avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Fullmakt Kommunicering

title: Kritik mot Svea hovrätt med anledning av handläggningen av ett brottmål

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt och uppgav bl.a. följande. Den 23 maj 2007 ogillade tingsrätten ett åtal mot honom för förolämpning alternativt tjänstefel. Sista dagen för överklagande var den 13 juni. Den 31 augusti fick han en kallelse till huvudförhandling i hovrätten. Han hade dessförinnan inte fått någon information om att åklagaren hade överklagat tingsrättens dom.

text: Handlingar infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Tingsrättens friande dom överklagades av åklagaren och målsäganden. AA hade vid tingsrätten en offentlig försvarare, som dock inte var ombud. Åklagarens överklagande skickades den 20 juni till AA:s offentlige försvarare med föreläggande för denne att inkomma med svarsskrivelse. Svarsskrivelse inkom den 6 juli. Försvararen förelades vid detta tillfälle inte att inkomma med fullmakt. Även målsägandens överklagande kommunicerades sedermera med försvararen. Den 30 augusti kallade hovrätten till huvudförhandling den 9 november. Förhandlingen ställdes senare in. Den 8 november förelades försvararen att inkomma med fullmakt. Sådan inkom den 15 november.

text: Vidare framgick att den aktuella hovrättsavdelningen har som rutin att kommunicera överklaganden med bl.a. offentliga försvarare även om dessa inte är ombud och i samband därmed förelägga vederbörande att inkomma med fullmakt. Först om så inte sker kommuniceras överklagandet med huvudmannen.

text: Av från hovrätten inhämtade muntliga upplysningar framgick bl.a. att det ”glömdes bort” att förelägga försvararen att ge in fullmakt när överklagandena kommunicerades med denne. Uppenbarligen uppmärksammade hovrätten inte heller när svarsskrivelsen kom in att fullmakt saknades.

text: Jag har förståelse för att AA finner det upprörande att han inte tämligen omgående fick besked om att tingsrättens friande dom hade överklagats. Såvitt gäller hovrättens handlande har utredningen, som framgått, visat att domstolen av misstag inte begärde in en fullmakt och inte heller initialt uppmärksammade detta.

text: Hovrätten kan därför inte undgå kritik. Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Frågor om polisens befallningsrätt och dokumentationsskyldighet vid en husrannsakan

org: jo

text: I ett beslut den 3 februari 2003 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade i en anmälan till JO på det sätt som polismän vid Polismyndigheten i Stockholms län hade genomfört en husrannsakan i hennes bostad. Hon anförde därvid bl.a. följande.

text: I samband med att hennes sambo greps och anhölls den 19 september 2001 företogs en husrannsakan i deras gemensamma lägenhet i vilken hon befann sig tillsammans med sin son. Sex polismän deltog vid förrättningen som pågick mellan ca kl. 07.00 och ca kl. 09.30. Under denna tid tilläts hon inte att ringa något telefonsamtal och hon fick inte heller svara i telefonen som ringde vid flera tillfällen. Även hennes personliga tillhörigheter genomsöktes och hon tvingades att redogöra för vad som hittades.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades diarieblad och vissa handlingar i Åklagarmyndighetens i Stockholm ärende – – – samt handlingar i Polismyndighetens i Stockholms län ärende – – –. I en tjänsteanteckning angående husrannsakan upprättad den 19 september 2001 av kriminalinspektören BB hade följande antecknats.

text: Husrannsakan i lägenheten inleddes kl. 07.12 och avslutades 09.30. Förutom undertecknad närvarade … Närvarande var också … sambo AA under hela förrättningen. Hon informerades om att … hade hämtats av polisen, misstänkt för ett grovt brott. Undertecknad bad henne inte att ringa några telefonsamtal och heller inte svara på några, vilket hon accepterade. Beträffande tårgassprayen som anträffades i lägenheten berättade AA att hon fått denna av en väninna för flera år sedan. Protokoll över beslag upprättat. Husrannsakan i personbil samt källarförråd gav inget. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från AA. Hon anförde bl.a. följande. BB uppgav inledningsvis vid husrannsakan att de hade gripit hennes sambo. Det första

text: hon då frågade polismannen var om hon fick ringa till sin mamma men det fick hon inte. Hon fick inte heller svara i telefonen när den ringde trots att hon ville det. BB kunde inte förklara varför hon inte fick ringa eller svara i telefonen. Det enda svar hon fick var att han inte ville att hon ringde eller svarade. Vidare ställde polisen frågor till henne om saker som påträffades vid husrannsakan. Hon fick i viss omfattning redovisa vilka saker som var hennes, och hon fick redogöra för betydelsen av det som stod på vissa lappar i hennes plånbok och filofax. Polismännen höll emellertid inte något egentligt förhör med henne.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att lämna upplysningar om och yttrande över

text:  uppgifterna i anmälan om att AA inte fick ringa och inte heller fick besvara

text: telefonsamtal under den tid som förrättningen pågick samt  anledningen till att de uppgifter som AA lämnade beträffande föremål som

text: påträffades i lägenheten inte dokumenterades.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) inkom med ett yttrande till vilket bl.a. var fogat upplysningar från chefen för länskriminalavdelningen polisöverintendenten DD.

text: I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: DD

text: AA har i sin anmälan uppgivit att hon inte fick ringa eller besvara telefonsamtal under den tid som förrättningen pågick. Upplysningar har inhämtats från kriminalinspektör BB, vilken påstås ha informerat AA om att hon inte fick ringa eller besvara telefonsamtal under tid som förrättningen pågick. BB har uppgivit att det är riktigt såtillvida att han sagt till AA att han inte vill att hon ringer eller besvarar telefonsamtal under förrättningen. Detta för att eventuella samtal till eller från AA skulle kunna utgöra störande inslag, såsom att andra personer i anledning av telefonsamtal kunde komma till lägenheten, och att husrannsakan därigenom kunde komma att försvåras. Något uttryckligt förbud att ringa eller ta emot telefonsamtal under förrättningen har aldrig meddelats AA. – – – Samtliga beslag som gjordes i lägenheten har noggrant dokumenterats i beslagsprotokoll. AA informerades i samband med husrannsakan om vilka föremål som togs i beslag. Något förhör med AA hölls inte i samband med husrannsakningstillfället.

text: CC

text: Rättslig reglering Bestämmelserna om husrannsakan i brottsutredande syfte finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Husrannsakan i RB:s mening innefattar undersökning av hus, rum eller annat slutet förvaringsställe. Husrannsakan kan endera vara reell eller personell. Reell husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastade beslag eller för utrönande av omständigheter som kan få betydelse för utredning om ett brott. Enligt 6 § får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. Denna bestämmelse kan sägas ge uttryck åt att ett proportionalitetstänkande skall tillämpas också på verkställighetsstadiet (

text: Rättegångsbalken

text: I, Gullnäs m.fl., 28:19).

text: I 7 § regleras vem som har rätt att närvara vid en husrannsakan. Av andra stycket framgår att den hos vilken husrannsakan företas eller ”hans hemmavarande husfolk” skall få tillfälle att övervaka förrättningen och att även tillkalla vittne, om detta inte skulle orsaka dröjsmål. Av 9 § framgår att det skall föras protokoll över husrannsakan. I protokollet skall anges ändamålet med förrättningen och vad som därvid förekommit. I

text: 22 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: stadgas att protokoll skall avfattas så, att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I

text: 8 § polislagen (1984:387)

text: har vissa allmänna principer för polisingripande tagits in. Paragrafen ger uttryck för behovsprincipen som bl.a. innebär att ett tvångsmedel inte får användas annat än om det är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås och någon mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. I samma paragraf har också proportionalitetsprincipen kommit till uttryck. Den innebär att en polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter.

text: Bedömning

text: Frågan om telefonsamtal Chefen för länskriminalavdelningen har i det bifogade yttrandet bl.a. anfört följande. Det är riktigt att den ifrågavarande polismannen sagt till AA att han inte ville att hon skulle ringa eller besvara telefonsamtal under den tid förrättningen pågick. Polismannen har motiverat sitt uttalande med att telefonsamtal kan utgöra ett störande inslag samt att andra personer kunde komma till lägenheten, vilket torde försvåra genomförandet av husrannsakan. Något uttryckligt förbud i saken meddelades dock aldrig AA. Av

text: 28 kap. 6 §

text: RB framgår att vid en husrannsakan får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. Det framgår vidare av de allmänna reglerna i

text: 8 § polislagen

text: att en polisman som genomför en tjänsteåtgärd skall ingripa med hänsyn till vad som är försvarligt med beaktande av åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Polismannen i fråga har uppgivit att syftet med hans uppmaning var att förrättningen inte skulle störas eller försvåras. Den olägenhet som AA upplevde till följd av uppmaningen – att avhålla sig från att tala i telefon under den tid husrannsakan pågick (två timmar och arton minuter) – måste därför ställas i proportion till syftet med husrannsakan och övriga omständigheter. Myndigheten vill härvid understryka att det inte var fråga om ett uttryckligt förbud mot att tala i telefon. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser polismyndigheten att polismannen hade fog för sitt agerande.

text: Frågan om dokumentation Av det bifogade yttrandet från länskriminalavdelningen framgår att samtliga beslag som gjordes i lägenheten noggrant har dokumenterats i beslagsprotokoll (vilket tidigare tillsänts JO). Av yttrandet från länskriminalavdelningen framgår vidare att det på grund av brottets art var viktigt att göra en mycket noggrann undersökning av bostaden. De föremål som var av stort intresse – bl.a. mobiltelefoner och kontantkort – togs i beslag. Av yttrandet framgår även att något förhör inte hölls med AA.

text: I ärendet föreligger även en tjänsteanteckning daterad den 19 september 2001. Av denna tjänsteanteckning framgår, utöver vad som redan anförts, vad AA har uppgett beträffande föremål som har anträffats i lägenheten. Polismyndigheten är av den uppfattningen att det måste ställas höga krav på den dokumentation som efterföljer ett polisingripande. Av hänsyn till kravet på rättssäkerhet och möjligheten att i efterhand kunna bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som förekommit vid t.ex. en husrannsakan, måste den vidtagna tvångsåtgärden dokumenteras på ett fullständigt sätt. De krav som ställs på denna dokumentation återfinns i bl.a.

text: 28 kap. 9 §

text: RB och i 22 §

text: förundersökningskungörelsen

text: . Myndigheten anser att beslagsprotokollet tillsammans med tjänsteanteckningen ger en trogen bild av vad som förekommit vid husrannsakan. Det är myndighetens uppfattning att dokumentationen i det aktuella ärendet har skett i enlighet med gällande bestämmelser. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Frågan om telefonsamtal AA har uppgett att hon ville ringa till sin mor men att hon inte fick göra det under den tid som husrannsakan pågick samt att hon inte heller fick svara när telefonen ringde. Polismyndigheten har i remissvaret anfört att polismannen i fråga, dvs. BB, sade till AA att han inte ville att hon skulle ringa eller besvara telefonsamtal under den tid som förrättningen pågick men att det inte varit fråga om något uttryckligt förbud. Myndigheten har därvid förklarat sig anse att BB hade fog för sitt agerande och har i sammanhanget bl.a. hänvisat till reglerna i

text: 8 § polislagen (1984:387)

text: Nämnda bestämmelse har följande lydelse. En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, skall detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet skall uppnås. Ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: får ej grundas enbart på bestämmelserna i första stycket. De grundläggande principer för polisingripanden som läggs fast i

text: 8 § polislagen

text: gäller generellt i polisens verksamhet. Som jag framhållit i ett tidigare ärende (se JO 2001/02 s. 85) kan detta lagrum däremot inte i sig åberopas som grund för någon befallningsrätt i polisens brottsutredande verksamhet. En befallning i denna verksamhet måste i stället ha sin grund i någon av de befogenheter som enligt

text: rättegångsbalken

text: tillkommer polisen, t.ex. att ta med en person till förhör, att verkställa ett beslut om husrannsakan eller att genomföra en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning.

text: I förevarande ärende var polisens uppdrag att efter beslut av åklagare verkställa en husrannsakan i AA:s bostad med anledning av brottsmisstankar mot hennes sambo. Polisen måste uppenbarligen i en sådan situation anses ha en rätt att ge befallningar som syftar till att åstadkomma att husrannsakan kan genomföras på ett tillfredsställande och effektivt sätt.

text: I ärendet råder delade meningar om BB faktiskt uttalade ett förbud för AA att ha telefonkontakter under förrättningen eller om det, som polismyndigheten anfört, endast var fråga om ett önskemål från polismannens sida. Det har inte varit möjligt att slå fast hur det faktiskt förhöll sig i detta avseende. Jag vill emellertid med anledning av det inträffade understryka vikten av att en polisman som ingriper i myndighetsutövning är försiktig i sina uttalanden, eftersom han därvid ger uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han använder tvång eller inte. Den person som ingripandet riktar sig mot befinner sig som regel i ett sådant underläge

text: att det strängt taget aldrig kan bli tal om någon egentlig frivillighet, även om polismannen inte är beredd att ”sätta makt bakom orden” vid en vägran att efterkomma befallningen eller önskemålet (jfr JO 2001/02 s. 86).

text: Som skäl för att polisen inte ville att AA skulle ringa eller besvara telefonsamtal har anförts att detta skulle kunna utgöra ett störande inslag samt att andra personer kunde komma till lägenheten, vilket torde försvåra genomförandet av husrannsakan. Polismyndigheten har emellertid också hänvisat till bestämmelserna i

text: 28 kap. 7 § rättegångsbalken

text: av vilka det framgår att den person hos vilken husrannsakan företas har rätt att tillkalla ett vittne, om detta inte orsakar dröjsmål.

text: Jag vill inte utesluta att telefonerande under en pågående husrannsakan någon gång kan ha en menlig inverkan på förrättningen. En följd av att AA bibringades uppfattningen att hon inte fick ringa blev emellertid att hon i realiteten betogs möjligheten att tillkalla ett vittne. AA har i detta hänseende upplyst att hennes mor kunde komma med mycket kort varsel. AA borde därför ha fått ringa till sin mor. Jag har vidare svårt att se att det förelåg något av hänsyn till genomförandet av förrättningen betingat hinder mot att hon kortfattat besvarade inkommande telefonsamtal, t.ex. genom att be att få återkomma.

text: Frågan om dokumentation Av de upplysningar som har inhämtats från AA framgår att hon fick svara på frågor rörande flera av de föremål som påträffades under förrättningen men att det enligt hennes uppfattning inte var något egentligt förhör. Enligt polismyndigheten hölls det inte heller något förhör med AA vid tillfället.

text: De upplysningar som AA lämnade i samband med husrannsakan synes inte ha dokumenterats på annat sätt än som framgår av den tjänsteanteckning som har återgetts i det föregående, i vilken det endast antecknats vad hon upplyste om en tårgasspray.

text: Jag delar polismyndighetens uppfattning att det måste ställas höga krav på den dokumentation som efterföljer ett polisingripande och att en vidtagen tvångsåtgärd, såsom en husrannsakan, måste dokumenteras på ett fullständigt sätt med hänsyn till kravet på rättssäkerhet och till att det skall vara möjligt att i efterhand bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som förekommit. Det hade enligt min mening varit lämpligt att polisen, exempelvis i den aktuella tjänsteanteckningen, dokumenterade de ytterligare svar som AA lämnade på polismännens frågor om olika föremål i lägenheten.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn

title: Kritik mot Arbete och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun för att en videoupptagning som gjorts inom ramen för en vårdnads-, boende- och umgängesutredning förstörts

sammanfattning: Arbete och välfärdsnämnden hade fått i uppdrag av tingsrätten att genomföra bl.a. en vårdnadsutredning. Under utredningen gjordes inom myndigheten en s.k. samspelsbedömning. Vid denna observerades och videofilmades barnet och föräldrarna. Resultatet av samspelsbedömningen skulle bli en del av vårdnadsutredningen. Videoinspelningarna förstördes när samspelsbedömningen slutförts, men innan vårdnadsutredningen färdigställts. Tryckfrihetsförordningen (TF) och andra regler om hanteringen av handlingar gäller även för t.ex. en videoinspelning som görs inom en myndighet. Nämnden har gjort gällande att videoinspelningarna var arbetsmaterial, dvs. att de var en form av minnesanteckningar, men JO bedömer att det inspelade materialet, eller delar av det, har innehållit sakuppgifter som tillförts vårdnadsutredningen. Det var därför fråga om sådana handlingar som skulle ha blivit allmänna när ärendet var att anse som slutbehandlat hos nämnden. TF innehåller inte någon bestämmelse om skyldighet att, fram till dess ärendet har avgjorts, bevara material som innefattar sakuppgifter. Att förstöra sådant material innan ärendet har slutbehandlats kan emellertid inte vara förenligt med de grundläggande principer som gäller på området. JO anser till att börja med att det var fel av myndigheten att redan på förhand fatta beslut om att videoinspelningarna, som då inte existerade, skulle förstöras när samspelsbedömningen slutförts. Genom att materialet förstördes omöjliggjordes en korrekt tillämpning av bestämmelserna om bevarande av allmänna handlingar. Till detta kommer att parterna i vårdnadsärendet haft rätt att under ärendets gång ta del av även sådana handlingar som ännu inte varit att anse som allmänna handlingar. JO anser därför att det var fel av myndigheten att förstöra materialet.

text: 2013-12-17 3483-2011

text: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

text: Kritik mot Arbete och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun för att en videoupptagning som gjorts inom ramen för en vårdnads-, boendeoch umgängesutredning förstörts

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Arbete och välfärdsförvaltningen i Kristianstads kommun. Han anförde bl.a. följande. I augusti 2010 förordnade tingsrätten att en ny vårdnads-, boende- och umgängesutredning skulle göras. Förvaltningen beslutade att låta Prisma familjecentrum genomföra videofilmade samspelsutredningar avseende hans och moderns relationer till deras dotter BB. Detta skedde vårvintern 2011. Redan före de videofilmade mötena mellan honom

text: och BB informerade Prisma familjecentrum honom om att videofilmerna skulle förstöras omedelbart efter att man dragit sina slutsatser av materialet. Han protesterade mot det utan resultat. Under den tid som utredningen och videofilmningarna pågick yrkade han, genom sin advokat, hos tingsrätten att videofilmerna skulle bevaras och kunna ställas till hans förfogande senare. Detta avslogs av tingsrätten med hänvisning till dels att socialtjänsten hävdade att videoinspelningarna utgjorde minnesanteckningar som inte behövde arkiveras, dels att han själv kunde begära ut materialet direkt från socialtjänsten. Den 7 juni 2011 begärde han ut bl.a. aktuella videofilmer från förvaltningen. Han fick den 17 juni 2011 ett avslagsbeslut som motiverades med att materialet inte var en handling enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: utan arbetsmaterial som förstörts när uppgifterna i materialet tillförts samspelsbedömningen.

text: AA gjorde gällande att socialtjänsten genom att förstöra videoinspelningarna medvetet brutit mot bl.a.

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: och

text: 3 § arkivlagen (1990:782)

text: . Han uppgav också att det var ett brott mot socialtjänstens dokumentationsskyldighet att förstöra ljud- och filmupptagningar som utgör det huvudsakliga underlaget för slutsatser, bedömningar och yttranden till domstol.

text: Utredning

text: Handlingar i det aktuella ärendet inhämtades från Arbete och välfärdsförvaltningen. Från Kristianstads tingsrätt inhämtades dagboksbladet i mål nr T 858-10.

text: Arbete och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan.

text: I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Sammanfattning

text: En vårdnads- boende och umgängesutredning har genomförts där en del av utredningen inneburit en samspelsbedömning på Prisma. Familjerättssekreterarna har, utifrån ärendets komplexitet bedömt att en fördjupad utredning av föräldraförmågan, en samspelsbedömning, ska erbjudas. Föräldrarna har informerats om hur bedömningen genomförs och de har haft möjlighet att tacka nej. AA har varit informerad om att videofilmerna förstörs när den skriftliga bedömningen färdigställts. Videofilmerna har förstörts när den skriftliga bedömningen var färdigställd. Videofilmerna var arbetsmaterial. AA har som part fått ta del av det material som tillförts ärendet.

text: Ärendet

text: AA förekommer i familjerättsärende för dottern BB. Anmälan till JO avser den sista vårdnads- boende- och umgängesutredningen som öppnades 100810 och var färdigställd 110407. I utredningen genomfördes, efter uppdrag från familjerättsenheten, en samspelsbedömning på Prisma familjecentrum. Frågeställningarna för

text: samspelsbedömningen var samspelet mellan BB och föräldrarna, föräldrarnas känslomässiga sensitivitet och hur de kan tillgodose BB:s utvecklingsbehov. Samspelsbedömarna observerade BB och hennes föräldrar vid sammanlagt 10 tillfällen om vardera två timmar under perioden 110207-110308. Videoinspelningar gjordes vid alla tillfällena. Videoinspelningar görs för att komplettera bedömarnas observationer. De är ett hjälpmedel i att kunna se mönster i barn och föräldrars samspel och anknytning. Prisma, som vid samspelsbedömning följer en på förhand bestämd arbetsgång, för inte några journalanteckningar när bedömningar genomförs. I dokumentet "Bedömning från Prisma" redogör bedömarna för arbetssätt och arbetsgång. Utifrån det insamlade materialet, minnesanteckningar från observationer och videofilmer beskriver bedömarna samspelet och föräldrarnas känslomässiga sensitivitet. Bedömarna avslutar med en analys av föräldrarnas förmåga att tillgodose BB:s behov. Bedömningen är färdigställd 110331. Det är bara bedömarna från Prisma som sett videofilmerna, ingen annan har tagit del av dem. Minnesanteckningar och videofilmer förstörs när den skriftliga bedömningen färdigställts. De betraktas som arbetsmaterial och tillförs inte akten. Samspelsbedömningar på Prisma familjecentrum genomförs i utredningar om vårdnad, boende och umgänge där en fördjupad utredning behövs. Det gäller vid misstanke om bristande föräldraförmåga t.ex. övergrepp, psykiskt funktionshinder och när det är en djup och långvarig konflikt mellan föräldrarna. I detta ärende har det varit en lång och allvarlig konflikt mellan föräldrarna, BB har varit omhändertagen jml LVU och föräldrarna har båda psykiska funktionshinder. Familjerättssekreterarna föreslår samspelsbedömning på Prisma och föräldrar kan tacka ja eller nej till bedömningen. Om en förälder tackar nej genomförs samspelsbedömningen med den andra föräldern. Föräldrarnas inställning och medverkan i föreslagen samspelsbedömning dokumenteras i journalanteckningar och redovisas i utredningen av familjerättssekreterarna. I JO-anmälan uppger AA att han "redan före de videofilmade mötena mellan mig och BB klarade Socialtjänsten i Kristianstad ut att videofilmerna skulle förstöras omedelbart efter man dragit sina slutsatser av dessa. Jag protesterade med detta redan då utan resultat". Av journalanteckningarna i ärendet framgår att familjerättssekreterare haft informationssamtal med AA 111028 och att AA då samtyckt till samspelsbedömning i Prismas öppenvård. Av journalanteckning 110131 från möte på Prisma med syfte att inleda samspelsbedömningen framgår att föräldrarna informeras om tillvägagångssättet samt erhåller tider för bedömningstillfällen. "Fadern är irriterad och ifrågasätter det mesta. Han svara dock att han kommer att fullfölja insatsen". Prismas bedömning ingår som en del i familjerättens utredning och bifogas som en bilaga i yttrandet till tingsrätten. Familjerättssekreterarna har genomfört utredningen genom enskilda informationssamtal med föräldrarna, två enskilda utredningssamtal med föräldrarna och tre samtal med BB. Familjerättssekreterarna har gjort hembesök hos modern och fadern där BB varit närvarande. Referentuppgifter har inhämtats från BB:s förskola, från Psykiatriska kliniken och från Vuxenhabiliteringen. Familjerättssekreterarna har tagit del av föräldraförmågebedömningar som genomfördes 2009. BB var då omhändertagen jml LVU och placerad på Notavillans HVB (Hem för vård och boende). Familjerättssekreterarnas bedömning i utredningen tar sin grund i den genomförda utredningen där Prismas samspelsbedömning ingår som en del. AA har i brev till socialtjänsten 110607 begärt att få ta del av handlingar, videoupptagningar mm med anledning av utredningen som slutfördes 110404. Hans begäran avslogs i beslut 110617 eftersom materialet inte bedöms vara en handling enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Skälet till beslutet var att det begärda

text: materialet är arbetsmaterial. När uppgifterna i arbetsmaterialet har tillförts samspelsbedömning har materialet förstörts. AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. följande. I remissvaret kommenteras inte hans uppgift om att han mycket tidigt protesterade mot att videomaterialet skulle förstöras. Redan i februari 2011 protesterade han via sin advokat och via tingsrätten mot detta, vilket kom socialtjänsten till del via tingsrätten. Detta var innan videoupptagningarna hade avslutats. Trots att socialtjänsten hade vetskap om hans inställning struntade man helt i den, vilket gör agerandet så mycket allvarligare.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En upptagning, t.ex. en film, anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan uppfattas.

text: Av

text: 2 kap. 6 §

text: TF framgår att en handling anses inkommen till myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa.

text: Enligt

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF anses en handling upprättad hos myndighet när den har expedierats eller, om den inte har expedierats, när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts.

text: Hos myndighet tillkommen minnesanteckning som inte har expedierats ska enligt

text: 2 kap. 9 § första stycket

text: TF inte heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendets föredragning eller beredning, dock inte till den del den har tillfört ärendet någon sakuppgift. Minnesanteckningar anses inte som allmänna handlingar om de inte har expedierats och inte heller tagits om hand för arkivering.

text: Av det anförda följer att en minnesanteckning som kan hänföras till ett visst ärende och som tillför detta sakuppgift som regel blir en allmän handling först när ärendet har slutbehandlats hos myndigheten.

text: En enskild som är part i ett ärende hos en myndighet kan grunda en framställning om att få ta del av allmänna handlingar på sin egenskap av part. Den som är part i

text: ett ärende hos en myndighet har enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, rätt att, med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: OSL, ta del av det som har tillförts ärendet om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Enligt 11 kap. 8 första stycket

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: ska nämnden tillämpa vissa bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: , däribland

text: 16 §

text: , i ärenden hos socialnämnden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av bestämmelsens tredje stycke framgår att detta gäller också när det är fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna, t.ex. en utredning i ett vårdnadsmål vid allmän domstol (jfr

text: JO 2000/01 s. 317

text: När det gäller allmänna handlingar följer rätten för part att ta del av materialet i ”sitt” ärende redan av

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler om allmänna handlingars offentlighet. Den enskilde kan emellertid enligt regeln om partsinsyn i

text: 16 §

text: FL även ha rätt att ta del av sådana handlingar som ännu inte är att anse som allmänna handlingar.

text: Grundläggande bestämmelser om hur allmänna handlingar ska bevaras samt om gallring och annat avhändande av sådana handlingar finns huvudsakligen i

text: arkivlagen

text: . Enligt

text: 10 § arkivlagen

text: får allmänna handlingar gallras. Vid gallringen ska dock beaktas att arkiven utgör en del av kulturarvet och att det material som återstår efter gallring ska kunna tillgodose bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar.

text: Bedömning

text: Tingsrätten gav Arbete och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun i uppdrag att utse någon att verkställa en ny vårdnads-, boende- och umgängesutredning rörande BB. Familjerättssekreterarna bedömde att det på grund av ärendets komplexitet fanns behov av en fördjupad utredning av föräldraförmågan. Familjerättsenheten vid Arbete och välfärdsförvaltningen gav därför Prisma familjecentrum, som är en del av samma förvaltning, i uppdrag att göra en samspelsbedömning. Denna samspelsbedömning dokumenterades genom videoinspelningar.

text: Inledningsvis kan konstateras att det inte finns något formellt hinder mot att socialtjänsten inom ramen för en utredning om vårdnad m.m. videofilmar samspelet mellan barn och föräldrar. Frågan är dock hur sådana videoinspelningar ska hanteras. Myndigheten omfattas av bestämmelserna i bl.a.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , offentlighets- och sekretesslagen och

text: arkivlagen

text: . Detta innebär att offentlighetsprincipen gäller i verksamheten och att hanteringen av handlingar är strikt reglerad. Ett beslut om att förstöra videoinspelningarna måste vara förenligt med de bestämmelser för bevarande av handlingar som gäller i verksamheten.

text: En handlings rättsliga status är många gånger svårbedömd. Om en handling begärs utlämnad är det ytterst en fråga för domstol att bedöma om handlingen är allmän

text: och offentlig. Mot den bakgrunden anser jag till att börja med att det var fel av myndigheten att redan på förhand fatta beslut om att det videoinspelade materialet, som ännu inte existerade, skulle förstöras.

text: Jag övergår nu till frågan om hur myndighetens förstörande av det aktuella materialet bör bedömas i förhållande till författningsregleringen på området. När detta ska bedömas måste man först ta ställning till om videoinspelningarna utgjort allmänna handlingar eller inte.

text: Resultatet av samspelsbedömningen skulle redovisas och bli en del av vårdnads-, boende- och umgängesutredningen. Videoinspelningarna, dvs. dokumentationen av samspelet mellan BB och föräldrarna, var således att hänföra till ett ärende. Vid tidpunkten för förstörandet var utredningen ännu inte färdigställd. Det ärende som videoinspelningarna hörde till var alltså inte slutbehandlat hos myndigheten varför handlingarna inte var allmänna enligt

text: 2 kap. 7 §

text: TF. Inte heller på annan grund var videoinspelningarna att anse som allmänna handlingar.

text: Nämnden har gjort gällande att videoinspelningarna var arbetsmaterial, dvs. att de var en form av minnesanteckningar enligt

text: 2 kap. 9 §

text: TF.

text: Det har framkommit att den dokumentation som skett genom videoinspelningarna varit omfattande. Inspelningarna har gjorts under sammanlagt 20 timmar. I bedömningen från Prisma familjecentrum, som utgjort en bilaga till vårdnads-, boende- och umgängesutredningen, anförs under rubriken ”Hjälpmedel” bl.a. följande.

text: Under bedömningen har hjälpmedel som observationer, videoinspelning och intervjuer med föräldrarna använts. - - - Det som speciellt har lagts fokus på är anknytningsrelevanta situationer som till exempel när barnet blir rädd, ledsen, trött eller hungrigt. Detta visar specifikt hur föräldern hanterar sin egen stress och oro, hur föräldern bemöter barnet och hur barnet reagerar på förälderns bemötande. Videokamera har använts för att filma korta sekvenser av samspel som senare studeras av bedömarna. Syftet är att bedömarna i efterhand kan se och jämföra med observationerna och kunna se små subtila detaljer i samspelet. Under rubriken ”Beskrivning av samspelet mellan BB och pappa” anförs bl.a. följande.

text: Under bedömningstillfällena har kommunikationen mellan BB och hennes pappa oftast varit lågmäld och kortfattad. [- - -] Det har funnits tillfällen då BB och pappa är nära varandra, men de har oftast olika fokus på leken eller uppgiften. [- - -] Under aktiviteterna har pappa sporadiskt gett beröm till BB. Det har bestått av korta uttalanden, utan direkt ögonkontakt eller känslomässigt engagemang. Under bedömningen har det funnits lite ögonkontakt mellan BB och hennes pappa. - - - Under de planerade aktiviteterna har pappa tagit ledningen genom att uttala vad de ska göra, läst instruktioner och satt i gång aktiviteten. [- - - ] Pappa har oftast själv blivit uppslukad av uppgifterna och har haft svårigheter att leda och göra BB delaktig.

text: I den vårdnads-, boende- och umgängesutredning som gavs in till tingsrätten föreslog socialtjänsten att domstolen skulle besluta att BB skulle ha sitt stadigvarande boende hos modern och att modern skulle anförtros vårdnaden om henne samt att BB skulle ha rätt till visst umgänge med AA. I utredningen anförs bl.a. följande. Prismas öppenvård har bedömt samspelet mellan BB och hennes föräldrar. [- - -] Man konstaterar att modern på ett något bättre sätt än fadern möter BB i samvaron med henne. Utredarnas bedömning stödjer sig på Prismas utlåtande. Genom filmdokumentationen har det funnits möjlighet för bedömarna att i efterhand studera hur samspelet fungerat mellan barnet och respektive förälder. De har kunnat se och uppehålla sig vid sådana detaljer som de inte fångat upp under observationerna. Det ligger i sakens natur att det är svårt att med ord beskriva hur personer interagerar i olika situationer. En filmkamera fångar sådant som kroppsspråk, skiftningar i ansiktsuttryck m.m. som det knappast är möjligt att dokumentera genom anteckningar. Det videoinspelade materialet har använts som underlag när Prisma familjecentrum gjort bedömningen att modern på ett något bättre sätt än fadern möter BB i samvaron med henne. Den bedömningen har utredarna sedan i sin tur stött sig på när de i sin utredning lämnat förslag till domstolen om bl.a. vilken förälder som ska anförtros vårdnaden om BB. Mot bakgrund av det anförda anser jag att det videoinspelade materialet, eller delar av det, har tillfört ärendet sakuppgift. Vid sådant förhållande utgjorde materialet, eller delar av det, inte sådana minnesanteckningar som avses i

text: 2 kap. 9 §

text: TF. Det var i stället fråga om sådana handlingar som skulle ha blivit allmänna om de expedierades eller när ärendet var att anse som slutbehandlat hos myndigheten.

text: Som anförts ovan ger utredningen inte stöd för någon annan slutsats än att materialet förstördes innan ärendet var slutbehandlat. Någon expediering av materialet synes aldrig ha skett. Materialet utgjorde därmed inte till någon del allmänna handlingar vid den tidpunkt när det förstördes.

text: Handlingar som inte är allmänna och som inte ska arkiveras får under vissa förutsättningar rensas ur akten i ett ärende. Rensning innebär att akten befrias från arbetsdokument som endast är av tillfällig betydelse och som inte behövs för förståelsen av ärendet. I förevarande fall har dock materialet, eller delar av det, tillfört ärendet sakuppgift. I de delarna skulle materialet ha blivit allmän handling när ärendet var att anse som slutbehandlat.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: innehåller inte någon bestämmelse om skyldighet att, fram till dess att ärendet har avgjorts, bevara material hos en myndighet som innefattar sakuppgifter. Att förstöra sådant material innan ärendet har slutbehandlats kan emellertid inte vara förenligt med de grundläggande principer som gäller på området (jfr

text: JO 2010/11 s. 628

text: Genom att myndigheten förstörde materialet omöjliggjordes en korrekt tillämpning av bestämmelserna om bevarande av allmänna handlingar. Materialet var av allt att döma av sådan karaktär att det fanns ett intresse av att det bevarades. Till detta kommer att AA haft rätt att under ärendets gång, med stöd av bestämmelsen om

text: partsinsyn i

text: 16 §

text: FL (jämförd med

text: 11 kap. 8 §

text: SoL), ta del av även sådana handlingar som ännu inte varit att anse som allmänna handlingar. Jag anser således att det var fel av förvaltningen att förstöra det videoinspelade materialet.

text: Jag vill också uppehålla mig vid följande.

text: AA har i anmälan uppgett att Prisma familjecentrum redan innan videoinspelningarna hade påbörjats informerade honom om att det videoinspelade materialet skulle förstöras omedelbart efter att man dragit sina slutsatser av det och att han då protesterade mot detta. Nämnden har i sitt remissvar inte uttryckligen kommenterat denna uppgift. I remissvaret har endast redovisats att det i journalanteckningarna har noterats att AA ”ifrågasätter det mesta” när han får information om tillvägagångssättet vid samspelsbedömningarna. AA har också uppgett att tingsrätten, under tiden som videoinspelningarna pågick, hade kontakt med förvaltningen i anledning av ett yrkande från hans sida om att videofilmerna skulle bevaras och kunna ställas till hans förfogande senare. Åtskilligt talar således för att det var känt för förvaltningen att AA motsatte sig att materialet förstördes och att han ville ta del av detta. Det kan dock inte anses helt klarlagt att det förhållit sig på det sättet. I denna del vill jag därför endast allmänt framhålla följande. För det fall myndigheten visste att AA motsatte sig att videoinspelningarna förstördes, och skulle komma att begära att få ta del av inspelningarna när dessa var färdiga, borde man inte – oavsett vilken bedömning som gjordes rörande handlingarnas status – ha förstört det videoinspelade materialet när uppgifterna i materialet tillförts samspelsbedömningen.

text: Det aktuella fallet visar att det är viktigt att socialtjänsten, när man väljer att göra videoinspelningar inom ramen för en utredning rörande vårdnad m.m., tänker igenom vilka konsekvenser det får och hur det videoinspelade materialet ska behandlas.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Jag finner anledning att sända en kopia av detta beslut för kännedom till Socialstyrelsen som ger ut föreskrifter, allmänna råd och handböcker inom bl.a. socialtjänstens område.

text: Ärendet avslutas med de kritiska uttalanden som har gjorts.


nyckelord:
Avgift
Avsaknad av lagstöd

title: Den rättsliga grunden för avgiftsdebitering vid upplåtelse av en kommuns lokaler

text: Anmälan

text: AA vid TV 4 klagade till JO på att Stockholms stadsbibliotek, som lyder under Kulturnämnden i Stockholms kommun, tar ut en avgift om 500 kr per timme av den som önskar fotografera i bibliotekets lokaler. Till anmälan var fogad en skrivelse till TV 4 från den ansvariga för visningar och filminspelningar vid biblioteket. Av brevet framgick att biblioteket sedan länge tar betalt för vissa tjänster, som ligger vid sidan om den ordinarie verksamheten, som att visa huset ur konsthistorisk synvinkel eller att hyra ut delar av lokalen för viss typ av fotografering eller filminspelning. Vid besök av TV-bolag för nyhetsbevakning i t.ex. kulturfrågor debiteras ingen avgift.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter hämtades inledningsvis in. Anmälan remitterades därefter till Kulturnämnden i Stockholms kommun för yttrande såvitt avsåg grunderna för uttag av avgift. Kulturnämnden åberopade som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande från Stockholms kulturförvaltning, i vilket bl.a. följande anfördes.

text: Grunderna för uttag av avgifter

text: Kulturförvaltningen menar att rätt föreligger för denna att vid nyssnämnda arrangemang i t.ex. stadsbibliotekets huvudbyggnad ta ut en avgift som utgör viss ersättning för bibliotekets arbetsinsatser, kostnader och besvär i samband därmed och/eller hyra för den sålunda upplåtna nyttjanderätten till lokalutrymmen. Denna rätt att besluta om ersättning vilar på flera alternativa grunder. Fråga är för det första om ersättning för kostnader och för tjänster från stadsbibliotekets sida; avgiften ses alltså som en på avtalsmässig grund överenskommen ersättning för t.ex. bokning av lokaler med tillhörande vaktmästarservice m.m. Vidare föreligger lokalupplåtelse. Stadsbiblioteket upplåter detta eller vissa lokaler eller delar av lokaler däri till fotografen/filmaren för att denne skall få nyttja dem för ändamål som ligger utanför dem vartill lokalen egentligen är avsedd. På samma sätt som förvaltningen äger rätt att upplåta hela biblioteket (utanför ordinarie öppethållandetid) för t.ex. filminspelning, kan den upplåta del av detta under en timme på dagtid. Nämnda avgift skall här ses som en schablonmässigt beräknad hyra, avsedd att täcka åtminstone vissa av bibliotekets kostnader och besvär i samband med upplåtelsen. Någon vinst uppstår således ej.

text: Rätten att fatta beslut på nämndens vägnar rörande upplåtelser i/av stadsbiblioteket – liksom dithörande taxor och avgifter och dylikt – har delegerats till förvaltningschefen. Genom beslut i kulturnämnden den 14 januari 1999, § 7, beslöts att uppdra åt förvaltningschefen att besluta på kulturnämndens vägnar i samtliga nämndens ärenden, dock med undantag för ärenden enligt

text: 6 kap. 34 § kommunallagen

text: samt vissa andra – här ej aktuella – förbehåll (protokollsutdrag häröver bifogas). Ur kommunalekonomisk synpunkt har dessa avgifter ingen nämnvärd betydelse. I den kommunala förvaltningen vidtas en mängd åtgärder som kan anses utgöra verkställighet. Gränsen mellan områdena för delegering och verkställighet är stundom tämligen oklar och kan därför inte generellt anges med någon större skärpa. Kännetecknande för ett delegationsbeslut är att det föreligger alternativa lösningar och att delegaten måste göra vissa överväganden eller bedömningar. Finns det klara målsättningar för verksamheten, vilket är fallet inom kulturförvaltningen, är det emellertid mycket som talar för att många vardagliga åtgärder inom förvaltningen som tidigare rättsligt sett var att betrakta som beslut efter delegering numera kan hänföras till området för ren verkställighet, även om det innefattar ett visst mått av ställningstagande och alltså inte bara är ett rent mekaniskt verkställande av beslut. För den händelse att den ifrågavarande ärendetypen ej – helt eller delvis – anses kunna hänföras till området för verkställighet, föreligger i allt fall delegation enligt vad som anförts ovan. Till remissvaret var fogat ovan nämnda utdrag ur protokoll nr 1/1999, omfattande beslut om delegationsordning.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I beslut den 20 december 2002 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Frågan i ärendet är om beslut rörande avgifter vid upplåtelse av stadsbibliotekets lokaler skall fattas av kommunfullmäktige eller om dessa beslut innefattas i den förvaltning som ankommer på kulturnämnden.

text: Fullmäktige beslutar enligt

text: 3 kap. 9 § kommunallagen (1991:900)

text: i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen, bl.a. budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor (punkten 2). Av lagens förarbeten framgår att beslut om avgifter generellt sett hör till sådana viktiga frågor (jfr

text: prop. 1990/91:117 s. 49

text: och s. 158 f.).

text: Nämnderna skall enligt 3 kap. 13 § besluta bl.a. i frågor som rör förvaltningen, dvs. den fortlöpande verksamheten och frågor som är förknippade med denna. I detta ingår att nämnderna har en viss ”avgiftsrätt” inom ramen för sin förvaltning. Exempel på sådana avgifter är bl.a. hyror och arrenden inom fastighetsförvaltning (se t.ex.

text: prop. 1993/94:188 s. 79

text: ). Här är alltså närmast fråga om civilrättsliga ersättningar som faller inom ramen för den förvaltning som åligger nämnderna.

text: När det gäller det aktuella ärendet har kulturnämnden i sitt remissvar uppgett att avgiften utgör ersättning för kostnader och tjänster från stadsbibliotekets sida och får ses som en på avtalsmässig grund överenskommen ersättning, samt att det vidare föreligger lokalupplåtelse och avgiften skall anses som en schablonmässigt beräknad hyra. Gränsen mellan vad som skall anses som kommunal avgift och en

text: sådan civilrättslig avgift som omfattas av förvaltningen inom en nämnd är i många fall flytande och får i sista hand avgöras av rättspraxis. Omständigheterna talar enligt min mening för att beslut om avgifterna skall anses ingå bland kulturnämndens förvaltningsuppgifter.

text: Av det sagda framgår att jag inte har grund för kritik mot kommunen i de hänseenden som avses med anmälan hit.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Dokumentation Omhändertagande Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av ett ingripande mot en demonstration

text: Initiativet

text: Med anledning av uppgifter i en tidningsartikel om vad som hade förekommit vid en demonstration den 22 maj 2000 vid Riksdagshuset och innehållet i infordrade handlingar från Polismyndigheten i Stockholms län i ärendena AA-202-37369-00 m.fl. beslutade jag den 6 juni 2000 att i ett initiativärende ta upp förhållandena till utredning (dnr 1995-2000).

text: Jag beslutade samma dag, med stöd av

text: 18 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, att överlämna ärendet till Åklagarmyndigheten i Stockholm. I beslutet nämndes att det av polismyndighetens handlingar framgick att 316 demonstranter hade avlägsnats till olika platser (bl.a. Hemmestakorset och Bosön). Jag begärde i beslutet också att få ta del av åklagarens beslut och eventuella utredning i ärendet.

text: Åklagaren inledde den 17 oktober 2000 förundersökning angående tjänstefel avseende avlägsnandet av de 316 demonstranterna (C5-2-2531-00). Samma dag inledde åklagaren förundersökning också med anledning av att dokumentationen av avlägsnandena inte hade skett i enlighet med gällande föreskrifter. Den 2 juli 2001 lade åklagaren ned förundersökningen i båda hänseendena med motiveringen att brott inte kunde styrkas. I enlighet med min begäran överlämnade åklagaren den 21 augusti 2001 beslutet och utredningen i ärendet.

text: Med anledning av vad som kom fram vid en genomgång av de infordrade handlingarna beslutade jag den 27 september 2001 att på nytt att ta upp de förhållanden som avsågs med mina beslut av den 6 juni 2000 till utredning som ett initiativärende. Eftersom det enligt min bedömning alltjämt fanns anledning anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: hade begåtts, beslutade jag samma dag att återuppta förundersökningen angående sådant brott. Jag uppdrog åt överåklagaren AA vid Riksåklagarens enhet för speciella mål att verkställa utredningen.

text: Utredning

text: Av de handlingar som överlämnades från Åklagarmyndigheten i Stockholm framgick följande.

text: Den 22 maj 2000 vid 07.00-tiden inleddes en demonstration utanför Riksdagshuset. Demonstranterna ville skapa uppmärksamhet för kriget i Eritrea. Ca 450 eritreaner blockerade ingångarna till Riksdagshuset och båda ändarna av Riksgatan. De tillät inte någon person att komma in i Riksdagshuset. Polismyndigheten beslutade om en poliskommendering med anledning av demonstrationen. Till kommenderingschef utsågs polisintendenten BB och stabschef var kommissarien CC. Till polisinsatschef utsågs kommissarien DD och till protokollförare kommissarien EE.

text: BB beslutade enligt beslutsprotokollet kl. 10.30 att upplösa demonstrationen, eftersom den föranledde svårare oordning och avsevärd fara och allvarliga störningar av trafiken. Som rättslig grund för beslutet angavs

text: 2 kap. 23 § ordningslagen (1993:1617)

text: . Beslutet innebar vidare att demonstranterna skulle avlägsnas med stöd av

text: 13 b § polislagen (1984:387)

text: . Innan beslutet av avlägsnande verkställdes skulle deltagarna i demonstrationen upplysas om det och ges möjlighet att självmant lämna området. Polisinsatschefen informerades om beslutet.

text: Kl. 11.05 rekvirerades tre SL-bussar till Gustav Adolfs torg för att användas vid ett eventuellt avlägsnande av demonstranter. Kl. 11.25 noterades i beslutsprotokollet att den allmänna sammankomsten skulle upplösas och att ett avlägsnande enligt

text: 13 b § polislagen

text: skulle genomföras. Avlägsnandet av demonstranter påbörjades sedan kl. 11.40. Kl. 12.00 rekvirerades ytterligare en SL-buss för detta ändamål.

text: Sammanlagt 316 demonstranter avlägsnades. Uppgifter om de platser till vilka personerna transporterades och antalet personer som transporterades till var och en av dem finns i en händelserapport. Under förundersökningen gjordes sedan kontrollmätningar av sträckorna mellan Gustav Adolfs Torg och de olika platser till vilka demonstranterna transporterades. Dessa kontrollmätningar redovisades i särskilda protokoll. Av de nu nämnda handlingarna framgår följande om avlägsnandena.

text: Bosön, 11,1 km, 48 personer Flatenbadet, 14,3 km, 38 personer Hellasgården, 19,8 km, 52 personer Hemmesta, 28,9 km, 38 personer Rösjöbadet, 14,2 km, 55 personer Slagsta, 17,9 km, 38 personer Ängbybadet, 11,3 km, 47 personer

text: Av handlingarna framgår att besked om de platser till vilka demonstranterna skulle transporterades lämnades av staben. Det kan däremot inte utläsas vilken eller vilka befattningshavare som fattade besluten om dessa platser.

text: Under den av åklagaren bedrivna förundersökningen hölls förhör med polismän som följde med på bussarna vid de olika transporterna samt med en polisman som

text: medverkade vid avlägsnandet utan att följa med på någon av bussarna. Ingen av dessa kunde lämna något besked om vem som hade beslutat om de olika destinationerna.

text: Under den återupptagna förundersökningen hölls förhör med ytterligare sju personer, bl.a. DD, EE, CC och BB. Vid förhören framkom sammanfattningsvis följande.

text: DD: Han tjänstgjorde som yttre kommissarie i City den 22 maj 2000. Vid 07.00tiden fick han information från radiocentralen om att en olaga demonstration pågick utanför Riksdagshuset. Han åkte till platsen för att bilda sig en uppfattning om läget och fick besked från radiocentralen att han var utsedd till insatschef. När han kom fram var det stökigt. Det rådde en upphetsad stämning. Demonstranterna hade blockerat Riksgatan i bägge ändar och de hade också blockerat huvudingången till Riksdagshuset. De släppte inte igenom någon allmänhet och inte heller personer som skulle in och arbeta i Riksdagshuset. Han ansåg emellertid inte då att det rådde svårare oordning på platsen. Han bedömde att det var fråga om en länsgemensam händelse och begärde att det skulle tillsättas en kommenderingschef som kunde fatta polismyndighetsbeslut. Därefter utsågs en kommenderingschef och en stabschef. Kommenderingschefen skulle fatta de övergripande besluten och ge en ram för insatschefen att arbeta inom. Det kom sedan krav från riksdagen och från enskilda riksdagsmän att man måste få komma in i Riksdagshuset för att arbeta. Det fanns mer än 300 demonstranter och 60-70 poliser på platsen. Polisen var utsatt för ett konstant tryck att åtgärder skulle vidtas för att lösa situationen. Det var svårt att få kontakt med demonstranterna och man utsåg därför polisära förhandlare. Dessa lyckades emellertid inte förmå demonstranterna att avbryta demonstrationen. Kl. 10.30 informerade staben DD om att BB hade beslutat att upplösa demonstrationen med stöd av

text: 2 kap. 23 § ordningslagen

text: . DD fick också order om att ge skingringsbefallning. Skingringsbefallning gavs sedan vid två tillfällen beroende på att det efter den första skingringsbefallningen hade tillkommit 100-150 nya demonstranter. Skingringsbefallningarna gav emellertid inte någon effekt. DD hade en diskussion med staben om man skulle omhänderta eller avlägsna demonstranterna och om man skulle tillämpa 13 eller

text: 13 b § polislagen

text: . Han fick sedan ett beslut från staben att demonstranterna skulle avlägsnas med stöd av 13 b §. Det var fråga om ett polismyndighetsbeslut och DD förmodar därför att det var BB som hade fattat beslutet. Det var också staben som fattade beslut om de platser som demonstranterna skulle transporteras till. Sådana beslut underställs normalt kommenderingschefen. DD kände själv inte till vart demonstranterna transporterades.

text: EE: Han har inte några egentliga minnesbilder av demonstrationen. Enligt gällande praxis var det kommenderingschefen som beslutade om destinationsorterna för avlägsnade personer. Polismyndigheten har under ett 10-tal år haft ett antal platser som man har kört till. Dessa platser finns inte dokumenterade på något sätt utan det är fråga om en praxis. Själva avlägsnandet har dokumenterats i en händelserapport. Av denna framgår emellertid endast antalet personer och destinationsort.

text: CC: CC:s uppgift var att i egenskap av stabschef ansvara för beredning och verkställighet av kommenderingschefens beslut. Beslutet att demonstranterna skulle avlägsnas med stöd av

text: 13 b § polislagen

text: fattades av BB, eftersom det är fråga om ett polismyndighetsbeslut. Det krävs sedan inte någon individuell prövning på platsen utan avlägsnandet får ske kollektivt. CC vet inte vem som fattade besluten om de platser som demonstranterna skulle avlägsnas till. Det finns egentligen ingen som kan besluta detta. Det är i varje fall inte kommenderingschefen som beslutar. Kommenderingschefen lägger sig aldrig i sådana detaljfrågor. Beslutet borde ha tagits av staben. CC är emellertid övertygad om att BB informerades om de platser som demonstranterna skulle transporteras till.

text: BB: Riksdagens ledning krävde att polisen skulle vidta åtgärder för att lösa de problem som föranleddes av demonstrationen. Sedan han hade gjort en bedömning av situationen beslutade han kl. 10.30 att upplösa demonstrationen med stöd av

text: 2 kap. 23 § ordningslagen

text: . Han beslutade samtidigt i samråd med DD att demonstranterna skulle avlägsnas med stöd av

text: 13 b § polislagen

text: . Detta var ”mera ett beslut i stort”. Det formella beslutet om tillämpning av

text: 13 b § polislagen

text: skall fattas av en polisman på plats. Det var därför DD:s sak att på platsen ta ställning i avlägsnandefrågan i varje särskilt fall. BB hade inte bestämt till vilka platser demonstranterna skulle transporteras. Han hade däremot meddelat DD att det inte fick bli fråga om några ”extrema avlägsnanden”. BB fick inte någon återrapportering om destinationerna vare sig medan insatsen pågick eller i efterhand. Hade någon t.ex. nämnt Hemmesta hade han nog ställt en kontrollfråga. Vad gäller dokumenteringen av avlägsnandena har man inte tillämpat bestämmelsen i

text: 27 § polislagen

text: om att man i ett protokoll över ett ingripande av det aktuella slaget skall ange vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot. Skälet till detta var att ingripandet avsåg ett stort antal personer och att det därför skulle ha tagit avsevärd tid att försöka få fram identitetsuppgifter för varje enskild person som avlägsnades. En sådan tidsutdräkt hade inte varit försvarlig med hänsyn bl.a. till den i

text: 8 § polislagen

text: fastlagda proportionalitetsprincipen. BB beslutade därför att man skulle begränsa sig till att i händelserapporten ange antalet personer och destinationsort.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Regeringsformen

text: och

text: ordningslagen

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 3

text: och 4

text: regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad mötesfrihet och demonstrationsfrihet, innebärande bl.a. frihet att anordna och bevista sammankomster och att anordna och delta i demonstrationer på allmän plats. Begränsning av mötes- och demonstrationsfriheterna får göras endast genom lag (

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: RF). Sådana begränsningar får föranledas endast av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken eller av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot (

text: 2 kap. 14 § första stycket

text: RF).

text: Vidare gäller enligt

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande. Också detta skydd får begränsas endast genom lag.

text: Om annat inte följer av särskilda föreskrifter i lag är utlänningar här i riket enligt

text: 2 kap. 22 § andra stycket regeringsformen

text: likställda med svenska medborgare i fråga om bl.a. demonstrationsfriheten och skyddet mot frihetsberövande.

text: Begränsningar av mötes- och demonstrationsfriheterna av det slag som åsyftas i

text: 2 kap. 14 §

text: RF finns i

text: 2 kap.

text: ordningslagen (1993:1617)

text: . Allmänna sammankomster, varmed avses bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer (1 § första stycket 1), får enligt huvudregeln inte anordnas på offentliga platser utan tillstånd (4 § första stycket). Frågor om tillstånd till en allmän sammankomst prövas av polismyndigheten (8 § första stycket). Polismyndigheten får inställa eller upplösa en allmän sammankomst, om den hålls i strid med ett beslut om avslag på en ansökan om tillstånd eller i strid med ett förbud enligt 25 § (22 §). Polismyndigheten får vidare upplösa en allmän sammankomst, om det uppkommer svårare oordning vid själva sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten medför avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig störning av trafiken (23 § första stycket 1). Den omständigheten att en allmän sammankomst äger rum utan att något tillstånd över huvud taget har sökts för den är således inte laga grund för att upplösa sammankomsten (

text: prop. 1992/93:210 s. 79

text: och

text: ). En allmän sammankomst får upplösas enligt 22 eller 23 § endast om mindre ingripande åtgärder har visat sig vara otillräckliga för att hindra fortsatt lagstridigt handlande, återställa ordningen, skydda de närvarande eller begränsa störningen av trafiken (24 §).

text: Polislagen (1984:387)

text: Har polismyndigheten med stöd av

text: 2 kap.

text: eller

text: 23 §§

text: ordningslagen

text: beslutat att ställa in eller upplösa en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning, får en polisman avvisa eller avlägsna deltagare och åskådare, om det behövs för att syftet med beslutet skall uppnås (

text: 13 b § polislagen

text: Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polisman enligt

text: 13 § första stycket polislagen

text: , när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från ett visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Om ett avvisande eller avlägsnande är otillräckligt för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen enligt paragrafens andra stycke tillfälligt omhändertas.

text: En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, skall detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet skall uppnås (

text: 8 § första stycket polislagen

text: Enligt i

text: 27 § polislagen

text: skall protokoll föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Av ett sådant protokoll skall det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: i FAP 100-2 (RPS FS 1998:2). Vidare har Polismyndigheten i Stockholm utfärdat en tjänsteföreskrift (

text: ) om dokumentation vid avvisning eller avlägsnande enligt

text: polislagen

text: Bedömning

text: Bortförandet av demonstranterna Utredningen i ärendet har varit inriktad på frågorna om tillämpningen i det aktuella fallet av bestämmelsen i

text: 13 b § polislagen

text: om avlägsnande av demonstranter och om tillämpningen av föreskrifterna i

text: 27 § polislagen

text: om förande av protokoll över vissa slag av polisingripanden.

text: Ett beslut att ställa in eller upplösa en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning med stöd av

text: 2 kap.

text: eller

text: 23 §§

text: ordningslagen (1993:1617)

text: får fattas endast av polismyndigheten. Bestämmelser om verkställigheten av ett sådant beslut finns sedan den 1 april 1998 i

text: 13 b § polislagen

text: . Enligt detta lagrum får en polisman avvisa eller avlägsna deltagare och åskådare, om det behövs för att syftet med myndighetens beslut skall uppnås. Det är här således inte fråga om polismyndighetsbeslut utan om beslut av enskilda polismän. I motsats till vad som gäller enligt

text: 13 § polislagen

text: , som reglerar frågan om ingripande mot en enskild individ i syfte att upprätthålla den allmänna ordningen eller avvärja en straffbelagd handling, ger

text: 13 b § polislagen

text: inte stöd för att omhänderta någon.

text: Skälet till att lagstiftaren har överlämnat behörigheten att fatta beslut enligt

text: 13 b § polislagen

text: till enskilda polismän är uppenbarligen att det här är fråga endast om verkställighet av ett redan fattat polismyndighetsbeslut samt att de bedömningar som kan bli aktuella – i likhet med vad som gäller i fråga om

text: 13 § polislagen

text: – inte kan göras på ett tillräckligt säkert sätt av någon annan än den som befinner sig på platsen för ingripandet. Det kan exempelvis vara fråga om att avgöra vilka personer som måste avlägsnas handgripligen och vilka som kan förmås lämna platsen genom mindre ingripande åtgärder från polisens sida. Bedömningarna kan vidare avse sådant som hur ett avvisande eller avlägsnande skall genomföras i det särskilda fallet. Det ankommer i en situation av det i ärendet aktuella slaget i första hand på insatschefen att fatta de beslut avseende tillämpningen av

text: 13 b § polislagen

text: som kan bli aktuella. Det finns således inte någon rättslig grund för ett sådant polismyndighetsbeslut ”mera i stort” som BB anser sig ha fattat vid tillfället. Ett ”beslut” av detta slag kan inte betraktas som annat än ett råd till beslutsfattaren på platsen.

text: Som vid andra polisingripanden får de i

text: 8 § polislagen

text: fastlagda behovs- och proportionalitetsprinciperna stor betydelse för tillämpningen av

text: 13 b § polislagen

text: . Vidare gäller att ett avlägsnande inte får genomföras på sådant sätt att det i rättsligt hänseende blir att betrakta som ett omhändertagande.

text: Det är självfallet inte möjligt att ange någon exakt längsta sträcka för ett avlägsnande. Detta är i stället något som får avgöras från fall till fall. I förarbetena till

text: polislagen

text: beskrivs avlägsnande som en åtgärd varigenom någon förs bort från den plats där han befinner sig (

text: prop. 1983/84:111 s. 33

text: ). Som exempel på ett mera ordinärt fall av avlägsnande nämnde justitieutskottet att någon avlägsnas ut ur en lokal där han stört ordningen eller från ett visst område, t.ex. ett nöjesfält eller en idrottsplats. Ett avlägsnande kan enligt utskottet naturligtvis också innebära förflyttning en viss sträcka bort från en plats. Gäller det annat än en kortare sträcka och innefattar åtgärden ett påtvingat ingrepp av inte helt kort varaktighet kan det däremot ifrågasättas om inte åtgärden i själva verket bör ses som ett omhändertagande. Som ett exempel på detta nämnde utskottet att ett ingripande som innebär att polisen för någon till hans bostad är att betrakta som ett omhändertagande och inte som ett avlägsnande (JuU 1983/84:27 s. 33).

text: I kommentaren till

text: polislagen

text: sägs att ett avlägsnande kan innebära att någon flyttas en kortare sträcka antingen till fots eller i polisfordon (Berggren-Munck,

text: Polislagen

text: , tredje upplagan s. 94).

text: Det har i litteraturen också uttalats att det, för att ett avlägsnande skall vara meningsfullt, måste krävas att den som avlägsnats i allt fall skall ha vissa svårigheter att ta sig tillbaka till den plats från vilken han blivit avlägsnad och att man i enstaka fall nog kan godkänna att han transporteras bort någon eller några kilometer (Gösta Westerlund, Ordningsstörande brott, s. 35).

text: Frågan om innebörden av begreppet avlägsnande har behandlats av Svea hovrätt i en dom den 26 februari 1996 i mål nr B 1890/95, som avsåg ett ingripande enligt

text: 13 § polislagen

text: . Hovrätten ansåg där att en förflyttning av en person från Östgötagatan på Södermalm i Stockholm till den söder därom belägna förorten Sköndal, avsåg en alltför lång sträcka för att kunna rymmas i begreppet avlägsnande och att åtgärden därför rent faktiskt kom att övergå i ett omhändertagande.

text: Det kan enligt min mening inte råda något tvivel om att förfarandet att transportera personer till platser som låg som närmast 11,1 km och som längst bort 28,9 km från platsen för ingripandet – med hänsyn inte minst till de följder som detta fick för tiden för ingripandena mot demonstranterna – inte kan betraktas som avlägsnanden utan i stället som omhändertaganden. Det saknar härvid betydelse att det var möjligt att ta sig från samtliga platser med hjälp av allmänna kommunikationer. Det kan i sistnämnda hänseende tilläggas att det enligt vad som har upplysts under utredningen inte vidtogs några åtgärder för att undersöka om de borttransporterade personerna hade tillräckliga medel för att kunna betala för återresan.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det här behandlade förfarandet innebar att 316 personer blev föremål för omhändertagande utan stöd i lag och att det

text: således har varit fråga om ett åsidosättande vid myndighetsutövning av vad som gällde för uppgiften. Utredningen har emellertid inte gett något svar på frågan vilken eller vilka befattningshavare vid polismyndigheten som beslutat vart demonstranterna skulle transporteras, och ytterligare utredningsåtgärder kan inte antas bringa någon klarhet i saken.

text: Dokumentationen Jag övergår härefter till att behandla polismyndighetens sätt att dokumentera ingripandet. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen skall enligt

text: 27 § polislagen

text: protokoll föras över ett ingripande som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. I paragrafen anges sedan närmare vilka uppgifter som skall finnas i ett sådant protokoll.

text: Såvitt framgår av utredningen har ingripandet mot demonstranterna inte dokumenterats i något protokoll av det slag som avses i

text: 27 §

text: PL. Den enda dokumentation som har kunna återfinnas är ett beslutsprotokoll och den händelserapport som har nämnts i det föregående. Av dessa handlingar kan emellertid inte utläsas vilken befattningshavare vid polismyndigheten som fattade besluten enligt

text: 13 b § polislagen

text: avseende de enskilda demonstranterna liksom inte heller vilka polismän som medverkade vid dessa. Det går inte heller att utläsa tiden för de enskilda ingripandena. Vidare saknas redogörelse för skälen till ingripandena och för vad som i övrigt förekommit vid tillfället. Jag vill särskilt framhålla att det inte är tillräckligt att som grund för ett ingripande ange endast det lagrum som har tillämpats.

text: Det finns inte heller i handlingarna några uppgifter om de borttransporterade demonstranternas identitet. I förarbetena till

text: 27 § polislagen

text: prop. 1996/97:175 s. 83

text: ) framhålls att polisen alltid bör sträva efter att få fram identitetsuppgifter i samband med ett ingripande. Det påpekas emellertid också att denna strävan inte medger någon generell rätt att kroppsvisitera eller göra husrannsakan hos någon i syfte att fastställa dennes identitet. Om det inte är möjligt att identifiera en person som polisen har ingripit mot, bör protokollet enligt propositionen i varje fall innehålla någon form av beskrivning av personen ifråga. Har polisen avlägsnat deltagare i en stor ordningsstörande folksamling bör det åtminstone antecknas i protokollet ungefär hur många personer ingripandet avsåg och var de befann sig.

text: Enligt min mening kan man i en situation som den här aktuella, där ingripandet avsåg 316 personer, inte rikta någon kritik mot att uppgifterna om vilka personer som varit föremål för ingripandet begränsas ungefär på det sätt som här skedde. Jag kan ansluta mig till den uppfattning som BB har framfört under utredningen att det inte skulle ha stått i överensstämmelse med den i

text: 8 § polislagen

text: fastlagda proportionalitetsprincipen att fördröja genomförandet av ingripandet genom att försöka utröna de enskilda demonstranternas identitet (jfr

text: JO 2000/01 s. 110

text: ). Det kan tilläggas att ett alltför långtgående krav på dokumentation av vilka personer ett ingripande riktar sig mot kan omöjliggöra genomförandet av ett avvisande eller ett avlägsnande som avser ett stort antal personer.

text: Erfarenheterna från detta fall visar emellertid på vikten av att dokumentationen innehåller uppgifter inte bara om var de personer som är föremål för ett

text: avlägsnande befinner sig när ingripandet påbörjas utan också om den plats till vilken de förs. Det förtjänar vidare att påpekas att de blanketter som utarbetats för dokumentation av avvisande, avlägsnande och omhändertagande uppenbarligen har utformats i första hand med tanke på ingripanden mot enstaka personer. De är däremot inte lämpade för situationer där det är fråga om att avvisa eller avlägsna ett stort antal personer. Det finns enligt min mening anledning att fästa Rikspolisstyrelsens uppmärksamhet på detta förhållande genom att överlämna en kopia av detta beslut.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att den tillgängliga dokumentationen inte uppfyller de krav som

text: polislagen

text: uppställer. De brister som jag har kunnat konstatera är emellertid inte av den arten att de kan föranleda ansvar för någon enskild befattningshavare. Avslutande synpunkter Eftersom det inte finns anledning att fullfölja förundersökningen, beslutar jag att lägga ned den.

text: Demonstrationsfriheten är av central betydelse för opinionsbildningen i ett demokratiskt samhälle. Friheten att anordna och delta i demonstrationer på allmän plats bereds därför ett starkt skydd genom regler i grundlag och lag. Den enskildes rörelsefrihet är skyddad på motsvarande sätt. Det är självfallet av största vikt att detta skydd respekteras i den praktiska rättstillämpningen. Det bör härvid beaktas att den omständigheten att bestämmelse föreskriver ett undantag från en grundlagsskyddad rättighet, enligt vad Högsta domstolen har uttalat, ger en särskild anledning till restriktivitet vid tolkningen av bestämmelsen (

text: NJA 1996 s. 577

text: ; se s. 581).

text: Det förfarande som tillämpats vid det här aktuella fallet har inneburit att polismyndigheten ingripit mot 316 demonstranter genom att utan stöd i lag vidta åtgärder som innefattat långtgående intrång i dessas rörelsefrihet. Detta är självfallet helt oacceptabelt.

text: Det är vidare av största vikt i rättssäkerhetshänseende att omständigheterna kring ingripanden som innebär intrång i enskildas grundlagsfästa fri- och rättigheter dokumenteras på ett tillfredställande sätt. Om så inte sker blir det, som detta ärende visar, omöjligt att i viktiga hänseenden i efterhand klarlägga vad som faktiskt har inträffat och vem som är ansvarig för de åtgärder som har vidtagits.

text: Det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten för dess sätt att i det aktuella fallet tillämpa

text: 13 b § polislagen

text: och för det bristfälliga sätt på vilket ingripandet dokumenterats.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Tryck- och yttrandefrihet
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Fråga om rätt för intagna vid ett s.k. LVM-hem att inneha tidningar med pornografiskt innehåll

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot behandlingshemmet Älvgården, som är ett s.k. LVM-hem som drivs av Statens institutionsstyrelse (Sis). AA anförde i sin anmälan bl.a. att de intagna vid behandlingshemmet förvägrades att läsa ”tidningar för herrar med så kallat pornografiskt innehåll”. De intagna menade att de borde ha samma rätt som andra att läsa de tidningar som ges ut och som kan köpas i vanliga affärer och kiosker.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Sis för utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan. I ett remissvar anförde generaldirektören BB bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Den grundlagsskyddade informationsfriheten regleras i

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: (RF). Informationsfrihet innebär att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad frihet att inhämta och motta upplysningar och i övrigt ta del av andras yttranden. Denna frihet får, i likhet med flertalet övriga grundlagsskyddade fri- och rättigheter begränsas genom lag (2 kap. 12–13 §§ RF). Av

text: 31 § lagen (1988:870)

text: om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) framgår att den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem inte får inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (

text: ) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den omhändertas. I förarbetena till

text: 31 §

text: LVM har angetts att till kategorin ”annat” räknas bland annat vapen och tillhyggen som kan skada personalen eller andra intagna (

text: prop. 1981/82:8 s. 93

text: f. och 1987/88:147 s. 107). JO har även uttalat att det också kan röra sig om ”olämpliga” medicinrecept, större penningsummor, bankomatkort och ID-handlingar (JO 1992/93 s. 411, JO 1995/96 s. 294, JO 2000/01 s. 310). Bestämmelsen skärptes den 1 juli 2005 på så sätt att ”annat” skall omhändertas om det är till men för vården eller ordningen vid hemmet.

text: I

text: prop. 2004/05:123 s. 45

text: sägs bl.a. följande. Ett ingripande med tvång mot en enskild är ett stort ingrepp i dennes integritet. Samhället har därigenom tagit på sig ett särskilt ansvar för vårdens kvalitet, och för att minimera inslag som kan inverka menligt på vården och dess genomförande. Det bör därför finnas en skyldighet att också omhänderta egendom som kan vara till men för vården eller störa ordningen vid hemmet. Det kan dock inte nog poängteras att insatser som innebär ett ingrepp i den personliga integriteten måste vara väl övervägda och väl motiverade. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det därför synnerligen viktigt att ett sådant omhändertagande dokumenteras, och framför allt, motiveras.

text: Sis bedömning

text: Omhändertagande av egendom När det gäller AA har, som framgår av institutionens yttrande, inte något beslut om omhändertagande av egendom varit aktuellt. Någon tidskrift eller tidning har inte omhändertagits, utan klientens klagomål har, enligt institutionschefen, sitt ursprung i ett behandlingssamtal med klientgruppen. Institutionen har dock, enligt Sis mening, möjlighet att göra bedömningen att viss egendom kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om denna bedömning görs skall egendomen omhändertas och det skall fattas ett beslut i varje enskilt fall enligt

text: 31 §

text: LVM. I dessa fall skall också beslutet dokumenteras och motiveras. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det vikigt att klienterna känner till att myndigheten i vissa fall omhändertar deras egendom om den är till men för vården eller ordningen vid hemmet. Olika bedömningar av vilken egendom som får innehas på institutionerna kan göras beroende på vilket behandlingsbehov den enskilde har. Sis strävar hela tiden efter att öka tydligheten, förutsebarheten och rättssäkerheten för den enskilde, bl.a. genom den informationsfolder som delas ut vid intagningen (se bilaga 2; har här utelämnats, JO:s anm.) och t.ex. i behandlingssamtal samt brukarforum. För att ytterligare stärka den enskildes rättssäkerhet välkomnar myndigheten JO:s prövning och ställningstagande i den aktuella frågan. – – –

text: Till remissvaret var fogat ett yttrande undertecknat av institutionschefen CC. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Inledning

text: Behandlingshemmet Älvgården har 18 platser, varav 12 är låsta. Målgruppen är män med alkohol-, narkotika- eller blandmissbruk, ofta i kombination med psykisk störning. I målgruppen ingår även män med ett visst omvårdnadsbehov. Institutionen erbjuder tillnyktringsvård/avgiftning och har sjuksköterskor i tjänst dygnet runt. På den låsta avdelningen finns tre dubbelrum där två klienter delar rum med varandra. Under vårdtiden på Älvgården ska klienten avgiftas, utredas samt motiveras till fortsatt behandling. Som verktyg i det arbetet drivs ett tolvstegsbaserat motivationsprogram på Älvgården. Den tiden klienten vistades på institutionen under 2006, var i genomsnitt 8 veckor. Älvgården har ett 40-tal anställda, varav 70 % är kvinnor. De anställda undviker, av respekt för klienterna och deras situation, att bära kläder på arbetet som kan verka utmanande eller iögonfallande dvs. korta kjolar och tajta, urringade tröjor. Klienterna på den låsta avdelningen skrivs oftast in enligt

text: 13 §

text: LVM och kommer till oss direkt från gatan genom polishandräckning. Klienterna är vid dessa tillfällen ofta påverkade av droger eller onyktra.

text: Vård och behandling

text: Den vård och behandling som Älvgården bedriver är tolvstegsbehandling. Rent allmänt för tolvstegsbehandling gäller att den handlar om att arbeta med de känslor

text: man bedövar med sin drog. Känslorna måste vara tillgängliga för att klienten ska kunna lära sig att pröva andra strategier än att gripa till drogen. När de gäller vår behandling och utredning är det således viktigt att klienten är nykter för att vi ska kunna skapa en bra och tillförlitlig bild av klientens problem och behov. Älvgårdens klienter är ofta så långt gångna i ett missbruk att de är i livsfara och de behöver en låst avdelning där de kan vistas under trygga vårdformer den första vårdtiden. Vistas en klient på låst avdelning måste institutionen kunna tillgodose en drogfri miljö. Om inte klienten kan känna sig trygg på den punkten är det svårt att motivera inlåsningen med annat än att klienten sitter där som ett straff för det liv han tidigare haft. Huvuduppgiften för tolvstegsbehandling är att hjälpa personer ur deras beroende och till en nykter livsstil.

text: Vad är beroende?

text: Beroende kännetecknas av att den drog en människa är beroende av mer och mer styr dennes liv. Det krävs större och större doser av det ämne som är beroendeframkallande. Om en person som är beroende inte får sin favoritdrog tar man till en annan drog och ett korsberoende uppstår. Exempelvis går rökaren över till snus och alkoholisten prövar på narkotiska preparat och blir narkoman. Det senaste årtiondet har andra beroenden än beroende av olika kemiska ämnen kommit i blickfånget på Älvgården och inom missbruksvården. Bland dessa är spelberoende, sexuellt beroende och kriminalitet. Det är även känt att amfetamin och kokainberoende ofta leder till sexmissbruk. Att utsätta eller tillåta porr för dessa klienter skulle vara rent kontraproduktivt ur behandlingssynpunkt. Flera av de intagna på Älvgården har svåra erfarenheter av ett hårt liv och en del har varit utsatta för sexuella övergrepp. Det krävs en bra personalgrupp som förstår utsattheten och är uppmärksam på det som vållar obehag i onödan. – – –

text: Beslut om omhändertagande av tidningarna (

text: 31 §

text: LVM)

text: Enligt

text: 31 §

text: LVM får inte den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem inneha alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas, skall den omhändertas och beslut fattas i varje enskilt fall. Älvgården har inte vid något tillfälle fråntagit AA medhavd eller inköpt pornografisk litteratur, eller fattat beslut om omhändertagande av egendom. Pornografi diskuterades dock rent generellt under en behandlingsgrupp där AA var närvarande. Som rutin finns beskrivet att om det bedöms att patientens medhavda eller inköpta egendom är olämplig måste beslut om omhändertagande av egendomen tas. Det skall dokumenteras i vårt datasystem KIA och där ska även framgå på vilket sätt egendomen kan vara till men för vården. Med hänvisning till ovanstående anser Älvgården att miljön på avdelningen även fortsättningsvis bör vara fri från pornografi och därför vore det ytterst ansvarslöst gentemot klient- och personalgruppen att tillåta enskilda klienter att ha tillgång till tidningar som t.ex. väcker anstöt, otrevliga minnen eller skapar ett nytt beroende.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 27 februari 2009 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Sis har i sitt remissvar redogjort för de tillämpliga författningsbestämmelserna.

text: Jag kan inte se något hinder mot att man i t.ex. behandlingsgrupper vid ett LVMhem rent allmänt och från olika utgångspunkter diskuterar lämpligheten av att tidskrifter med pornografiskt innehåll förekommer på hemmet. Något lagstöd för att utfärda ett generellt förbud mot att inneha sådana tidskrifter, t.ex. på intagnas bostadsrum, finns dock inte.

text: I vad mån ett omhändertagande av pornografiska tidskrifter kan ske med stöd av

text: 31 §

text: LVM i det enskilda fallet är däremot mera svårbedömt. Sådana tidskrifter kan knappast i sig normalt utgöra ”något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet” i den mening som lagstiftaren avsett (jfr

text: prop. 1981/82:8

text: s.

text: 93 f.). Som jag har anfört i ett tidigare beslut som rörde tillämpningen av

text: 31 §

text: LVM (se JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 310) inger det av principiella skäl vissa betänkligheter att ge en bestämmelse om tvångsbefogenheter ett alltför vidsträckt tillämpningsområde. I förevarande fall tillkommer den viktiga omständigheten att den grundlagsskyddade informationsfriheten måste beaktas.

text: LVM-utredningen berörde i sitt slutbetänkande Tvång och förändring – Rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (

text: SOU 2004:3

text: ) frågan om innehav av pornografiska tidskrifter på LVM-hem. I betänkandet (s. 199 f.) anförs bl.a. följande.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och motta upplysningar samt i övrigt ta del av tryckta tankar, åsikter och känslor. Om lagstiftarens möjlighet att begränsa informationsfriheten stadgas i 2 kap. 12–13 §§ RF. Sålunda får informationsfriheten begränsas genom lag (12 § första stycket) men begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet och aldrig sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen (12 § andra stycket). Av

text: 2 kap. 13 §

text: RF framgår bland annat, att yttrande- och informationsfriheten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Innehav av en tidning kan knappast leda till att någon kommer till fysisk skada även om någon skulle få för sig att använda tidningen som vapen eller tillhygge. Säkert kan man tänka sig att en del intagna och personal rent allmänt kan bli illa berörda av pornografiska skrifters innehåll, men det är knappast en sådan situation som föranlett bestämmelsen. Att enbart förbjuda innehav av en s.k. herrtidning med hänvisning till dess mer eller mindre pornografiska innehåll torde inte vara förenligt med

text: 31 §

text: LVM och ändamålsprincipen i

text: 2 kap. 12 §

text: RF. Kan åtgärden emellertid motiveras med hänvisning till vårdfrågan, för den enskilde eller övriga intagna, torde ett temporärt omhändertagande av tidningen inte strida mot bestämmelserna. Däremot är tidningar inte sådan egendom som kan förstöras enligt

text: 36 §

text: LVM. En jämförelse kan göras med 24 § KvaL där det framgår att en intagen på kriminalvårdsanstalt i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, får skaffa sig eller ta emot bland annat böcker, tidskrifter och tidningar. Den bestämmelsen ger sålunda explicit utrymme för vissa inskränkningar i den i

text: 2 kap. 1 §

text: RF tillförsäkrade informationsfriheten.

text: 31 §

text: LVM innehåller ingenting om vilken egendom den enskilde får lov att inneha, utan anger endast att egendom av visst slag inte får innehas. I varje enskilt fall krävs det en bedömning av om den ifrågavarande egendomen faller in under kategorierna missbruksmedel, narkotikaverktyg eller annat till men för vården eller ordningen vid hemmet. Man måste vara särskilt

text: försiktig när det gäller att begränsa det fria ordet och förvissa sig om att en begränsning inte föranleds av andra icke ändamålsenliga överväganden. Jag delar den uppfattning som LVM-utredningen har gett uttryck för. Det kan här tilläggas att

text: 24 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, KvaL, ändrades den 1 april 2008. Enligt den nuvarande lydelsen får en intagen bl.a. ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten, eller 2. antas motverka den behandling som den intagne genomgår. I förarbetena till lagändringen (

text: prop. 2006/07:127 s. 31

text: ) anförs bl.a. följande.

text: Med böcker, tidningar och tidskrifter som kan anses äventyra ordningen och säkerheten i en anstalt avses exempelvis sådana som uppmanar till brott eller som innehåller beskrivningar av hur man tillverkar föremål som kan användas som brottsverktyg. Att böcker, tidskrifter och tidningar som kan antas motverka den behandling som den intagne genomgår inte får innehas skulle kunna innebära t.ex. att intagna på en behandlingsavdelning för narkotikamissbruk inte får inneha litteratur som förhärligar sådant missbruk och att personer som är dömda för sexualbrott kan hindras från att inneha pornografisk litteratur. Vapenkataloger och tidskrifter som uppmanar till brott kan också förbjudas. Olika bedömningar av vilken egendom som får innehas kommer att göras beroende på vilken behandling den intagne genomgår. Bedömningen ska göras utifrån frågan om själva syftet med behandlingen kan antas motverkas eller inte. Det krävs inte någon konkret bevisning för att behandlingen i det enskilda fallet verkligen motverkas. Det framhölls vidare i propositionen (s. 19) att en reglering som innebär begränsningar i de intagnas informationsfrihet måste vara omgärdad av rättssäkerhetsgarantier för att minimera risken för missbruk, varvid det noterades att Kriminalvårdens beslut i särskilda fall, enligt 74 § KvaL, får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

text: Jag vill inte helt utesluta att omhändertagande av pornografiska tidskrifter med stöd av

text: 31 §

text: LVM i vissa fall kan komma i fråga. Som också anfördes i LVMutredningens tidigare citerade betänkande torde (min kursivering) ett temporärt omhändertagande av en tidning med pornografiskt innehåll inte strida mot

text: 31 §

text: LVM och den s.k. ändamålsprincipen i

text: 2 kap. 12 § andra stycket regeringsformen

text: om åtgärden motiveras med hänvisning till vårdfrågan. Ett motsvarande synsätt kan möjligen anläggas när det gäller omhändertagande med hänsyn till ordningen vid hemmet. Det är emellertid inte alldeles självklart att

text: 31 §

text: LVM, såsom bestämmelsen är utformad, kan anses tydligt innefatta en sådan i lag tillåten begränsning av den grundlagsskyddade informationsfriheten som avses i

text: 2 kap. 12 § första stycket regeringsformen

text: . Det bör i sammanhanget noteras att

text: 31 §

text: LVM numera, efter den skärpning av bestämmelsen som trädde i kraft den 1 juli 2005, innefattar en skyldighet att omhänderta egendom som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Det är inte minst mot den bakgrunden otillfredsställande att det kan finnas utrymme för olika uppfattningar i frågan om bestämmelsen över huvud taget kan tillämpas i här aktuellt hänseende.

text: Vidare kan det konstateras att det i LVM inte finns någon bestämmelse som möjliggör ett överklagande av ett omhändertagandebeslut enligt

text: 31 §

text: LVM (jfr

text: 44 §

text: LVM). Enligt min mening kan det rättsäkerhetsintresse som framhölls beträffande intagna i kriminalvårdsanstalt även göras gällande för intagna i LVM-

text: hem. LVM-utredningen föreslog, utan att i det sammanhanget särskilt beröra den nu uppkomna frågan men med beaktande av den skärpning av bestämmelsen i

text: 31 §

text: LVM som föreslogs, att alla beslut som fattas av Sis i särskilda fall skulle kunna överklagas till länsrätt (s. 451 f.). Regeringen, som då inte hade upplevt något uttalat krav på en ändring i rätten att överklaga beslut, ansåg emellertid att nuvarande ordning fungerade väl och fann inte några vägande skäl att göra ändringar i den (

text: prop. 2004/05:123 s. 47

text: Tillämpningen av

text: 31 §

text: LVM, särskilt om fråga uppkommer om omhändertagande av ”något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet”, kan sannolikt föranleda bedömningar i enskilda fall som inte är helt okomplicerade i sak. Härtill kommer att det finns ett visst tolkningsutrymme när det gäller frågan om vad som kan inläsas i ”något annat”. Här kan hänvisas till bl.a. de tidigare JOavgöranden som Sis har refererat till i sitt remissyttrande. En överklagandemöjlighet skulle kunna bidra till att, genom utveckling av praxis, skapa en enhetlig rättstillämpning och vara till stöd för de bedömningar som görs vid LVM-hemmen såvitt nu är i fråga, samt även bidra till en ökad rättsäkerhet för dem som vårdas vid hemmen.

text: Mot bakgrund av vad jag har uttalat finner jag skäl att tillställa Socialdepartementet en kopia av detta beslut för kännedom.

text: Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.