avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Sekretess Sjukvård Visitation

title: Anmälan mot Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö, Landstinget Kronoberg, för att omhändertagna USB-minnen överlämnats till åklagarmyndigheten

sammanfattning: Inom Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö uppstod misstankar om att en av patienterna innehade barnpornografiska bilder. Kliniken genomförde en visitation av patientens bostadsrum. Därvid påträffades och omhändertogs USB-minnen, vilka överlämnades till åklagarmyndigheten för vidare utredning. Patienten dömdes senare för barnpornografibrott avseende innehav av bilder som fanns på USB-minnena. Uppgifter om att en patient innehar barnpornografiskt material får anses omfattade av den sekretess som gäller inom hälso- och sjukvården och får lämnas vidare bara med stöd av en sekretessbrytande bestämmelse. Sådana bestämmelser finns i 10 kap. 21 och 23 §§ offentlighets- och sekretesslagen. Bestämmelserna omfattar bl.a. sexualbrott mot barn, däremot inte barnpornografibrott. Enligt JO:s mening kan det inte ställas alltför höga krav på hälso- och sjukvårdspersonal när det gäller att bedöma vilka brottsliga gärningar – och rubriceringen av dessa – som skulle kunna bli aktuella i ett fall som detta. Även om materialet på USB-minnena inte föranledde någon utredning om sexualbrott mot barn riktas ingen kritik mot kliniken för att USB-minnena lämnades över till åklagarmyndigheten. Inte heller framförs någon kritik mot beslutet om visitation och omhändertagande av USB-minnena.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö. AA var missnöjd med bl.a. att USB-minnen som omhändertagits vid en visitation den 17 augusti 2011 hade överlämnats till åklagarmyndigheten.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från kliniken.

text: Upplysningar per telefon inhämtades från kammaråklagaren BB, åklagarkammaren i Växjö, som anförde följande.

text: AA är dömd för bl.a. barnpornografibrott och utreds på nytt för barnpornografibrott. Det är oklart om brottet ska betecknas som grovt. Husrannsakan genomfördes för en tid sedan på Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö varvid material beslagtogs. Vårdinrättningen har, efter att andra patienter

text: berättat om hur AA fortfarande hanterar barnpornografiskt material, genomfört visitationer vid flera tillfällen. Det har då framkommit att AA har gömt material på andra platser än de som genomsöktes vid husrannsakan. Vårdinrättningen har efter hand omhändertagit barnpornografiskt material och överlämnat detta till rättsväsendet.

text: Landstingsstyrelsen, Landstinget Kronoberg, anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört om att viss omhändertagen egendom hade överlämnats till åklagarmyndigheten. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: AA [- - -] är dömd till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning [- - -] för bland annat grovt sexuellt utnyttjande av underårig, grov våldtäkt och grovt barnpornografibrott. I den rättspsykiatriska utredningen i domen beskrivs att patienten lider av pedofili samt personlighetsstörning med tvångsmässiga, autistiska, paranoida och narcissistiska drag. Patienten har även givit uttryck för att han skulle göra om brotten om tillfälle gavs. Under 2005 genomförde polisen en husrannsakan mot avdelning 63 där en hemmagjord anläggning påträffades. En dator hade gömts i skalet till en CD-spelare. En större mängd barnpornografiskt material påträffades vilket medförde en dom om grovt barnpornografibrott [- - -]. Datorn var via två mobiler uppkopplad mot nätet och patienten hade under en tid obegränsad tillgång till internet. Den 13 september 2009 överflyttades patienten till den öppna avdelningen 65, Ekudden. Ekudden är en öppen avdelning där patienten förväntas ta mycket eget ansvar. Under denna tid har patienten haft möjlighet att i större grupp med personal närvarande tidvis röra sig fritt utanför avdelningen. Det bedömdes från läkarens sida att patienten hade kommit längre fram i vård- och behandlingsprocessen. Läkaren bedömde att patientens mognadsgrad var sådan att vård i öppnare former skulle vara bra för patienten. Hösten 2010 genomfördes ytterligare en husrannsakan, denna gång mot avdelning 65, Ekudden, där patienten vårdades. Åter igen påträffades digitala medier innehållande barnpornografiskt materiel. Sedan denna husrannsakan pågår en förundersökning riktad gentemot patienten. Inledande förhör har nyligen hållits med patienten (i början av april månad 2012). Patienten har påkommits att inifrån avdelningen aktivt söka upp och kontakta personer som varit berörda (offer) av tidigare brottsmålsutredning. Patienten har även ett informellt nätverk inom rättspsykiatrin i Växjö där patienten negativt påverkar andra patienter. Hur detta nätverk utbyter information har vi svårt att överblicka. Under sommaren 2011 kom det signaler från bland annat personal om att patienten hade insmugglade föremål som bröt mot avdelningens regler. Med stöd av LPT

text: 21 §

text: och LPT

text: 23 §

text: genomfördes en visitation där ett mindre antal dataminnen (USB) påträffades och omhändertogs. Med tanke på tidigare agerande samt tillgång till internet och det informella nätverket uppstod misstanke att aktuellt USB minne innehöll bevis i form av bilder och/eller film på allt från sexuellt utnyttjande av underårig till våldtäkt/grov våldtäkt av barn. Misstankarna ryms inom ramen för

text: 6 kap

text: BrB. Även om patienten inte lämnat avdelningen kan han personligen via internet kontaktat minderåriga direkt eller via sitt nätverk förmått någon att begått brott enligt 6 kap. 8-10 a §§ BrB. Åklagare vid åklagarmyndigheten i Växjö har fattat beslut om att beslagta några av de USB-minnen som påträffades vid visitationen den 17/8-2011.

text: Lagrum

text: Sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden enligt 25 kap l § OSL. 10 kap 21 § l pkt OSL ger oss möjlighet att bryta sekretessen då det finns misstanke om brott mot minderåriga enligt 3, 4 eller

text: 6 kap

text: brottsbalken

text: Yttrande

text: Med stöd av 10 kap 21 § l pkt i offentlighets- och sekretesslagen har CC [säkerhetsansvarig vid kliniken; JO:s anm.] brutit sekretessen. Landstinget Kronoberg har ingen kunskap att utreda huruvida sexualbrott mot minderåriga har skett, utan detta ärende är en fråga för polis och åklagare att utreda. AA kommenterade remissvaret.

text: Upplysningar per telefon inhämtades från DD, chefsöverläkare vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö, som anförde att det såvitt han minns inte skedde någon kontroll av USB-minnenas innehåll innan dessa överlämnades till åklagarmyndigheten.

text: Upplysningar per telefon inhämtades även från kammaråklagaren BB som anförde följande. AA dömdes för barnpornografibrott avseende innehav av barnpornografiska bilder på de USB-minnen som överlämnades från Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö. Det blev inte någon utredning avseende sexualbrott med anledning av detta.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 8 § lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård, LRV, gäller vid sluten rättspsykiatrisk vård bestämmelserna i

text: 24 §§

text: lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, i tillämpliga delar.

text: Enligt

text: 21 §

text: LPT får en patient inte inneha egendom som kan skada honom själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen. Om sådan egendom påträffas får den omhändertas.

text: JO har tidigare (ärende dnr 4090-2001) gjort bedömningen att det är tillåtet att söka igenom en tvångsvårdad patients bostadsrum för att säkerställa att inga förbjudna föremål förekommer. Syftet med en sådan åtgärd är att upprätthålla ordning och säkerhet och att möjliggöra god och säker vård.

text: Klinikens beslut att genomföra en visitation av AA:s rum har enligt min uppfattning skett i enlighet med gällande rätt. När det sedan gäller omhändertagandet av USB-minnena vill jag anföra följande. Såvitt framkommit hade kliniken inte vetskap om vad USB-minnena innehöll när de omhändertogs. Det kan därför ifrågasättas om det fanns grund för att omhänderta dem. Av utredningen framgår dock bl.a. att kliniken hade fått uppgifter om att AA hanterade barnpornografiskt material. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att rikta kritik mot omhändertagandet.

text: Inom hälso- och sjukvården råder en stark sekretess. Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso-

text: och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Genom att kliniken lämnade över AA:s USB-minnen till åklagarmyndigheten röjdes uppgiften att han innehaft barnpornografiska bilder. Den uppgiften måste anses ha omfattats av den s.k. hälso- och sjukvårdssekretessen. En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får inte röjas för enskilda eller andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller förordning som OSL hänvisar till (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: Enligt

text: 10 kap. 21 §

text: OSL hindrar inte sekretessen i bl.a. 25 kap. 1 § att en uppgift lämnas till en åklagarmyndighet eller en polismyndighet, om uppgiften angår misstanke om brott som riktas mot någon som inte har fyllt arton år och det är fråga om brott som avses i 3, 4 eller

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: eller lagen (

text: ) med förbud mot könsstympning av kvinnor.

text: Av

text: 10 kap. 23 § 1

text: OSL framgår att en uppgift som angår misstanke om brott och som är sekretessbelagd enligt

text: 25 kap. 1 § samma lag

text: får lämnas till en åklagarmyndighet eller en polismyndighet om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år.

text: Genom utredningen har framkommit att USB-minnena innehöll barnpornografiska bilder. AA har dömts för barnpornografibrott avseende innehav av bilderna.

text: Bestämmelsen om barnpornografibrott återfinns inte i

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: om sexualbrott, utan i 16 kap. som upptar brott mot allmän ordning. Enligt

text: 16 kap. 10 a § brottsbalken

text: döms bl.a. den som innehar barnpornografiska bilder för barnpornografibrott till fängelse i högst två år. För grovt barnpornografibrott är straffskalan sex månader till sex år. Det kan alltså konstateras att barnpornografibrott inte omfattas av någon av de två sekretessbrytande bestämmelser som redovisats ovan.

text: Enligt min mening kan det inte ställas alltför höga krav på hälso- och sjukvårdspersonal när det gäller att bedöma vilka brottsliga gärningar – och rubriceringen av dessa – som skulle kunna bli aktuella i ett fall som detta. Mot bakgrund av vad som anförts i remissvaret har jag förståelse för att misstankar väcktes hos personalen om att det kunde röra sig om sexualbrott mot barn. Även om materialet på USB-minnena inte föranledde någon sådan utredning vill jag därför inte kritisera kliniken för att USB-minnena lämnades över till åklagarmyndigheten.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Jag har denna dag fattat beslut i ett annat ärende som rör liknande klagomål mot Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö (JO:s ärende dnr 2046-2012).

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Inspektion av Byggnadsnämnden i Tyresö kommun den 6-8 november 2012

org: jo

text: Närvarande från Riksdagens ombudsmän: justitieombudsmannen Lars Lindström (närvarande vid det inledande sammanträdet), byråchefen Charlotte Håkansson samt föredragandena Cecilia Melander och Anna Backman. Närvarande från byggnadsnämnden vid det inledande sammanträdet: ordföranden Matilda Lundh, 2:e vice ordföranden Lennart Jönsson, förvaltningschefen Åke Skoglund, plan- och bygglovschefen Sara Kopparberg, nämndsekreteraren Johanna Hestell och kommunjuristen Eva Nilsson. Närvarande från byggnadsnämnden vid det avslutande sammanträdet: Lennart Jönsson, Åke Skoglund, Sara Kopparberg, Johanna Hestell, administrativa chefen Annette Hörstedt och kommunarkivarien Helene Gustafsson.

type: stycke

text: 1 INLEDNING

type: rubrik

text: Inspektionen inleddes tisdagen den 6 november 2012 med ett sammanträde. Vid sammanträdet redogjorde JO kort för sin verksamhet samt syftet med och upplägget av inspektionen. JO förklarade även att han inte skulle delta personligen i själva granskningen men att de iakttagelser som gjordes av hans medarbetare senare skulle föredras för honom och att hans bedömningar skulle redovisas i inspektionsprotokollet. Därefter berättade företrädare för byggnadsnämnden om samhällsbyggnadsförvaltningens organisation och om verksamheten. De uppgav bl.a. följande. Samhällsbyggnadsförvaltningen bildades den 1 januari 2011 genom en sammanslagning av tidigare stadsbyggnadskontoret och tekniska kontoret. Samtidigt bildades även ett miljö- och samhällsbyggnadsutskott i kommunstyrelsen. Samhällsbyggnadsförvaltningen sorterar under både utskottet och byggnadsnämnden och är uppdelad i olika enheter, bl.a. plan- och bygglovsenheten. Plan- och bygglovsenheten bildades den 1 juni 2012 genom en sammanslagning av den tidigare planenheten och bygglovsenheten. Den tidigare planchefen tillträdde då som plan- och bygglovschef. De bygglovshandläggare som nu arbetar på enheten är relativt nyanställda. Förvaltningen har anställt en senior advisor som stöd för

text: handläggarna. Hon deltar tillsammans med bygglovshandläggarna vid veckovisa enhetsmöten. Under perioden den 1 januari - 26 oktober 2012 inkom totalt 436 ärenden till byggnadsnämnden. Det finns en hel del gamla ärenden på myndigheten och förvaltningen har anställt en pensionär som arbetar med att, på ett korrekt sätt, avsluta ärenden där formella avskrivningsbeslut inte har fattats. Under den ovan nämnda perioden meddelades 741 delegationsbeslut, varav 408 avskrivningar. Den genomsnittliga handläggningstiden för ansökningar om bygglov enligt

text: 9 kap. 27 § plan- och bygglagen

text: (2010:900, PBL), som trädde i kraft den 2 maj 2011, uppgick under perioden januari - september 2012 till drygt två veckor. Byggnadsnämnden har under en längre tid medgett avvikelser från detaljplaner som gäller delar av Östra Tyresö. I slutet av 2010 upphävde länsrätten ett sådant bygglov eftersom domstolen inte ansåg att avvikelsen från detaljplanen var en mindre sådan. Byggnadsnämnden beslutade därefter att inte längre tillåta så stora avvikelser från detaljplanerna.

text: 2 GRANSKNINGENS OMFATTNING

text: Vid inspektionen granskades - utdrag ur diariet över byggnadsnämndens oavslutade ärenden - delegationsordning - rutiner för e-posthantering - byggnadsnämndens protokoll samt delegationsbeslut från de senaste två åren - de 20 äldsta oavslutade ärendena om bygglov enligt PBL - de, enligt byggnadsnämnden, 20 äldsta ärendena om bygglov enligt plan- och bygglagen (1987:10, ÄPBL) - de, enligt byggnadsnämnden, 20 äldsta oavslutade ärendena angående begäran om ingripande enligt 10 kap. ÄPBL - de, enligt byggnadsnämnden, 20 äldsta, samt ett antal därutöver slumpvis utvalda, oavslutade ärendena angående begäran om ingripande enligt

text: 11 kap.

text: PBL - oavslutade ärenden om strandskyddsdispens

text: 3 IAKTTAGELSER OCH BEDÖMNINGAR

text: De iakttagelser som gjordes vid granskningen presenterades översiktligt av byråchefen Charlotte Håkansson vid det avslutande sammanträdet den 8 november 2012. Nedan framgår vad som efter inspektionen redovisades för JO samt JO:s bedömning därav.

text: 3.1 Registrering av handlingar m.m. Under inspektionen beskrevs nämndens rutiner för registrering av allmänna handlingar varvid följande framkom. Nämnden använder sedan år 2000 ärendehanteringssystemet Byggreda. Systemet förevisades vid inspektionen. I systemet kan bevakningar av t.ex. kompletteringar eller förelägganden läggas in. Handläggarna ansvarar för bevakningen. Tjänsteanteckningar förs in i systemet som ”anteckning” eller ”handling”. Posten öppnas två gånger per dag. Registrering av handlingar sker löpande i Byggreda. Det görs av registratorer, s.k. bygglovskoordinatorer. De ansvarar också för expediering av delegationsbesluten. Nämndbesluten expedieras av nämndsekreteraren. Handläggning av överklaganden, rättidsprövning och överlämnande till överinstans utförs av bygglovskoordinatorerna. Tyresö kommun har fastställt riktlinjer för hantering av e-post. På samhällsbyggnadsförvaltningen öppnas inkommen e-post minst en gång per dag. Nämnden har ett system med fullmakter för att tjänstemännens egna e-postadresser ska kunna bevakas av annan vid deras bortovaro. Det upplystes vidare att framställningar om utfående av allmänna handlingar hanteras av bygglovskoordinatorerna eller nämndsekreteraren. Enklare utlämnandefrågor kan även skötas av Servicecenter som finns i kommunens lokaler.

text: 3.2 Ärendehantering m.m. Vid inspektionen begärde JO:s medarbetare att få del av dels listor ur nämndens diarium utvisande de äldsta inte avslutade ärendena, dels de tjugo äldsta pågående ärendena om lov, ingripande respektive strandskyddsdispens. De listor som presenterades omfattade ärenden som registrerats fr.o.m. år 2000. Av uppställningen framgick inkomstår, diarienummer, inkomstdag, sökbegrepp i form av fastighetsbeteckning, ärendemening, kod som anger ärendetyp samt en kolumn med beteckningen beslutsfält. I den sistnämnda fanns i vissa fall uppgifter som uppgavs identifiera att ett beslut hade fattats i ärendet (datum och §), i övriga fall fanns där noterat ”NULL”. På fråga om den noteringen innebar att något beslut inte var fattat i ärendet uppgav företrädare för nämnden att det inte med säkerhet var så; i vissa fall fanns inget beslut i ärendet, i andra ärenden kunde t.ex. beslut om bygglov men inte slutbevis vara meddelat. Det framkom att nämnden avslutar ärenden rörande bygglov enligt ÄPBL först efter att slutbevis har meddelats. Motsvarande gäller lovärenden enligt PBL, där nämnden har att meddela start- respektive slutbesked. Ärendena kan alltså vara registrerade som öppna ärenden lång tid efter att ett beslut om lov meddelats. Företrädare för nämnden uppgav att det inte var möjligt att ur ärendehanteringssystemet ta fram uppgifter om äldre oavslutade ärenden i vilka lovbeslut inte hade meddelats, utan att manuellt gå igenom arkivet. Det upplystes att så hade fått göras för att kunna efterkomma JO:s begäran om att få del av bl.a. de äldsta ärendena där

text: beslut i lovfrågan inte var fattat. Det framhölls att diariet avseende ärenden enligt PBL var rättvisande. Under inspektionen redogjorde tjänstemän på förvaltningen vidare för att bristande rutiner under en längre period resulterat i att ärenden, som av ansvarig handläggare betraktats som avslutade, inte avslutats på ett formellt riktigt sätt. Det upplystes att ett stort antal äldre oavslutade ärenden påträffats i arkivet. Sådana ärenden hade fördelats på handläggare för korrekt hantering. Företrädare för nämnden redogjorde för att nämndens arkiv var under konvertering varvid ärendena genom scanning överförs till ett elektroniskt arkiv. Det upplystes att inkommande ärenden löpande scannas in i ärendehanteringssystemet samt att nämndens rutiner innebär att äldre ärenden avslutas i diariet först i samband med att ärendena, efter beslut, skickas för scanning. JO Lars Lindström: Nämnden har ett ansvar för att ärendena handläggs korrekt och att de inte blir för gamla innan de avgörs. För att kunna fullgöra den skyldigheten krävs ett rättvisande diarium. Det har framgått att nämnden inte utan svårigheter kan överblicka sina ärendebalanser. Nämnden bör snarast åtgärda de redovisade bristerna. Jag noterar att ett sådant arbete synes pågå.

text: 3.3 Dokumentation I ett oavslutat ärende enligt PBL noterades att den senaste dokumenterade händelsen var en telefonkontakt den 20 juni 2012. Ansvarig handläggare uppgav på fråga att ytterligare muntliga kontakter med sökanden hade förekommit därefter, men att dessa tyvärr inte hade dokumenterats. Vid dessa kontakter hade sökanden informerats om bl.a. tillgänglighetskrav för sökt byggnation. Sökanden hade därefter återkommit och meddelat att aktuella krav inte kunde uppfyllas och att han önskade komplettera ansökan (dnr 2012-BNS0167). JO Lars Lindström: Den muntliga information och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras fortlöpande. Dokumentationen ska vara utförd på ett sådant sätt att den inte lätt kan utplånas samt vara daterad och signerad. I vissa fall följer dokumentationsskyldigheten direkt av lag. I

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Denna dokumentationsskyldighet ska trygga parters rätt att enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: få ta del av uppgifter i ett ärende och rätten för sökanden och fastighetsägare att enligt

text: 9 kap. 26 §

text: PBL innan ett ärende om lov eller förhandsbesked avgörs underrättas om och få tillfälle att yttra sig över vad andra har tillfört ärendet (jfr 8 kap. 22 § tredje stycket ÄPBL). Det är från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att alla uppgifter som behövs för ärendets bedömning redovisas i akten. Även uppgifter som bara rör ärendets yttre gång och som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter måste i stor utsträckning dokumenteras.

text: Som exempel på sådana uppgifter kan nämnas att kontakt förekommit med parterna eller myndigheter eller att handläggaren besökt den plats ärendet gäller. Även om den informationen inte har betydelse för ärendets utgång, är den ändå av stort värde. Den har betydelse för insyn i och kontroll av verksamheten. Vidare kan ett handläggarbyte i hög grad försvåras vid brister i beskrivningen av vad som förekommit i ärendet.

text: 3.4 Oavslutade ärenden

text: 3.4.1 Långsam handläggning

text: Vid granskningen av ärenden enligt ÄPBL och PBL samt ärenden om strandskyddsdispens som ännu inte var avslutade uppmärksammades ett flertal gamla ärenden där några åtgärder inte vidtagits på flera år och där det varit längre uppehåll i handläggningen. Som exempel kan nämnas följande.

text: Lovärenden enligt ÄPBL Den 15 oktober 2001 inkom en ansökan om bygglov för en carport och den 14 november samma år inkom en komplettering från sökanden. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2001-MB0885). Den 4 juni 2003 inkom en ansökan om bygglov för uppförande av en mur och tillbyggnad av ett bostadshus. Komplettering begärdes den 8 augusti 2003. Begärd komplettering kom inte in och den 18 maj 2004 skickades en förfrågan till sökanden om ansökan fortfarande var aktuell. Kompletteringar kom in under sommaren 2004 och ett besök gjordes på fastigheten i början av år 2005. Den 16 juni 2005 begärdes ytterligare kompletteringar i ärendet. Kompletteringar kom in den 11 augusti 2005. Därefter hade, utöver en anteckning i ärendet den 4 februari 2008 att ”Akten ligger i min bokhylla i vit låda ”svartbyggen-gamla ärenden”, inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2003- MB0642). Den 11 augusti 2006 inkom en ansökan om bygglov för en gäststuga. Enligt noteringar på ärendebladet hade därefter viss kommunicering skett med sökanden. Den 20 juli 2009 inkom en skrivelse från sökanden. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2006- MB0909). Den 17 januari 2008 inkom en bygg- och rivningsanmälan och enligt en anteckning i ärendet samma dag begärdes komplettering via e-post. Någon komplettering kom inte in och den 11 februari 2008 skickades ytterligare en begäran om komplettering till sökanden. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2008-MB0060). Den 7 maj 2008 inkom en ansökan om bygglov. En begäran om komplettering skickades den 13 juni 2008 och komplettering kom in den 19 juni samma år. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade registrerad handläggare (dnr 2008-BN0094).

text: Den 16 maj 2008 inkom en ansökan om tillbyggnad av enbostadshus och rivningslov. Komplettering begärdes den 17 juni 2008. Enligt en anteckning i ärendet den 17 november 2008 kontaktade handläggaren sökanden och uppgav att förslaget stod i strid med detaljplanen. Reviderade ritningar kom in i februari 2009. Enligt en anteckning i ärendet den 5 mars 2009 kontaktade handläggaren sökanden och uppgav att byggnadshöjden i det reviderade förslaget överskred den tillåtna och att förslaget därför inte godkändes. Den 12 respektive den 31 mars 2009 inkom skrivelser angående byggnadshöjden från sökanden. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2008- BN0119). Den 17 juni 2008 inkom en ansökan om bygglov för tillbyggnad av garage och terrass och kommunicering med fastighetsägaren skedde den 25 juni 2008. Den 17 februari 2011 inkom en skrivelse från den kvalitetsansvarige som avsa sig uppdraget. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade registrerad handläggare (dnr 2008-BN0172). Den 28 oktober 2009 inkom en ansökan om nybyggnad och tillbyggnad. Enligt en anteckning i ärendet den 23 november 2009 uppgav sökanden att nämnden skulle avvakta och för närvarande inte gå vidare i ärendet. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade registrerad handläggare (dnr 2009- BN0551).

text: Ärenden om begäran om ingripande enligt 10 kap. ÄPBL Den 15 oktober 2002 inkom en anmälan om ”svartbygge” och spridning av sprängsten på och utanför tomtgränsen. Enligt en anteckning i ärendet den 23 augusti 2010 bytte fastigheten ägare år 2007. Den 24 november 2010 skickades en skrivelse till fastighetsägaren och den 22 december samma år inkom ett brev från fastighetsägaren. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2002-MB1212). Den 16 november 2004 inkom en anonym anmälan om olovligt utförda markarbeten. Den 23 november 2010 skickades en skrivelse till fastighetsägaren och den 15 december samma år kom bl.a. fasadritningar och fotografier in från fastighetsägaren. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2004-MB1577). Den 8 november 2006 inkom en anonym anmälan om olovligt byggande av fritidshus. Därefter hade, enligt diariet, inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet förrän den 14 februari 2012 då information skickades ut till fastighetsägaren. Den 12 mars 2012 inkom en skrivelse från den tidigare fastighetsägaren och den 14 mars 2012 inkom en skrivelse från den nye fastighetsägaren. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. Ärendet saknade aktuell handläggare (dnr 2006- MB1447).

text: Ärenden om begäran om ingripande enligt

text: 11 kap.

text: PBL Den 19 augusti 2011 inkom ett klagomål på forsande vatten från en grannfastighet. Under perioden augusti – september 2011 skedde viss kommunikation med anmä-

text: laren och fastighetsägaren. Den 13 juni 2012 kontaktade handläggaren anmälarens son som uppgav att anmälan fortfarande var aktuell och att det fortfarande forsade vatten från grannfastigheten. Samma dag kontaktade handläggaren även fastighetsägaren som uppgav att hon hade vidtagit en del åtgärder för att förhindra att vattnet rann in på grannfastigheten och att ytterligare åtgärder skulle vidtas. Handläggarens slutsats av samtalen var enligt en anteckning i ärendet den 13 juni 2012 att en tillsyn skulle göras den sista september 2012 i syfte att avgöra om de av fastighetsägaren uppgivna åtgärderna hade utförts och om de i så fall var tillräckliga. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2011-BNS0178). Den 22 augusti 2011 inleddes ett ärende om olovligt byggande av uterum och den 24 augusti samma år kom ett e-postmeddelande med fotografier in från fastighetsägaren. Enligt en anteckning i ärendet den 26 augusti 2011 hade handläggaren telefonkontakt med fastighetsägaren och den 31 augusti samma år skickades information om anmälan till fastighetsägaren. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet. En ny handläggare registrerades i ärendet den 24 april 2012 (dnr 2011-BNS0188). Den 1 september 2011 inkom en anmälan om olovligt byggande och information skickades till fastighetsägaren den 7 september samma år. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2011-BNS0198). Den 13 september 2011 inkom en anmälan om olovligt byggande och information till fastighetsägaren skickades den 20 september samma år. En skrivelse från fastighetsägaren kom in den 23 september 2011. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2011-BNS0212). Den 26 september 2011 inkom en anmälan om ovårdad tomt. Information till fastighetsägaren skickades den 27 september 2011. Den 29 september 2011 inkom ett e-postmeddelande från fastighetsägaren och samma dag togs en telefonkontakt med fastighetsägaren. Ytterligare ett e-postmeddelande inkom från fastighetsägaren den 10 november 2011 och enligt en anteckning i ärendet samma dag skulle en tillsyn göras av fastigheten. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2011-BNS0232).

text: Strandskyddsdispens Den 15 december 2008 inkom en ansökan om strandskyddsdispens och bygglov för uppförande av en stödmur längs med strandlinjen samt upplag för muddermassor. Till ansökan hade bl.a. fogats en kopia av en anmälan till länsstyrelsen om vattenverksamhet. Den 4 februari 2009 skickades en skrivelse till sökanden där han uppmanades att delge byggnadsnämnden länsstyrelsens kommande besked angående anmälan om vattenverksamhet eftersom byggnadsnämnden dessförinnan inte kunde göra någonting i ärendet. Den 8 oktober respektive den 18 november 2009 inkom sökanden med reviderade ansökningar om lov i ärendet. Mottagandet av den sist inkomna ansökningen bekräftades skriftligen den 19 november 2009. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2009-BN0033).

text: JO Lars Lindström: Varje ärende där någon enskild är part ska enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. När ett ärende anhängiggjorts hos en myndighet ankommer det på den att driva fram ärendet till ett avgörande. Det är inte godtagbart att myndigheten lägger ansvaret för ärendets fortsatta handläggning på den enskilde. Det är också viktigt för respekten för myndigheter att de ärenden som sätts igång verkligen följs upp. Det är i detta fall byggnadsnämnden som har det ansvaret. Bevakningen av äldre oavgjorda ärenden är således en viktig uppgift inte bara för handläggarna på förvaltningen, utan också för byggnadsnämnden själv. Vidare bör naturligtvis varje ärende ha en registrerad aktuell handläggare.

text: 3.4.2 Ärenden enligt ÄPBL som avvaktar detaljplan

text: Vid granskningen av ärenden enligt ÄPBL som ännu inte var avslutade uppmärksammades två lovärenden i vilka nämnden avvaktade planarbete. I det ena ärendet framgick av diariet att ansökan om marklov kom in till nämnden den 4 juli 2008 och att komplettering av ansökan kom in den 7 juli 2008. Bekräftelse skickades till sökanden den 7 juli 2008. Den 18 augusti 2008 diariefördes en handling benämnd ”Mejlsvar till sökanden”. Av en anteckning den 7 maj 2009 framgick att ärendet vilade till hösten 2010. På akten fanns också en handskriven anteckning om att inga bygglov ges under pågående detaljplan. Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2008-BN0196). I det andra ärendet hade ansökan om tillbyggnad av fritidshus och nybyggnad av komplementbyggnad inkommit den 25 augusti 2008. Samma dag skickades en bekräftelse på inlämnad ansökan till sökanden. Den 17 oktober 2008 begärde sökanden dispens från byggstopp. Byggnadsnämnden svarade sökanden i en skrivelse den 27 oktober 2008. I skrivelsen angavs bl.a. ”Inga dispenser medges innan samrådshandlingarna är färdiga för utställning. Först i det läget vet man närmare vad man vill med området, vägutformning, storlek på huvudbyggnader och uthus m.m.” Därefter hade inga ytterligare åtgärder vidtagits i ärendet (dnr 2008-BN0260). JO Lars Lindström: Nämnden har uppenbarligen gjort bedömningen att prövningen av lov i de aktuella ärendena bör föregås av detaljplaneläggning. I stället för att i en sådan situation avslå en ansökan om lov finns möjlighet för en byggnadsnämnd att med stöd av 8 kap. 23 § ÄPBL besluta om anstånd med avgörandet av ärendet till dess att planarbetet avslutats. Ett sådant beslut går att överklaga och det är bl.a. därför nödvändigt att nämnden i beslutet anger skälet till att ärendet inte genast avgörs. Ansökan om lov ska enligt nämnda bestämmelse avgöras utan dröjsmål om kommunen inte avgjort planärendet inom två år från det att ansökan om lov kom in till nämnden. Motsvarande bestämmelser finns i

text: 9 kap. 28 §

text: PBL. Det kan konstateras att nämnden i dessa fall inte fattat beslut om anstånd enligt 8 kap. 23 § ÄPBL vilket borde ha skett. Med hänsyn till den frist på två år som anges i bestämmelsen borde dessutom ärendena ha avgjorts senast under hösten 2010.

text: 3.5 Handläggningen av lovärenden enligt PBL Företrädare för nämnden har beskrivit rutinerna för handläggning av lovärenden enligt PBL på följande sätt. Nyinkomna lovärenden registreras när ansökan kommer in till nämnden. En bekräftelse skickas till sökanden med besked om att nämnden har erhållit ansökan. Vid ett möte en gång i veckan diskuteras ärendena och en bedömning görs av om ärendet måste kompletteras. Ärendena fördelas sedan ut på handläggare. Målet är att en eventuell komplettering ska begäras in inom tio dagar från det att ansökan kom in. Vid genomgången av de äldsta ärendena enligt PBL som ännu inte avslutats kunde konstateras att anledningen till att beslut ännu inte hade fattats var att ansökningarna inte var fullständiga. Av diariet framgick att handläggningen i de flesta ärendena var pågående. Antingen hade skriftlig begäran om komplettering skickats till sökanden eller så hade påstötningar skett per telefon. I några ärenden (se t.ex. dnr 2012-BNS0264 och 2012-BNS0222) hade tiden för att inkomma med komplettering gått ut för flera månader sedan utan att sökanden kompletterat sitt ärende eller lämnat något annat besked. En iakttagelse vid granskningen var vidare att mottagningsbevis enligt

text: 9 kap. 27 §

text: PBL inte skickades till sökanden när ansökan bedömdes som fullständig. Det bekräftades också av handläggare och bygglovschefen att nämnden som regel inte skickar sådant bevis med hänvisning till att beslut som regel meddelas inom kort. JO Lars Lindström: Utöver skyndsamhetskravet i

text: 7 § förvaltningslagen

text: finns i PBL uttryckliga tidsfrister för handläggningen av ärenden om lov och förhandsbesked, som inletts sedan den 2 maj 2011. Av

text: 9 kap. 27 §

text: PBL framgår att byggnadsnämnden ska handlägga sådana ärenden skyndsamt och meddela sitt beslut om lov eller förhandsbesked inom tio veckor från det att den fullständiga ansökningen kom in till nämnden. Om det är nödvändigt på grund av utredningen i ärendet, får tiden förlängas en gång med högst tio veckor utöver de ursprungliga tio veckorna. Sökanden ska informeras om förlängningen och skälen för den innan den ursprungliga tiden har gått ut. I

text: 9 kap. 22 §

text: PBL föreskrivs att om ansökningen är ofullständig, får byggnadsnämnden förelägga sökanden att avhjälpa bristerna inom en viss tid. Föreläggandet ska innehålla en upplysning om att ansökan kan komma att avvisas eller att ärendet kan komma att avgöras i befintligt skick om föreläggandet inte följs. Om föreläggandet inte följs, får byggnadsnämnden avvisa ansökan eller avgöra ärendet i befintligt skick. Den inledande handläggningen av nyinkomna ärenden som beskrivits från nämndens sida synes tillförsäkra att handläggningen av ärendena kommer igång i nära anslutning till att ansökan kommer in. Jag ser positivt på denna ordning och kan också konstatera nämnden såvitt framkommit håller de i

text: 9 kap. 27 §

text: PBL angivna tidsfristerna. Med hänsyn till vad som har kommit fram vid granskningen finns det dock återigen anledning att betona att det är nämnden som har ansvar för att ett ärende drivs framåt på ett aktivt sätt. Även om den lagreglerade tidsfristen löper från det att en

text: fullständig ansökan kommit in, kan nämnden inte lägga över ansvaret för handläggningen dessförinnan på sökanden. Då en komplettering begärs bör därför anges den tid inom vilken komplettering ska ske. När denna tid har gått ut har nämnden att följa upp om ytterligare handläggningsåtgärder är nödvändiga, om ansökan ska avvisas eller om ärendet kan avgöras i befintligt skick. Beträffande om s.k. mottagningsbevis ska skickas till sökanden när ansökan är fullständig vill jag anföra följande. Jag har i tidigare beslut (se t.ex. JO:s beslut den 22 oktober 2012, dnr

text: ) uttalat att, även om nämndens skyldighet att skicka mottagningsbevis formellt sett bara gäller vissa av lovärendena, det är lämpligt att nämnderna tillämpar regeln om mottagningsbevis i

text: 9 kap. 27 § andra stycket

text: PBL generellt. Dels är det en otymplig ordning att särbehandla vissa lovärenden. Och viktigare är att det är till fördel för alla enskilda att få klart besked om när ansökan bedömts som fullständig och när ett beslut således kan förväntas.

text: 3.6 Avslutande av ärenden Vid granskningen av byggnadsnämndens delegationsbeslut från år 2012 uppmärksammades bl.a. följande.

text: 3.6.1 Beslut där ärenden skrivits av med hänvisning till att sökanden inte avhörts

text: I ett beslut den 19 september 2012, § B646, skrev byggnadsnämnden av ett ärende om bygglov för en takkupa. Under rubriken ”Beskrivning av ärendet” angavs följande. Ansökan inkom till bygglovsenheten 2000-08-31. Sökandena har därefter ej avhörts trots påminnelser, varför ärendet avskrives. I ett beslut den 10 oktober 2012, § B735, skrev byggnadsnämnden av ett ärende om bygglov för nybyggnad av förråd. Under rubriken ”Beskrivning av ärendet” angavs följande. Ansökan inkom till bygglovsenheten 2001-05-28. Ansökan har därefter ej fullföljts, varför ärendet avskrives. I ett beslut den 18 oktober 2012, § B761, skrev byggnadsnämnden av ett ärende om bygglov för om- och tillbyggnad av ett fritidshus. Under rubriken ”Beskrivning av ärendet” angavs följande. Förslagsritningar inkom till bygglovsenheten 2001-10-02. Ansökan har därefter inte fullföljts, varför ärendet avskrives. JO Lars Lindström: Om ansökningen är ofullständig, får byggnadsnämnden enligt 8 kap. 20 § ÄPBL förelägga sökanden att avhjälpa bristerna inom en viss tid. Föreläggandet ska innehålla en upplysning om att ansökan kan komma att avvisas eller att ärendet kan komma att avgöras i befintligt skick om föreläggandet inte följs. Om sökanden inte efterkommer föreläggandet, får byggnadsnämnden avvisa ansökan eller avgöra ärendet i befintligt skick (jfr

text: 9 kap. 22 §

text: PBL).

text: Om en ansökan är så ofullständig att den överhuvudtaget inte går att pröva i sak, ska den alltså avvisas. Att ett ärende avskrivs från vidare handläggning innebär också att ärendet avslutas utan en slutlig prövning i sak. En förutsättning för avskrivning är att ärendet till följd av någon händelse har förlorat sin aktualitet, t.ex. när en ansökan har återkallats. Att en sökande förhåller sig passiv under ärendets gång, t.ex. inte följer en uppmaning att komplettera handlingarna, utgör dock inte grund för avskrivning. Sökanden är inte skyldig att på något sätt vidmakthålla sin ansökan sedan denna en gång gjorts (jfr

text: JO 1994/95 s. 453

text: ). Ett ärende kan alltså inte av detta skäl bli inaktuellt. I stället har sökanden rätt till en prövning av sin ansökan i befintligt skick. Om detta inte är möjligt, ska ansökningen avvisas.

text: 3.6.2 Beslut i ärende som skrivits av med hänvisning till preskription

text: I ett beslut den 28 juni 2012, § B514, skrev byggnadsnämnden av ett ärende. Under rubriken ”Beskrivning av ärendet” angavs följande. Ansökan inkom till bygglovsenheten 2001-11-06. I skrivelse daterad 2002-10-02 har miljö- och bygglovsavdelningen begärt komplettering av ansökan om slutbevis från sökanden. Då komplettering ej inkommit och då mer än tio år förflutit sedan ansökan inkom är ärendet preskriberat, varför ärendet avskrives. Av handlingarna i ärendet framgick att ansökan om bygglov inkom den 17 september 2001, att beslut om bygglov meddelades den 6 november 2001 och att begäran om slutbevis inkom den 6 augusti 2002. Den 2 oktober 2002 uppmanades sökanden att komma in med viss komplettering varefter slutbevis skulle kunna utfärdas. Några egentliga handläggningsåtgärder hade därefter inte vidtagits i ärendet fram till det ovan citerade beslutet. – Företrädare för nämnden kunde vid inspektionen inte ange på vilken grund preskription bedömdes ha inträtt. JO Lars Lindström: Av 9 kap. 10 § ÄPBL framgår följande. När byggherren har uppfyllt sina åtaganden enligt kontrollplanen och byggnadsnämnden inte funnit skäl att ingripa enligt 10 kap. ÄPBL ska nämnden utfärda ett bevis om det, s.k. slutbevis. Om nämnden finner att det brister i förutsättningarna för att utfärda slutbevis, ska den utan oskäligt dröjsmål ta ställning till i vilken omfattning byggnaden ska få användas innan bristerna avhjälpts. Nämnden borde i detta ärende självklart ha handlagt sökandens begäran om slutbevis långt snabbare än vad som skett. 9 kap. 10 § ÄPBL är ett komplement till andra ingripandemöjligheter som byggnadsnämnden har mot åtgärder som strider mot bl.a. plan- och bygglagen. Bestämmelsen innebär att nämnden har möjlighet att meddela förbud mot ett visst slag av användning och användning av en viss del av en byggnad (Didón m.fl., Plan- och bygglagen, 1 oktober 2010, Zeteo, kommentaren till 9 kap. 10 §). I 10 kap. 27 § ÄPBL finns preskriptionsregler. Dessa avser möjligheten att ta ut avgifter och nämndens möjligheter att åstadkomma rättelse genom att ansöka om handräckning eller besluta om föreläggande (jfr 11 kap. 20 och 58 §§ PBL). Mot bakgrund av att sökandens rätt att få sin begäran om slutbevis prövad emellertid inte torde kunna preskriberas borde nämnden inte ha hänvisat till preskription i avskrivningsbeslutet.

text: 3.6.3 Beslut i ärenden om begäran om ingripande enligt 10 kap. ÄPBL

text: Den 27 juni 2005 inkom klagomål från ägaren till en grannfastighet angående uppförandet av ett plank. Enligt en anteckning i ärendet den 12 september 2005 återkallade klaganden sin anmälan eftersom han hade missuppfattat var tomtgränserna gick. Byggnadsnämnden skrev av ärendet i beslut den 14 september 2012, § B620. Beslutet expedierades inte till klaganden. Den 13 februari 2008 inkom klagomål från ägaren till en grannfastighet angående huvudbyggnadens placering nära tomtgräns. Byggnadsnämnden skrev av ärendet i beslut den 18 september 2012, § B625. Beslutet expedierades inte till klaganden. Den 30 mars 2011 inkom en anmälan om olovlig åtgärd. Enligt en anteckning i ärendet återkallade klaganden sin anmälan vid ett möte den 12 april 2011. Byggnadsnämnden skrev av ärendet i beslut den 9 juli 2012, § B554. Beslutet expedierades inte till klaganden. Den 30 mars 2011 inkom en anmälan om olovlig åtgärd. Enligt en anteckning i ärendet återkallade klaganden sin anmälan vid ett möte den 12 april 2011. Byggnadsnämnden skrev av ärendet i beslut den 9 juli 2012, § B555. Beslutet expedierades inte till klaganden. JO Lars Lindström: Enligt 10 kap. 1 § ÄPBL ska byggnadsnämnden ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av bestämmelserna i lagen. När en åtgärd som kräver bygglov, marklov eller rivningslov har vidtagits utan lov, ska byggnadsnämnden se till att det som utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand (jfr 11 kap. 5 och 20 §§ PBL). JO har i flera tidigare beslut uttalat att en person som i egenskap av ägare till en grannfastighet har begärt ingripande av nämnden har rätt att påfordra ett beslut av nämnden (se t.ex. JO 1980/81 s. 468 och JO 1990/91 s. 337). Även när den som har gett in ett klagomål inte berörs av beslutet i sådan mån att han eller hon har rätt att överklaga beslutet kan det – med hänsyn till intresset av att upprätthålla allmänhetens förtroende för myndigheterna – i många fall vara lämpligt att underrätta klaganden om hur ärendet har avgjorts.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslut
Dokumentation
Häkte
Rätten till domstolsprövning
Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, för underlåtenhet att dokumentera att en intagen har placerats i ett rum med begränsad utrustning

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 augusti 2019 klagade AA på hur han behandlats i häktet Kronoberg. Han anförde i huvudsak följande.

text: Han blev intagen i isoleringscell och fick ligga där naken i fyra dygn. Kvinnlig personal öppnade hans cell cirka 10–15 gånger. Dessutom var full belysning på i 17 dygn. Han serverades inte heller alltid smör, ost och kaffe till frukost. Vidare gav han in flertalet hemställningar som han inte har fått svar på och de två hemställningar som han bifogat kopior av har inte besvarats skriftligen.

text: I de sistnämnda hemställningarna, som är daterade den 5 juli 2019, påpekade AA bl.a. följande. Han nekas toalettbesök och tvingas att utföra sina behov i cellen. Det har lett till att han i frustration har torkat avföring på väggarna i cellen. Han har endast fått ett muntligt besked avseende en hemställan daterad den 1 juli 2019 om förflyttning till ett annat häkte. För att kunna överklaga har han begärt kopia av den aktuella hemställan men vägrats en sådan.

text: Utredning

text: JO tog in och granskade bl.a. daganteckningar. Vidare inhämtade en föredragande vid JO muntligen vissa uppgifter från häktet. Anmälan med bilagor remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen, följande.

text: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från Kriminalvårdsinspektör BB, KVR och Kriminalvårdens sjukjournal - PMO (Profdoc Medical Office). Anmälaren häktades den 24 juni och åklagare beslutade, efter tillstånd från tingsrätten, att belägga anmälaren med restriktioner, bl.a. avseende gemensam vistelse med andra intagna. Efter att anmälaren den 1 juli 2019 kastat både TV och telefon i väggen/golvet samt hotat personal, förflyttades han till ett bostadsrum med enbart en madrass på golvet. Anmälaren har en väldokumenterad historik av normbrytande beteende inom Kriminalvården, något beslut om tillsyn fattades inte.

text: I samband med förflyttningen genomfördes en ytlig kroppsbesiktning. Något ställningstagande att anmälaren därefter inte skulle få tillgång till kläder gjordes inte (det kan ibland göras i samband med tillsyn). Däremot så inleds nu en period där anmälaren konstant kladdar med avföring och urin, bostadsrummet smetas ned med avföring. Han kallar personal för okvädningsord vid alla försök till kommunikation. Den 3 juli försöker en psykiatriker göra en bedömning av anmälaren. Hon konstaterade att anmälaren fortsatt med samma beteende som vid tidigare vistelser inom Kriminalvården och att han inte medverkade i samtal. Hon konstaterade vidare att han enligt uppgift åt och sov bra men att det var oklart om han åt sin medicin. Hon gjorde bedömningen att det inte förelåg något akut psykiatriskt tillstånd utan om en person med väldokumenterad grav beteendestörning. På morgonen den 4 juli flyttas anmälaren till ett rent bostadsrum med sängbrits samtidigt som det tidigare rummet saneras. Hans beteende förbättras något och det går ibland att kommunicera med honom och den 8 juli tillfrågas anmälaren om han vill flytta till ett normalutrustat bostadsrum. Anmälaren avböjer dock detta. Två dagar senare återgår han till tidigare beteende och förflyttas återigen till ett bostadsrum med enbart en madrass på golvet. Dagen efter tillfrågas anmälaren flera gånger om han vill byta rum och duscha, han nekar initialt men till slut går han med på detta. En sjuksköterska bokar tid för vårdintygsbedömning till dagen efter och konstaterar samtidigt att anmälaren inte ter sig påverkad av de sanitära förhållandena. Den 12 juli försöker återigen en psykiatriker göra en bedömning av anmälaren. Läkaren konstaterar att han inte vill medverka, anmälaren ber läkaren tydligt att släcka och stänga dörren. Anmälaren har dock duschat denna dag, bytt bostadsrum och satt på sig rena kläder. Läkaren bedömde att det inte fanns skäl för tvångsvård. Anmälaren fortsätter med sitt agerande tills han förflyttas till häktet Huddinge den 17 juli. Innan han åker förstör han en madrass. Anmälaren har serverats den frukost som alla andra intagna serverats. Den kvinnliga personal som öppnat dörren till bostadsrummen där anmälaren varit placerad har inte gjort det för att vidta någon kontroll- eller tvångsåtgärd enligt

text: 4 kap

text: häkteslagen (2010:611)

text: utan för att utföra sedvanliga arbetsuppgifter. Periodvis bar anmälaren inga kläder, det berodde dock inte på att han nekats kläder. Anmälaren har, som framgår av anmälan, fått muntliga svar angående hans ansökan om att förflyttas till annat häkte.

text: Häktet Kronoberg kan koppla bort den intagnes möjlighet att själv reglera belysningen i bostadsrummet, detta sker normalt vid sekundbevakning. I aktuellt fall har något sådant inte gjorts. Anmälaren har själv kunna tända och släcka belysningen.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL framkommer att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. I 1 kap. 6 § HäL kan utläsas att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Enligt

text: 4 kap. 7 § häkteslagen

text: får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. Detta gäller dock inte en kroppsvisitation som avses i 4 §, en kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, en kroppsvisitation med metalldetektor eller liknande teknisk anordning, eller en kroppsbesiktning som enbart innebär att andra prov än urinprov tas enligt 5 eller 6 §. Om det är nödvändigt får en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna även i andra fall än som avses i första stycket. Enligt 1 kap. 17 § FARK Häkte ska en intagens bostadsrum vara utrustat med stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, TV samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus, om inte annat följer av ett beslut om restriktioner. Utrustningen får begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv eller annan eller gör sig skyldig till skadegörelse.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Anmälaren har under stora delar av sin vistelse i häktet Kronoberg varit placerad i ett bostadsrum med minimal utrustning. Detta har skett för att förhindra honom från att göra sig skyldig till skadegörelse. Av Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i häkte (

text: ) framgår att om begränsningar görs med stöd av bestämmelsen i

text: 1 kap. 17 §

text: FARK Häkte ska det antecknas i dagteckningarna i den intagnes journal. I daganteckningarna ska även skälen för åtgärden anges. Detta har inte gjorts med önskvärd tydlighet. Efter påpekande hanterar häktet Kronoberg numera dokumentationen kring begränsning av utrustningen i ett bostadsrum såsom handboken anger. Då han hade restriktioner beträffande gemensamhet med andra intagna fattades inget beslut om avskildhet enligt

text: häkteslagen

text: . Anmälaren har undersökts av psykiatriker vid två tillfällen under perioden. I övrigt har personal mötts av könsord vid nästan varje försök till kommunikation. Under en tvåveckorsperiod har han förflyttats vid flera tillfällen mellan bostadsrum som alla har begränsad utrustningsnivå, detta för att kunna sanera ett bostadsrum och låta den intagne få åtminstone en kort periods vistelse i ett rent bostadsrum. Normalt begär personal att en intagen ska vara påklädd vid alla kontakter med dem. Utifrån anmälarens beteendestörning har några sådana krav inte ställts, det har varit utsiktslöst. Han har dock haft tillgång till kläder.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för en del av de bestämmelser som är av betydelse i ärendet. För egen del vill jag lägga till följande.

text: Enligt

text: 2 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: ska en häktad som huvudregel ges möjlighet att dagtid vistas med andra intagna (gemensamhet). Såvitt nu är av intresse får en intagen placeras i avskildhet om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller för att genomföra en kroppsbesiktning (se 2 kap. 5 § 2 och 3). Att en intagen är våldsam kan t.ex. utgöra ett säkerhetsskäl (se

text: prop. 2009/10:135 s. 186

text: och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:2

text: ] om häkte, FARK Häkte).

text: Av

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: följer att en åklagare, efter att ha fått rättens tillstånd, får inskränka den häktades kontakter med omvärlden (restriktioner). Inskränkningarna får bl.a. avse rätten att placeras tillsammans med andra intagna och vistas i gemensamhet (

text: 6 kap.

text: och

text: 2 §§

text: häkteslagen

text: Enligt den lydelse av 1 kap. 17 § FARK Häkte som gällde under sommaren 2019 skulle – om placeringen i avskildhet var tillfällig – bostadsrummet, utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet, utrustas så att standarden för ett normalutrustat rum uppnåddes i den utsträckning det var lämpligt. Den aktuella bestämmelsen har genomgått vissa ändringar som trätt i kraft den 1 januari 2020 (

text: KVFS 2019:6

text: ). I ett tidigare beslut har chefsJO Elisabeth Rynning uttalat att utgångspunkten är att Kriminalvården, som ansvarar för säkerheten i häktet, ska bedöma om de restriktioner som åklagaren meddelat är tillräckliga. Hon har dock anfört att ett beslut av Kriminalvården som inte leder till någon faktisk skillnad i förhållande till de restriktioner för den häktade som åklagaren har beslutat om bör undvikas men att myndigheten av säkerhetsskäl bör kunna fatta ett beslut som innebär ytterligare inskränkningar utöver åklagarens redan meddelade restriktioner (se JO 2018/19 s. 146).

text: Vidare har JO framhållit att de omständigheter som ligger till grund för en placering i ett rum med begränsad utrustning bör dokumenteras i den intagnes journal (se bl.a. JO:s beslut den 13 augusti 2018, dnr

text: En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. En underrättelse om hur man överklagar ska innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det. Underrättelse får ske genom delgivning. Det framgår av

text: 33 § förvaltningslagen (2017:900)

text: Bedömning

text: Enligt Kriminalvårdens remissvar var AA under häktningstiden ålagd restriktioner som innebar att han inte fick vistas i gemensamhet. Häktet fattade därför inte något beslut om avskildhet i samband med att han placerades i ett rum med begränsad utrustning. Mot bakgrund av vad som har blivit upplyst om AA:s agerande under vistelsen i häktet finner jag inte skäl att i det här ärendet göra några uttalanden om när det är nödvändigt att fatta ett beslut om avskildhet.

text: Det som har kommit fram ger mig inte anledning att ifrågasätta placeringen av AA i ett rum med begränsad utrustning. Att han placerats i ett sådant rum och skälen för placeringen har dock inte dokumenterats i hans journal. Häktet förtjänar kritik för denna underlåtenhet. Jag noterar att häktet har sett över sina rutiner för att undvika att det händer igen.

text: Av utredningen framgår att AA har ansökt om att bli förflyttad till ett annat häkte och att han endast har fått ett muntligt svar på begäran. AA har vidare gjort gällande att han begärde kopia av hemställan om förflyttning för att kunna

text: överklaga men att han vägrades en sådan och att han lämnade in flera andra hemställningar som inte har besvarats. Kriminalvården har inte bemött detta. Jag kan inte på grundval av det som har kommit fram i ärendet ta ställning till om omständigheterna i detta fall har varit sådana att AA:s ansökan om förflyttning skulle kunna anses utgöra ärendehandläggning och därmed omfattas av reglerna i

text: förvaltningslagen

text: . Jag bedömer inte heller att det finns tillräckliga skäl för att vidta någon ytterligare utredningsåtgärd med anledning av det som AA har anfört utan nöjer mig med att göra följande uttalanden.

text: Det är inte alltid nödvändigt att besvara hemställningar skriftligen (se bl.a. JO:s beslut den 14 maj 2008, dnr

text: ). I vissa situationer aktualiseras dock gränsen mellan ärendehandläggning och faktiskt handlande. Det måste därför i varje enskilt fall göras en bedömning av om den aktuella hemställan rör något som kan anses vara av sådant intresse för den intagne att handläggningen av ansökan bör ske enligt

text: förvaltningslagens

text: regler om ärendehandläggning.

text: Som redovisats tidigare framgår det av

text: 33 § förvaltningslagen

text: att en part i ett ärende har rätt till en skriftlig underrättelse om ett beslut. Vidare har JO framhållit att reglerna om skriftliga beslut ska tillämpas också i tveksamma fall eftersom det därigenom blir möjligt för den enskilde att få åtminstone en formell prövning av beslutets överklagbarhet, vilket det ankommer på förvaltningsdomstol att ta ställning till (se bl.a. JO:s beslut den 19 november 2018, dnr

text: , och den 7 juli 2020, dnr 5637-2019).

text: Vidare vill jag påminna om att en intagen som vill ha en kopia av sin hemställan enligt JO:s uppfattning ska få det utan kostnad (se bl.a. JO:s beslut den 29 juni 2020, dnr

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte skäl till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av Wilhelm Rönnqvist. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Initiativärende mot Byggnadsnämnden Region Gotland angående utformningen av ett beslut om bygglov

sammanfattning: Av ett beslut om bygglov framgick att berörda grannar hade motsatt sig åtgärden. Byggnadsnämnden beviljade bygglovet utan motivering. JO konstaterar att beslutet inte uppfyller förvaltningslagens krav på motivering och nämnden får kritik.

text: Initiativet

text: I ett tidigare ärende (JO:s dnr 5006-2012) framkom bl.a. följande. Byggnadsnämnden Region Gotland beslutade den 20 juni 2012, § 129, att bevilja bygglov för uppförande av en byggnad på fastigheten När H 1:71. Av beslutet framgick att samhällsbyggnadsförvaltningen ansåg att det sökta bygglovet i olika hänseenden stred mot bestämmelserna i gällande detaljplan. Vidare framgick att berörda grannar motsatt sig åtgärden och att samhällsbyggnadsförvaltningen föreslog att ansökan om bygglov skulle avslås eftersom förutsättningar för bygglov enligt

text: 9 kap. 30 § plan- och bygglagen (2010:900)

text: , PBL, inte var uppfyllda. Byggnadsnämnden beviljade bygglovet men någon motivering till beslutet lämnades inte. Jag inledde ett initiativärende mot byggnadsnämnden och nämnden anmodades att yttra sig över hur det aktuella bygglovsbeslutet förhöll sig till

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Utredning

text: Byggnadsnämnden, genom ordföranden AA och förvaltningschefen BB, kom in med yttrande enligt följande. Byggnadsnämndens beslut är nu undanröjt efter överklagande. Länsstyrelsen har återförvisat ärendet till byggnadsnämnden för ny handläggning. Byggnadsnämnden medger att rutiner för bearbetning av förslag till beslut med motivering och bemötande av inkomna synpunkter varit bristfälliga eller saknats i vissa fall. Byggnadsnämnden har och tar det fulla ansvaret för dessa brister. Ledamöterna i byggnadsnämnden behöver bättre information avseende tillämpning av lagens princip samt förbättrade rutiner för dokumentering av skäl för beslut som framförs vid nämndens sammanträden. Byggnadsnämndens ambition är att alla typer av ärenden rutinmässigt skall handläggas så enkelt och snabbt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Till byggnadsnämndens yttrande bifogades Länsstyrelsens i Gotlands län beslut den 11 oktober 2012 (dnr 403-2620-12) att upphäva byggnadsnämndens beslut och återförvisa ärendet till nämnden för ny handläggning. Av beslutet framgick bl.a. att

text: ansökan om bygglov inkom till byggnadsnämnden den 29 april 2011 och under rubriken ”Motivering” angavs följande.

text: Den äldre plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, är tillämplig. I

text: 8 kap. 11 §

text: ÄPBL regleras under vilka förutsättningar bygglov får meddelas inom detaljplanelagt område. En sådan förutsättning är att ansökt åtgärd ska vara förenlig med den gällande planen. Mindre avvikelser får godtas om de är förenliga med planens syfte. Ärendet gäller uppförande av en ateljé inom område som omfattas av detaljplan antagen 1990-05-14. Det är ostridigt att ateljén strider mot planbestämmelserna. Vid sådant förhållande ska byggnadsnämnden ge grannar och andra sakägare tillfälle att yttra sig. Av detta följer rimligen också att byggnadsnämnden – när en granne har utnyttjat sin möjlighet att yttra sig och framfört invändningar mot ansökt bebyggelse – ska motivera sitt beslut även vid ett bifall till ansökan (jfr

text: 20 § förvaltningslagen

text: ). I byggnadsnämndens beslutsprotokoll finns inte någon motivering som stöder byggnadsnämndens beslut att meddela bygglov. Där redovisas endast argument för att avslå ansökan. Nämndens beslut är därmed befattat med ett sådant fel som bör föranleda återförvisning, såvida inte det kan antas att bristen saknat betydelse för nämndens avgörande och bristen kan läkas hos länsstyrelsen. I byggnadsnämndens beslut berörs endast frågan om åtgärdens planenlighet. Vid en översiktlig genomgång av aktuella plan- och bygglovsritningar uppkommer ett antal oklarheter som inte tas upp i beslutet. En sådan oklarhet är hur stor yta av prickmarkerat område som ska tas i anspråk. En annan oklarhet är om byggrätten för gårdsbyggnad redan har utnyttjats till någon del på fastigheten. Byggnadsnämndens beslut är helt i avsaknad av motivering i dels förhållande till klagandens invändningar om att ateljén kommer att innebära olägenheter för honom och dels i förhållande till att bygghöjd, byggarea med mera överskrids. Länsstyrelsen kan inte ta ställning till den alternativa placeringen utan endast överpröva byggnadsnämndens beslut och det som legat till grund för beslutet. Sammantaget finner länsstyrelsen att det inte är möjligt att uttolka vilka frågeställningar som byggnadsnämnden har beaktat och hur den har resonerat i förhållande till dessa. Vid sådant förhållande bör ärendet återförvisas till nämnden för ny handläggning.

text: Byggnadsnämnden beslutade, efter förnyad handläggning, den 12 december 2012, § 254, att avslå ansökan om bygglov.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om motivering av beslut saknas såväl i ÄPBL som i PBL. Vid sådant förhållande gäller bestämmelserna i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Av dessa framgår, såvitt nu är av intresse, följande. Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen.

text: Av bestämmelserna följer alltså att motiveringsskyldighet i allmänhet föreligger om myndigheten har avslagit vad sökanden begärt. Om nämnden har beviljat vad sökanden har begärt men beslutet går andra parter emot föreligger också motiveringsskyldighet.

text: För den som berörs av ett beslut är det viktigt att myndigheten redovisar hur den har kommit fram till sitt beslut. Endast om skälen redovisas öppet har den som beslutet rör möjlighet att förstå varför myndigheten har beslutat på visst sätt, hur

text: fakta och bevisning värderats och hur gällande bestämmelser har tillämpats. En upplysande motivering kan antingen övertyga den som berörs om att beslutet är riktigt eller ge honom eller henne underlag för ett överklagande. Allmänhetens tilltro till myndigheternas kompetens och objektivitet kräver att myndigheterna kan visa att besluten är väl underbyggda. Kravet på att beslut måste motiveras främjar en noggrann och saklig prövning. Uttrycket ”de skäl som bestämt utgången” markerar att det är de avgörande faktorerna som ska anges. Det är viktigt att understryka att det inte räcker som motivering att bara återge tillämpliga bestämmelser. Den egentliga motiveringen, slutsatsen, ska utgöras av en redovisning av myndighetens bedömning av betydelsefulla fakta i det enskilda fallet med utgångspunkt från rättsläget. I likhet med länsstyrelsen kan jag konstatera att byggnadsnämndens beslut den 20 juni 2012 inte till någon del uppfyller

text: förvaltningslagens

text: krav på motivering och nämnden förtjänar kritik för denna brist. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten Dalarna och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, för långsam handläggning av ett ungdomsärende

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten Dalarna och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, med anledning av hur myndigheterna hade handlagt en förundersökning i vilken deras son, CC, var misstänkt.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende C15-791-07 infordrades och granskades varvid i huvudsak följande framkom. Den 28 februari 2007 kallades en polispatrull till Alsbäck med anledning av att det hade förekommit bråk. En polisanmälan angående olaga hot och misshandel togs upp och två vittnesförhör hölls direkt på platsen. Det beslutades att husrannsakan skulle genomföras för att söka efter CC och att han därefter skulle hämtas till förhör. Hämtningen verkställdes samma natt. Vid förhöret delgavs CC, 17 år gammal, misstanke om olaga hot och misshandel. Förundersökningsledningen övertogs den 2 mars av kammaråklagaren DD som den 7 mars lämnade direktiv om att målsäganden och eventuella ytterligare vittnen skulle höras. Sedan målsäganden lämnat återbud till två förhörs-tillfällen kallades han per post till ett tredje tillfälle. Kallelsen kom emellertid i retur. Förhöret kunde därefter hållas den 21 maj. Efter att ytterligare utredningsåtgärder hade vidtagits slutredovisade polisen ärendet till åklagaren den 26 november 2007. CC:s offentlige försvarare begärde därefter att förundersökningen skulle kompletteras och åklagaren gav direktiv om att så skulle ske. Ärendet redovisades åter till åklagaren den 20 mars 2008, varefter DD samma dag beslutade att lägga ned förundersökningen.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten och polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren FF och DD (här uteslutna) samt åklagarkammarens handlingsplan för rotelvård.

text: Av handlingsplanen för rotelvård framgick bl.a. att påminnelser till polisen ska ske i den omfattning som föreskrivs i Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar (

text: ÅFS 2007:5

text: ). Vidare framgick att i s.k. ungdomsmål ska påminnelse ske senast sedan den lagstadgade sexveckorsfristen löpt ut och att i mål där målsäganden är under 18 år ska påminnelse ske senast sedan den lagstadgade tremånadersfristen löpt ut.

text: EE

text: Bakgrund

text: Natten mot den 28 februari 2007 har polis kallats till en plats i Borlänge med anledning av misshandel och olaga hot. Misstänkt i ärendet var CC, 17 år. Polis har beslutat att CC skulle hämtas till förhör. Efter förhöret har ärendet föredragits för jourhavande åklagare som beslutat att inte anhålla CC. Ärendet har därefter lottats på den handläggande åklagaren (hädanefter åklagaren) den 2 mars 2007. Åklagaren har den 7 mars lämnat direktiv om att målsäganden och eventuella vittnen skulle förhöras. Åklagaren har den 26 april påmint polisen. Polisen har den 30 april redogjort för utredningsläget. Handlingar har inkommit till åklagarkammaren den 22 maj. Av handlingarna framgår att målsäganden har hörts den 21 maj 2007 och att denne inte ville medverka i utredningen. Åklagaren har den 7 juni lämnat nya direktiv bestående i att de två tidigare hörda vittnena skulle förhöras på nytt. Det ena vittnet har förhörts den 6 juli. Förhöret, som inkom till kammaren den 11 juli, har föranlett åklagaren att samma dag ge direktiv om att ytterligare två personer GG och HH, båda över 18 år, skulle delges misstanke om brott och förhöras. Åklagaren har den 10 september påmint polisen. Polisen har den 18 september lämnat en redogörelse för utredningsläget. Av handlingarna framgår att GG och HH den 20 september respektive den 5 oktober 2007 har delgetts misstanke om brott. Åklagaren har lämnat nya direktiv den 12 oktober. Åklagaren har den 19 oktober beslutat att ärendet skulle slutdelges mot samtliga misstänkta. Åklagaren har den 6 november lämnat nya direktiv i ärendet. Förundersökningsprotokollet har inkommit till kammaren den 26 november. Åklagaren har den 30 november beslutat att förundersökningen skulle kompletteras. Åklagaren har samma dag meddelat nya direktiv till polisen bestående i att fyra vittnen, på begäran av CC:s försvarare, skulle förhöras. Vidare skulle CC förhöras. Polisen har den 15 och 19 februari 2008 muntligen redogjort för utredningsläget. Åklagaren har den 26 februari 2008 lämnat direktiv om att CC skulle kallas till förhör. Polisen har den 4 mars uppgett att CC inte inställt sig till förhöret. Det sista vittnesförhöret har redovisats till åklagaren den 20 mars 2008. Samma dag har åklagaren beslutat att lägga ned förundersökningen. Av handlingarna framgår att vittnesförhören har genomförts den 14, 15 och 21 februari 2008.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen anförde EE vidare.

text: Bedömning

text: CC delgavs misstanke om misshandel och olaga hot den 28 februari 2007. Tidsfristen enligt 4 § LUL har således börjat löpa och beslut i åtalsfrågan skulle enligt huvudregeln ha fattas senast den 11 april 2007. Beslut i åtalsfrågan har fattats den 20 mars 2008, dvs. drygt ett år efter att CC delgivits misstanke om brott. Jag kan konstatera att utredningen inledningsvis har fördröjts av att målsäganden, trots flera kallelser, inte har inställt sig till förhör förrän den 21 maj. Jag kan vidare konstatera att under hela utredningens gång har polisen inte hållit de förhör åklagaren gett direktiv om så snabbt som hade varit önskvärt. Inte heller tycks förhören genast ha skickats till åklagaren. Anledningen till detta är okänd för mig. Eftersom det under sommaren 2007 har framkommit uppgifter som gjorde att ytterligare personer kunde misstänkas för brottet har förundersökningen mot CC inte kunnat slutföras förrän dessa personer var hörda. Det har bl.a. av den anledningen funnits skäl att överskrida tidsfristen enligt 4 § LUL. Vid sådana förhållanden bör dock åklagaren naturligtvis aktivt verka för att fristöverskridandet blir så kort som möjligt. Åklagaren har följt anvisningarna i

text: ÅFS 2007:5

text: om att inte dröja längre tid än tre månader med att vidta åtgärder för att föra utredningen framåt. Den vid Åklagarkammaren i Falun upprättade handlingsplanen för rotelvård har också i allt väsentligt följts. Det hade emellertid varit önskvärt att åklagaren varit något mer aktiv och genom påminnelse följt upp det direktiv som gavs den 30 november 2007. I samband med att åklagaren har påmint polisen och lämnat direktiv hade det också varit lämpligt om åklagaren gjort polisen uppmärksam på att fristen hade överskridits och att ärendet skulle behandlas skyndsamt. Jag kan bekräfta kammarchefens bild av att arbetsläget vid Åklagarkammaren i Falun är och har varit ansträngt. Det bör särskilt framhållas att åklagaren trots det ansträngda läget vid kammaren på ett snabbt och förtjänstfullt sätt har drivit ärendet framåt genom att ge nya direktiv efter att polisen redovisat vidtagna utredningsåtgärder. Sammanfattningsvis anser jag också att åklagaren i huvudsak har gjort vad hon borde för att driva ärendet framåt på andra sätt.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren JJ) inkom med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från tf. chefen för kriminalavdelningen KK (här uteslutna).

text: JJ

text: Det är inte acceptabelt att en ungdomsutredning pågår under mer än ett år från aktuell händelse. En utredningsprocess som tar alltför lång tid riskerar att påverka resultatet på ett negativt sätt eftersom inblandade personer har svårare att minnas händelsen och kanske även har ett mindre intresse av att utredningen genomförs. Det som kanske är än allvarligare är att förtroendet för rättsväsendet och då särskilt polisen, riskerar att försämras och kanske då särskilt bland ungdomar. Trots det ovan sagda går det att konstatera att ansvaret för den långa utredningstiden inte helt och hållet ligger hos polisen. I aktuellt ärende har förseningar uppkommit bland annat därför att målsägaren inte har hörsammat kallelser till förhör och att anstånd med yttrande över förundersökningen beviljats. Det oaktat borde ytterligare ansträngningar ha gjorts för att påskynda handläggningen av ärendet. Polismyndigheten har nyligen granskats beträffande hanteringen av ungdomsutredningar i en inspektion av Rikspolisstyrelsen. I utkast till inspektionsrapport från den 4 april 2008 påtalas bl.a. att den strategi för handläggning av ungdomsbrott i Dalarna som polismyndigheten upprättat betonar vikten av att tidsfrister hålls och att skyndsamhetskravet efterlevs. Inspektionen rekommenderar polismyndigheten att tillföra ytterligare personal till ungdomsgrupperna för att klara skyndsamhetskravet i ungdomsutredningarna. Polismyndigheten genomför just nu en organisationsöversyn där bl.a. frågan om ungdomsgruppernas bemanning och organisatoriska tillhörighet kommer att behandlas. Förslag i denna del kommer att övervägas just med avsikten att

text: handläggningstiderna för ungdomsutredningar ska kortas och tidsfristerna därmed hållas. AA och BB yttrade sig.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned.

text: Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får – förutom om den misstänkte ska delta i medling enligt lagen (

text: ) om medling med anledning av brott – överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av tidsfristen är att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, att den misstänkte begår nya brott under pågående förundersökning eller att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas (

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Av

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Bedömning

text: I förevarande fall delgavs CC misstanke om brott den 28 februari 2007, samma dag som förundersökning inleddes. Detta innebär att beslut i åtalsfrågan, enligt 4 § LUL, skulle ha fattats senast sex veckor senare, dvs. den 11 april. Jag kan konstatera att vid den tidpunkten hade, utöver de åtgärder som vidtogs den 28 februari, målsäganden kallats och lämnat återbud till två förhör, dessutom hade en tredje kallelse till honom kommit i retur. Utredningen hade således inte avancerat under dessa veckor. Inte heller hade åklagaren skickat någon påminnelse i ärendet. Redan dessa förhållanden är anmärkningsvärda.

text: En påminnelse skickades därefter den 26 april och målsäganden kom sedan att höras den 21 maj, varefter åklagaren den 7 juni lämnade nya direktiv om att de två vittnen som hade hörts vid brottstillfället skulle höras på nytt. Ett av de förhören kom till stånd en månad senare och föranledde åklagaren att den 11 juli lämna direktiv om att ytterligare två personer skulle delges misstanke om brott och förhöras. Under återstoden av sommaren vidtogs inga utredningsåtgärder, trots att den s.k. sexveckorsfristen således redan då det sistnämnda direktivet lämnades hade överskridits med nästintill tre månader. Sedan åklagaren den 10 september hade påmint polisen verkställdes förhören med de två nya misstänkta den 20 september respektive den 5 oktober. Ärendet slutredovisades därefter till åklagaren i slutet av november. Efter det att CC:s offentlige försvarare hade begärt att förundersökningen skulle kompletteras lämnade åklagaren den 30 november direktiv om att så skulle ske. Direktiven verkställdes genom att fyra vittnesförhör hölls under den andra halvan av februari 2008. Det sista av dessa förhör redovisades emellertid inte till åklagaren förrän den 20 mars. Samma dag beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen. Beslut i åtalsfrågan fattades således drygt ett år efter det att CC delgavs misstanke om brott vilket innebär att den lagstadgade sexveckorsfristen i 4 § LUL överskreds med drygt elva månader.

text: Såväl polismyndigheten som Åklagarmyndigheten har framhållit att det i och för sig har funnits skäl att överskrida sexveckorsfristen. Jag vill för egen del framhålla följande. Som ovan angetts har i lagens förarbeten som skäl för ett överskridande angetts som exempel att det rör sig om en mycketomfattande brottsutredning, att den misstänkte gör sig skyldig till fler brott eller att det måste göras tekniska undersökningar som drar ut på tiden. Några tekniska undersökningar har inte gjorts i detta ärende, inte heller har CC kommit att misstänkas för fler brott. Enbart det förhållandet att det förekommer fler än en misstänkt i ärendet utgör naturligtvis inte heller skäl att överskrida tidsfristen. När förundersökningen i slutet av november 2007 första gången slutredovisades till åklagaren hade – utöver de förhör som hölls i samband med att anmälan togs upp – hållits ett målsägandeförhör, ett förnyat vittnesförhör samt ett förhör vardera med två nya misstänkta. Det har således inte rört sig om en mycket omfattande brottsutredning. Vid det tillfället har det därför inte, enligt min uppfattning, funnits något godtagbart skäl att överskrida den lagstadgade tidsfristen. Jag har då beaktat att om utredningen hade bedrivits med den skyndsamhet som föreskrivs i LUL, hade med all sannolikhet uppgifterna om de nya misstänkta framkommit i så god tid att även de hade hunnit höras innan fristen löpt ut. De ovan nämnda utredningsåtgärderna borde alltså ha vidtagits långt tidigare än som skedde.

text: När DD därefter den 30 november gav direktiv om att ytterligare fyra vittnesförhör samt ett kompletterande förhör med CC skulle hållas har det dröjt ända till mitten av februari året därpå innan det första av dessa förhör hölls. Det sista av de fyra vittnesförhören redovisades till åklagaren först den 20 mars, dvs. nästan fyra månader senare. Ett bifall till en begäran från den misstänkte om att komplettera förundersökningen som kommer in i samband med att utredningen slutdelges kan givetvis, beroende på vad kompletteringen består av, utgöra en godtagbar anledning för att överskrida en tidsfrist. Det är emellertid lika självklart att en sådan komplettering måste behandlas med skyndsamhet och det är – särskilt mot bakgrund av att fristen redan hade överskridits kraftigt – självfallet helt oacceptabelt att förhören inte hölls tidigare än som kom att ske.

text: Sammanfattningsvis menar jag således att de utredningsåtgärder som vidtagits av polismyndigheten i ärendet borde ha vidtagits med betydligt större skyndsamhet. Detta gäller särskilt förhöret med målsäganden och de förhör som tillkom på begäran av CC:s försvarare, men utredningen har även i övrigt präglats av en passivitet som inte är acceptabel i ett ärende där en lagstadgad tidsfrist gäller. Polismyndigheten förtjänar därför allvarlig kritik för det sätt på vilket den handlagt ärendet. Jag noterar dock att myndigheten i sitt remissvar angett att en översyn av organisationen pågår och att avsikten med denna översyn är att handläggningstiden för ungdomsutredningar ska förkortas och lagstadgade tidsfrister hållas.

text: Vad slutligen gäller DD:s handläggning av ärendet har hon i snar eller någorlunda snar anslutning till att polisen redovisat vidtagna utredningsåtgärder lämnat nya direktiv till polisen. Hon har även vid ett par tillfällen påmint polisen om givna direktiv. Hur ofta en åklagare bör påminna polisen om att vidta de utredningsåtgärder som åklagaren lämnat direktiv om kan givetvis variera beroende på omständigheterna i det enskilda ärendet. I de fall som en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen av ärendet, ställs emellertid särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Med tanke på att fristen i 4 § LUL gäller att beslut i åtalsfrågan ska ha fattats senast en viss dag måste naturligtvis en påminnelse från åklagaren komma i så god tid att det finns en rimlig chans för polisen att hinna vidta och redovisa åtgärderna tillräckligt tidigt för att åklagaren i sin tur ska hinna gå igenom materialet och fatta erforderliga beslut. Att skicka en sådan påminnelse först sedan fristen redan löpt ut är inte tillfyllest. Jag utgår därför från att kammaren ser över sin handlingsplan för rotelvård i den delen. Detsamma gäller för övrigt även för de mål i vilka målsäganden är under 18 år och tremånadersfristen i 2 a § FUK därför är tillämplig.

text: Följaktligen menar jag att DD:s första påminnelse till polisen borde ha skickats betydligt tidigare än som skedde och att hon även i tiden därefter på ett mer aktivt sätt borde ha drivit ärendet framåt. Hon borde också – i samband med att påminnelser skickades och nya direktiv gavs – ha uppmärksammat polisen på att fristen hade överskridits och att ärendet därför skulle behandlas skyndsamt. Eftersom en lagstadgad tidsfrist hade överskridits med mer än ett halvår när hon beslutade att förundersökningen skulle kompletteras borde hon då agerat särskilt kraftfullt för att se till att kompletteringarna snarast kom till stånd.

text: Även om jag saknar anledning att betvivla Åklagarmyndighetens uppgift om hög arbetsbelastning på åklagarkammaren finns det således skäl att rikta kritik även mot DD för hennes handläggning av ärendet. Vad AA och BB i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord: Fullmakt Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot Solna tingsrätt med anledning av handläggningen av ett tvistemål

text: I en anmälan till JO ifrågasatte AA bl.a. att hon, som ombud i ett vid Stockholms och Solna tingsrätter handlagt tvistemål, inte fick upplysning om att målet överflyttades från Stockholms till Solna tingsrätt och inte heller fick del av Solna tingsrätts avgörande av målet.

text: Handlingar infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande. I ett mål angående fordran, som i februari 2007 överlämnades från Kronofogdemyndigheten till Stockholms tingsrätt, inkom AA med fullmakt och anmälde sig som ombud för svaranden. Kort efter att hennes fullmakt inkommit flyttades målet från Stockholms till Solna tingsrätt och den 4 april sände Solna tingsrätt ett meddelande om detta till parterna. Meddelandet sändes till kärandens ombud och till svaranden personligen, men inte till AA. Under handläggningen vid Solna tingsrätt gav AA in ytterligare en fullmakt att företräda svaranden i målet. Hon registrerades dock inte som ombud i tingsrättens målhanteringssystem. Tingsrättens förelägganden till svaranden skickades till denne personligen. Målet avgjordes genom slutligt beslut, som expedierades till kärandeombudet och till svaranden, men inte till AA.

text: Rådmannen BB, som handlade målet vid Solna tingsrätt, uppgav att det var ett misstag att AA inte behandlades som ombud i målet.

text: Enligt

text: 12 kap. 1 § rättegångsbalken

text: får parts talan föras genom ombud. Om part utnyttjat denna sin rätt, bör domstols kommunikation med parten ske genom ombudet. Det framgår av

text: 27 § andra stycket förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol att en domstol, om en part har ombud, bör sända en dom eller ett beslut till ombudet i stället för till parten själv.

text: När det gäller handläggningen vid Solna tingsrätt konstaterar jag att tingsrätten inte, trots att AA haft fullmakt att företräda svaranden, tillställde henne meddelande om att målet hade överflyttats, förelägganden eller det slutliga beslutet i målet. Även om detta, som framkommit, berott på ett beklagligt misstag kan tingsrätten inte undgå kritik.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Avskiljande av intagna inför lämnandet av urinprov m.m.

text: Anmälningar

text: AA anförde i tre anmälningar till JO mot Kriminalvården, anstalten Salberga, vilka kom in den 4 respektive den 8 februari 2008, bl.a. följande. I samband med att han skulle lämna urinprov blev han inlåst i ett rum, trots att han uppgav att han kunde lämna urinprov med en gång. Han fick besked om att han skulle vänta i trettio minuter. Han ”ringde på” flera gånger och meddelade att han ville lämna provet, men blev åter tillsagd att vänta. Sedan han lämnat urinprovet blev han åter inlåst i ett rum i tjugo minuter innan han fick gå tillbaka till avdelningen. När han kom tillbaka till avdelningen ville han ringa till Kriminalvårdens huvudkontor eller till en regionjurist. Vårdaren sa att han, för att få ringa, skulle berätta vad ärendet rörde. När han gjorde det sa hon att hon skulle kontakta anstaltens säkerhetsansvarige innan han fick ringa. Han har emellertid inte fått ringa det önskade samtalet. När en anställd på regionkontoret ringde och sökte honom kopplades inte samtalet fram till honom.

text: Utredning

text: Delar av AA:s journal inhämtades och granskades. Anmälningarna remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom generaldirektören BB, bl.a. följande. – – –

text: Sakförhållanden m.m.

text: Av utredningen har följande framkommit. Den 31 januari 2008 förelades samtidigt fyra intagna på AA:s avdelning att lämna urinprov. De blev förda till anstaltens besöksavdelning för verkställande av urinprovtagningen. Eftersom endast en intagen kan lämna urinprov åt gången låstes de övriga in i besöksrum i avvaktan på att det blev dennes tur att lämna urinprov i det förändamålet avsedda urinprovsrummet. AA var i anledning av detta avskild med stöd av

text: 20 § första stycket 5 lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) mellan kl. 12.45 och 13.50. Beslut om avskildhet fattades av kriminalvårdsinspektören CC. Det är riktigt att AA när han kom tillbaka till avdelningen, inte omedelbart tilläts ringa huvudkontoret eller regionkontoret. Detta beror på att anstalten har noterat att intagna, särskilt i början av verkställigheten vid anstalten, inte framför sina klagomål angående behandlingen direkt till anstalten utan att klagomålen i stället framförs till andra instanser. Anstalten har därigenom inte fått kännedom om dessa klagomål och

text: har således inte kunnat rätta till eventuella oklarheter eller felaktigheter. Anstaltsledningen har därför försökt få igång en dialog med de intagna angående förhållandena på anstalten. I detta fall ville kriminalvårdsinspektören först utreda vad som hänt genom samtal med personalen i arbetslaget för inre säkerhet. AA:s mor ringde till en regionjurist och ville att regionjuristen skulle ringa till AA. Modern visste då inte vad saken gällde. Regionjuristen ringde tillavdelningen och frågade om avdelningen ville att hon skulle prata med AA. Anstaltspersonalen, som höll på att skapa sig en bild av vad som hänt, bedömde att det inte behövdes. Regionjuristen pratade således inte med AA. Frågan aktualiserades därefter inte, inte heller av AA.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt 52 d § KvaL, i dess lydelse före den 1 april 2008, är en intagen om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl skyldig att på anmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Enligt

text: 20 § första stycket 5

text: får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. Av de allmänna råden till

text: 3 §

text: KVFS 2006:9

text: ), som gällde vid tiden för klagomålet, framgår bland annat följande. En intagen, som uppger att han vill avvakta med urinprovlämning, kan under högst tre timmar hållas avskild från andra intagna för att verkställa beslut om urinprovtagning. Dessa allmänna råd har numera sin motsvarighet i de allmänna råden till

text: 7 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för drogkontroll (

text: KVFS 2008:4

text: ), av vilka bland annat framgår att en intagen, som uppger att han eller hon har svårt att lämnaurinprov och därför vill avvakta med urinprovlämning, kan hållas avskild från andra intagna för att verkställa beslutet om urinprovtagning. Enligt

text: 30 §

text: KvaL får telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården har möjlighet att besluta att hålla intagna avskilda om det är nödvändigt för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. Förutom att det skall vara nödvändigt finns, vare sig i lagen eller Kriminalvårdens föreskrifter, inga ytterligare krav för sådan avskildhet. Inte heller förarbetena ger någon ledning i frågan. Av Kriminalvårdens allmänna råd framgår att bestämmelsen kan tillämpas om den intagne inte kan lämna urinprov. Det är dock en icke uttömmande uppräkning i ett allmänt råd. Det finns inget som hindrar Kriminalvården att avskilja intagna i avvaktan på att det blir deras tur att lämna urinprov. Det kan ibland vara nödvändigt att göra det, exempelvis i ett fall som det här aktuella då flera intagna samtidigt föreläggs att lämna urinprov men det av praktiska skäl endast kan genomföras på en intagen åt gången. I sammanhanget kan dock noteras att redan föreläggandet att lämna urinprov i sig torde innebära att vissa inskränkande åtgärder kan vidtas under en begränsad tid utan att Kriminalvården måste fatta ett beslut om avskildhet. Kriminalvården kan således inte se att det finns anledning att ha synpunkter på anstalten Salbergas rutiner för urinprovtagning. Kriminalvården har dock för avsikt att se över de här aktuella allmänna råden i syfte att utreda om det finns behov av att förtydliga eller förändra dessa, på så sätt att det framgår att 20 § första stycket 5 KvaL kan tillämpas också i ett fall då det av praktiska skäl är nödvändigt att hålla en intagen avskild för att verkställa beslut om kroppsbesiktning. AA har vidare klagat på att han inte fick tillfälle att ringa till huvudkontoret eller en regionjurist. Som framgår av utredningen fick AA inte göra detta omedelbart när han

text: återvände till avdelningen eftersom anstaltsledningen först själv ville få del av klagomålen. Frågan aktualiserades därefter inte. Av lagstiftningen följer att en intagen inte har någon ovillkorlig rätt att omedelbart ringa de samtal denne vill. Kriminalvården kan därför inte se att det föreligger skäl att kritisera anstalten för hur frågan behandlades. – – – AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I beslut den 22 september 2009 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: En intagen är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på anmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av bl.a. beroendeframkallande medel (52 d § lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt i dess lydelse vid tidpunkten för den händelse som anmälan avser). En sådan åtgärd innebär en form av kroppsbesiktning (

text: 28 kap. 12 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). En intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att verkställa beslut om kroppsbesiktning (20 § första stycket 5 kriminalvårdslagen). Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om kontroll av förekomsten av beroendeframkallande medel m.m. i blod, urin och utandningsluft (

text: KVFS 2006:9

text: ), som gällde vid tidpunkten för händelsen i anmälan, innehåller närmare bestämmelser om drogkontroll. Av de allmänna råden till 3 § i dessa föreskrifter anges att en intagen, som uppger att han vill avvakta med urinprovlämning, kan hållas avskild från andra intagna för att verkställa beslutet om urinprovtagning under högst tre timmar. Numera återfinns bestämmelserna om drogkontroll i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om prov för drogkontroll (

text: KVFS 2008:4

text: Av utredningen framgår att AA och tre andra intagna samtidigt förelades att lämna urinprov. Eftersom alla inte kunde lämna prov samtidigt, blev alla utom en placerade i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 5 kriminalvårdslagen i avvaktan på sin tur att lämna prov. För att få placera en intagen i avskildhet i denna situation krävs att det är nödvändigt för att verkställa ett beslut om kroppsbesiktning. Lagstiftningen uppställer inte några ytterligare krav för sådan avskildhet. Förarbetena till 20 § kriminalvårdslagen ger inte heller någon närmare ledning om lagstiftarens intentioner i detta avseende. Som Kriminalvården anfört kan de allmänna råden till 3 § i föreskrifterna om drogkontroll om avskildhet i samband med urinprovtagning inte anses heltäckande. De reglerar enligt sin lydelse endast den situationen att den intagne vill avvakta med att lämna urinprov, vilket inte var fallet här.

text: Frågan är vilket utrymme som därutöver finns för avskildhet enligt 20 § första stycket 5 kriminalvårdslagen i samband med kroppsbesiktning. Jag vill börja med att konstatera att det enligt min mening inte krävs att ett beslut om avskildhet fattas så snart en intagen förs till t.ex. urinprovsrummet för att verkställa ett beslut om provtagning. En viss kortare väntetid före provet bör enligt min mening kunna accepteras. Om processen någon gång skulle dra ut på tiden bör dock ett beslut om avskildhet fattas. Detta gäller såväl i den i de allmänna råden till 3 § i föreskrifterna

text: om drogkontroll angivna situationen som i andra fall, där det är nödvändigt, t.ex. för att undvika manipulation av provet. Däremot finns, som framgår av 20 § första stycket 5 kriminalvårdslagen, inget utrymme för avskildhet med stöd av denna bestämmelse efter det att beslutet om urinprov verkställts. I den situationen ska alltså ett beslut om avskildhet hävas, vilket också skedde i detta fall, varefter den intagne på sedvanligt sätt får avvakta återgång till avdelningen.

text: Av det anförda framgår att jag inte delar Kriminalvårdens uppfattning att det är acceptabelt att placera en intagen i avskildhet i samband med urinprovtagning enbart av praktiska skäl. Jag finner dock inte anledning att rikta någon kritik mot anstalten Salbergas agerande i detta ärende.

text: AA har vidare klagat på att han inte fick ringa till tjänstemän i Kriminalvården. Som Kriminalvården angett i sitt remissvar har en intagen inte någon ovillkorlig rätt att ringa samtal han önskar. Jag finner inte skäl att ytterligare kommentera AA:s klagomål i denna del.