title: Skadestånd med anledning av en uppenbart oriktig firmaregistrering har jämkats eftersom sökandebolaget underlåtit att kontrollera om registreringen var korrekt

text: Medinor AB tillerkänns skadestånd av staten med 130 000 kr samt ersättning för ombudskostnader med 25 000 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Patent- och registreringsverket att ombesörja utbetalningen av ersättningen till bolaget.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Till Patent- och registreringsverket inkom den 6 april 2000 en anmälan från Lagrummet December nr. 636 Aktiebolag om ändring av bolagets firma till Medinor AB. Verksamheten angavs vara att direkt eller indirekt bedriva handels- och distributionsverksamhet inom invitrodiagnostiska produkter och medicinskt-tekniska produkter samt annan därmed förenlig verksamhet. Efter sedvanlig granskning av bl.a. handelsbolagsregistret konstaterade handläggande tjänsteman hos PRV att den sökta firman var förväxlingsbar med firman Medinor Handelsbolag, vars registrerade verksamhet bl.a. var konsultverksamhet inom det medicinska området och köp och försäljning av medicinsk utrustning. PRV sände med anledning härav den 12 april 2000 ett meddelande till bolagets ombud om att den sökta firman kunde förväxlas med Medinor HB och att ett nytt namnförslag därför skulle skickas in till verket senast den 12 maj 2000. Trots innehållet i detta meddelande registrerade PRV den av aktiebolaget sökta firman i aktiebolagsregistret den 2 maj 2000.

text: Enligt Medinor AB kom PRV:s meddelande den 12 april 2000 - som sändes till bolagets ombud - inte bolaget till del. Bolaget vidtog därför, efter beskedet om att firman registrerats, alla nödvändiga åtgärder för att bedriva verksamheten under firman Medinor AB.

text: Sedan fråga uppkommit om Medinor AB hade gjort sig skyldigt till intrång i handelsbolagets firma träffade bolagen i februari 2001 ett förlikningsavtal. Enligt avtalet åtog sig Medinor AB att till Medinor HB betala en förlikningslikvid av 160 000 kr på villkor att handelsbolaget bl.a. ändrade sin firma så att den inte var förväxlingsbar med aktiebolagets. PRV registrerade i april 2001 ändrad firma för handelsbolaget från Medinor HB till Nordhus Medical HB.

text: Anspråket m.m.

text: Medinor AB har i en skrivelse till PRV begärt skadestånd av staten med 302 200 kr. Av det yrkade beloppet avser 160 000 kr ersättning för den till handelsbolaget betalade förlikningslikviden, 78 500 kr kostnaden för juridiskt biträde inför förlikningen och 34 200 kr kostnaden för det arbete som bolagets verkställande direktör lagt ned med anledning av bl.a. tvisten med handelsbolaget. Anspråket innefattar också en begäran om ersättning för bolagets ombudskostnader i skaderegleringsärendet med 29 500 kr.

text: Bolaget har till stöd för sitt anspråk åberopat att registreringen av den sökta firman lett till skada med begärt belopp. Bolaget har anfört att det var angeläget om att få behålla firman, eftersom en ändring skulle leda till betydande kostnader. Bolaget gjorde därför bedömningen att en rimlig storlek på förlikningslikviden jämte kostnaderna för juridiskt biträde och internt arbete skulle vara väsentligt lägre än kostnaderna för att på nytt byta bolagets firma. En ändring av firman skulle dessutom ha inneburit att andra bolag inom samma koncern hade varit tvungna att byta sina firmor. Bolaget har gjort gällande att det har sökt begränsa sin skada genom att ingå förlikningsavtalet.

text: PRV har överlämnat anspråket hit. I ett yttrande har verket anfört bl.a. följande.

text: "PRV vidgår att registreringen var felaktig då firmorna var förväxlingsbara. Verkets uppfattning är att det som förekommit utgjort fel eller försummelse i den mening som sägs i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: och som i och för sig kan medföra skadeståndsskyldighet för staten.

text: PRV vill här direkt erinra om det meddelande som skickades till bolaget den 12 april 2000 och i vilket PRV upplyste om att den sökta firman inte kunde godkännas. Bolaget har härigenom uppmärksammats på förekomsten av en identisk firma. Denna omständighet borde rimligen ha föranlett bolaget att självmant ompröva sin anmälan. När detta inte skett och firman av förbiseende registrerats ändå, menar PRV att bolaget i sådan mån medverkat till att kostnader uppkommit att den ersättning som staten i förekommande fall ska anses skyldig att utge, bör jämkas till noll.

text: För den händelse att Justitiekanslern ändå skulle finna att bolaget är berättigat till ersättning vill PRV anföra följande.

text: Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att rätt till skadestånd förutsätter ett adekvat orsakssamband mellan det oaktsamma handlandet och den inträffade skadan. Det oaktsamma handlandet skall vara en tillräcklig och nödvändig betingelse för skadan.

text: I liknande fall och där ett bolag fått sin firma hävd av domstol eller annars förpliktats att byta firma på grund av sämre rätt till kännetecknet och där den felaktiga registreringen är ett resultat av fel eller försummelse vid myndighetsutövning har staten ersatt eventuell förmögenhetsskada som har uppkommit.

text: I det nu aktuella fallet har bolaget inte ändrat sin firma utan istället ingått en förlikning med Medinor Handelsbolag, som hade det äldre registreringsskyddet. Bolaget har anfört att det skulle ha lidit en större skada om det inte ingått förlikningen och har av PRV begärt ersättning för kostnaderna för förlikningen samt därtill hörande kostnader. Enligt PRV:s uppfattning är de kostnader som bolaget begär ersättning för kostnader som bolaget självt valt att ta på sig i den föreliggande situationen. PRV ifrågasätter om här är fråga om ersättningsgilla kostnader.

text: PRV ifrågasätter även skäligheten av det begärda skadeståndet. I enlighet med förlikningsavtalet har bolaget erlagt 160 000 kr i förlikningslikvid till Medinor Handelsbolag som senare ändrat sin firma till Nordhus Medical Handelsbolag. Enligt PRV:s mening har bolaget inte visat på vilka grunder denna summa fastställts. Vidare har bolaget begärt 34 200 kr i ersättning för kostnader för arbete av den verkställande direktören i Medinor AB. En verkställande direktör är anställd i bolaget och ersättning för dennes arbete får regleras i avtal mellan verkställande direktören och bolaget. Enligt PRV:s uppfattning är ersättningen till verkställande direktör en kostnad som ankommer helt på bolaget, varför PRV helt bestrider denna del av begärd ersättning.

text: Sammanfattningsvis anser PRV med hänsyn till omständigheterna i förevarande fall att den felaktiga registreringen har sin orsak i fel eller försummelse som i och för sig skulle kunna medföra ersättningsskyldighet för staten. De kostnader bolaget har begärt ersättning för gäller dock kostnader för annat än nödvändig firmaändring och därtill hörande kostnader, och bör således inte berättiga till ersättning. PRV vill också starkt ifrågasätta bolagets resonemang kring ett eventuellt firmabyte för bolag i andra nordiska länder. PRV vill slutligen också peka på att ett logiskt och försiktigt handlingssätt från bolagets sida skulle ha inneburit en begränsning av skadans omfattning och PRV menar att i vart fall en väsentlig jämkning av ersättningsbeloppet bör komma i fråga."

text: Bolaget, som har fått del av PRV:s yttrande, har bestritt att det finns skäl att jämka skadeståndsersättningen. Bolaget har därefter kommit in med kompletterande utredning i fråga om skadans storlek.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Statens skadeståndsskyldighet i och för sig

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: För registrering av aktiebolags firma gäller vad som är föreskrivet i

text: 16 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:385)

text: och i övrigt vad som är föreskrivet i

text: firmalagen (1974:156)

text: . I

text: 10 § första stycket 6 firmalagen

text: anges att en firma inte får registreras om den är förväxlingsbar med en annan näringsidkares släktnamn eller skyddade närings- eller varukännetecken.

text: Av utredningen i ärendet här framgår att PRV, tydligen på grund av ett förbiseende, låtit registrera firman Medinor AB trots att firman uppenbarligen var förväxlingsbar med handelsbolagets firma. Det fel som förekommit är av sådan art att staten enligt den nämnda bestämmelsen i

text: skadeståndslagen

text: i och för sig har ådragit sig ett ersättningsansvar gentemot bolaget.

text: Jämkning på grund av medvållande

text: PRV har ansett att skadeståndet till Medinor AB helt bör sättas ned med hänsyn till att bolaget i firmaärendet hade fått del av underrättelsen om att den sökta firman var förväxlingsbar med någon annans firma. Detta förhållande borde enligt PRV ha föranlett bolaget att ändra sin anmälan i enlighet med PRV:s anmodan därom.

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: kan skadestånd med anledning av ren förmögenhetsskada jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Sådan jämkning sker enligt tredje stycket efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Av utredningen framgår att bolaget genom sitt ombud fick del av PRV:s upplysning om att den sökta firman var förväxlingsbar och att bolaget därför skulle ge in ett nytt namnförslag. Svarstiden sattes till den 12 maj 2000. PRV:s registrering av firman skedde dock som nämnts redan den 2 maj. Med hänsyn till detta kan den omständigheten att bolaget inte gav in ett nytt namnförslag till PRV innan registreringen ägde rum inte rimligen läggas bolaget till last som medvållande.

text: Däremot finns det enligt min mening anledning att pröva frågan om bolaget med hänsyn till omständigheterna borde ha insett att registreringen var felaktig och därför inte okritiskt skulle ha inrättat sin verksamhet efter innehållet i registreringsbeslutet. Jag vill i detta sammanhang framhålla att den omständigheten att bolaget företräddes av ett ombud i registreringsärendet och därför, enligt vad bolaget har uppgett, inte självt fick del av PRV:s meddelande om förväxlingsbarhet inte fritar bolaget från ett ansvar för vållande som kan hänföras till ombudet. Jag gör i det följande därför inte någon åtskillnad mellan bolaget och dess ombud beträffande de omständigheter som är relevanta för bedömningen i jämkningsfrågan.

text: För bolagets del måste det med anledning av innehållet i underrättelsen om förväxlingsbarhet ha framstått som något egenartat att den sökta firman registrerades och att så också skedde innan svarstiden hade gått ut. Genom underrättelsen måste det vidare ha stått klart för bolaget att firmorna var identiska och att bolagets namnförslag inte kunde registreras. Med hänsyn till det sagda borde bolaget i vart fall ha insett att registreringen kunde ha varit felaktig. Det hade varit lätt för bolaget att ta kontakt med handläggaren på PRV för att kontrollera saken. En sådan försiktighetsåtgärd framstår dessutom som motiverad av det skälet att firman ofta utgör det viktigaste kännetecknet för ett bolags verksamhet i förhållande till kunder, leverantörer och andra. Enligt min uppfattning får bolaget anses ha medverkat till den skada som kan ha uppkommit i och med att verksamheten utan beaktande av nyss anförda förhållanden bedrevs vidare under den aktuella firman.

text: Till bilden hör emellertid också att registreringen av en sökt firma utgör ett för sökanden gynnande förvaltningsbeslut som denne i princip skall kunna förlita sig på. I ett fall som detta skulle det enligt min mening föra för långt att på grundval av enbart innehållet i PRV:s meddelande om förväxlingsbarhet ålägga bolaget ett odelat ansvar för uppkommen skada. Vid en jämförelse mellan vållandet på ömse sidor får det anses skäligt att jämka det skadestånd som staten kan ha att utge till bolaget med hälften av vad som annars skulle utgå.

text: Skadan

text: Bolagets ersättningsanspråk avser i allt väsentligt ersättning för de kostnader bolaget förlikningsvis har betalat till handelsbolaget med anledning av förvärvet av firmanamnet. Bolaget har åberopat att summan av förlikningslikviden (160 000 kr) samt kostnaden för juridiskt biträde (78 500 kr) och internt arbete (34 200 kr) uppgår till ett väsentligt lägre belopp än vad en ändring av bolagets firma skulle ha lett till. Bolaget har pekat på att ett firmabyte skulle ha medfört en rad utlägg för nya trycksaker (brevpapper, kuvert, visitkort, korrespondenskort m.m.), ny logotyp, ny fasadskylt, ändring av hemsidan och domännamnet samt kostnader för annonser avseende namnbyte och nytt utställningsmaterial. Bolaget har vidare gjort gällande att en ändring av firman hade lett till förlorad goodwill samt minskad försäljning, eftersom bolaget under tiden för handläggningen hos PRV inte skulle kunna vidta sakenliga marknadsföringsåtgärder.

text: Det bör här framhållas att skadeståndsinstitutets huvudsakliga syfte är att återställa den skadelidande i det läge som skulle ha gällt om inte den skadebringande handlingen hade utförts. Bolaget skall alltså i princip försättas i den ekonomiska situation det skulle ha befunnit sig i om det förväxlingsbara firmanamnet inte hade registrerats. En förutsättning för att skadestånd skall utgå är givetvis också att det finns orsakssamband mellan felet och skadan.

text: Med dessa utgångspunkter kan det i och för sig sättas i fråga om bolagets anspråk på ersättning för kostnaderna för förlikningen och därtill hörande åtgärder innefattar en ersättningsgill skada. Det kan nämligen hävdas att bolaget vid ett avslagsbeslut i firmaärendet, med hänsyn till den namngemenskap som förelåg med andra bolag i samma koncern, ändå skulle ha avsett att förvärva handelsbolagets firma på sätt som har skett. Felet har då inte utgjort en nödvändig förutsättning för den uppgivna skadan. Ett skadestånd till bolaget skulle i en sådan situation också innebära att staten skadeståndsvägen finansierar bolagets förvärv av firman med följd att bolaget blir överkompenserat. Det får emellertid anses ankomma på staten att visa att bolaget efter ett avslag på sin ansökan hos PRV hade haft för avsikt och dessutom hade kunnat förvärva firman av handelsbolaget i enlighet med vad som har skett. Utredningen i ärendet ger mig inte heller underlag för en sådan slutsats.

text: Jag anser mig sålunda kunna utgå från det förhållandet att bolaget till följd av det oriktiga registreringsbeslutet försattes i en situation där det måste antingen ge in en ny ansökan till PRV eller söka få till stånd en uppgörelse med handelsbolaget. I den mån kostnaderna för förlikningen inte är högre än vad kostnaderna för det alternativa handlingssättet skulle kunna antas ha blivit bör bolaget vara berättigat till skadestånd beräknat på grundval av de förstnämnda kostnaderna. Skadan står då nämligen i ett sådant direkt samband med felet som förutsätts för att skadestånd skall utgå enligt principen om adekvat kausalitet.

text: För att styrka sin skada har bolaget gett in utredning beträffande förlikningskostnaderna, men även avseende de utlägg som förekommit för inköp av trycksaker och liknande för den verksamhet som bedrivits under den registrerade firman. De sistnämnda utgifterna uppgår till 431 866 kr exklusive mervärdesskatt. Man kan enligt min mening utgå från att dessa kostnader i allt väsentligt skulle vara likvärdiga med vad bolaget hade fått betala för motsvarande materiel i en verksamhet som bedrivits vidare under en ny firma. En iakttagelse som visserligen kan göras av det ingivna underlaget är att en del av utläggen synes ha gjorts efter det att bolaget uppmärksammats på förekomsten av handelsbolagets firma. Trots denna anmärkning får utredningen anses visa att bolaget genom förlikningen i skälig omfattning har sökt begränsa sin skada såvitt nu är i fråga. Bolaget bör mot den angivna bakgrunden vara berättigat till ersättning för förlikningskostnaderna. Förlikningslikviden och kostnaden för juridiskt biträde framstår som skäliga och skall därför läggas till grund för skadeberäkningen. Däremot anser jag mig inte utan vidare kunna godta att den uppgivna kostnaden på 34 200 kr för verkställande direktörens eget arbete utgör en ersättningsgill skadepost. Jag har visserligen förståelse för att det inträffade har medfört vissa olägenheter i bolagets verksamhet. Eget arbete som inte motsvarar några särskilda utgifter är dock i princip inte ersättningsgillt enligt skadeståndsrättsliga principer (jfr

text: NJA 1983 s. 209

text: och 1989 s. 851). Det får i detta fall ändå godtas att ersättningskravet hänför sig till åtgärder som i betydande mån ligger utanför området för den verkställande direktörens normala arbetsuppgifter liksom för bolagets vanliga administrativa uppgifter i övrigt. Bolaget bör därför åtnjuta viss ersättning för de hinder som detta kan ha inneburit för dess verksamhet. I brist på närmare utredning i saken anser jag att underlaget för skadeberäkningen i denna del kan uppskattas till skäliga 20 000 kr.

text: Sammanfattningsvis finner jag alltså att bolaget skall tillerkännas skadestånd av staten. Med beaktande av att skadeståndet skall jämkas med hälften utgår ersättning till bolaget med (160 000 kr + 78 500 kr + 20 000 kr / 2 =) avrundat uppåt 130 000 kr.

text: Ombudskostnaderna

text: När Justitiekanslern har att ta ställning till ett anspråk på skadestånd som handläggs inom ramen för statens frivilliga skadereglering följer möjligheterna att utge ersättning för ombudskostnader m.m. av bestämmelsen i

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Enligt den bestämmelsen får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och för utredning i ett ärende i den utsträckning kostnaderna inte skall betalas enligt

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: . Bedömningen av i vilken omfattning ersättning av allmänna medel skall utgå till en sökande för ombudskostnader i ett ärende som handläggs inom ramen för statens frivilliga skadereglering bör, vid sidan av ärendets omfattning och svårighetsgrad, även ta hänsyn till om kostnaderna varit skäligen påkallade för tillvaratagande av sökandens rätt i enlighet med den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: föreskrivna principen om ersättning för rättegångskostnader i tvistemål. Frågan om skäliga ombudskostnader bör dessutom i inte obetydlig omfattning bedömas med hänsyn till utgången i själva saken, jfr

text: 18 kap. 1 § rättegångsbalken

text: Bolaget har i detta fall tillerkänts skadestånd och bör därför i princip vara berättigat till ersättning för sina ombudskostnader. Bolaget har dock inte haft full framgång med sina yrkanden. Efter det att ersättningsyrkandet framställts har bolaget haft kostnader för visst arbete av ombudet som haft betydelse i ärendet. Vid en samlad bedömning anser jag att ersättningen för ombudskostnader i ärendet bör begränsas till skäliga ansedda 25 000 kr.

text: Ärendet avslutas härmed.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga bl.a. om en försäkringskassa har agerat i strid med skyndsamhetskravet i 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

org: jk

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte i övrigt någon åtgärd i ärendet.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: I en anmälan av den 21 oktober 2004 till Justitiekanslern har SB anfört i huvudsak följande. Mot bakgrund av ett ärende hos Stockholms läns allmänna försäkringskassa som gällde ersättning begärde hon att försäkringskassan skulle lämna ut kopior av handlingar. Sålunda skrev hon i september 2004 till försäkringskassan att hon ville ha ersättning för en viss period och att hon, om kassan inte godtog hennes ersättningskrav, ville ha kopia av "varenda instruktion till era handläggare, som gäller denna typ av ärenden". Hon angav att det gällde "både interna instruktioner och eventuella föreskrifter, förordningar eller lagar" som kunde ha påverkat kassans - enligt henne - ändrade praxis. Försäkringskassan avslog genom ett beslut den 29 september 2004 hennes ersättningsbegäran. Några kopior av handlingarna fick hon inte. Alla de handlingar som hon sålunda begärde kopia av är allmänna handlingar, som är offentliga. Sammantaget måste försäkringskassan anses ha brutit mot föreskrifterna i

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) om rätten att få kopia av allmänna handlingar.

text: Justitiekanslern har remitterat ärendet till Riksförsäkringsverket för yttrande. Mot bakgrund av det har Riksförsäkringsverket inhämtat ett yttrande från försäkringskassan. Därefter har verket yttrat sig till Justitiekanslern. Det yttrandet innehåller bl.a. följande.

text: Riksförsäkringsverkets utredning

text: Av försäkringskassans yttrande framgår att lokalkontoret Södermalm inte uppmärksammade SB:s begäran i samband med att beslutet om ersättning fattades. I en kommuniceringsskrivelse som inkom till försäkringskassan den 20 september 2004 begärde SB att försäkringskassan, i det fall hennes krav på sjukpenning och straffränta inte godtogs, skulle skicka kopior på varenda instruktion som försäkringskassans sjukpenninghandläggare har.

text: Av yttrandet framgår att sjukpenninghandläggaren missade SB:s begäran om att få ta del av kassans instruktioner och att hennes framställan därför inte besvarades förrän den 27 oktober 2004, d.v.s. drygt fyra veckor efter försäkringskassans avslagsbeslut. I samband med att SB:s begäran besvarades uppmanades hon att kontakta försäkringskassan om hon inte var nöjd med det utskick hon har fått del av.

text: Försäkringskassan anser sig ha brustit i handläggning då det gäller SB:s önskemål om att skriftligen få del av de riktlinjer/lagrum etc. varpå beslutet är fattat. Detta är nu åtgärdat och försäkringskassan beklagar det inträffade.

text: Riksförsäkringsverkets bedömning

text: Riksförsäkringsverket instämmer i att försäkringskassan har brustit i att besvara SB:s begäran med tillräcklig skyndsamhet. Försäkringskassan beskriver inte närmre anledningen till detta men SB:s begäran är nu åtgärdad. Detta föranleder inte någon ytterligare åtgärd från Riksförsäkringsverkets sida."

text: Justitiekanslern har skickat Riksförsäkringsverkets yttrande till SB för kännedom och eventuella synpunkter men det har inte lett till någon komplettering från henne.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: SB har i sin anmälan gjort gällande att försäkringskassan har agerat i strid med

text: 2 kap. 13 §

text: TF då hon trots en begäran till kassan inte har fått kopia av - som hon menar - allmänna handlingar hos kassan.

text: Jag börjar därför med en kortfattad redogörelse för reglerna om rätten att ta del av allmänna handlingar hos myndigheter, ofta kallad offentlighetsprincipen.

text: Något om offentlighetsprincipen

text: Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: TF (jfr 14 kap. 5 § andra stycket) har var och en rätt att ta del av allmänna handlingar hos myndigheter, den s.k. offentlighetsprincipen. En allmän försäkringskassa räknas som en myndighet i detta sammanhang (Regner m.fl., Sekretesslagen s. 1:19 med hänvisningar).

text: Reglerna i TF innebär däremot inte någon rätt att ta del av andra - dvs. icke allmänna - handlingar hos en myndighet. Och även i fråga om allmänna handlingar gäller en inskränkning i rätten, nämligen om innehållet i handlingen eller en del av denna är hemlig.

text: Bestämmelser om vad som är en allmän handling finns i

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF. Där sägs att med handling förstås en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med ett tekniskt hjälpmedel. Vidare föreskrivs att en handling är allmän, om den förvaras hon en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: 2 kap. 12 och 13 §§ TF innehåller bestämmelser om de olika sätt på vilka rätten att ta del av en allmän handling kan utövas. Sålunda föreskrivs i 2 kap. 13 § att den som önskar ta del av en allmän handling har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut, dvs. i den mån handlingen inte innehåller uppgifter som är hemliga, och att en sådan begäran skall behandlas skyndsamt.

text: En begäran om att få ta del av en allmän handling skall göras hos den myndighet som förvarar handlingen, och i princip är det den myndigheten som prövar begäran (

text: 2 kap. 14 §

text: TF; jfr 15 §, där det finns regler bl.a. om överklagande när myndigheten har avslagit begäran).

text: I 2 kap. 8-11 §§ TF finns föreskrifter bl.a. om vissa fall där en handling hos en myndighet inte skall anses vara en allmän handling. Exempelvis följer det av den s.k. biblioteksregeln i

text: 2 kap. 11 § första stycket 3

text: TF att en tryckt skrift eller en annan handling som ingår i ett bibliotek inte anses som en allmän handling (jfr dock samma paragraf andra stycket om att en upptagning i en databas som myndigheten har tillgång till är en allmän handling under vissa förutsättningar). Biblioteksregeln innebär bl.a. att en enskild inte har rätt enligt offentlighetsprincipen att hos en myndighet få en kopia av innehållet i en författningssamling eller liknande som ingår i myndighetens bibliotek.

text: Mina överväganden

text: I en skrivelse som kom in till försäkringskassan den 20 september 2004 begärde SB bl.a. att få kopia av vissa typer av handlingar hos kassan. Begäran var inte närmare preciserad. Dessutom var begäran villkorad i så måtto att den förutsatte att kassan inte biföll hennes i samma skrivelse framställda yrkande om ersättning. Villkoret uppfylldes genom att kassan i ett beslut den 29 september 2004 avslog ersättningskravet. Den 27 oktober 2004 skickade kassan kopior av handlingar till SB. Det var enligt kassans bedömning de handlingar som hon hade begärt att få del av. Att några handlingar inte sändes till henne tidigare berodde enligt Riksförsäkringsverkets yttrande hit på ett förbiseende från handläggarens sida. - I Justitiekanslerns ärende finns inte några närmare uppgifter om vilka handlingar som skickades från kassan till SB i slutet av oktober 2004.

text: Föreskrifter t.ex. på socialförsäkringens område finns publicerade bl.a. i författningssamlingar. Med den utgångspunkten och med hänsyn till biblioteksregeln (se ovan) fanns det enligt min mening skäl för försäkringskassan att utgå från att SB:s begäran om att få kopia av "föreskrifter, förordningar och lagar" avsåg sådana handlingar som inte var allmänna handlingar hos kassan.

text: När det härefter gäller hennes begäran i övrigt, dvs. om att hon ville få kopia av försäkringskassans "interna instruktioner", är följande att säga.

text: En handling är som framgått en allmän handling under förutsättning bl.a. att den är inkommen till eller upprättad hos myndigheten enligt 2 kap. 6 § respektive

text: 7 §

text: TF; om handlingen inte är vare sig inkommen till eller upprättad hos myndigheten är den alltså inte en allmän handling, åtminstone inte hos den myndigheten.

text: Huruvida det hos försäkringskassan fanns några interna instruktioner som var inkomna till eller upprättade hos kassan är en fråga som inte får något svar av utredningen i ärendet här. Men även om frågan skulle besvaras med ja, kan det vara så att t.ex. biblioteksregeln innebär att instruktionerna inte var att anse som allmänna handlingar hos kassan.

text: Jag noterar vidare att utformningen av SB:s begäran och det sammanhang i vilket den gjordes kan förklara om försäkringskassans handläggare inte genast uppfattade framställningen som en begäran om att få kopia av handlingar som enligt henne var allmänna.

text: Vidare får utredningen anses visa att utskicket från försäkringskassan till SB i slutet av oktober 2004 ledde till att hon fick kopior av de handlingar som hennes begäran avsåg och att kassan således numera har tillmötesgått hennes framställning.

text: Som jag har angett i det föregående fanns det skäl att utgå från att i varje fall en del av de handlingar som SB:s begäran avsåg inte utgjorde allmänna handlingar. Dessutom råder osäkerhet om huruvida begäran i någon del avsåg allmänna handlingar, och således är det i motsvarande mån osäkert om det i

text: 2 kap. 13 §

text: TF angivna skyndsamhetskravet var tillämpligt över huvud taget. Jag har inte funnit tillräckliga skäl att genom ytterligare utredning i ärendet klarlägga detta.

text: Om och i den mån det var fråga om några allmänna handlingar som SB:s begäran avsåg får försäkringskassan anses ha dröjt alltför länge med att behandla begäran (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: ). Jag får dock samtidigt påminna om vad jag nyss har uttalat om att det kan vara förklarligt att kassan förbisåg innebörden av hennes begäran.

text: Mot bakgrund av att jag har bedömt att SB:s begäran åtminstone i vissa delar gällde handlingar som inte var allmänna, får jag anföra följande.

text: I princip finns det ingenting som hindrar att en myndighet låter en enskild få del av en sådan handling som inte är en allmän handling hos myndigheten. Tillhandahållandet är då ett utflöde av service från myndighetens sida (jfr

text: 4 § förvaltningslagen

text: [1986:223] om myndigheters serviceskyldighet). I ett sådant fall är som framgått skyndsamhetskravet enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF inte tillämpligt, men myndigheten bör likväl hantera frågan så snabbt som möjligt (

text: 7 § förvaltningslagen

text: I detta sammanhang får jag också nämna att en myndighet i vissa fall är skyldig att låta en enskild få del av uppgifter i ett ärende hos myndigheten när den enskilde är part i detta (se t.ex.

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: Sammanfattningsvis finner jag inte skäl att uttala någon kritik mot försäkringskassan. Jag har inte heller anledning att vidta någon annan åtgärd.

text: Med dessa uttalanden avslutas handläggningen av ärendet.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk med anledning av en uppgift i kronofogdemyndighetens databasregister

text: Justitiekanslern avslår AO:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Telia Sonera Sverige AB ansökte den 28 februari 2003, genom Sergel Inkasso AB, hos Kronofogdemyndigheten i Stockholm om betalningsföreläggande avseende en fordran på AO. Kronofogdemyndigheten meddelade utslag i målet den 2 juni 2003 (mål nr 01-25573-03). Ansökan om verkställighet registrerades den 16 juni 2003.

text: AO överklagade utslaget till Svea hovrätt och yrkade där att detta skulle undanröjas med hänvisning till att han inte hade delgetts föreläggandet innan utslaget meddelades mot honom. Hovrätten fann att utredningen gav stöd för att AO inte var rätteligen delgiven och att utslaget därför fick anses behäftat med domvilla. Genom ett beslut den 1 oktober 2003 undanröjde hovrätten utslaget och visade målet åter till kronofogdemyndigheten för ny handläggning (mål Ö 6020-03).

text: Efter hovrättens avgörande beslöt kronofogdemyndigheten den 13 november 2003 om rättelse/förtida gallring och att uppgifterna om indrivningsuppdraget rörande AO:s skuld skulle uteslutas ur utsöknings- och indrivningsdatabasen. Sedan borgenären (Telia) återkallat sin ansökan avskrevs ärendet den 14 november 2003.

text: Anspråk

text: AO har med hänvisning till det inträffade hos Kronofogdemyndigheten begärt skadestånd av staten med 30 000 kr avseende utebliven lön, merarbete och obehag m.m.

text: Utredningen

text: Anspråket har med ett yttrande av kronofogdemyndigheten överlämnats hit för ett ställningstagande.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Skatteverket. I yttrandet anförs bl.a. följande.

text: ”BEDÖMNING

text: AO:s skadeståndsanspråk grundar sig på att KFM agerat felaktigt eller försumligt genom att delgivning av föreläggandet skett på felaktigt sätt. I denna del har verket att bedöma huruvida skadestånd kan utgå med stöd av den allmänna skadeståndsregeln rörande fel eller försummelse vid myndighetsutövning i

text: 3 kap. 2 §

text: SkL [

text: skadeståndslagen

text: , Justitiekanslerns anm.].

text: AO:s begäran om ersättning aktualiserar även frågor om den behandling av uppgifter som har skett i databaserna. Därför kommer verket att yttra sig över huruvida skadestånd kan utgå med stöd av

text: 48 §

text: PUL.

text: Ersättning enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL

text: Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL ska stat eller kommun ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommunen svarar. Enligt denna regel är det den skadelidande som skall styrka att en skada har uppkommit och att denna är en följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Vidare ska det yrkade beloppet vara styrkt.

text: AO har gjort gällande att KFM agerat felaktigt eller försumligt genom den felaktiga delgivningen, samt att den medfört att han lidit förmögenhetsskada.

text: Enligt

text: 25 § lag (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning (BfL) ska, om kronofogdemyndigheten tar upp ansökningen om betalningsföreläggande, svaranden föreläggas att yttra sig inom viss tid från det att ansökningen delgavs honom. Tiden får inte utan särskilda skäl bestämmas till mer än två veckor. Enligt

text: 29 §

text: BfL ska föreläggandet delges svaranden i enlighet med vad som enligt

text: rättegångsbalken

text: (RB) gäller för delgivning av stämning i tvistemål. Dock får kungörelsedelgivning enligt

text: 15 § delgivningslagen (1970:428)

text: (DelgL) inte ske. Enligt

text: 33 kap. 4 §

text: RB finns särskilda bestämmelser om delgivning, vilka stadgas i DelgL. Enligt

text: 7 §

text: DelgL ska handling som ska delges enskild person överbringas till honom.

text: KFM lämnade föreläggandet i målet om betalningsföreläggande för stämningsmannadelgivning till Svenska Kravek AB den 31 mars 2003. Vid denna tidpunkt var AO folkbokförd under adressen Apelbergsgatan 60, 111 37 Stockholm. AO söktes på denna adress den 8 och 20 april samt den 2 och 8 maj 2003. Den 13 maj beslutade KFM att handlingen skulle lämnas i slutet kuvert i den söktes hemvist i enlighet med 15 § 2 st. 2 men. DelgL. Delgivningen verkställdes den 19 maj 2003.

text: Enligt uppgift från AO har han avflyttat från ovanstående adress den 31 december 2002. Enligt

text: 25 § folkbokföringslagen (1991:481)

text: (FolkbokfL) ska den som flyttat inom en vecka anmäla flyttningen. Först den 14 april 2003 anmälde AO avflyttningen till Skattemyndigheten i Stockholm och angav därvid adress c/o JO, Domsagevägen 6 C, 461 33 Trollhättan. Anmälan vidarebefordrades därefter till Skattemyndigheten i Trollhättan, där den inkom den 17 april 2003. Skattemyndigheten i Trollhättan hörde AO:s far i enlighet med 32 § FolkbokfL och hans svar inkom till Skattemyndigheten i Trollhättan den 5 maj 2003. Några dagar senare infördes AO:s nya adress i folkbokföringsdatabasen och den 14 april 2003 angavs som inflyttningsdatum. Det har inte gått att utröna om den nya adressen infördes i folkbokföringsdatabasen före den 8 maj 2003.

text: Verket delar KFM:s uppfattning att delgivning ej skett på korrekt sätt i och med att den verkställdes på en adress där AO inte var folkbokförd. För det fall att AO hade fullgjort sin lagstadgade plikt och anmält sin avflyttning senast den 7 januari 2003, kan det hållas för visst att delgivningen blivit korrekt utförd. I och med att AO dröjt drygt tre månader med sin anmälan om flyttning, anser verket att han bidragit till att verkställigheten av delgivningen skedde på fel adress.

text: Verket anser inte att AO styrkt att han förlorat arbetstillfälle, drabbats av inkomstbortfall eller fördyrad boendekostnad. AO har således inte styrkt att han drabbats av förmögenhetsskada, varför skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL inte bör utgå.

text: Ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL

text: Utsökningsmålet mot AO registrerades i utsöknings- och indrivningsdatabasen och utslaget registrerades i databasen för betalningsföreläggande och handräckning. Regler om kronofogdemyndighetens behandling av uppgifter i databaserna finns i lag (

text: ) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet (KFDBL) och i förordning (

text: ) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet (KFDBF). Genom hänvisningar från KFDBL är även vissa specifikt angivna bestämmelser i PUL tillämpliga. Enligt

text: 3 kap. 3 §

text: KFDBL gäller PUL:s bestämmelser om skadestånd vid den behandling av personuppgifter som sker i databaserna. Detta innebär att staten enligt

text: 48 §

text: PUL ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som den felaktiga behandlingen har orsakat.

text: Enligt 1 kap. 3 § KFDBL gäller PUL:s grundläggande krav på behandling av personuppgifter (se

text: 9 §

text: PUL), med vissa undantag, för den behandling av personuppgifter som sker i databaserna. Detta innebär, såvitt nu är av intresse, att de personuppgifter som behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen (jfr

text: 9 § 1 st. e

text: PUL). De skall vidare vara riktiga (jfr

text: 9 § 1 st. g

text: PUL). Uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen får behandlas för de ändamål som anges i bl.a. 2 kap. 2 § 1 p. KFDBL, d.v.s. för verkställighet eller annan åtgärd som särskilt åligger kronofogdemyndigheter enligt

text: utsökningsbalken

text: eller annan författning. Uppgifter i databasen för betalningsföreläggande och handräckning får behandlas för de ändamål som anges i

text: 2 kap.

text: 9 §§

text: KFDBL.

text: För att skadestånd skall kunna utgå enligt

text: 48 §

text: PUL krävs således att felaktig behandling av uppgifterna skett. Uppgifterna som registrerats om AO får anses ha varit oriktiga, då delgivning inte skett på ett korrekt sätt. Därav följer att skadestånd enligt

text: 48 §

text: PUL kan utgå.

text: Verket ifrågasätter inte att AO lidit ideell skada. Dock anser verket att AO:s underlåtenhet att i rätt tid anmäla sin avflyttning, gjort att skadeståndet bör kunna jämkas i enlighet med

text: 48 § 2 st.

text: PUL. Verket instämmer i KFM:s bedömning att skadeståndet inte bör bestämmas till ett belopp överstigande 500 kronor.

text: JK har uppmanat verket att jämföra förevarande skadeståndsärende med ett skadeståndsärende med dnr 530-8152-03/450, över vilket verket yttrat sig till JK den 20 oktober 2003 och därvid avstyrkt att skadestånd ska utgå. Det ärendet rör indrivning av utländsk skatt och är således ett allmänt mål, jfr

text: 1 kap. 6 § 2 st. utsökningsbalken

text: (UB) och

text: 1 kap. 2 § 1 st. 7 p. utsökningsförordningen (1981:981)

text: . Vid allmänna mål företar kronofogdemyndigheten inte någon prövning före registreringen, det sker endast en granskning av formell natur. Kronofogdemyndigheten är vidare skyldig att registrera skulder som överlämnas för indrivning i allmänna mål, varför en registreringsåtgärd i dessa fall inte kan innebära fel eller försummelse vid myndighetsutövning eller personuppgiftsbehandling i strid med ändamålen bakom KFDBL, jfr 2 kap. 2 § KFDBL.

text: Vid utslag och verkställighet av enskilda mål, som det förevarande, ska kronofogdemyndigheten företa en prövning och därvid undersöka om giltig exekutionsgrund finns innan ett utslag meddelas. I förevarande fall har, såsom hovrätten konstaterat i sitt beslut, delgivningen inte skett på ett korrekt sätt. Således har felaktiga uppgifter registrerats i databaserna. Skyldigheten för kronofogdemyndigheten att företa en prövning vid enskilda mål, gör att skadestånd kan motiveras i det ärende som nu är under bedömning, men inte i skadeståndsärendet med dnr 530-8152-03/450.

text: Sammanfattning

text: Verket anser inte att AO styrkt att han drabbats av förmögenhetsskada, varför skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL inte bör utgå. Däremot anser verket att AO lidit ideell skada, vilken efter jämkning med anledning av AO:s medvållande inte bör beräknas uppgå till ett belopp överstigande 500 kronor.”

text: AO har fått del av utredningen och har gett in flera skrivelser med ytterligare synpunkter. Han har bl.a. anfört att han i januari 2003 meddelade folkbokföringsenheten per telefon att han från och med den 31 december 2002 bodde på Domsagevägen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten skall, enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: stadgas att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet. AO har, som det får förstås, som grund för sitt anspråk åberopat att utsöknings- och indrivningsdatabasen har innehållit en felaktig uppgift om honom. I

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL) finns särskilda bestämmelser om skadestånd som tar sikte på sådana fall. Dessa skadeståndsregler har således företräde framför

text: skadeståndslagens

text: Enligt

text: 48 §

text: PUL skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Med skada avses såväl personskada och sakskada som ren förmögenhetsskada. Ersättningsskyldigheten kan i den utsträckning det är skäligt jämkas, om den personuppgiftsansvarige visar att felet inte berodde på honom eller henne.

text: Enligt

text: 9 §

text: PUL skall den personuppgiftsansvarige bl.a. se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga.

text: Skadestånd enligt

text: 48 §

text: PUL?

text: Den första frågan som inställer sig i ärendet är om registreringen av uppgiften i utsöknings- och indrivningsdatabasen, om kronofogdemyndighetens utslag den 2 juni 2003, skedde i strid med PUL. Så är fallet bl.a. om uppgiften var att anse som oriktig. Detta leder in på frågan vad som är att anse som en oriktig uppgift. I detta fall återgav ju registret endast att ett utslag hade meddelats, låt vara att det senare visade sig att så inte hade bort ske eftersom delgivning inte hade skett på rätt sätt.

text: I kommentaren till PUL (se Öman, Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, andra upplagan s. 99 f.) anges bl.a. följande. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade uppgiften skall spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna (oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena). (…) Registerförfattningsutredningen uttryckte det så att man bör ha som utgångspunkt att en uppgift, trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande, inte är oriktig i den bemärkelsen att den skall rättas, om uppgiften korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessutom behövs i verksamheten (…), och regeringen framhöll i samma lagstiftningsärende att bedömningen av om en uppgift skall anses vara oriktig eller inte, dvs. om uppgiften skall rättas, måste göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen (…). Regeringen har också ansett att det inte är fråga om en felaktig uppgift i lagens mening om en skattemyndighet t.ex. har registrerat en person som misstänkt för ett visst brott, men misstanken under ett senare skede av utredningsarbetet inte längre visar sig hållbar (…).

text: Justitiekanslern har utifrån dessa uttalanden tolkat den aktuella bestämmelsen så att det i princip inte föreligger något registerfel om en registrering är korrekt gjord utifrån det material som ligger till grund för den.

text: I detta fall återgav registret utslaget korrekt. Den omständigheten att utslaget senare befanns vara felaktigt av den anledningen att delgivningen inte bedömdes ha genomförts på ett korrekt sätt kan inte innebära att registreringen av utslaget gjordes i strid med PUL.

text: Något skadestånd med stöd av

text: 48 §

text: PUL kan således inte utgå.

text: Skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: Eftersom

text: 48 §

text: PUL inte är tillämplig har Justitiekanslern att ta ställning till om skadestånd kan utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Den felaktigt genomförda delgivningen får anses innefatta ett sådant fel eller en sådan försummelse vid myndighetsutövning som grundar rätt till skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: I skadeståndsärenden ankommer det på den skadelidande att visa att den påstådda försumligheten har orsakat en viss skada.

text: AO har inte visat att han på grund av den felaktigt genomförda delgivningen har drabbats av någon utebliven lön eller något fördyrat boende. Han anspråk i den delen kan således inte vinna bifall.

text: Som framgått ovan utgår ersättning för ideell skada endast i sådana fall då den skadelidande har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Något sådant brott har inte förekommit i detta fall. Således kan inte heller någon sådan ersättning utgå.

text: Sammanfattningsvis skall AO:s skadeståndsanspråk avslås.


title: Framställning till regeringen om införande av en rätt till ersättning från staten i samband med polisens avspärrningar m.m.

text: Jag föreslår att regeringen låter se över reglerna i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder i syfte att göra det möjligt för staten att kunna betala ut ersättning till enskilda som drabbas av inkomstförluster eller liknande förmögenhetsskada till följd av polisiära avspärrningar i samband med utländska statsbesök, internationella konferenser o. dyl.

text: En ändrad ordning kan t.ex. åstadkommas genom ett tillägg till 8 § i lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder.

text: Skälen för mitt förslag:

text: Bakgrund

text: Den 26 - 28 januari 2000 var den svenska regeringen värd för konferensen Stockholms Internationella Forum om Förintelsen rörande utbildning, hågkomst och forskning om förintelsen under andra världskriget, den s.k. förintelsekonferensen. Konferensen ägde rum i Folkets hus på Barnhusgatan samt i Norra Latins konferenslokaler mellan Drottninggatan och Norra bantorget. Till konferensen kom stats- och regeringschefer från totalt 45 länder. Samtidigt arrangerade den judiska församlingen i Stockholm den judiska världskongressen som pågick under tiden 25 - 26 januari 1999 i bl.a. den Judiska synagogan på Wahrendorfsgatan samt på Grand hotell. Till den kongressen var ca 100 personer inbjudna.

text: I samband med dessa arrangemang vidtog Polismyndigheten i Stockholm omfattande avspärrningsåtgärder i centrala Stockholm. Också vid tidigare tillfällen har t.ex. centrala delar av Stockholm spärrats av i samband med besök av utländska statschefer eller liknande dignitärer, senast då den palestinske ledaren Yassir Arafat besökte Stockholm i samband med en Mellanöstern- konferens i december 1998.

text: Det rättsliga stödet för avspärrningar m.m.

text: Avspärrningsåtgärderna kan vidtas med stöd av

text: 23 § polislagen (1984:387)

text: . Enligt dessa bestämmelser gäller - om det av särskilda skäl anses föreligga risk för att något brott, som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom, kommer att förövas på viss plats - att en polisman i syfte att avvärja brottet eller bereda skydd mot detta, bl.a. får avstänga, utrymma eller förbjuda tillträde till ett hus, rum eller annat ställe, meddela förbud mot flyttande av vissa föremål eller mot trafik med vissa kommunikationsmedel eller vidta annan sådan åtgärd.

text: Ersättningsanspråk

text: I nära anslutning till konferensens avslutande fick Justitiekanslern ta emot ett relativt stort antal ersättningsanspråk främst från företagare med lokaler i centrala Stockholm som gjorde gällande att de genom minskad tillgänglighet på grund av avspärrningarna förlorat kunder och därmed inkomster under den tid som avspärrningarna varade. Det kan i sammanhanget nämnas att Justitiekanslern också vid tidigare tillfällen mottagit liknande ersättningskrav då polisen ansett sig böra begränsa tillgängligheten till vissa områden i Stockholm.

text: Några särskilda bestämmelser som reglerar statens ersättningsskyldighet vid sådana myndighetsingripanden som det här är fråga om finns inte. Enbart en avspärrning som sådan kan alltså inte föranleda ersättningsskyldighet för staten.

text: Däremot kan ersättning utgå i form av skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt den bestämmelsen skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: De avspärrningar som polisen har företagit har haft stöd i reglerna i

text: polislagen

text: . De förluster som uppkommit för enskilda har alltså inte förorsakats genom något fel eller någon försummelse utan har tvärtom haft stöd i lagstiftningen. Någon möjlighet att genom skadestånd ersätta de enskilda som drabbats har alltså inte funnits. Här bortses då från den möjlighet som regeringen enligt praxis anses ha att "ex gratia" besluta om ersättning, dvs. en ersättningsrätt som vilar på mer diskretionära grunder.

text: Justitiekanslern har med hänvisning till de här i korthet återgivna förutsättningarna lämnat framställda ersättningsanspråk utan bifall. Besluten har inte sällan mötts med liten förståelse av de som ansett sig drabbade av avspärrningarna och som därför begärt ekonomisk kompensation av staten.

text: Frågans tidigare behandling

text: Frågan om rätt till ersättning vid sådana polisiära ingripanden som här diskuteras är inte ny. Den har tagits upp vid olika tillfällen tidigare i samband med tillkomsten av 1972 års skadeståndslag (se

text: prop. 1972:5 s. 112

text: f.) och senast av Kommittén för översyn av det allmännas skadeståndsansvar (jfr betänkandet

text: SOU 1993:55 s. 225

text: ff.) där kommittén diskuterar frågan om ett strikt ansvar och en utvidgad ersättningsskyldighet vid viss laglig våldsanvändning.

text: Beträffande rätten till ersättning vid polisiära avspärrningsåtgärder uttalade kommittén att man även i detta sammanhang liksom vid skador som uppstår i rena nödsituationer kan argumentera för att skador genom ingreppet snarare bör bäras av staten än av enskilda som utan skuld träffas av en åtgärd. Kommittén pekade på att skador av denna art ofta är en förutsebar följd av myndighetens åtgärd. Frågan hörde därmed inte på samma sätt som frågor om skador till följd av polisiär våldsanvändning samman med ett skadeståndsrättsligt synsätt utan företedde större släktskap med diskussionen kring rätten till ersättning vid expropriation och andra rådighetsinskränkningar.

text: Enligt kommittén var en generell ersättningsrätt inte problemfri. Det kunde bl.a. inte komma ifråga att ersätta alla möjliga personer som på det ena eller andra sättet blev lidande av en avspärrning, t.ex. kunder till en bank som varit avstängd på grund av ett bankrån. En regel om ersättning till en så obestämd krets skulle bli svåröverskådlig, framhölls det. Vad som kunde övervägas var emellertid att utge ersättning till ägare eller innehavare av den egendom som avspärrats. Kommittén stannade dock slutligen för att inte lägga fram något förslag i saken, (a. bet s. 230n - 231).

text: Närmare om skälen för mitt förslag:

text: Överväganden

text: Polisen måste givetvis alltid ha möjlighet att vidta adekvata åtgärder för att förebygga och bekämpa brott och att i övrigt vidta lämpliga åtgärder för att skydda människors liv och hälsa eller egendom mot omfattande skadegörelse o. dyl. Detta är en sak. Att enskilda som utan egen förskyllan utsätts för sådana befogade tvångsåtgärder alltid skulle sakna rätt till ekonomisk gottgörelse om förutsättningarna för statens skadeståndsansvar inte är uppfyllda är en annan sak som inte utan vidare ter sig självklar.

text: De stora arrangemang med en internationell anknytning som under senare år anordnats i Stockholm har enligt min mening gett ersättningsfrågan en förnyad aktualitet. Arrangemangen kan inte ses som engångshändelser utan kan i framtiden bli vanligare. Här kan blott erinras om de möten på olika nivåer och olika orter som blir aktuella under Sveriges ordförandeskap i EU. Det kan på goda grunder antas att flera av dessa möten är av sådan karaktär att de kommer att kräva omfattande säkerhetsarrangemang, liknande dem under förintelsekonferensen.

text: Som jag ser saken är det motiverat att på nytt överväga frågan om en ersättningsrätt. De principiella skäl som anförts mot att införa en regel som medger ersättning t.ex. vid ingrepp enligt

text: 23 § polislagen

text: tycks mig nämligen inte ha en sådan bärkraft att frågan för all framtid måste anses avförd från dagordningen.

text: Det är i och för sig riktigt som framhållits av Kommittén för översyn av det allmännas skadeståndsansvar att förluster till följd av avspärrningsåtgärder enligt

text: 23 § polislagen

text: inte är av direkt skadeståndsrättslig karaktär och att situationen mera liknar de fall då det allmänna ingriper med inskränkningar i den enskildes rätt att bruka sin fastighet. Kommitténs huvudsakliga skäl för att inte föreslå någon ersättningsrätt var också att frågan borde behandlas i samband med de då pågående övervägandena om grundlagsskydd för äganderätten. Sedan dess har det genom

text: 2 kap. 18 § Regeringsformen

text: införts ett grundlagsskydd vid rådighetsinskränkningar. Den nu aktuella frågan berördes emellertid inte i det sammanhanget och den ligger inte heller inom ramen för direktiven till 1999 års författningsutredning (Ju 1999:13) som bl.a. har att se över

text: 2 kap. 18 § regeringsformen

text: . Det är möjligt att man vid en välvillig tolkning av grundlagsregeln skulle kunna komma fram till att den i princip omfattar rådighetsinskränkningar genom polisingripanden enligt

text: 23 § polislagen

text: . Hur bestämmelsen skall tolkas är emellertid föremål för delade meningar. Oavsett hur man ser på tillämpningsområdet för

text: 2 kap. 18 § regeringsformen

text: kan det emellertid inte finnas några hinder av principiella skäl mot att man tillerkänner enskilda en rätt till ersättning när de på grund av avspärrningsåtgärder drabbas av ekonomiska förluster. En sådan ersättningsrätt måste då regleras i vanlig lag och det synes huvudsakligen av praktiska skäl mest ändamålsenligt att en ersättningsregel förs in i lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder.

text: En principiell rätt till ersättning vid polisiära avspärrningar o. dyl. kan naturligtvis inte vara undantagslös. Vid plötsligt uppkomna nödlägen t.ex. i samband med omfattande bränder, bombhot eller andra terrorattacker och liknande incidenter av viss "katastrofkaraktär" måste samhället genom polisen alltid ha en möjlighet att vidta också ganska drastiska och långtgående åtgärder utan att detta automatiskt ger rätt till ekonomisk gottgörelse av staten. Det torde heller inte vara svårt att finna en förståelse för ett sådant synsätt hos allmänheten.

text: Jag tror mig däremot kunna hävda att förutsebara och rent av långt i förväg planerade avspärrningar i samband med regelbundet återkommande evenemang som ger upphov till ekonomiska förluster för enskilda inte möts med någon sådan förståelse, varken av dem som direkt drabbas av åtgärden eller en större allmänhet. De reaktioner som jag mottagit i en del ersättningsärenden som handlagts här och som regelmässigt lett till avslag på ansökan tyder med styrka på att den nuvarande ordningen inte har stöd i det allmänna rättsmedvetandet.

text: Kostnaden för ett internationellt evenemang av den storleksordning som här diskuteras är naturligtvis högst betydande. Bedömningen har tydligen då gjorts att ändamålet med ett visst evenemang motiverar kostnaderna och att dessa bestrids av allmänna medel. Enligt min mening vore det väl försvarbart att då också väga in de ytterligare kostnader som kan uppstå i form av en skälig ersättning till sådana enskilda, t.ex. ägare till eller innehavare av affärer och liknande inrättningar, som får vidkännas minskade intäkter under den tid evenemanget varar.

text: En alltför njugg inställning från statsmakternas sida till berättigade ersättningskrav i samband med evenemang av den här diskuterade digniteten kan i förlängningen rentav leda till en minskad förståelse för sådana ofta viktiga syften som ligger bakom själva anordnandet av evenemanget. Detta vore givetvis olyckligt.

text: Det ter sig nog för de flesta rimligare att kostnaderna för denna typ av arrangemang bärs gemensamt av medborgarna/skattebetalarna än av den enskilde ensam som drabbas av de i och för sig oönskade men förutsebara konsekvenserna av ett evenemang som ytterst anordnas i samhällets intresse. Det kan i sammanhanget också framhållas att den enskilde inte torde kunna erhålla försäkringsskydd när det gäller skador av här avsett slag.

text: I sitt remissyttrande över betänkandet (

text: SOU 1993:55

text: ) Det allmännas skadeståndsansvar framförde den dåvarande Justitiekanslern bl.a. följande synpunkter.

text: Polisens och andra myndigheters lagenliga våldsanvändning är en särskilt känslig, ofta uppmärksammad och kritiserad verksamhet. Om en allmännyttig åtgärd måste genomföras så att den drabbar en enskild tredje man utan att denne på något sätt bär skuld till att åtgärden vidtas, måste det för många framstå som egendomligt eller rent av stötande om ersättning inte kan utges till den oförskyllt skadelidande.

text: Som kommittén har anfört får det antas att en lagreglerad möjlighet att erhålla skadestånd i sådana fall måste ses som en förtroendeskapande åtgärd som också får anses värdefull för den allmänna samhällsmoralen.

text: Jag ställer mig för egen del bakom uttalandet och finner skäl att nu erinra om dessa synpunkter som framfördes i anslutning till diskussionerna kring den nya ersättningsregel vid laglig våldsanvändning (8 §) som infördes med den nya lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, se

text: prop. 1997/98:105 s. 22

text: ff. och 57 f.

text: Samma synsätt tycks mig ha giltighet också då en utvidgad rätt till ersättning vid avspärrningsåtgärder diskuteras. I själva verket är det närmast fråga om att ta ytterligare ett steg på den väg som redan anträtts genom den lagändring som statsmakterna för inte så längre sedan beslutade om. Enligt min mening bör ett sådant steg nu tas.

text: Det finns alltså starka skäl för en begränsad ersättningsrätt vid avspärrningsåtgärder som närmast är att likna vid faktiska rådighetsinskränkningar beträffande utnyttjandet av fast egendom. Problemet är dock att finna lämpliga avgränsningar kring en utvidgad ersättningsrätt som fångar upp de mest behjärtansvärda fallen.

text: Avspärrningsåtgärder enligt

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: I ett sådant sammanhang bör lämpligen övervägas om även sådana avspärrningar som kan beslutas med stöd av

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: också bör omfattas av en nyordning. Det kan t.ex. röra sig om avspärrning av en lägenhet där ett brott förövats och som polis- och åklagare behöver ha tillgång till för att kunna genomföra en brottsplatsundersökning. Kommittén för översyn av det allmännas skadeståndsansvar hänvisar i sitt betänkande också till den typen av avspärrningsåtgärder, (jfr a bet. s. 231).

text: Jag har tidigare stött på några sådana ärenden i min skadereglerande verksamhet. För närvarande är ett ärende aktuellt här (dnr

text: ) där en lägenhetsinnehavare kräver ersättning för att hennes lägenhet under ca fyra månader hållits avspärrad för tekniska undersökningar. Om något skadeståndsgrundande dröjsmål inte vidlåder handläggningen av ärendet hos polisen, torde möjligheterna att utge ersättning enligt gällande lagstiftning vara obefintliga. Detta ter sig säkert inte tillfredsställande ur den enskildes synvinkel och jag vill själv uttrycka sympati för tanken att också dessa fall kunde ge rätt till ersättning av samhället.

text: Antalet sådana ärenden som jag har stött på i min verksamhet är inte så många att jag har underlag för ett säkert svar på frågan om även avspärrningsåtgärder av detta slag som beslutas med stöd av

text: rättegångsbalken

text: bör inbegripas i en framtida reglering. En eventuell remissbehandling av denna framställning, innefattande hörande av t.ex. Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen, torde emellertid erbjuda ett lämpligt tillfälle att belysa frågan i ett vidare perspektiv på vilket underlag ett ställningstagande sedan kan göras. Jag vill därför inte avstå från att nu föra fram tanken i detta sammanhang.

text: Lagregleringen

text: En utvidgad ersättningsrätt skulle lagtekniskt kunna infogas som ett nytt andra stycke i 8 § lagen om frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Ett förslag till lagtext med författningskommentarer lämnas i bilaga 1.

text: En invändning mot en lagtext utformad i linje med förslaget skulle kunna vara att denna inte är tillräckligt pregnant och ger utrymme för olika tolkningar. Konsekvensen härav blir att det överlämnas åt rättspraxis att dra upp de närmare gränserna kring ersättningsrätten. Såsom lagrådet anförde vid granskningen av remissen i 1998 års lagstiftningsärende rörande bl.a. ändring i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: har emellertid skadeståndsrätten historiskt sett visat sig vara ett område där en utveckling genom rättspraxis fungerat väl (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 85

text: ). Lagrådet hade därför såvitt avsåg utformningen av den bestämmelsen ingen principiell erinran mot den valda lösningen. Enligt min mening bör samma synsätt kunna anläggas i detta fall då domstolarna - som i händelse av att Justitiekanslerns beslut inom ramen för en frivillig skadereglering inte skulle godtas av den enskilde - givetvis är väl skickade att ytterst dra upp de närmare förutsättningarna kring och omfattningen av en ersättningsrätt i sådana fall som här behandlats.

text: Av i huvudsak de skäl som nu redovisats vill jag förslå att en sådan lagändring övervägs.

text: Övergångsregler

text: I ett sådant sammanhang bör ställning också tas till frågan om hur sådana enskilda som redan drabbats av ekonomiska skador till följd av avspärrningar som vidtagits före en ev. lagändring skall kunna kompenseras. Skadeståndsrättslig lagstiftning brukar ju inte ges retroaktiv karaktär utan avse skadefall som inträffat efter en lagändrings ikraftträdande.

text: En möjlighet är att ersätta sådana skadelidande i diskretionär ordning men enligt samma grunder som den nya lagstiftningen anvisar. Justitiekanslern skulle kunna anförtros att på ansökan av enskilda handlägga sådana anspråk.

text: Bilaga 1

text: Förslag till lag om ändring i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder

text: Härigenom föreskrivs att

text: 8 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder skall ha följande lydelse.

text: Nuvarande lydelse

text: 8 §

text: Den som åsamkas personskada eller sakskada genom våld som utövas med stöd av

text: 10 §

text: eller

text: 23 § första stycket första meningen

text: polislagen (1984:387)

text: 2 kap. 17 § utsökningsbalken

text: eller

text: 57 § tullagen (1994:1550)

text: har rätt till ersättning om den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom.

text: Föreslagen lydelse

text: 8 §

text: Den som har åsamkats ren förmögenhetsskada till följd av beslut om avspärrning enligt

text: 23 § första stycket 2. polislagen

text: eller

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: , har rätt till ersättning i den mån det är skäligt med hänsyn till intrångets art och varaktighet och övriga omständigheter kring upprättandet av avspärrningen.

text: Denna lag träder i kraft den ..2001.

text: Författningskommentar

text: 23 § första stycket 2. polislagen

text: eller

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: Den nya bestämmelsen om en ersättningsrätt vid polisavspärrningar enligt

text: 23 § polislagen

text: är inte avsedd att tillämpas i alla situationer där en avspärrning kan bli aktuell. Vad det är fråga om är att fånga in sådana långt i förväg planerade och förberedda enstaka eller regelbundet återkommande evenemang där behovet av en avspärrning på förhand kan bedömas och alltså är förutsebart.

text: Någon ersättning är däremot inte tänkt att utgå vid plötsligt uppkomna händelser, t.ex. i samband med omfattande bränder, bombhot eller andra terrorattacker och liknande incidenter av viss "katastrofkaraktär". Polisen måste då alltid ha rätt att upprätta avspärrningar för att skydda människors liv och hälsa eller motverka omfattande förstörelse av egendom o. dyl. utan att någon rätt till ersättning inträder.

text: Om det i enlighet med vad här sagts är fråga om en sådan situation att ersättning kan komma i fråga, är ersättningsrätten avsedd att vara begränsad till dem som i första hand berörs av en avspärrning. Endast sådana enskilda som direkt drabbas av avspärrningen har rätt till ersättning, men inte var och en som endast mer indirekt berörs.

text: Om man tar en affärsidkare som exempel är det sålunda endast ägaren eller den som eljest driver affärsverksamheten som avses ha rätt till ersättning för att kompensera minskad omsättning eller dyl., men däremot inte en kund som mer indirekt drabbas av att inte på avtalad tid kunna köpa eller hämta ut en viss vara eller liknande. Inte heller bör en kund i en banklokal som till följd av en avspärrning temporärt inte kan genomföra en viss transaktion ha rätt till någon ersättning även om han skulle kunna påvisa en inkomstförlust i sammanhanget.

text: Med affärsidkare får likställas ägare till hotell, vandrarhem och liknande inrättningar som oförskyllt till följd av en avspärrning får vidkännas en minskad kundtillströmning.

text: En given avgränsning till den personkrets som är avsedd torde för övrigt följa redan av den skadeståndsrättsliga grundregeln att s.k. tredje mans skador inte ersätts.

text: En lagregel i ämnet behöver också innehålla en tidmässig avgränsning så att endast mer långvariga ingripanden kommer att omfattas. Temporära avspärrningar av mer kortvarig natur som måste upprättas i samband med bränder eller andra olyckor, bombhot och liknande incidenter avses inte omfattade av regleringen

text: Det är svårt att i lagtexten mer exakt ange de avgränsningar som behövs. Dessa föreslås därför komma till uttryck genom orden att rätt till ersättning föreligger "i den mån det är skäligt med hänsyn till intrångets art och varaktighet och övriga omständigheter kring upprättandet av avspärrningen". Som anförts i den allmänna motiveringen får det därmed ankomma på domstolarna att i rättspraxis dra upp de närmare gränserna kring och omfattningen av ersättningsrätten.

text: I fråga om möjligheten att också medge ersättning i åtminstone en del fall där en avspärrning har beslutats med stöd av

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: får jag här inskränka mig till att hänvisa till vad som i allmänna ordalag anförts i den allmänna motiveringen till mitt förslag.

text: Handläggningsfrågor

text: Det är tänkt att Justitiekanslern inom ramen för statens frivilliga skadereglering skall kunna ta ställning till krav från enskilda som drabbats av en avspärrning i enlighet med de regler som ges i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk som riktas mot staten. Detta gör en konsekvensändring nödvändig i

text: 3 § nämnda förordning

text: eftersom anspråk enligt 8 § frihetsberövandelagen f.n. handläggs endast av Rikspolisstyrelsen. En sådan ordning är motiverad eftersom det i avspärrningsfallen är fråga om beslutsskador. Sådana skador handläggs normalt av Justitiekanslern i enlighet med den kompetensfördelning som gäller enligt förordningen. Detsamma gäller anspråk grundade på ingripanden med stöd av

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: för det fall sådana anspråk också skulle komma att omfattas av regleringen.

text: Ett förslag till sådana förordningsändringar fogas till denna framställning sombilaga 2.

text: Bilaga 2

text: Förslag till förordning om ändring i förordningen (

text: ) om

text: handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Härigenom föreskrivs att

text: 3 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten skall ha följande lydelse.

text: Handläggande myndighet

text: 3 § Justitiekanslern handlägger anspråk på ersättning med stöd av

text: 36 kap. 17 § andra stycket brottsbalken

text: 2 kap. 1 § eller 3 kap. 1 eller 2 §

text: skadeståndslagen

text: ), om anspråket grundas på ett påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut,

text: 23 § datalagen (1973:289)

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: lagen (

text: ) om ersättning

text: vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, dock inte anspråk som avses i 8 § första stycket den lagen eller 3 a § denna förordning,

text: 21 § lagen (1978:880)

text: om

text: betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, eller

text: 13 § lagen (2000:343)

text: om internationellt polisiärt samarbete, om anspråket grundas på ett felaktigt beslut eller en underlåtenhet att meddela beslut.

text: Denna förordning träder i kraft den ...2001.