nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom

title: Polisen har agerat utanför sitt uppdrag i samband med ett ingripande som rörde barn (I)

sammanfattning: Polisen hade beordrats till en bostad med anledning av misstanke om brott. I bostaden fanns en man och hans två söner. Poliserna på platsen fick information om att pojkarna varit föremål för åtgärder enligt vårdlagstiftning och att familjen hade pågående ärenden hos socialtjänsten. En av pojkarna berättade att han ville åka till sin mamma. Föräldrarna hade gemensam vårdnad och poliserna fick uppfattningen att de var överens om att pojken kunde skjutsas till mamman, vilket också skedde. Enligt JO låg det dock utanför polisens uppdrag att köra pojken till mamman i detta fall. Poliserna skulle i stället ha kontaktat socialtjänsten och låtit den ta ställning till om någon åtgärd skulle vidtas. JO är kritisk till att polisen skjutsade pojken utan en föregående kontakt med socialtjänsten och till att dokumentationen i samband med ingripandet var bristfällig.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 december 2021 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Han uppgav följande.

text: Han har två söner, BB och CC Båda sönerna hade varit placerade hos honom enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). När händelsen inträffade kom BB och skulle hämta med sig CC till deras mamma, något som AA sa nej till. BB gav sig på honom och ringde polisen och hittade på att AA hade vapen hemma och hade misshandlat BB blodig. Det slutade med att många poliser kom till platsen. Efter en timme blev AA släppt av polisen och fick gå in i huset. Någon hade beslutat att ta med CC och köra sönerna hem till mamman. Poliserna borde i stället ha kontaktat socialjouren. Nu fick BB som han ville, vilket kändes väldigt konstigt.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över bl.a. vad som kan anses ingå i polisens uppdrag i en situation som den aktuella och om polisernas agerande var förenligt med principen om barnets bästa.

text: Polismyndigheten (juristen DD) yttrade sig den 23 juni 2022, efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare och Utvecklingscentrum Mitt (UC Mitt) vid Polismyndighetens nationella operativa avdelning.

text: Av Polismyndighetens yttrande och handlingarna i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: BB och CC är födda 2005 respektive 2009. AA och sönernas mamma har gemensam vårdnad. Bägge sönerna har varit föremål för insatser enligt bl.a. LVU.

text: Sedan BB ringt polisen och berättat att AA hade en pistol i bostaden beordrades fyra polispatruller till platsen. Vid husrannsakan påträffades ingen pistol men ett luftgevär. Efter att poliserna hade pratat med AA, sönerna och deras mamma skjutsade en polispatrull CC till mamman.

text: Med anledning av BB:s uppgifter om att AA hade gjort sig skyldig till brott inleddes en förundersökning om misshandel, barnfridsbrott och vapenbrott. En åklagare lade senare ned förundersökningen.

text: Vid polisernas samtal med CC ska han ha sagt att han ville åka till sin mamma. När polisens regionledningscentral kontrollerade med mamman om sönerna kunde sova hos henne uppgav hon att det var ”okej” att sönerna kom dit. Vid samtal med AA ska också han ha uppgett att det var ”okej” om CC skjutsades till mamman, så länge CC själv ville åka dit. Vid samtalen med AA ska han vidare ha berättat att familjen hade pågående ärenden hos socialtjänsten och att CC nyligen varit fosterhemsplacerad.

text: Polisernas samtal med CC dokumenterades endast i en händelserapport. Åtgärden att köra CC till mamman antecknades i en promemoria som upprättades av en av de ingripande poliserna. Det framgår inte av promemorian vem det var som beslutade att CC skulle skjutsas till mamman.

text: Dagen efter händelsen upprättade en av poliserna en anmälan till socialnämnden enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Det finns ingen dokumentation om att poliserna kontaktat socialtjänsten på något annat sätt.

text: Av de inblandade polisernas upplysningar framgår sammanfattningsvis att de med hänsyn till CC:s eget önskemål ansåg att det var lämpligast och också det bästa för honom att han skjutsades till mamman.

text: UC Mitt angav bl.a. följande.

text: Eftersom det inte finns någon promemoria eller annan dokumentation över polisernas samtal med CC framgår det inte vilka frågor som ställdes till CC, vilken information han lämnade, hur han uppträdde eller hur han påverkades av situationen. UC Mitt kan därför inte göra en bedömning av hur samtalet planerades eller genomfördes utifrån principen om barnets bästa.

text: Poliserna skulle skriftligen ha avrapporterat samtalet med CC samt vilka åtgärder och överväganden som gjordes i förhållande till honom. I den aktuella situationen, med information om pågående beslut enligt LVU m.m., var det polisernas uppgift att kontakta socialtjänsten snarast så att socialtjänsten kunde agera för CC:s bästa och besluta var han skulle vistas.

text: Eftersom ett beslut om att skjutsa CC till mamman inte skulle ha tagits av polisen när det fanns pågående insatser från socialtjänsten, har UC Mitt inte bedömt om det var utifrån barnets bästa att skjutsa CC till mamman.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Fyra polispatruller kallades till AA:s bostad efter att hans son BB ringt och lämnat uppgifter enligt vilka pappan kunde misstänkas för vapenbrott, misshandel och barnfridsbrott. Mot bakgrund av uppgifter om att CC kunde ha sett pappan misshandla storebrodern BB, så har poliserna haft anledning att samtala med CC för att bedöma om han blivit utsatt för barnfridsbrott eller inte. Det var även befogat att göra en orosanmälan till socialtjänsten. Dessa åtgärder ingick i polisens uppdrag. Som [UC Mitt, JO:s anm.] är inne på är det inte möjligt att bedöma om samtalet med CC genomförts utifrån principen om barnets bästa, men CC har i vart fall fått komma till tals och uttryckt sin vilja. Polismyndigheten instämmer i vad [UC Mitt, JO:s anm.] fört fram om att poliserna borde ha gjort en skriftlig avrapportering av samtalet med CC. Polismyndigheten går därefter över till att bedöma åtgärden att skjutsa hem CC till sin mamma. Det finns inte någon dokumentation som närmare beskriver vilka överväganden som gjordes. Berörda poliser har i sina yttranden lämnat förklaringar som kan sammanfattas enligt följande; CC hade själv uttryckt en önskan att åka till sin mamma, föräldrarna hade delad vårdnad, samtycke fanns från pappan och mamman, åtgärden var till CC:s bästa och utfördes inom ramen för polisens faktiska och hjälpande verksamhet enligt

text: 2 § 4 punkten polislagen

text: . Det finns inte anledning att ifrågasätta dessa uppgifter. [Det] ingår … inte i polisens uppdrag att ge hjälp där socialtjänsten har ett ansvar. Av såväl händelserapporten som uppgifter i PM från polismän framgår att familjen hade kontakt med socialtjänsten, att CC precis återkommit till pappan för helgumgänge efter en familjehemsvistelse och att BB alltjämt hade ett pågående LVU-beslut. Å andra sidan har polisen en allmän befogenhet och skyldighet att förebygga och hindra brott. Utredningen ger dock inte stöd för att det förelåg en akut fara för CC i den uppkomna situationen utan det förefaller ha funnits tid för andra åtgärder. Det har inte heller framkommit att situationen var sådan att det var påkallat med ett omhändertagande eller en transport av CC (jfr

text: 12 § polislagen

text: och 21 kap. 10 § [

text: föräldrabalken

text: , JO:s anm.]). Något behov av polisens särskilda befogenheter för att genomföra en transport förelåg inte (jfr

text: 43 §

text: LVU). Polismyndigheten har förståelse för att poliserna skjutsade CC till sin mamma i all välmening och mot bakgrund av båda föräldrarnas samtycke. Av skäl som redovisats ovan framgår det inte av utredningen att det förelåg några omständigheter som entydigt motiverade att åtgärden låg inom ramen för polisens uppdrag. Det hade därför varit önskvärt och mer lämpligt att poliserna överlämnat åt socialtjänsten att bestämma vad som skulle ske med CC i den uppkomna situationen. Socialtjänsten finns tillgänglig kvälls- och helgtid genom socialjouren. Socialtjänsten hade exempelvis kunnat överväga att själv ombesörja en eventuell transport av CC.

text: Polismyndigheten anser mot angiven bakgrund att det inte ingick i polisens uppdrag att skjutsa CC till sin mamma och att den åtgärden var mindre förenlig med barnets bästa.

text: Rättslig reglering

text: Polisens hjälpande verksamhet och samverkan med socialtjänsten Till Polismyndighetens uppgifter hör bl.a. att lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen (se

text: 2 § 4 polislagen

text: Bestämmelsen avser polisens hjälpande verksamhet, även kallad dess serviceverksamhet, och syftar till att precisera vad som är polisens uppgift i förhållande till andra myndigheter, som t.ex. socialtjänsten. Det kommer till uttryck genom att det anges i bestämmelsen att skyldigheten att lämna hjälp gäller när bistånd lämpligen kan ges av polisen. I första hand avses situationer när det inte är något annat samhällsorgans uppgift att lämna hjälpen och polisen har praktisk möjlighet att göra det. I akuta situationer måste polisen ibland ingripa även om det i princip är något annat organs uppgift, som att t.ex. föra en svårt skadad person till sjukhus fastän ambulanstransport hade kunnat påkallas. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 56

text: f. och Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: . En kommentar, 14 uppl., s. 42.)

text: Polismyndighetens samverkan med myndigheterna inom socialtjänsten anses särskilt betydelsefull (se Berggren och Munck, a.a., s. 54). I

text: 6 § andra stycket polislagen

text: anges därför att Polismyndigheten fortlöpande ska samarbeta med myndigheterna inom socialtjänsten och snarast underrätta dessa om förhållanden som bör leda till någon åtgärd av dem. Barnkonventionen Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om befintlig lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: ). Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande intresse vid alla åtgärder som rör ett barn (se t.ex. Barnkonventionsutredningens betänkande

text: SOU 2020:63 s. 187

text: f. och s. 242 f.).

text: Av konventionen följer vidare att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad vid alla förfaranden som rör barnet (se artikel 12).

text: När polisen vidtar en åtgärd som direkt eller indirekt rör ett barn ska det alltså prövas om åtgärden är förenlig med de rättigheter som tillförsäkras ett barn enligt barnkonventionen.

text: Bedömning

text: Polisens åtgärd att skjutsa CC till mamman Av utredningen framgår att CC själv uttryckt önskemål om att få åka till sin mamma och att mamman uppgett att det gick bra. Det framgår också att polisen på plats hade fått uppfattningen att AA inte hade något att invända mot det. Min bedömning utgår därför från att föräldrarna vid tidpunkten för polisingripandet var överens om att CC kunde skjutsas till sin mamma.

text: Utredningen medger inte någon slutsats om huruvida CC var föremål för en pågående insats inom socialtjänsten. Det framgår dock att polisen hade information om att både CC och BB tidigare vårdats enligt bl.a. LVU och att familjen hade pågående ärenden hos socialtjänsten.

text: Av utredningen framgår också att polisen säkrade huset och att ingen pistol påträffades. Det har inte kommit fram några andra omständigheter som talar för att det var fråga om en sådan akut situation där polisens omedelbara biträde var påkallat och socialtjänstens ställningstagande inte hade kunnat inhämtas.

text: Det har inte klarlagts vem som beslutade att skjutsa CC till mamman eller vilka närmare överväganden som gjordes inför det beslutet. Det är dock min uppfattning att poliserna i stället skulle ha kontaktat socialtjänsten och låtit den ta ställning till om någon åtgärd skulle vidtas i fråga om CC. Polismyndigheten har i sitt yttrande lyft fram att socialtjänsten finns tillgänglig även under kvällsoch helgtid genom socialjouren.

text: I likhet med Polismyndigheten kan jag konstatera att polisernas åtgärd att skjutsa CC till mamman låg utanför polisens uppdrag. Det fanns alltså inte stöd i

text: 2 § 4 polislagen

text: eller någon annan bestämmelse i författning att göra det.

text: Jag har förståelse för om poliserna i all välmening ville hjälpa till att lösa den uppkomna situationen i enlighet med CC:s önskemål och på ett sätt som föräldrarna samtyckt till. Som jag nyss angett borde poliserna dock i stället ha kontaktat socialtjänsten. Utan föregående kontakt med socialtjänsten var det inte förenligt med CC:s bästa att skjutsa honom till mamman.

text: Polismyndigheten kritiseras för hur situationen hanterades.

text: Samtalet med CC och dokumentationen av ingripandet Mot bakgrund av att polisen kallades till platsen med anledning av en påstådd misshandel som CC kunde ha bevittnat, har jag inga synpunkter på att polisen pratade med CC för att bedöma om han blivit utsatt för brott. Vidare var det i barnkonventionens anda att poliserna lät CC komma till tals och själv berätta hur han ville att situationen skulle lösas, även om omständigheterna var sådana att hans uppfattning i och för sig inte kunde tillmätas någon avgörande betydelse.

text: Som Polismyndigheten har konstaterat skulle dock samtalet med CC ha dokumenterats på ett mer utförligt sätt. Detsamma gäller de överväganden som gjordes i förhållande till CC och åtgärden att skjutsa CC till mamman. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för den bristfälliga dokumentationen.

text: Avslutande synpunkter Jag har i ett annat beslut denna dag kritiserat Polismyndigheten för att poliser agerat utanför sitt uppdrag i samband med ett ingripande som rörde barn (se dnr 10353-2021). Granskningarna visar att det finns ett behov av att säkerställa att barnkonventionens bestämmelser om bl.a. barnets bästa beaktas i polisens yttre verksamhet (se också mina beslut den 24 oktober 2022, dnr 7201-2020 respektive 770-2021).

text: Av Polismyndighetens yttranden i de i dag avgjorda ärendena framgår att det bedrivs ett arbete inom myndigheten med att implementera barnkonventionen. Arbetet är angeläget och jag förutsätter att det prioriteras.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Ombud/biträde/försvarare

publisher: Justitieombudsmannen

title: En socialförvaltning borde inte ha föreslagit att länsrätten skulle förordna en kvinna till ett offentligt biträde för ett barn i ett LVU-ärende när syftet med framställningen var att en viss manlig advokat inte skulle utses

org: jo

text: Advokat AA förordnades i november 2001 av Länsrätten i Mariestad som offentligt biträde för BB, född 1999, i ett ärende hos Socialnämnden i Tidaholms kommun avseende en s.k. barnavårdsutredning. Fråga var om BB skulle beredas vård enligt

text: 2 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

type: stycke

text: Socialnämndens arbetsutskott beslutade den 23 januari 2002 att inte ansöka om vård enligt LVU.

text: AA begärde därefter ersättning för sitt uppdrag som biträde för BB.

text: I samband med att socialnämnden meddelade länsrätten att målet kunde avslutas avgav socialsekreterare CC – vid sidan av ett yttrande angående ersättningen till bl.a. AA – en skrivelse daterad den 27 februari 2002 med följande innehåll.

text: AA har varit ombud åt BB då en ansökan om vård enligt LVU var aktuell. AA gjorde ett besök i familjehemmet, där han också träffade BB. Han var där i knappt en timme då han lekte med BB den mesta av tiden. De frågor han ställde till familjehemmet var varför BB var folkbokförd hos dem samt om DD:s förmåga att sköta BB:s medicinering. Det är enda kontakten han haft med familjehemmet eller någon annan i BB:s närhet. Efter det besöket sa han till handläggande socialsekreterare att det behövdes vård enligt LVU. Under socialnämndens arbetsutskotts sammanträde tog han inte ställning till förslaget om ansökan om vård enligt LVU. Modern och hennes ombud hade ett långt anförande först. Efter det sa AA att det är bra om det går att lösa frivilligt och om samtycket är tillförlitligt överlåter han åt nämnden att bestämma. AA själv var fundersam enligt både familjehemmet och modern om han var jävig i målet eftersom han tidigare försvarat modern i ett brottmål. Han ställde frågan till modern och hennes ombud som inte hade något att erinra mot att han representerade BB vilket han då gjorde. Vår bedömning är att AA ej engagerade sig i ärendet i den utsträckning som krävs för att kunna representera ett treårigt barn och uttala sig om vad som är bäst för barnet. Att AA ej tog någon ställning i frågan ser vi som anmärkningsvärt.

text: Knappt ett år senare uppkom på nytt fråga om huruvida BB skulle beredas vård enligt LVU. Nämnden inledde en utredning. I en skrivelse daterad den 31 januari 2003 underrättade socialnämnden, genom CC, Länsrätten i Mariestad om saken. I skrivelsen – som även var undertecknad av IFO-chefen EE – angavs att det inte gick att utesluta att socialtjänsten skulle komma att ansöka om vård enligt LVU och att mor och son borde ha var sitt ombud då det kunde befaras att de kunde komma att ha motstridiga intressen. Vad gällde det offentliga biträdet för BB angavs:

text: Socialtjänsten önskar ett kvinnligt ombud för BB.

text: Länsrätten förordnade därefter ett kvinnligt offentligt biträde för BB.

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot socialsekreteraren CC vid socialförvaltningen i Tidaholms kommun. AA anförde bl.a. följande.

text: Han kan inte se någon rättslig eller saklig grund för CC att ge in ett yttrande till länsrätten angående hans biträde i barnavårdsärendet. Anledningen till att han inte tog ställning i LVU-frågan var att han i och för sig ansåg att tillräckliga skäl för vård enligt LVU förelåg, men att han, som relativt nyinsatt i ärendet, inte ansåg sig kunna bedöma om moderns samtycke till frivillig vård var av sådan art och styrka att det gick att lägga till grund för ett ställningstagande.

text: Vad gäller CC:s anmälan till länsrätten om behov av offentligt biträde för BB, har han senare fått veta att det i första hand inte var ett kvinnligt biträde som socialtjänsten önskade, utan att huvudskälet var att AA inte skulle förordnas. CC:s agerande kan inte tolkas på annat sätt än att hon för socialtjänstens räkning önskade det biträde för BB som hon själv var nöjd med och som förfäktade hennes åsikt. Hennes omskrivning att hon för barnets räkning önskade ett kvinnligt biträde gav inte länsrätten tillräckligt besked om att hon ville undvika en viss advokat utan kunde tolkas på annat sätt.

text: Enligt AA hade CC genom sin handläggning allvarligt åsidosatt de plikter som åvilade henne som tjänsteman. Han ifrågasatte om hon inte hade gjort sig skyldig till tjänstefel.

text: Anmälan remitterades för utredning och yttrande till Socialnämnden i Tidaholms kommun. I nämndens (arbetsutskottet) remissvar angavs följande. Det yttrande som skrevs till länsrätten 2002-02-27 gjordes då socialnämnden anser det av största vikt att länsrätten får kännedom om hur de offentliga biträden som utses för att företräda barn agerar. Det skall understrykas att det är rätten som utser offentligt biträde och inte kommunen. Rätten inhämtar yttrande från kommunen men är inte bunden av kommunens yttrande. Det åligger rätten att göra erforderlig prövning då den fattar sitt beslut om förordnande av offentligt biträde. I aktuellt ärende är det korrekt att det framfördes önskemål om en kvinna som offentligt biträde. Orsaken till detta är inte att socialnämnden skulle önska ett offentligt biträde med åsikter som passar nämnden. Ett sådant agerande vore inte

text: förenat med den etik som en advokat och ett offentligt biträde måste uppvisa, oavsett vem som förordnas. Det kan noteras att rätten förordnade ett kvinnligt biträde för den underårige. Det offentliga biträdet har dock inte delat kommunens uppfattning i ärendet. Påståendet om att få ett biträde med åsikter som passar handläggare eller nämnd saknar all grund. Då det gäller tjänstefel så är en förutsättning för detta brott att man uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften. Av vad som angetts ovan framgår att det inte föreligger något åsidosättande av vad som gäller för kommunens uppgift. Att yttra sig till rätten torde för övrigt inte vara myndighetsutövning då det inte är något beslut av kommunen som grundar sig på offentligrättslig lagstiftning och som förpliktar någon att agera enligt. Om Justitieombudsmannen menar att kommunens synpunkt om offentligt biträde var olämplig eller att den borde åtföljts av en förklaring till varför den framförts kommer kommunen att ta till sig och beakta detta inför framtiden. Kommunen vidhåller dock att det inte begåtts något fel i sak, att påstående om tjänstefel saknar all grund och att det därför inte föreligger skäl för allvarlig kritik från Justitieombudsmannen.

text: JO fann att nämndens yttrande var alltför knapphändigt för att kunna ligga till grund för en bedömning av vad som förevarit och anmodade därför i en förnyad remiss socialnämnden att inkomma med ett yttrande angående dels syftet med skrivelsen till länsrätten den 27 februari 2002, och huruvida CC var behörig att själv ge in den, dels varför socialnämnden önskade ett kvinnligt biträde för barnet.

text: I ett kompletterande yttrande anförde nämnden följande.

text: Syftet med handläggarens skrivelse till Länsrätten i Mariestad 2002-02-27 var att göra länsrätten uppmärksam på hur ett offentligt ombud agerar då de företräder ett utsatt barn. Handläggaren ansåg att ombudet ej tillvaratog barnets intresse och såg det som viktigt att länsrätten fick kännedom om detta eftersom det är länsrätten som förordnar ombuden. Måhända att handläggaren riktat skrivelsen till fel myndighet. Om så är fallet anser socialnämnden att länsrätten borde ha vidarebefordrat skrivelsen till rätt myndighet eller kontaktat socialnämnden och informerat socialnämnden om vart socialnämnden skulle ha sänt skrivelsen. Anledningen till att handläggaren önskade ett kvinnligt ombud för barnet var att, som advokat AA skriver, undvika att barnet skulle få samma offentliga biträde som tidigare. Orsaken till detta var den kritik som handläggaren framförde i sin skrivelse till länsrätten 2002-02-27. Handläggaren är väl medveten om att det inte är möjligt begära ett specifikt offentligt biträde. För att minska utbudet, och därmed undvika advokat AA, valde handläggaren att önska ett kvinnligt biträde för barnet. Socialnämnden kan bara beklaga att detta har uppfattats som ett hot mot rättssäkerheten. Det är socialnämndens bestämda uppfattning att handläggaren med sin skrivelse inte haft annat syfte än att stärka rättssäkerheten för det aktuella barnet. Handläggaren framförde endast ett önskemål och länsrätten förhörde sig aldrig ytterligare om vilka grunder handläggaren hade för detta önskemål innan de beslutade förordna annat offentligt biträde. Socialnämnden kan konstatera att handläggaren inte varit behörig att själv inge skrivelsen till länsrätten daterad 2002-02-27. Socialnämnden anser att det inte begåtts något tjänstefel då förutsättningen för detta brott är att man uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom

text: handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften. Att yttra sig till rätten torde inte vara myndighetsutövning då det inte är något beslut av kommunen som grundar sig på offentligrättslig lagstiftning och som förpliktigar att agera enligt. Socialnämnden vidhåller således att det inte begåtts något allvarligt fel, att påståendet om tjänstefel saknar all grund och att det ej heller föreligger några skäl för allvarlig kritik från Justitieombudsmannen. AA kommenterade remissvaret. Han hänvisade bl.a. till vad han tidigare framfört angående att det egentliga syftet med att framföra önskemål om ett kvinnligt biträde avsiktligt dolts för länsrätten, som inte hade anledning att ifrågasätta annat än att det var fråga om ett helt legitimt syfte, t.ex. att tidigare upplevelser hos barnet gjorde ett kvinnligt biträde mer lämpat. CC fick sin önskan om att det tidigare biträdet ej skulle utses tillgodosedd utan att behöva redovisa något skäl för detta.

text: I ett beslut den 9 mars 2005 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

type: rubrik

text: I mål eller ärenden angående bl.a. beredande av vård enligt

text: 2 §

text: LVU skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (

text: 39 § första stycket

text: LVU). Behövs offentligt biträde både för den unge och för dennes vårdnadshavare, förordnas gemensamt biträde, om det inte finns motstridiga intressen mellan dem (

text: 39 § andra stycket

text: LVU). Om frågan rörande vård enligt LVU har föranletts av att vårdnadshavaren har brustit i omsorgen om den unge får det regelmässigt anses föreligga motstridiga intressen mellan föräldern och den unge (

text: prop. 1979/80:1

text: del C s. 89). Som huvudregel förordnas offentligt biträde av den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. I ärenden hos socialnämnd angående omhändertagande enligt LVU skall dock länsrätten besluta i frågor om offentligt biträde (

text: 39 § tredje stycket

text: LVU).

text: Regler om offentligt biträde fanns tidigare i

text: rättshjälpslagen (1972:429)

text: . Bestämmelserna om offentligt biträde fördes fr.o.m. den 1 december 1997 in i den materiella lagstiftningen, bl.a. LVU (se

text: prop. 1996/97:9

text: ). De bestämmelser som var gemensamma för de olika mål eller ärenden där offentligt biträde kan förordnas fördes samman i en särskild lag, lagen (

text: ) om offentligt biträde.

text: Den som är förordnad som offentligt biträde för någon som är under 15 år, utan att samtidigt vara biträde för vårdnadshavaren, är enligt

text: 36 § andra stycket

text: LVU utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Enligt 6 § lagen om offentligt biträde får ett biträde besluta om utredning som är skäligen påkallad för att tillvarata huvudmannens rätt, om utredningen inte kan erhållas genom den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. Utöver dessa paragrafer finns det inte i lagen om offentligt biträde eller LVU några bestämmelser om vilka uppgifter eller befogenheter som biträdet har.

text: I förarbetena till

text: 36 § andra stycket

text: LVU anfördes beträffande det offentliga biträdets och ställföreträdarens uppgifter bl.a. följande (

text: prop. 1994/95:224 s. 57

text: ). Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intresse. Han bör alltså framföra de synpunkter och de önskemål som barnet har. Skulle ställföreträdaren ha en annan uppfattning än barnet, bör han med beaktande av barnets önskemål hävda den uppfattning som han anser bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar, skall han t.ex. se till att beslut och domar blir överklagade. Ställföreträdaren är samtidigt barnets offentliga biträde och skall i den egenskapen ta till vara barnets bästa i olika hänseenden. Han skall bl.a. fungera som barnets rådgivare. Vidare skall han bevaka att nödvändig utredning angående barnets person, t.ex. utlåtanden från barnpsykologer eller annan expertis, inhämtas.

text: Skrivelsen till länsrätten den 27 februari 2002

text: De synpunkter som socialsekreteraren framlade i skrivelsen synes ha gått ut på att AA inte varit tillräckligt engagerad i ärendet och att han avstått från att ta ställning i frågan om förutsättningar för ett omhändertagande av barnet enligt LVU förelegat eller inte. Som ett exempel på AA:s bristande engagemang framfördes att han endast besökte familjehemmet en gång, stannade knappt en timme och då mest lekte med barnet. Socialsekreteraren ansåg att AA inte i tillräcklig utsträckning försökt att informera sig om barnets förhållanden.

text: Fram till dess att ett omhändertagande enligt LVU underställs länsrättens prövning har länsrätten inte haft någon egen möjlighet att i det aktuella ärendet närmare bedöma hur det offentliga biträdet har utfört sitt uppdrag. Finner socialnämnden att det finns skäl att uppmärksamma länsrätten på ett biträdes agerande är nämnden oförhindrad att göra detta. Omständigheterna kan vara sådana att nämnden till och med bör upplysa länsrätten om biträdets bristande lämplighet. Det ligger i sakens natur att de synpunkter som nämnden i sådana fall finner det angeläget att lämna måste vara objektivt grundade och ha viss substans.

text: Länsrätten har i en sådan situation att pröva värdet av socialnämndens upplysningar och väga dessa mot den eventuella kännedom och åsikt om biträdets insatser som rätten själv har skaffat sig. Jag finner därför inte skäl att för egen del kommentera innehållet i skrivelsen i och för sig. Däremot anser jag att frågan huruvida skrivelsen skulle ges in till domstolen har utgjort en sådan fråga som det ankommit på socialnämnden att ta ställning till. Av nämndens andra yttrande till JO framgår också att socialsekreteraren inte hade behörighet att själv inge skrivelsen till länsrätten. CC borde således inte på egen hand ha tillställt länsrätten ett yttrande över det offentliga biträdets sätt att fullgöra sitt uppdrag.

text: Anmälan till länsrätten om behovet av ett (kvinnligt) offentligt biträde

text: När socialnämnden i ett ärende om vård enligt LVU gör en anmälan till länsrätten om behovet av ett offentligt biträde för barnet föreligger inte något hinder för nämnden att framföra att det av olika anledningar är önskvärt att det biträde som länsrätten förordnar har t.ex. vissa särskilda kvalifikationer. Så som AA själv har anfört till JO kan det finnas legitima skäl att begära ett kvinnligt biträde, t.ex. när

text: tidigare upplevelser hos barnet gör att en kvinna är mer lämpad som biträde än en man.

text: Det förelåg i och för sig inte något hinder för socialtjänsten att påtala för länsrätten att man av olika skäl inte fann det önskvärt att AA utsågs som offentligt biträde för barnet. Även i detta avseende ankom det på länsrätten att bedöma om förvaltningens synpunkter skulle beaktas. Handläggande socialsekreterare – som enligt nämndens andra remissvar var väl medveten om att det inte är möjligt att begära ett specifikt offentligt biträde – valde dock att inte ange det egentliga skälet för hemställan till länsrätten. Genom att ”önska” ett kvinnligt biträde, i syfte att undvika att AA på nytt blev förordnad till offentligt biträde för barnet, doldes det verkliga skälet till hemställan och på så sätt kom länsrätten att vilseledas. Agerandet är i denna del helt oacceptabelt.

text: Övrigt

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Förhandlingsoffentlighet
Myndighetsutövning, gränsen för

title: En kommunal nämnd har hållit offentliga sammanträden i ärenden som rört myndighetsutövning

sammanfattning: Enligt kommunallagen ska en nämnds sammanträden i ärenden som rör myndighetsutövning alltid hållas inom stängda dörrar. Miljö- och byggnadsnämnden i Lysekils kommun har trots detta behandlat ärenden av det slaget offentligt. Förfarandet – som beslutats mot bättre vetande – har föranlett allvarlig kritik.

text: Bakgrund och utredning

text: Den 22 januari 2009 beslutade Miljö- och byggnadsnämnden i Lysekils kommun bl.a. att ett ärende om detaljplan för ett vindkraftverk skulle behandlas vid den offentliga delen av nämndens sammanträde. Beslutet hade föregåtts av att miljöoch stadsbyggnadschefen hade redogjort för förvaltningens uppfattning. Han hade därvid bl.a. uppgett att förvaltningen hade varit i kontakt med jurister vid Sveriges Kommuner och Landsting som varit av uppfattningen att det juridiskt sett var ”solklart” vad som gällde, nämligen att detaljplanearbete var myndighetsutövning. Han rekommenderade därför de ledamöter som inte ansåg att mötet skulle vara öppet under de delar som kunde anses som myndighetsutövning, att reservera sig mot beslutet. Nämndens majoritet, som ansåg att

text: kommunallagen

text: inte gav klara direktiv om vad som var myndighetsutövning i frågor om bl.a. detaljplaneärenden, beslutade dock att mötet skulle vara öppet vid behandlingen av det aktuella ärendet. Mot beslutet reserverade sig fyra ledamöter, som ansåg att det stred mot

text: 6 kap. 19 a § kommunallagen (1991:900)

text: , KL, att behandla myndighetsärende på den offentliga delen av sammanträdet. När nämnden därefter beslutade i ärendet reserverade sig de fyra ovan angivna ledamöterna.

text: Den 3 mars 2009 aktualiserades frågan återigen om huruvida detaljplaneärenden skulle behandlas vid den offentliga delen av miljö- och byggnadsnämndens sammanträde. Efter omröstning beslutade nämnden att så skulle ske. De som tidigare reserverat sig reserverade sig ånyo.

text: Vid nämndens sammanträde den 3 mars hade man även bjudit in AA, f.d. chefsjurist vid Länsstyrelsen i Göteborg och Bohus län, som informerade om offentliga sammanträden och myndighetsutövning. En promemoria upprättad av AA bifogades nämndens sammanträdesprotokoll. Av denna framgick bl.a. följande.

text: En detaljplan liksom andra rättsverkande planer reglerar markanvändningen inom planens område och innebär att rättigheter och skyldigheter bestäms för markägare och andra som berörs av planen. Ett detaljplaneärende innebär helt klart myndighetsutövning och skall alltså handläggas på sammanträde inom stängda dörrar. Det gäller inte endast själva antagandebeslutet utan även beredningsåtgärder som nämnden kan ha att ta ställning till. Vad som kan förefalla motsägelsefullt är att när kommunfullmäktige beslutar om antagande aven detaljplan skall däremot dess sammanträde inte ske inom stängda dörrar. Som framgått ovan är nämligen fullmäktiges sammanträden enligt huvudregeln offentliga. Olikheten är ologisk men ofrånkomlig på grund av den strikta regeln i

text: 6 kap. 19 a § kommunallagen

text: som för kommunens nämnder, utan undantag, föreskriver ”stängda dörrar” då det gäller myndighetsutövningsärenden.

text: I två anmälningar till JO den 20 februari och den 13 mars 2009 begärde BB, CC, DD och EE att JO skulle granska Miljö- och byggnadsnämndens handläggning av ärendena.

text: CC har därefter, den 7 april 2009, underrättat JO om att nämnden fortsatt att tillämpa det anmälda förfarandet.

text: Miljö- och byggnadsnämnden i Lysekils kommun anmodades att yttra sig. Nämnden beslutade den 7 maj 2009 att ställa sig bakom ett förslag till yttrande som upprättats av nämndens ordförande FF och miljö- och stadsbyggnadschefen GG vilket sändes som svar till JO. I remissvaret anfördes huvudsakligen följande (bilagor här utelämnade).

text: Nämnden anser det viktigt att den kommunala verksamheten präglas av öppenhet mot kommunmedlemmar och allmänhet. Detta är enligt nämndens mening särskilt angeläget när kommunens organ fattar beslut i viktiga miljö- och markanvändningsfrågor såsom t.ex. beslut om detaljplaner. Innan nämnden vid sammanträdena den 22 januari och den 3 mars 2009beslöt att handlägga ärenden om antagande av förslag till detaljplaner under den för allmänheten öppna delen av sammanträdena övervägde nämndenfrågan noga. Förvaltningen hade inför nämndens ställningstagande lagt fram ett beslutsunderlag. Av detta framgick visserligen att detaljplaneärenden var att betrakta som myndighetsutövning, något som alltså utesluter handläggning vid offentligt sammanträde. Nämnden anser emellertid att tillämpliga regler inte är entydiga. Vägledande rättsfall från senare tid tycks inte heller finnas. Det är också svårbegripligt varför kommunfullmäktiges sammanträden skall vara offentliga när detaljplaner beslutas, medan däremot det motsatta skullegälla när byggnadsnämnden beslutar i samma slags frågor. Nämnden har också noterat att man i ett par andra kommuner i Västsverige valt att handlägga detaljplaneärenden vid offentliga sammanträden med byggnadsnämnden. Såsom framgår av bilagda protokoll är nämnden dock inte enig i sin uppfattning. Vid de båda sammanträdestillfällena reserverade sig fyra ledamöter mot att handläggningen skedde offentligt. Enligt reservanterna stred förfarandet mot regeln i

text: 6 kap. 19 a § kommunallagen

text: . Med hänsyn härtill och till vad som anförts ovan, ser nämnden fram mot ett klarläggande av JO.

text: Av utredningen framgår att nämndens beslut den 3 mars 2009 att behandla planärendena under den öppna delen av sammanträdet överklagades till Länsrätten i Göteborg genom begäran om laglighetsprövning. I en dom den 2 september 2009 fann länsrätten att planärenden hade sådana rättsverkningar att de fick anses innefatta myndighetsutövning. Domstolen konstaterade därför att nämndens beslut

text: att behandla planärendena under den öppna delen av sammanträdet stred mot bestämmelserna i

text: 6 kap. 19 a §

text: KL. Domstolen upphävde därför nämndens beslut i den frågan samt beslutet i ett av de enskilda ärendena. De övriga planärendena kunde inte bli föremål för laglighetsprövning, varför överklagandet avvisades i den delen. Efter att nämnden hade överklagat länsrättens dom fastställdes den av Kammarrätten i Göteborg den 18 november 2009. Kammarrättens dom överklagades till Regeringsrätten som den 25 mars 2010 ännu inte hade avgjort målet.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 6 kap. 19 a § första stycket

text: KL ska en nämnds sammanträden hållas inom stängda dörrar. Nämnden får i och för sig besluta att dess sammanträden ska vara offentliga om fullmäktige har medgett det. Enligt tredje stycket i samma bestämmelse ska en nämnds sammanträde dock alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden som rör myndighetsutövning.

text: Utmärkande för all myndighetsutövning är att det rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är ett uttryck för det allmännas maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Myndighetsutövning kan förekomma både i form av missgynnande beslut, t.ex. förbud, föreläggande eller liknande, och gynnande beslut, t.ex. tillstånd till att bedriva viss verksamhet.

text: Bedömning

text: När en nämnd tar ställning till detaljplaner innebär det att den beslutar om rättigheter och skyldigheter för enskilda på ett sådant sätt att det är fråga om myndighetsutövning. Det finns i denna fråga inte utrymme för någon annan uppfattning än den länsrätten och kammarrätten har gett uttryck för i sina ovan refererade domar. Nämnden borde sålunda ha behandlat de nu berörda detaljplaneärendena inom stängda dörrar.

text: Man kan självfallet ha uppfattningen att tillämpningen av regler i enskilda fall ger otillfredsställande resultat, t.ex. från öppenhetssynpunkt. Allmänna åsikter av det slaget kan emellertid inte anföras som stöd för att bryta mot en entydig rättslig reglering. I detta fall har nämnden, genom miljö- och stadsbyggnadsförvaltningens försorg, vid i vart fall två tillfällen fått information om regelverket. Informationen innefattade bedömningen att rättsläget var klart: detaljplanearbete är myndighetsutövning. Att under sådana förhållanden ändå behandla ärendena vid offentliga sammanträden är anmärkningsvärt.

text: Miljö- och byggnadsnämnden i Lysekils kommun förtjänar allvarlig kritik för att ha satt sig över den rättsliga reglering som gäller för dess verksamhet.


title: Uttalanden om möjligheten att stänga förskolor och fritidshem med anledning av personalens planering eller kompetensutveckling

sammanfattning: Enligt skollagen ska barn erbjudas förskola och fritidshem i den omfattning som det behövs med hänsyn till bl.a. föräldrarnas förvärvsarbete. En kommun avsåg att stänga förskolor och fritidshem för kompetensutveckling i sex dagar under ett läsår. ChefsJO konstaterar att avsikten med regleringen i skollagen måste vara att kommunen som utgångspunkt ska erbjuda förskole- eller fritidshemsverksamhet vid den enhet där barnet är placerat och inskolat. Den möjlighet som framgår av förarbetena att hålla en sådan verksamhet stängd under enstaka dagar för personalplanering eller liknande bör tolkas restriktivt. ChefsJO anser att det inte kan anses förenligt med regleringen i skollagen att stänga en förskola eller fritidshem för planerings- eller kompetensutvecklingsinsatser för personalen under fler än fyra dagar per år.

text: [P]

text: Chefsjustitieombudsmannen Erik Nymansson

text: Anmälan I en anmälan till JO klagade AA på att Kungsörs kommun stänger samtliga förskolor och fritidshem sex gånger per år för utbildning. Hon anförde även att kommunen inte erbjuder någon alternativ barnomsorg vid dessa tillfällen.

text: Utredning JO tog del av information på Kungsörs kommuns hemsida av vilken framgick att under läsåret 2025/26 är kommunens förskolor och fritidshem stängda för kompetensutveckling den 11 augusti, 27 oktober, 7 januari, 15 juni och 16 juni. Av samma skäl hålls förskolorna stängda den 24 november och fritidshemmen den 12 augusti. Beträffande förskolorna angavs också [d]et innebär att förskolan stänger sin verksamhet några dagar under ett läsår där du som

text: Barn- och utbildningsnämnden i Kungsörs kommun yttrade sig och anförde att rektorerna i kommunen för en dialog med vårdnadshavare inför kompetensutvecklingsdagar och erbjuder förskola eller fritidshem om behov finns. Nämnden bedömde att den tidigare informationen på hemsidan var otydlig eller missvisande och förklarade att det numera framgår följande.

text: Under sommaren och kompetensutvecklingsdagar då många barn är lediga slår kommunens förskolor och fritidshem ihop sina verksamheter. Det kan då hända att ditt barn inte kommer att vara på samma förskola eller fritidshem som han eller hon brukar vara på. Kontakta rektor om du har behov av förskola eller fritidshem under kompetensutvecklingsdagar. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning Av

text: 8 kap. 5 § skollagen (2010:800)

text: framgår att barn från och med ett års ålder ska erbjudas förskola i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov på grund av familjens situation i övrigt. I

text: 8 kap. 3 § skollagen

text: anges dock att förskola inte behöver erbjudas under kvällar, nätter, veckoslut eller i samband med större helger. Motsvarande reglering för fritidshem finns i

text: 14 kap.

text: och

text: 8 §§

text: skollagen

text: . Av

text: 1 kap. 10 § skollagen

text: framgår att i all utbildning och annan verksamhet enligt lagen som rör barn ska barnets bästa vara utgångspunkt.

text: I förarbetena till motsvarande äldre reglering, som alltjämt är vägledande, framhålls att förskole- och fritidshemsverksamhet i första hand bör tillhandahållas i sådan omfattning att föräldrar kan sköta sina arbeten och studier. Det uttalas även att det i viss mån får accepteras att verksamheten kan hållas stängd enstaka dagar under året för personalplanering och liknande, men att sådana problem i allmänhet bör kunna lösas utan att verksamheten behöver stängas. (Se

text: prop. 1993/94:11 s. 33

text: .) JO har därutöver uttalat att en kommun måste kunna erbjuda godtagbara alternativ för barntillsynen under sådana stängningsdagar (se bl.a. JO:s beslut den 19 november 2001, dnr

text: , och den 24 maj 2023, dnr 6722-2022).

text: Regleringen i

text: skollagen

text: bygger på att kommunen ska placera barnet vid en viss förskole- eller fritidshemsenhet (se

text: 8 kap. 15 §

text: och

text: 14 kap. 10 §

text: ). Avsikten måste därmed vara att kommunen som utgångspunkt ska erbjuda förskole- eller fritidshemsverksamhet vid den enhet där barnet är placerat och inskolat. Kommunen har således inte laglig möjlighet att fritt tillfälligt stänga en förskola eller ett fritidshem, även om alternativ barnomsorg erbjuds vid en annan förskola eller fritidshem.

text: Den möjlighet att stänga en förskola eller ett fritidshem för personalplanering eller liknande som framgår av förarbetena utgör ett undantag från huvudregeln att sådan verksamhet ska erbjudas i den omfattning som det behövs med hänsyn till bl.a. föräldrarnas förvärvsarbete. Det är en etablerad tolkningsprincip att undantag ska tolkas restriktivt. Det gäller särskilt i ett fall som detta då det undantag som anges i förarbetena svårligen kan anses inrymmas under den huvudregel som anges i lagtexten. Uttrycket restriktivt.

text: Ett erbjudande om alternativ barnomsorg under enstaka dagar vid en annan förskole- eller fritidshemsenhet tillgodoser ofta inte fullt ut barnets behov av trygga förhållanden, i vart fall inte såvitt avser de minsta barnen eller barn med särskilda behov. Beträffande dessa barn kan det ifrågasättas om ett sådant erbjudande alltid är förenligt med kravet i

text: 1 kap. 10 § skollagen

text: om att barnets bästa ska vara utgångspunkten.

text: Det torde också vara vanligt förekommande att vårdnadshavare ställda inför ett sådant erbjudande själva ordnar med barnomsorgen i stället för att låta sina barn vistas i en främmande miljö med för dem okända pedagoger och barn. Många föräldrar kan därmed i praktiken inte förvärvsarbeta under de dagar som förskola eller fritidshem är stängda för personalplanering eller liknande.

text: Av utredningen framgår att Barn- och utbildningsnämnden i Kungsörs kommun avsåg att stänga förskolor och fritidshem för kompetensutveckling i sex dagar under läsåret 2025/26. Jag kan konstatera att det, möjligen med något undantag, är fråga om sådana datum då många föräldrar typiskt sett förvärvsarbetar och har behov av barnomsorg.

text: JO har tidigare funnit fyra stängningsdagar per år för personalplanering och liknande verksamhet vara förenligt med bestämmelserna i

text: skollagen

text: (se bl.a. ovan nämnda beslut). Mot bakgrund av vad jag har anfört ovan kan det inte anses förenligt med dessa bestämmelser att stänga en förskola eller fritidshem för planerings- eller kompetensutvecklingsinsatser under fler dagar än detta. Kungsörs kommun borde således ha begränsat antalet stängningsdagar till högst fyra per år. Jag har självklart förståelse för att det är viktigt att personal inom barnomsorgen får möjlighet att planera verksamheten och utveckla sina kunskaper och färdigheter. Det måste dock ankomma på huvudmannen att erbjuda personalen tid för planering och kompetensutveckling utan att förskolor och fritidshem måste stängas i en sådan omfattning som nu är aktuell. Jag utgår därför från att Barn- och utvecklingsnämnden ser över antalet stängningsdagar framöver. Som nämnden själv är inne på har den tidigare informationen på hemsidan om att vårdnadshavare själv behöver ordna tillsyn för sitt barn under kompetensutvecklingsdagar varit missvisande. Myndigheten kan inte undgå kritik för detta.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Lovisa Danielsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Polisen har agerat utanför sitt uppdrag i samband med ett ingripande som rörde barn (II)

sammanfattning: Polisen hade beordrats till en bostad med anledning av att en kvinna uppgett att pappan till hennes barn oinbjuden kommit dit för att lämna julklappar till barnen. Det kom fram att pappan var dömd för brott mot ett av barnen, att han inte hade träffat barnen på lång tid och att det pågick en umgängestvist. En av poliserna gav i samtal med barnen och kvinnan uttryck för sin personliga uppfattning om hur föräldrar bör agera i förhållande till sina barn efter en separation. Vidare försökte polisen få kvinnan att gå med på att låta barnen träffa pappan så att han kunde lämna över julklapparna, vilket också skedde. JO uttalar att det inte ligger i polisens uppdrag att utreda eller medla mellan föräldrar i frågor om umgänge med barn. Vidare framhåller JO att en polis i alla lägen ska agera sakligt och opartiskt och uppträda på ett sätt som inger förtroende samt vara särskilt uppmärksam på sitt uppträdande när det finns anledning att anta att det som motiverat ingripandet har sitt ursprung i en civilrättslig angelägenhet. En polis får inte uppträda på ett sätt som kan uppfattas som att han eller hon tar ställning för den ena parten. Personliga åsikter ska inte förmedlas, särskilt inte i en situation som den nu aktuella. Enligt JO har den aktuella polisens åtgärder legat klart utanför hennes roll som polis. Hennes agerande strider mot regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet och mot hur en polis ska uppträda enligt polisförordningen. Agerandet har inte heller varit förenligt med barnkonventionen. Hon kritiseras för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 december 2021 förde anmälaren fram klagomål mot Polismyndigheten och en polis. I anmälan uppgav hon bl.a. följande.

text: Hon larmade polisen för att hennes tidigare partner, som är barnens pappa, oanmäld hade kommit hem till henne och vägrade att gå därifrån. Två poliser kom till platsen. Hon förklarade för den ena polisen, AA, vad som hänt, att den tidigare partnern är dömd för misshandel av sonen och att barnen inte träffat honom sedan mars 2021, när misshandeln ägde rum. Hon berättade också att det fanns pågående och avgjorda mål i domstol om vårdnad och umgänge samt att

text: socialtjänsten under sommaren hade velat sätta henne och barnen på ett skyddat boende på grund av hur mannen betett sig.

text: AA gick upp på övervåningen och talade med barnen och kom sedan ned och uppmanade henne att låta barnen träffa och hälsa på sin pappa. AA var anklagande mot henne och sa att hon höll på med umgängessabotage, eftersom barnen saknade sin pappa. AA sa också att hon inte följde lagen som ger barnen rätt att träffa sin pappa och lyssnade inte alls på den problematik som hon beskrivit. Den andra polisen var mycket mer förstående och inte alls lika påstridig om att hon skulle låta barnen gå ut och träffa sin pappa.

text: Hennes son berättade senare att AA sagt åt honom att hon själv hade en son som var hos sin pappa varannan vecka och att föräldrarna var vänner fast de bodde i olika hus. Enligt AA var det så det skulle fungera enligt lagen som säger att alla barn har rätt att träffa sina föräldrar.

text: Anmälaren ansåg att AA inte varit objektiv och i princip tvingat henne att lämna ut barnen. Att hon berättat om sitt privatliv gjorde barnen ännu mer förvirrade.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 14 juni 2022 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare och från Utvecklingscentrum Mitt (UC Mitt) vid Polismyndighetens nationella operativa avdelning.

text: Genom utredningen hos JO har följande kommit fram.

text: Den 18 december 2021 ringde anmälaren till polisen och berättade att hennes tidigare partner tillika barnens pappa (CC) oinbjuden kommit till hennes och barnens bostad för att lämna julklappar till barnen. Enligt anmälaren bankade CC på dörren och vägrade lämna platsen.

text: En polispatrull bestående av poliserna AA och DD beordrades hem till anmälaren med anledning av misstanke om olaga intrång/hemfridsbrott. Enligt händelserapporten lämnade patrullen platsen efter en dryg timmes medling och diskussioner. Patrullen bedömde att det inte hade begåtts något brott.

text: En anmälan om brott upprättades först dagen därpå sedan anmälaren på nytt kontaktat polisen och berättat om det inträffade. Polismyndigheten gjorde en anmälan till socialnämnden enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: När det gäller AA:s agerande hänvisade Polismyndigheten till en promemoria som AA hade upprättat den 24 december 2021. Det anges i promemorian att DD tagit del av innehållet och att han instämt och inte haft något att tillägga.

text: Av promemorian framgår bl.a. följande.

text: När patrullen kom till platsen stod CC och hans sambo utanför anmälarens bostad. Sambon berättade att det fanns en dom om barnens umgänge med CC, bl.a. varannan helg, och att CC inte fått träffa barnen på elva månader.

text: AA pratade med anmälaren som var skärrad och uppgav att hon var trött på CC:s beteende och att han inte lät henne och barnen vara i fred. Anmälaren uppgav att hon nyligen lämnat in en stämningsansökan om att umgänget bara skulle ske under övervakning och att umgänget för tillfället var ”fryst”.

text: Det var svårt för patrullen att avgöra om CC hade rätt till umgänge och vad som var bäst för barnen just då.

text: AA upplevde det som olustigt att anmälaren pratade om CC när barnen fanns i rummet intill och kunde höra vad som sas.

text: Under tiden som AA pratade med anmälaren pratade DD med CC om domen om ringa misshandel av ett av barnen. Enligt AA blev det en knivig situation rent juridiskt för patrullen eftersom de varken hade domslut eller handlingar framför sig.

text: AA pratade även med de två barnen. Hon fick en känsla av att sonen tog mycket ansvar och försökte hålla sig neutral för att inte såra någon av sina föräldrar. AA frågade sonen om han ville träffa CC och han svarade ja men att anmälaren inte ville det. Pojken föll sedan i gråt. De hade ett långt samtal och AA frågade även sonen om han var rädd för CC, vilket han uppgav att han inte var. Hon frågade om CC är eller varit hårdhänt mot sonen. Han berättade om den ringa misshandeln och de pratade om att vuxna inte får slå eller göra illa barn. Hon frågade pojken igen om han ville träffa sin pappa, och det ville han. Flickan satt bredvid och sa att hon ville ha julklappar av sin pappa.

text: AA och DD påtalade för CC att det vore bättre om all kontakt gick via socialtjänsten eller deras ombud. AA påtalade också olämpligheten i att dyka upp oanmäld, hur det påverkade barnen och att barnen inte skulle behöva välja mellan föräldrarna. De pratade med anmälaren som uppgav att både polisen och socialtjänsten hade uppmanat henne att skydda barnen från CC.

text: AA frågade anmälaren hur situationen bäst skulle lösas där och då och vad som var bäst för barnen. AA framhöll att det fanns beslut om umgänge men att CC inte träffat barnen på elva månader och att barnen ville träffa honom och få sina julklappar. AA förklarade för anmälaren att hon struntade i om anmälaren och CC inte kunde prata med varandra, att det inte handlade om dem utan om barnen och deras relation till sin pappa. AA berättade för anmälaren att sonen sagt att han längtade efter sin pappa men att anmälaren sagt att hon inte vill att de ska träffas. Det hela slutade med att barnen gick ut och fick träffa CC.

text: I sitt yttrande med anledning av utredningen i JO:s ärende har AA och DD fört fram bl.a. följande. De var mycket tydliga mot anmälaren att de varken hade lagstöd eller avsikt att ta med barnen ut till CC utan hennes samtycke. De har

text: också framhållit att åtgärden att låta barnen träffa pappan grundades i att det fanns en uttrycklig önskan om det hos barnen och att alla närvarande upplevde att detta var den bästa lösningen.

text: UC Mitt angav i huvudsak följande.

text: UC Mitt har utvecklingsansvar inom Polismyndigheten för sakområdet barn och unga. De åtgärder som utförs av polisanställda och som ingår i polisens uppdrag ska planeras och genomföras på ett sådant sätt att principen om barnets bästa uppfylls. Enligt UC Mitt var det i den aktuella situationen befogat att prata med barnen för att bedöma om de hade utsatts för brott. I ett sådant samtal ska inte fler frågor ställas än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet. De samtal som polis höll med barnen utanför detta syfte omfattas inte av polisens uppdrag. Det ingår inte heller i polisens uppdrag att medla i civilrättsliga ärenden.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att polis kallades till [anmälarens, JO:s anm.] bostad sedan hon lämnat uppgifter som föranlett misstanke om bl.a. hemfridsbrott. Polisens initiala uppdrag har således varit att utreda misstanke om brott (jfr 2 § [

text: polislagen

text: (PL), JO:s anm.] punkten 3). Som ett led i detta uppdrag har poliserna haft anledning att prata med personerna på platsen för att bilda sig en uppfattning om vad som inträffat. Mot bakgrund av den information poliserna fick om händelsen, har de även haft anledning att ställa frågor till barnen för att bedöma om de blivit utsatta för brott eller inte. Poliserna hade därtill en skyldighet att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet fick kännedom om eller misstänkte att ett barn far illa (se

text: 14 kap. 1 § första stycket 2

text: och 3 [

text: socialtjänstlagen

text: , JO:s anm.]). Endast i en akut situation, t.ex. vid risk för personskador, hade det varit aktuellt för polisen att ingripa och vidta åtgärder som ankommer på andra myndigheter, jfr

text: 2 § 4

text: PL om polisens allmänt hjälpande uppgifter (se även JO 1999/2000 s. 135 och där gjorda hänvisningar till förarbeten). Inget i utredningen talar för att situationen var så akut eller att poliserna i den aktuella situationen hade anledning att vidta några andra åtgärder än de nyss nämnda. [En] förälder som vill få till stånd det umgänge som han eller hon genom ett avgörande har rätt till, [kan] begära verkställighet av avgörandet genom att vända sig till domstol. Om rätten beslutar om verkställighet får den även besluta att barnet ska hämtas genom Polismyndighetens försorg. Något författningsstöd för Polismyndigheten att självmant verkställa en förälders rätt till umgänge finns däremot inte. Det finns inte heller något författningsstöd för polis att självmant agera medlare mellan föräldrar i frågor som rör t.ex. umgänge (jfr rättens möjlighet att förordna en medlare enligt

text: 21 kap. 2 § föräldrabalken

text: ). Även om ett försök från en polis att medla mellan parter i en civilrättslig tvist sker i all välmening kan det, som den aktuella händelsen illustrerar och som JO har framhållit i det ovan redovisade beslutet, vara olämpligt bl.a. på grund av risken att polisens agerande uppfattas som att polisen i realiteten biträder den ena parten i tvisten. Att en polis agerar sakligt och objektivt är av central betydelse för att polisen ska åtnjuta allmänhetens förtroende. En polis bör därför inte blanda sig i civilrättsliga angelägenheter. Under alla omständigheter bör en polis hålla isär det professionella uppdraget från personliga uppfattningar och definitivt inte förmedla personliga åsikter, särskilt inte till ett barn. Det har således inte legat i polisens uppdrag i den aktuella situationen att utreda, kommentera eller verkställa [CC:s, JO:s anm.] rätt till umgänge eller, med

text: hänvisning till barnets bästa, vidta åtgärder som ankommer på andra myndigheter. Genom utredningen är det dock klarlagt att sådana åtgärder vidtogs i detta fall, vilket naturligtvis inte är godtagbart. Det är vidare klarlagt att [AA, JO:s anm.] vid ett antal tillfällen gav uttryck för sina personliga uppfattningar i samtal med barnen och deras föräldrar. Utredningen ger även bilden av att hon försökte ordna så att barnen skulle få träffa sin pappa, vilket också blev ett resultat av polisens ingripande. Även om [AA, JO:s anm.] agerat med barnens bästa för ögonen och utan avsikt att ta parti för deras pappa har hennes agerande i dessa delar varit uppenbart oförenligt med de krav som den rättsliga regleringen ställer på en polisman. Agerandet kan inte heller anses förenligt med principen om barnets bästa. Polismyndigheten beklagar därför det inträffade.

text: Rättslig reglering

text: Allmänt om polisingripanden och polisers uppträdande Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal och att lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen (se 2 § 1, 3 och 4

text: polislagen

text: I kontakter med allmänheten ska anställda vid Polismyndigheten, med beaktande av omständigheterna och situationen, agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen). Kravet på saklighet och opartiskhet Myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Kravet på saklighet innebär bl.a. att myndigheters åtgärder och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade. Kravet på opartiskhet betyder att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet faktiskt inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Hur myndighetens agerande kan uppfattas är också av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, [2019, version 4, JUNO], s. 54 f. och t.ex. JO 2021/22 s. 402, dnr

text: Barnkonventionen Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om befintlig lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: ). Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande

text: intresse vid alla åtgärder som rör ett barn (se t.ex. Barnkonventionsutredningens betänkande

text: SOU 2020:63 s. 187

text: f. och s. 242 f.).

text: Av konventionen följer vidare att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad vid alla förfaranden som rör barnet (se artikel 12).

text: När polisen vidtar en åtgärd som direkt eller indirekt rör ett barn ska det alltså prövas om åtgärden är förenlig med de rättigheter som tillförsäkras ett barn enligt barnkonventionen.

text: Bedömning

text: Polisernas agerande vid ingripandet Det framgår av utredningen att polispatrullen bestående av AA och DD kallades till anmälarens hem med anledning av uppgifter som anmälaren lämnat per telefon som lett till en misstanke om brott. På platsen kom det fram omständigheter om historiken i anmälarens och CC:s relation och att CC var dömd för brott som riktats mot ett av barnen.

text: Mot den bakgrunden har jag inget att invända mot att poliserna samtalade med de närvarande personerna, inklusive barnen, för att utreda om något brott hade begåtts (se

text: 2 § 3 polislagen

text: ). Detsamma gäller det förhållandet att det senare gjordes en anmälan till socialnämnden enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Jag delar Polismyndighetens uppfattning att det i utredningen inte kommit fram något som talar för att situationen var så akut att poliserna hade anledning att vidta några andra åtgärder än dessa.

text: Av utredningen framgår dock att AA:s samtal med barnen inte inskränkte sig till att undersöka om något brott begåtts eller om det av någon annan orsak fanns anledning till någon åtgärd från polisernas sida, inom ramen för deras författningsreglerade uppdrag.

text: Av den utförliga promemoria som AA har upprättat framgår att hon i samtalet med pojken uppehöll sig vid hur föräldrar bör agera i förhållande till sina barn efter en separation och att flickan fanns i närheten och lyssnade. AA frågade hur barnen ville att situationen med föräldrarna skulle vara. Vidare förklarade AA för anmälaren att hon struntade i om de två föräldrarna inte kunde prata med varandra och att det inte var dem saken handlade om utan barnens relation till sin pappa. AA berättade också för anmälaren vad pojken sagt om att anmälaren inte ville att han skulle träffa sin pappa. Det framgår vidare att AA frågade anmälaren hur de smidigast kunde se till att CC fick överlämna julklapparna till barnen och att det slutade med att barnen gick ut och träffade CC och fick sina julklappar.

text: Jag vill med anledning av detta säga att det inte låg i polisernas uppdrag att utreda CC:s rätt till umgänge med barnen eller i övrigt att kommentera den frågan i förhållande till föräldrarna. Det var inte heller en uppgift för poliserna

text: att medla mellan föräldrarna eller försöka få till stånd en överlämning av julklapparna. Frågor om medling och umgänge är i första hand en fråga för socialtjänsten.

text: En polis ska i alla lägen agera sakligt och opartiskt och uppträda på ett sätt som inger förtroende. En polis måste vara särskilt uppmärksam på sitt uppträdande när det finns anledning att anta att det som motiverat ingripandet har sitt ursprung i en civilrättslig angelägenhet. En polis får vidare inte uppträda på ett sätt som kan uppfattas som att han eller hon tar ställning för den ena parten. Personliga åsikter ska inte förmedlas, särskilt inte i en situation som den nu aktuella.

text: Även om AA försökte hitta en lösning som enligt hennes uppfattning utgick från barnens behov har hennes åtgärder legat klart utanför hennes roll som polis. Jag har förståelse för att anmälaren uppfattade att AA inte var objektiv och kände sig pressad att låta CC överlämna julklapparna till barnen.

text: AA:s agerande strider mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet och polisförordningens bestämmelse om att en polis ska uppträda på ett sätt som inger förtroende. Agerandet var inte heller förenligt med barnkonventionens bestämmelser om barnets bästa. AA kritiseras för detta. Jag ser allvarligt på det inträffade.

text: När det gäller DD:s agerande är utredningen inte tillräcklig för att jag ska göra några andra uttalanden än att jag erinrar honom om vad jag nyss sagt om gränserna för uppdraget som polis. Avslutande synpunkter Jag har i ett annat beslut denna dag kritiserat Polismyndigheten för att poliser agerat utanför sitt uppdrag i samband med ett ingripande som rörde barn (se dnr 10309-2021). Granskningarna visar att det finns ett behov av att säkerställa att barnkonventionens bestämmelser om bl.a. barnets bästa beaktas i polisens yttre verksamhet (se också mina beslut den 24 oktober 2022, dnr 7201-2020 respektive 770-2021).

text: Av Polismyndighetens yttranden i de i dag avgjorda ärendena framgår att det bedrivs ett arbete inom myndigheten med att implementera barnkonventionen. Arbetet är angeläget och jag förutsätter att det prioriteras.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Ungdomshem

title: Fråga om det utan stöd i lag förekommit avskiljning av intagna vid ett särskilt ungdomshem

text: I en skrivelse till Statens institutionsstyrelse (SiS), tillsynsenheten, anförde AA, som arbetade som jourtillsyningsman vid Råby ungdomshem, att det vid återkommande diskussioner vid hemmet förekommit olika uppfattningar om vad som är att betrakta som avskiljning och huruvida lagen ger utrymme för ”vistelse i rum för särskild tillsyn”. Hon begärde därför svar på följande frågor.

text: 1. Finns det i lagen något som stödjer den här formen av avskiljande från de övriga vid hemmet utan tidsbegränsning? 2. På vem faller ansvaret om detta är ett felaktigt förfarande? 3. Får avskiljningsmöjligheten användas i korrektionssyfte?

text: I sin skrivelse till SiS redogjorde AA för handläggningen vid Råby ungdomshem av frågor beträffande två intagna, BB, född 1981, och CC, född 1982.

text: I ett svar på AA:s skrivelse anförde dåvarande chefsjuristen vid SiS, DD, bl.a. följande.

text: Svaret på Din första fråga (1) är följande. För att det skall vara fråga om en avskiljning enligt 27 § SoF krävs det bl.a. att en klient hålls ”avskild från de övriga vid hemmet”. Enligt SiS mening ingår bland ”de övriga vid hemmet” såväl institutionens personal som intagna klienter. Om en klient är inlåst tillsammans med institutionens personal, är det alltså enligt SiS mening inte fråga om en avskiljning enligt 27 § SoF. När det gäller andra inskränkningar i klientens rörelsefrihet än en avskiljning enligt 27 § SoF, finns stöd för åtgärderna bl.a. i

text: 15 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), som medger att klienten hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras eller som behövs av hänsyn till andra intagnas eller personalens säkerhet. När det gäller Din andra fråga (2), är svaret beroende på vilket slags ansvar Du menar. Institutionschefen har i förhållande till huvudkontoret ansvar bl.a. för att verksamheten på institutionen följer gällande författningar. Svaret på Din tredje fråga (3) är att avskiljning enligt 27 § SoF – eller för den delen andra tvångsbefogenheter – inte får användas i syfte att bestraffa klienter; en annan sak är att klienten oavsett det verkliga syftet kan uppfatta åtgärden som en bestraffning. Författningstexten i 27 § SoF antyder att syftet med avskiljningen skall vara att upprätthålla säkerheten och ordningen vid institutionen.

text: I en anmälan till JO begärde AA att JO skulle utreda hur BB och CC behandlats vid Råby ungdomshem, särskilt när det gällde frågan om avskiljning. Hon anförde därvid synpunkter på det svar hon fått från SiS och pekade på vissa följdfrågor som svaret enligt hennes mening medförde.

text: Till sin anmälan fogade AA bl.a. utdrag ur Råby ungdomshems journaler beträffande BB och CC.

text: Efter remiss anförde institutionschefen EE, Råby ungdomshem, följande.

text: Akutavdelningen Onsjö har sju platser. En av platserna vid avdelningen finns på den s k ”Vingen” (se bil ritning) (här utelämnad; JO:s anmärkning). Där bor man vanligtvis ensam. Denna boendeenhet ligger i anslutning till det mera traditionella avskiljningsrummet samt vägg i vägg med avdelningens jourrum. I denna sjunde placeringsmöjlighet finns ytterligare ett vistelserum med sittgrupp, tillgång till TV samt en liten hall i anslutning till dusch och toalett. Enheten har två utgångar, som hålls låsta när det inte finns någon personal tillsammans med eleven eller när personalexpeditionen är obemannad. En utgång leder till avdelningens motionsrum och den andra till en inhägnad utemiljö. Denna del av byggnaden bildar en egen enhet, som möjliggör placering och boende för en elev samt en avskiljningsplats i särskilt avskiljningsrum med celldörr. – – –

text: Numera betonas behandlingsuppdraget i större omfattning och bevakning och tillsyn har blivit en mera kompletterande del i vårdarbetet. Genom en hög personaltäthet och få elevplatser på varje enhet (sju platser på Onsjögården) har vården ändrat karaktär under senare år. Från en tämligen traditionell institutionsvård med vård och behandling i grupp, har utvecklingen numera gått mot en mera individuellt och personligt inriktad profilering. Denna breddning och fördjupning av vården har möjliggjort mera individuellt inriktade insatser och boende i små enheter. Den traditionella institutionsmiljön har visat sig ha vissa destruktiva inslag, varför det har betytt en kvalitetshöjning med en högre grad av individanpassning. Genom ungdomarnas ofta olika mogenhetsnivå, intressen och behov blir vissa aktiviteter och behandlingsinsatser olämpliga att bedriva i grupp. I exempelvis situationer med konfrontationer och låsta lägen, som leder till aggressivitet och utagerande, är det ofta lämpligare med individuella lösningar med en prägel av varsamhet och mjukhet. Inte minst har detta möjliggjort ett undvikande av avskiljning enl 27 § SoF. Med hög stress- och frustrationskänslighet hos ungdomarna och svårigheter att anpassa sig till gruppen och ett acceptabelt gruppbeteende krävs stor smidighet och följsamhet hos personalen för undvikande av våldsincidenter. Av ovanstående skäl avstår vi ofta från placering i den traditionella avskiljningsmodellen och väljer istället en lugnare mera varm och värdig boendemiljö inom de nödvändiga slutna ramarna. Vi ser det som en bra utveckling att kunna ”sektionera” vistelsen i den här formen av kollektivt boende.

text: På en låsbar enhet på ett särskilt ungdomshem förekommer ofta hot och hotfullhet, som leder till periodvis tämligen frekventa våldsincidenter (slag, sparkar, hotfullt språk, vägran etc). Att spela ut personal mot varandra är inte ovanligt. Eleverna försöker på olika sätt driva sina intressen om förmåner och fördelar. Viss personal kan då ofta bli dom man konfronterar mot medan andra blir de som får ”förstå”, trösta, uppmuntra etc. – – –

text: Skäl och motivering till individuella placeringar i aktuella ärenden:

text: 1. BB

text: Med ett aktivt missbruk och stora svårigheter att fungera på ett socialt acceptabelt sätt, med bl a ett oprovocerat överfall mot personal, befann sig BB i en svår situation. Lättirriterad och med en instabilitet i uppträdande och humör var vistelsen i gruppen och på avdelningen tillsammans med de övriga eleverna svår att hantera. Vistelsemiljön var både olämplig och påfrestande för BB och övriga gruppen. Det bedömdes som lämpligt att BB placerades på ”Vingen” med personalkontakter och regelbunden tillsyn samt i detta skede begränsade kontakter med övriga elevgruppen. ”Vingen” möjliggör en uppdelning av avdelningen och elevgruppen i två delar. Båda formerna sker enligt samma villkor. Genom avsaknaden av den övriga elevguppen blir den ensamplacerade eleven i höge grad hänvisad till personalkontakter. Regelbundet varje timma har alltså BB erbjudits möjlighet till utevistelse. Även andra aktiviteter i form av samtal, bordtennis, andra fysiska aktiviteter, tillgång till dator etc på eller utanför avdelningen har ägt rum i den omfattning önskemål funnits eller på annat sätt varit lämpliga.

text: 2. CC

text: Onsjögården är en akutavdelning och tar emot både flickor och pojkar. Det är inte tillåtet för ungdomarna att utveckla sexuella relationer. Personaltätheten betraktas som tillräcklig för att ha kontroll över situationen och en god tillsyn. I en situation där CC utövade olämpliga påtryckningar på avdelningens kvinnliga elever och utsatte dem för sexuella närmanden på olika sätt och med verbala hot, placerades han på ”Vingen”. Kontakten med gruppen och deltagande i gruppaktviteter, skedde därefter i begränsad omfattning och mera kontrollerat. CC har deltagit i aktiviteter tillsammans med övriga pojkar på avdelningen och därför inte enbart varit hänvisad till ”Vingen”. Även i hans fall har tillämpats möjligheten till utevistelse varje timma eller annan möjlig eller lämplig aktivitet, vårdinsats eller liknande på samma sätt som ovan. I anmälan framställda placeringstider är korrekta. Eftersom vi anser att den del av avdelningen som kallas ”Vingen” är en del av avdelningen, betraktar vi inte en placering där som en avskiljning även om dörrarna dit tidvis är låsta. Under nattetid exempelvis med endast en vakande personal är dörrarna till elevboendet låsta. Det betyder att en av avdelningens sju elever bor i en egen enhet, som är avskild från övriga elevgruppen. – – –

text: Ovanstående elever har inte hållits avskilda på ett sådant sätt som avses i 27 § SoF utöver de tillfällen när sådana beslut har fattats. Begränsningen av kontakten med övriga elever har skett av behandlingsskäl och placeringen på den del av avdelningen som utgör ”Vingen” har inneburit utökade och mera frekventa personalkontakter och aktiviteter tillsammans med personal. Även om de individuella placeringarna inte alltid har varit i överensstämmelse med elevernas önskemål, så har de av behandlingsskäl varit nödvändiga och lämpliga utifrån de aktuella akuta situationerna och i avvaktan på de senare genomförda omplaceringarna. Det kan därför inte sägas ha förekommit vistelser på felaktiga eller ogiltiga grunder.

text: Yttrande inhämtades från SiS. I ett yttrande, som beslutades av generaldirektören FF, anfördes följande.

text: Efter det att SiS tog över de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen i april 1994 uppmärksammades det ganska tidigt att man på vissa särskilda ungdomshem hade för vana att på nätterna låsa dörrarna till rummen så att klienterna var inlåsta en och en om nätterna. Från huvudkontorets sida påtalades bestämt att detta var att anse som en avskiljning utan grund och att förfarandet måste upphöra. Detta skedde också på de aktuella institutionerna. Huvudkontorets agerande uppmärksammades av institutionscheferna och blev föremål för diskussioner mellan dem.

text: På senare tid har huvudkontoret genom egen tillsyn och påtalande från bl.a. AA uppmärksammat att det bland institutionerna kan finnas viss osäkerhet kring tolkningen och tillämpningen av bestämmelsen om s.k. avskiljning i 27 § socialtjänstförordningen. Det gäller bl.a. frågan om när en klient kan anses ”hållas avskild från de övriga vid hemmet” enligt bestämmelsen. Huvudkontoret började därför genast ett arbete med att ta fram råd och riktlinjer rörande avskiljning och att planera för en fördjupad uppföljning av avskiljningarna. Innan arbetet med råden och riktlinjerna hunnit slutföras blev det känt att JO skulle ta upp nu aktuellt ärende till behandling och troligen komma med ett vägledande yttrande. SiS avvaktar därför tills vidare med utfärdandet av råden och riktlinjerna. Ett utkast till råd och riktlinjer om avskiljningar bifogas och åberopas som myndighetens ståndpunkt i ärendet hos JO. SiS anser således att det i de aktuella fallen av placering på Vingen varit fråga om avskiljning enligt 27 § socialtjänstförordningen i den utsträckning respektive klient utan eget önskemål varit inlåst ensam för annat än korta perioder av praktiska skäl.

text: I det utkast till råd och riktlinjer beträffande avskiljning, som fogades till remissvaret, anfördes bl.a. följande.

text: Enligt författningstexten innebär en avskiljning att klienten hålls ”avskild från de övriga vid hemmet”. Flera klienter som vistas inlåsta tillsammans i samma utrymmen är således inte utsatta för avskiljning, även om det inte finns någon personal inlåst tillsammans med dem. Enligt SiS mening är den klient som vistas inlåst tillsammans med bara personal vid institutionen inte heller utsatt för en avskiljning. I begreppet ”de övriga vid hemmet” ingår alltså enligt SiS mening institutionens personal och klienter. Det har sedan mycket lång tid tillbaka förekommit inom framför allt ungdomsvården att en klient med alldeles speciella behov – t.ex. en klient som är extremt våldsam eller benägen att döda eller skada sig själv – får under en period vistas med enbart personal i t.ex. en avskild och låst del av institutionen. Enligt SiS mening innebär det förfaringssättet inte avskiljning så länge klienten inte är inlåst ensam i utrymmena. Det bör betonas att personal måste vara inlåst tillsammans med klienten under i princip hela tiden, t.ex. även nattetid. Att den medföljande personalen låser om sig vid t.ex. kortare toalettbesök får av praktiska skäl anses tillåtet, även om klienten då i någon mening blir lämnad inlåst ensam utanför toalettdörren. Att en klient är inlåst med en lärare för specialundervisning utgör enligt SiS mening inte avskiljning. Att varje klient har sitt eget bostadsrum och skall vistas ensam där under nattetid innebär enligt SiS mening inte avskiljning så länge klienten inte är (av personalen) inlåst ensam.

text: AA yttrade sig över remissvaren från Råby ungdomshem och SiS.

text: I ett beslut den 31 maj 2002 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdom skall göras i samförstånd med den unge och hans vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om att bereda en ung person vård utan samtycke. Regler härom finns i första hand i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Sådan vård kan enligt

text: 3 §

text: LVU bli aktuell bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende.

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det enligt

text: 12 §

text: LVU finnas särskilda ungdomshem. Behovet av sådana hem skall tillgodoses av staten. Statens institutionsstyrelse är central förvaltningsmyndighet för dessa hem. Styrelsen leder och har tillsyn över verksamheten vid hemmen.

text: Om någon vårdas på en grund som anges i

text: 3 §

text: LVU och vistas i ett särskilt ungdomshem, får han, enligt

text: 15 §

text: LVU, hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Den unges rörelsefrihet får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagnas och personalens säkerhet. I 15 a–15 c §§ LVU finns preciserade bestämmelser rörande bl.a. den intagnes rätt att ringa och ta emot telefonsamtal och ta emot besök (15 a §), förutsättningarna för att bereda den intagne vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn (15 b §) och i vilka fall en intagen får hållas avskild från de övriga vid hemmet (15 c §).

text: Bestämmelsen i

text: 15 §

text: LVU motsvarar vad som föreskrevs i 13 § i 1980 års LVUlagstiftning. Vid tillkomsten av den bestämmelsen anförde föredragande statsrådet bl.a. följande när det gällde isolering/vård i avskildhet (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 598).

text: Lagen innehåller inga närmare bestämmelser om hur vården i dessa fall skall genomföras. Vården får utformas utifrån den unges behov i varje särskilt fall. Det är emellertid nödvändigt att i ett par hänseenden begränsa den kompetens som skall tillkomma nämnden. Sålunda bör i princip isolering inte få förekomma under vården. Att en isolering kan få skadliga verkningar för den unge är numera allmänt erkänt. En annan sak är att det kan vara nödvändigt att i vissa extrema situationer – t.ex. när den unge under akut påverkan av alkohol eller narkotika eller av annan orsak är starkt ”utagerande” – under kortare tid hålla den unge avskild från övriga vårdbehövande. Han bör emellertid i sådant fall stå under ständig uppsikt av vårdpersonalen. Dessa begränsningar i de befogenheter som ges nämnden i denna paragraf bör tas in i verkställighetsföreskrifter. En bestämmelse om vård i avskildhet infördes i 27 § i den tidigare

text: socialtjänstförordningen (1981:750)

text: . Där föreskrevs följande.

text: Om det är särskilt påkallat på grund av att den intagne uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han inte kan hållas till ordningen, får han hållas avskild från de övriga vid hemmet under förutsättning att han står under fortlöpande uppsikt av personalen. Han får dock inte hållas i sådan avskildhet längre tid än vad som är oundgängligen nödvändigt och inte i något fall under längre tid än 24 timmar i följd. Är den intagne under 15 år skall läkare skyndsamt yttra sig om varje åtgärd som vidtas enligt första stycket. Om läkaren begär det skall åtgärden genast avbrytas. Genom en ändring i LVU, som trädde i kraft den 1 januari 2002, överfördes bestämmelsen i

text: 27 § socialtjänstförordningen

text: med vissa redaktionella justeringar av författningstexten till

text: 15 c §

text: LVU. Någon ändring av bestämmelsen i sak var inte avsedd. Skälet till att bestämmelsen om vård i avskildhet fördes in i LVU var att ett avskiljande ansågs utgöra en sådan inskränkning i den enskildes frihet att den borde regleras i lag (

text: prop. 2000/01:80 s. 121

text: f.).

text: Bedömning

text: I LVU eller den tidigare

text: socialtjänstförordningen

text: ges inte någon närmare vägledning när det gäller att avgöra vad som vid vård enligt LVU avses med begreppet ”hållas avskild från de övriga vid hemmet”. SiS har i sitt yttrande anfört att det inte torde vara fråga om en avskiljning om den intagne är placerad tillsammans med personal. SiS har härvid åberopat vad som har anförts i ett utkast till nya riktlinjer för avskiljning (ett utdrag ur utkastet återges ovan i anslutning till redovisningen av SiS:s remissvar). SiS ståndpunkt synes inte vara invändningsfri. Enligt min uppfattning ligger det närmare till hands att tolka uttrycket ”de övriga vid hemmet” i den aktuella bestämmelsen på så sätt att det avser de övriga intagna. Att bestämmelsen skall tolkas på det sättet torde för övrigt ha varit lagstiftarens avsikt. I denna del kan jag, utöver det tidigare citerade uttalandet ur proposition 1979/80:1 Del A, hänvisa till vad som anfördes i propositionen vid tillkomsten av

text: 15 c §

text: LVU (

text: prop. 2000/01:80 s. 122

text: ). Där redogjordes för ”... möjligheten till inlåsning samt isolering från de övriga intagna ...”. Beträffande tillämpningen av äldre bestämmelser kan jag hänvisa till Socialstyrelsens numera upphävda allmänna råd, LVU, 1981:2 s. 129. En jämförelse kan göras med vad som gäller avskiljning vid ett s.k. LVM-hem. Bestämmelsen om vård i avskildhet vid ett sådant hem är utformad på samma sätt som bestämmelsen om avskiljning i LVU. Vid tillkomsten av 1981 års lagstiftning om vård av missbrukare i vissa fall diskuterades möjligheten till isolering av en missbrukare. Föredragande statsrådet anförde i propositionen till lagstiftningen bl.a. att om en intagen uppträdde våldsamt fanns det möjlighet att ”... hålla honom avskild från de andra intagna ...” (

text: prop. 1981/82:8 s. 96

text: ). Att bestämmelsen skall tolkas på det sätt jag nu har angett synes också ha förutsatts i litteraturen (se Bramstång, Sociallagstiftningen s. 445 och Norström/Thunved, Nya sociallagarna, 15 uppl. s. 275).

text: Vad härefter gäller innebörden i detta sammanhang av begreppet ”avskild” får anses stå klart att om den enskilde väljer att själv låsa dörren till sitt rum är det inte fråga om att han eller hon är avskild i den mening som här är i fråga; för att en intagen skall anses avskild måste förutsättas att det sker genom en åtgärd från hemmets sida. Att en intagen hålls instängd ensam i ett särskilt rum eller dörren till hans eget rum låses av personal utgör typiska fall av avskiljning. Man torde dock kunna bortse från de fall då en dörr av rent praktiska skäl hålls låst en kortare tid. Enbart det förhållandet att en intagen placeras i ett rum som är beläget i en annan del av en byggnad än de övriga intagnas rum behöver givetvis inte innebära att det är fråga om en avskiljning. Om den enskilde genom en sådan placering hindras från att ha kontakt med de övriga intagna är det dock enligt min mening fråga om vård i avskildhet. Inte heller den situationen att den intagne under kortare tid vistas tillsammans med enbart personal behöver utgöra avskiljning, t.ex. när den intagne får enskild undervisning av en lärare i en särskild lokal.

text: Det kan inte uteslutas att det finns fall när en intagen måste kunna ”avskiljas” från de övriga intagna utan att omständigheterna är sådana som anges i

text: 15 c §

text: LVU. Jag avser då närmast situationer när

text: brottsbalkens

text: bestämmelser om nöd kan bli tillämpliga, som t.ex. när en intagen, utan att i egentlig mening uppträda våldsamt och störa ordningen, likväl ger uttryck för ett allvarligt destruktivt beteende i form

text: av ett akut självmordshot. Till undvikande av missförstånd vill jag påpeka att dessa fall ligger utanför vad som nu är föremål för prövning.

text: När det gäller de två fall som aktualiserats i det förevarande ärendet framgår av utredningen att de båda ynglingarna har placerats på den s.k. Vingen. Enligt remissvaret från Råby ungdomshem har eleverna inte hållits avskilda där av orsaker som avses i bestämmelsen om avskiljning utan begränsningen av kontakterna med andra intagna har styrts av behandlingsskäl. Enligt hemmets uppfattning har det således inte varit fråga om en tillämpning av

text: 15 c §

text: LVU. I praktiken har emellertid BB och CC hindrats från att fritt umgås med de andra intagna. Det har i BB:s och CC:s fall inte varit fråga om en tillfällig åtgärd som föranletts uteslutande av rent praktiska omständigheter. Enligt min mening måste därför BB och CC anses ha varit föremål för vård i avskildhet och detta är fallet oavsett om och i vilken utsträckning personal har funnits hos den intagne. Som framgår av det nyss sagda har BB och CC inte varit avskilda med stöd av

text: 15 c §

text: LVU (förutvarande

text: 27 § socialtjänstförordningen

text: ). Det har inte heller funnits stöd i någon annan bestämmelse i LVU eller annan författning för åtgärden. Att BB och CC likväl har hållits avskilda är självfallet inte godtagbart.

text: SiS yttrande ger vid handen att det vid de särskilda ungdomshemmen har förelegat en delvis felaktig uppfattning om vad som avses med avskiljning. Även SiS:s ståndpunkt, såsom den har kommit till uttryck i remissvaret, visar på den osäkerhet som finns inom organisationen när det gäller vård i avskildhet. Mot bakgrund härav har jag inte funnit skäl att gå vidare i saken utan låter det bero med den kritik som innefattas i det anförda. Jag utgår dock från att Råby ungdomshem ser över rutinerna för placering av ungdomar på Vingen och att SiS fortsätter sitt arbete för att rätta till eventuella brister i de olika hemmens rutiner när det gäller avskiljning. Det är ett grundläggande krav att alla inskränkningar av de intagnas fri- och rättigheter i olika hänseenden har stöd i lag. Det ligger i sakens natur att det i lagstiftningen inte går att i detaljreglera alla de olika situationer som kan uppstå och hur LVU-hemmet får agera i dessa. Det är rent allmänt angeläget att hemmen inte tillämpar reglerna på sådant sätt att vården bedrivs i en ”gråzon” där det råder osäkerhet om huruvida åtgärderna står i överensstämmelse med lagstiftningen.

text: Råby ungdomshem har i sitt remissvar påtalat vikten av att det vid hemmen finns möjlighet till differentierade vårdformer. Jag har förståelse för den synpunkten. Huruvida det finns behov av nya eller ändrade regler för att öka möjligheterna till olika individuella anpassningar av vården vid de särskilda ungdomshemmen får det närmast ankomma på SiS att avgöra och jag tar för egen del inte något initiativ i saken. – – –

text: Jag har funnit skäl att tillställa Socialdepartementet en kopia av detta beslut.