsförbud, föreläggande vid vite samt förordnande enligt

text: 26 kap. 26 § miljöbalken

text: . Nämnden hade inte förelagt grannen vid vite och inte heller förordnat om att beslutet skulle gälla omedelbart även om det överklagades. De ansåg därför att beslutet hade gått dem emot och att de således hade rätt att klaga. Deras skrivelser till miljö- och hälsoskyddsnämnden bifogades anmälan.

text: Utredning

text: Miljö- och hälsoskyddsnämnden anmodades att yttra sig över vad anmälarna anfört. Nämnden överlämnade som sitt yttrande en tjänsteskrivelse upprättad av miljöchefen CC och avdelningschefen DD.

text: Nämnden vidhöll att beslutet den 14 maj 2001 inte hade gått AA och BB emot. Nämnden hänvisade till Länsstyrelsens i Stockholms län beslut den 31 oktober 2001 i vilket länsstyrelsen prövat AA:s och BB:s överklagande av nämndens beslut att avvisa deras överklagande som för sent inkommet. Länsstyrelsen fann att skrivelsen med överklagande skulle anses som inkommen i rätt tid varför nämndens avvisningsbeslut upphävdes och överklagandet togs upp till prövning. Vid denna prövning fann länsstyrelsen att det överklagade beslutet inte kunde anses ha gått de klagande emot. Överklagandet prövades därför inte i sak utan avvisades. Länsstyrelsens beslut var bilagt nämndens yttrande.

text: AA och BB kommenterade remissvaret. De vidhöll vad de tidigare anfört samt ifrågasatte även i övrigt nämndens handläggning av ärendet. Bland annat ifrågasattes nämndens opartiskhet. Vidare framkom bl.a. att länsstyrelsen, efter klagomål från AA:s och BB:s granne, återförvisat ärendet till miljö- och hälsoskyddsnämnden och att nämnden fattat ett nytt beslut i ärendet den 2 januari 2002 (§ 1). I det beslutet förelades grannen vid vite att följa vissa råd om eldning. Beslutet gällde omedelbart även om det överklagades. AA och BB uppgav att inte heller i samband med att de fick del av detta beslut fick de någon underrättelse om hur beslutet kunde överklagas.

text: AA och BB lämnade även för kännedom in kopior av skrivelser de sänt till bl.a. nämnden och Stockholms tingsrätt, Miljödomstolen.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 22 § förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. I sådant fall skall parten underrättas om hur överklagandet skall ske (

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: Av utredningen har framkommit att AA och BB hos nämnden begärt att deras granne skulle meddelas totalt eldningsförbud och att beslutet om ett sådant förbud skulle förenas med vite och gälla omedelbart även om det överklagades. Nämnden förelade grannen att upphöra med eldning senast den 1 juli 2001. Vad gäller de övriga yrkandena har något ställningstagande inte redovisats i nämndens beslut.

text: Enligt

text: 26 kap. 14 § miljöbalken

text: får beslut om förelägganden eller förbud förenas med vite. En tillsynsmyndighet får även bestämma att dess beslut skall gälla omedelbart även om det överklagas,

text: 26 kap. 26 § miljöbalken

text: . Sådana beslut förutsätter inte yrkande av part. Om emellertid en part har framställt yrkande om detta men inte fått bifall kan man med stöd av rättspraxis inom andra delar av förvaltningsrätten göra gällande att beslutet i de delarna har gått parten emot, även om han fått bifall till sina yrkanden i huvudfrågan. (Jfr

text: RÅ 1991 ref. 62

text: och

text: RÅ 1990 ref. 74

text: I det till JO anmälda fallet är det sålunda mycket som talar för att AA och BB haft klagorätt. Detta är dock en rättslig bedömningsfråga som nämnden och sedermera länsstyrelsen avgjort på annat sätt. Jag kan inte kritisera deras bedömningar. Jag

text: vill därför inte klandra kommunen för att den underlåtit att lämna överklagandehänvisning. Vad AA och BB i sina påminnelser anfört föranleder ingen ytterligare utredning eller något uttalande av mig. Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Avgift
Serviceskyldighet

title: Ett kommunalt bolags handläggning av en begäran om uppgifter och om kopior av handlingar. Även fråga om bolagets avgiftsdebitering vid utlämnande av kopior av allmänna handlingar

text: Anmälan

text: I skrivelser till JO anmälde AA det kommunala bolaget Växjöhem AB och uppgav bl.a. följande. Han hade i brev till bolaget ställt frågor och begärt vissa uppgifter. Bolagets svar var bristfälliga och han hade inte fått samtliga de uppgifter han efterfrågat. Han hade också i brev begärt kopior av allmänna handlingar. Bolaget, som ansåg att handlingarna inte kunde lämnas ut, hade inte besvarat hans begäran skyndsamt och inte heller upplyst om möjligheterna att överklaga.

text: AA bifogade kopior av skriftväxlingen mellan honom och bolaget. Av handlingarna framgick att han i flera brev till bolaget under augusti och september 2000 hade ställt frågor och begärt uppgifter rörande en hyreshöjning samt att bolaget lämnat skriftliga svar på breven. I ett brev den 16 september 2000 begärde han att få kopior av betyg m.m. som enhetschefen BB hade refererat till för sin anställning samt kopia på dennes avtal om lön, förmåner och pension. Bolagets verkställande direktör CC besvarade hans begäran i en skrivelse den 28 september 2000 och anförde att personliga uppgifter om anställda inte är offentliga och att ett utlämnande skulle kränka enskild persons integritet.

text: Utredning

text: Bolaget anmodades att göra en utredning och yttra sig avseende vad AA anfört om handläggningen av hans till anmälan fogade skrivelser. Yttrandet skulle behandla dels handläggningen av hans frågor med begäran om upplysningar, dels om bolaget hade handlagt hans begäran om handlingsutlämnande i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: sekretesslagens (1980:100)

text: bestämmelser.

text: Som svar på remissen gav bolaget in en av SABO AB upprättad promemoria vari anfördes bl.a. följande.

text: Handlingar som rör företagets verksamhet såsom avtal med leverantörer eller som rör företagets hyresgäster eller personal behandlas med särskild försiktighet för att skada ej skall uppkomma. Vid bedömningen skall

text: sekretesslagens

text: bestämmelser följas.

text: – – – När det är fråga om att lämna ut uppgifter ur en handling krävs – – – att den som efterfrågar uppgiften på något sätt preciserar vilken handling han vill ha uppgift ur t ex vad beslutade styrelsen i en viss fråga på sitt styrelsesammanträde. Som ovan angivits har bolaget ingen allmän uppgiftsskyldighet eller skyldighet att göra sammanställningar som inte redan finns. De omständigheter som föranlett anmälan till JO föranleder följande kommentarer. Framställningar om uppgifter och handlingar har gjorts direkt till verkställande direktören som besvarat frågorna samt beslutat att inte lämna ut handlingar ur en personalakt. Han har varit behörig att fatta det avslagsbeslut det varit fråga om. Hans beslut har kunnat överklagas till kammarrätten. Någon skyldighet att lämna besvärshänvisning finns inte för bolaget. De frågor som framställts bl a genom brev den 15 september 2000 rör främst förhållanden hänförliga till hyressättningen för bolagets bostadslägenheter. Hyran fastställs genom förhandlingar med hyresgästföreningen. Till grund för förhandlingar ligger oftast ett s k förhandlingsunderlag där bolaget redogör för kostnaden, planerat underhåll och andra åtgärder i bolagets förvaltning. Detta underlag som är en upprättad handling är enligt bolaget belagt med sekretess enligt

text: 6 kap 1 § sekretesslagen

text: då det redovisar bolagets affärs- och driftsförhållanden och ett utlämnande skulle vara till skada för bolaget och till fördel för andra som bedriver konkurrerande verksamhet. Resultatet av förhandlingarna som dock sällan överensstämmer med förhandlingsunderlaget är dock alltid offentligt. Detta resultat har lämnats ut. De uppgifter som efterfrågas är emellertid inte resultatet utan de värderingar som lett fram till resultatet. Genom brev den 17 augusti, 9 september och 28 september 2000 har bolagets verkställande direktör besvarat de framställda frågorna. Det är här inte fråga om uppgifter ur handlingen hos bolaget utan om upplysningar som går utöver vad lagen föreskriver, men som det i och för sig är naturligt för ett kommunalt bolag att lämna ut. – – –

text: Slutligen har anmälaren begärt att få ut samtliga handlingar ur personalakten för BB. Vid bostadsförvaltning förekommer det att det uppkommer problem i de personliga relationerna mellan personal och hyresgäster. Detta kan föranleda att en hyresgäst vidtar åtgärder för att chikanera eller trakassera den hos bostadsföretaget anställde. Bolaget bedömer att det här föreligger en sådan situation. Bolaget vill skydda sina anställda mot denna typ av aktioner, som av bolaget bedöms som en form av ofredande. Av samma skäl lämnar bolaget inte heller ut bostadsadressen till sina anställda.

text: Bolagets verkställande direktör CC tillade följande.

text: I Växjöhems personalakt för BB finns inga handlingar rörande betyg, intyg från kurser el dylikt. Sådana handlingar kan således inte lämnas ut. Handlingar rörande anställningen såsom anställningsbevis, löneuppgift och pensionsförmåner kommer att överlämnas till AA.

text: AA kommenterade remissvaret samt gav in handlingar rörande vad som senare förekommit vid hans kontakter med bolaget. Han uppgav bl.a. att bolaget då hade skickat kopior av handlingar till honom och tagit ut avgift för dessa. Av de handlingar som AA gett in framgick att avgift hade tagits ut med 10 kr per sida med stöd av ett av bolagets styrelse den 18 april 2000 fattat beslut om ”avgift för utlämnande av handlingar”. AA önskade att JO skulle granska om avgiften var skälig.

text: Hos JO upprättades en promemoria vari anfördes bl.a. följande.

text: Av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. I fråga om avgifter för kopior av allmänna handlingar hos bl.a. myndigheter under regeringen framgår av

text: 16 § avgiftsförordningen (1992:191)

text: följande. Om en beställning omfattar tio sidor eller mer, skall avgift tas ut för kopiorna. Avgiften för en beställning av tio sidor är 50 kr. För varje sida därutöver är avgiften 2 kr. Dessa föreskrifter är inte formellt tillämpliga på kommunala bolags uttag av avgifter för kopior av allmänna handlingar. Av rättspraxis framgår att en myndighet saknar möjlighet att av den som begär kopia av handlingar betinga sig ersättning för kostnad för framtagande och återställande av handlingarna (RÅ 85 2:9). JO har ansett att de överväganden som lett fram till denna praxis har relevans även för de kommunala bolag som har att tillämpa TF:s regler om rätten att ta del av allmänna handlingar (JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 497). Mot denna bakgrund bör Växjöhem AB anmodas att yttra sig angående bolagets uttag av avgift för kopior av allmänna handlingar och grunderna för beräkningen av avgiften.

text: Bolaget anmodades att yttra sig enligt promemorian.

text: I yttrandet anförde verkställande direktören CC följande.

text: Avgiften beslutades av bolagets styrelse den 18 april 2000. Till grund för beslutet låg ingen särskild beräkning utan avgiften fastställdes till vad styrelsen ansåg skäligt. Det har inte heller i efterhand gjorts någon beräkning av vad en kopia kostar inklusive arbete. JO har i sin 2001-03-29 upprättade promemoria redovisat dels innehållet i

text: avgiftsförordningen

text: , dels rättspraxis såsom denna framgår av ett rättsfall (RÅ85 2:9). Växjöhem vill för sin del först framhålla att

text: avgiftsförordningens

text: bestämmelser inte gäller för Växjöhem och inte ens kan anses vägledande för bolaget. Inte heller angivet rättsfall är enligt Växjöhem relevant. En viktig skillnad mellan å ena sidan staten och kommunerna och å andra sidan kommunala bostadsföretag som Växjöhem är att de förstnämnda är skattefinansierade medan Växjöhems intäkter utgörs av hyror från enskilda hyresgäster. En annan skillnad är att bostadsbolagen verkar på en konkurrensutsatt marknad vilket innebär att bostadsbolagen för att konkurrensen inte skall bli rubbad bör ha rätt att ta ut ersättning för sina kostnader. Mot denna bakgrund är det inte bara rimligt utan också önskvärt att kostnaden för en kopia åsätts sitt verkliga värde inklusive kostnaden för arbetet. Med en realistisk kostnadsberäkning torde 10 kr per kopia framstå som en låg avgift och inte heller avskräcka någon.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: I beslut den 13 mars 2002 anförde JO Berggren följande.

text: Allmänt om JO:s granskning samt reglerna om handlingsutlämnande m.m.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO brukar inte pröva myndigheternas ställningstaganden i sakfrågor.

text: JO:s tillsynskompetens beträffande kommunala bolag är begränsad och rör i huvudsak tillämpningen av regelverket om utlämnande av allmänna handlingar och utfående av uppgifter ur allmänna handlingar.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Enligt

text: 1 kap. 9 § första stycket sekretesslagen

text: skall vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gälla handlingar hos bl.a. aktiebolag där kommuner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag skall vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: jämställas med myndigheter.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Det finns inga formkrav för en begäran att få ta del av en allmän handling. Som en allmän förutsättning för att en myndighet skall vara skyldig att bistå allmänheten i enlighet med vad som redovisats ovan gäller emellertid att den som önskar få ut en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall kan lämna så detaljerade upplysningar om handlingens innehåll att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste således få klart för sig vilken eller vilka handlingar som avses. Den har å andra sidan i viss utsträckning skyldighet att efterforska en oklart preciserad handling. Om myndigheten, när den får en begäran om utfående av allmänna handlingar, inte direkt får klart för sig vilka handlingar som avses, bör myndigheten så snart som möjligt lämna sökanden en underrättelse härom så att denne får tillfälle att komplettera eller precisera sin framställning. Myndigheten är också skyldig att i en inte obetydlig utsträckning bistå sökanden genom att, t.ex. med hjälp av sina register, leta fram sådana handlingar som han begär.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF får en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen

text: underrättas om att han kan begära att frågan

text: hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, beträffande kommunala bolags beslut hos kammarrätt. Om beslut har meddelats av ett kommunalt bolag tillämpas bestämmelserna i

text: 25 §§

text: och

text: 30 § första meningen

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: om överklagande.

text: En begäran om handlingsutlämnande skall dock inte förväxlas med en begäran om att få uppgift ur allmän handling. Förfarandet vid en begäran av sistnämnda slag regleras i

text: 15 kap. 4 § första stycket sekretesslagen

text: . Enligt detta lagrum skall myndighet på begäran av enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Handläggningen av AA:s begäran om uppgifter och begäran om kopior av handlingar

text: AA har i breven till bolaget ställt en rad frågor och begärt uppgifter samt, i brevet den 16 september 2000, begärt kopior av handlingar.

text: Som har berörts i det föregående omfattas kommunala bolag av skyldigheten enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: att lämna uppgift ur allmänna handlingar. Kommunala bolag har därutöver inte någon författningsbestämd skyldighet att svara på frågor motsvarande bestämmelsen i

text: 4 § förvaltningslagen

text: En begäran om utfående av uppgift ur allmän handling föreligger när någon begär att få en uppgift som finns i en allmän handling hos myndigheten (se JO 1991/92 s. 418). Beträffande en sådan begäran kan inte, som bolaget synes anse, ställas upp något absolut krav på att den som begär en uppgift kan precisera i vilken handling den finns. I likhet med vad som gäller avseende framställningar om handlingsutlämnande är en myndighet skyldig att bl.a. efterforska uppgifter i en oklart preciserad handling. En sådan skyldighet måste enligt min mening även gälla för kommunala bolag. Enligt

text: har dock myndigheter, och kommunala bolag, rätt att avslå en framställning enligt bestämmelsen om betydande hinder möter på grund av arbetets behöriga gång.

text: Av vad bolaget anfört i remissvaret beträffande handläggningen av AA:s begäran om uppgifter drar jag slutsatsen att de begärda uppgifterna inte fanns i någon allmän handling hos bolaget. Vid sådant förhållande har denna begäran inte utgjort någon begäran om utfående av uppgift ur allmän handling. Vad AA anfört i denna del ger därför inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande av mig.

text: Handläggningen av AA:s begäran om kopior av handlingar föranleder följande påpekanden.

text: Till bemötande av AA:s begäran har bolaget i skrivelsen den 28 september 2000 anfört endast att personliga uppgifter om anställda inte är offentliga och att ett utlämnande skulle kränka enskild persons integritet. I yttrandet till JO har bolaget

text: anfört att vissa av de av AA begärda handlingarna inte fanns hos bolaget samt att man skulle lämna ut de övriga begärda handlingarna, vilket sedermera skedde. Givetvis skulle bolaget redan när det besvarade framställningen ha upplyst AA om att vissa av de begärda handlingarna inte fanns hos bolaget. Vad som förekommit i denna del ger mig också anledning att ifrågasätta om bolaget till grund för sitt ställningstagande i skrivelsen den 28 september 2000 gjorde en egentlig prövning, dvs. först kontrollerade vilka av de begärda handlingarna som fanns hos bolaget och sedan tog ställning till om dessa handlingar utgjorde allmänna handlingar samt om det fanns hinder att lämna ut dem med hänsyn till någon bestämmelse i

text: sekretesslagen

text: . De olika besked som bolaget har lämnat i saken kan tyda på att så inte skedde eller att prövningen i vart fall inte var tillräckligt grundlig. Jag finner dock inte anledning att gå vidare i frågan.

text: I bolagets skrivelse den 28 september 2000 till AA anges inte att den utgjorde ett beslut i ärendet om handlingsutlämnande. Jag vill därför påtala att det av ett beslut uttryckligen bör framgå att det utgör ett beslut.

text: För kommunala bolag finns inte någon författningsbestämd skyldighet att lämna fullföljdshänvisning till ett beslut att avslå en begäran om utlämnande av en handling (jfr

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: ). Jag kan därför inte kritisera bolaget för att det inte lämnade någon sådan hänvisning i anslutning till sitt skriftliga besked den 28 september 2000 till AA. Det skedda ger mig emellertid anledning anmärka att kommunala bolag ändå lämpligen bör lämna en sådan hänvisning. En sådan ordning ligger i linje med en av utgångspunkterna för lagstiftningen på området, nämligen att det ligger nära till hands att enskilda organ som har offentliga förvaltningsuppgifter analogt tillämpar

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser (se

text: prop. 1988/89:66 s. 15

text: Av utredningen framgår inte när AA:s begäran om handlingsutlämnande kom in till bolaget. Det finns därför inte tillräckligt underlag för mig att göra något uttalande avseende handläggningstiden. Jag finner inte skäl att gå vidare i denna fråga utan nöjer mig med att erinra om det krav på skyndsamhet som gäller för handläggningen av framställningar om handlingsutlämnande.

text: Bolagets uttag av avgift för kopior av allmänna handlingar

text: Som förut anförts har enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: Av utredningen framgår att det för bolaget finns en giltig taxa, som har beslutats av bolagets styrelse, enligt vilken avgift skall tas ut med 10 kr per kopia. Bolaget har i remissyttrandet anfört att man inte har gjort någon särskild beräkning av avgiften utan fastställt den till ett belopp som ansågs skäligt. Enligt bolagets uppfattning är det rimligt att kostnaden för kopior även inkluderar kostnaden för arbetet.

text: För statliga myndigheter är avgifterna för kopior av allmänna handlingar fastställda i

text: avgiftsförordningen (1992:191)

text: . Enligt

text: 16 §

text: förordningen skall avgift tas ut om en beställning omfattar tio sidor eller mer. Avgiften för en beställning av tio sidor är

text: 50 kr och för varje sida därutöver är avgiften 2 kr. För myndigheter på det kommunala området saknas särskilda regler motsvarande bestämmelserna i

text: avgiftsförordningen

text: . Varje kommun får därför själv fastställa de avgifter som skall tas ut. Inget hinder möter dock mot att

text: avgiftsförordningens

text: regler får tjäna till vägledning vid avgiftssättningen. Att det finns en beslutad taxa är en förutsättning för att avgift skall kunna tas ut (se JO 1989/90 s. 392). Om en kommun tar ut avgifter för kopior av allmänna handlingar är den bunden av den inom kommunalrätten gällande självkostnadsprincipen enligt

text: 8 kap. 3 c § kommunallagen (1991:900)

text: Även kommunala bolag måste beakta allmänna kommunalrättsliga grundsatser t.ex. självkostnadsprincipen (se Bohlin, Kommunalrättens grunder, 3 u. 2000, s. 62 f.). Det ligger också i sakens natur att kommunala bolag, liksom myndigheter, vid bestämmande av avgifter för kopior av allmänna handlingar tar hänsyn till syftet med handlingsoffentligheten – som är en del av offentlighetsprincipen – och till den rättspraxis som finns på området.

text: I

text: 2 kap. 1 §

text: TF anges att handlingsoffentligheten är avsedd att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Den har stor betydelse från bl.a. rättssäkerhetssynpunkt; genom att myndigheternas åtgärder är föremål för allmän insyn får allmänheten möjligheter att kontrollera deras handläggningsrutiner och effektivitet m.m., vilket skapar vissa garantier för att myndigheterna inte missbrukar sin makt. Det är enligt min mening uppenbart att en avgift för kopior av allmänna handlingar inte bör sättas alltför högt. En för hög avgift medför att enskilda avhåller sig från att beställa kopior av allmänna handlingar vilket direkt motverkar syftet med offentlighetsprincipen.

text: Till grund för bestämmandet av avgifter för kopior av allmänna handlingar får dessutom läggas endast vissa typer av kostnader, nämligen maskin- och papperskostnader. Hänsyn får således inte tas till kostnader för handlingens framtagande och återställande (se RÅ85 2:9). JO har i anslutning till det avgörandet uttalat att de överväganden som lett fram till denna praxis har relevans även för de kommunala bolag som har att tillämpa TF:s regler om rätten att ta del av allmänna handlingar (JO 1996/97 s. 497).

text: Mot bakgrund av det anförda kan jag konstatera att bolaget i avgiften för kopiorna inte borde ha inkluderat kostnaden för arbetet.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


title: Initiativärende mot en kommunal nämnd angående handläggningen av ett ärende rörande klagomål om störande ljud

text: Den 15 januari 2004 meddelade JO Berggren ett beslut med följande innehåll.

text: Initiativet

text: I en artikel i tidningen Expressen den 16 augusti 2002 framkom vissa uppgifter om ett ärende hos Miljönämnden i Trelleborgs kommun rörande klagomål om störande ljud från en fastighet. I artikeln uppgavs bl.a. att miljöförvaltningen till följd av en anmälan om störande ljud hade tillskrivit de fastighetsägare mot vilka klagomålen riktades och efterfrågat besked om vilka åtgärder som de hade vidtagit eller planerade att vidta i ärendet.

text: Jag beslutade att inleda ett initiativärende mot miljönämnden med anledning av vad som framkommit.

text: Akten i ärendet hos miljönämnden hämtades in och gicks igenom. Av handlingarna framgick att en granne gjorde en anmälan till miljöförvaltningen den 6 augusti 2002 om att störande ljud från den ifrågavarande fastigheten utgjorde en sanitär olägenhet. Förvaltningen skickade en skrivelse till fastighetsägarna den 13 augusti 2002 med upplysning om de inkomna klagomålen och om bestämmelsen i

text: 9 kap. 9 § miljöbalken

text: . Enligt skrivelsen hade förvaltningen ännu inte gjort någon bedömning av ärendet. I skrivelsen anfördes att miljöförvaltningen önskade höra fastighetsägarnas synpunkter och få ett skriftligt besked om vilka åtgärder de hade vidtagit eller planerade att vidta i ärendet. Sedan fastighetsägarna kommit in med besked, bl.a. rörande de åtgärder som skulle vidtas, fattade nämnden beslut i ärendet genom ett delegationsbeslut den 23 augusti 2002, D 295/2002. I beslutet anfördes att fastighetsägarna kommer att vidta skäliga åtgärder för att förhindra uppkomsten av olägenheter för människors hälsa och att anmälan därför lämnades utan ytterligare åtgärd.

text: I ett beslut den 28 februari 2002 (ärende dnr 2484–2487-2001) gjorde jag allmänna uttalanden angående den situationen när tillsynsmyndigheter på miljö- och hälsoskyddsområdet begär att en enskild skall komma in med uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder. Jag anförde följande.

text: När en myndighet vänder sig till en enskild och begär att denne skall vidta åtgärder, t.ex. för att minska buller, förutsätter detta att myndigheten har genomfört någon form av utredning i ärendet som visar hur förhållandena är på den aktuella platsen. Utan en utredning har myndigheten inte underlag för att kunna ta ställning till om det finns anledning att begära att en enskild skall vidta åtgärder. Vidare krävs givetvis att myndigheten mot bakgrund av tillämpliga författningsföreskrifter har funnit sig ha fog för att ålägga den enskilde att vidta åtgärder. En annan sak är att en myndighet, t.ex. med anledning av inkomna klagomål, kan lämna information till en enskild beträffande vilka regler som gäller, om detta således inte utformas som ett åläggande gentemot denne. Så snart myndigheten framställer krav på att en enskild skall vidta åtgärder skall detta formuleras i ett beslut, som förses med fullföljdshänvisning.

text: Miljönämnden i Trelleborgs kommun anmodades att med beaktande av det nyss nämnda JO-beslutet yttra sig beträffande handläggningen av det förut beskrivna ärendet.

text: Utredning

text: Miljönämnden anförde, i ett den 6 december 2002 beslutat yttrande, bl.a. följande.

text: Inledningsvis vill miljönämnden påpeka att

text: miljöbalkens

text: regler ålägger såväl den som bedriver/avser bedriva verksamhet som alla som vidtar en åtgärd att utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljö. Således görs ingen skillnad mellan den som har verksamhet och enskild. Miljönämnden konstaterade efter erhållandet av anmälan att den omfattades av

text: miljöbalkens

text: regler med hänvisning till

text: 9 kap.

text: och

text: 9 §§

text: ; olägenhet och fastighetsägares ansvar. Enligt

text: miljöbalken

text: 26 kap.

text: och

text: 22 §§

text: föreligger en skyldighet för den som bedriver verksamhet eller vidtar en åtgärd att lämna uppgifter och handlingar samt genomföra undersökningar som krävs för tillsynen enligt balken. I enlighet med

text: förvaltningslagens

text: regler sörjde miljönämnden för att ärendet utreddes på behövligt sätt genom att i skrivelse till berörd part bereda denne möjlighet att yttra sig över anmälan. Av skrivelsen framgick att fastighetsägaren ombads att kontakta miljönämnden per telefon eller brev för att yttra sig över anmälan samt ange vilka åtgärder denne vidtagit eller planerade att vidtaga. Miljönämnden har med skrivelsen avsett att utreda ärendet på ett sådant sätt att underlag fanns för att ta ställning till om miljönämnden skulle meddela något föreläggande eller förbud enligt

text: miljöbalken

text: . Således har fastighetsägaren i skrivelsen inte ålagts att vidta åtgärder. Då det av fastighetsägarens yttrande framgick att de avsåg att vidta skäliga åtgärder, beslutade miljönämnden att anmälan inte föranledde någon ytterligare åtgärd från nämnden.

text: Bedömning

text: Ärendet hos miljönämnden rörde klagomål om störande ljud från lekande barn. I en muntlig anmälan till miljöförvaltningen den 6 augusti 2002 uppgavs bl.a. att barnen skrek i trädgården under eftermiddagarna fram till ca kl. 19.30 på kvällarna.

text: Miljönämnden har i remissyttrandet hänvisat till bl.a. föreskrifterna i

text: 9 kap.

text: och

text: 9 §§

text: miljöbalken

text: Av

text: 9 kap. 9 § miljöbalken

text: framgår att bostäder och lokaler för allmänna ändamål skall brukas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte uppkommer och hållas fria från ohyra och andra skadedjur. Ägare eller nyttjanderättshavare till

text: den berörda egendomen skall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra uppkomsten av eller undanröja olägenheter för människors hälsa.

text: Med olägenhet för människors hälsa avses, enligt

text: 9 kap. 3 § miljöbalken

text: , störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig.

text: JO uttalar sig normalt inte angående myndigheternas ställningstaganden i sak. Jag har därför inte anledning att yttra mig om t.ex. huruvida det som klagomålet till miljönämnden gällde utgjorde en sådan olägenhet för människors hälsa som avses i den sistnämnda föreskriften. Min utredning har tagit sikte på nämndens handläggning av ärendet.

text: Miljönämnden har i remissyttrandet framfört att den genom sin skrivelse den 13 augusti 2002 till fastighetsägarna inte ålade dem att vidta åtgärder. Enligt nämnden var avsikten med skrivelsen att utreda ärendet på ett sådant sätt att underlag fanns för att ta ställning till om miljönämnden skulle meddela något föreläggande eller förbud enligt

text: miljöbalken

text: . Jag instämmer i att skrivelsen inte innehöll något åläggande för fastighetsägarna att vidta åtgärder. I skrivelsen uppmanades fastighetsägarna dock att ge besked om vilka åtgärder som de hade vidtagit eller planerade att vidta i ärendet. I sitt svar till nämnden kommenterade fastighetsägarna påståendena om ljudstörningar. De bestred vissa uppgifter i anmälan och ansåg sammanfattningsvis att klagomålet var obefogat. Samtidigt lämnade de dock upplysningar om åtgärder som de skulle vidta i ärendet.

text: Det är uppenbart att vid tidpunkten för nämndens skrivelse till fastighetsägarna kunde varken nämnden eller dess tjänstemän ha någon grundad uppfattning beträffande de uppgifter som hade lämnats i anmälan. För att få det fordrades först att anmälan utreddes, vilket skedde genom skrivelsen den 13 augusti 2002 till fastighetsägarna. I det skedet av handläggningen borde nämnden dock inte ha efterfrågat upplysningar om åtgärder som fastighetsägarna hade vidtagit eller planerade att vidta. En sådan förfrågan kan nämligen medföra en påverkan på fastighetsägaren att ändra sitt beteende. Detta kan inte anses acceptabelt i en situation då myndigheten inte ens har utrett riktigheten av uppgifterna i anmälan.

text: Vidare bör myndigheten eller dess förvaltning innan en sådan förfrågan sker ha bedömt att det som framkommit i ärendet kan leda till ett ingripande enligt de tillämpliga författningarna. Om något ingripande inte kan komma i fråga finns det normalt inte anledning för en fastighetsägare att vidta några åtgärder.

text: Med dessa uttalanden och den kritik som ligger i det sagda avslutar jag initiativärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Arbetsförmedlingen kritiseras för bl.a. bristande tillgänglighet och service vid handläggningen av ett ärende som gäller en person med funktionsnedsättning

sammanfattning: En kvinna anmälde sig som arbetssökande i maj 2023. Vid det inledande planeringssamtalet angav hon att hon har funktionsnedsättningar, något Arbetsförmedlingen hade kännedom om sedan tidigare inskrivningsperioder. Efter 24 veckors kötid, vilket JO konstaterar är ett långt dröjsmål, ägde ett möte med ett av myndighetens bedömningsteam rum och ett antal funktionsnedsättningskoder registrerades. Bedömningsteamet rekommenderade i första hand att kvinnan skulle delta i en tjänst för arbetssökande med ohälsa eller funktionsnedsättningar. Efter en tid kontaktades kvinnan av Arbetsförmedlingen och erbjöds en annan tjänst som hon påbörjade. Hon påpekade samtidigt att hon trodde att hon skulle få börja den tjänst som bedömningsteamet hade rekommenderat. Efter det hörde kvinnan av sig till Arbetsförmedlingen vid upprepade tillfällen för att be om möten och uttrycka sitt behov av stöd. Hennes önskemål och frågeställningar bemöttes i väldigt begränsad utsträckning. I stället hänvisades hon vidare inom myndigheten utan att någon tog ett ansvar för att följa upp kontakten på ett tillfredsställande sätt. JO konstaterar att Arbetsförmedlingens hantering fördröjde kvinnans möjligheter att få det stöd och de insatser hon behövde och uttalar att det är fråga om oacceptabla brister.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetsförmedlingen och framförde bl.a. följande. Arbetsförmedlingen har inte tillhandahållit det stöd hon har rätt till med anledning av sin funktionsnedsättning. Trots att hon redan vid inskrivning i maj 2023 informerade myndigheten om att hon önskade komma i kontakt med en särskild stödperson för introduktions- och uppföljningsstöd (SIUS), dröjde det närmare två år innan hon ställdes i kö för insatsen.

text: Tillsammans med anmälan till JO gav AA in vissa e-postmeddelanden.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i AA:s ärende och begärde därefter att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan.

text: I yttrandet redogjorde Arbetsförmedlingen för handläggningen av ärendet och anförde bl.a. att AA:s ärende delvis hanterats i enlighet med myndighetens rutiner och riktlinjer men att det förekommit vissa brister i fråga om service och dokumentation.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering m.m. En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. (

text: 6 § förvaltningslagen

text: [2017:900], FL.)

text: En förutsättning för att en myndighet ska kunna uppfylla sin serviceskyldighet enligt

text: 6 §

text: FL är att den i enlighet med 7 § är tillgänglig för allmänheten och att det går att nå myndigheten. Kontaktförsök från enskilda ska besvaras så snart det är möjligt. Det gäller kontakter såväl per telefon som per e-post eller brev.

text: Vidare regleras myndigheternas dokumentationsskyldighet i

text: 27 §

text: FL. En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling ska snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem.

text: Som jag tidigare har uttalat kan personer med funktionsnedsättning ha särskilda svårigheter både med att söka arbete och att bevaka sina intressen hos Arbetsförmedlingen. Myndigheten kan därför behöva anpassa sitt bemötande och sina hjälpinsatser enligt

text: 6 §

text: FL till den enskildes förmåga och förutsättningar. Det kan innebära att Arbetsförmedlingen har en längre gående serviceskyldighet i förhållande till personer med funktionsnedsättning (se JO 2024 s. 34, dnr 6938-2023).

text: Arbetsförmedlingen har inte bara en skyldighet att anpassa sitt bemötande och sina hjälpinsatser under tiden som en funktionsnedsättning utreds. Efter att en kod för funktionsnedsättning har registrerats måste myndigheten inom rimlig tid ta ställning till om det är aktuellt med stöd utifrån funktionsnedsättningen och bedöma vilka stödinsatser som i så fall kan vara aktuella. Myndigheten behöver också informera den enskilde om innebörden av koden och vilket extra stöd han eller hon eventuellt kan ha rätt till. Om Arbetsförmedlingen inte är aktiv här riskerar registreringen av koden att inte få någon betydelse (jfr JO:s protokoll från inspektion av Arbetsförmedlingen, verksamhetsområde Lokal arbetsmarknad, Region Stockholm Gotland, den 14 och 15 maj 2025, dnr 3691- 2025).

text: Omständigheterna i ärendet Av utredningen framgår att AA skrev in sig vid Arbetsförmedlingen i maj 2023. Vid det inledande planeringssamtalet angav AA att hon hade funktionsnedsättningar, något som myndigheten redan hade kännedom om sedan tidigare inskrivningsperioder. AA:s ärende översändes till ett internt bedömningsteam och hon informerades om att den beräknade väntetiden för en kompletterande utredning var sex veckor. I juli 2023 informerades AA om att kötiden skulle komma att överstiga sex veckor. I september 2023 kontaktade AA Arbetsförmedlingen och fick då information om att kötiden kunde uppgå till 20 veckor. Ett första samtal med bedömningsteamet ägde rum den 23 november 2023 och samma dag registrerades flera funktionsnedsättningskoder.

text: Bedömningsteamet rekommenderade AA insatsen Steg till arbete. I mars 2024 hölls ett fördjupat planeringsmöte vid lokalkontoret som resulterade i att AA skulle söka arbeten på egen hand. Mötet dokumenterades inte i anslutning till att det ägde rum, vilket medförde att en signal skickades till AA:s a-kassa om att hon uteblivit från mötet. AA mottog därför en varning från a-kassan. Först i maj 2024 dokumenterades mötet.

text: Arbetsförmedlingen kontaktade AA i juli 2024 för att följa upp hennes arbetssökande. Av e-postmeddelandet framgick att AA hade möjlighet att delta i insatsen Rusta och matcha. AA svarade att hon hade trott att hon skulle få börja insatsen Steg till arbete omgående efter det tidigare mötet. Hon uttryckte också att hon behövde hjälp med att välja aktör, och efterfrågade ett möte. AA kontaktade Arbetsförmedlingen på nytt efter några dagar eftersom hon inte fått svar på sitt meddelande, och angav att det på hemsidan stod att hon skulle bli kontaktad av sin lokala arbetsförmedling för närmare planering om start av tjänsten Steg till arbete. AA uttryckte på nytt att hon inte visste hur hon skulle gå tillväga för att välja aktör. Arbetsförmedlingen besvarade inte mejlet. Först efter att ha ringt till myndigheten fick AA ett svar om att en länk lagts in för att hon skulle kunna välja aktör inom Rusta och matcha. AA fick också generell information om stöd och anpassningar.

text: Under augusti–december 2024 kontaktade AA Arbetsförmedlingen vid flera tillfällen för att efterfråga ett möte, kontakt med handläggare och information kring insatser och stöd. I ett meddelande angav hon att anvisningen till Rusta och matcha var ett missförstånd och att hon hade rekommenderats insatsen Steg till arbete.

text: I januari 2025 kontaktade AA Arbetsförmedlingens synpunktshantering och angav bl.a. att hon hade behov av annat stöd än Rusta och matcha för att hitta ett anpassat arbete. Hon framförde också önskemål om att ett fysiskt möte skulle bokas. En sammanfattning av synpunkterna förmedlades till det lokala kontoret och en samtalsbokning för fysiskt besök skickades.

text: AA blev uppringd av Arbetsförmedlingen den 14 januari 2025 i syfte att följa upp anvisningen till Rusta och matcha. Hon informerades om att anvisningen

text: förlängdes i sex månader. Efter mötet mottog AA ett meddelande om att hennes handlingsplan hade uppdaterats och att hon skulle söka fler arbeten varje månad. AA ifrågasatte det nya sökintervallet och påtalade på nytt behovet av utökat stöd. Arbetsförmedlingen besvarade AA angående sökintervallet och hänvisade henne till kundrelationer vid synpunkter. Därefter kontaktade AA på nytt Arbetsförmedlingens synpunktshantering, som vidarebefordrade hennes synpunkter om bl.a. bristande stöd till chefen för hennes lokalkontor. Synpunktshanteringen angav även att om hon inte blev kontaktad eller ansåg att hennes behov av fördjupat stöd inte tillgodosågs av det lokala arbetsförmedlingskontoret, kunde hon skriva till JO.

text: I februari 2025 kontaktade AA:s anordnare inom Rusta och matcha Arbetsförmedlingen med önskan om dialog och beslut om lönebidrag för AA. Myndigheten svarade anordnaren och angav att AA själv fick ta kontakt.

text: AA kontaktade Arbetsförmedlingen på nytt i februari 2025 och angav att hon under en lång tid efterfrågat ett fysiskt möte och information om vad hennes utökade stöd bestod av. Ett fysiskt möte ägde sedan rum i mars 2025. Vid mötet överenskoms att AA skulle få lämpligast stöd via SIUS, och hon ställdes i kö till insatsen.

text: Utredningen av AA:s funktionsnedsättningar För att en enskild ska få tillgång till särskilda insatser via Arbetsförmedlingen krävs att myndigheten har fastställt en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga efter en samlad bedömning. Därefter registreras en eller flera s.k. funktionsnedsättningskoder utifrån ett strukturerat system med olika grupperingar.

text: För AA dröjde det 24 veckor från det att hon ställdes i kö till det första samtalet med Arbetsförmedlingens bedömningsteam. Därefter registrerades ett antal funktionsnedsättningskoder. Enligt Arbetsförmedlingen är 20 veckor en normal väntetid för att bli kallad till ett möte med det aktuella bedömningsteamet. Det är en anmärkningsvärt lång väntan för att påbörja en bedömning avseende en enskilds förutsättningar och hur de påverkar arbetsförmågan. För att säkerställa att arbetssökande med funktionsnedsättningar inte står utan stöd och insatser under någon längre tid är det naturligtvis av stor vikt att Arbetsförmedlingen inleder en sådan bedömning så snart som möjligt. Jag är därför kritisk mot det långa dröjsmålet i AA:s fall.

text: Handläggningen efter registreringen av funktionsnedsättningskoder Som nämnts ovan måste Arbetsförmedlingen, när en funktionsnedsättningskod har registrerats, vara aktiv i att ta ställning till vilka insatser som kan vara aktuella utifrån funktionsnedsättningen och erbjuda dessa. I AA:s fall rekommenderades i första hand tjänsten Steg till arbete av bedömningsteamet, en tjänst för arbetssökande med ohälsa eller funktionsnedsättningar. AA sökte arbeten på egen hand under en tid. Därefter kontaktades hon av Arbetsförmedlingen och erbjöds tjänsten Rusta och matcha. Trots att AA

text: svarade och angav att hon trodde att hon skulle få påbörja Steg till arbete, bemöttes inte detta. Inte heller AA:s önskemål om ett möte besvarades.

text: Efter att AA påbörjat tjänsten Rusta och matcha så sökte hon vid upprepade tillfällen kontakt med Arbetsförmedlingen för att be om möten och uttrycka sitt behov av stöd. De svar hon fick bemötte i mycket begränsad utsträckning hennes önskemål och frågeställningar. I stället hänvisades AA vidare inom myndigheten utan att någon tog ett ansvar för att följa upp kontakten på ett tillfredsställande sätt. Det är fråga om oacceptabla brister i skyldigheten att lämna hjälp till en enskild. Vid upprepade tillfällen påpekade AA att hon var i behov av stöd utifrån sina funktionsnedsättningar, vilket inte tycks ha beaktats i kontakterna med henne. Genom hanteringen fördröjdes AA:s möjligheter att få det stöd och insatser hon var i behov av. Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för bristande tillgänglighet och service vid handläggningen av AA:s ärende.

text: Vad gäller dokumentationen i AA:s ärende så anser Arbetsförmedlingen att det förekommit vissa brister. Jag instämmer i den bedömningen. I flera fall har kontakter mellan Arbetsförmedlingen och AA inte dokumenterats. Vidare dokumenterades det möte som ägde rum den 26 mars 2024 först drygt en och en halv månad senare. Dokumentation i ett ärende ska göras snarast efter att uppgifter kommit in. När så inte sker ökar risken för att dokumentationen blir bristfällig eller missvisande. Det gäller inte minst när uppgifterna framkommit vid ett muntligt samtal. I AA:s fall ledde fördröjningen i dokumentationen av mötet till att hon mottog en varning från sin a-kassa. Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för att inte ha uppfyllt sin dokumentationsskyldighet fullt ut.

text: Avslutande synpunkter Under senare år har jag vid upprepade tillfällen funnit anledning att kritisera Arbetsförmedlingen för bristande tillgänglighet och service. I dag har jag dessutom kritiserat myndigheten för bl.a. sådana brister i ytterligare ett beslut (se dnr 2911-2025). Jag kan konstatera att liknande klagomål fortsätter att komma in till JO, vilket är mycket bekymmersamt. Anmälningarna kommer därtill ofta från arbetssökande med olika funktionsnedsättningar, och som ovan nämnt kan Arbetsförmedlingen ha en längre gående serviceskyldighet i förhållande till dessa personer. Jag förutsätter att Arbetsförmedlingen prioriterar att komma tillrätta med problemen för att framledes kunna tillhandahålla enskilda en godtagbar nivå av tillgänglighet och service.

text: Till sist finner jag skäl att kommentera omständigheten att AA hänvisades till JO för det fall hon inte blev kontaktad eller ansåg att behovet av fördjupat stöd inte tillgodosågs. När Arbetsförmedlingen får kännedom om att handläggningen i ett ärende kan anses bristfällig i något avseende, bör myndigheten naturligtvis vidta åtgärder för att läka de bristerna. Att hänvisa till JO, ett extraordinärt tillsynsorgan, i ett pågående ärende är sällan vare sig ändamålsenligt eller lämpligt. Myndigheten ansvarar vid varje given tidpunkt för att dess verksamhet bedrivs i enlighet med de lagar och regler som styr arbetet.

text: Det som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Isabella Bjurling Willis har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Skatteverket, som tillämpat omprövningsbestämmelsen i 27 § förvaltningslagen på ett felaktigt sätt vid handläggningen av ett överklagande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Skatteverket och anförde bl.a. följande. Han lämnade in en anmälan om flyttning till Sverige som Skatteverket avslog. Han överklagade detta beslut. Vid kontakt med Skatteverket fick han besked om att hans överklagande hade skickats till dåvarande Länsrätten i Göteborg. Vid kontakt med länsrätten fick han dock besked om att han inte hade något sådant mål där.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Skatteverket. Verket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad AA hade anfört i sin anmälan. Yttrandet skulle särskilt behandla hanteringen av hans överklagandeskrivelse. I sitt svar anförde Skatteverket bl.a. följande.

text: Den 24 mars 2009 besökte AA Skatteverkets servicekontor i Nordstan, Göteborg, för att anmäla flyttning till Sverige. Den 14 april 2009 skickade Skatteverket blanketten ”Förfrågan, Flyttning till Sverige” till honom. Den 29 april 2009 avslog Skatteverket hans anmälan eftersom verket ansåg att han inte vistades i landet. Den 20 maj 2009 inkom AA med ett överklagande av Skatteverkets beslut. När AA därefter tog kontakt med Skatteverket fick han felaktig information om att hans ärende hade överlämnats till länsrätten, vilket är beklagligt.

text: Efter att överklagandet kommit in till Skatteverket den 20 maj 2009 upptäckte verket att AA inte hade fått möjlighet att yttra sig över de uppgifter som legat till grund för det överklagade beslutet. Den 26 juni 2009 fattade Skatteverket därför ett omprövningsbeslut och undanröjde det första beslutet. Samma dag skickade Skatteverket ut ett övervägande om beslut att avslå AA:s anmälan om flyttning till Sverige och gav honom tillfälle att yttra sig. Den 6 juli 2009 kom AA in med en kopia av det tidigare överklagandet som svar på det utsända övervägandet. Den 14 juli 2009 skickade Skatteverket på nytt blanketten ”Förfrågan, Flyttning till Sverige” till honom. Efter att kompletterande uppgifter inkommit beslutade

text: Skatteverket den 29 juli 2009 att folkbokföra AA från och med den 7 april 2009. Ärendet överlämnades därför aldrig till domstolen.

text: Skatteverket anförde vidare följande. Avsikten med beslutet den 26 juni 2009 var att bereda AA möjlighet att yttra sig och att åstadkomma en ny författningsenlig handläggning av ärendet. Det kan dock ifrågasättas om överklagandet inte rätteligen borde ha överlämnats till länsrätten eftersom omprövningsbeslutet den 26 juni 2009 inte innebar att det överklagade beslutet ändrades på det sätt AA hade begärt. Den tid det tog kan inte heller anses uppfylla det krav på skyndsamhet som ställs. Sammantaget har dock Skatteverkets handläggning inte inneburit någon nackdel för AA då det sannolikt skulle ha tagit längre tid om ärendet först skulle ha prövats av länsrätten. Avslutningsvis vill Skatteverket framhålla att handläggningstiden till stor del föranletts av att det varit svårt att utreda var AA tillbringade sin dygnsvila.

text: AA kommenterade Skatteverkets yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen

text: (FL) framgår att en myndighet som fattat ett beslut vilket överklagats ska pröva om överklagandet har inkommit i rätt tid. Har det inkommit för sent ska det enligt huvudregeln avvisas. Annars ska det enligt

text: 25 §

text: FL tillsammans med övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighet där det ska prövas. Av bestämmelserna i

text: 27 §

text: FL om omprövningsplikt framgår att om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska den ändra beslutet, om det kan ske snabbt, enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Ett överklagande förfaller enligt

text: 28 §

text: FL, om myndigheten själv ändrar beslutet så som klaganden begär.

text: Det finns inte någon författningsreglering som anger inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet ska överlämna ett överklagande. Den allmänna regeln i

text: 7 §

text: FL om snabb och enkel handläggning m.m. ska vara vägledande (

text: prop. 1985/86:80 s. 77

text: ). Det innebär att överlämnandet ska ske utan dröjsmål. När omprövning inte företas bör överlämnandet enligt tidigare bedömningar av JO normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten (se bl.a. JO 1995/96 s. 314). Om beslutsmyndigheten bedömer att det är lämpligt att bifoga ett eget yttrande över överklagandet kan en något längre handläggningstid godtas. Överlämnade bör då ske inom en till två veckor (se bl.a.

text: JO 2000/01 s. 229

text: ). Praktiska orsaker kan normalt inte anföras som skäl för en fördröjning. JO 1995/96 s. 314 gällde bl.a. hur en kommunal nämnd, som normalt inte sammanträdde oftare än en gång per månad, skulle förfara vid omprövning. Enligt JO:s bedömning fick man vid omprövning vara beredd att kalla till extra sammanträde för att efterleva kravet på snabb handläggning.

text: För en mer utförlig beskrivning av hur omprövningsskyldigheten i

text: 27 §

text: FL ska tillämpas hänvisas till JO:s beslut den 6 november 2009, dnr

text: . Även i det fallet var det fråga om Skatteverkets handläggning av överklaganden i folkbokföringsärenden.

text: Bedömning

text: Enligt vad som framgår av utredningen i ärendet ansåg Skatteverket vid tidpunkten för AA:s överklagande inte att det först meddelade beslutet var oriktigt i sak. Inte heller en månad senare, när Skatteverket undanröjde beslutet och skickade ut ett övervägande om nytt beslut, var verket av den uppfattningen. Tvärtom angavs i skrivelsen att verket övervägde att fatta ett nytt beslut om att avslå AA:s anmälan om flyttning till Sverige.

text: De åtgärder Skatteverket vidtog drygt en månad efter det att AA hade inkommit med sitt överklagande föranleddes av att verket i samband med överklagandet hade uppmärksammat att samtliga uppgifter inte hade kommunicerats med AA innan verket avgjorde ärendet (se

text: 17 §

text: FL). Genom att undanröja det överklagade beslutet och återuppta handläggningen av ärendet förefaller verket ha haft för avsikt att läka detta handläggningsfel men inte att ändra det överklagade beslutet i sak.

text: I den uppkomna situationen har det inte förelegat någon möjlighet för Skatteverket att ompröva det överklagade beslutet. Överklagandet och tillhörande handlingar borde i stället utan dröjsmål ha överlämnats till länsrätten. Det hade därefter ankommit på domstolen att pröva om det förelåg sådana brister i Skatteverkets handläggning att det fanns grund för att upphäva det överklagade beslutet och återförvisa ärendet till verket för förnyad handläggning.

text: Skatteverkets hantering har således varit felaktig.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Bild- och ljudupptagning

title: Fotografering av intagna

text: Anmälan

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 3 augusti 2005, på att anstalten Skenäs hade låtit fotografera de intagna utan att de hade informerats om syftet med fotograferingen. Vidare framförde han klagomål på att fotografierna hade satts upp i centralvakten så att besökande i anstalten kunde se dem. AA framförde också missnöje över hur den tillförordnade säkerhetschefen BB hade bemött honom när han ifrågasatte varför fotografierna hade satts upp i centralvakten. Han anförde därvid bl.a. att BB hade varnat honom för att komma med förtäckta hot när han klargjorde att han tänkte ”gå till JO” med frågan.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Norrköping för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen CC i huvudsak följande (bifogade handlingar har här utelämnats).

text: Under en längre tid har anstalten Skenäs varit fullbelagd och tidvis även överbelagd. Platsantalet uppgick fram till den 1 juni d.å. (2005; JO:s anm.) till 122 platser; idag uppgår platsantalet till 106. Av ordnings- och säkerhetsskäl beslutade anstalten under senvåren att alla intagna skulle bära ett enkelt id-kort med fotografi och intagningsnummer för att personalen skulle kunna säkerställa varje intagens rätta identitet i samband med t.ex. medicinutdelning, kontrollräkning samt att det var rätt intagen som begärde ut tillhörigheter ur sitt civilförråd. Bakgrunden och den vidare hanteringen av id-korten framgår av en lokal regel utfärdad av anstaltens chef den 26 juli 2005. Under några få dagar omedelbart efter det att fotograferingen av de intagna var slutförd klistrades ett kort också upp på respektive intagens skåpsdörr i civilförrådet som är en integrerad del av anstaltens centralvakt. Efter synpunkter från intagna beslutades tämligen omgående att korten skulle tas bort från skåpsdörrarna vilket också skedde. Det enda kort som nu finns är således det som den intagne själv skall bära. AA redogör i sin anmälan till JO för en ordväxling han haft med BB. BB har inkommit med ett yttrande. Enligt myndighetens mening kan inte BB:s yttranden uppfattas som hot av något slag utan endast som ett konstaterande att en intagen är i sin fulla rätt att anmäla

text: anstalten och/eller personal till JO om han är missnöjd med beslut eller åtgärder som anstalten vidtar. Något explicit lagstöd för att fotografera intagna för tillverkning av id-kort finns inte. Å andra sidan skall korten enbart användas av den intagne under verkställigheten i anstalt. Några kopior tillverkas inte och korten sparas inte i någon form av register. Mot bakgrund av det sagda finner inte Kriminalvårdsmyndigheten Norrköping att anstalten handlat felaktigt eller att personal har uppträtt olämpligt.

text: AA:s anmälan och kriminalvårdsmyndighetens remissvar översändes till dåvarande Kriminalvårdsstyrelsen (numera Kriminalvården, huvudkontoret) för yttrande. I sitt remissvar anförde huvudkontoret, genom överdirektören DD, följande.

text: I detta ärende är såväl själva den fysiska hanteringen av de tagna fotografierna som frågan om lagstöd för fotografering av intagna av intresse.

text: Hanteringen av fotografierna

text: I de av JO remitterade handlingarna framgår bl.a. att fotografierna av de intagna sattes upp på de intagnas skåp i civilförrådet som hör till anstaltens centralvakt. AA:s påpekande att de därmed kunde ses av envar som passerade centralvakten har inte motsagts av den dåvarande Kriminalvårdsmyndigheten Norrköping. Oavsett att fotografierna först täcktes över och sedan helt togs bort från skåpen var åtgärden att över huvud taget sätta upp dem uppenbart olämplig med hänsyn till de intagnas anonymitetsskydd.

text: Lagstödet

text: En skyldighet för den enskilde att underkasta sig fotografering är ett ingrepp i den enskildes personliga förhållanden som enligt

text: 8 kap. 3 § regeringsformen

text: kräver stöd i lag. Exempel på sådan lagstiftning finns t.ex. i

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: och i

text: 5 kap. 5 § utlänningslagen (1989:529)

text: som ger Migrationsverket eller polismyndigheten rätt att under vissa förutsättningar fotografera en utlänning. Någon sådan motsvarande regel finns inte i lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt. Det finns därmed inte uttryckligt lagstöd för att fotografera intagna i anstalt som ett led i myndighetsutövningen. Att detta lagstöd saknas har också noterats av Kriminalvårdskommittén som i betänkandet Framtidens kriminalvård (

text: SOU 2005:54

text: ) föreslår att en bestämmelse om rätt att fotografera intagna skall införas. Kriminalvården har i sitt remissvar tillstyrkt det förslaget. Verksamhetsstället anstalten Skenäs har således, som ett led i myndighetsutövningen, fotograferat intagna vilket inte har stöd i lagstiftningen.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: I beslut den 2 juni 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: En skyldighet för den enskilde att underkasta sig fotografering eller någon annan liknande åtgärd torde utgöra ett sådant ingrepp i den enskildes personliga förhållanden som enligt

text: 8 kap. 3 § regeringsformen

text: kräver stöd i lag (jfr JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 98 och Justitiekanslerns beslut den 23 april 2001 i ärende med dnr

text: ). En förutsättning för att en anstalt skall få

text: fotografera intagna är således att fotograferingen inte genomförs med tvång eller annars mot den enskildes vilja.

text: Såvitt framkommit av utredningen har anstalten inte före fotograferingen efterhört de intagnas inställning i frågan. Inte heller har anstalten på ett tydligt sätt redovisat för de intagna för vilket ändamål fotografierna skulle användas. Att så sker får anses vara en förutsättning för att en intagen skall kunna avgöra om han eller hon skall tillåta fotograferingen. För sin underlåtenhet i dessa avseenden förtjänar anstalten kritik.

text: Enligt 4 kap. 14 § Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVVFS 2005:2

text: (numera ersatt av

text: KVFS 2006:20

text: ), skall hänsyn tas till de intagnas anonymitetsskydd vid studiebesök eller besök av andra utomstående.

text: Av utredningen i ärendet framgår att fotografier av intagna inledningsvis placerades på ett sådant sätt vid centralvakten att de var synliga för besökande och andra utomstående. För detta kan anstalten inte undgå kritik. Anstalten har emellertid tagit ned fotografierna. Det finns inte anledning för mig att vidta någon ytterligare åtgärd i den här delen.

text: Kriminalvårdsmyndigheten har i sitt remissvar tillbakavisat påståendena om att BB skulle ha bemött AA på ett olämpligt sätt. Det framstår inte som meningsfullt att utreda saken ytterligare.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla att jag har förståelse för att vissa anstalter har behov av att fotografera de intagna för att t.ex. kunna kontrollera deras identitet. Denna fråga har också behandlats av Kriminalvårdskommittén i betänkandet Framtidens kriminalvård (

text: SOU 2005:54

text: ). Enligt kommittén bör det införas en lagbestämmelse som medger att en intagen får fotograferas bl.a. när han eller hon anländer till anstalten (se s. 557 f.). Eftersom behovet av en sådan reglering har aktualiserats i detta ärende, överlämnas en kopia av mitt beslut till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott.