avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kritik mot Försvarsmakten, Skaraborgs regemente, för det sätt som en övning har genomförts på m.m.

sammanfattning: I beslutet kritiseras Försvarsmakten, Skaraborgs regemente (P4), för att ha utformat förutsättningarna för en övning på ett sådant sätt att det funnits en överhängande risk för att civilpersoner mot sin vilja skulle kunna bli en del av övningen. En radioamatör blev i samband med övningen konfronterad av militär personal när han befann sig inom övningsområdet som inte var avlyst. I utredningen har det framkommit uppgifter om att en kapten, efter att ha genomfört ett samtal med radioamatören, bad radioamatören att avlägsna sig från platsen. Eftersom händelsen inte skedde inom ett skyddsområde konstaterar chefsJO att kaptenen inte har haft befogenhet att vidta denna åtgärd.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 10 oktober 2014, framförde AA klagomål över hur personal vid Försvarsmakten, Skaraborgs regemente (P4), har agerat i samband med att en radioamatör, BB, uppehöll sig i ett Natura 2000-område. Av anmälan och bifogade handlingar framgick bl.a. att den militära personalen skulle ha överträtt sina befogenheter genom att ha kvarhållit personen under vapenhot. Vidare skulle ett befäl ha beordrat närvarande soldater att se till så att BB ”inte åkte någonstans”. Slutligen skulle den militära personalen ha krävt att BB legitimerade sig utanför skyddsområde och ha förbjudit honom att fotografera i området.

text: Utredning

text: Inledande åtgärder Inledningsvis inhämtades muntliga uppgifter från överstelöjtnanten CC, chef för Skaraborgsgruppen vid Skaraborgs regemente. Även vissa handlingar hämtades in. Vid den inledande utredningen framkom bl.a. följande:

text: Den 4 oktober 2014 genomfördes en övning på Skaraborgs regementes övningsområde. Inför övningen hade medverkande personal fått uppgifter om att ”fiendesoldater” kunde vara förklädda till civilister. Omkring kl. 12.40 rapporterades det att en person befann sig i närheten av ett ”fingerat” skyddsobjekt. En larmstyrka under ledning av en fänrik inom hemvärnet skickades till platsen, som

text: inte ligger inom avlyst område. Enligt överstelöjtnant CC hade därmed inte Försvarsmaktens personal rätt att vidta några tvångsåtgärder mot civilpersoner som befann sig på platsen. Några sådana åtgärder vidtogs inte heller mot BB. För att kunna bedöma situationen på rätt sätt kallade fänriken på ett befäl i övningsledningen och kapten EE anlände till platsen. Efter händelsen upprättade såväl fänriken som kaptenen redogörelser för det inträffade. Vidare upprättades en incidentrapport.

text: Av den redogörelse som fänriken upprättade framgår bl.a. att han när larmstyrkan kom till platsen beordrade avsittning. Han gjorde bedömningen att risken för våldshandlingar var låg, och han närmade sig BB utan stridsutrustning samt med vapnet på bröstet. Efter att ha bett BB legitimera sig berättade denne att han var radioamatör, och fänriken fick titta på den utrustning som BB hade med sig. BB hade bl.a. satt upp en antenn i ett träd och i bagaget på bilen syntes viss teknisk utrustning. Fänriken kunde inte själv avgöra vilken form av sändare eller mottagare det rörde sig om. I samband med att fänriken rapporterade in uppgifterna till en högre chef bad han soldaterna ”hålla koll på” BB. Han bad även BB att stanna kvar på platsen, vilket denne inte hade något emot. När fänriken rapporterade in uppgifterna till övningsledningen uppgav han att han inte kunde bedöma situationen korrekt och ”om personen ingick i momentet eller inte, eller om det handlade om skarp underrättelseinhämtning”. Av den anledningen bad han om vidare instruktion och kompanichefen svarade att ett befäl från övningsledningen var på väg.

text: I väntan på det överordnade befälet började BB fråga soldaterna vilka vapensystem och radioutrustning de hade. Det spädde, enligt fänriken, på hans oro över situationen. Vidare hämtade BB en större kamera och riktade denna mot fänriken. BB ombads ”vänligt men bestämt” att inte fotografera soldaterna och denne lovade att inte göra detta. Enligt soldaterna fotograferade BB ändå. När kaptenen anlände till platsen blev BB mer talför, och han berättade att han deltog i en tävling. Efter att ha talat en del om BB:s förehavanden uppgav han att han skulle hem på lunch och fänriken samt kaptenen bedömde att ”insatsen” därmed var över.

text: Enligt fänriken genomfördes inga tvångsåtgärder, dvs. vare sig fordon, person eller terräng visiterades. BB hindrades inte heller att lämna platsen, och under hela händelsen uppträdde fänriken och hans soldater utan aggression och med ”yttersta vänlighet”. Han beordrade inte BB något, utan bad om uppgifter och bad att denne skulle stanna kvar på platsen så att ”saken kunde utredas”.

text: Av kaptenens redogörelse framgår bl.a. följande: När han anlände till platsen verkade BB irriterad och ville ”mästra” honom. BB uppgav att det inte rådde fotograferingsförbud på platsen och att han ville fotografera soldaterna. Vidare uppgav BB att han hade rätt att vistas på platsen som var ett Natura 2000område. Kaptenen förklarade att det hör till ”allmänt hyfs” att inte fotografera folk som inte vill detta och att BB inte befann sig i ett naturområde. Kaptenen

text: förklarade vidare att BB befann sig på ett militärt övningsområde och att det genomfördes en övning. Efter att ha fått en rapport av fänriken bad kaptenen BB att ta ned sin antenn och avlägsna sig från platsen. BB gick med på att göra detta. Därefter kontaktade kaptenen den säkerhetsansvarige på Skaraborgsgruppen och rapporterade om händelsen. Enligt kaptenen var det fråga om en ”ovanlig händelse” och han skrev vidare ”jag kunde inte avgöra vilket uppsåt mannen hade med radioanläggningen. Tävlade han? Pejlade han? Spelade in radiosamtal?”

text: Av den säkerhetsrapport som har upprättats framgår bl.a. följande: När hemvärnssoldaterna upptäcker radion i bilen och den pågående signaleringen konfronteras mannen varvid han blir upprörd och uppträder ifrågasättande. Mannen försöker fotografera soldaterna men uppmanas bestämt att avbryta detta. Mannen påstår att han deltar i en ”Amatörradio tävling” och att han och andra åker runt på olika platser för att ha kontakt och få in signaler från en kortvågssändare på ÖLAND. Efter att kompaniövningsledaren [kapten EE] har anlänt till platsen och pratat med mannen packar han ihop sin utrustning och avviker från platsen efter tydlig uppmaning från övningsledaren. Remiss till Försvarsmakten Med anledning av vad som hade redovisats i promemorian förelades Försvarsmakten att yttra sig över vad som hade redovisats i promemorian. I sitt yttrande skulle Försvarsmakten även beröra följande:

text: 1. Ange vilka möjligheter som myndighetens personal har att på en inte avlyst plats – begära att civilpersoner ska legitimera sig – begära att civilpersoner ska stanna kvar på platsen – uppmana civilpersoner att lämna platsen.

text: 2. En del av de skrivningar som har gjorts i rapporterna från händelsen ger intrycket av att befälen ansett sig ha haft rätt att närmare utreda huruvida BB bedrev någon olaglig verksamhet på platsen (jfr bl.a. skrivningarna om ”skarp underrättelseinhämtning”, att det var svårt att avgöra mannens ”uppsåt” och att han ombads stanna kvar på platsen för att saken skulle kunna ”utredas”). Försvarsmakten bör lämna en redogörelse för huruvida personalen har haft rätt att genomföra en sådan utredning.

text: 3. Utveckla skälen för varför det upprättades en säkerhetsrapport. Försvarsmaktens remissvar I sitt remissvar anförde Försvarsmakten, genom överbefälhavaren, generalen DD, bl.a. följande:

text: Yttrande

text: Enligt Försvarsmakten har ingripandet ägt rum på ett militärt övningsområde som inte var avlyst och dit allmänheten hade tillträde. Ingripandet har enligt Försvarsmakten inte ägt rum med stöd av bestämmelserna i

text: skyddslagen (2010:305)

text: Försvarsmakten har inte befogenhet att begära att civilpersoner ska legitimera sig då dessa befinner sig inom områden som inte avlysts och dit allmänheten har tillträde. Det förhållande att myndighetens personal ombad BB att legitimera sig då denne påträffades på övningsområdet grundades på en missuppfattning om att BB var figurant och ingick i övningen. Övningens karaktär, och de iakttagelser som gjordes om den verksamhet BB bedrev, bidrog till att missuppfattningen uppstod. Försvarsmaktens personal kan med stöd bestämmelserna om envarsgripande i

text: 24 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: kvarhålla den som påträffas på bar gärning och har begått ett brott på vilket fängelse kan följa. Exempel på sådant brott är spioneri och olovlig underrättelseverksamhet enligt

text: 19 kap.

text: och

text: 10 §§

text: brottsbalken

text: . Den gripne ska då skyndsamt överlämnas till närmaste polisman. Efter att den personal som påträffade BB på övningsområdet insåg att BB inte ingick i övningen uppstod misstanke om att BB bedrev någon form av otillåten underrättelseinhämtning riktad mot Försvarsmakten. Misstanken baserades i första hand på den tekniska utrustning BB använde sig av när han påträffades. Försvarsmakten anser att den personal som initialt påträffade BB på övningsområdet därmed hade rätt att be BB kvarstanna på platsen. Om BB inte frivilligt kvarstannat hade de även haft rätt att med stöd av bestämmelserna i

text: kvarhålla honom mot hans vilja. Den personal som påträffade BB agerade som medlemmar av en militär enhet, och rapporterade det inträffade till högre militär chef (kaptenen) vilken övertog ansvaret för situationen då denne kom till platsen. Då kaptenen bildat sig en uppfattning om vad som inträffat, bedömde denne att det inte fanns skäl att misstänka BB för att bedriva otillåten verksamhet. Något stöd för att därefter kvarhålla BB och något skäl att tillkalla polis förelåg därmed inte. Försvarsmakten har inte befogenhet att i den aktuella situationen uppmana civilpersoner att lämna ett militärt övningsområde som inte är avlyst och dit allmänheten har tillträde. Detta får endast ske om personen ifråga hindrat Försvarsmaktens övningsverksamhet. Något sådant har BB inte gjort. Om BB uppmanades av Försvarsmaktens personal att lämna den aktuella platsen var det därför felaktigt. Försvarsmakten ska inte fullgöra uppgifter som ankommer på brottsbekämpande myndigheter. Häri ligger att det inte ankommer på den försvarsmaktspersonal som deltog i ingripandet att närmare utreda om BB bedrev någon brottslig verksamhet. Enligt Försvarsmaktens uppfattning har det heller inte handlat om en brottsutredning då ansvarigt befäl i rapporterna från händelsen talat om "skarp underrättelseinhämtning", "uppsåt" och att BB ombads stanna "för att saken skulle kunna utredas". Detta förhållande innebär dock inte att den vid ingripandet närvarande försvarsmaktspersonalen skulle vara förhindrad att ta ställning till om BB, i samband med att han påträffades inom övningsområdet, bedrev otillåten underrättelseinhämtning. Tvärtom var det nödvändigt för ansvarigt befäl att bilda sig en uppfattning om huruvida BB bedrev otillåten verksamhet, för att kunna ta ställning till om ett envarsgripande var påkallat. Enligt Försvarsmakten har den som avser att besluta om envarsgripande inte bara en rätt, utan en skyldighet, att göra sådana överväganden. Dessa överväganden är dock inte att jämföra med en brottsutredning. Var och en som misstänker säkerhetshotande verksamhet ska snarast möjligt rapportera förhållandet till sin närmaste chef, arbetsledare eller till säkerhetschefen enligt 4 kap. 2 § Försvarsmaktens föreskrifter (

text: FFS 1997:2

text: ) för Försvarsmaktens personal. De iakttagelser som gjordes av BB och dennes verksamhet i samband med den pågående militära övningsverksamheten var av sådan art att det fanns skäl att upprätta en säkerhetsrapport över gjorda iakttagelser och åtgärder.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Förundersökning I anslutning till händelsen den 4 oktober 2014 gjorde BB en polisanmälan angående tjänstefel. Efter att anmälan hade lagts ned beslutade åklagare den 25 februari 2015 att inleda en förundersökning. Under förundersökningen genomfördes förhör med BB, den fänrik som hade haft kontakt med BB och kaptenen EE. Därefter beslutade åklagare den 17 juni 2015 att lägga ned förundersökningen med motiveringen att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Jag har tagit del av vad som framkommit i förundersökningen och har därefter beslutat att inte vidta några ytterligare utredningsåtgärder.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att ett insatskompani från hemvärnet tog kontakt med BB när han befann sig på ett av Skaraborgs regementes övningsområden. Platsen där han uppehöll sig var inte ett skyddsområde. Mot bakgrund av dessa förhållanden finner jag skäl att inledningsvis lämna en redogörelse för ett antal bestämmelser som reglerar militär personals möjligheter att använda sig av tvångsmedel m.m., för att därefter ge min syn på det som inträffat. Rättsliga utgångspunkter

text: Skyddslagen

text: Militär personals befogenhet att ingripa mot civilpersoner regleras bl.a. i

text: skyddslagen (2010:305)

text: . Lagen har tillkommit för att det ska vara möjligt att skydda byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, terroristbrott, spioneri och grovt rån. Det finns även bestämmelser i lagen som är till för att skydda allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet. Enligt

text: 3 §

text: i den nämnda lagen är det möjligt att besluta att något ska vara ett skyddsobjekt för att på så sätt tillgodose behovet av skydd. Försvarsmakten har rätt att besluta att ett område där det bedrivs tillfälliga övningar ska utgöra skyddsobjekt.

text: Se

text: 1 § skyddslagen

text: . Se

text: 2 § skyddslagen

text: . Bestämmelsen gör det bl.a. möjligt att besluta om tillträdesförbud för att förhindra att allmänheten kommer till skada vid skarpskjutning (se

text: prop. 1989/90:54 s. 41

text: ). Se

text: 5 § 2 skyddslagen

text: . Av

text: 18 § första stycket samma lag

text: anges att regeringen eller den myndighet som regering bestämmer får besluta i frågor om skyddsobjekt. Enligt

text: 2 § skyddsförordningen (2010:523)

text: får Försvarsmakten besluta bl.a. i frågor om skyddsobjekt som gäller övningsområden om beslutet inte avser längre tid än tre dygn. Om beslutet avser längre tid än så är det länsstyrelsen i det län där området finns som är behöriga beslutsfattare (se 3 §).

text: Ett beslut om skyddsobjekt innebär bl.a. att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet. Om skyddsobjektet omfattar ett område gäller förbudet också för en enskild person som äger eller annars nyttjar området. Militär personal får anlitas för bevakning av skyddsobjekt och benämns då skyddsvakt. Uppdraget som skyddsvakt innebär att den militära personalen bl.a. har rätt att kräva att den som uppehåller sig vid ett skyddsobjekt uppger namn, födelsetid och hemvist. Vidare får den som uppehåller sig vid ett skyddsobjekt finna sig i att hans eller hennes fordon undersöks. Den som bevakar ett skyddsobjekt får även besluta om kroppsvisitation och undersökning av fordon, om det behövs för att bevakningsuppgiften ska kunna fullgöras.

text: Vidare får den som bevakar ett skyddsobjekt – om det behövs för att bevakningsuppgiften ska kunna fullgöras – avvisa, avlägsna eller, om en sådan åtgärd inte är tillräckligt, tillfälligt omhänderta en person som befinner sig inom eller vid skyddsobjektet, om personen exempelvis vägrar att på begäran lämna uppgift om namn m.m. En skyddsvakt har inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som en polisman att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage, terroristbrott, grovt rån eller förberedelse till ett sådant brott samt att beslagta föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. Ett gripande ska genast anmälas till en polisman.

text: De redovisade bestämmelserna innebär sammanfattningsvis att militär personal i egenskap av skyddsvakt har relativt långtgående befogenheter att vidta tvångsåtgärder mot enskilda. Avgörande för denna befogenhet är att den militära personalen har utsetts av Försvarsmakten till skyddsvakt och har fått i uppdrag att bevaka ett skyddsobjekt.

text: Andra bestämmelser av betydelse

text: Även vissa bestämmelser i

text: polislagen (1984:387)

text: omfattar militär personal som tjänstgör som vaktpost, utför bevakning eller upprätthåller ordningen. Enligt

text: polislagen

text: får militär personal i samband med sådana uppdrag, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna, är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om

text: 1. han eller hon möts med våld eller hot om våld

text: Se

text: 7 § första stycket

text: och

text: 8 §

text: skyddslagen

text: . Se

text: 9 § skyddslagen

text: . Se

text: och

text: 11 §§

text: skyddslagen

text: . Se

text: 12 § skyddslagen

text: . Se

text: 13 §

text: och

text: 17 § första stycket

text: skyddslagen

text: . Se

text: 6 § andra stycket skyddsförordningen

text: 2. någon som ska häktas, anhållas eller annars med laga stöd berövas friheten försöker undkomma eller den militära personalen annars möts av motstånd när han eller hon ska verkställa ett sådant frihetsberövande, eller

text: 3. den militära personalen med laga stöd ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verkställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan liknande åtgärd, vid beslag eller omhändertagande av egendom eller vid sådan husrannsakan som avses i

text: rättegångsbalken

text: Bestämmelser om militär personals ordningshållning återfinns exempelvis i lagen (

text: ) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. och förordningen (

text: ) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal.

text: Även med stöd av lagen (

text: ) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning kan militär personal i vissa speciella situationer ha samma befogenhet som en polisman att gripa personer enligt

text: 24 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken

text: . Bestämmelsen innebär en rättighet för en polisman att i brådskande fall gripa en person utan anhållningsbeslut. För att Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen ska kunna begära stöd vid bekämpning av terrorism krävs enligt huvudregeln bl.a. att regeringen har lämnat sitt medgivande till detta. I brådskande fall som kan innebära fara för människors liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom får Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen framställa begäran direkt till Försvarsmakten och sedan underrätta regeringen om att stöd har begärts. Därefter ska regeringen pröva om beslutet att begära stöd ska undanröjas eller bestå. Ett beslut om att lämna stöd till Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen fattas av överbefälhavaren eller av den inom Högkvarteret som överbefälhavaren har utsett till beslutsfattare.

text: Det redovisade innebär att militär personal som regel inte har någon rätt att ingripa med stöd av

text: polislagen

text: och exempelvis avvisa personer som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen. Emellertid intar militärpolisen en särskild ställning. Militärpolisen ska upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten inom Försvarsmakten samt vid sådana övningar som Försvarsmakt-

text: Se

text: 29 § första stycket polislagen

text: jfr med 10 § första stycket 1, 2 och 4 i samma lag. Se

text: 5 § i lagen (2006:343)

text: om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. Se 1 § andra och fjärde stycken i lagen (

text: ) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. Se

text: 2 § andra stycket i förordningen (2006:344)

text: 29 § tredje stycket polislagen

text: motsatsvis.

text: en genomför tillsammans med andra myndigheter. Militärpolis är, genom att den fullgör direkta polisuppgifter, att anse som polispersonal och har i princip fullständiga polisiära uppgifter inom ramen för sitt uppdrag. Därmed gäller alltså i tillämpliga delar samtliga bestämmelser i

text: 22 §§

text: polislagen

text: och inte endast befogenhet att använda våld i vissa fall.

text: Det innebär att en militärpolis exempelvis i samband med en militärövning har rätt att avvisa en civilperson från allmän plats. En sådan åtgärd förutsätter givetvis att personen genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna och att åtgärden är nödvändig för att ordningen ska kunna upprätthållas.

text: Slutligen vill jag nämna att Försvarsmakten har pekat på den bestämmelse i

text: som reglerar s.k. envarsingripande. I bestämmelsen anges bl.a. att om den som har begått brott, på viket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller på flyende fot, får han eller hon gripas av envar. Den gripne ska skyndsamt överlämnas till närmaste polisman. Det kan konstateras att det för exempelvis brottet spioneri ingår fängelse i straffskalan.

text: Mina överväganden Befälet för det insatskompani som skickades ut till platsen där BB uppehöll sig bad att han skulle visa legitimation. Eftersom BB inte befann sig inom avlyst område (skyddsområde) fanns det inte någon rätt för den militära personalen att begära detta. Det framgår även att hemvärnspersonalen tittade på den radioutrustning som fanns i BB:s bil. Av den anledningen vill jag även framhålla att det inte fanns någon skyldighet för honom att visa upp bilens innehåll.

text: En bidragande orsak till att den militära personalen vidtog vissa åtgärder i förhållande till BB, var den omständigheten att de hade fått instruktioner om att deltagare i övningen kunde uppträda som civilpersoner. Det, i förening med att BB använde amatörradio, gjorde att hemvärnspersonalen missbedömde situationen. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att kritisera agerandet i denna del. Av samma skäl saknar jag anledning att kommentera det förhållandet att BB ombads att stanna kvar på platsen i avvaktan på att ett högre befäl skulle komma dit.

text: Se

text: 1 § i förordningen (1980:123)

text: med reglemente för militärpolisen. Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: – En kommentar (version den 1 april 2014, Zeteo), kommentaren till

text: 29 §

text: . Enligt

text: 19 kap. 5 § brottsbalken

text: kan den som har gjort sig skyldig till spioneri dömas till fängelse i högst sex år. Jfr

text: 10 §

text: och

text: skyddslagen

text: Händelsen ger mig emellertid anledning att ge min syn på några generella frågor. Jag vill understryka att jag saknar anledning att ifrågasätta hemvärnsbefälets uppgifter om att BB på ett vänligt sätt ombads att legitimera sig och att inga tvångsåtgärder riktades mot honom. Lika lite saknar jag skäl att ifrågasätta hemvärnsbefälets påstående om att han uppfattade det som att BB legitimerade sig och visade upp sitt fordon frivilligt.

text: Även om den militära personalen har uppfattat att alla åtgärder skedde på frivillig väg, vill jag betona att situationen inte nödvändigtvis behöver ha uppfattats på samma sätt av BB. I ett läge när en civilperson blir kontaktad av beväpnad militär personal kan det för honom eller henne, av lätt förståeliga skäl, framstå som alternativen är få. Oavsett hur korrekt och vänligt uppträdandet är, kan situationen som sådan förmedla att den enskilde måste rätta sig efter den militära personalens önskemål. Av den anledningen vill jag understryka vikten av att militär personal utbildas i vilka befogenheter den har och därmed att den här typen av situationer kan undvikas.

text: Som jag konstaterat tidigare var det de förutsättningar som hemvärnspersonalen hade fått för övningen som bidrog till den uppkomna situationen. Jag vill därför betona att den som utformar militära övningar måste vidta sådana mått och steg att civilpersoner inte riskerar att mot sin vilja bli en del av övningen. Med facit i hand framstår det som mindre lyckat att ge hemvärnspersonalen instruktionen att fiendesoldater kunde uppträda som civilpersoner, samtidigt som övningen genomfördes i ett område dit civilpersoner hade fritt tillträde.

text: Även på förhand borde det ha varit möjligt för ansvarigt befäl att inse att det fanns en risk för att förutsättningarna skulle kunna ge upphov till problem. Det som har inträffat visar på att det funnits brister i övningens genomförande och jag är kritisk till detta. Om en övning ändå ska hållas under sådana förhållanden – vilket jag i och för sig ställer mig tveksam till – måste övningsledningen säkerställa att civilpersoner inte blir en del av övningsscenariot. Det kan exempelvis ske genom att de som deltar i övningen bär tydliga markeringar och att all den personal som medverkar informeras om denna grundläggande förutsättning innan övningen tar sin början.

text: Händelsen avslutades med att kapten EE, som hade tillkallats av hemvärnsbefälet, avvisade BB från platsen. Enligt den rapport som kaptenen upprättade efter händelsen bad han BB att ”avlägsna sig från platsen”. I den säkerhetsrapport som upprättades av majoren FF framgår det att BB ”avviker från platsen efter tydlig uppmaning från övningsledaren”. Av Försvarsmaktens remissvar framgår inte vilka överväganden som låg bakom kaptenens agerande. Jag kan emellertid konstatera att åtgärden skedde i ett område som inte omfattades av

text: skyddslagens

text: bestämmelser. Därmed har kaptenen, i den aktuella situationen, inte haft något lagligt stöd för sin åtgärd. Med beaktande av vad som har framkommit i ärendet saknar jag skäl att ytterligare kommentera de klagomål som AA har framfört. Ärendet avslutas.

text: Jfr

text: 12 § skyddslagen


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Regeringskansliet för långsam handläggning av en begäran om utlämnande av e-postloggar

org: jo

sammanfattning: Regeringskansliet får kritik för att en begäran om att ta del av epostloggar inte handlades i enlighet med tryckfrihetsförordningens skyndsamhetskrav. En handling får inte gallras när det finns en begäran om att ta del av den som ännu inte har prövats slutligt. JO uttalar att det därför måste säkerställas att en automatisk gallring inte sker av en e-postlogg som omfattas av en begäran om utlämnande.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan den 21 maj 2025 klagade SVT-journalisten AA på Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, och uppgav bl.a. följande. Han begärde den 14 maj 2025 att få ta del av e-postloggar mellan specifika e-postadresser. Registratorn förklarade att de endast kan exportera e-postloggar/e-post från de senaste 14 dagarna. E-post brinner alltså inne för varje dag som går. Han har fortfarande inte fått ta del av handlingarna.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde att Regeringskansliet skulle yttra sig över begäran den 14 maj och redogöra för myndighetens rutiner för sammanställning och utlämnande av e-postloggar.

text: Regeringskansliet, Förvaltningsavdelningen (tf. chefsjuristen BB), uppgav bl.a. följande.

text: Regeringskansliets e-postlogg

text: I Regeringskansliets e-postsystem skapas en logg som för varje e-postmeddelande anger när meddelandet togs emot eller skickades, vem som är avsändare respektive mottagare samt en ämnesrad. Uppgifter i e-postloggen sparas i 14 dagar och gallras därefter automatiskt. Syftet med loggfilen är att den ska användas för felsökning när användare anmäler att e-postmeddelanden inte kommit fram. Loggfilen har således ett administrativt syfte av tillfällig betydelse i verksamheten och gallras när den inte längre behövs för driftsäkerheten eller säkerhetsskyddet i Regeringskansliet. Det som gallras automatiskt är uppgifterna i loggen i e-postsystemet. De e-postmeddelanden som inkommer till eller skickas från medarbetares e-postkonton gallras inte automatiskt. Allmänna handlingar diarieförs enligt

text: Regeringskansliets rutiner för diarieföring och gallras i enlighet med myndighetens gallringsföreskrifter.

text: Hantering av begäran

text: Onsdagen den 14 maj 2025 Begäran inkom till UD [Utrikesdepartementet, JO:s anm.]. Medarbetare där bad ingivaren om ett förtydligande huruvida begäran avsåg en logg över trafik mellan angivna e-postadresser. Ingivaren bekräftade att han önskade en logg och kompletterade sin begäran med ytterligare en e-postadress. Medarbetare vid UD informerade ingivaren om att begäran överlämnades till FA [Regeringskansliets förvaltningsavdelning, JO:s anm.] för vidare handläggning. Torsdagen den 15 maj 2025 FA tog fram den efterfrågade e-postloggen och påbörjade sekretessprövning. Samma dag kontaktades UD för inhämtande av information till prövningen. Tisdagen den 20 maj 2025 FA och UD hade kontakt angående sekretessprövningen varefter UD återkopplade till FA. Som en del i sekretessprövningen togs även en kontakt med en annan myndighet för att inhämta underlag för ställningstagande huruvida en uppgift i loggen omfattades av sekretess. Torsdagen den 22 maj 2025 FA lämnade ut den efterfrågade handlingen.

text: Bedömning

text: [– – –] Av utredningen framgår att det begärda loggutdraget togs fram dagen efter det att begäran inkom till myndigheten. Därefter påbörjades sekretessprövningen. Att sekretessprövningen tog några dagar i anspråk berodde på speciella omständigheter i detta utlämnandeärende. Ärendet handlades alltså med den skyndsamhet som var möjlig.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: En begäran om att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt (

text: 2 kap. 16 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: Skyndsamhetskravet innebär att myndigheten normalt sett måste ge ett besked i utlämnandefrågan samma dag som begäran görs. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen kan lämnas ut. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om begäran avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Min granskning har avsett AA:s begäran om att få ta del av e-postloggar. En e-postlogg utgör en allmän handling (

text: 2 kap. 10 § andra stycket 1 tryckfrihetsförordningen

text: och

text: RÅ 1998 ref. 44

text: Det tog åtta dagar innan AA:s begäran hade behandlats av Regeringskansliet. Förvaltningsavdelningen har fört fram att sekretessprövningen tog några dagar i anspråk på grund av speciella omständigheter och att en kontakt behövde tas

text: med en annan myndighet. Med beaktande av den begränsade mängd information som fanns i e-postloggen borde dock sekretessprövning ha kunnat genomföras snabbare.

text: Regeringskansliets hantering av AA:s begäran har inte varit förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav och för detta kan myndigheten inte undgå kritik.

text: Med anledning av det som AA i övrigt fört fram i anmälan vill jag tillägga följande. En handling får inte gallras när det finns en begäran om att ta del av den som ännu inte har prövats slutligt (t.ex. JO 2021/22 s. 402, dnr

text: m.fl.). Det måste alltså säkerställas att en automatisk gallring inte sker av en epostlogg som omfattas av en begäran om utlämnande.

text: Jag har även i ett annat beslut denna dag kritiserat Regeringskansliet för att inte ha levt upp till

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav på skyndsamhet vid en begäran om allmän handling (se dnr 3792-2025).

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Johanna Cervin-Ellqvist har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försäkringskassan kan inte fatta ett provisoriskt beslut att avslå en ansökan med stöd av 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassans handläggning av hennes sjukersättningsärende.

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 30 april 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: AA uppbar sjukersättning t.o.m. september 2006. I maj 2006 kom hon in med en ny ansökan om sjukersättning. På grund av att handläggningen av ärendet drog ut på tiden fattade Försäkringskassan den 20 september 2006 ett provisoriskt beslut att avslå AA:s ansökan om sjukersättning.

text: Försäkringskassans möjligheter att fatta provisoriska beslut regleras i

text: 20 kap. 2 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. I bestämmelsen anges att Försäkringskassan om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger men det finns sannolika skäl för att en sådan rätt föreligger ska besluta att ersättning ska betalas ut med ett skäligt belopp, om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade. I bestämmelsens tredje stycke anges att om det finns sannolika skäl att dra in eller minska en ersättning, kan Försäkringskassan besluta att ersättningen ska hållas inne eller utges med lägre belopp till dess slutligt beslut fattas.

text: JO Pennlöv har i ett tidigare beslut den 4 januari 1995 (JO 1995/96 s. 352) uttalat följande beträffande Försäkringskassans möjligheter att fatta provisoriska beslut vid nya sjukfall. Enligt min mening ger varken den språkliga utformningen av lagtexten eller förarbetsuttalandena stöd för försäkringskassans uppfattning att 20 kap. 2 a § tredje stycket AFL skulle kunna tillämpas vid nya sjukfall. Jag anser snarare att uttrycken ”dra in” eller ”minska” en ersättning tyder på att det är en ersättning som redan utgår som åsyftas. Riksförsäkringsverket delar min uppfattning i denna delen.

text: Som framgår kan bestämmelsen inte tillämpas när Försäkringskassan har för avsikt att avslå en ansökan. För att ett provisoriskt beslut över huvud taget ska kunna fattas i ett ansökningsärende krävs att det finns sannolika skäl att rätt till den sökta ersättningen föreligger. Någon möjlighet att fatta ett provisoriskt beslut att avslå en ansökan om sjukersättning finns inte.

text: Försäkringskassan kan inte undgå kritik för handläggningen av ärendet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Luftfartsverket

text: Nätverket Språkförsvaret har till JO anmält att Luftfartsverket bryter mot

text: språklagen (2009:600)

text: genom att verkets flygplatser sedan ett par år tillbaka officiellt heter ”airport” i stället för ”flygplats”.

text: Språklagen

text: trädde i kraft den 1 juli 2009. Den innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att ange svenskans och andra språks ställning i det svenska samhället samt till att värna svenskan och den språkliga mångfalden i Sverige. Lagen fastslår bl.a. att svenska är huvudspråket i Sverige samt att det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas.

text: Språklagens

text: bestämmelser innebär sålunda inte ett generellt förbud för det allmänna att utanför kärnområdet använda sig av andra språk än svenska, även om avsikten är att svenska ska användas i stället för andra språk när det är möjligt med hänsyn till verksamheten. I förarbetena anges att behovet av insatser för att värna svenskan som huvudspråk skiftar mellan olika sektorer av samhället och att det därför inte är möjligt att i lagen närmare precisera vad ansvaret innebär. Myndigheter och andra offentliga organ, där behov av åtgärder kan finnas, bör dock analysera den egna verksamheten och komma fram till hur de i det löpande arbetet

text: ska leva upp till sitt ansvar att värna svenskan som vårt huvudspråk (se

text: prop. 2008/09:153 s. 19

text: f).

text: Det som nu anmälts faller utanför det s.k. kärnområdet och kan vara föremål för skiftande lämplighetsbedömningar. Mot den bakgrunden och med beaktande av att det inte varit lagstiftarens ambition att i detalj reglera myndigheternas språkanvändning anser jag inte att det finns tillräckliga skäl att kritisera Luftfartsverket för att myndigheten använt sig av engelska i det sammanhang som anmälaren uppmärksammat.

text: Anmälan föranleder därför ingen annan åtgärd från JO:s sida än att detta beslut tillställs Luftfartsverket med en erinran om att

text: språklagen

text: ålägger det allmänna ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
JO-inspektion
Långsam handläggning

title: Kritik mot Stockholms tingsrätt för långsam handläggning av ett brottmål

text: Initiativet

text: I protokollet från en inspektion, som i oktober 2008 genomfördes vid Stockholms tingsrätt, antecknades följande med anledning av tingsrättens handläggning av ett brottmål.

text: Mål B 2670-03, avd. 3, gäller grovt bokföringsbrott m.m. och anhängiggjordes i tingsrätten i april 2003. Stämningsansökningar inkom i maj och september samma år. De äldsta brottsmisstankarna, som ursprungligen handlagts i ett annat mål, härrör från början av 1990-talet. Under perioden december 2003 till februari 2007 finns ingen anteckning om att någon åtgärd vidtagits i målet. I oktober 2007 skrevs målet av beträffande vissa brott på grund av preskription. Tingsrätten angav i en skrivelse till Ekobrottsmyndigheten att stämning inte syntes ha utfärdats beträffande de brotten. En huvudförhandling som var utsatt att hållas under våren 2008 ställdes in. Målet är nu utsatt på nytt i november.

text: Jag beslutade att ta upp handläggningen av målet till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av målet.

text: Tingsrätten (lagmannen AA) inkom med ett yttrande, till vilket var fogat upplysningar från chefsrådmannen BB och rådmannen CC.

text: CC uppgav bl.a. följande.

text: Innan Stockholms tingsrätts omorganisation per den 1 april 2007 tjänstgjorde jag på dåvarande avdelning 11 och var avdelningens ekobrottsdomare. Till min rotel omlottades, i normalfallet när det var dags att boka in huvudförhandling, de av avdelningens ekobrottmål som var särskilt krävande eller skulle ta många förhandlingsdagar i anspråk. Mål B 2670-03 var inte ett sådant mål. Det var inte heller mål B 2137-01 som i viss omfattning avsåg samma personer. Jag blev uppmärksammad på mål B 2670-03 och B 2137-01 av en kollega inför omorganisationen eftersom det visat sig att målen skulle omlottas till avdelning 3, dit även jag skulle. Jag kände alltså vid omorganisationen till att målen existerade.

text: Jag konstaterade efter omorganisationen att en kartong med de båda målen stod i ett av avdelning 3:s aktrum. Enligt de Riktlinjer och rutiner för avdelning 3, som formellt beslutades den 4 juli 2007 men som i praktiken redan gällde, hade jag ansvar enligt 15 § tingsrättsinstruktionen för ”Brottmål, ojämn slutsiffra (exkl. särskilt krävande ekomål)” samt ”Särskilt krävande ekomål”. Mitt ansvar enligt 15 § tingsrättsinstruktionen omfattade således, såvitt nu är i fråga, mål B 2137-01. Enligt avdelningen fördelning från den 1 maj 2008 av ansvar enligt 15 § tingsrättsinstruktionen ansvarade jag för avdelningens ESD-mål (Ekospecialistdomarmål, dvs. ekobrottmål som var särskilt komplicerade eller i vilka huvudförhandlingen beräknades ta minst fyra dagar i anspråk). B 2670-03 är registrerat som ett sådant mål. Den första tiden i den nya organisationen var mycket intensiv på enhet 33, där jag var placerad. Vi var tre rådmän som skulle hantera enhetens entreprenadmål, allmänna tvistemål, allmänna brottmål och en tredjedel av tingsrättens ESD-mål. Utöver den ordinarie utsättningen av förhandlingar på enheten låg det redan inbokade huvudförhandlingar i s.k. långmål (ESD-mål) som jag hade med mig från den gamla organisationen. Följaktligen var vår arbetsbelastning mycket hög och utrymme fanns bara att hantera det mest brådskande. I och med att den ordinarie tingsvilan under sommaren inträdde hade jag tid att handgripligt ta mig an de mål som jag ansvarade för. Akterna till mål B 2137-01 och B 2670-03 är svårtillgängliga och jag har inte händelseförloppen klara för mig avseende tiden innan målen kom till avdelning 3. Av dagboksbladet i mål B 2137-01 (avsåg även B 2670-03) framgår att jag den 2 juli 2007 (exp. den 3 juli) skickade föreläggande till Ekobrottsmyndigheten att yttra sig senast den 20 augusti 2007 över bl.a. den omständigheten att väckta åtal inte hade delgetts innan preskription inträtt. Kopior för kännedom skickades till försvararna i målen. Påminnelse skickades till Ekobrottsmyndigheten den 4 september 2007. Jag kontaktade chefsåklagaren DD som den 14 september 2007 lokaliserade ärendet till kammaråklagare EE, sjätte kammaren. Jag talade in meddelande på EE:s telefonsvarare och kontaktade den kammarens chefsåklagare, FF, som skulle ta itu med saken och som förutskickade svar nästföljande vecka. Den 20 september 2007 avhördes EE och meddelade att han sökte efter akten. Den 25 september 2007 inkom i mål B 2670-03 underrättelse om att åklagaren beslutat lägga ner åtal m.m. varefter målet skrevs av i aktuella delar. Det saknades alltjämt yttrande över de frågor som jag hade tagit upp på s. 2 i föreläggandet av den 2 juli 2007. EE och jag träffades i vårt avdelningsbibliotek och gick igen alla öppna anmälningar. Den 28 september 2007 inkom till tingsrätten underrättelse om nedlagda förundersökningar. Tingsrätten skrev därefter av mål B 2137-01 i dessa delar. Mål B 2137-01 lämnades därefter över till avdelning 50 för avgörande. Mål B 2670-03 var därefter färdigt att sätta ut till huvudförhandling. Målet betraktade i detta skede som ett förtursmål. Den 28 november 2007 bokades advokat GG och tingsrätten kallade till huvudförhandling den 3 april 2008. Den 7 februari 2008 inkom skrivelse från advokat GG som meddelade att HH sedan länge väntat på en ansiktsoperation på Karolinska sjukhuset och att han hade kallats till operation den 3 april 2008 och att han därför hemställde om att förhandlingen skulle ställas in. Mot bakgrund av att HH utan egen förskyllan fått vänta nästan fem år på huvudförhandling skulle det enligt min mening vara synnerligen stötande att inte bifalla hans hemställan, vilken jag alltså fann utgöra laga förfall. Huvudförhandlingen ställdes in och ny huvudförhandling sattes ut till den 19 november 2008. Dom meddelades den 26 november 2008.

text: BB uppgav bl.a. följande.

text: Jag är sedan årsskiftet 2007/2008 chefsrådman på avdelning 3. Jag har således varit den som har haft det yttersta ansvaret för målet under 2008. Rådmannen CC har varit den som sedan den 1 maj 2008 haft ansvaret för målet enligt 15 § tingsrättsinstruktionen. Hon är också den domare som rent faktiskt handlagt målet på avdelning 3 sedan sommaren 2007. CC har avgett ett yttrande över sin handläggning av målet, till vilket jag hänvisar.

text: För egen del kan jag tillägga följande. Målet handlades fram till den 1 april 2007 av tingsrättens avdelning 11. Av dagboksbladet framgår att stämningsansökan avseende tre personer – JJ, HH och KK inkom i maj 2003. Någon stämning utfärdades emellertid inte. Under hösten 2003 kom ytterligare ett par stämningsansökningar in och stämningar utfärdades beträffande dessa. Av dagboksbladet kan utläsas att det den 25 november 2003 kom in en skrivelse från en av advokaterna i målet. Därefter finns inga anteckningar förrän den 26 februari 2007, då ett mejl från åklagaren daterat den 8 november 2004 aktbilagerades. Den 1 april 2007 lottades målet över till avdelning 3. CC gick igenom målet under sommaren 2007 och vidtog därefter de åtgärder som hon redogjort för. När jag tillträdde som chefsrådman på avdelningen var arbetsläget mycket besvärligt. Två rådmanstjänster var vakanta. Avdelningen var arbetstyngd med stora balanser, totalt ca 1650 mål. Såväl tvistemålen som ekobrottmålen hade en särskilt bekymmersam åldersstruktur; ca 215 av dessa mål hade kommit in under 2005 eller tidigare, det äldsta redan 1996. En stor mängd mål – ca 350 stycken – låg färdiga för att sättas ut till muntlig förberedelse/huvudförhandling. I syfte att åstadkomma en effektivare och mer slagkraftig organisation organiserades avdelningen om per den 1 maj 2008. Antalet enheter minskades från tre till två och ansvarsfördelningen gjordes om. Genom omorganisationen och andra förstärkningsåtgärder har antalet riktigt gamla mål, dvs. de som kommit in under 2005 och tidigare, nu kunnat minskas från 215 till drygt 50 stycken. När det gäller handläggningen av aktuellt mål fram till omorganisationen den 1 april 2007 kan jag inte uttala mig om vem som varit ansvarig för denna. Jag kan bara konstatera att någon stämning inte utfärdats i anledning av stämningsansökan i maj 2003 och att handläggningen helt synes ha avstannat mellan november 2003 och februari 2007, dvs. under en tid av tre år och tre månader, vilket naturligtvis är fullständigt oacceptabelt. När det gäller avdelning 3:s handläggning av målet kan jag konstatera att CC under sommaren 2007 noga gick igenom såväl detta mål som målet B 2137-01. Efter ett föreläggande till Ekobrottsmyndigheten skrevs målet i oktober 2007 av i vissa delar på grund av preskription. Därefter sattes målet ut till huvudförhandling i april 2008. Denna fick emellertid ställas in eftersom den tilltalade skulle genomgå en operation vid tiden för huvudförhandling. Ny förhandling sattes ut i november 2008 och dom meddelades under samma månad. Från det att målet var färdigt för huvudförhandling kom det således att ta ett drygt år innan dom kunde meddelas. Jag beklagar detta med hänsyn till att målet var så gammalt. Med tanke på de problem som avdelning 3 har brottats med alltsedan omorganisationen den 1 april 2007 så har avdelningen under 2008 och alltjämt satsat stort på att få ned balanserna, framför allt av riktigt gamla mål. Avdelningen har i anledning av detta haft ett mycket tufft utsättningsschema för förhandlingar, vilket medfört att det i princip inte har funnits några luckor för mål som blivit inställda. Med de åtgärder som vidtagits på avdelningen under det senaste året – och som också lett till goda resultat – är det dock min förhoppning att avdelningens mål i framtiden ska kunna avgöras snabbare och utan långa väntetider på förhandlingssidan.

text: AA anförde i huvudsak följande.

text: Beträffande handläggningen av målet efter det att det lottades om till tingsrättens avdelning 3 hänvisar jag till CC:s redogörelse, av vilken det även framgår att målet nu är avgjort. När det gäller handläggningen av målet från det att det kom in och som borde ha vidtagits under hösten 2003 fram till dess att handläggningen återupptogs efter omorganisationen i april 2007 vill jag säga följande. Målet låg från år 2003 på avdelning 11, som handlade brottmål från Söderorts åklagarkammare. Arbetsbelastningen på avdelningen var mycket stor. Först efter det att rotelinnehavaren på den aktuella roteln avgick med pension uppdagades att handläggningen på den roteln inte hade fungerat. Någon förklaring till varför målet inte uppmärksammats i de halvårsvisa genomgångar som sker enligt tingsrättens arbetsordning har inte framkommit.

text: Det går naturligtvis inte att försvara att ett mål blir liggande så länge utan att åtgärder vidtas eller stämning utfärdas. För detta förtjänar tingsrätten allvarlig kritik. Min uppfattning är att tingsrättens nuvarande organisation med enheter medför att den samlade överblicken förbättrats på ett sätt som gör att något liknande inte skall kunna upprepas. Den handläggning som vidtog efter omorganisationen har syftat till att så snabbt som möjligt avgöra målet, trots det pressade arbetsläge som vid den tiden rådde på avdelning 3. Att den utsatta huvudförhandlingen ställdes in på den tilltalades begäran pga. en kommande operation anser jag med hänsyn till omständigheterna vara förståligt. Den fördröjning som detta dessvärre ledde till var beroende av svårigheten att hitta lediga tider. Avdelningen har arbetat kraftfullt och målinriktat med att avgöra gamla mål och balansläget har stadigt förbättrats. Särskilda insatser har också gjorts för att stärka avdelningen. Arbetsläget på avdelning 3 är därför klart bättre. Därefter inhämtades muntliga upplysningar från LL, numera lagman vid Ystads tingsrätt, som uppgav bl.a. följande. Han var tidigare chefsrådman på avdelning 11 vid Stockholms tingsrätt. Han minns dessvärre inte det aktuella målet och vet inte heller anledningen till att det inte uppmärksammades vid rotelgenomgångarna. Organisationen på avdelningen var ”för klen” i förhållande till den arbetsbelastning som rådde. Omorganisationer genomfördes, men han inser att detta borde ha gjorts tidigare. – Han hänvisade därutöver till sitt yttrande i JO:s ärende 2328-2007 i vilket han bl.a. angett att han i november 2003 tillträde på halvtid tjänsten som chefsrådman och att han sedan den 1 januari 2004 tjänstgjorde på heltid som chef för avdelningen till dess att den upphörde den 1 april 2007. Under denna tid hade han i april och i oktober 2005 samt i april och i oktober 2006 rotelgenomgångar med rotelinnehavarna. På rotellistorna gjordes det anteckningar av rotelinnehavaren eller av domstolssekreteraren om vilka åtgärder som hade vidtagits i målen eller vilka åtgärder som skulle vidtas. Dessa listor finns dock inte bevarade på grund av omorganisationen. Rotellistorna var emellertid inte alltid så utförligt upplysande om ett måls status.

text: Därefter inhämtades tingsrättens dom samt vissa ytterligare handlingar i målet. Av domen framgår att åtalet ogillades.

text: Bedömning

text: Det aktuella målet, som bl.a. avsåg brottsmisstankar från 1990-talets första hälft, anhängiggjordes vid tingsrättens avdelning 11 i april 2003 och avgjordes genom dom i november 2008. Handläggningstiden uppgick således till mer än fem och ett halvt år. Jag kan inledningsvis konstatera att en stor del av tingsrättens handläggning präglas av total passivitet. Under en tid av mer än tre år – mellan november 2003 och februari 2007 – synes det inte ha vidtagits några åtgärder alls i målet.

text: Jag har därför i samband med att detta ärende initierades övervägt om det funnits anledning att anta att någon befattningshavare under min tillsyn gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel men har, främst mot bakgrund av att den rådman som ansvarat för målet under den övervägande delen av den aktuella tiden avgått med pension, emellertid inte funnit skäl att inleda förundersökning rörande misstanke om sådant brott. Handläggningen vid avdelning 11 ger dock anledning till följande synpunkter från min sida.

text: Av utredningen har framgått att stämning aldrig utfärdades beträffande den stämningsansökan som kom in först, i maj 2003. Anledning till detta har inte kunnat utrönas men det är givetvis oacceptabelt att en till tingsrätten inkommen stämningsansökan inte blev föremål för ställningstagande från domstolens sida i frågan om stämning skulle utfärdas. Underlåtenheten ledde också till att i stämningsansökningen angivna brott sedermera kom att preskriberas. I september 2003 inkom ytterligare stämningsansökningar, beträffande vilka stämning utfärdades. Tingsrätten synes sedan, som nämnts, under mer än tre år fram till februari 2007 inte ha vidtagit några åtgärder alls i målet. En sådan handläggning står i uppenbar strid med bestämmelsen i

text: 45 kap. 14 § rättegångsbalken

text: enligt vilken rätten i brottmål ska bestämma tid för huvudförhandling så snart som möjligt.

text: För denna sin passivitet förtjänar tingsrätten mycket allvarlig kritik.

text: Enligt tingsrättens arbetsordning ska halvårsvisa rotelgenomgångar ske. LL har uppgett att han haft sådana under såväl år 2005 som år 2006. Han har emellertid inget minne av det aktuella målet. Det förhållandet att inga åtgärder vidtogs innan tingsrätten omorganiserades i april 2007 talar också för att målet inte uppmärksammades vid dessa genomgångar.

text: Jag har i flera tidigare ärenden (se bl.a. JO 2008/09 s. 42) betonat vikten av att en tingsrätt har fungerande rutiner för kontroll av äldre mål och ärenden som inte är avgjorda. Sådana genomgångar måste ske med viss regelbundenhet på varje enhet eller rotel. Det är givet att hur ofta genomgångar kan behöva ske, liksom hur ingående de bör vara och, inte minst, hur givna besked kan behöva följas upp, kan variera mellan olika rotlar eller enheter. En chefsdomare som äger kännedom om att det förekommer särskilda problem med långsam handläggning på en viss rotel bör vinnlägga sig om att inte låta alltför lång tid förflyta mellan genomgångarna av den roteln och om en effektiv uppföljning av de besked som ges vid dessa.

text: Det är naturligtvis en anmärkningsvärd brist att målet inte uppmärksammades vid de genomgångar som LL höll och det finns därför också anledning att rikta kritik mot honom.

text: I samband med omorganisation i april 2007 lottades målet om till avdelning 3. Av remissyttrandet framgår att CC formellt ansvarade för det från den 1 maj 2008 men att det i praktiken var hon som utfört de handläggningsåtgärder som vidtagits i målet efter omorganisationen. Hon har uppgett att arbetsbelastningen i den nya organisationen var mycket hög, att utrymme endast fanns för det mest brådskande och att hon under sommaren 2007 fick tid att ta sig an det aktuella målet.

text: Det kom dock att dröja till november 2008 innan målet avgjordes. Jag instämmer förvisso med AA att CC:s handläggning syftat till att så snabbt som möjligt avgöra målet och även jag har förståelse för att en planerad huvudförhandling ställdes in på grund av anmält laga förfall. Det framstår likväl inte som rimligt att, i ett mål som redan var så gammalt, och som dessutom betraktades som ett förtursmål, planera att hålla en första huvudförhandling nära ett halvår efter det att målet var

text: färdigberett, och därefter, när den förhandlingen behövt ställas in, kalla till ett tillfälle nio månader senare. Jag inser visserligen att bristande resurser i förhållande till mängden mål kan bidra till svårigheter att finna lämpliga tider för huvudförhandling. Från såväl allmänna som parternas synpunkter framstår dock sådana förhållanden inom en domstol inte som ett godtagbart skäl till en så utdragen handläggning. Tingsrätten kan således inte undgå kritik för handläggningen vid avdelning 3.

text: Vid huvudförhandlingen i november 2008 avgjordes målet varvid även de brottsmisstankar som härrörde från 1990-talets första hälft äntligen kunde prövas. Det är givetvis fullständigt oacceptabelt att en person först är misstänkt och sedan står under åtal för brott under en sammanlagd tid av mer än 15 år. En sådan handläggning står också i uppenbar strid med rätten till en rättvis rättegång inom skälig tid enligt artikel 6 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag har därför också övervägt att utreda åklagares handläggning under tiden 1993-2003 men har mot bakgrund av den tid som förflutit inte funnit tillräckliga skäl att initiera en sådan granskning.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Med dessa mycket kritiska uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förundersökning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Polismyndigheten i Uppsala län och mot en polisman för beslut om husrannsakan i en bostad

sammanfattning: En polisman stoppade en bil för bälteskontroll. Misstankar om dopningsbrott uppstod då mot den man som körde bilen. Bilen genomsöktes utan resultat. Därefter genomfördes husrannsakan även i mannens bostad. Anledningen var att personer som missbrukar dopningsmedel ofta kan antas förvara dessa i hemmet. En utgångspunkt för att få genomföra en husrannsakan är att det föreligger en skälig misstanke om brott. Ett antagande av det slag som polisen gjort i detta fall är inte ensamt tillräckligt för att uppnå sådan misstankegrad. Polisen kritiseras därför för att husrannsakan genomfördes i bostaden. Förundersökningen avseende dopningsbrott lades ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas”. Eftersom de prov som hade tagits på den misstänkte visade sig vara negativa och de genomförda husrannsakningarna var resultatlösa, borde den motiveringen inte ha använts.

text: Bakgrund och anmälan

text: AA stoppades den 9 september 2010 av civil polis i anledning av en misstänkt bilbältesförseelse. I samband med detta kom polisen även att fatta misstankar om att AA gjort sig skyldig till dopningsbrott. Beslut togs om att han skulle kroppsbesiktigas. Vidare beslutades om husrannsakan i bilen och i hans bostad.

text: AA anmälde Polismyndigheten i Uppsala län till JO. Av anmälan framgick huvudsakligen följande.

text: Polismannen frågade honom om han använde narkotika eller dopningspreparat, vilket han förnekade. Polismannen sa att det med anledning av hans kroppsbyggnad såg ut som om han använde sådana preparat. Vidare uppgav polismannen att hans ögon såg blanka ut. Han fördes till polisstationen där man tog prover på och förhörde honom. Efter ungefär 30 minuter kom provsvaren; de var negativa. Polismannen upplyste honom då om att polisen avsåg genomföra en husrannsakan i hans bostad.

text: Medan husrannsakan pågick fick han sitta kvar på polishuset. När han kom hem berättade hans fru att dörren plötsligt hade öppnats varpå tre personer hade stormat in i bostaden. Personerna hade uppgivit sig vara poliser, men hade inte visat något

text: dokument som förklaring till vad de gjorde där. Inte heller hade de på annat sätt informerat henne om vad saken gällde. De hade även förvägrat henne att svara i telefonen eller lämna bostaden. Någon narkotika eller några dopningspreparat påträffades inte vid husrannsakan.

text: AA var bl.a. kritisk till att han hade medtagits till polisstationen och att han hölls kvar där efter att man hade fått de negativa provsvaren. Han var även kritisk mot beslutet att genomföra en husrannsakan i hans bostad samt mot det sätt på vilket den genomfördes.

text: Till anmälan bifogades polismyndighetens beslut den 27 september 2010 att lägga ned förundersökningen avseende dopningsbrott. Beslutet motiverades ”brott kan ej styrkas”.

text: Utredning

text: JO infordrade och granskade handlingar i ärendet. Därefter anmodades polismyndigheten att lämna upplysningar över vad AA anfört i sin anmälan till JO. Av upplysningarna skulle särskilt framgå vilka närmare överväganden som gjordes inför besluten om kroppsbesiktningen och husrannsakningarna samt även vilka överväganden som låg bakom motiveringen till nedläggningsbeslutet. Vidare skulle av upplysningarna framgå anledningen till att AA inte frigavs omedelbart efter att förhöret med honom avslutats utan först en dryg timme senare. Myndigheten anmodades även att redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram.

text: Polismyndigheten inkom genom länspolismästaren BB med ett yttrande och upplysningar från de inblandade polismännen samt ett yttrande från förundersökningsroteln.

text: Under avsnittet Bakgrund anförde polismyndigheten sammanfattningsvis följande.

text: AA stoppades eftersom han inte hade använt bilbälte. I samband med fordonsstoppet upplevde polisassistent CC att AA uppträdde nervöst och verkade lite frånvarande. Inledningsvis fick polisassistenten även känslan av att AA försökte dölja något för honom i bilen. Polisassistenten, som arbetade vid gatulangningsenheten, ställde frågor till AA rörande droger och dopning. AA svarade undvikande på frågorna om dopning. Under samtalet bortföll de inledande misstankarna om narkotikabrott, däremot stärktes misstankarna om dopningsbrott med hänsyn till AA:s undvikande svar samt dennes kroppskonstitution.

text: Polisassistent CC beslutade om kroppsbesiktning samt husrannsakan i AA:s bil och bostad. Att husrannsakan genomfördes i bilen berodde på att CC inledningsvis uppfattat att AA försökt att dölja något i samband med stoppet. Beslutet om husrannsakan i bostaden grundades på det faktum att det är vanligt förekommande att de olagliga preparaten intas i bostaden då de ska tas regelbundet under en längre period samt att preparaten vanligtvis ska förvaras i kylen.

text: AA fördes kl. 15.40 till polishuset för kroppsbesiktning och förhör. Förhöret avslutades kl. 16.58 varefter polisassistent CC erbjöd sig att skjutsa AA till bostaden. AA avlämnades vid bostaden kl. 18.20.

text: Husrannsakan i bostaden genomfördes av tre poliser, två manliga och en kvinnlig. Eftersom det fanns uppgifter om att AA:s sambo och barn var hemma var samtliga poliser civilt klädda för att inte orsaka onödig olägenhet. Poliserna ringde på dörren samtidigt som de öppnade med den nyckel de fått tillgång till. När AA:s sambo mötte dem i hallen förklarade den kvinnliga polisen syftet med besöket och vad som skulle ske. Sambon uppfattades som lugn men lätt chockad. Efter att de hade satt sig i vardagsrummet förklarade den kvinnliga polisen ytterligare varför poliserna var där samt att AA befann sig på polishuset men att han skulle få komma hem senare. Den kvinnliga polisen upplevde att samtalet mellan henne och AA:s sambo var lågmält och att de kunde föra en konstruktiv dialog om vad som hände. Under husrannsakan ringde det vid ett tillfälle i en telefon som tillhörde AA:s sambo eller sambons syster som också närvarade. De ombads att inte svara i telefonen.

text: Inget otillåtet anträffades vid husrannsakningarna, varken i bilen eller bostaden, och analysbeskeden avseende de prover som hade tagits på AA var negativa för samtliga de ämnen som testats.

text: Av förundersökningsrotelns yttrande framgick bl.a. följande.

text: Myndigheten har sedan ett flertal år arbetat för att öka insatserna mot dopningsbrott och har satsat på utbildning och utveckling av rutiner för att uppdaga sådana brott. De poliser som ingrep mot AA har särskilt arbetat mot gatulangning och var väl lämpade att bedöma misstankar beträffande dopningsmissbruk.

text: Vad avser den av myndigheten använda grunden för att lägga ned förundersökningen anförde förundersökningsroteln följande.

text: Om detta kan påpekas att ett dopningsmissbruk sker i perioder, s.k. kurer, under ett antal veckor (en vanlig kur 6–12 veckor) med åtföljande uppehåll under ca 6 veckor. Om personen har använt anabola steroider oralt i form av tabletter är den maximala detektionstiden i urin, med polisens gränsvärden, l vecka. Eftersom tecken på missbruk av dopningsmedel kvarstår betydligt längre så kan alltså en misstanke vara fullt rimlig även om urinanalysen blev negativ. Det är ju de sammantagna omständigheterna som ger underlag för misstanken. Utifrån detta menar vi att motiveringen ”brott kan ej styrkas” är den rimliga i detta fall. I yttrandet betonades att den valda nedläggningsgrunden även tillämpades inom åklagarkammaren i Uppsala i den aktuella typen av ärenden. Därefter påtalades vikten av att de polisiära förundersökningsledarna och åklagarna hade samma inställning i dessa frågor, eftersom det inte ska spela någon roll för en misstänkt om det är en polisiär förundersökningsledare eller en åklagare som skriver av ett ärende.

text: Under avsnittet Polismyndighetens bedömning anförde myndigheten därefter huvudsakligen följande.

text: Husrannsakan enligt 28 kap. l §

text: rättegångsbalken

text: [beslutades] med anledning av att det uppstod misstanke om dopningsbrott i form av både brukande och innehav. Polisassistent (pa) CC gjorde bedömningen att AA uppvisade kroppsliga tecken typiska för dopningsbrott. Med hänsyn till dopningsbrottens särskilda karaktär, dvs. att personer som använder de olagliga preparaten ”kurar” i perioder och även regelmässigt förvarar preparaten i kylskåp i bostaden så fattades beslut om husrannsakan både i bilen och bostaden. Avseende husrannsakan i bostaden framgår det av tjänstgörande polisers yttranden att husrannsakan genomfördes under ordnade former och med minsta möjlighet olägenhet. Poliserna var civilt klädda och den kvinnliga polisen satt tillsammans med AA:s sambo och dennes syster och förklarade omständigheterna och varför poliserna befann sig i bostaden. Vidare besvarades de frågor AA:s sambo hade i de fall de inte kunde försvåra utredningen. [- - -] De uppgifter AA uppgett i sin anmälan om att husrannsakan genomförts på ett oacceptabelt sätt delas därmed inte av polismyndigheten. - - - Analysbeskedet i ärendet påvisade inga positiva svar på de preparat som testats och förundersökningen lades därför ned. Motiveringen ”brott kan ej styrkas” valdes med anledning av den överenskommelse som finns mellan polismyndigheten och åklagarkammaren i Uppsala. I de diskussioner som förts med åklagarkammaren har det kunnat konstateras att det för dopningsbrott finns vissa omständigheter att ta hänsyn till som inte gör sig gällande för andra missbruksbrott, såsom exempelvis narkotikabrott. Polismyndigheten är medveten om den inställning justitieombudsmannen tidigare haft avseende val av nedläggningsgrund i de ärenden där personer varit misstänkta för narkotikabrott och analysbeskedet visat på negativa resultat. Detta ställningstagande får polismyndigheten ta till sig och se över de rutiner som gäller idag avseende nedläggningsgrund för ringa narkotikabrott. Polismyndigheten anser dock att förhållandet är delvis annorlunda avseende personer som misstänks för dopningsbrott. Framförallt är det en stor skillnad avseende på vilket sätt personer brukar de olagliga preparaten. Vid dopningsbrott är regelmässigt så att de olagliga preparaten intas i perioder, ”kurer”, vilket innebär att en person kan uppvisa tecken även under den uppehållsperiod som inträder mellan två ”kurperioder” men däremot sakna spår av de olagliga preparaten i urinen vid just ett sådant tillfälle. Detta innebär att misstankarna som uppstått med anledning framförallt av de fysiska tecken en person uppvisat kan kvarstå oavsett om analysbeskedet visat på negativa resultat vid provtillfallet. Med anledning härav anser polismyndigheten att det med hänsyn till dopningsbrottens särskilda karaktär finns skäl för att använda ”brott kan ej styrkas” istället för ”misstänkt oskyldig”.

text: Sammanfattningsvis anser polismyndigheten att pa CC fattat korrekta beslut i aktuellt fall. Det har funnits lagliga förutsättningar för att dels skäligen misstänka AA för dopningsbrott med hänsyn till de symptom CC uppfattat, dels för att fatta beslut om husrannsakan i AA:s bil och bostad med anledning av de uppgifter som föreligger avseende förvaring och brukande av de olagliga preparaten. Polismyndigheten anser vidare att det inte heller finns något att anmärka på avseende övrig polispersonals agerande vid husrannsakan i det aktuella fallet.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera polismyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Kroppsbesiktning och husrannsakan Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. påtvingade kroppsliga ingrepp och husrannsakan. Begränsningar i dessa grundläggande fri- och rättigheter får enligt 20 § samma kapitel göras genom lag.

text: Bestämmelser om husrannsakan och kroppsbesiktning finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: , RB. Den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa kan, om syftet är att söka efter föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt

text: 36 kap. 1 b § brottsbalken

text: , bli föremål för bl.a. husrannsakan (1 §) och kroppsbesiktning (12 §).

text: JO har vid ett flertal tillfällen (se t.ex. JO 1992/93 s. 204 och JO 2009/10 s. 72) uttalat att för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar.

text: I JO 2006/07 s. 76 anfördes följande.

text: Om polisen på annan plats än bostaden, t.ex. på ett torg, påträffar en person som skäligen kan misstänkas för ringa narkotikabrott genom eget brukande så kan inte endast den omständigheten läggas till grund för ett beslut om husrannsakan i bostaden. Möjligen kan polisen tro att den misstänkte förvarar narkotika i bostaden, eftersom det är ett vanligt beteende hos narkomaner, men det stannar vid en spekulation. Omständigheterna kring brukandet ger normalt inte grund för beslut om husrannsakan i bostaden eftersom en sådan enbart skulle kunna bidra till att avslöja andra brott. För beslut om husrannsakan krävs det någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns just på den platsen eller att det finns annan bevisning om sådant brott (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel s. 523 f. om tillämpningen av ändamålsprincipen vid husrannsakan). Jag har vidare i ett beslut den 26 november 2004 uttalat mig om polisens möjligheter att besluta om husrannsakan i en bostad vid misstanke om ringa narkotikabrott (eget bruk), och där anfört bl.a. att i ett sådant fall kan tips eller annan information som tyder på att personen i fråga förvarar narkotika i bostaden utgöra sådana konkreta omständigheter som fordras för skälig misstanke om narkotikabrott genom innehav av narkotika (dnr 4413-2003).

text: Motivering av beslut att lägga ned en förundersökning Bestämmelser om förundersökning och dess nedläggande finns i

text: 23 kap.

text: RB. En förundersökning ska enligt 4 § andra stycket läggas ned om det inte längre finns anledning att fullfölja den. En förundersökning kan läggas ned även på andra, här inte aktuella, grunder (se 4 a §).

text: JO har vid ett antal tidigare tillfällen prövat lämpligheten i användandet av nedläggningsgrunden ”brott kan ej styrkas”. I

text: JO 2000/01 s. 62

text: uttalades följande.

text: Enligt min mening bör beslutsmotiveringen ”brott kan ej styrkas” därför framdeles användas endast i de fall där det inte kan styrkas att den som är misstänkt för brottet verkligen har begått detta. Det skall således vara fråga om situationer där förundersökningsledaren på grundval av en värdering av föreliggande bevisning finner att man inte kan förvänta sig en fällande dom och därför beslutar att lägga ned förundersökningen eller att åtal inte skall väckas. Om det däremot inte kan klarläggas om något brott över huvud taget har begåtts eller det inte finns någon

text: misstänkt, bör utredningen i stället avslutas t.ex. på den grunden att det inte kan antas att något brott som hör under allmänt åtal har förövats respektive att spaningsresultat saknas. JO har i senare beslut som specifikt rört polismyndighets åtgärd att lägga ned en förundersökning om narkotikabrott, kritiserat myndigheten för att den använt motiveringen ”brott kan ej styrkas” trots att resultaten av samtliga tagna prov på den misstänkte visat sig negativa (se

text: JO 2010/11 s. 144

text: med hänvisningar).

text: Bedömning

text: Beslutet om kroppsbesiktning Som grund till beslutet om kroppsbesiktning har polismyndigheten framfört att de sammantagna omständigheterna var sådana att AA kom att misstänkas för dopningsbrott. De omständigheter som föranlett misstankarna har varit AA:s kroppskonstitution i kombination med hans undvikande och nervösa sätt att prata när polisassistenten diskuterade dopning med honom. Därtill hade polisassistenten fått uppfattningen att AA försökte att dölja något i bilen i samband med stoppet.

text: Polismyndigheten har påpekat att myndigheten sedan ett flertal år har satsat på utbildning och utveckling av rutiner för att uppdaga dopningsbrott och att utbildning bl.a. har skett i att känna igen kroppsliga och psykiska tecken på missbruk av dopningsmedel. Myndigheten har vidare framfört att de ingripande poliserna hade arbetat särskilt med gatulangningsarbete och därför var väl lämpade att bedöma misstankar om dopningsmissbruk.

text: Mot bakgrund av vad som framkommit och det bedömningsutrymme som finns i dessa frågor anser jag att det inte finns skäl att ifrågasätta bedömningen att AA kunde misstänkas för dopningsbrott (eget bruk). Det har således funnits förutsättningar att besluta om kroppsbesiktning.

text: I den brottsanmälan som upprättades i samband med händelsen hänvisas allmänt till AA:s ”kroppskonstitution” som ett av skälen till att misstanke om dopningsbrott uppstod. Av dokumentationen borde tydligare ha framgått vilka fysiska kännetecken det var som medförde denna misstanke. Beslutet om husrannsakan i bilen Beslutet om husrannsakan i bilen motiverades av en misstanke om innehav av dopningsmedel. Frågan är om AA kan anses ha varit skäligen misstänkt för brott av det slaget.

text: Vad avser husrannsakan i bilen framgår av utredningen att polismannen bl.a. bedömde det som att AA i samband med att denne stoppades försökte dölja något. Det kunde således befaras att AA försökte gömma undan olovliga preparat som han misstänktes bruka. Det saknas därför anledning att ifrågasätta beslutet om husrannsakan i bilen.

text: Beslutet om husrannsakan i bostaden Som framgått av redovisningen ovan i avsnittet om den rättsliga regleringen har JO i tidigare beslut, som tillräcklig grund för skälig misstanke om innehav av narkotika i bostad, inte accepterat ett antagande om att personer som missbrukar narkotika också som regel förvarar narkotika i bostaden.

text: Det är samma typ av antagande som polismyndigheten nu åberopat som grund för misstanken om att AA skulle ha innehaft dopningsmedel i bostaden. Myndigheten har härvid emellertid även hänvisat till dopningsbrottets ”särskilda karaktär”, dvs. att missbrukare av dopningsmedel intar detta i perioder och regelmässigt förvarar preparaten hemma i kylskåpet.

text: Även med beaktande av dopningsbrottets särskilda karaktär måste det uppställas krav på att det förelegat någon konkret omständighet som, i det enskilda fallet, tyder på att den som misstänks förvarar dopningsmedel i bostaden. I detta fall har inga andra omständigheter än de som föranledde det ursprungliga ingripandet redovisats. Vare sig dessa eller det som därefter framkom utgjorde tillräcklig grund för den vidtagna åtgärden. Polisassistenten CC och polismyndigheten ska mot den bakgrunden kritiseras för beslutet om husrannsakan i bostaden.

text: Genomförandet av husrannsakan AA har även framfört kritik mot det sätt på vilket husrannsakan genomfördes. Han har uppett att flera polismän ”stormade in” i bostaden, att de inte förklarade varför de var där och att hans sambo förvägrades att tala i telefon eller lämna bostaden.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande gett en delvis annorlunda bild av ingripandet. Enligt myndigheten genomfördes husrannsakan under ordnade former. Polismännen var civilklädda för att orsaka så lite olägenhet som möjligt och de förklarade för AA:s sambo varför de var där. Enligt myndigheten kunde polismännen föra en konstruktiv dialog med sambon, som uppfattades som lugn men lätt chockad. En telefon ringde vid något tillfälle under husrannsakan varvid de närvarande ombads av polisman att inte besvara samtalet.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB ska en förundersökning bedrivas så att ingen onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet (hänsynsprincipen). Principen kommer även till uttryck i

text: 28 kap. 6 §

text: RB. En husrannsakan ska i enlighet med detta inte göras mer omfattande än nödvändigt och den ska genomföras under former som skapar så lite uppmärksamhet som möjligt. Det är särskilt viktigt att undvika att tredje man drabbas.

text: Det är självfallet alltid obehagligt att utsättas för en husrannsakan. Jag har därför förståelse för hur AA:s sambo kan ha upplevt den. Med beaktande av vad som anförts från polismyndighetens sida anser jag dock inte att det finns något konkret stöd för kritik mot hur åtgärden i detta fall genomfördes.

text: Beslutet att lägga ned förundersökningen med motiveringen ”brott kan ej styrkas” Polismyndigheten motiverade sitt beslut att lägga ned förundersökningen med att brott inte kunnat styrkas. En formulering av det slaget kan, som tidigare framhållits från JO:s sida, tolkas som att polisen anser att brottsmisstanken kvarstår. Polisen har i tidigare JO-beslut kritiserats för att förundersökningar om t.ex. ringa narkotikabrott lagts ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas” trots att utförda urin- och/eller blodprov varit negativa. I

text: JO 2010/11 s. 144

text: sägs: Enligt min mening bör i ett fall som det nu aktuella, om utförda provtagningar inte visar på förekomst av narkotika, slutsatsen vara att misstankarna visat sig ogrundade. En korrekt nedläggningsgrund bör återspegla detta förhållande. Bland de standardmotiveringar som finns i polisens kriminaldiarium borde således motiveringen ”Misstänkt oskyldig” ha använts. Jag instämmer i detta. Analysen av de prover som tagits på AA visade att dessa var negativa. De husrannsakningar som genomfördes i AA:s bil och bostad stärkte inte heller brottsmisstanken, som genom de resultatlösa utredningsåtgärderna snarare får anses ha försvagats. Den använda nedläggningsgrunden borde därför inte ha anförts som motivering.

text: Jag har i och för sig förståelse för att man från de brottsutredande myndigheternas synpunkt kan känna tvekan inför motiveringen ”misstänkt oskyldig”; utredningen har ju i ett fall som detta inte frambringat bevisning om vare sig skuld eller oskuld. Därvid gäller emellertid den s.k. oskuldspresumtionen, dvs. att envar som inte överbevisats om brott ska betraktas som oskyldig. En motivering som anknyter till detta är därför att föredra framför den polisen nu använt. Från de synpunkter JO har att beakta finns dock inget hinder mot att standardmotiveringarna ses över i syfte att finna någon som svarar mot en situation som den som här var aktuell, dvs. att en formell brottsmisstanke utretts och därefter bortfallit.

text: I anledning av vad polismyndigheten anfört om sitt samarbete med åklagarkammaren i Uppsala översänds detta beslut för kännedom även till Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uppsala.

text: Övrigt JO begärde att polismyndigheten skulle förklara skälet till varför AA frigavs först kl. 18.20, trots att förhöret med honom avslutades kl. 16.58. Myndigheten har förklarat att skälet till det var att man, som en serviceåtgärd, kommit överens med AA om att köra honom hem och att den antecknade frigivningstiden är den tidpunkt då man lämnade av honom vid bostaden.

text: Till undvikande av missförstånd borde polismyndigheten som frigivningstid ha antecknat den tid då frihetsberövandet faktiskt upphörde, dvs. när AA var fri att lämna polisstationen, och inte när han lämnades av vid bostaden.


nyckelord: Behörighet Kommunicering

title: Anmälan mot Länsrätten i Jönköpings län angående handläggningen av ett mål om utdömande av vite

text: Anmälan

text: AA, skolchef i Vetlanda kommun, anmälde Länsrätten i Jönköpings län med anledning av handläggningen av ett mål om utdömande av vite. Han uppgav bl.a. följande. Barn- och utbildningsnämnden i Vetlanda kommun hade med stöd av bestämmelser i

text: skollagen

text: förelagt en vårdnadshavare att vid vite tillse att skolplikten beträffande två barn fullgjordes. Beslutet vann laga kraft. Genom en skrivelse den 26 augusti 2005, undertecknad av AA, översändes samtliga handlingar i ärendet till länsrätten med en begäran om utdömande av vitet. Det stod då helt klart att skolplikten inte hade uppfyllts. Under hösten kontaktade tjänstemän hos kommunen regelbundet länsrätten för att efterhöra hur målet fortskred. Den 12 januari 2006 ringde personal från länsrätten till kommunen och frågade om någon formell delegation hade getts till skolchefen att på nämndens vägnar begära utdömande av vitet. Någon sådan delegation hade inte getts. Länsrätten beslutade den 20 januari 2006 att avvisa ansökan med motiveringen att den inte hade gjorts av myndigheten.

text: Utredning

text: Akten i länsrättens mål (mål nr 2084-05) hämtades in.

text: Länsrätten anmodades härefter att göra en utredning och yttra sig beträffande anmälan.

text: I yttrande anförde rådmannen BB följande. Ansökan om utdömande av vitet har undertecknats enligt följande. VETLANDA KOMMUN Barn- och utbildningsnämnden AA. Skolchef Vid den formella granskningen av handlingarna i målet utgick jag från att barn- och utbildningsnämnden fattat beslut om att ansöka om att vitet skulle dömas ut. Någon närmare efterforskning av om nämnden fattat ett sådant beslut gjorde jag dock inte. Det var först någon tid efter det att jag tagit del av CC:s [motpartens; JO:s

text: anmärkning] svar som jag lät utreda om nämnden fattat beslut om att ansöka om vitets utdömande. Sedan nämnden upplyst att så inte var fallet avvisade länsrätten ansökan. Utredning i fråga om behörigheten att ansöka om vitets utdömande borde ha skett redan i samband med genomgången av handlingarna inför kommuniceringen. Jag kan endast beklaga att så inte skedde. Lagmannen DD anförde att han instämde i BB:s yttrande och att han inte hade något i övrigt att tillägga.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Utredningen i fråga om behörigheten att ansöka om utdömande av vitet skulle, som länsrätten har berört i remissyttrandet, ha utförts redan i samband med att ansökan kom in till domstolen. I stället skedde kommunicering i målet. Länsrätten tog ställning i behörighetsfrågan först nästan fem månader efter det att målet hade inletts. Med hänsyn till målets art var dröjsmålet vid handläggningen givetvis särskilt olyckligt. Länsrätten kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.