title: Inspektion av Länsrätten i Västernorrlands län

text: Justitiekanslerns granskning pågick under två dagar och omfattade en del av verksamheten vid Länsrätten i Västernorrlands län. Det allmänna intrycket var att länsrätten är en välskött domstol trots en ansträngd personalsituation. Några påtagliga brister konstaterades inte.

text: Justitiekanslern uttalar viss kritik mot länsrätten för långsam handläggning av de äldsta balanserade socialförsäkringsmålen.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern under våren 2007 att inspektera Länsrätten i Västernorrlands län.

text: Justitiekanslern skrev till länsrätten den 11 maj 2007, varvid akter i vissa ännu ej avslutade mål och akter i mål som hade avgjorts under vissa tider beställdes fram i förväg. Inspektionen genomfördes den 21 och 22 maj 2007.

text: Inspektionen

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att kontrollera att kraven på rättssäkerhet, rimliga handläggningstider och medborgarperspektiv iakttas i länsrättens verksamhet. En utgångspunkt var vidare att slutsatserna av inspektionen skall kunna fungera som vägledning för framtiden.

text: Inspektionens genomförande

text: Granskningen genomfördes under två dagar och begränsades till akterna i dels de äldsta icke avslutade målen rörande skatt, bistånd enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: och socialförsäkring, dels samtliga mål som hade avgjorts under tiden den 1 – 15 mars 2006 resp. den 15 – 30 november samma år.

text: Inspektionen inleddes med ett möte med rådmännen BW, KW och IB samt chefsadministratören AE. Rådmännen och chefsadministratören berättade om verksamheten vid domstolen. Därefter granskades de i förväg beställda akterna.

text: Under den andra inspektionsdagen, då lagmannen YJ hade återkommit från en resa, hölls inledningsvis ett möte med henne där hon lämnade kompletterande upplysningar om verksamheten vid domstolen. Därefter fortsatte granskningen av de beställda akterna.

text: Avslutningsvis hölls ett möte med länsrättens hela personal, varvid de iakttagelser som Justitiekanslerns granskning hade lett fram till redovisades.

text: Justitiekansler GL samtalade med delar av personalen båda dagarna.

text: Justitiekanslern tog med sig en akt från länsrätten för ytterligare granskning (mål nr 2672-04), och tre akter skickades i efterhand till Justitiekanslern från en förstärkningsdomare i Göteborg (mål nr 108-06, 131-06 och 216-06).

text: Iakttagelser och överväganden

text: Allmänt om länsrättens verksamhet

text: Länsrätten är samlokaliserad med Ångermanlands tingsrätt. Länsrätten och tingsrätten har gemensam lagman och chefsadministratör. På länsrätten finns förutom lagmannen fem domare, varav en rådman är tjänstledig och en fiskal är föräldraledig. Länsrätten har viss domarförstärkning av en assessor från Kammarrätten i Göteborg som tjänstgör som tf. rådman från den 14 maj 2007 på länsrätten samt en pensionerad lagman. En fiskalsplats är för närvarande vakant. På länsrätten finns också sex notarier och sju föredragande. Tre av föredragandena arbetar i en särskild socialförsäkringsgrupp för att därigenom effektivisera arbetet med denna målkategori. Länsrätten planerar nu att låta flera av föredragandena arbeta på samma sätt i en särskild skattegrupp. Det finns sex sekreterare på länsrätten. Dessa är inte indelade i rotlar utan arbetar i ett s.k. all-kansli där alla kansligöromål sköts gemensamt. Vidare finns två administratörer och en expeditionsvakt som tjänstgör både på länsrätten och på tingsrätten.

text: Ett av problemen på domstolen uppges vara bristen på personal. Kammarrätten i Sundsvall har brist på fiskaler och det finns därför inte några att skicka till Härnösand. Det uppstår då vakanser på de två fiskalsplatserna. Ett annat problem uppges vara att det är svårt att få skickliga beredningsjurister som är beredda att stanna kvar i Härnösand och arbeta en längre tid på domstolen. Länsrättens storlek gör att den är sårbar när vakanser uppstår. Beredningsorganisationen uppges dock allmänt sett vara god men domarna har svårt att hinna med och upplever att arbetsläget på domstolen är ansträngt.

text: Samarbetet med andra myndigheter fungerar i huvudsak bra. Något problem finns dock vad avser samarbetet med Psykiatriska kliniken på Sundsvalls sjukhus. Det har bl.a. varit svårt att få tillgång till en tillräckligt väl fungerande förhandlingslokal vid muntliga förhandlingar i psykiatrimål. För närvarande förs en dialog med kliniken angående problemet.

text: Under 2006 inkom 2 860 mål och ungefär lika många mål avgjordes. Vid utgången av 2006 hade länsrätten 980 mål i balans. Motsvarande siffror för år 2005 var 3331 inkomna ärenden, 3122 avgjorda och 909 i balans. Av de balanserade målen består ca en femtedel av skattemål och en femtedel av socialförsäkringsmål. I april månad 2007 var 13 av de balanserade målen äldre än tre år. Antalet inkomna skattemål har ökat med 24 procent sedan år 2004 och antalet inkomna socialförsäkringsmål med 84 procent de senaste fem åren. Antalet inkomna studiestödsmål har minskat kraftigt med anledning av att forumreglerna för dessa mål ändrades under 2006.

text: Det ökade antalet inkomna socialförsäkringsmål vållar enligt länsrätten problem. Bifallsfrekvensen i dessa mål uppges också ha ökat i och med att Försäkringskassan under senare tid har intagit en mer restriktiv inställning till olika förmåner vid den rättsliga bedömningen. Besluten är ibland dåligt underbyggda och kräver omfattande utredningsåtgärder från domstolens sida.

text: De äldsta målen

text: Justitiekanslern granskade de äldsta icke avslutade målen rörande skatt, bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: och socialförsäkring.

text: De äldsta skattemålen

text: Justitiekanslern hade begärt att få granska de fem äldsta inte avgjorda skattemålen. Länsrätten hade tagit fram sex mål som alla var från 2003 (mål nr 1846-03, 1847-03, 1848-03, 2470-03, 2471-03 och 2472-03) vilket innebär att de har handlagts av länsrätten i mer än 3,5 år. Det är fråga om två serier varav den första avser eftertaxering m.m. och den andra fastighetstaxering av elproduktionsenheter. I serien med mål om eftertaxering finns det dessutom tio mål från 2004 som har överlämnats från länsrätten i Gävleborgs län. Till serien med mål om fastighetstaxering finns det en parallell serie med tre mål från 2005 som gäller samma fråga och där bolagen företräds av samma ombud som i de äldre målen.

text: Lagmannen har förklarat att den rotel där målen om fastighetstaxering har handlagts har varit vakant sedan den 1 december 2005. Lagmannen har sedan dess själv haft ansvaret för målen på den roteln. En före detta domare i länsrätten bistår nu med att avgöra målen.

text: Beträffande målen om eftertaxering har länsrätten fått hjälp av två kammarrättsassessorer. Efter Justitiekanslerns besök vid länsrätten har det framkommit att dessa mål avgjordes genom dom den 16 maj 2007. Vid granskningen framgick dock inte detta av t.ex. dagboken eller akterna i målen.

text: Gemensamt för de granskade målen är att de hade kommunicerats ett flertal gånger med såväl klaganden som den myndighet som hade meddelat det överklagade beslutet. Detta tycktes vara en av orsakerna till att de inte hade blivit avgjorda. Vidare hade parterna i flera av målen beviljats anstånd vid upprepade tillfällen med att inkomma med synpunkter m.m.

text: Justitiekanslern anser att det kan finnas anledning att erinra om att kommunikation kan underlåtas om den är uppenbart onödig. Den bedömningen kan givetvis vara svår. Hänsyn måste tas till materialets natur, tidigare kommunicerat material och hur stort inflytande som materialet kan utöva vid avgörandet av målet. Justitiekanslern vill understryka vikten av aktiv processledning för att motverka sådan kommunicering som i det enskilda fallet inte har någon uppgift att fylla. Vidare bör upprepade anstånd med att inkomma med synpunkter inte medges utan en närmare prövning av förutsättningarna härför.

text: Som framgått har ansträngningar gjorts från länsrättens sida för att få de gamla skattemålen avgjorda. Med hänsyn till målens omfattning och rättsfrågornas komplexitet saknas det anledning för Justitiekanslern att uttala kritik mot länsrättens handläggning av de granskade målen.

text: De äldsta biståndsmålen

text: Justitiekanslern granskade de åtta äldsta målen rörande bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Av dessa hade fem mål (nr 2721-06 och 2722-06 respektive 2728-06, 2729-06 och 2730-06) samband med varandra. I de flesta av målen var beredningen avslutad. Det äldsta målet (nr 2243-06), som rörde bistånd i form av hjälp i hemmet, hade registrerats den 11 oktober 2006 och var färdigberett den 10 november 2006. Några av akterna innehöll ett förslag till dom.

text: Av biståndsmålens karaktär följer att de bör avgöras med viss skyndsamhet. De granskade målen avsåg emellertid inte någon fråga som gav anledning att till extra snabb handläggning. Justitiekanslern har därför inga anmärkningar beträffande handläggningen av dessa mål.

text: De äldsta socialförsäkringsmålen

text: Justitiekanslern hade för avsikt att granska de fem äldsta balanserade socialförsäkringsmålen. Akten i ett av dessa mål (nr 3282-05) var emellertid utlånad till en sakkunnig läkare för yttrande. Justitiekanslern granskade därför i stället ytterligare några av de äldsta icke avgjorda socialförsäkringsmålen. Vid granskningen framkom följande.

text: Det äldsta målet (nr 2059-04) gällde ersättning enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring. Målet innehåller en principiellt viktigt rättsfråga rörande samordning mellan livränta och sjukersättning där ett avgörande från Regeringsrätten har avvaktats.

text: Det näst äldsta målet (nr 2596-05) rörde sjukersättning. Skälet till att målet inte har avgjorts är att ett sakkunnigutlåtande i ett annat mål rörande personen skall avvaktas. Utlåtandet har betydelse även i det aktuella målet.

text: I två av målen (nr 3114-05 och 3246-05) är förslag till dom uppsatt. Lagmannen har förklarat att målen har legat på en rotel som har varit vakant sedan den 1 december 2005. Lagmannen har sedan dess själv haft ansvaret för målen på den roteln men uppgav vid samtal med Justitiekanslern att målen borde ha lottats om till en annan handläggare.

text: Mål nr 108-06 gällde ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Beredningen av målet avslutades i april 2006.

text: Mål nr 131-06 avsåg också livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Överklagandet kom in till länsrätten den 19 januari 2006. I en skrift till länsrätten den 2 maj 2006 begärdes att Länsrätten skulle förordna en sakkunnig läkare att yttra sig i målet. Beslut i den frågan fattades av länsrätten först den 8 mars 2007.

text: Mål nr 218-06 rörde ersättning för närståendevård enligt lagen därom (SFS 1988:1465). Överklagandet inkom till länsrätten den 31 januari 2006. Beredningen av målet var färdig den 16 februari 2006.

text: Samtliga nu sist redovisade mål överlämnades den 22 maj 2007 till den tillförordnade rådmannen för handläggning.

text: Som Justitiekanslern har konstaterat under avsnittet om de äldsta icke avgjorda skattemålen har den balansen uppkommit på grund av domstolens brist på domare och dess interna prioriteringar. Lagmannen har dock vidgått att två av de balanserade äldsta socialförsäkringsmålen på den vakanta roteln borde ha lottats om till annan rotel för att kunna avgöras. Justitiekanslern är av samma uppfattning.

text: Rörande de tre sist redovisade målen (nr 108-06, 131-06 och 218-06), som inte låg på den vakanta roteln, kan konstateras att dessa legat under lång tid (över ett år) utan att bli avgjorda. Vidare har det i ett av målen dröjt åtta månader innan länsrätten avgjorde en begäran om inhämtande av ett sakkunnigutlåtande. För handläggningen av dessa mål kan länsrätten inte undgå viss kritik.

text: Övriga mål

text: Justitiekanslern granskade samtliga mål som hade avgjorts under tiden den

text: 1 – 15 mars 2006 resp. den 15 – 30 november samma år. Granskningen beträffande dessa gällde främst om handlingarna i målen hade kommunicerats i enlighet med uppställda krav, om domskälen hade angetts i enlighet med bestämmelserna i

text: 30 § förvaltningsprocesslagen

text: , vilka åtgärder som hade vidtagits beträffande delgivning av det slutliga avgörandet i målet och om korrekt fullföljdshänvisning hade angetts.

text: Det allmänna intrycket är att de granskade akterna håller god ordning och att handlingarna är diarieförda på ett korrekt sätt. Inget anmärkningsvärt har kunnat konstateras när det gäller kommunicering, redovisning av domskäl eller angivande av fullföljdshänvisning. Rörande vissa övriga frågor gjordes följande iakttagelser.

text: Delgivning av avgörandet i målen

text: Granskningen visade att länsrätten i enstaka fall hade dröjt för länge med att påminna klaganden om delgivningen eller att annars vidta åtgärder för att få klaganden delgiven (se bl.a. mål nr 2262-05 och 330-06). Delgivningsuppgiften hade i övrigt skötts tillfredsställande. Granskningen ger således ingen anledning till kritik.

text: Utformningen av domar och andra beslut

text: Uppgift om överklagat avgörande

text: Justitiekanslern noterade vid sin genomgång att domarna i de granskade målen i ett antal fall var otydliga när det gällde uppgiften om det överklagade avgörandet. I ett fall saknades uppgift om underinstansens ärendenummer (mål nr 3154-05). I ett annat fall angavs som överklagat beslut endast ”Skatteverkets beslut” (mål nr 751-05). Av beskrivningen av saken framgick däremot att det rörde sig om ”Inkomsttaxering 2004 i Kramfors”. I ett annat fall hade länsrätten i ett särskilt uppsatt beslut som gällde tre mål i domen angett att det rörde sig om ”Skatteverkets tre beslut den 22 december 2005” rörande ”Taxering av inkomst 2002-2004” (mål nr 463-465-06).

text: Regler om vad en dom eller ett särskilt uppsatt beslut skall innehålla finns dels i

text: och

text: 31 §§

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , dels i

text: 32 § förordningen (1979:575)

text: om protokollföring m.m. vid allmän förvaltningsdomstol. Någon uttrycklig skyldighet att ange det överklagade avgörandet tycks emellertid inte finnas (jfr 23 § andra stycket förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Detta görs normalt ändå av förvaltningsdomstolarna. Enligt Justitiekanslerns mening framstår det som lämpligt i de fall där målet har initierats genom överklagande att domstolen i doms- eller beslutshuvudet anger vilket det överklagade avgörandet är. Domstolen bör i ett sådant fall ange vilken underinstans som har meddelat det överklagade avgörandet, tidpunkten för detsamma samt ärendenumret i den mån det finns en beteckning på ärendet. Fördelen med en sådan upplysning är att det inte kommer att råda någon oklarhet om vilket beslut domstolen har överprövat, vilket i sin tur kan få betydelse i rättskraftshänseende och för underinstansens omprövningsrätt.

text: Partsställningen

text: Vid granskningen framkom i ett fall att länsrätten inte på ett korrekt sätt hade angett partsställningen. I målet som hade väckts genom ansökan av en patient om permission enligt

text: 10 § lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård (LRV) hade Chefsöverläkaren vid Rättspsykiatriska kliniken angetts som motpart (se mål 459-06).

text: Chefsöverläkaren får inte överklaga rättens beslut (se

text: 18 § andra stycket

text: LRV) och är i det aktuella fallet inte patientens motpart i processen (se

text: prop. 1999/2000:44 s. 105

text: f.). Chefsöverläkaren bör därför inte betecknas som motpart i domarna. Om länsrätten i domshuvudet vill lämna uppgifter om den i målet aktuelle chefsöverläkaren, vilket i och för sig kan vara lämpligt, bör detta enligt Justitiekanslerns mening ske under en särskild rubrik ”Chefsöverläkare”.

text: Lagmannen har förklarat att länsrätten har en rutin när det gäller angivande av parter i domar, men att den inte följdes i det aktuella fallet på grund av ett förbiseende. Granskningen ger således ingen anledning till kritik.

text: Övrigt

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att länsrätten är välskött och att ordningen är god trots att domstolen synes ha en ansträngd personalsituation.

text: Avslutningsvis vill Justitiekanslern tacka länsrätten för en väl fungerande dialog och ett trevligt mottagande.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern GL (delar av dagarna), byråchefen GLC, kammarrättsassessorn AR, hovrättsassessorerna FM och AE, beredningsjuristen TC samt byråassistenten EL.


publisher: Justitiekanslern

title: Anmälan mot Landsarkivet i Lund rörande handläggningen av en begäran om utfående av allmänna handlingar

org: jk

text: AA har i en skrivelse hit, såsom denna får uppfattas, anmält dels att han av tjänstemän vid Landsarkivet i Lund (härefter Landsarkivet) oriktigt har nekats att få ta del av vissa allmänna handlingar, dels att han inte har fått något beslut i frågan med anvisning om hur beslutet kan överklagas. Han har vidare anfört att de tjänstemän vid Landsarkivet som handlade hans begäran om utfående av handlingar borde ha hänskjutit frågan till myndigheten eller upplyst honom om att han har rätt att göra detta.

type: stycke

text: AA har till sin anmälan fogat en kopia av sin begäran om utfående av handlingar och en kopia av Landsarkivets besked i saken.

text: Riksarkivet har yttrat sig i ärendet, se bilaga (här utesluten).

text: AA har, sedan han fått del av Riksarkivets yttrande, inkommit med ytterligare en skrivelse hit och anfört i huvudsak: Att Landsarkivet inte fakturerat honom avgift för sökning av uppgifter visar att Landsarkivet förstått innebörden av hans ansökan. Landsarkivets handläggning framstår som en ovilja att lämna ut allmänna handlingar som inte i sin helhet är offentliga. Han var villig att betala kostnaderna för kopior. Han kunde också ha erbjudits att avgiftsfritt läsa de avidentifierade kopiorna på plats. Genom att låta skriva av de efterfrågade handlingarna i stället för att kopiera dem kunde Landsarkivet ha undvikit sådant slitage som kan uppstå vid kopiering. Det "är slarvigt" att Landsarkivet inte "har upptäckt" landsfogdens resor. Äldre diarier och dagböcker innehåller ibland olika typer av ärenden på olika upplägg.

text: Justitiekanslerns bedömning

type: rubrik

text: Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet m.m. finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . I

text: sekretesslagen (1980:100)

text: anges närmare bl.a. under vilka förutsättningar en myndighet får vägra att lämna ut allmänna handlingar med hänvisning till sekretess. Där föreskrivs också hur frågor om utlämnande av allmänna handlingar skall handläggas.

text: Den som vill ta del av en allmän handling skall vända sig till den myndighet som förvarar handlingen. Om bedömningen görs att handlingen kan lämnas ut skall den genast eller så snart det är möjligt på stället tillhandahållas den som önskar ta del av den. En myndighet är dock inte skyldig att tillhandahålla en handling på stället om betydande hinder möter. En begäran om att få en kopia av en allmän handling skall behandlas skyndsamt. Ett beslut från myndigheten där sökandens begäran om att få ta del av en handling i sin helhet eller i vissa delar har avslagits kan överklagas. Om den som prövar begäran finner att handlingen inte kan lämnas ut eller att delar av den inte kan lämnas ut skall frågan om utlämnande, på begäran av sökanden, hänskjutas till myndigheten. Sökanden skall underrättas om att han kan begära detta och om att beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas.

text: AA:s skrivelse till Landsarkivet avsåg en begäran att skyndsamt "få kopior" av dels - ur Landsfogdens i Kristianstads län arkiv - "dagbok för inkommande ärenden och landsfogdens tjänsteresor inom riket" för tiden den 1 maj - 31 augusti 1933, dels - ur Landsfiskalens i Brösarps distrikt arkiv - brottmålsdiarier för samma tidsperiod. AA angav i skrivelsen anledningen till att han begärde kopior av handlingarna samt att han emotsåg handlingarna med sekretesskyddade uppgifter avidentifierade. Slutligen angav han också att han, om handlingarna inte lämnades ut, önskade beslut med besvärshänvisning.

text: Landsarkivet besvarade AA:s skrivelse med att meddela att "inget påträffats" vid en genomgång av de hos Landsarkivet förvarade handlingarna rörande Landsfogden i Kristianstads län, bl.a. dagbok för inkommande ärenden, och Landsfiskalen i Brösarps distrikt, brottmålsdiarier, för aktuell tidsperiod. Vidare upplyste Landsarkivet att "resedagböcker för Landsfogden i Kristianstads län startar först år 1936".

text: Jag betvivlar inte att Landsarkivet uppfattat AA:s skrivelse som en förfrågan huruvida vissa uppgifter finns i handlingar hos Landsarkivet. Skrivelsen till honom framstår nämligen inte som begriplig om Landsarkivet handlat utifrån andra bevekelsegrunder. Landsarkivets tolkning och därpå följande handläggning av hans begäran - om än betingad också av att Landsarkivet önskade bespara AA en kostnad och samtidigt minimera slitaget på arkivalierna - framstår dock inte som rimlig. AA hade ju uttryckligen angett att han önskade kopior, med sekretesskyddade uppgifter avidentifierade, av vissa handlingar och ett beslut med besvärshänvisning om detta nekades honom. Även om det av begäran i någon mån kanske gick att ana vilket slags uppgifter han önskade efterforska i handlingarna, ger hans begäran om utlämnande av kopior av handlingarna enligt min mening inte utrymme för någon annan tolkning än att han önskade vidta denna efterforskning själv. Om man från Landsarkivets sida ändå var osäker på hur AA:s begäran skulle uppfattas och önskade ett klarläggande härav eller av serviceskäl ville upplysa honom om konsekvenserna av hans framställning och om alternativa sätt att ta del av innehållet i de efterfrågade handlingarna, hade detta lämpligen kunnat åstadkommas vid en kontakt med AA. Vid en sådan kontakt hade han åtminstone fått tillfälle att ta ställning till hur han ville gå till väga.

text: Såvitt avser de efterfrågade handlingarna om landsfogdens tjänsteresor inom riket har AA i ärendet här hänvisat till skyldigheten enligt instruktionen (

text: ) för landsfogdarna att anteckna vissa uppgifter om sådana resor. Av

text: 21 §

text: nämnda instruktion framgår att landsfogden skulle föra dagbok över alla inkommande ärenden och i denna, på särskilt upplägg, anteckna de föreskrivna uppgifterna om tjänsteresor. Såsom AA har anfört i sin anmälan hit har han inte begärt att få kopior av någon särskild resedagbok.

text: Landsarkivets svar till AA kan inte uppfattas som ett avslag på en begäran om att få kopior av - och inte heller på en begäran om att över huvud taget få ta del av - allmänna handlingar. Till följd av den tolkning av AA:s framställning som gjordes vid Landsarkivet kom ju någon prövning av begäran om handlingarnas utlämnande inte att äga rum. Det fattades följaktligen inte något beslut - av en tjänsteman eller myndigheten - i frågan om utlämnande av handlingarna.

text: Det har i ärendet kunnat konstateras att Landsarkivets tolkning av och underlåtenhet att undanröja eventuella oklarheter i AA:s begäran om utfående av handlingar har lett till en handläggning som innebar att någon prövning av frågan om handlingarnas utlämnande inte kom att äga rum. Vikten av att en myndighet inte - genom en alltför fri tolkning av en framställning och utan efterhörande av sökandens uppfattning i frågan - undandrar sig skyldigheten att pröva frågor om utlämnande av allmänna handlingar kan inte nog understrykas. Det sagda gäller även om myndighetens tolkning, enligt dess egen uppfattning, endast är till sökandens fördel. Finns det grundad anledning att betvivla att sökanden på något sätt önskar få ta del av allmänna handlingar bör sökanden kontaktas för ett klarläggande. Vid en sådan kontakt finns det i och för sig inget som hindrar att myndigheten av serviceskäl lämnar vissa upplysningar om t.ex. kostnader. Om det inte finns några tillämpliga sekretessregler som hindrar ett helt eller delvist utlämnande av allmänna handlingar måste dock valet i fråga om utlämnandet, med de kostnader det kan medföra, tillkomma sökanden.

text: Såsom Riksarkivet i sitt yttrande har uttryckt saken synes ambitionen att hålla en hög servicenivå i detta fall ha lett till en icke avsedd kollision med

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler. Grundlagens regler har dock företräde framför aldrig så vällovliga ambitioner. Av det nämnda yttrandet framgår att också Landsarkivet instämmer i bedömningen att AA:s framställning inte behandlades korrekt.

text: Några ytterligare åtgärder utöver de uttalanden som framgår ovan är inte påkallade från min sida. Med den kritik som ligger i det sagda avslutas därför ärendet.

type: avgorande


title: Protokoll fört vid Justitiekanslerns inspektion av Specialpedagogiska institutet

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Specialpedagogiska institutet för brister i diarieföringen och den interna kontrollen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade den 21 maj 2007 Specialpedagogiska institutet. Inspektionen hade förutskickats i en skrivelse den 11 maj 2007 sedan problem under flera år uppmärksammats vid genomgången av de s.k. ärendeförteckningar som institutet lämnat till Justitiekanslern enligt 30 § verksförordningen. Problemen var hänförliga dels till redovisningen av ärendeförteckningarna, dels till diarieföringen hos institutet.

text: I skrivelsen framförde Justitiekanslern vissa önskemål inför inspektionen. Det angavs bl.a. att inspektionen främst syftade till att undersöka om handläggningen av ärendena uppfyller de krav som ställs i

text: förvaltningslagen

text: och om den i övrigt är lagenlig och rättssäker. Avsikten var vidare, enligt vad som angavs, att kontrollera att registreringen av ärendena och hanteringen av akterna är sådan att offentlighetsprincipen tillgodoses, liksom att institutets verksamhet kan granskas på avsett sätt av tillsynsorgan som Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO).

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med personalchefen ÖS och arkivarien GJ. Vid samtalet informerades Justitiekanslern om institutets verksamhet. Den senaste årsredovisningen tillhandahölls liksom en arkivbildningsplan och information från institutets hemsida om diarieföring, dokumentation och e-posthantering. Vidare tillhandahölls de akter som hade begärts fram (se bilaga). Vissa allmänna frågor med anknytning till ärendehantering och diarieföring diskuterades.

text: I samband med inspektionen gick Justitiekanslern igenom ett antal ärenden som hade valts ut från den ärendeförteckning som Specialpedagogiska institutet hade gett in till Justitiekanslern den 28 februari 2007. Bedömningarna och slutsatserna i detta beslut baserar sig i allt väsentligt, förutom på granskningen av ärendeförteckningen, på den ärendegenomgången.

text: Observationer vid ärendegenomgången

text: Justitiekanslern granskade 25 ärenden. I nästan alla dessa ärenden kunde Justitiekanslern konstatera brister i diarieföringen. Bristerna var huvudsakligen dessa.

text: 1. Ett flertal ärenden stod öppna i diariet och har därför upptagits i redovisningen till Justitiekanslern, ibland i flera år, fastän de av allt att döma har varit avslutade i praktiken (bl.a. 2004/1827, 2004/3894, 2005/2956, 2005/3137, 2005/4188, 2006/0557, 2006/0957, 2006/0958 och 2006/3511).

text: 2. Några av de ärenden som nu var avslutade hade avslutats i diariet långt efter att den sista åtgärden i ärendet vidtogs och ärendet rimligen hade avslutats i praktiken (bl.a. 2005/1785 och 2005/3628).

text: 3. I några av de öppna ärendena hade inga vidtagna åtgärder antecknats trots att ärendena inkom under åren 2003-2005. Ärendena kunde dock antas vara avslutade (2004/1107, 2004/2096 och 2005/3113).

text: 4. Ärenden har registrerats alltför sent i diariet. Flera ärenden hade registrerats mer än ett halvår efter det att de hade initierades vid myndigheten (2004/1827, 2004/2096, 2006/3511 och 2006/4218).

text: 5. Ett ärende var enligt diariet avslutat ett halvår innan det hade registrerats. Av de upplysningar som Justitiekanslern har erhållit framgår det dock att det var fråga om en felskrivning och att ärendet diariefördes som avslutat först efter det att Justitiekanslern hade begärt att få ta del av akten i ärendet. Dessförinnan hade ärendet stått öppet i diariet i ca två år efter det att det i praktiken avslutades (2004/3451).

text: 6. I ett ärende hade den enda åtgärd som vidtagits antecknats per ett datum som låg nästan ett år innan ärendet inkom och diariefördes. Också detta torde bero på en felskrivning (2006/0557).

text: Sammanfattningsvis kunde sålunda konstateras att diarieföringen på sina håll innefattar betydande brister, särskilt vad gäller rutinerna för att avsluta ärendena i diariet och för att registrera nya ärenden.

text: Det kunde också konstateras att diarieföringen och registreringen i det parallella systemet Columbus tycks hanteras mycket olika på de olika regionkontoren. På de olika kontoren tycks bedömningen av vilka uppgifter som skall föras in i respektive system vidare vara i viss mån inkonsekvent.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Bakgrunden till inspektionen var att Justitiekanslern i samband med den årliga granskningen av Specialpedagogiska institutets ärendeförteckningar under senare år hade gjort iakttagelser som har indikerat att diarieföringen inte var tillfredsställande. Inspektionen har bekräftat att det förekommer brister i diarieföringen. Dessa gäller främst underlåtenhet att se till att ärenden avslutas i diariet och att registrera ärenden när de initieras hos myndigheten. Justitiekanslern har vidare iakttagit brister i form av underlåtenhet att ange senast vidtagna åtgärd samt en bristande konsekvens i fråga om vilka uppgifter som registreras.

text: En väl fungerande diarieföring är en förutsättning för en fungerande intern kontroll av verksamheten. Genom att fortlöpande kontrollera vilka ärenden som är öppna i diariet kan såväl ledningen som den enskilde handläggaren uppmärksamma om något ärende inte har avslutats fastän så borde ha skett. Någon sådan intern kontroll tycks inte ha förekommit hos Specialpedagogiska institutet. Detta kan leda till att ärenden av förbiseende inte handläggs under mycket lång tid. Ytterst är det en ledningsfråga att säkerställa att det finns rutiner för att uppmärksamma sådana brister.

text: Härtill kommer att en bristfällig diarieföring kan innebära att offentlighetsprincipen motverkas eftersom allmänheten inte får kännedom om vilka ärenden som har inletts och huruvida ärendena har avslutats eller inte.

text: Mot bakgrund av vad som nu har sagts måste kritik riktas mot Specialpedagogiska institutet för brister i diarieföring och internkontroll.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern GL (en del av dagen), byråchefen DK, hovrättsassessorn KBS, registratorn BM och assistenten MJ.


title: Skadeståndsanspråk mot staten på grund av underlåtenhet av en tingsrätt att kontrollera parts behörighet

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Caspian Trading Co Aktiebolag u.b. (nedan Bolaget) väckte genom sitt ombud, jur kand BB, vid Uppsala tingsrätt i ansökan om stämning talan mot två personer med yrkande om att dessa till Bolaget skulle utge visst belopp jämte ränta och ersättning för rättegångskostnader. Tingsrätten utfärdade stämning. Svarandena invände att käranden inte var partsbehörig eftersom Bolaget inte var registrerat hos Patent- och registreringsverket.

text: Tingsrätten förelade därefter Bolaget att vid äventyr av avvisning inkomma med behörigt intyg som visade att bolaget blivit behörigen registrerat.

text: Bolagets ombud medgav härefter i skrivelse att bolaget inte var registrerat.

text: I slutligt beslut den 10 februari 1995 avvisade tingsrätten Bolagets talan eftersom det inte var inregistrerat och enligt

text: 2 kap. 13 § aktiebolagslagen (1975:35)

text: saknade partsbehörighet.

text: I beslutet tillerkändes svarandenas ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: ersättning av allmänna medel med begärda 5 460 kr för arbete.

text: Tingsrätten förpliktade AA, såsom uppgiven företrädare för det inte registrerade bolaget, att utge ersättning för svarandenas rättshjälpskostnader enligt den fördelning som beslutades av rättshjälpsmyndigheten.

text: Bolaget överklagade beslutet till Svea hovrätt, som avslog överklagandet. Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Anspråk m.m.

text: AA har begärt skadestånd av staten med 5 640 kr avseende de rättegångskostnader som han förpliktats att utge enligt tingsrättens beslut. Han åberopar som grund att tingsrätten självmant borde ha uppmärksammat rättegångshindret och därför omedelbart borde ha avvisat Bolagets talan.

text: Uppsala tingsrätt har yttrat sig i ärendet. Yttrandet bifogas detta beslut som bilaga (här utesluten).

text: AA har inkommit med ytterligare en skrivelse.

text: Uppsala tingsrätts akt i mål T 1519/94 har varit tillgänglig i ärendet.

text: Gällande regler

text: Enligt

text: 2 kap. 13 § första stycket aktiebolagslagen (1975:1383)

text: kan ett aktiebolag innan det registrerats inte förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter. Det kan inte heller söka, kära eller svara inför domstol eller annan myndighet. Av andra stycket nämnda bestämmelse framgår att de som deltagit i åtgärd på bolagets vägnar före registreringen solidariskt skall svara för förpliktelse som uppkommit genom åtgärden.

text: Av

text: 11 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB) framgår att bevis om att den som i rättegång uppges vara part är behörig därtill inte krävs, om rätten inte finner att sådant bevis bör företes.

text: Enligt

text: 34 kap 1 §

text: RB skall rätten självmant beakta förekomsten av rättegångshinder om inte annan är stadgat.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. AA:s framställda yrkanden får anses grundade på denna bestämmelse.

text: Vad detta ärende närmast gäller är vilken skyldighet som åvilar en domstol att självmant undersöka huruvida den som uppträder som part i en rättegång verkligen har behörighet att göra det.

text: När det gäller omfattningen av rättens skyldighet att undersöka förekomsten av ett tvingande rättegångshinder går det knappast att göra några generella uttalanden. Endast i undantagsfall förekommer det lagstadganden som anger hur långt rättens undersökningsplikt sträcker sig rörande ett sådant rättegångshinder. Ett sådant stadgande är

text: 11 kap. 4 §

text: RB. Utgångspunkten för bestämmelsen är enligt processlagberedningen (se NJA II 1943 s. 123) att de för det processuella förfarandet givna reglerna skall av domstolen iakttas ex officio, om inte annat är föreskrivet eller ligger i sakens natur. Med en sträng tillämpning skulle domaren ha att i varje mål infordra bevisning rörande t.ex. partsbehörigheten. I syfte att öppna en möjlighet till lättnader i domarens skyldigheter föreslog beredningen att bevisning om partsbehörighet, processbehörighet och ställföreträdares behörighet inte skulle fordras med mindre det förekom anledning att någon brist förelåg. Med utgångspunkt härifrån ansåg beredningen att domaren inte borde ålägga t.ex. ombud, som uppträdde för ett aktiebolag, att styrka att detta var registrerat och att den som utfärdat fullmakt var därtill behörig, om det rörde sig om ett känt bolag och en känd firmatecknare för detta.

text: Vid riksdagsbehandlingen av propositionen delade lagutskottet beredningens uppfattning att det inte kunde anses erforderligt att behörighetshandlingar företeddes i samma utsträckning som tidigare. Samtidigt fann dock utskottet att det ur såväl rättens som partens synvinkel var av vikt att någon tvekan rörande behörigheten inte förelåg; om det efter målets avgörande skulle framkomma att part eller ställföreträdare saknat behörighet, kunde detta föranleda att den meddelade domen undanröjdes på grund av domvilla. Enligt utskottets mening hade den ifrågavarande bestämmelsen fått en alltför kategorisk avfattning i departementsförslaget. Förslaget löd "att bevis ej skulle fordras med mindre särskild anledning förekom". Rätten borde enligt utskottet ha möjlighet att infordra behörighetshandlingar så snart det gällde en part eller ställföreträdare vars behörighet inte var känd för rätten. Utskottet föreslog därför att paragrafen skulle få den lydelse som nu gäller.

text: I den juridiska litteraturen har Per Olof Ekelöf hävdat att domstolen skall undersöka huruvida det finns något processhinder endast då anledning förekommer därtill. Ekelöf synes anse att rätten till följd därav kan avstå från kontroll beträffande flertalet tvingande processhinder (jfr Rättegång II, 8 uppl. s. 14 f). Per Henrik Lindblom (Processhinder, s. 99 not 1) anser att rättens undersökningsplikt sträcker sig längre än vad som framgår av Ekelöf. Enligt Lindblom bör det göras skillnad mellan det fallet där med tillgänglig utredning beviskraven för avvisning inte är uppfyllt och det fallet där det är uppfyllt. I det förra fallet bör hänsyn tas till bl.a. i vilken mån det intresse den ifrågavarande processförutsättningen är avsedd att skydda kan anses tillräckligt representerat av parterna. När så inte är fallet, t.ex. vid processobehörighet och tredjemansintressen, har domstolen enligt Lindblom större anledning att verka för ytterligare utredning. Om avvisning kan ske på föreliggande material, behöver domstolen enligt Lindblom inte sträcka sig längre än att förelägga käranden om att komplettera sin utredning.

text: I bolagets stämningsansökan i förevarande ärende uppgavs käranden vara "Caspian Trading Company AB (u.b.)". Något registreringsnummer rörande bolaget fanns inte angivet. Bland de till stämningsansökan ingivna handlingarna fanns vidare en kopia av en ansökan om nyregistrering av bolaget i fråga. Redan dessa omständigheter borde enligt min mening ha föranlett tingsrätten att begära komplettering av käranden rörande dess partsbehörighet. Eftersom käranden inte kunnat styrka att Bolaget registrerats hade tingsrätten kunnat konstatera att Bolaget inte var partsbehörigt och att dess talan skulle avvisas. Jag anser att tingsrätten genom att under dessa förhållanden utfärda stämningsansökan i målet gjort sig skyldig till sådant fel och försummelse att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten.

text: Med anledning av vad tingsrätten avslutningsvis uttalat i sitt yttrande vill jag också ta upp frågan om medvållande från Bolagets sida.

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: kan skadestånd med anledning av ren förmögenhetsskada jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkning av skadeståndet sker, enligt tredje stycket, efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Av utredningen framgår att Bolagets ansökan om registrering avslagits av både Patent- och registreringsverket och kammarrätten innan Bolagets ansökan om stämning gavs in. Bolaget och dess ställföreträdare AA kan alltså inte ha varit okunniga om att Bolaget i det läget saknade behörighet att företa några rättshandlingar. Trots detta har Bolaget som därvid hade bistånd av en jurist ansökt om stämning. Genom detta förfarande får Bolaget enligt min mening anses i sådan grad vara medvållande till skadan att något skadestånd inte skall utgå.

text: Ärendet är därmed avslutat.


title: Anmälan rörande Länsrättens i Blekinge län handläggning av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar m.m.

text: AA, Karlskrona, har i en skrivelse hit framfört klagomål mot Länsrättens i Blekinge län handläggning av hennes begäran att erhålla kopior av samtliga handlingar i ett mål där hon är part. Hon har i anmälan och i ytterligare en skrivelse, genom sitt ombud BB, Göteborg, anfört bl.a. följande.

text: Hon överklagade en försäkringskassas beslut om sjukpensionering till länsrätten den 16 augusti 1995. Hon begärde och erhöll anstånd med att utveckla sin talan i målet. Hennes ombud avled och hon sökte då efter ett annat ombud. För att kunna utföra sin talan på ett välgrundat sätt begärde hon hos länsrätten att få kopior av samtliga handlingar i målet, bestående av flera akter från försäkringskassan. Länsrätten har dock inte efterkommit hennes begäran utan i stället bett henne att komma till länsrättens lokaler och där ta del av handlingarna. Först efter att hon upplyst länsrätten om att hon anmält saken till Justitiekanslern har hon erhållit kopior av de begärda handlingarna. Handläggande rådman vid länsrätten har dessutom bemött henne på ett mycket bryskt sätt och hon ifrågasätter om länsrätten dömt henne på förhand. Hon anser att länsrättens agerande strider mot bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om utfående av allmänna handlingar och vill att Justitiekanslern granskar vad som förekommit.

text: Länsrättens i Blekinge län yttrande

text: Länsrätten har i sitt yttrande över AA:s anmälan hit anfört bl.a. följande.

text: Länsrätten, som i allt väsentligt tillbakavisar AA:s kritik, anser att det möjligen kan ifrågasättas att länsrätten inte omgående efterkommit hennes begäran om utfående av kopior av samtliga handlingar i akten. Bakgrunden till detta är att hon vid flera besök på länsrätten tagit del av handlingarna och därvid erhållit kopior av de handlingar hon har begärt samt att rättens tveksamhet till att kopiera samtliga handlingar i första hand haft sin grund i önskemålet att inte belasta AA med onödiga kostnader. Med hänsyn till de känslor som AA givit uttryck för i sin anmälan handläggs hennes mål numera på lagmansroteln.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar finns bl.a. i

text: 2 kap

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så fort det är möjligt tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap 13 §

text: TF följer att den som vill ta del av en allmän handling också har rätt att mot avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen. Rätten att ta del av de uppgifter som finns i handlingarna gäller med de begränsningar som följer av

text: sekretesslagen

text: . Dessa bestämmelser hindrar dock inte en part i ett mål att i princip ta del av samtliga handlingar. Begäran om utfående av allmänna handlingar skall enligt

text: 2 kap. 13 § andra stycket

text: TF behandlas skyndsamt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av ingivna handlingar framgår att AA den 22 november 1996 hos länsrätten begärde att få kopior på samtliga handlingar i målet. En föredragande på länsrätten besvarade hennes begäran i en skrivelse samma dag och upplyste om att länsrätten saknade resurser att tillgodose hennes begäran men att hon vid besök på länsrätten kunde ta del av de handlingar som fanns i målet. Vid besöket kunde hon därvid få kopior av de handlingar som hon specifikt angav mot viss avgift. I skrivelsen noterade länsrätten att hon vid tidigare besök där redan tagit del av handlingar i målet samtidigt som hon erhållit kopior av de handlingar som hon begärt. Den 2 december 1996 begärde AA återigen att "få ut" hela sin akt. I ett föreläggande av den 11 december 1996 konstaterade länsrätten att hennes nya begäran kommit in och anförde att hon naturligtvis hade rätt att få ta del av handlingarna i målet men att aktmaterialet var så omfattande att det inte var praktiskt möjligt att kopiera alla handlingar och översända dem till henne. Hon bereddes återigen tillfälle att efter överenskommelse med länsrätten ta del av handlingarna i målet på länsrättens kansli. Vid besök på länsrätten den 16 december 1996 vidhöll AA sin begäran. Handläggande rådmannen CC förklarade då, enligt vad som framgår av en minnesanteckning i akten, för AA att akten innehöll handlingar i flera exemplar, missivskrivelser och annat och att kostnaden för kopieringen skulle uppgå till betydande belopp samt att personalsituationen på länsrätten var sådan att en kopiering skulle ta sin tid. Den 7 januari 1997 begärde AA återigen att få kopior av alla handlingar i målet. Länsrätten påbörjade den 10 januari 1997 kopieringen av akten. Arbetet härmed slutfördes den 13 januari 1997 varefter AA erhöll de begärda handlingarna (741 sidor).

text: Som framgår av redogörelsen ovan ger TF en ovillkorlig rätt för den enskilde att inte bara få ta del av en allmän handling hos myndigheten utan också att få ut en kopia av den. Sökanden har alltså frihet att välja på vilket sätt handlingen skall lämnas ut. Det ankommer därmed inte på myndigheten att med utgångspunkt i egna värderingar om sökandens behov av handlingen bestämma i vad mån kopior skall tillhandhållas. Även om sökanden tidigare erhållit en avskrift eller kopia av en viss handling kan myndigheten med hänvisning härtill sålunda inte underlåta att på hans begäran göra en ny kopia av samma handling, så länge vederbörande är villig att härför erlägga avgift (jfr RÅ 1984 Bb 216). Inte heller resursbrist får föranleda att en myndighet underlåter att tillgodose sökandens önskan om att få ut en kopia av en allmän handling. En annan sak är att en viss fördröjning vid utlämnandet får anses godtagbar när det är fråga om ett omfattande material som skall kopieras.

text: Med hänsyn till det sagda ställer jag mig i princip kritisk till att länsrätten när AA i slutet av november begärde att få kopior på handlingarna i målet inte efterkom hennes begäran med den skyndsamhet som saken krävde. Jag har dock en viss förståelse för att länsrätten fann det motiverat att underrätta henne om att det rörde sig om ett omfattande material och att kostnaderna för kopiorna därför kunde bli betydande. Jag vill därför inte lägga länsrätten till last att man inte ursprungligen efterkom hennes begäran. När AA så i december återkom i saken och vidhöll sitt önskemål borde dock länsrätten ha vidtagit de erforderliga åtgärderna för att kopior skulle kunna tillställas henne. Så skedde emellertid inte utan först efter ytterligare kontakter mellan henne och länsrätten ombesörjdes hennes beställning i mitten av januari 1997. Ett så långt dröjsmål är givetvis inte godtagbart inte ens om det rör sig om ett omfattande material. Jag kan inte finna annat än att hennes grundlagsfästa rätt att skyndsamt få kopior av de aktuella handlingarna härigenom satts åsido. För detta kan länsrätten inte undgå allvarlig kritik. Jag låter emellertid saken bero med detta uttalande.

text: Vad gäller AA:s övriga klagomål kan konstateras att ord här står mot ord. Jag finner därför inte anledning att utreda saken ytterligare.

text: Ärendet avslutas.


title: Ersättningsanspråk med anledning av beslut av Statens Jordbruksverk rörande införsel av djur, bl.a. fråga om överträdelse av gemenskapsrätten

text: Justitiekanslern medger inte AA:s och BB:s ersättningsanspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA och BB avsåg att bedriva avel med alpackor. De kontaktade därför under sommaren 1994 Statens jordbruksverk för att efterhöra vilka regler som gällde för införsel till Sverige av alpackor från Tyskland. Jordbruksverket besvarade deras förfrågan den 29 september 1994 och upplyste om de villkor som skulle gälla för införseln.

text: Efter den 1 januari 1995 - då Sverige blivit medlem i den europeiska unionen (EU) - tog AA och BB åter kontakt med Jordbruksverket för att efterhöra vilka införselregler som gällde. Något entydigt svar gavs inte från verket.

text: Sedan AA och BB beställt fem alpackor från Tyskland infördes djuren till Sverige i februari 1995 utan att de i förväg fått besked härom. De satte djuren i en tillfällig isolering och underrättade omdelbart distriktsveterinär, länsveterinär och Jordbruksverket om djurens ankomst. De begärde också besked om karantän, provtagningar m.m.

text: Den 2 juni 1995 beslutade Jordbruksverket om införseltillstånd för alpackorna varvid det angavs djuren skulle åtföljas av ett officiellt hälsointyg utformat i enlighet med ett av EU fastställt formulär. Vidare uppmärksammades AA och BB i tillståndet på att för djur som inte härrörde från en anläggning som är officiellt tuberkulosfri och brucellosfri krävdes karantän i Sverige. I tillståndet angavs vidare att djuren skulle sättas i karantän i en godkänd karantän på fastigheten Brevik 1:11 i enlighet med en skrivelse från verket om provtagning och rutiner vid karantän för alpackor, vilken bifogades tillståndsbeslutet. I skrivelsen angavs bl.a. att karantänsveterinär skulle besiktiga djuren minst två gånger per månad samt vid karantänens slut, att journalföring skulle ske samt att prover på djuren skulle tas. Beträffande provtagningen angavs - såvitt är av intresse för detta beslut - att den skulle omfatta en tuberkulosundersökning enligt följande:

text: Tuberkulosundersökning med aviärt och bovint tuberkulin. Tre tester med fyra månader mellan varje provtagning. --- Med positivt testresultat skulle avses synlig eller palperbar svullnad eller en vid mätning, ökning av dubbla hudtjockleken som är 0,5 mm eller mer. Djuren skulle vara negativa avseende bovint och aviärt tuberkulin. Brucellosprovtagning. Serologisk test både komplementbindningstest och aggulationstest. Paratuberkulsprovtagning. Odlingsprover av faeces och serologisk test, två gånger med tre månaders mellanrum.

text: Samma dag beslutade Jordbruksverket att tillfälligt godkänna karantänen på fastigheten. I det beslutet angavs bl.a. att om möjlighet skulle ges för djuren att vistas ute skulle ett dubbelt rymningssäkert stängsel omge djuren och att karantänsveterinären skulle besiktiga och godkänna stängslet innan djuren släpptes ut. I samband med dessa beslut förordnade Jordbruksverket leg. veterinären CC att vara officiell veterinär med särskilt förordnande att enligt verkets införseltillstånd utöva tillsyn över karantänen. Veterinären skulle därvid följa villkoren i införseltillståndet och bl.a. förordningen (

text: ) om införsel av levande djur m.m. samt Statens jordbruksverks föreskrifter (

text: SJVFS 1995:66

text: ) om införsel av levande djur, sperma, ägg och embryon.

text: Tuberkulosundersökning på alpackorna gjordes vid fyra tillfällen; den 10 juni 1995, den 13 oktober 1995, den 16 februari 1996 och den 12 juli 1996. Undersökningarna gjordes av den förordnade karantänsveterinären. Hon rapporterade också resultatet av sin tillsyn av karantänen till Jordbruksverket varvid hon bl.a. konstaterade att proverna avseende brucellos och paratuberkulos var negativa samt bifogade undersökningsprotokollen från tuberkulosundersökningarna.

text: I beslut den 5 augusti 1996 fann Jordbruksverket att resultaten av tuberkulosundersökningarna var svårtolkade då inget av djuren var negativt vid samtliga provtagningstillfällen utan samtliga visade en positiv reaktion vid minst ett provtagningstillfälle. För bedömningen av undersökningarna hade verket konsulterat statsepizootologen på Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA). Mot bakgrund härav och med beaktande av bestämmelserna i förordningen om införsel av levande djur m.m. beslutade Jordbruksverket att en av alpackorna - hingsten Fritz - skulle avlivas och därefter obduceras på SVA. För de övriga djuren angavs att karantänsbehandlingen skulle kvarstå i avvaktan på obduktionsresultatet.

text: AA och BB överklagade Jordbruksverkets beslut till Länsrätten i Jönköpings län, som den 23 augusti 1996 beslutade om verkställighetsförbud av verkets beslut. I rättegången i länsrätten gjorde AA och BB gällande att verkets beslut stred mot gemenskapsrätten, beslut grundades på föreskrifter som inte gällde vid tiden för införseln av djuren till Sverige och inte kan tillämpas retroaktivt, föreskrifter om kraven på provtagning av tuberkulintest på positiv reaktion (dubbla hudtjockleken plus 0,5 mm) saknar vetenskapligt stöd och är omöjliga att tillämpa, föreskrifter i annat sammanhang angett att vid införsel av alpackor anses positiv reaktion föreligga vid dubbel hudtjocklek plus 2 mm eller mer eller beslut stred mot proportionalitetsprincipen.

text: Till stöd för sitt överklagande åberopade de bl.a. ett sakkunnigutlåtande. I dom den 10 mars 1998 upphävde länsrätten det överklagade beslutet. I domen konstaterade rätten att beslutet inte kunde anses strida mot gemenskapsrätten, att det ficks anses grundat på bestämmelser som gällde vid tiden för införseln och att föreskrifterna i vad avsåg provtagningen inte kunde anses sakna vetenskapligt stöd eller av annan anledning kunde lämnas utan avseende. Länsrätten gjorde därefter en prövning av om det med hänsyn till vad som framkommit efter Jordbruksverkets beslut fortfarande var påkallat att det överklagade beslutet skulle bestå. I denna fråga konstaterade domstolen att alpackorna vistats i Sverige i mer än tre år och fortsatte:

text: " Provtagning med tuberkulintest har skett vid fem tillfällen. Hingsten Fritz har inte vid något tillfälle visat en reaktion som överstiger dubbla hudtjockleken plus 1 mm. Ingen av de övriga alpackorna har visat en reaktion som överstiger dubbla hudtjockleken plus 2 mm. Ett i Sverige fött föl som avlidit har obducerats utan att man funnit tecken på tuberkulos. Det är oomtvistligt att mätmetoderna är osäkra och att det inte går att uttala sig om risken för utvecklad tuberkulos på grundval av så låga mätvärden. Tydligen går det heller inte att dra några slutsatser av att ingen av alpackorna under dessa år visat högre mätvärden än 2 mm. Länsrätten anser dock att utredningen inte ger något stöd för någon stärkt misstanke om tuberkulos jämfört med situationen för tre år sedan. En rimlig slutsats är snarare att de alltjämt låga mätvärdena talar mot att risk för tuberkulos föreligger. Några andra kliniska eller andra tecken på att alpackorna är smittade har inte påvisats."

text: Efter att vidare ha konstaterat att ett veterinärintyg från den 6 juni 1997 också talade för att djuren inte var infekterade fortsatte domstolen:

text: "Härtill kommer att klagandena oemotsagt uppgivit att ett antal andra alpackor från samma besättning införts 1995 i Sverige utan att Jordbruksverket ingripit. Enligt vad som framkommit har dessa alpackor inte visat tecken på tuberkulos. Vidare har klagandena åberopat ett brev från Jordbruksverket den 2 maj 1997 till enskild person angående tuberkulintest vid export av lama/alpacka. I brevet anger Jordbruksverket gränsvärdet på så sätt att som en positiv reaktion bedöms en ökning av hudveckets tjocklek med 2,0 mm eller mera. Jordbruksverket har förklarat denna skillnad med att det är fråga om export från Sverige.

text: En av de rättssäkerhetsprinciper som finns i gemenskapsrätten är likabehandlingsprincipen. Länsrätten anser att vad som här framkommit talar för att Jordbruksverkets beslut numera inte står i god överensstämmelse med denna princip. Som klaganden har anfört kan man också med tillämpning av proportionalitetsprincipen fråga sig om det numera är påkallat att med avlivning av hingsten Fritz göra vidare undersökningar.

text: På anförda skäl anser länsrätten att det inte längre finns tillräckliga skäl för att Jordbruksverkets beslut skall bestå."

text: Länsrättens dom föranledde inte Jordbruksverket att häva karantänen. Verket beslutade i stället den 7 april 1998 att djuren skulle genomgå ytterligare ett jämförande tuberkulintest samt föreskrev hur detta skulle utföras samt vad som skulle bedömas som positiv reaktion.

text: AA och BB överklagade också detta beslut från Jordbruksverket och yrkade att det skulle upphävas.

text: Länsrätten biföll i dom den 23 april 1998 överklagandet och hävde därför beslutet om fortsatt provtagning och fortsatt karantänsbehandling av djuren. Länsrätten uttalade i domen bl.a. att innebörden av den tidigare länsrättsdomen var att även beslutet om fortsatt karantänsbehandling upphävts.

text: Ersättningsanspråket

text: AA och BB har begärt ersättning av staten för att Jordbruksverket hanterat ärendet om införseln av alpackorna på ett i flera hänseenden felaktigt sätt vilket orsakat dem skada.

text: De har som grund för anspråket åberopat att Jordbruksverkets fel och försummelser bestått i att verkets beslut om att alpackorna skulle sättas i karantän, genomgå vissa prov och att en alpacka senare skulle avlivas strider mot gemenskapsrättsliga regler och saknar stöd i verkets egna föreskrifter, verkets föreskrifter om kraven vid provtagning av tuberkulos med positiv reaktion (dubbla hudtjockleken plus 0,5 mm) saknar vetenskapligt stöd och är omöjliga att tillämpa, att verket i annat sammanhang till annan uppfödare av alpackor angett att vid införsel av alpackor anses positiv reaktion föreligga vid dubbel hudtjocklek plus 2 mm och att karantänsveterinären inte utfört gjorda tuberkulostester enligt beprövad vetenskaplig metod och i enlighet med preparattillverkarens anvisningar och inte heller besiktigat karantänen under lång tid.

text: De har närmare utvecklat omständigheterna till stöd för varje grund och företett bl.a. Jordbruksverkets olika beslut, länsrättens domar och det sakkunnigutlåtande som åberopades i länsrätten.

text: Det framställda ersättningsanspråket uppgår till 627 800 kr och fördelar sig med

text: 103 000 kr på ombudskostnader för rättegången i länsrätten,

text: 30 000 kr på sakkunnigutlåtande i länsrätten,

text: 8 000 kr på veterinärkostnader,

text: 316 800 kr på extra arbetskostnad med att hålla karantän från den 26 maj 1995 - 21 april 1998 (1 056 dagar).

text: 105 000 kr på stallhyra för karantänstiden,

text: 50 000 kr på administrativa kostnader och med

text: 15 000 kr på ullförlust.

text: Regler om införsel av djur

text: En följd av Sveriges anslutning till EU var att svenska regler om införsel av djur från den 1 januari 1995 skulle vara anpassade till bl.a.

text: rådets direktiv 92/65/EEG av den 13 juli 1992

text: om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv

text: Enligt

text: artikel 6 i direktivet 92/65/EEG

text: gäller att medlemsstaterna skall se till att hov- och klövdjur av andra arter än som anges i vissa direktiv får köpas och säljas endast om de uppfyller vissa krav. Artikeln omfattar bl.a. handel med alpackor. De krav som gäller för handel med idisslare, dit alpackor räknas, specificeras i

text: artikel 6

text: .A.2. Sådana djur skall komma från en officiellt tuberkulosfri och officiellt brucellosfri besättning enligt vissa direktiv och om de inte kommer från en sådan besättning, skall de komma från en anläggning där inga fall av brucellos eller tuberkulos har registrerats under 42 dagar närmast före lastningen av djuren och där djuren under 30 dagar närmast före avsändningen med negativt resultat genomgått ett tuberkulosreagenstest, och ett prov som skall visa att djuret saknar antikroppar mot brucellos. Kraven på dessa tester samt definitionen på dessa anläggningars status i fråga om tuberkulos och brucellos skall fastställas enligt ett förfarande inom den Ständiga veterinärkommittén. I avvaktan på beslut i sistnämnda frågor gäller de nationella reglerna särskilt i fråga om turbekulos.

text: Som en allmän regel för handeln med hov- och klövdjur gäller enligt

text: artikel 6

text: att djuren skall identifieras dvs. märkas och åtföljas av ett intyg med den utformning som anges i en bilaga till direktivet. I intyget skall försäkras (se

text: artikel 6

text: A.1.f.) att djuren vid tiden för undersökningen inte visar någon klinisk sjukdom som djuret kan vara mottagligt för samt att djuren kommer från en officiellt tuberkulos- eller brucellosfri besättning eller från en anläggning där djuren med negativt resultat testats enligt

text: artikel 6

text: .A.2 a.

text: Den 1 januari 1995 - alltså i samband med Sveriges EU-inträde - trädde förordningen (

text: ) om införsel av levande djur m.m. i kraft. I den förordningen anges att Jordbruksverket får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om andra villkor för införsel av djur (

text: 3 §

text: ). Vidare anges i förordningen att om Jordbruksverket beslutar om karantänsbehandling, skall behandlingen ske i karantänsanstalt som är godkänd av verket och som står under tillsyn av en av verket förordnad officiell veterinär (

text: 14 §

text: ). Det anges också att om det kommer fram någon omständighet som tyder på att ett djur som hålls i karantän har en smittsam sjukdom, skall Jordbruksverket besluta vad som skall ske med djuret och övriga djur i karantänsanstalten (

text: 15 § andra stycket

text: ). I förordningen har Jordbruksverket getts rätt att besluta om ytterligare föreskrifter om verkställighet av förordningen.

text: Med stöd av förordningen beslutade Jordbruksverket om föreskrifter (

text: SJVFS 1995:66

text: ) om införsel av djur, sperma, ägg och embryon. Enligt dessa föreskrifter - som trädde i kraft den 1 maj 1995 och alltså var tillämpliga vid tiden för Jordbruksverkets beslut om att djuren skulle sättas i karantän och att provtagning på dem skulle göras - gällde bl.a. att om djuren inte uppfyllde kraven i föreskrifterna krävdes införseltillstånd från Jordbruksverket i varje särskilt fall (4 § tredje stycket 2) och att idisslare (dvs. t.ex. alpackor) skulle härröra från en officiellt tuberkulosfri och officiellt brucellosfri besättning som inte löd under några djurhälsorestriktioner (11 §).

text: I nya föreskrifter (

text: SJVFS 1996:24

text: ) om införsel av djur, sperma, ägg och embryon - vilka trädde i kraft den 1 mars 1996 - föreskrev Jordbruksverket som ett särskilt villkor för idisslare, i enlighet med

text: artikel 6

text: .A.2 i direktivet, att sådana djur antingen skall härröra från en officiellt tuberkulosfri och officiellt brucellosfri besättning eller härröra från en besättning där inga fall av tuberkulos eller brucellos har förekommit de föregående 42 dagarna och de skall ha genomgått en provtagning med negativt resultat avseende tuberkulos och brucellos inom 30 dagar före avsändandet (14 § första stycket). Därutöver föreskrev verket också att djuren skall genomgå ytterligare provtagning avseende tuberkulos och brucellos i karantän i Sverige (14 § andra stycket).

text: Utredning i ärendet

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Jordbruksverket.

text: Verket har i frågan om fel eller försummelse begåtts vid hanteringen av ärendet om de införda alpackorna hänvisat till att länsrätten funnit att besluten om karantän, provtagning och avlivning för obduktion har stöd i svenska bestämmelser som inte står i strid mot någon gemenskapsregel.

text: När det gäller frågan om verket i strid mot likabehandlingsprincipen varit inkonsekvent vid fastställandet av gränsvärdet vid tuberkulintest har verket medgett att det vid tidpunkten för provtagningarna hade en praxis som innebar att olika krav uppställdes för införsel och utförsel av alpackor men att det från veterinärmedicinsk synpunkt fanns skäl att ha denna skillnad. Vad gäller påståendet att verket i annat sammanhang angett andra krav för ett positivt tuberkulostest har verket åberopat att omständigheterna i det fallet inte var likartade.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till ett beslut från Riksdagens ombudsmän (dnr 3855-1997) med anledning av klagomål från AA och BB om jordbruksverkets handläggning av ärendet om införseln av alpackor till Sverige.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA:s och BB:s ersättningsanspråk grundar sig - som det får uppfattas - dels på att Jordbruksverkets beslut om karantän och provtagning samt avlivning av en av alpackorna strider mot gemenskapsrättsliga regler, dels på att det i övrigt vid myndighetsutövningen mot dem förekommit fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: Överträdelser av gemenskapsrättsliga regler kan ådra det allmänna skadeståndsansvar grundat på gemenskapsrätten. För att ersättningsskyldighet skall uppkomma i det enskilda fallet, gäller enligt principer som utbildats i gemenskapsrätten, att den aktuella överträdelsen är kvalificerad på ett visst sätt. Den regel som överträtts skall således vara avsedd att skapa rättigheter för enskilda, överträdelsen skall vara av tillräckligt allvarlig art och det skall finna ett orsakssamband mellan överträdelsen och skadan.

text: Enligt reglerna i

text: skadeståndslagen

text: svarar staten för fel eller försummelse som begåtts i sådan myndighetsutövning som staten ansvarar för. Det centrala kravet i den svenska regeln är att skadan skall ha vållats genom "fel eller försummelse" vilket innebär att en vållandebedömning måste göras med avseende på den situation och de förhållanden som gällde vid den aktuella myndighetsutövningen.

text: Jag kommer i det följande att ta upp frågorna om Jordbruksverkets beslut och andra åtgärder vid myndighetsutövningen kan anses strida mot gemenskapsrättsliga regler och om det i övrigt förekommit fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening i de avseenden som AA och BB gjort gällande.

text: Strider besluten om karantän, provtagning och avlivning mot gemenskapsrättsliga regler och saknade Jordbruksverket i övrigt stöd för dessa beslut?

text: Vad först gäller frågan om förhållandet till gemenskapsrätten konstaterar jag att det aktuella direktivet ingår bland de åtgärder som vidtagits i syfte att den inre marknaden skall förverkligas och alltså kräver totalharmonisering i medlemsländerna. Liksom när det gäller andra regler om varors fria rörlighet bygger direktivet på att den erforderliga kontrollen skall utövas i avsändarlandet och att mottagarlandet inte får ha några egna regler som försvårar eller förhindrar införsel. Beträffande de nu aktuella alpackorna följer det av direktivet att de antingen skulle komma från en officiellt turbekulos- och brucellosfri besättning eller skulle uppfylla vissa andra krav och ha testats. Vid handel med djuren skulle de åtföljas av ett intyg som styrkte att endera av dessa båda förutsättningar var uppfyllda. Vidare skulle djuren ha varit identifierade dvs. märkta. Direktivet innebär att införsel till ett land inte fick vägras om bl.a. kravet på identifiering och intyg var uppfyllda.

text: Jag kan vidare konstatera att de föreskrifter som utfärdats av Jordbruksverket och som gällde när alpackorna fördes in i Sverige inte stod i överensstämmelse med direktivet bl.a. därför att det uppställdes krav på införseltillstånd. Även om denna brist på överensstämmelse skulle kunna karaktäriseras som en klar överträdelse av EG-rätten är därmed inte sagt att staten enligt de principer som lagts fast av EG-domstolen är skadeståndsskyldig. Det krävs också som nämnts tidigare att en överträdelse medför att enskilds rätt träds för när. Den rätt som direktivet tillerkänner enskilda är att fritt få införa djur som är identifierade och åtföljda av ett intyg om deras hälsotillstånd enligt visst formulär. I detta ärende är det ostridigt att alpackorna inte åtföljdes av ett sådant intyg. Huruvida de var identifierade är däremot oklart. Oavsett hur det förhåller sig med den saken måste direktivet uppfattas så att någon rätt till införsel inte förelåg om intyget saknades.

text: Vid ett korrekt genomförande av direktivet och en riktig tillämpning av det här i Sverige skulle alltså alpackorna inte ha fått föras in. Utredningen i ärendet ger inte någon klarhet i hur det kom sig att djuren trots avsaknaden av intyget kom att föras in i landet. När alpackorna väl befann sig här kan det emellertid inte anses ha varit i strid med direktivet att Jordbruksverket den 2 juni 1995 fattade beslut om införseltillstånd och därvid uppställde vissa krav på provtagning och karantän. Uppenbarligen fattades också det beslutet mot bakgrund av att alpackorna vid införseln till Sverige inte - i enlighet med

text: artikel 6 i direktivet

text: - åtföljdes av ett officiellt intyg av vilket framgick att djuren var tuberkulos- och brucellosfria. Att ett sådant intyg erfordrades upplyste verket nämligen om i införseltillståndet.

text: Den omständigheten att AA och BB så sent som år 1997 företett ett intyg om djurens hälsotillstånd kan inte föranleda någon annan bedömning i frågan om deras rätt enligt direktivet trätts för när. Inte heller kan jag finna att direktivet krävt att Jordbruksverket med anledning av intyget borde ha upphävt kraven på fortsatt karantän m.m.

text: Sammanfattningsvis kan jag alltså inte finna att staten enligt de EG-rättsliga principerna har att svara för de skador som påstås ha drabbat AA och BB. Frågan uppkommer då huruvida Jordbruksverket gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid tillämpning av de svenska reglerna. Vid tiden för beslutet om karantän och provtagning gällde förordningen om införsel av levande djur m.m. och Jordbruksverkets tillämpningsföreskrifter (SJVFS 1995: 66) till denna. Det är visserligen riktigt att dessa föreskrifter inte innehåller några bestämmelser om möjlighet till karantän och provtagning. Att sådana möjligheter finns följer dock - enligt min mening - redan av att förordningen upptar bestämmelser om karantänsbehandling (14 §) och att det vid karantänen skall prövas om djuren har en smittsam sjukdom ( 15 § andra stycket). Jag kan i detta sammanhang tillägga att också länsrätten funnit att beslutet om karantän och provtagning har stöd i förordningen om införsel av levande djur m.m. även om sådana åtgärder inte uttryckligen nämns i förordningen.

text: Vad därefter gäller om beslutet om avlivning - som togs den 5 augusti 1996 - följer det av vad jag sagt ovan att det inte kan anses strida mot gemenskapsrättsliga regler. Vid tiden för beslutet om avlivning gällde förutom förordningen om införsel av levande djur m.m. nya tillämpningsföreskrifter (

text: SJVFS 1996:24

text: ) till denna. Det är riktigt att dessa föreskrifter lika litet som när det gäller karantän och provtagning ger uttryckligt stöd för en möjlighet till avlivning. I förordningen om införsel av levande djur m.m. har emellertid Jordbruksverket givits en generell rätt att besluta i fråga om vad som skall ske med djur som har en smittsam sjukdom. Enligt min mening får denna bestämmelse anses omfatta sådana åtgärder som avlivning. Även länsrätten har funnit att beslutet om avlivning har haft stöd i förordningen om införsel av levande djur m.m.

text: Jag kan till följd av vad som nu sagts inte finna att Jordbruksverkets beslut om karantän, provtagning och avlivning saknat författningsstöd. Någon skadeståndsskyldighet i dessa avseenden har således inte uppkommit för staten

text: Saknar Jordbruksverkets föreskrifter om kraven vid provtagning vetenskapligt stöd och är de omöjliga att tillämpa?

text: AA och BB har i denna fråga uppgett att Jordbruksverket - i samband med att de under sommaren 1994 kontaktade verket för att efterhöra om gällande regler för införsel - fick beskedet att djuren innan införsel måste ha genomgått tuberkulosundersökning och befunnits negativa genom att inte visa en synlig eller palperbar rodnad eller svullnad eller en ökning av dubbla hudtjockleken som är 1 mm eller mer. De har vidare framhållit att det är internationellt vedertaget att gränsvärdet för misstänkt positiv reaktion är en ökning av dubbla hudtjockleken som är mer än 2 mm, vilket också är i överensstämmelse med de instruktioner som tillverkarna av testpreparat för tuberkulos anger. Detta värde har verket också senare - i maj 1997 - uppgett som en preliminär bedömning till en annan importör av alpackor. Jordbruksverket har heller inte i rättegången i länsrätten visat vilka internationella veterinärmedicinska undersökningar som klarlägger att en ökning av dubbla hudtjockleken med bara 0,5 mm eller mer utgör bevis om positiv reaktion på tuberkulos. Inte heller är det möjligt att med tillgängliga mätinstrument skilja mellan 0,4 och 0,6 mm.

text: Också denna fråga var föremål för prövning av länsrätten med anledning av AA:s och BB:s överklagande av Jordbruksverkets beslut om avlivning av en av alpackorna. Av länsrättens dom framgår att veterinärmedicinsk expertis - bl.a. veterinären DD och statsepizootologen EE - inför domstolen berörde kraven för provtagningarna, hur olika mätresultat skulle förstås och om mätvärdena som i första hand tillämpas på nötkreatur också kan användas för alpackor. Expertisens utsagor i frågorna var inte helt ensartad. Länsrätten konstaterade i sin bedömning att det inte fanns några gemensamma internationella gränsvärden vid tuberkulintest på alpackor utan att de varierade från land till land och att Sverige - som en följd av att landet sedan många år är tuberkulosfritt - tillämpade stränga krav. Domstolen fann vidare att det inte var utrett att det gränsvärde som Jordbruksverket tillämpat gentemot AA:s och BB:s alpackor saknade vetenskapligt stöd eller annars kunde lämnas utan avseende vid införsel till Sverige.

text: Utredningen i denna fråga får därför enligt min mening sägas visa att några klara bestämmelser eller vedertagna värden för att fastställa tuberkulos på alpackor inte fanns vid tiden för införseln av djuren i fråga. Det har därför funnits ett utrymme för Jordbruksverket att göra en lämplighetsbedömning utifrån verkets erfarenheter och kunskaper om spridning av tuberkulos om vad som skulle utgöra gränsvärdet. För att en sådan diskretionär bedömning skall kunna anses som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening krävs att det är fråga om en grav felbedömning. I likhet med länsrätten kan jag inte finna att Jordbruksverkets föreskrifter om kraven vid provtagningen saknat vetenskapligt stöd eller annars grundat sig på en så grav felbedömning att utfärdandet av dem kan anses som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening och därmed utlösa skadeståndsansvar för staten.

text: Har Jordbruksverket varit inkonsekvent vid fastställandet av gränsvärde för tuberkulintest och underlåtit att ingripa med karantänsbestämmelser mot annan importör av alpackor?

text: AA och BB har vidare uppgett att Jordbruksverket till en annan ägare av alpackor uppgett att gränsvärdet för ett positivt tuberkulintest bör vara dubbla hudtjockleken plus 2 mm samt att verket underlåtit att ingripa med karantänsbestämmelser mot ytterligare en annan ägare av alpackor. Jag uppfattar AA och BB så att de menar att detta visar på att Jordbruksverket inte behandlar lika fall lika och att det styrker att verket inte haft fog för sina beslut om karantän m.m. mot deras alpackor.

text: Vad först gäller fallet med uppgiften till en ägare om att gränsvärdet borde vara dubbla hudtjockleken plus 2 mm lämnades denna uppgift i maj 1997. Enligt vad Jordbruksverket oemotsagt uppgett lämnades den i samband med att ägaren skulle föra ut sina djur från Sverige. Verket har vidare i sitt yttrande hit bekräftat att man tillämpat olika gränsvärden beroende på om det varit fråga om import eller export av alpackor och hävdat att det finns skäl för att ha denna skillnad. Jag kan inte mot bakgrund av att denna uppgift lämnades för ett exportfall se att uppgiften kan tas till intäkt för att verket behandlat importfall - vilket det är fråga om i AA:s och BB:s fall - olika och det därför skulle ha någon betydelse för den vållandebedömning som skall göras med anledning av skadeståndsanspråken.

text: Vad därefter gäller verkets underlåtenhet att inte ingripa mot en annan ägare av alpackor - vilken tagit emot djuren från samma exportör som tillhandhöll djur till AA och BB - bl.a. genom att inte förrän i augusti 1996 besluta om provtagning av dennes alpackor och inte besluta om karantän utan bara isoleringshägn har verket i denna fråga uppgett att det ingripit samt att det finns ett flertal skillnader mellan omständigheterna i de båda ärendena. Dessa skillnader förklarar varför ärendena kom att behandlas på olika sätt. Riksdagens ombudsmän (JO) har också bedömt denna fråga och därvid inte funnit anledning att klandra verket för att beslut avseende de båda djurimporterna i praktiken kommit att fattas vid skilda tidpunkter och med delvis olika innehåll. Att den andre ägaren därvid "kommit undan" med mindre stränga karantänskrav har uppenbarligen berott på att provtagningarna av de olika djurbesättningar utfallit olika vilket också JO godtagit. Mot bakgrund härav kan jag inte finna det visat att Jordbruksverkets hantering av detta fall kan läggas till grund för att fel eller försummelse förekommit vid hanteringen av AA:s och BB:s fall.

text: Har karantänsveterinären begått felaktigheter vid provtagningen av alpackorna samt varit försumlig genom att inte besöka karantänen sedan juli 1996?

text: I denna fråga har AA och BB gjort gällande att karantänsveterinären varit försumlig vid ett provtagningstillfälle och att veterinären inte - trots att karantänsbeslutet föreskrev det - besiktigat karantänsdjuren minst två gånger per månad.

text: Enligt AA och BB begicks provtagningsfelet den 16 februari 1996 då karantänsveterinären utmärkte ett provställe på hingsten Fritz hud med en icke steril färgpenna och därefter gjorde provtagningsinjektionen genom färgmärkningen. Detta sätt att utföra en provtagning är inte i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och har sannolikt åstadkommit en falsk reaktion hos djuret. Närmare bestämt kan - enligt vad som påståtts - en allergisk reaktion på tuschet vara möjlig vilket kan vara en förklaring till de varierande resultaten. Detta har i sin tur lett till den mycket långa karantänsvistelsen för alpackorna.

text: Med anledning av vad som anförts vill jag erinra om att den som begär skadestånd skall styrka att ett visst handlande lett till skadan och vilken skadans omfattning är. AA och BB har inte förebringat någon utredning som stöder deras påståenden om att provtagningen genom färgmärkningen kan ha åstadkommit ett felaktigt resultat av testet. Även om provtagningen skulle ha gått till på det angivna sättet kan jag alltså inte finna det visat att den resulterat i ett felaktigt resultat. Härtill kommer att Jordbruksverket inte baserat sitt beslut från den 5 augusti 1996 om bl.a. fortsatt karantänsbehandling enbart på resultatet från provtagningstillfället den 16 februari 1996 varför det är svårt att se att det bara är vad som förekom vid detta provtagningstillfälle som ledde till karantänsvistelsen för djuren. Karantänsvistelsen kan alltså inte enbart vara orsakad av ett felaktigt test utan synes också ha sin grund i andra omständigheter som jag - enligt vad som framgår av vad som redan sagts - inte anser kan läggas staten till last som skadeståndsgrundande fel.

text: Av utredningen i målet framgår att karantänsveterinären inte besökt karantänen under tiden juli 1996 - januari 1998 då ny veterinär förordnades att besiktiga karantänen. Under cirka 20 månader skedde således ingen besiktning av djuren. Detta framstår som något anmärkningsvärt och AA och BB menar - som jag uppfattar det - att om denna försumlighet inte förekommit hade det tidigare än genom länsrättens dom kunnat bedömas att djurens hälsotillstånd inte krävde karantänsbehandling och att karantänen därför kunnat hävas.

text: Även om karantänsveterinären inte fullgjort sina skyldigheter att inspektera karantänen är jag inte övertygad om att denna underlåtenhet är den direkta orsaken till att karantänen kom att vara så länge som nu blev fallet. I veterinärens uppgifter får anses ingå att utöva tillsyn över att karantänsanläggning uppfyller de krav som ställts. I uppgiften får också anses ingå övervakning av att andra djur inte förs in i karantänen om det föreligger smittorisker. Rent allmänt torde det också åligga veterinären att övervaka djurens hälsotillstånd och att rapportera om risker för smittosamma sjukdomar. I det nu aktuella fallet har veterinären också haft att göra de provtagningar som Jordbruksverket beslutat om. Sådana tester skulle enligt föreskrifterna ske tre gånger med fyra månaders mellanrum och dessa tester har såvitt framkommit gjorts av veterinären under tiden fram till och med den 12 juli 1996 då ett fjärde test utfördes. Att djuren därefter fick kvarstanna i karantän har uppenbarligen sin orsak i att risken för tuberkulossmitta inte var undanröjd. Om det ålegat veterinären att göra ytterligare tester kan möjligtvis veterinärens underlåtenhet att besöka karantänen ha haft betydelse för det fortsatta händelseförloppet men Jordbruksverket hade inte beslutat om det och någon skyldighet att på eget initiativ göra sådana undersökningar har såvitt jag kan se veterinären inte haft.

text: Enligt min mening är det alltså inte sannolikt att de uteblivna besöken av veterinären verkligen förlängt karantänstiden. I vart fall är det inte styrkt att det finns ett orsakssamband. AA och BB har ingivit en sammanställning av tuberkulostesten som visar att också den 7 februari 1997 togs ett - såvitt jag förstår det - tuberkulostest på djuren utvisande att även då förekom sådana reaktioner som översteg de av Jordbruksverket satta gränsvärdena. I sammanhanget vill jag också erinra om att det är en allmän princip inom skadeståndsrätten att den som anser sig lida en skada har att vidta åtgärder för att själv söka begränsa skadan. Inget har i ärendet framkommit som visar att AA och BB med anledning av de underlåtna karantänsbesiktningarna gjort något för att söka åstadkomma sådana besiktningar som kunde leda till karantänens hävande.

text: Mot bakgrund härav kan jag inte finna det visat att de underlåtna karantänsbesiktningarna är en sådan omständighet som kan leda till skadeståndsansvar för staten.

text: Mina ställningstaganden i detta ärende innebär sammanfattningsvis att jag inte anser att någon skadeståndsskyldighet uppkommit för staten. Jag är därför inte är beredd att för statens räkning medge AA:s och BB:s ersättningsanspråk.

text: Med denna bedömning saknar jag anledning att gå in på ersättningsbeloppens storlek. Upplysningsvis kan bara framhållas att flera av anspråken på inget sätt är styrkta genom företeende av fakturor eller liknande.


title: Skadeståndsanspråk med hänvisning till att en intagen har varit placerad i häkte

text: Justitiekanslern avslår DS:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: DS var intagen i anstalten Tillberga. Han hade tid för en knäoperation på sjukhuset i Uddevalla måndagen den 30 mars 2009. Fredagen den 27 mars 2009 transporterades DS till Häktet Uddevalla. Operationen genomfördes på eftermiddagen den 30 mars 2009. DS återkom till häktet på kvällen samma dag. Häktet anmälde till Kriminalvårdens transporttjänst att DS skulle åka tillbaka till anstalten Tillberga nästa dag, dvs. den 31 mars 2009. Transporttjänsten flyttade – med hänvisning till bristande resurser och mer prioriterade transporter – fram återresan flera gånger. Först den 7 april 2009 transporterades DS tillbaka till anstalten Tillberga.

text: Anspråk m.m.

text: DS har begärt ersättning av staten med 150 000 kr för lidande och olägenheter i samband med operationen.

text: Kriminalvården har i ett yttrande avstyrkt bifall till anspråket och vidare anfört bl.a. följande.

text: Författningsbestämmelser I

text: 23 § tredje stycket

text: och

text: 50 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL) regleras situationer i vilka en intagen i anstalt tillfälligt får placeras i häkte. 23 § behandlar häktesplacering av intagna som avskiljs på grund av våldsamt uppträdande, 50 § behandlar om häktesplacering under utredning av misskötsamhet.

text: Av 43 § första stycket KvaL framgår följande. Intagen skall inställas vid domstol eller vid nämnd som avses i

text: 37 kap.

text: brottsbalken

text: , om domstolen eller nämnden begär det. Begär annan myndighet att intagen skall inställas inför denna, prövar Kriminalvården om det skall ske. I anslutning till inställelse varom nu är fråga får intagen tillfälligt placeras i allmänt häkte, om det behövs av säkerhetsskäl.

text: Av 37 § KvaL framgår, såvitt nu är aktuellt, följande. Om en intagen behöver hälso- och sjukvård, skall han eller hon vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Kan erforderlig undersökning och behandling inte lämpligen genomföras inom anstalten bör den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, får en intagen föras över till ett allmänt sjukhus.

text: Enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. [StidL; Justitiekanslerns anmärkning], får den som ska förpassas till kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Av 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering i anstalt (placeringsföreskrifterna) framgår, såvitt nu är aktuellt, följande.

text: Beslut om tillfällig akut omplacering till häkte eller anstalt i avvaktan på beslut om placering i annan anstalt meddelas av den anstalt där den intagne vistas. Akut omplacering till häkte får inte ske utan att begäran om ändrad anstaltsplacering samtidigt initieras hos placeringsenheten.

text: Om den intagne till följd av tillfällig förvaring i häkte eller anstalt är inskriven i flera häkten eller anstalter skall han i detta avseende anses intagen där han vistas.

text: Allmänna råd

text: En tillfällig akut omplacering till häkte i avvaktan på beslut om ny anstaltsplacering bör inte pågå längre än någon eller några få dagar.

text: Av 6 kap 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2009:4

text: ) framgår att det verksamhetsställe som fattat beslut om placering i häkte ska tillse att den intagne återförs eller begärs förflyttad så snart anledningen till häktesplaceringen upphört eller senast inom föreskriven tid.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Häktena utgör av tradition noder (omkopplingspunkter) i en omfattande transportapparat av frihetsberövade personer, där Transporttjänsten sköter distanstrafiken medan häktena kör skytteltrafiken i närområdena. Det finns ett flertal i lag oreglerade situationer där, med hänsyn till transportförhållandena, behov av tillfällig förvaring i häkte uppstår för en person som avtjänar fängelsestraff. Situationerna är vanligt förekommande. Utöver den nu aktuella situationen med förvaring i häkte i samband med sjukhusbesök kan nämnas långväga transporter för närvaro vid begravningar eller hemlands ambassad, där övernattning är nödvändig. Normalt sett bokas dit- och återresa samtidigt. Vid transporter för sjukhusbesök bokas dock vanligen inte någon återresa förrän operation eller motsvarande är genomförd; detta på grund av att det är vanligt att tider ombokas, komplikationer tillstöter eller liknande. Rutinen inom Kriminalvården för sjukhustransporter är den som de aktuella verksamhetsställena har följt; dvs. att mottagande verksamhetsställe istället ansvarar för bokningen av hemresan. De ovan beskrivna situationerna liknar enligt Kriminalvården till sin natur närmast den som beskrivs i 43 § KvaL. Jämförelser kan också göras med de förvaringsbehov som uppstår i samband med t.ex. handräckning (jfr t.ex. JO:s beslut den 28 november 2003 i ärende nr 1079-2002). Ett landsomfattande transportsystem för de beskrivna situationerna får med nödvändighet konsekvensen att tillfällig förvaring av den frihetsberövade behövs. Kriminalvården strävar givetvis efter att göra vistelsen i häkte så lite restriktiv som möjligt för de som endast är tillfälligt placerade där, t.ex. genom ökade möjligheter till promenad och annan gemensamhet.

text: 11 § StidL tar enligt sin ordalydelse sikte på tiden omedelbart innan den dömde, sedan domen blivit verkställbar, införs i kriminalvårdsanstalt för verkställighet av domen. Departementschefen anförde i samband med att bestämmelsen tillkom att en sådan tillfällig förvaring i häkte inte borde få pågå längre än någon eller några dagar (se prop 1974:20 s 77). Enligt förarbetena torde bestämmelsen också kunna tillämpas när en intagen, som rymt från kriminalvårdsanstalt, skulle föras tillbaka till anstalt för fortsatt verkställighet. Bestämmelsen har därutöver i praxis, utan egentligt stöd i lagtext eller förarbeten, kommit att tillämpas även vid transport av intagna mellan olika anstalter. Justitieombudsmannen (JO) har i ett beslut den 31 mars 1988 angående en sådan tillämpning uttalat följande. En sådan utvidgad tillämpning synes vara allmänt godtagen (se

text: prop 1980/81:1 s 23

text: f). Den torde dock förutsätta att frågan om en ändrad anstaltsplacering har aktualiserats och att förvaringen i häkte sker i avvaktan på beslut i den frågan. Vidare torde förvaringen i häkte inte kunna fortgå sedan ett sådant beslut meddelats annat än om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Enligt JO:s uttalanden i beslutet kan frågan om ändrad anstaltsplacering anses ha aktualiserats redan vid exempelvis en rymning även om frågan formellt väckts hos den beslutande myndigheten först påföljande dag. JO har därtill i ett flertal beslut uttalat att denna utvidgning av bestämmelsen bör tillämpas ytterst restriktivt.

text: Kriminalvården har i samband med det pågående arbetet med ny fängelselag under hand uppmärksammat Justitiedepartementet på behovet av författningsstöd för de situationer som har beskrivits ovan samt de situationer som enligt gällande rätt täcks genom en den utvidgade tillämpning av 11 § StidL. Författningsstödet skulle exempelvis kunna ges genom en utvidgning av nuvarande 43 § KvaL så att tillfällig placering i häkte kan ske om det behövs med hänsyn till transportförhållanden.

text: Placering av DS i häkte gjordes för att tillgodose hans önskemål om operation under verkställigheten. Placeringen har, liksom liknande oreglerade fall av tillfällig placering i häkte, haft ett vällovligt syfte och skett i en serviceinriktad anda. Kriminalvården beklagar att vistelsen i häktet blev mer långvarig än vad som var nödvändigt. DS borde ha transporterats åter så snart det stod klart att något återbesök inte syntes nödvändigt och att transporten kunde ske utan risker för hans hälsa, dvs. inom de närmsta dagarna efter operationen. Redan utifrån uppgiften om att det rörde sig om en tillfällig placering i häkte – med de begränsade tider som enligt gällande rätt gäller för sådan placering – borde Transporttjänsten ha behandlat transporten som brådskande och genomfört hemresan tidigare.

text: Mot bakgrund av beskrivningen ovan menar Kriminalvården emellertid att den tillfälliga placeringen i häkte inte kan anses ha utgjort fel eller försummelse från statens sida. Kriminalvården menar alltså att staten inte har ådragit sig någon skadeståndsskyldighet.

text: DS har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Kriminalvårdens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för. Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som avses i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära, ersätta den skada som kränkningen innebär.

text: Enligt Högsta domstolens praxis kan skadestånd för ideell skada också utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts (

text: NJA 2007 s. 584

text: ), vilket dock inte kan anses vara fallet här.

text: DS:s anspråk avser ersättning för ideell skada. I enlighet med de tidigare nämnda reglerna kan ersättning för sådan skada inte utgå enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: med mindre än att det har förekommit ett typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Som Kriminalvården har anfört i sitt yttrande borde DS ha transporterats tillbaka till anstalten Tillberga inom de närmaste dagarna efter operationen. Att så inte skedde är som Kriminalvården förklarat beklagligt och dröjsmålet skulle, mot bakgrund av de förarbetsuttalanden som ovan redovisats, i och för sig kunna anses utgöra ett skadeståndsgrundande fel. Den omständigheten att återtransporten kom att ske först en vecka efter operationen är emellertid inte tillräckligt för att berörd personal inom Kriminalvården skulle kunna anses ha gjort sig skyldig till ett straffbart tjänstfel eller något annat ersättningsgrundande brott. Skadeståndanspråket ska därför avslås.


title: Justitiekanslern har jämkat den ersättning för lidande som har lämnats till en person som har varit frihetsberövad

text: Ersättning ska utgå för lidande med 11 000 kronor samt ombudskostnader med 1 458 kronor. Ersättning ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Anspråk m.m.

text: ID har varit berövad friheten som anhållen misstänkt för medhjälp till mord alt. skyddande av brottsling, grovt brott från den 17 september 2010 och därefter häktad misstänkt för skyddande av brottsling från den 20 september till den 1 oktober 2010. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: ID har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis, varvid han har angett att Justitiekanslern – som det får uppfattas – i förhöjande riktning särskilt ska beakta hans ålder, att det rört sig om ett allvarligt brott som varit medialt uppmärksammat samt hans psykiska mående. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 1 458 kr. Till stöd för sitt anspråk har ID gett in ett läkarintyg daterat den 19 januari 2011.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) kan utgå endast för skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller således skador som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet.

text: Enligt 7 § frihetsberövandelagen kan ersättning utgå för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Personskada är inte en ersättningsgill skadetyp enligt frihetsberövandelagen.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidande genom sitt eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det annars skulle vara oskäligt att ersättning lämnas.

text: ID:s anspråk ska prövas med dessa utgångspunkter.

text: Ersättning för lidande

text: ID är i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: ID var vid tidpunkten för frihetsberövandet 17 år gammal. Ungdomar brukar få en förhöjd ersättning eftersom deras lidande i allmänhet får antas vara större än vuxnas.

text: När det gäller de övriga omständigheter som ID hänvisat till som stöd för att en förhöjd ersättning ska utgå gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Ett frihetsberövande är normalt kvalfyllt. Enbart den omständigheten att sökanden har upplevt frihetsberövandet som påfrestande utgör därför inte ett sådant skäl som enligt Justitiekanslerns praxis föranleder en förhöjd ersättning. Denna faktor har vägts in vid fastställande av ersättningsnivån. Ersättning för försämrat hälsotillstånd till följd av frihetsberövandet är att bedöma som en personskada, vilket alltså är en skadetyp som inte ersätts enligt frihetsberövandelagen. Om ett frihetsberövande har varit extra kvalfyllt kan detta i och för sig utgöra en omständighet som föranleder en högre ersättning än normalt. För att en förhöjd ersättning ska kunna utgå krävs dock att sökanden gör sannolikt att hans eller hennes lidande har varit avsevärt större än normalt. Den förutsättningen är enligt Justitiekanslerns mening inte uppfylld här.

text: Enligt Justitiekanslerns nu gällande praxis beaktas publicitet inom ramen för den normalt tillämpade ersättningsnivån. Några omständigheter som kan föranleda en förhöjd lidandeersättning på grund av publicitet har inte framkommit i detta ärende.

text: När frihetsberövandet föranletts av särskilt allvarliga brottsmisstankar kan ersättning för lidande bestämmas till ett högre belopp än det som normalt utgår. Vad som har framkommit om brottsmisstankarna i detta ärende medför emellertid inte att en förhöjd ersättning ska utges.

text: Justitiekanslern har från och med den 1 januari 2012 justerat sin praxis och höjt ersättningsnivån. I enlighet härmed och med beaktande av frihetsberövandets längd och ID:s ålder skulle ersättningen i detta fall bestämmas till 22 000 kr. I nu aktuellt fall bör dock enligt Justitiekanslerns mening även beaktas 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen.

text: Av åklagarens yttrande över ID:s anspråk framgår att misstanken om skyddande av brottsling bl.a. hade sin grund i att ID och hans kamrater vid de första polisförhören som hölls gav den misstänkte mördaren alibi genom att felaktigt påstå att denne befann sig i lägenheten redan vid kl 23 samt därvid specifikt påstå att samtliga som vid den tidpunkten satt anhållna, inklusive den sedermera dömde mördaren, befann sig i lägenheten när man såg polisbilar köra upp på höjden där mordet hade begåtts. Dessa uppgifter kunde polisen motbevisa genom telefonlistor. Under den tvåveckorsperiod som följde på gripandena genomfördes intensiva förhör vid vilka ID och hans kamrater med tiden kom att berätta vad som hade hänt. Uppgifterna var inte desamma som hade lämnats under tidigare förhör och stöddes av den tekniska bevisningen. Misstankarna försvagades därmed kraftigt och den 1 oktober 2010 hävdes häktningsbeslutet för såväl ID som för några av hans kamrater.

text: De nu nämnda omständigheterna innebär enligt Justitiekanslerns mening att det får anses oskäligt att full ersättning för lidande lämnas till ID. Ersättningen bör sammantaget jämkas med hälften och sålunda bestämmas till 11 000 kr.

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.