text: En konsument har på Internet fyllt i och elektroniskt skickat ett formulär för tecknande av elleveransavtal. Elleverantören har inte ansetts avtalsrättsligt bunden eftersom konsumentens uppgifter inte bekräftats och godkänts av leverantören. Även fråga om det aktuella formulärets utformning. Avgörande 2002-05-30; 2001-4889

text: Den 30 maj 2001 fyllde C i och skickade elektroniskt på Internet ett formulär om elleveransavtal med A-bolaget gällande elleveranser från den 1 juli 2001 till ett fast pris under 24 månader. Den 29 juni fick han via brev veta att bolaget inte godtog avtalet då Abolaget från den 1 juni uppgick i F-bolaget och att alla nya avtal skulle tecknas med Fbolaget. Enligt C framgick på hemsidan tydligt samtliga villkor för olika avtal och det angavs att han kunde välja mellan att skicka efter ett avtalsunderlag eller teckna avtal direkt via Internet. Innan avtalet skickades till bolaget bekräftade C alla uppgifter stämde. När avtalet nått fram skulle mottagandet skriftligen bekräftas av bolaget. Det framgick inte av hemsidan att villkoren i Internetavtalet kunde ändras av bolaget.

text: C yrkade att nämnden skulle fastställa att det avtal han ingick den 30 maj 2001 skulle gälla, alternativt att han skulle tillerkännas ersättning för den skada han lidit till följd av att bolaget brutit avtalet.

text: F-bolaget bestred yrkande under åberopande av att något bindande avtal inte träffats mellan parterna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att erbjudanden som en näringsidkare riktar till allmänheten inte är avtalsrättsligt bindande. Ett sådant erbjudande - ett s.k. utbud - skall uppfattas som en uppmaning till den som är intresserad av en vara eller tjänst att lämna ett anbud. För att ett avtal skall komma till stånd erfordras att näringsidkaren lämnar en accept eller bekräftelse.

text: Det framgår av utredningen att A-bolaget, som senare uppgått i F-bolaget, via Internet tillhandahållit formulär för tecknande av elleveransavtal. Det är ostridigt att C har fyllt i och skickat ett sådant elektroniskt formulär. Emellertid har varken A-bolaget eller Fbolaget bekräftat och godkänt hans uppgifter.

text: Enligt nämndens mening skall A-bolagets hemsida och möjligheten att via Internet skicka ett formulär anses ha varit av sådant slag som anges inledningsvis, dvs. ett erbjudande om att lämna anbud. Då följaktligen inget avtal träffats mellan parterna saknas grund för C:s yrkanden. Hans talan kan därför inte vinna bifall.

text: Nämnden finner dock skäl att invända mot de Internetformulär som tillförts dokumentationen i ärendet. Uttryck som ”teckna avtal” bör undvikas på registreringsformulären och det bör tydliggöras att avtal inte kommer till stånd ensidigt och direkt genom att formulären skickas. Att det ifyllda och skickade formuläret endast utgör ett anbud skall således framgå för tecknaren.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Resenärer som inte genom researrangörens katalog eller på annat sätt fått del av telefonnummer och adress till sitt hotell har ansetts berättigade till ersättning för sina utlägg. Avgörande 2002-06-24; 2001-4922

type: rubrik

text: G deltog i en resa till Prag som arrangerades av F-bolaget och bokades hos resebyrån T. Vid bokningen var F-bolagets s.k. Storstadskatalog slut och resenärerna erhöll därför aldrig någon sådan. Efter framkomsten till Prag visade det sig att taxichauffören inte kände till hotellet där de skulle bo. När resenärerna tittade på resebekräftelsen, fann de att denna saknade uppgift om hotellets adress och telefonnummer. Det fanns inte heller något telefonnummer till F-bolaget på bekräftelsen. Klockan var över 18.00 och resebyrån var stängd. Inte heller fyra av chaufförens kollegor eller en receptionist på ett annat hotell med liknande namn kände till hotellet. De besökte fyra olika hotell under sökandet efter sitt hotell. Efter telefonkontakt med en bekant på resebyrån T rekommenderades resenärerna att ta in på ett annat hotell för natten. Efter en del letande och taxiåkande, erhöll resenärerna slutligen inkvartering på ett annat hotell.

type: stycke

text: G yrkade, för sig och sina tre medresenärer, ersättning med totalt 5 475 kr, varav 1 820 kr för två dubbelrum en natt, 355 kr för taxi, 300 kr för telefon samt 3 000 kr för sveda och värk.

text: F-bolaget bestred yrkandet och åberopade bl.a. att adress- och telefonuppgifter funnits att tillgå i deras Storstadskatalog, vars innehåll resenärer genom notering på resebeviset uppmanas att ta del av. Bolaget anförde även att resenärerna inte har begränsat sin skada.

text: Resebyrån T bestred yrkandet och anförde bl.a. att det inte ankommer på resenärer att själva leta rätt på adresser i telefonkatalogen och att avsaknaden av adressuppgift är en stor brist i F-bolagets färdhandlingar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 8 § andra stycket lagen (1992:1672)

text: om paketresor skall resenären, innan avtal träffas, få information om bl.a. inkvarteringen. – Enligt nämndens praxis är det arrangören som har bevisbördan för att informationen har kommit resenären till del (jfr nämndens avgörande i änr 1994-2509).

text: Nämnden har i samma avgörande även konstaterat att det vanligen torde vara tillfyllest att researrangören i reseavtalet – beställningsbekräftelsen, deltagarbeviset eller motsvarande handling – hänvisar till de uppgifter och villkor som finns intagna i resekatalogen eller annan handling som resenären har fått del av tidigare. Researrangören måste dock vara på det klara med att resenären verkligen har fått den aktuella katalogen eller handlingen. I annat fall får arrangören på lämpligt sätt se till att relevanta uppgifter i denna fogas till avtalet.

text: I ärendet är ostridigt att resenärerna inte har fått del av arrangörens Storstadskatalog. Fritidsresor Sverige AB har inte gjort gällande att resenärerna på annat sätt har erhållit information om telefon- och adressuppgifter rörande det aktuella hotellet. Mot denna bakgrund är det bolaget som får bära ansvaret för att resenärerna inte har erhållit information om hotellet Oleas adress och telefonnummer. Gunilla Lind har yrkat ersättning för extra hotell-, telefon- och taxikostnader med totalt 2 475 kr. Fritidsresor Sverige AB har inte

text: invänt mot det yrkade beloppet i sig. Nämnden finner det yrkade beloppet skäligt. Yrkandet skall därför bifallas i denna del.

text: Nämnden vill i sammanhanget poängtera vikten av att det i färdhandlingarna lämnas information om hur resenärerna kan komma i kontakt med arrangören på resmålet (se

text: 8 § första stycket paketreselagen

text: ). Det är även lämpligt att resenärer, vid resor som sker på egen hand, innan avresa förvissar sig om att de har alla nödvändiga adresser och telefonnummer.

text: Gunilla Lind har även yrkat ersättning för sveda och värk med 3 000 kr. Nämnden konstaterar att ersättning för personligt lidande, s.k. ideellt skadestånd, enligt svensk rätt normalt endast kan komma i fråga om lidandet är följden av ett brottsligt angrepp eller har samband med en personskada. Begreppet personskada omfattar kroppsliga och psykiska sjukdomstillstånd, orsakade av en skadehändelse. Nämnden finner att det lidande resenärerna kan ha drabbats av inte är av sådan art att ersättning för sveda och värk kan komma i fråga. Yrkandet om sådan ersättning kan därför inte bifallas.

text: Någon rätt till ersättning i övrigt eller från Ticket Resebyråer AB föreligger inte.

type: avgorande


title: Fråga om paketreselagens tillämplighet på språkresa. Även fråga om avtalsvillkor om prishöjning p.g.a. valutakursförändring har varit oskäligt. (2, 11 och 12 §§ paketreselagen, 36 § avtalslagen)

text: Fråga om

text: paketreselagens

text: och

text: 12 §§

text: paketreselagen

text: 36 § avtalslagen

text: ) Avgörande 2002-02-26; 2001-4993

text: L beställde i april 2001 en språkresa i Spanien hos ett språkreseföretag. Kostnaden för undervisning och boende, exklusive flygresan, uppgick till 21 110 kr. Hon skulle vara inkvarterad i en lägenhet tillsammans med andra studenter. Fakturan anlände den 20 april 2001. Eftersom hon inte fick studielån av CSN bad hon om uppskov med betalningen av boendet till den 1 juli 2001, vilket beviljades mot att hon undertecknade en försäkran om att hon skulle betala den totala kursavgiften senast den 10 juli 2001. Försäkran undertecknades den 18 maj 2001. Hon betalade då också 14 230 kr som delbetalning. Den 22 maj 2001 fick hon en fyllnadsfaktura på 1 270 kr på grund av valutakursförändring. Reklamation skedde dagen därpå. Hon betalade fyllnadsfakturan den 31 maj 2001 och den 3 juli 2001 betalade hon återstående belopp om 5 580 kr. Genom att tilläggsbeloppet inte fanns med i ursprungsfakturan har hon inte möjlighet att bedöma det högre priset och avboka kursen. Resan har bokats av språkreseföretaget. Därefter fick hon en bekräftelse från reseföretaget K och betalade resan direkt till K. L yrkade återbetalning av ett belopp om 1 270 kr och att nämnden skulle uttala att hon inte är betalningsskyldig för ytterligare fyllnadsfakturor. Som grund för yrkandet åberopade hon att språkreseföretaget enligt

text: 11 § paketreselagen

text: inte hade rätt att göra gällande ett avtalsvillkor om prishöjning på grund av valutaändring.

text: Språkreseföretaget bestred yrkandet. Enligt avtalsvillkoren som L undertecknat har man rätt att höja fakturerat belopp på grund av valutakursförändringar ända fram till dess att fakturan är betald till fullo.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Bakgrund

text: L avtalade i april 2001 med språkreseföretaget om deltagande i en 13 veckor lång kurs i spanska i Valencia, Spanien, med avresa den 3 juni 2001 och hemkomst den 1 september 2001. Enligt bolagets broschyr uppgick priset för språkundervisningen till 12 600 kr och för boendet till 2 840 kr/fyra veckor.

text: I de för avtalet gällande allmänna avtalsvillkoren reserverar sig språkreseföretaget för prishöjningar p.g.a. valutakursförändringar.

text: Den 19 april 2001 fakturerades L kursen. I fakturan angavs priset för språkundervisningen till 12 600 kr och priset för boendet till 8 060 kr, jämte vissa administrativa avgifter. I ett odaterat antagningsbesked, som enligt språkreseföretaget översänts till L den 19 april 2001, upplystes bl.a. om att den svenska kronan radikalt försvagats gentemot flera utländska valutor, varför man skulle komma att tvingas att sända fyllnadsfakturor till en del av studenterna. Vidare angavs att priserna ”ökar procentuellt med den procent som valutan ökat sedan den 1 oktober 2000” och att en eventuell fyllnadsfaktura skulle komma att sändas ca 14 dagar före kursstart.

text: Parterna kom överens om att betalningen skulle delas upp på två betalningstillfällen på grund av att CSN inte hade beviljat L fullständigt studiemedel före kursstart. En förutsättning för detta var att L undertecknade en särskild försäkran som innebar att hon förband sig att senast den 10 juli 2001 betala hela kursavgiften och att språkreseföretaget hade rätt att höja den

text: faktura som skulle betalas detta datum, om det skedde valutakursförändringar. L undertecknade försäkran den 18 maj 2001.

text: Den 22 maj 2001 fick L en fyllnadsfaktura på ett belopp om 1 270 kr avseende ”valutakursförändring”. Fakturan var daterad den 21 maj 2001 och förfallodatum var den 31 maj 2001. I fakturan reserverade sig språkreseföretaget för att det fakturerade beloppet skulle komma att höjas vid valutakursförändring. Vidare lämnades på nytt samma information som fanns i antagningsbeskedet. Kursavgiften, inklusive valutatillägget är, såvitt framkommit, betald.

text: Tvisten gäller huruvida L är betalningsskyldig för valutatillägget eller ej. L har därvid gjort gällande att så inte är fallet under åberopande av att språkreseföretagets avtalsvillkor strider mot

text: 11 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ). Språkreseföretaget har å sin sida hänvisat till att L accepterat villkoren om prishöjning som finns i bolagets allmänna avtalsvillkor och i den försäkran som hon undertecknat den 18 maj 2001. Vidare har språkreseföretaget hänvisat till den information som lämnats i antagningsbeskedet.

text: Är

text: paketreselagen

text: tillämplig?

text: Paketreselagen

text: genomför

text: rådets direktiv 90/314/EEG

text: om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang. Enligt

text: 1 § paketreselagen

text: gäller lagen paketresor som arrangörer, själva eller genom återförsäljare, säljer eller marknadsför.

text: Med paketresa avses enligt

text: 2 § första stycket samma lag

text: ett arrangemang som har utformats innan avtal träffas och som 1. består av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangemanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvartering, 2. varar mer än 24 timmar eller inbegriper övernattning 3. samt säljs eller marknadsförs för ett gemensamt pris eller för skilda priser som är knutna till varandra. Lagen gäller enligt andra stycket även om olika tjänster som ingår i arrangemanget skall betalas var för sig.

text: Av språkreseföretagets marknadsföring framgår att språkresan innefattat språkundervisning och boende, antingen i lägenhet tillsammans med andra elever eller i ett s.k. studentresidens.

text: När det gäller frågan om transport till och från Spanien har ingått i arrangemanget, konstaterar nämnden att det har det varit möjligt att, efter särskild överenskommelse och mot avgift, få hjälp med biljettbokningen från språkreseföretagets sida. Denna möjlighet har L begagnat sig av. Bokningsbekräftelsen och fakturan avseende resan har därefter sänts direkt från reseföretaget till kursdeltagaren. Såvitt framkommit synes språkreseföretaget endast ha fungerat som förmedlare mellan kursdeltagaren och reseföretaget. Priset för arrangemanget har inte omfattat resan. Mot denna bakgrund kan det inte anses att avtalet har innefattat ett transportmoment (jfr

text: prop. 1992/93:95 s. 63

text: För att

text: paketreselagen

text: under dessa omständigheter skall vara tillämplig krävs att arrangemanget förutom inkvartering består av en turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangemanget. Den tjänst som förutom inkvarteringen ingår i arrangemanget som en väsentlig del utgörs av en kurs Språk och Kultur under 13 veckor vid en språkskola i Valencia. Grunden i all undervisning sägs i marknadsföringen av utbildningen vara ”att

text: studenten i genuin miljö inte bara ges kunskap i det aktuella språket av välutbildade lärare utan också bereds tillfälle att tränga in i värdlandets kulturella egenart”.

text: EG-domstolen har i sin dom den 11 februari 1999 i

text: mål C-237/97

text: ansett en tjänst som består i att en arrangör väljer skola inte i sig kan anses som en turisttjänst i paketresedirektivets mening, eftersom en sådan tjänst, som erbjuds elever som deltar i internationellt utbyte av skolelever, har som särskilt mål att utbilda deltagarna (p. 30 i domen). Enligt nämndens mening kan samma synsätt anläggas också på språkutbildning som arrangeras från Sverige i utlandet. Av detta följer att den i arrangemanget ingående språkundervisningen inte är att betrakta som en turisttjänst. På grund av detta och då det inte heller i övrigt har förekommit turisttjänster i sådan grad att de kan sägas ha utgjort en väsentlig del av arrangemanget är

text: paketreselagen

text: inte tillämplig på det nu aktuella fallet.

text: Är avtalsvillkoret om prishöjning på grund av valutakursförändringar oskäligt?

text: Paketreselagen

text: är således inte tillämplig på den nu aktuella språkresan. Däremot kan giltigheten de av språkreseföretaget åberopade avtalsvillkoren om prishöjning prövas med hänsyn till

text: 36 § avtalslagen

text: . Enligt denna lagbestämmelse kan ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid denna prövning skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Av intresse i sammanhanget är Marknadsdomstolens praxis på området.

text: Sett från kursdeltagarens synvinkel företer den av språkreseföretaget arrangerade kursen vissa likheter med en paketresa. De konsumentskyddsaspekter som ligger till grund för paketresedirektivet och

text: paketreselagen

text: gör sig därför också gällande i fråga om den nu aktuella typen av språkresa. Av intresse för bedömningen av skäligheten av prishöjningsvillkoret med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: är därför också

text: och

text: 12 §§

text: paketreselagen

text: , eller i vart fall grunderna för dessa. Av

text: 4 § paketreselagen

text: följer att ett avtalsvillkor som, i jämförelse med bestämmelserna i

text: paketreselagen

text: är till nackdel för resenärerna, inte är gällande för denne, under förutsättning att paketresan förvärvats för enskilt ändamål.

text: Marknadsdomstolens praxis

text: Marknadsdomstolen har i ett närbesläktat fall, nämligen i domstolens beslut

text: MD 1974:13

text: som rörde frågan om skäligheten av en prishöjningsklausul i reseavtal, slagit fast bland annat att prishöjningsklausuler är tillåtna endast då prishöjningen är betingad av omständigheter som näringsidkaren saknar möjlighet att råda över och att förutse. Vidare krävs enligt domstolen att det rör sig om en kvalificerad kostnadsökning för att motivera prishöjning. Dessutom krävs att möjligheten att ta ut pristillägg kombineras med en rätt för konsumenten att utan kostnad frånträda avtalet. Slutligen ansåg domstolen att det inte kan anses skäligt att konsumenten skall kunna drabbas av prishöjningar så sent som en vecka före avresa och att konsumenten i allmänhet måste anses vara berättigad att räkna med ett pris som ligger fast under avsevärt längre tid före avresedagen.

text: Paketreselagens

text: bestämmelser

text: I

text: 11 § första stycket paketreselagen

text: föreskrivs att ett avtalsvillkor endast får ändras till resenärens nackdel, om det framgår tydligt av avtalet att detta får ske. Vidare anges att priset endast får höjas, om det dessutom av avtalet framgår tydligt hur det nya priset skall fastställas. I förarbetena till paragrafen sägs bl.a. att kravet på tydlighet visserligen inte kan sträckas så långt att man alltid skall kunna utläsa av exempelvis en formel vilket det nya priset blir. Däremot torde angivelsen åtminstone behöva vara så pass preciserad att arrangören utifrån den kan redovisa sin beräkning så att resenären har rimlig möjlighet att kontrollera att det nya priset är korrekt beräknat (

text: prop. 1992/93:95 s. 81

text: Av det i ärendet aktuella avtalet framgår det tydligt att prishöjning får ske på grund av valutakursförändringar. Däremot framgår inte tydligt hur det nya priset skall fastställas. Sålunda framgår inte vid vilken tidpunkt avstämning av valutakursförändringen skall ske och hur stor del av denna som skall belasta konsumenten.

text: Av

text: 11 § andra stycket paketreselagen

text: framgår att priset endast får höjas på grund av vissa närmare angivna förhållanden. Ett sådant angivet förhållande är ändringar i växelkurser som påverkar arrangörens kostnader för resan. Av förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 1992/93:95 s. 82

text: ) framgår att härmed avses sådana kostnadsökningar som drabbar en arrangör som har träffat avtal med en underleverantör om en viss tjänst som ingår i paketet och den valuta som avtalet har träffats i stiger kraftigt i värde i förhållande till den svenska kronan. Sådana kostnadsökningar får övervältras på resenären. Däremot får arrangören inte kompensera sig på det sättet för en växelkursförlust som saknar samband med paketresan i fråga.

text: Den i ärendet aktuella prishöjningsklausulen får antas syfta till att kompensera arrangören för sådana kostnadsökningar som föranleds av valutakursförändringar. Av avtalet framgår emellertid inte att så skulle vara fallet. Det framgår inte heller av utredningen i ärendet att det debiterade valutatillägget helt eller delvis motsvarar en kostnadsökning för de tillhandahållna tjänsterna som språkreseföretaget kan ha drabbats av till följd av inträffade växelkursförändringar.

text: Enligt

text: 11 § tredje stycket paketreselagen

text: får priset inte höjas under de sista 20 dagarna före den avtalade avresedagen. Ett avtalsvillkor om prisändring får inte heller vara ensidigt till resenärens nackdel. Enligt förarbetena till bestämmelsen innebär detta att avtalet måste innehålla en föreskrift om motsvarande prissänkningar, om arrangören vill förbehålla sig rätten till prishöjningar i vissa fall (

text: prop. 1992/93:95 s. 82

text: Av utredningen i ärendet framgår att L den 22 maj 2001 fick en fyllnadsfaktura på ett belopp om 1 270 kr avseende ”valutakursförändring”. Avresedagen för deltagande i språkkursen var den 3 juni 2001, vilket innebär att prishöjningen skedde mindre än både 20 och 14 dagar före avresan. Avtalet mellan L är i fråga om prishöjning ensidigt till konsumentens nackdel, eftersom det inte innehåller någon föreskrift om motsvarande prissänkningar.

text: I

text: 12 § första

text: och

text: andra styckena

text: paketreselagen

text: föreskrivs bland annat att resenären får frånträda avtalet, om avtalsvillkoren ändras enligt 11 § och ändringen är väsentligt till hans nackdel, och att arrangören – om han vill ändra avtalsvillkoren – skall underrätta resenären snarast och därvid lämna besked om dennes rätt att frånträda avtalet.

text: L har enligt avtalet med språkreseföretaget inte haft någon motsvarande rätt att frånträda avtalet vid ändringar av avtalet till hennes nackdel.

text: Det anförda ger vid handen att

text: paketreselagens

text: bestämmelser också nära ansluter till Marknadsdomstolens bedömning i det förut redovisade avgörandet

text: MD 1974:13

text: Sammanfattning

text: Nämnden kan sammanfattningsvis konstatera att de avtalsvillkor som språkreseföretaget har tillämpat och åberopat i ärendet, nämligen de i de allmänna avtalsvillkoren, i antagningsbeskedet och i försäkran, i flera avseenden avviker från de tvingande krav till skydd för konsumenter som ställs upp i

text: och

text: 12 §§

text: paketreselagen

text: och som också kommer till uttryck i Marknadsdomstolens praxis.

text: Nämnden finner mot bakgrund av det anförda att den av språkreseföretaget genomförda prishöjningen för L med stöd av de åberopade avtalsvillkoren är oskälig med hänsyn till att prishöjningen har skett kort före kursens början, bristen på tydlighet och koppling mellan valutakursförändringarna och språkreseföretagets kostnadsökningar för språkkursen och boendet och avsaknaden av en möjlighet för L att utan kostnad frånträda avtalet vid en prishöjning.

text: Prishöjningsvillkoret bör därför med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: lämnas utan avseende och L återfå det betalda valutatillägget om 1 270 kr.


text: Resenär berättigad till prisavdrag för att den information som researrangören lämnat om en störande byggplats i närheten av hotellet inte varit tillräckligt tydlig. Prisavdrag även för avsaknad av hiss när förekomst av sådan varit avtalad. Avgörande 2002-04-30; 2001-5070

text: E deltog under tiden den 13 maj 2001 – 27 maj 2001 i en paketresa till Rhodos med inkvartering i en enrumslägenhet på hotell. Resans pris var 4 998 kr. När hon mitt i natten anlände till hotellet upptäckte hon att det inte fanns någon hiss, vilket hade utlovats i resekatalogen. När hon vaknade nästföljande morgon, upptäckte hon att det fanns en stor och bullrande byggarbetsplats utanför hennes fönster. Det fanns enligt resenären också andra brister såsom att en extradörr till balkongen var trasig, balkongen var endast 30-40 cm bred, det saknades brandväggar och resekatalogens uppgift om att stranden skulle vara långgrund stämde inte. Stranden var dessutom full av glassplitter och av sopor som flöt omkring i vattnet. Hon framförde klagomål avseende alla de nämnda bristerna vid välkomstmötet på måndagen, dagen efter ankomsten. På tisdagen erbjöds hon nytt boende på ett annat hotell på västkusten, vilket hon avböjde. Hon erbjöds senare boende på ytterligare ett hotell men eftersom rummet var placerat i källarplanet, mörkt, luktade fukt och mögel samt hade utsikt rakt in i en mur avböjde hon även detta erbjudande. Hon erbjöds istället 200 kr eller en utflykt. Hon avböjde även detta.

text: E yrkade återbetalning av priset för resan, 4 998 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet och gjorde gällande att kataloguppgiften om hiss var ett tryckfel, att byggnationen låg utanför bolagets kontroll och att bolaget friskrivit sig från detta, att hotellets brandsäkerhet var godkänd, att balkongen har varit av avtalad standard samt att delar av stranden är långgrund. Researrangören åberopade att anmälaren hade erbjudits men avböjt ny inkvartering.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att E deltog i en paketresa arrangerad av A. E har i ärendet bl.a. yrkat ersättning för att hotellet inte hade avtalad hiss, för störningar från en byggarbetsplats, för en trasig dörr i lägenheten samt för att hennes lägenhet endast hade en s.k. fransk balkong. Hon har även yrkat ersättning för att hotellet saknade utrymningsvägar, för att badstranden inte var långgrund och för att den var skräpig.

text: Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: har resenärerna vid fel i de avtalade tjänsterna rätt till prisavdrag.

text: Enligt resekatalogen är hotellet försett med hiss. I ärendet är ostridigt att hotellet saknat hiss. Det tillhandahållna boendet har därmed varit felaktigt.

text: I ärendet är också ostridigt att det förekommit störningar från en byggarbetsplats bredvid lägenhetshotellet. Bolaget har emellertid invänt att bolaget i sin prislista informerat om att byggnationer i hotellets närhet kan förekomma och att bolaget erbjudit resenären alternativ, vilka dock avböjts. I brev till anmälaren har bolaget även anfört att det bygge som pågick utanför hotellet stod utanför bolagets kontroll.

text: Enligt

text: 5 § 1 stycket paketreselagen

text: skall kataloger och broschyrer som tillhandahålls resenärer innehålla tydlig och begriplig information om bl.a. inkvartering. Enligt 15 §

text: Konsumentverkets föreskrifter och allmänna råd (

text: KOVFS 1993:3

text: ) om paketresor skall – i fråga om inkvarteringens typ, läge, standard och utmärkande drag – i kataloger och broschyrer bland annat anges om det finns störande anläggning i närheten av hotellet i form av t.ex. bullrande arbetsplats.

text: Den information som har givits i bolagets prislista om att byggnationer kan förekomma närheten av hotellet avser företagets samtliga hotell, och är enligt nämndens mening så allmänt hållen att den inte kan anses uppfylla kraven på information om störande anläggning i närheten av hotellet. Resenären har inte med ledning av informationen i prislistan haft anledning att räkna med de störningar som faktiskt och ostridigt förekom från den aktuella byggarbetsplatsen. Boendet får därför även i detta avseende anses ha varit felaktigt. Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att prisavdrag – i motsats till skadestånd – utgår ”strikt”, dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig.

text: Med anledning av störningarna har resenären kostnadsfritt erbjudits alternativ. Såvitt framgår av utredningen i ärendet har resenären dock haft fog för att inte acceptera erbjudandena, eftersom de inte kan anses likvärdiga med vad hon beställt. Hon bör därför vara berättigad till prisavdrag för de felaktigheter som således har förekommit.

text: När det gäller övriga av anmälaren påstådda brister finner nämnden inte att dessa är av den arten och omfattningen att de kan berättiga till prisavdrag.

text: Nämnden finner sammanfattningsvis att resenären för felen bestående i avsaknaden av hiss och den störande byggarbetsplatsen bör vara berättigad till ett prisavdrag, som skäligen kan bestämmas till totalt 1 000 kr.


title: Fråga om rätt till försäkringsersättning varit preskriberad när skadan bekräftats först sju år efter skadetillfället (29 § försäkringsavtalslagen).

text: 29 § försäkringsavtalslagen

text: ). Avgörande 2002-06-19; 2001-5142

text: G skadades vid en jeepfärd på Kanarieöarna i november 1991. Efter olyckan drabbades hon av bl.a. ryggbesvär men besvären kopplades inte samman med olyckan. G råkade ut för en trafikolycka i augusti 1995 och det var först efter en magnetkameraröntgen i oktober 1998 som den skada som då upptäcktes på G:s ryggrad bedömdes kunna vara förklaringen till hennes besvär.

text: G yrkade försäkringsersättning för den skada som hon ådrog sig vid jeepfärden i november 1991.

text: Försäkringsbolagen E och S bestred yrkandet på den grunden att skadeanmälan inte gjorts inom tre år från skadetillfället. Rätten till försäkringsersättning var därmed preskriberad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att G skadats vid en jeepfärd på Kanarieöarna i november 1991. Varken läkare eller sjukgymnast har satt uppkomna besvär i samband med skadetillfället. I stället har besvären kopplats samman med hennes psoriasis. G har sedan råkat ut för en trafikolycka i augusti 1995. Först efter magnetkameraröntgen i oktober 1998 har läkare utifrån magnetröntgenbilderna funnit att den skada som fanns på vänster sida i G:s ryggrad kunde vara förklaringen till hennes besvär.

text: Enligt

text: 29 § försäkringsavtalslagen (1927:77)

text: skall den som vill bevaka en fordringsrätt på grund av försäkringsavtal i laga ordning anhängiggöra sin talan inom tre år från det han fick kännedom om att fordringen kunde göras gällande samt i varje fall inom tio år från det sådant tidigast kunnat ske; om det underlåtes förlorar fordringsägaren sin rätt.

text: Det har varit en omdiskuterad fråga från vilken tidpunkt de angivna fristerna skall räknas. En uppfattning har varit att preskriptionsfristen skall räknas från tidpunkten för själva olyckshändelsen, alltså från dagen för trafikolyckan. En annan är att den skall räknas från den tidpunkt då en skada ger sig till känna, vilket kan vara vid en senare tidpunkt. Frågan har numera fått sin lösning i rättspraxis. Högsta domstolen har således slagit fast att preskriptionsfristen skall räknas från den senare tidpunkten (i rättsfallen

text: NJA 2000 s. 285

text: , 2001 s. 93 och 2001 s. 695).

text: Nämnden finner att G först när hon efter magnetröntgen fått bekräftat att skada uppkommit på vänster sida i ryggraden insett att hon kunde göra gällande en fordran mot respektive försäkringsbolag. Nämnden delar således inte bolagens uppfattning att anmälan till S den 10 november 1999 och till E den 7 februari 2001 lämnats in efter det att preskription inträtt. G:s talan bör bifallas på så sätt att bolagen rekommenderas att frånfalla invändningen om preskription och pröva skadeanmälningarna i sak, frånsett i vad avser ersättning för sveda och värk i samband med olyckshändelsen, vilket anspråk enligt nämndens mening är preskriberat.


text: Fråga om bank gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande vårdslöshet genom att inte lämna information om riskerna med handel med optioner. Avgörande 2002-05-06; 2001-5319

text: P började handla med aktier 1999 när börsen var i stigande. Den 23 mars 2000 besökte han banken för att få råd och tips av bankens aktiemäklare om hur han skulle placera sina pengar. Mäklaren sade att det var bra att köpa warranter i vissa angivna bolag, vilket P gjorde. P hade enligt egen uppgift aldrig handlat med optioner tidigare och visste inte vad det var för något. Ett år senare var warranterna värda 0 kr. P uppgav att han inte hade en aningen om att han kunde förlora alla sina pengar och ansåg att han blivit lurad att köpa warranterna. P hävade att mäklaren borde skriftligen ha informerat honom om riskerna och att det var mäklaren som initierade köpen av warranterna.

text: P yrkade ersättning av banken med 28 110 kr motsvarande inköpspriset för warranterna jämte ränta på beloppet fr.o.m. affärsdatum.

text: Banken bestred yrkandet och åberopade att den rådgivning som förekommit varken varit bristfällig eller felaktig samt att P varit införstådd med riskerna med köp av warranterna. Banken tillade att köpen skett på P:s initiativ och att det är möjligt att han erhöll en allmän informationsbroschyr om optioner.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Tvisten i ärendet gäller frågan om banken har gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande vårdslöshet genom att inte lämna information om riskerna med handel med optioner.

text: I Finansinspektionens föreskrifter (

text: FFFS 1998:21

text: ) om handel och tjänster på värdepappersmarknaden finns bestämmelser om vilken information som skall lämnas till kund innan affärer med derivatinstrument första gången får utföras. I 1 kap. 7 § första stycket föreskrivs följande:

text: ”En kund som avser att göra affärer med derivatinstrument skall, innan affärer första gången får utföras, av värdepappersinstitutet erhålla tydlig skriftlig information om de särskilda risker som handeln med derivatinstrument kan innebära.”

text: P har gjort gällande att han inte tidigare hade handlat med optioner och att han inte visste vad det var för någonting. Denna hans uppgift har inte bestritts av banken. Nämnden utgår därför från att det var första gången som P förvärvade optioner.

text: P har därutöver uppgett att han varken fått muntlig eller skriftlig information om de särskilda risker som kan följa med handel med optioner, t.ex. att de kunde bli värdelösa.

text: Banken å sin sida har uppgett att de uppfattat honom som en relativt riskbenägen person eftersom han gjort aktieaffärer i högriskföretag och att han erhållit muntlig information om riskerna som följer med handel i enskilda värdepapper och i synnerhet optioner. Banken har även uppgett att det är möjligt att han erhöll en allmän informationsbroschyr om optioner utgiven av O AB.

text: Enligt Finansinspektionens förut redovisade föreskrifter har det ålegat banken att skriftligen tydligt informera P om de särskilda risker som handeln med derivatinstrument kan innebära. Bevisbördan för att en sådan information har lämnats får anses vila på banken.

text: Nämnden finner att banken mot P:s bestridande inte kan anses ha visat att en sådan information har lämnats vare sig skriftligen eller muntligen innan de aktuella köpoptionerna förvärvades. Genom att således inte iaktta föreskrivna krav om information har banken inte fullgjort sitt uppdrag med tillräcklig omsorg. Banken har därmed förfarit oaktsamt, vilket vållat P skada.

text: Nämnden finner med hänvisning till det anförda att banken är skyldig att ersätta P den skada som han har lidit med anledning av optionsaffärerna. Någon anledning att ifrågasätta skäligheten av det yrkade skadeståndets storlek föreligger inte, med undantag för ränteyrkandet som bör beräknas fr.o.m. likviddagen och inte fr.o.m. affärsdagen. P:s yrkande bör därför bifallas med angivna justering.


text: Dröjsmål på grund av produktionsfel medför inte att en säljare befrias från skadeståndsskyldighet. Säljaren befrias inte heller från skadeståndsskyldighet för prestationshinder som har inträffat först efter det att han råkat i dröjsmål. Avgörande 2002-02-28; 2001-5342

text: A beställde i mitten av maj 2001 en ny Peugeot med en leveranstid på fyra till sex veckor. Bilen kom att levereras först i slutet av augusti samma år. A yrkade skadestånd för de reparationer han låtit vidta på sin gamla bil efter det att säljaren kommit i dröjsmål.

text: Säljbolaget bestred yrkandet och anförde att det var omständigheter utanför bolagets kontroll som orsakade leveransförseningen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt att den ifrågavarande bilen levererades för sent. Dröjsmålet med leveransen var betydande.

text: Bolaget har invänt att det var omständigheter utanför dess kontroll som orsakade dröjsmålet. I

text: 14 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: anges att köparen har rätt till ersättning för den skada han lider genom säljarens dröjsmål, om inte säljaren visar att dröjsmålet beror på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde ha förväntas räkna med vid köpet och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. I andra stycket i samma paragraf anges vidare att om dröjsmålet beror på någon som säljaren har anlitat för att helt eller delvis fullgöra köpet, säljaren är fri från skadeståndsskyldighet endast om också den som han har anlitat skulle vara fri enligt första stycket. Detsamma gäller om dröjsmålet beror på en leverantör som säljaren har anlitat eller någon annan i tidigare säljled.

text: Såvitt har framkommit i ärendet skulle bilen ha levererats i början av juli 2001. A har uppgivit att bolaget då meddelade honom att bilen skulle bli försenad på grund av ett produktionsfel. Av hans anmälan framgår att denna uppgift senare visat sig vara felaktig. Bolaget har över huvud taget inte berört frågan om ett eventuellt produktionsfel som orsak till förseningen. Nämnden vill emellertid påpeka att ett sådant fel inte befriar säljaren från skadeståndsansvar (se

text: prop. 1989/90:89 s. 87

text: ). Följaktligen förelåg dröjsmål som bolaget har att svara för redan i början av juli 2001.

text: När den för A avsedda bilen levererats till bolaget i slutet av juli blev den stulen på bolagets parkering, varvid leveransen försenades ytterligare. Ett prestationshinder som har inträffat först efter det att säljaren har råkat i dröjsmål medför emellertid inte befrielse från skadeståndsskyldighet (

text: prop. 1989/90:89 s. 89

text: ). Nämnden finner mot bakgrund av vad som nu har anförts att bolaget har att svara för den skada som A har lidit på grund av bolagets dröjsmål.

text: A har yrkat skadestånd för de kostnader som uppstod när han lät reparera sin gamla bil. Av de fakturor som han har givit in framgår att kostnaderna uppstod den 13, 17 och 31 juli 2001, dvs. efter det att bolaget kom i dröjsmål. Enligt nämndens bedömning har dessa reparationer inte höjt hans gamla bils värde i någon nämnvärd omfattning. Reparationerna synes ha varit nödvändiga för att han skulle ha tillgång till en fungerande bil. Nämnden bedömer kostnaderna för reparationerna som skäliga. Till följd av detta bör bolaget ersätta honom för dessa kostnader. Hans yrkande bör således bifallas.


title: Fråga om kommuns ansvar i egenskap av fastighetsägare för personskada som orsakats av nedfallande ljusramp i skola (2 kap. 1 § skadeståndslagen).

text: 2 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Avgörande 2002-03-26; 2001-5632

text: Gymnasieeleven A befann sig 1997 under skoltid i en aula ägd av kommunen. Plötsligt lossnade en 170 kg tung ljusramp som var fäst i taket. Den träffade efter ett fall på sex meter A och ytterligare några elever. A ådrog sig vid olyckan bestående skall- och nackskador. En efterföljande teknisk undersökning utförd av SKL visade att en fästbult hade dragits åt för hårt och därför gått av. Åklagaren beslutade dock att lägga ned förundersökningen då det inte gick att fastställa när och hur bulten skadades. Yrkesinspektionen beslutade att någon typ av fånganordning måste anordnas så att ljusrampen inte kan falla ned och orsaka personskador. A yrkade att nämnden skulle fastställa att kommunen som fastighetsägare genom vårdslöshet orsakade kroppsskadan och att den därför omfattades av kommunens ansvarsförsäkring. Som grund för yrkandet anförde han att skadorna han ådrog sig orsakades av en säkerhetsbrist i lokalen som fastighetsägaren kommunen skulle vara ansvarig för. Kommunen bestred yrkandet. Som grund för sitt bestridande anförde kommunen att det var bolaget som installerade anläggningen 1987 som orsakade brottet på bulten och därmed även olyckan. Anläggningen hade därefter inspekterats två gånger av kommunen. Någon skadeståndsskyldighet hade därför inte uppstått för kommunen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Inledningsvis konstaterar nämnden att det inte råder något strikt ansvar för kommunen för skador som drabbar besökare i dess lokaler. Däremot finns en allmän förpliktelse för en fastighetsägare att hålla sin fastighet i sådant skick att inte personer som vistas i den skadas. Frågan i ärendet är alltså huruvida kommunen har förfarit vårdslöst och därmed ådragit sig skadeståndsansvar gentemot A. Han drabbades av skadan 1996 när han med sin klass befann sig i den aktuella aulan på skoltid. Han var således underkastad skolplikt och skyldig att vistas i lokalen. Han var helt utan eget vållande till olyckan. Nämnden finner det anmärkningsvärt att en 170 kg tung ljusramp kan lossna och falla sex meter ned på de sittande besökarna i aulan till följd av att en av dess fästbultar var skadad. Inga säkringsanordningar synes ha funnits installerade vid olyckstillfället. Åklagaren lade den 21 februari 1997 ned förundersökningen rörande olyckan, då det inte gick att fastställa när och hur bulten skadades. Det är således inte klarlagt om det var det företag som monterade ljusrampen 1987 som skadade bulten eller om det har skett senare till följd av något förhållande på kommunens sida. Ljusrampen hade vidare utan anmärkning besiktigats 1988 och 1993. Nämnden finner det därmed inte fastställt att bulten skadades av bolaget som monterade anläggningen. Till följd av det ovan anförda anser nämnden att kommunen genom vårdslöshet har underlåtit att fullgöra sin förpliktelse att hålla lokalen i sådant skick att skada inte uppkommer på personer som vistas däri. Vårdslösheten har bestått i att kommunen inte har tillsett att ljusrampen var ordentligt fäst och försedd med fallskydd. Nämnden finner därför att kommunen enligt

text: 2 kap. 1 § skadeståndslagen

text: är skadeståndsskyldig gentemot A för de skador han ådrog sig vid olyckan. Nämnden bifaller därför hans yrkande.


text: Rättsskydd. Uppdrag utan arvode som styrelseledamot i en förening anses inte vara förvärvsverksamhet. Avgörande 2001-12-21; 2001-5681

text: W har haft ett fritidsuppdrag som styrelseordförande i en idrottsförening. Han har inte fått något arvode eller annan ersättning för uppdraget. W yrkade att han skall beviljas rättsskydd, eftersom tvisten med staten angående ställföreträdaransvar för idrottsföreningens obetalda skatter m.m. inte uppkommit i förvärvsverksamhet.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och åberopade undantaget i villkoren för tvister som har samband med ”annan förvärvsverksamhet”. W har haft ett stadigvarande uppdrag av viss betydelse. Det saknar enligt bolaget betydelse att han inte har haft några inkomster för uppdraget.

text: Nämndens bedömning:

text: W har yrkat att han beviljas rättskydd i en tvist med staten angående ställföreträdaransvar för obetalda skatter m.m. som debiterats en idrottsförening där han var oavlönad styrelseordförande. Försäkringsbolaget har avböjt att bevilja rättskydd med motivering att tvisten får anses ha samband med "annan förvärvsverksamhet" och att villkoren därför inte medger att rättskydd beviljas i tvisten.

text: Av utredningen framgår bl.a. att W hade ett fritidsuppdrag som styrelseordförande i föreningen i ungefär ett halvårs tid och att han inte fick något arvode eller annan ersättning för uppdraget.

text: I villkoren anges bl.a. att försäkringen inte gäller för tvister som har samband med yrkeseller tjänsteutövning eller annan förvärvsverksamhet. Förvärvsverksamhet jämställs följaktligen i villkoren med yrkes- och tjänsteutövning. I allmänhet får man ersättning för yrkes- och tjänsteutövning. Detta talar för att uttrycket "förvärvsverksamhet" i försäkringsvillkoren bör läsas som att det förutsätter att ersättning i någon form utgår för den som bedriver verksamheten. En sådan tolkning får enligt nämndens mening också stöd av att ett oavlönat ideellt uppdrag som styrelseordförande i en ideell förening inte enligt allmänt språkbruk kan betecknas som ”förvärvsverksamhet”.

text: Denna tolkning leder till att nämnden inte kan finna att försäkringsbolagets beslut att inte medge rättskydd i den aktuella tvisten har stöd i villkoren. W:s yrkande bör alltså bifallas.

text: En ledamot var skiljaktig och ansåg att W:s yrkande bort avslås med följande motivering.

text: W har under förhållandevis lång tid varit ledamot av styrelsen och dessutom under tiden före föreningens försättande i konkurs styrelseordförande. Hans uppdrag för föreningen – oavsett att han inte haft några inkomster för uppdraget saknar enligt min mening betydelse – måste sägas vara och ha karaktär av stadigvarande uppdrag. Att uppdraget avslutades i förtid i samband med föreningens försättande i konkurs förändrar inte uppdragets karaktär av stadigvarande uppdrag. Jag anser därför att bolaget haft rätt att åberopa undantagsvillkoret i punkten 8.2. Att föreningen saknar försäkringsskydd för sina styrelseledamöter förändrar inte mitt beslut.


title: Kontokort som stulits ur en handväska som hängde på en rollator som konsumenten höll i har inte ansetts förlorat genom grov oaktsamhet (34 § konsumentkreditlagen).

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ). Avgörande 2001-12-20; 2001-5689

text: M blev under ett besök i en matvaruaffär bestulen på sitt kontokort. Hon förvarade plånboken med kortet i en handväska som hängde över handtaget till hennes rollator. M menade att det inte kan anses oaktsamt att hon vid något tillfälle vänt sig om för att ta varor från en disk. Trots att hon ringde och spärrade kortet omedelbart efter upptäckten av stölden hade någon hunnit ta ut 7 200 kr med kortet. M yrkade att banken skulle ersätta henne med för de obehöriga uttagen.

text: Banken bestred yrkandet och hävdade att M förlorat kortet genom grov oaktsamhet. M hade brustit i uppsikt över den väska där kortet förvarades. Det hade gått att stjäla plånboken utan att M hade märkt det.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet gäller vilket ansvar en kontohavare har för uttag som gjorts obehörigen från kontohavarens konto i banken med hjälp av ett kontokort som kontohavaren förlorat. Bestämmelser av betydelse för bedömningen av frågan finns i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:380)

text: . Dessa bestämmelser innebär, såvitt är i fråga i detta ärende, att ett avtalsvillkor som anger att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om kontohavaren genom grov oaktsamhet har förlorat kortet.

text: Bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: gäller formellt bara i konsumentkreditfall men anses analogt tillämpliga också på kontokort som inte är knutna till en kredit (se

text: prop. 1991/92:83 s. 93

text: och

text: ). Det saknar därför betydelse huruvida M:s kontokort är kopplat till en kredit eller ej.

text: M skall alltså anses ansvarig för de obehöriga uttag som skett med hennes kontokort endast om hon har förlorat kortet genom grov oaktsamhet. I förarbetena till

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: anges bl.a. att det bör krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara ”mera försvårande” anges i förarbetena att kontokortet har lämnats kvar i ficka, väska, fordon e.d. som inte stått under uppsikt (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: I förevarande fall har kortet, som förvarades i en handväska som hängde på M:s rollator, stulits medan hon handlade i en affär och därvid vänt sig om och plockat någon vara från en disk.

text: Nämnden har i olika pleniavgöranden (änr 2000-4837, 2000-6972, 2000-8049, 2000-8208) funnit att den som förvarat sitt kontokort på sig eller intill kroppen, oavsett om det burits i en bakficka, handväska eller ryggsäck, inte kan sägas ha lämnat kvar kortet utan uppsikt och att en utgångspunkt i dessa fall därför är att förlusten normalt inte kan anses ha skett genom grov oaktsamhet. Nämnden har vidare i ett annat pleniavgörande (änr 1999-2023) funnit att den som under en spårvagnsfärd förvarat sitt kort i en väska som stått mellan fötterna inte kan anses ha förlorat det genom grov oaktsamhet. Omständigheterna i förevarande fall skiljer sig enligt nämndens mening inte på något avgörande sätt från nyssnämnda fall, även om kortet

text: har förvarats i en väska som möjligen inte har burits intill kroppen, utan hängt på en rollator som M får förmodas ha hållit i.

text: Utgångspunkten för bedömningen är således att M inte har varit grovt oaktsam när hon förvarat kortet på sätt som skett under affärsbesöket. Som framgår av nämndens praxis kan bedömningen emellertid inte stanna vid detta. Det måste vidare undersökas om det kan finnas några omständigheter som motiverar avvikelser från sagda utgångspunkt. Några särskilda omständigheter som gjort att M bort vara mer försiktig än vad som normalt påkallas har inte framkommit. Den enda särskilda omständighet som framkommit är det förhållandet att M för ett ögonblick vänt sig om för att ta en vara ur en disk. Detta får enligt nämndens mening anses vara ett normalt beteende i den aktuella situationen och är i vart fall inte en sådan ”mera försvårande omständighet” som bör föranleda att M skall anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Nämnden finner därför att M inte har orsakat förlusten av kontokortet genom grov oaktsamhet. Hennes yrkande skall därför bifallas.


title: Fråga om villkor blivit en del av (inkorporerats i) reseavtal. Ej tillräckligt att researrangören på bokningsbekräftelsen hänvisat till att villkoren finns på hemsida eller i prislista (8 § paketreselagen).

text: 8 § paketreselagen

text: ). Avgörande 2002-03-27; 2001-5981

text: Resenärerna var inbokade på en paketresa till Rom. Utresa skulle ske en söndag kl. 15.55 från Arlanda med flygbolaget I. En av resenärerna drabbades under eftermiddagen av sjukdom. När de ringde researrangören för att avboka resan var det stängt. De ringde då till Arlanda där de fick tag i en kvinna från flygbolaget N. som uppgav att bara de hade läkarintyg att uppvisa så skulle det gå bra eftersom de hade avbeställningsskydd. Varken de, eller den som beställt resan, hade fått del av avbeställningsvillkor eller bokningsbekräftelse. Resenärerna yrkade ersättning enligt tecknat avbeställningsskydd.

text: Researrangören bestred yrkandet. Återbetalning kunde inte ske eftersom resan inte avbokats före avresa i enlighet med villkoren. På bokningsbekräftelsen angavs att ”Resevillkoren för denna resa finns på www.researrangörensnamn .se eller i prislistan.”

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av de avbeställningsvillkor som researrangören åberopat i ärendet framgår bl.a. att avbeställning skall göras före resans avgång, att avbeställning skall ske till researrangören om ej annat meddelas, samt att det vid avbeställning nära inpå avresan, då kontoret är stängt, respektive flygbolag på avreseflygplatsen skall kontaktas.

text: Enligt

text: 8 § första stycket paketreselagen

text: skall arrangören av paketresan se till att avtalet innehåller uttryckliga villkor om priset för resan och kostnader som kan tillkomma, betalningsvillkor och reklamationsfrister samt, beroende på vad som ingår i paketresan, om resmål, resplan, transporter, inkvartering, andra turisttjänster, särskilda önskemål från resenärens sida som godtagits och försäkringar. Alla avtalsvillkor skall framgå av en skriftlig handling. Enligt andra stycket samma lagrum skall, innan avtal träffas, resenären på lämpligt sätt få del av avtalsvillkor och information enligt första stycket. Resenären skall få ett eget exemplar av den skriftliga handlingen. – Dessa föreskrifter har i nämndens praxis lett till att arrangören anses ha bevisbördan för att villkoret eller informationen har blivit en del av det enskilda avtalet (jfr nämndens årsbok 1994/95 ref. 35, änr 1994-2509).

text: Med hänsyn till ovanstående åligger det researrangören att i ärendet visa att de åberopade avbeställningsvillkoren blivit en del av avtalet. Enligt vad som framgår av utredningen i ärendet har researrangören inte lämnat någon särskild information vare sig till beställaren av resan eller till resenärerna om de villkor som gällde, t.ex. att avbeställning kunde göras direkt till flygbolaget. Inte heller är det visat att beställaren eller resenärerna på något annat sätt har fått del av villkoren. Även om beställaren fått del av en bokningsbekräftelse, där researrangören hänvisar till villkoren på sin hemsida eller i prislistan, utgör enligt nämndens mening en sådan hänvisning inte tillräckligt bevis för att beställaren eller resenärerna fått del av villkoren. De av researrangören åberopade avbeställningsvillkoren har således inte blivit en del av avtalet mellan parterna, och därför skall de lämnas utan avseende vid bedömning av tvisten.

text: På grund av det anförda, och då resenärerna lämnat in ett läkarintyg som visar att en av dem på grund av sjukdom inte har kunnat företa resan, skall yrkande bifallas på så sätt att

text: researrangören skall återbetala resans pris, dvs. 6 590 kr. Kostnaden för avbeställningsskyddet skall inte återbetalas.


title: Försenat bagage vid flygning till resmålet. Resenärerna bedömdes ha rätt till dels prisavdrag och dels skadestånd för nödvändiga inköp. (9, 16 och 18 §§ paketreselagen, 19, 20 och 22 §§ luftfartslagen i dess äldre lydelse)

text: och

text: 18 §§

text: paketreselagen

text: och

text: 22 §§

text: luftfartslagen

text: i dess äldre lydelse) Avgörande 2002-03-21; 2001-6029

text: De två resenärerna bokade en paketresa till Grekland. En väska försenades vid flygningen till resmålet. Väskan kom fram två dagar senare. Resenärerna yrkade prisavdrag med hela resans pris, 6 896 kr, på grund av olägenheter och att de inte fick tillräcklig hjälp av reseledaren på plats. Resenärerna yrkade även skadestånd med 6 000 grekiska drachmer för inköp av badkläder.

text: Researrangören bestred yrkandet. Reseledningen gjorde allt för att finna det försvunna bagaget så snabbt som möjligt. Kompensation med 500 kr har utbetalats i enlighet med praxis.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Yrkandet om prisavdrag Nämnden konstaterar att arrangören av paketresan har ett helhetsansvar för arrangemanget. Enligt

text: 9 § första stycket paketreselagen

text: gäller ansvaret även för prestationer som skall fullgöras av någon annan än arrangören, t.ex. ett flygbolag. Av

text: 16 § samma lag

text: framgår att resenärer vid fel i de avtalade tjänsterna har rätt till prisavdrag och skadestånd, om felet inte beror på resenären. Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att prisavdrag, i motsats till skadestånd, utgår "strikt", dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig.

text: Nämnden konstaterar att bagageförseningen utgör ett fel i de avtalade tjänsterna. Då utbytet av resan, till följd av detta, inte har varit sådant som resenärerna har haft anledning att anta, är de berättigade till ett prisavdrag. Nämnden anser vidare att det förelegat brister i service och bemötande från reseledaren på plats. Vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet finner nämnden att resenärerna, utöver vad de redan erhållit från arrangören, är berättigade till prisavdrag med 500 kr. Grund för ytterligare prisavdrag föreligger inte.

text: Yrkandet om utlägg för köp av badkläder Enligt

text: 18 § paketreselagen

text: skall denna typ av skada ersättas enligt

text: luftfartslagen

text: och inte enligt

text: paketreselagen

text: . Arrangören är dock alltid skyldig att ersätta resenären för vad denne har rätt att fordra enligt

text: luftfartslagen

text: . Ärendet avser en resa mellan Grekland och Sverige.

text: Luftfartslagen

text: skall tillämpas i dess äldre lydelse. Enligt

text: 19 § luftfartslagen

text: svarar flygbolag för skador till följd av dröjsmål. Enligt

text: 20 § samma lag

text: ansvarar flygbolaget dock inte för uppkomna skador om bolaget visar att det, dess anställda och de som flygbolaget har anlitat har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna eller att det har varit omöjligt för dem att vidta åtgärderna. Flygbolagets skadeståndsansvar är dock, enligt

text: 22 § nämnda lag

text: , begränsat till 17 s.k. särskilda dragningsrätter per kg inskrivet resgods. En särskild dragningsrätt motsvarar för närvarande ca 13 kr. Enligt obestridd uppgift från resenärerna vägde den aktuella väskan ca 15 kg.

text: Nämnden anser att utlägget för köp av badkläder varit nödvändigt, och att det är att se som en ersättningsgill skada till direkt följd av väskans försening. Nämnden finner inte i ärendet visat att omständigheterna varit sådana att flygbolaget inte är ersättningsskyldigt. Det yrkade beloppet på 6 000 grekiska drachmer är enligt nämndens mening skäligt, och det understiger

text: den begränsning av skadeståndsansvaret som finns. Av detta följer att resenärerna är berättigade till ersättning för utlägget av arrangören.

text: Sammanfattningsvis finner således nämnden att arrangören skall utge prisavdrag med ytterligare 500 kr samt skadestånd med motvärdet i svenska kronor av 6 000 grekiska drachmer.


title: Färjeresenär har blivit försenad på grund av grundstötning. Fråga om tillämplig lag och om rederiets ersättningsskyldighet (15 kap. sjölagen).

text: 15 kap.

text: sjölagen

text: ). Avgörande 2002-04-11; 2001-6541

text: N och hans tre medresenärer skulle resa med bil till Belgrad. De hade planerat att på vägen övernatta hos släktingar i Frankfurt. De tog S-rederiets färja från Rödby i Danmark. Färjan skulle enligt avtal anlända till Puttgarden i Tyskland kl. 13.00. Färjan gick dock på grund vid infarten till hamnen. Händelsen var enligt N mycket obehaglig och informationen från rederiet bristfällig. Först kl. 19.30 anlände bogserbåtar. Även bogseringen upplevde N som obehaglig. Resenärerna anlände till Puttgarden kl. 21.00. Till följd av det inträffade tvingades resenärerna att ändra sina planer och blev tvungna att övernatta två nätter på hotell. De hann aldrig till Frankfurt.

text: N yrkade, för sig och tre medresenärer, ersättning med totalt 3 331 kr, varav 2 350 kr för hotellkostnader och 981 kr för båtbiljetter.

text: S-rederiet bestred yrkandet och åberopade att bortfraktaren jämlikt

text: 15 kap. 17 § sjölagen

text: inte har varit vårdslös.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resenärerna rest med en färja tillhörigt rederiet S. Vidare framgår att färjan gick på grund och att resenärernas ankomst till hamn därför försenades.

text: N har i ärendet bl.a. yrkat ersättning med 2 350 kr för merkostnader för två hotellövernattningar som orsakats av förseningen. Rederiet har inte ifrågasatt det yrkade beloppets storlek i sig. Därutöver har han yrkat återbetalning för biljettkostnaderna för färjeresan.

text: Ärendet avser en färjeresa mellan Rödby, Danmark och Puttgarden, Tyskland. Enligt

text: 15 kap. 29 § första stycket 1 sjölagen (1994:1009)

text: är lagen tillämplig vid befordran från Danmark.

text: Sjölagen

text: skall således tillämpas i ärendet. Enligt

text: 15 kap. 17 § samma lag

text: är bortfraktaren ansvarig för skada på grund av att passagerare försenas. Ansvaret gäller dock endast om skadan har vållats genom fel och försummelse av bortfraktaren eller någon som han ansvarar för.

text: Enligt

text: 15 kap. 20 § sjölagen

text: måste bortfraktaren, för att inte vara ersättningsskyldig, visa att skada som avses i

text: 15 kap. 17 § samma lag

text: inte har orsakats genom fel och försummelse av bortfraktaren eller någon som han ansvarar för. S-rederiet har i ärendet endast anfört att det inträffade inte berott på försumlighet från rederiet sida, utan är att betrakta som ”et haendeligt uheld”. Rederiet har emellertid inte åberopat något stöd för sitt påstående eller närmare redogjort för omständigheterna kring grundstötningen. Nämnden finner att rederiet därigenom inte har uppfyllt sin bevisbörda enligt

text: 15 kap. 20 § sjölagen

text: . Nämnden finner därtill att extrakostnader för övernattningar är att betrakta som en för bortfraktaren förutsebar följd av en försening. S-rederiet är därför i princip skyldig att ersätta de skador som drabbat resenärerna till följd av förseningen.

text: Enligt

text: 15 kap. 21 § första stycket sjölagen

text: är bortfraktarens ersättningsansvar vid försening begränsat till ett belopp motsvarande 4 150 s.k. särskilda dragningsrätter (SDR) för varje passagerare. Nämnden konstaterar att det av N yrkade beloppet för två hotellövernatt-

text: ningar understiger beloppsgränsen. N är till följd av detta berättigad till ersättning för merkostnaderna avseende hotellövernattningar med yrkat belopp. Enligt

text: 15 kap. 22 § första stycket 3 sjölagen

text: har dock bortfraktaren rätt att från ersättningsbeloppet göra avdrag med 20 SDR, utgörande passagerarens självrisk.

text: N har därutöver yrkat återbetalning av priset för färjebiljetterna. Nämnden finner inte att det föreligger någon grund för ersättning i denna del. Yrkandet skall därför avslås.


text: Tågresenärer som inte fått sina bokade biljetter innan avresan har köpt nya biljetter på tåget. Fråga om resenärerna har rätt till ersättning för biljetterna. Avgörande 2002-04-11; 2001-6745

text: Resenärerna skulle den 11 juli 2001 kl. 21.10 åka tåg med T-bolaget från Umeå till Falun via Gävle. Biljetterna anlände emellertid inte och resenärerna lyckades inte kontakta Tbolaget per telefon. En anställd hos T-bolaget uppmanade dem att stiga på tåget ändå, men trots att de hade bokningsnummer tvingades de köpa nya biljetter på tåget. Efter resan slängde de kvittot för biljetterna men de hade kvar biljetten till anslutningsbussen från Gävle. När de återvände från resan hade de ursprungliga biljetterna och en räkning anlänt. Enligt resenärerna var det först då som de fick del av T-bolagets resevillkor om avbokning av outnyttjade biljetter. Resenärerna betalade biljetterna, men under protest.

text: Resenärerna yrkade återbetalning med totalt 852 kr varav, 620 kr för tågbiljett, 7 kr för räntekostnad, 150 kr för inkassokostnad och 75 kr för övriga kostnader.

text: T-bolaget bestred yrkandet i dess helhet och åberopade att resenären ansvarar för bokningen när bokningsnummer erhållits. Resenären bör, vid uteblivna biljetter, i god tid kontakta T-bolaget så resan kan ordnas. Alla T-bolagets biljetter är enligt gällande avbokningsregler av- och ombokningsbara fram till tågets avgång. Därefter räknas biljetten som förbrukad och kan inte återköpas. Resenärerna har i ärendet inte heller kunnat uppvisa något kvitto för den biljett de påstår att de köpt ombord på tåget. Det går inte att åka med T-bolaget utan att visa upp giltig biljett. Finns inte sådan måste betalning erläggas direkt till tågpersonalen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resenärerna bokade sina tågbiljetter hos T-bolaget den 6 juli 2001 för att den 11 juli 2001 kl. 21.10 åka från Umeå till Falun via Gävle, att de inte erhöll biljetterna före avfärden, att de dock åkte tåget från Umeå och att de på tåget med utnyttjande av sitt bokningsnummer fick sina reserverade platser, att de på tåget var tvungna att betala för nya biljetter och att de erhöll de ursprungligen bokade biljetterna först sedan de hade återkommit till Umeå.

text: T-bolaget har som grund för sitt bestridande bl.a. anfört att de ursprungliga biljetterna enligt gällande avbokningsregler inte kan återköpas efter tågets avgång samt att resenärerna inte kunnat uppvisa något kvitto på de biljetter de påstår sig ha köpt ombord på tåget.

text: I har oemotsagd uppgivit att hon inte fått någon information om bolagets avbokningsregler i samband med bokningen eller annars före tågets avgång. Eftersom hon således inte fått någon information om reglerna kan de inte anses utgöra avtalsinnehåll mellan parterna och kan därför inte göras gällande mot henne.

text: Fråga återstår då om den omständigheten att hon inte kunnat uppvisa kvitto på de nya biljetterna skall utgöra hinder för henne att få tillbaka vad hon erlagt för de ursprungligen beställda biljetterna. Bolaget har i och för sig inte ifrågasatt I:s uppgift att hon och hennes medpassagerare verkligen har företagit resan den 11 juli 2001 och att hon erlagt betalning för denna. I har i denna del åberopat en vittnesförsäkran av E enligt vilken han uppger att han följt med resenärerna till tågstationen i Umeå, att han hört T-bolagets personal säga till

text: dem att kliva på tåget trots att de inte fått biljetterna eftersom de hade bokningsnummer, att han sett dem kliva på tåget och att han sedan vinkat av dem. Hon har också åberopat kopia på en bussbiljett Gävle – Falun avseende den 12 juli 2001 kl. 06.01.

text: Nämnden finner härigenom visat att I med medresenärer har företagit resan. Av bolagets egna uppgifter framgår vidare att det inte går att åka med företagets tåg utan giltig biljett. Det finns därför ingen anledning att ifrågasätta I:s uppgift att hon löst nya biljetter på tåget. Hon bör därför skäligen vara berättigad till återbetalning av vad hon har betalat för de ursprungligen bokade biljetterna, totalt 852 kr. Hennes yrkande skall således bifallas.


text: Resenärer nekade att följa med på paketresa eftersom deras pass inte var giltiga tre månader efter hemkomsten. Fråga om researrangörens skyldighet att informera om pass- och visumregler och om dennes skadeståndsskyldighet. Avgörande 2002-04-25; 2001-6778

text: M bokade per telefon en paketresa hos researrangören F för sig och sina två barn under perioden fr.o.m. den 15 september t.o.m. den 22 september 2000. När resenärerna infann sig på Arlanda för avfärd till Cypern, nekades de två barnen att följa med på resan. Orsaken till detta var att pass vid resa till Cypern måste vara giltigt tre månader efter hemkomsten. Resenären gjorde gällande att ingen hade informerat henne om detta. Eftersom researrangören inte hade några platser till Cypern förrän veckan därpå bokade resenärerna därför flygstolar genom en annan researrangör med avfärd den 17 september. Även provisoriska pass ordnades. Resenärerna avreste således två dagar senare än som var planerat samt kom fram till Cypern sent på eftermiddagen den 17 september. Någon visuminformation eller prislista sade sig resenärerna aldrig ha fått del av.

text: M yrkade, för sig och två medresenärer, ersättning med totalt 10 408 kr varav, 5 085 kr för inköp av flygstolar, 610 kr för provisoriska pass och 4 713 kr för tre ”tappade” semesterdagar.

text: Researrangören bestred yrkandet och menade att information om visum fanns i bolagets prislista.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Resenärerna bokade hos researrangören F en paketresa till Cypern arrangerad av samma bolag. Av handlingarna i ärendet framgår att M:s två barn nekades att följa med på resan, eftersom deras pass inte var giltiga tre månader efter hemkomsten. M åsamkades till följd av det inträffade kostnader för flygstolar till resmålet samt kostnader för interimspass till sina barn. F har anfört att visuminformation finns att tillgå i bolagets prislista. M har – oemotsagd - uppgett att hon aldrig erhållit någon prislista.

text: Av

text: 6 § första stycket paketreselagen

text: framgår att resenären, innan ett avtal sluts, på lämpligt sätt skall informeras om vad som gäller i fråga om pass och visum för medborgare i stater inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Nämnden utgår ifrån att berörda resenärer är medborgare i Sverige, dvs. medborgare i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

text: I

text: paketreselagen

text: berörs inte frågan om arrangörens skadeståndsansvar i dessa fall. Av propositionen till

text: paketreselagen

text: prop. 1992/93:95 s. 72

text: ) framgår emellertid att resenären i det fall hon lider skada på grund av utebliven information, ibland torde kunna grunda ett skadeståndsanspråk på allmänna principer om s.k. culpa in contrahendo (oaktsamhet före eller i samband med ingående av ett avtal).

text: Researrangören har i ärendet anfört dels att information om de aktuella visumbestämmelserna finns i bolaget prislista, dels att resenärerna på den bokningsbekräftelse de erhållit påmints om sin skyldighet att ta del av den information som finns i prislistan. I propositionen (

text: prop. 1992/93:95 s. 72

text: ) sägs att kravet om att på ”lämpligt sätt” informera resenärerna, alltid torde vara uppfyllt vid tydlig, skriftlig information direkt till kunden.

text: Däremot anses inte informationskravet uppfyllt enbart genom ett anslag på väggen i resebyråns lokaler. Nämnden finner visserligen att en hänvisning till villkor på en bokningsbekräftelse måste anses som ett ”lämpligt sätt” att informera resenärer, under förutsättning att resenärerna också erhåller ett exemplar av den prislista i vilken information om passbestämmelserna ges. Enligt vad M oemotsagt har uppgivit har hon inte har erhållit något exemplar av prislistan. Researrangören kan därigenom inte anses ha uppfyllt vad som enligt

text: 6 § 1 st paketreselagen

text: åligger bolaget i informationshänseende och får därmed anses ha gjort sig skyldig till culpa in contrahendo. M bör därför vara berättigad till ersättning för den skada hon lidit av den uteblivna informationen.

text: M har i ärendet styrkt sina utlägg för flygstolar med 5 085 kr och kostnader för interimspass med 450 kr. Eftersom resenärerna till följd av det inträffade ankom senare till resmålet, är Marina T därtill skäligen berättigad till skadestånd för utebliven rekreation med yrkat belopp om 4 713 kr. M är således totalt berättigad till ersättning av researrangören med 10 248 kr.


text: Incheckad resväska har försvunnit i samband med flygresa. Fråga om tillämplig lag när det gäller att avgöra flygbolagets ersättningsskyldighet. Avgörande 2002-06-18; 2001-6975

text: I och två barn reste med flygbolaget J från Köpenhamn till Belgrad. Efter vistelsen i Jugoslavien skulle resenärerna företa en resa till Grekland. När de anlände till Belgrad anmälde hon att den resväska hon checkat in på Kastrup hade försvunnit. Väskan hittades efter ett par dagar i Köpenhamn. Den försvunna väskan vägde 12 kilo och innehöll allt som I:s dotter behövde under en månad. I:s dotter har svåra problem med sin hud och kräver därför speciella produkter och mediciner. Största delen av reskassan gick åt till att köpa in det som behövdes. Först efter fem veckor fick hon tillbaka väskan i Belgrad. Enligt I .blev hela semestern förstörd.

text: I gjorde också gällande att dotterns sjukdom förvärrats efter återkomsten till Sverige till följd av den uteblivna badsemestern.

text: I yrkade ersättning med totalt 45 779 kr, varav 17 354 kr för bl.a. resan till Belgrad och Grekland, 13 425 kr för nödvändiga inköp och utlägg samt 15 000 kr för sveda och värk samt olägenheter i övrigt

text: Flygbolaget bestred yrkandet och åberopade att anställda på Kastrup av misstag skickat väskan till England, att I inte anmälde någon skada eller att något försvunnit när hon hämtade väskan, att flygbolagets ansvar för försvunnet bagage framgår av den flygbiljett I erhållit och att flygbolaget således inte har något ansvar för det inträffade.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att resenärerna bokade en reguljärflygresa med flygbolaget J, Köpenhamn-Belgrad, Jugoslavien. I har uppgett att en av resenärernas väskor försvann sedan den checkats in i Köpenhamn, och att de inte återfick denna förrän efter fem veckor i Belgrad. I har bl.a. yrkat ersättning för merkostnader till följd av det inträffade, för föremål som försvunnit ur väskan, för förstörd rekreationsresa och för att hennes dotters hälsotillstånd försämrats. Flygbolaget har bestritt yrkandet bl.a. på den grunden att det av befraktningsvillkoren framgår att flygbolaget inte har något ansvar för det inträffade, att dröjsmålet berott på att personal på flygplatsen i Köpenhamn skickat väskan fel sedan den återfunnits samt att resenärerna inte anmälde någon skada när bagaget hämtades.

text: Nämnden konstaterar att fråga är om en reguljärflygresa mellan Danmark och Jugoslavien. Dansk lag är därför tillämplig i ärendet. Eftersom implementeringen av Warszawakonventionen, vilken reglerar internationell luftfart, är ett nordiskt samarbetsprojekt och ländernas implementeringar samstämmiga, kan ärendet dock bedömas utifrån den svenska implementeringen av Warszawakonventionen,

text: luftfartslagen (1957:297)

text: . Eftersom ärendet avser en resa från Danmark till Jugoslavien, skall

text: luftfartslagen

text: enligt övergångsbestämmelserna tillämpas i sin lydelse före den 1 april 1989.

text: Enligt

text: 9 kap. 18 § luftfartslagen

text: ansvarar ett flygbolag för skador genom att inskrivet resgods kommer bort medan godset är i bolagets vård på t.ex. en flygplats eller ombord på ett flygplan. Enligt

text: 9 kap. 19 § luftfartslagen

text: ansvarar ett flygbolag för skador till följd av dröjsmål vid transport av inskrivet resgods. Enligt

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen

text: ansvarar dock flygbolaget inte för skador om det visar att det, dess anställda och de som bolaget har anlitat

text: har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna eller att det har varit omöjligt för dem att vidtaga åtgärderna. Nämnden finner i ärendet utrett att den aktuella väskan incheckats innan den förkommit. Väskan utgör således inskrivet resgods. Nämnden finner inte att J förmått visa att flygbolaget inte ansvarar för skador jämlikt 9 kap. 20 §. Flygbolaget är därför, i princip, ersättningsskyldigt för skador p.g.a. den försenade väskan och för vad som försvunnit ur denna.

text: Luftfartslagens

text: ansvarsbestämmelser för resgods är enligt

text: 9 kap. 23 §

text: tvingande och kan inte avtalas bort. J:s invändning om att flygbolaget, enligt befraktningsvillkoren, inte är ansvarigt, kan därför lämnas utan avseende. Enligt

text: 9 kap. 22 § 2 stycket luftfartslagen

text: är flygbolagets ansvar för resgods begränsat till 17 s.k. särskilda dragningsrätter, SDR, per kilo av bagagets vikt. Enligt vad I – oemotsagd – har uppgett, vägde den förkomna väskan 12 kg. I har i ärendet yrkat ersättning för bl.a. reskostnader för att hämta bagaget, merkostnader för ersättningsartiklar, telefonkostnader och mediciner samt för föremål som försvunnit ur väskan. Flygbolaget har inte invänt mot de yrkade beloppen i sig. Nämnden finner de yrkade beloppen skäliga. Eftersom redan det yrkade beloppet för inköp av ersättningsartiklar och reskostnader överstiger flygbolagets ersättningsansvar, är resenärerna berättigade till ersättning med maximibeloppet 12 x 17 SDR. Värdet av en SDR uppgår enligt senast tillgängliga notering till 12.8478 kr, varför resenärerna i denna del är berättigade till ersättning med 17x12x12.8478 kr = 2 620 kr av flygbolaget. Eftersom ytterligare ersättning inte kan utgå jämlikt begränsningsbestämmelsen i

text: 9 kap. 22 § luftfartslagen

text: saknar nämnden anledning att ta ställning i frågan om resenärerna är berättigade till ersättning för ur väskan försvunna föremål.

text: Nämnden finner inte visat att omständigheterna vid skadeanmälan varit sådana, att I på denna grund är fråntagen rätten till ersättning.

text: I har i ärendet även yrkat ersättning för sveda och värk för att hennes dotters hälsotillstånd försämrats samt för att en rekreationsresa förstörts till följd av bagageförseningen. Nämnden finner dock inte att dessa skador kan anses ha ett sådant naturligt samband med en bagageförsening, att de berättigar till ersättning av flygbolaget. Någon grund för återbetalning av vad resenärerna erlagt för reguljärflygresan och visa föreligger inte. Yrkandet skall därför avslås i dessa delar. Någon annan grund för ersättning har inte framkommit i ärendet.


text: Den treåriga preskriptionsfristen vid ansvarsförsäkring börjar löpa då anspråk på skadestånd framställts till försäkringstagaren (39 § konsumentförsäkringslagen). Avgörande 2002-06-27; 2001-7127

text: Försäkringstagare L:s hund tillfogade M en reva i överläppen. M anmäldes saken till sitt försäkringsbolag. Händelsen ägde rum i februari 1994. I december 1999 framställde M krav på ersättning från L:s ansvarsförsäkring. I januari 2000 anmäldes skadan till L:s försäkringsbolag som med hänvisning till skadedatum, tidpunkt för skadeanmälan och övriga uppgifter i ärendet gjorde gällande att rätten till försäkringsersättning var preskriberad.

text: L yrkade att preskriptionstiden skulle räknas från den tidpunkt då skadeståndsanspråk riktades mot honom.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I detta fall är det fråga om en ansvarsförsäkring, som skall täcka den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma för försäkringstagaren. Preskriptionstiden är enligt

text: 39 § konsumentförsäkringslagen (1980:38)

text: tre år från det att den ersättningsberättigade fick kännedom om att en fordran kunde göras gällande och, som längst, tio år från det att fordran tidigast hade kunnat göras gällande.

text: I detta fall har ett anspråk på skadestånd framställts år 1999, och det är då treårsfristen enligt nämndens mening bör anses börja löpa. Krav på försäkringsersättning har framställts inom den fristen, och fordran är därför inte preskriberad.

text: Bolaget bör mot den bakgrunden rekommenderas att frånfalla sin invändning om preskription och påbörja skaderegleringen med tillämpning av villkoren i övrigt.


title: Fråga om hur snabbt den som förlorat ett kontokort måste anmäla förlusten för att undgå ansvar för obehöriga uttag (34 § första stycket tredje punkten konsumentkreditlagen).

text: ). Avgörande 2002-06-19; 2001-7171

text: S var och handlade med sin knappt ettårige son i en livsmedelsaffär. Det var mycket folk i affären. Efter att hon betalat varorna packade hon dem i påsar och begav sig till bilen. När allt var inpackat och hon skulle köra iväg upptäckte hon att plånboken var borta. Hon förvarade den i jackans innerficka som var försedd med blixtlås. S trodde först att hon hade tappat plånboken. Hon gick därför tillbaka till affären och hörde sig för i alla kassor om någon plånbok hade lämnats in. Hon fortsatte sitt frågande i alla de varustånd som var placerade utanför butiken och även i en närliggande affär. Hennes letande var förgäves och hos åkte därför snabbt iväg för att hämta sin andra son på dagis. Därefter åkte hon hem och spärrade kortet. Strax innan hon spärrade kortet hade någon tagit ut 11 000 kr från hennes konto. Anledningen till att hon inte spärrade kortet omedelbart då hon upptäckte förlusten var att han inte hade någon mobiltelefon och att hon var övertygad om att hon var tvungen att uppge kortnumret vilket hon inte kunde minnas. Hon upptäckte att plånboken var borta ca kl. 14.15 och de obehöriga uttagen gjordes mellan kl. 15.14-15.27. Hon ringde och spärrade kortet kl. 15.37.

text: S yrkade att banken skulle ersätta henne med 11 000 kr, motsvarande obehörigt utnyttjande av hennes VISA-kort.

text: Bbanken bestred yrkandet och anförde att spärr av kortet inte hade skett inom rimlig tid efter att förlusten av kortet upptäcktes samt att de obehöriga uttagen hade kunnat förhindras om S hade spärrat kortet när förlusten upptäcktes.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt bestämmelserna i

text: 34 § konsumentkreditlagen (1992:380)

text: är kontohavaren betalningsskyldig för obehöriga uttag, om han eller hon förlorat kortet och inte snarast efter förlusten anmält denna till banken. I lagens förarbeten berörs inte närmare vad som ligger i att förlusten ”snarast” skall anmälas. Enligt nämndens mening bör härvid inte endast beaktas den tid som gått mellan upptäckten av förlusten och anmälan av densamma. Det får även bedömas vad kontohavaren kunnat göra i den aktuella situationen och vad denne faktiskt gjort, vilket får ställas i relation till vad som hade kunnat krävas av kortinnehavaren i den aktuella situationen (jfr nämndens plenumavgörande 1999-11-15 ärende 1999- 2023).

text: I förevarande fall har S enligt vad hon berättat ganska snart efter förlusten upptäckt att kortet saknades. Den tid som gått från det att hon upptäckte förlusten till det att förlusten anmäldes till banken är visserligen ganska lång men det är rimligt att den som har förlorat ett kort medges viss tid för att leta efter det förlorade kortet. Emellertid har S, sedan hon inte hittat kortet efter att ha letat efter det, haft flera olika möjligheter att anmäla förlusten och därigenom förhindra de obehöriga uttagen. Exempelvis borde hon kunnat få låna en telefon i butiken eller på dagiset för att ringa till banken och spärra kortet. Med hänsyn härtill får det anses att hon inte så snart det kan krävas har anmält förlusten. Det förhållandet att S trott att hon vid en anmälan till banken varit tvungen att uppge kortnumret föranleder inte någon annan bedömning. Hennes yrkande kan därför inte bifallas.


title: Resenärer som deltagit i en paketresa har - trots bokning - nekats ombordstigning på flygplan. Fråga om tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 295/91 av den 4 februari 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik.

text: Resenärer som deltagit i en paketresa har – trots bokning – nekats ombordstigning på flygplan. Fråga om tillämpning av

text: rådets förordning (EEG) nr 295/91

text: av den 4 februari

text: 1991 om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik. Avgörande 2002-08-02; 2001- 7865

text: M och tre medresenärer deltog i en paketresa till Italien arrangerad av paketresearrangören D. Vid hemresan nekades resenärerna att följa med det bokade flygplanet. Resenärerna omdirigerades efter vissa komplikationer till en annan flygplats och ankom till Arlanda drygt sju timmar försenade.

text: M yrkade ersättning med 150 euro per person, totalt 600 euro, med hänvisning till rådets förordning 295/91 av den 4 februari 1991.

text: Arrangören D medgav att ersätta resenärerna med 600 kr per person, totalt 2 400 kr. Till stöd för sin inställning anförde D att den av M åberopade förordningen inte är tillämplig på det inträffade, eftersom den endast avser ersättning vid överbokningar. Enligt D nekades resenärerna ombordstigning p.g.a. reducerad passagerarkapacitet till följd av sjukdom bland personalen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Resenärerna deltog i en paketresa arrangerad av paketresearrangören D. M har i ärendet uppgett bl.a. följande. Vid hemresan nekades resenärerna att medfölja det bokade flygplanet. Som skäl uppgavs att resenärerna inte fanns med på passagerarlistan. Efter ett tag kunde resenärerna dock checka in, bara för att därefter erhålla besked om att de ändå inte kunde följa med flygplanet. Resenärerna fick hämta ut sitt incheckade bagage, varefter de omdirigerades till en annan flygplats för senare hemtransport. De ankom till Arlanda kl. 22.05 istället för, som avtalat, kl. 15.00. M har yrkat ersättning med 150 euro per resenär, totalt 600 euro. Som grund för yrkandet har han åberopat EG-förordning 295/ 91. D har medgett att ersätta resenärerna med totalt 2 400 kr. Enligt bolaget nekades resenärerna ombordstigning eftersom flygplanets passagerarkapacitet reducerats till följd av sjukdomsfall bland dess personal.

text: I

text: om införande av gemensamma regler om kompensation till passagerare som nekas ombordstigning på luftfartyg i regelbunden lufttrafik ges regler om den minimiersättning som skall utgå vid överbokning. Av förordningens

text: artikel 1

text: framgår bl.a. att direktivet är tillämpligt då passagerare på grund av överbokning nekats tillgång till en flygning i regelbunden lufttrafik, till vilken de har giltig färdbiljett och bekräftad platsreservation. Enligt

text: artikel 5

text: gäller direktivets bestämmelser även vid paketresor.

text: Av förordningens

text: artikel 2

text: (d) framgår att termen överbokning avser en situation där antalet passagerare som har bekräftade platsreservationer och presenterar sig vid incheckningsdisken inom utsatt tid, överstiger antalet tillgängliga platser på flygningen. I det aktuella fallet har passagerarantalet i och för sig överstigit antalet tillgängliga platser på flygningen. Enligt nämndens mening skulle det emellertid föra för långt att jämställa en situation där antalet tillgängliga platser har begränsats på grund av flygpersonalens sjukdom med en situation där överbokningen inte beror på några sådana extraordinära förhållanden. Någon ersättning grundad på förordningen kan därför inte tillerkännas resenärerna.

text: Resenärerna är dock berättigade till ersättning enligt

text: paketreselagen

text: . Enligt

text: 9 § paketreselagen

text: ansvarar researrangören även för prestationer som utförs av andra, t.ex. ett av arrangören anlitat flygbolag. Enligt

text: 16 § paketreselagen

text: är vidare resenärer, vid fel i de avtalade tjänsterna, berättigade till prisavdrag. Nämnden finner att resan till följd av omständigheterna vid hemresan inte har haft den standard resenärerna har haft anledning att anta. Resan har därför varit felaktig. D har medgett att utge ersättning med totalt 2 400 kr. Nämnden finner inte att grund för ytterligare ersättning föreligger.


text: Vid tvist om rätt till försäkringsersättning för lösöre som förstörts vid brand har avtalsvillkoren tolkats till konsumentens förmån Avgörande 2002-06-27; 2001-8055

text: Vid en brand i ett garage och förråd (sovrum, arbetsrum) tillhörande makarna R förstördes det lösöre som förvarades där. Makarna R yrkade ersättning med ca 100 000 kr för det förstörda lösöret.

text: Försäkringsbolaget A bestred yrkandet under åberopande av att det enligt försäkringsvillkoren framgick att ersättning för personligt lösöre som förvaras på annan plats än ibostaden gäller en begränsning till högst ett basbelopp.

text: Makarna R hävdade att garaget och förrådet är en del av villabyggnaden (kedjehuset), inte fristående och skall betraktas som bostad samt att villkoren var luddigt skrivna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: På alla ritningar står det i detta fall villabyggnad, inkluderande garage och förråd.

text: Av försäkringsvillkoren, punkt A.4.2, framgår att för personligt lösöre på annan plats än bostaden gäller begränsning till högst 1 Bb (basbelopp). Vidare framgår av villkoren, punkt B.1.1 Stöld i bostad, att garage, vind och källare i villabyggnad räknas till bostad. Detsamma gäller när fristående garage och liknande sammanbyggts med invändig dörrförbindelse till villan. Såvitt nämnden känner till avviker dessa villkor från de på marknaden gängse villkoren och från vad en konsument har anledning att räkna med. Enligt nämndens mening föreligger även en oklarhet i villkoren. Denna oklarhet bör drabba den som har formulerat villkoren, dvs. försäkringsgivaren.

text: Allianz Nordeuropa Försäkring bör följaktligen rekommenderas att reglera skadan i enlighet med denna bedömning och med tillämpning av villkoren i övrigt.


text: Fråga om resenärens rätt till återbetalning då språkresa avbrutits på grund av sjukdom. Avgörande 2003-05-05; 2001-8331

text: M deltog i en språkresa arrangerad av ett språkreseföretag. Den första skolveckan insjuknade hon. M beslöt att avbryta språkresan. Hon yrkade återbetalning med 30 685 kr av programavgiften.

text: Språkreseföretaget har återbetalat 5 000 kr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Tvisten gäller rätten till återbetalning, då deltagande i språkresa på ett tidigt stadium har avbrutits p.g.a. sjukdom. Språkresan avser ett skolår.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att något avtal om hur parternas ekonomiska mellanhavanden skall regleras inte föreligger i ärendet. Åberopad ”Överenskommelse om internationella ungdomsutbyten” reglerar inte frågan. Det finns inte heller någon direkt tillämplig lagstiftning. Ledning kan däremot hämtas från lagstiftningen inom näraliggande områden, då närmast

text: konsumenttjänstlagen

text: Enligt konsumentjänstlagen har konsumenten en generell rätt att avbeställa en tjänst innan den har slutförts. Enligt nämnda lags 42 § har näringsidkaren vid avbeställning alltid rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan har utförts samt för arbete som måste utföras trots avbeställningen.

text: Näringsidkaren har dessutom, enligt 42 §, rätt till ersättning för förluster i form av kostnader för den återstående delen av tjänsten samt till ersättning för förluster i övrigt på grund av att han har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på grund av att han på annat sätt har inrättat sig efter uppdraget. Detta gäller dock inte om avbeställning skett därför att konsumentens syfte med tjänsten blivit förfelat på grund av vissa oförutsedda omständigheter, som inte kan läggas konsumenten till last, eller vissa andra omständigheter utanför konsumentens kontroll.

text: Av 42 § följer att konsumenten vid avräkningen alltid skall tillgodoräknas de kostnader som näringsidkaren kunnat bespara sig till följd av att tjänsten avbeställts samt att konsumenten, trots avbeställningen, i vissa fall kan bli skyldig att betala lika mycket som om hela tjänsten hade utförts.

text: Nämnden finner att det av allmänna principer ankommer på näringsidkaren att styrka den förlust han drabbats av p.g.a. att tjänsten har avbeställts. Enligt Högsta Domstolens dom i mål T 2803-00 ”är beviskraven emellertid inte alltför höga”. När det gäller ersättning för utebliven vinst bör det enligt Högsta Domstolen ”räcka att näringsidkaren gör sannolikt att han har gått miste om en inkomstkälla genom att inrätta sig efter uppdraget”.

text: Nämnden finner att

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: kan tillämpas analogt i ärendet. Den aktuella språkresan har avbrutits p.g.a. sjukdom. Nämnden kan inte finna att fråga är om en sådan omständighet som gör att konsumenten endast behöver ersätta näringsidkaren för den del av tjänsten som redan har utförts och för arbete som måste utföras trots avbeställningen. Språkreseföretaget har därför, i princip, även rätt till ersättning för förluster till följd av att språkresan har avbrutits.

text: Språkreseföretaget har i ärendet uppgett att det inte har gått att sätta en ny resenär på den tomma platsen samt att alla kostnader för språkresan redan är förbrukade. Kostnaderna för programmet omfattar enligt arrangören marknadsföring, stöd och information från kontoret i Sverige före avresa, flyg, reseförsäkring och allt arbete som krävs för att söka värdfamiljer och skolplatser i Frankrike. Enligt språkreseföretaget får varken värdfamiljerna eller skolorna någon ekonomisk ersättning för att ta emot utbytesstudenter.

text: Nämnden finner ingen anledning att ifrågasätta de uppgifter språkreseföretaget har lämnat med avseende på de ekonomiska följderna av avbrytandet. Nämnden finner att språkreseföretaget har förmått visa att det inte har gått att sätta in en annan resenär och att bolaget inte har kunnat bespara sig några kostnader till följd av det inträffade. Någon grund för återbetalning föreligger därför inte. Någon annan grund för ersättning har inte framkommit i ärendet. M:s yrkande om ersättning utöver redan utbetalade 5 000 kr kan därför inte bifallas.


text: Tolkning av standardavtalsvillkor för elleverans. Avtalsvillkor som ger elleverantör rätt att justera priset har inte ansetts ge leverantören rätt att byta s.k. tidstariff. Avgörande 2002-05-28; 2002-0095

text: S hade ett tillsvidareavtal med P-bolaget avseende leverans av elektricitet. Avtalet innehöll villkor om s.k. tidstariff, vilken inneburit att priset varierat emellan dag och natt respektive sommar och vinter. P-bolaget ändrade avtalet så att tidstariffen ersattes med ett fast pris. Underrättelse om ändringen avsändes till kunderna 15 dagar före ändringen.

text: S menade att förändringen innebar en ändring av leveranssättet och inte endast en prisändring, som påståtts av P-bolaget. Gällande avtal måste därför sägas upp av bolaget. I stället har P-bolaget endast skickat ett informationsblad.

text: S yrkade ersättning av P-bolaget med 195 kr, varav 45 för påminnelseavgift och 150 kr för inkassokrav. Han yrkade vidare att P-bolaget skulle säga upp nu gällande avtal och sluta ett nytt avtal med honom.

text: P-bolaget bestred yrkandet och åberopade att man enligt gällande avtal har rätt att ändra priset 15 dagar före prisändringens ikraftträdande samt att man enligt

text: ellagen

text: och gällande avtal inte kan säga upp avtalet i enligt med S:s önskan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår inledningsvis följande. S har tidigare haft ett tillsvidareavtal med P-bolaget avseende leverans av elektricitet. Avtalet har innehållit ett villkor om s.k. tidstariff, vilken inneburit att priset varierat mellan dag och natt respektive sommar och vinter. Med verkan från den 1 augusti 2001 har P-bolaget ändrat avtalet på så sätt att tidstariffen ersatts med ett fast pris. Underrättelse om ändringen avsändes till kunderna 15 dagar före ändringen.

text: S har hävdat att P-bolaget inte haft rätt att ändra avtalet på det sätt som skett utan föregående uppsägning. P-bolaget har däremot gjort gällande att man, med stöd av punkt 6.2 i gällande standardavtal, haft rätt att ändra priset efter underrättelse 15 dagar före ikraftträdandet av ändringen.

text: Av allmänna civilrättsliga principer följer att ett avtal som huvudregel inte kan ändras ensidigt av ena parten utan stöd i avtalet eller utan föregående uppsägning. Enligt de standardvillkor som ostridigt är tillämpliga i ärendet, EL 2000K, får elleverantören enligt punkt 6.2 ändra gällande priser under förutsättning att underrättelse om ändringen sker minst 15 dagar före ikraftträdandet.

text: Priset för den levererade elektriciteten kan givetvis påverkas av vilken typ av tariff som är tillämplig på avtalet. Syftet med punkt 6.2 måste dock, enligt nämndens mening, vara att möjliggöra en justering av priset för elleveransen inom ramen för en viss tariff med anledning av exempelvis flukturerande priser på elmarknaden. Ett byte av själva tariffen är däremot en ändring av en annan karaktär, som enligt nämndens uppfattning inte omfattas av punkt 6.2. Det anförda leder fram till slutsatsen att P-bolaget inte haft rätt att ändra avtalsvillkoret enbart genom att sända en underrättelse till kunden på det sätt som skett. Pbolaget bör därför rekommenderas att antingen säga upp avtalet för omförhandling i

text: enlighet med vad som gäller enligt avtalet eller även fortsättningsvis leverera elektricitet i enlighet med det tidigare avtalet.

text: Vid sådant förhållande skall P-bolaget även rekommenderas att utge ersättning för de inkassokostnader om 195 kr som S åsamkats med anledning av att han fortsatt att betala enligt gällande avtal.


title: Fråga om begagnad bil varit i sådant skick som köparen haft anledning att förvänta sig eller om den varit behäftad med fel. Även fråga om reklamation skett och avtal om återköp av bilen har ingåtts (16 och 20 §§ konsumentköplagen).

text: och

text: 20 §§

text: konsumentköplagen

text: ). Avgörande 2002-06-13; 2002-0134

text: A köpte en Volvo 940 GL Turbodiesel av årsmodell 1994 av F-bolaget den 10 augusti 2001 för 47 500 kr. Bilen hade gått 21 680 mil. Det fanns en varudeklaration och bilen såldes med en månads trafiksäkerhetsgaranti. Den 12 augusti 2001 upptäcktes kraftig rök från avgasröret. Efter att ha varit i kontakt med bilföretaget gjorde A ett M-test som visade bl.a. att motorn hade svag dragkraft och acceleration från 0-100 km/tim tog 28 sekunder mot 13 sekunder enligt fabriksuppgifter.

text: A yrkade ersättning för renovering av motor med 28 523 kr samt ersättning för M-test med 675 kr. Som grund för yrkandet åberopade han att bilen, vars skick inte överensstämde med varudeklarationen, varit häftad med fel.

text: F-bolaget bestred yrkande och åberopade i första hand att reklamation inte hade skett och i andra hand att bilen inte var behäftad med fel. Under handläggningen vid ARN gjorde Fbolaget gällande att muntligt avtal med anmälaren träffats om återköp av bilen.

text: A bestred att det träffats avtal om återköp av bilen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: F-bolaget har påstått att ett avtal om återköp av bilen ingåtts mellan parterna. A har bestritt det. Nämnden konstaterar att bolaget inte har kunnat åberopa någon omständighet till stöd för sitt påstående att ett sådant avtal skulle ha ingåtts. Tvärtom framgår det av bolagets egna uppgifter att något pris för bilen inte bestämts utan endast att bilen skulle besiktigas. Med hänsyn till vad som nu anförts kan bolaget inte anses ha visat att ett avtal om återköp ingåtts mellan parterna. Bolagets invändning härom lämnas därför utan avseende.

text: Enligt

text: 16 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: skall varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. Enligt tredje stycket samma paragraf skall varan anses felaktig om den avviker från vad som föreskrivs i första stycket eller om varan i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Enligt

text: 20 § första stycket samma lag

text: skall frågan om en vara är felaktig bedömas med hänsyn till varans beskaffenhet när den avlämnas. Säljaren svarar för fel som har funnits vid denna tidpunkt, även om felet visar sig först senare.

text: Nämnden finner, särskilt mot bakgrund av ingivna intyg och med hänsyn till varudeklarationen, att bilen inte sålts i det skick som A har haft anledning att förvänta sig. Bilen får därför anses vara behäftad med ett köprättsligt fel. A har, såvitt visats i ärendet, anmärkt på bilens skick till F-bolaget. Detta är att anse som en reklamation. F-bolaget har inte erbjudit sig att avhjälpa felet. A har därför rätt till ersättning för vad det kostat att få felet avhjälpt hos annan verkstad. Den kostnad som han haft för detta är enligt nämndens bedömning skälig. Yrkandet skall därför bifallas. Vid denna utgång har A även rätt till ersättning för M-test.