avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förvar Underrättelse Verkställighet

title: Kritik mot Migrationsverket bl.a. för att en person som utvisats tagits i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte hade löpt ut

sammanfattning: Migrationsverket beslutade att avslå en mans asylansökan och utvisa honom till USA. I beslutet angavs att han fick en tidsfrist på fyra veckor för att lämna landet frivilligt och att tidsfristen började löpa när beslutet vann laga kraft. Innan tidsfristen hade löpt ut togs mannen i förvar av Migrationsverket. I beslutet redogör JO för den rättsliga regleringen när en tidsfrist för frivillig avresa beviljas i ett beslut om avvisning eller utvisning och för de förarbetsuttalanden som gjordes när regleringen infördes. Enligt JO måste den som beviljats en tidsfrist för frivillig avresa ha rätt att på egen hand lämna landet fram till dess att tidsfristen löpt ut eller upphävts. Lagstiftningen medger enligt JO:s uppfattning inte att några tvångsåtgärder vidtas mot den enskilde för att säkerställa verkställigheten under denna tid. Enligt JO var det således fel av Migrationsverket att ta mannen i förvar. Efter att mannen släppts ur förvaret lämnade Migrationsverket över utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet med uppgift om att utvisningsbeslutet var verkställbart. Tidsfristen för frivillig avresa löpte dock fortfarande när ärendet lämnades över, och utvisningsbeslutet kunde därför inte verkställas av Polismyndigheten. Överlämnandet var således felaktigt. Det fick dessutom till följd att mannen på nytt togs i förvar under tidsfristen för frivillig avresa. JO är sammanfattningsvis mycket kritisk till hur Migrationsverket hanterat mannens ärende.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot bl.a. Migrationsverket för handläggningen av hans utvisningsärende. Av anmälan framgick att Migrationsverket hade avslagit AA:s asylansökan och beslutat att utvisa honom till USA. Det framgick också att han enligt utvisningsbeslutet hade fått fyra veckor på sig att lämna Sverige frivilligt.

text: AA var bl.a. kritisk till att Migrationsverket tog honom i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte hade löpt ut. Han var vidare kritisk till att Migrationsverket lämnade över ärendet till Polismyndigheten för verkställighet, vilket fick till följd att han på nytt togs i förvar innan tidsfristen för frivillig avresa hade löpt ut.

text: Utredning

text: Bakgrund AA, som är medborgare i USA, ansökte i september 2014 om asyl i Sverige. Den 8 oktober 2014 beslutade Migrationsverket att avslå hans ansökan och utvisa honom till USA med stöd av

text: 8 kap. 6 § utlänningslagen

text: eftersom han saknade tillstånd att vistas i Sverige. Av beslutet framgick att AA fick en tidsfrist på fyra veckor för att lämna landet frivilligt och att tidsfristen började gälla när beslutet vann laga kraft.

text: Under perioden oktober–december 2014 kallade Migrationsverket AA till möten vid ett flertal tillfällen för att underrätta honom om utvisningsbeslutet. AA kontaktade verket inför mötena och meddelade att han var förhindrad att komma. Den 10 december 2014 besökte Migrationsverkets handläggare AA:s boende och försökte underrätta honom om beslutet, men samtalet fick avbrytas eftersom han inte ville lyssna på den information som gavs. Den 23 december 2014 informerades AA av personalen på Migrationsverkets boende om att verket skulle använda förenklad delgivning för att delge honom utvisningsbeslutet om han inte kom till det möte som skulle äga rum samma dag. Han uteblev trots det från mötet.

text: Den 22 januari 2015 skickade Migrationsverket utvisningsbeslutet till AA. Fem dagar senare, den 27 januari 2015, skickades ett kontrollmeddelande med information om innebörden av förenklad delgivning till AA.

text: Den 13 februari 2015 beslutade Migrationsverket att ta AA i förvar med stöd av

text: 10 kap.

text: 1 § andra stycket 2

text: och

text: tredje stycket

text: utlänningslagen

text: . Som skäl för beslutet angavs att det var sannolikt att AA skulle utvisas. Det angavs vidare att AA medvetet hållit sig undan för att slippa ta del av utvisningsbeslutet och att det fanns en risk att han skulle hålla sig undan eller på annat sätt hindra verkställigheten. Förvarsbeslutet verkställdes den 18 februari 2015. Dagen därpå, den 19 februari 2015, underrättades AA om utvisningsbeslutet.

text: Migrationsverket prövade förvarsbeslutet på nytt den 4 mars 2015 och beslutade att AA skulle hållas kvar i förvar. AA överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Luleå, migrationsdomstolen, som den 6 mars 2015 upphävde förvarsbeslutet och beslutade att AA skulle ställas under uppsikt.

text: AA överklagade därefter även utvisningsbeslutet. Hans överklagande kom in till Migrationsverket den 13 mars 2015. Migrationsverket beslutade den 22 mars 2015 att avvisa överklagandet eftersom det kommit in för sent.

text: Den 23 mars 2015 överlämnade Migrationsverket ärendet för verkställighet till gränspolisen vid Polismyndigheten, polisregion Nord, med stöd av

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: . Som skäl för beslutet angavs att verket bedömde att tvång var nödvändigt för att genomföra utvisningen. I överlämnandebeslutet angavs att utvisningsbeslutet blev verkställbart den 13 mars 2015. Polismyndigheten tog

text: den 2 april 2015 AA i förvar med stöd av

text: 10 kap. 1 § utlänningslagen

text: för att förbereda och genomföra verkställigheten.

text: Migrationsverket återtog handläggningen av ärendet den 7 april 2015 med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Som skäl angavs att överlämnandebeslutet var uppenbart oriktigt eftersom ärendet inte kunde överlämnas utan att fristen för frivillig avresa först hävdes. I samband med detta hävde Polismyndigheten förvarsbeslutet.

text: Samma dag som Migrationsverket återtog ärendet beslutade verket att upphäva den tidigare meddelade tidsfristen för frivillig avresa. I samband med detta togs AA på nytt i förvar, nu med stöd av

text: 10 kap.

text: 1 § andra stycket 3

text: och

text: tredje stycket

text: utlänningslagen

text: . Den 14 april 2015 överlämnade Migrationsverket återigen ärendet till Polismyndigheten för verkställighet med stöd av

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: Efter att AA överklagat förvarsbeslutet upphävde Förvaltningsrätten i Luleå, migrationsdomstolen, beslutet den 17 april 2015 och ställde i stället AA under uppsikt.

text: Den 30 augusti 2015 reste AA från Sverige på egen hand. Migrationsverkets yttrande Migrationsverket uppmanades att yttra sig över AA:s klagomål och då särskilt redogöra för  Migrationsverkets överväganden vid försöken att underrätta AA om utvisningsbeslutet och de rutiner verket tillämpar vid underrättelse om utvisningsbeslut,  grunden för Migrationsverkets beslut att ta AA i förvar innan den tidsfrist för frivillig avresa som angetts i utvisningsbeslutet hade löpt ut, och  Migrationsverkets överväganden i samband med beslutet att överlämna ärendet till Polismyndigheten den 23 mars 2015 och därefter återta handläggningen.

text: Av Migrationsverkets (generaldirektören BB) yttrande framgick huvudsakligen följande.

text: Ansökningar om uppehållstillstånd på grund av asyl handläggs av Migrationsverkets asylprövningsenheter. När en prövningsenhet har fattat beslut i ett asylärende skickar enheten beslutet till den av Migrationsverkets mottagningsenheter som sökanden tillhör för att mottagningsenheten ska underrätta sökanden om beslutet. Den enheten kallar därefter till ett underrättelsesamtal för att underrätta sökanden om beslutet. Detta ska ske inom sju dagar.

text: Syftet med underrättelsesamtalet är att den asylsökande ska förstå innehållet av beslutet och den fortsatta processen. Vid samtalet informeras den asylsökande

text: bl.a. om innebörden av att ha blivit underrättad om beslutet, inom vilken tid beslutet kan överklagas, vad ett lagakraftvunnet beslut innebär och om självmant återvändande. Samtalet dokumenteras i ett protokoll, och för att säkerställa att sökanden har tagit del av beslutet ska han eller hon underteckna ett kvitto. Därefter skickas en kopia av protokollet och kvittot till bl.a. asylprövningsenheten. Efter underrättelsesamtalet kallas sökanden vanligtvis till två uppföljningssamtal.

text: Migrationsverket redovisade följande bedömning.

text: Sedan Migrationsverket fattat beslut om att avslå en ansökan om uppehållstillstånd på grund av asyl ska sökanden underrättas om beslutet. I enlighet med myndighetens rutiner för underrättelse av avslagsbeslut i asylansökningar kallar verket sökanden till samtal för att säkerställa att vederbörande underrättats och förstått innebörden [av] avslagsbeslutet, bl.a. följden av om det fastställs av migrationsdomstol, i syfte att underlätta ett självmant återvändande. Samtalen är en väsentlig del av arbetet med att förbereda sökanden för att kunna återvända och Migrationsverket gjorde därför flera försök för att få AA att komma till ett möte med en handläggare både skriftligen och personligen. Först efter en längre tidsperiod beslutade Migrationsverket att ta honom i förvar bl.a. med bedömningen att han medvetet hållit sig undan för att inte få del av beslutet. Migrationsverket underrättade därefter honom om avslagsbeslutet vid förvarsenheten. Vid tidpunkten för beslutet att ta AA i förvar handlade Migrationsverket ärendet om återvändande och var således ansvarig för handläggningen av återvändandeärendet. Beslutet att ta honom i förvar fattades i enlighet med vad som myndigheten får besluta om enligt tillämplig lagstiftning. Migrationsverket kan häva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa om det uppstår en risk för att personen avviker. Överlämnar Migrationsverket ärendet till Polismyndigheten för verkställighet av beslutet om utvisning på grund av att det föreligger en risk för avvikande och därmed ett antagande om att det behövs tvång måste myndigheten först upphäva tidsfristen innan ärendet kan överlämnas. Migrationsverkets beslut att överlämna ärendet till polisen den 23 mars 2015 utan att först häva tidsfristen var därmed oriktigt. Genom att ta tillbaka ärendet för fortsatt handläggning rättade Migrationsverket till sitt misstag.

text: Rättslig reglering

text: Tidsfrist för frivillig avresa Ett beslut om avvisning eller utvisning ska enligt

text: 8 kap. 21 § utlänningslagen

text: innehålla en tidsfrist inom vilken utlänningen ska lämna landet frivilligt. Tidsfristen ska som huvudregel bestämmas till två veckor om personen avvisas och till fyra veckor om personen utvisas. En tidsfrist ska dock inte meddelas om det t.ex. finns en risk för att den som avvisats eller utvisats avviker.

text: Tidsfristen för frivillig avresa börjar löpa när beslutet om avvisning eller utvisning vunnit laga kraft eller när utlänningen förklarat sig nöjd med beslutet (

text: 8 kap. 22 § utlänningslagen

text: Om det under tidsfristen uppstår en risk för att personen avviker får den myndighet som ansvarar för verkställigheten upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa. Ett beslut om att upphäva ett beslut om tidsfrist ska förenas med

text: ett återreseförbud, om inte särskilda skäl som kan hänföras till utlänningens personliga förhållanden talar mot det. Beslutet att upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa gäller omedelbart. (Se

text: 12 kap. 14 a § utlänningslagen

text: I

text: 1 kap. 15 § utlänningslagen

text: anges vilka omständigheter som får beaktas vid bedömningen av om det finns en risk att en utlänning avviker. Enligt bestämmelsen får hänsyn bl.a. tas till om utlänningen tidigare har hållit sig undan. Förvar I

text: 10 kap.

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om förvar av den som ska avvisas eller utvisas. De närmare förutsättningarna för ett sådant frihetsberövande finns bl.a. i 10 kap. 1 §. Av bestämmelsens andra stycke 2 respektive 3 framgår att en utlänning som fyllt 18 år får tas i förvar om det är sannolikt att personen kommer att avvisas eller utvisas enligt bl.a.

text: 8 kap. 6 § utlänningslagen

text: (s.k. sannolikhetsförvar) eller om det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning (s.k. verkställighetsförvar). En förutsättning för att ett beslut om sannolikhetsförvar eller verkställighetsförvar ska få fattas är att det finns en risk för att utlänningen bedriver brottslig verksamhet i Sverige, avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten. För att ett beslut om verkställighetsförvar ska få fattas krävs normalt att avvisnings- eller utvisningsbeslutet vunnit laga kraft (se Wikrén och Sandesjö,

text: Utlänningslagen

text: med kommentarer, tionde upplagan s. 546). Verkställighet I

text: 12 kap.

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning.

text: Av

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: framgår att Migrationsverket har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan Polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får Migrationsverket lämna över avvisningseller utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet. Syftet med att lämna över ärendet ska vara att göra det möjligt att genomföra verkställigheten. Ett ärende som har överlämnats kan inte återlämnas till Migrationsverket av Polismyndigheten. (Se

text: prop. 1997/98:173 s. 63

text: När ett beslut om avvisning eller utvisning innehåller en tidsfrist för frivillig avresa ska utlänningen lämna landet senast när tidsfristen löper ut. Om utlänningen inte lämnat landet när tidsfristen löpt ut eller om beslutet om tidsfrist för frivillig avresa dessförinnan upphävts enligt 14 a §, ska beslutet om avvisning eller utvisning verkställas snarast möjligt därefter. (Se

text: 12 kap. 15 § andra stycket utlänningslagen

text: Underrättelse om beslut Av

text: 21 § förvaltningslagen

text: framgår att en sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ett ärende, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild, och en underrättelse inte är uppenbart obehövlig. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skriftligt, om parten begär det.

text: Delgivning med en fysisk person kan enligt

text: delgivningslagen

text: ske genom bl.a. vanlig delgivning, muntlig delgivning och förenklad delgivning.

text: Vanlig delgivning får användas vid all delgivning och sker genom att handlingen som ska delges skickas eller lämnas till den person som ska delges. Delgivning anses ha skett när personen har tagit emot handlingen. (Se

text: 18 §§

text: delgivningslagen

text: I

text: 21 §§

text: delgivningslagen

text: finns bestämmelser om muntlig delgivning. Muntlig delgivning får användas av en myndighet när delgivning ska ske i ett mål eller ärende. Delgivningen sker genom att innehållet i den handling som ska delges läses upp för den berörda personen. Därefter ska handlingen eller beslutet skickas eller lämnas till personen om det kan ske och inte bedöms obehövligt.

text: Förenklad delgivning får användas av en myndighet vid delgivning med den som är part eller har liknande ställning i ett mål eller ärende, om denne har fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas. Informationen ska som huvudregel delges och detta kan ske genom exempelvis vanlig delgivning eller muntlig delgivning. Förenklad delgivning sker genom att handlingen som ska delges skickas till den berörda personen och att det närmast följande arbetsdag skickas ett kontrollmeddelande om att handlingen har skickats. (Se

text: 26 §§

text: delgivningslagen

text: .) Överklagande och omprövning av beslut Av

text: 23 § förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut ska överklagas skriftligt. Skrivelsen ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet och den ska ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

text: Om myndigheten väljer att underrätta någon om ett beslut genom delgivning börjar klagotiden löpa den dag personen delgavs beslutet. Om myndigheten väljer någon annan form av underrättelse än delgivning enligt

text: delgivningslagen

text: räknas klagotiden från den dag då personen skriftligen fick del av beslutet genom myndighetens försorg. (Se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje upplagan, s. 320 f.)

text: Enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: ska en myndighet som finner att ett beslut som den har meddelat som första instans är uppenbart oriktigt på grund av nya

text: omständigheter eller av någon annan anledning ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Av utredningen framgår att Migrationsverket den 8 oktober 2014 beslutade att avslå AA:s asylansökan och utvisa honom till USA. Det framgår vidare att verket i samband med detta gav honom en tidsfrist på fyra veckor att frivilligt lämna landet och att tidsfristen började löpa när beslutet vann laga kraft. Det är klarlagt att AA fick del av utvisningsbeslutet den 19 februari 2015 och att han inte överklagade beslutet i rätt tid. Detta innebar att han hade tid på sig till den 10 april 2015 att lämna landet på egen hand. Det är vidare klarlagt att AA togs i förvar vid två tillfällen innan tidsfristen hade löpt ut och att han var frihetsberövad i 14 respektive 5 dagar. Underrättelse om beslut När det gäller Migrationsverkets försök att underrätta AA om utvisningsbeslutet framgår det av utredningen att Migrationsverket kallade AA till ett flertal samtal för att underrätta honom om avslagsbeslutet under hösten 2014 och även besökte honom på hans boende i december samma år, utan att lyckas underrätta honom om beslutet. Därefter försökte verket delge honom beslutet med förenklad delgivning, men även detta misslyckades bl.a. eftersom kontrollmeddelandet skickades för sent. Fyra månader efter att utvisningsbeslutet meddelades hade Migrationsverket alltså fortfarande inte lyckats underrätta AA om beslutet.

text: Migrationsverkets hantering av underrättelsen till AA framstår som ogenomtänkt och delvis slarvig. Enligt min mening borde Migrationsverket noggrant ha tänkt igenom vilket tillvägagångssätt som var bäst för att i enlighet med

text: 21 § förvaltningslagen

text: underrätta AA om beslutet, och sedan arbetat i enlighet med detta. Man borde naturligtvis även, när man avsåg att tillämpa

text: delgivningslagen

text: , ha sett till att man följde lagens regler. Om verket hade gjort det skulle AA sannolikt ha kunnat underrättas om beslutet betydligt tidigare än vad som skedde. Nu underrättade Migrationsverket honom om beslutet först efter att han tagits i förvar.

text: Det är svårt att frigöra sig från misstanken om att förvarsbeslutet i huvudsak fattades för att Migrationsverket misslyckats med sina försök att underrätta AA om utvisningsbeslutet. Även om jag inte har underlag för att påstå att det förhåller sig på det sättet vill jag understryka vikten av att ett förvarsbeslut endast får fattas om förutsättningarna i

text: utlänningslagen

text: verkligen är uppfyllda.

text: Förvar När det så gäller det förvarsbeslut som Migrationsverket fattade kan jag konstatera att det verkställdes den 18 februari 2015 och att det var fråga om ett sannolikhetsförvar enligt

text: 10 kap. 1 § andra stycket 2 utlänningslagen

text: , dvs. ett

text: förvar av en person som ännu inte har ett lagakraftvunnet utvisnings- eller avvisningsbeslut. Som skäl för beslutet angav Migrationsverket att det varit svårt att nå AA för att underrätta honom om utvisningsbeslutet, och att det därför fanns en risk för att han skulle hålla sig undan eller på annat sätt hindra verkställigheten.

text: Migrationsverket har i sitt yttrande inte närmare kommenterat det förhållandet att AA togs i förvar innan den tidsfrist för frivillig avresa som angetts i beslutet hade löpt ut, trots att JO särskilt efterfrågat verkets synpunkter i frågan. När det gäller den frågan gör jag följande bedömning.

text: I tidigare lagstiftning angavs att en utlänning som avvisats som regel skulle lämna landet inom två veckor och att en utlänning som utvisats skulle lämna landet inom fyra veckor efter det att beslutet vunnit laga kraft, om inte annat bestämts i beslutet. Tidpunkten för när ett sådant beslut kunde verkställas av en myndighet angavs på följande sätt i 8 kap. 12 § tredje stycket då gällande utlänningslag (

text: ). Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhet måste antas att han inte har för avsikt att frivilligt lämna landet inom denna tid, skall polismyndigheten verkställa beslutet så snart det kan ske. Av förarbetena framgick att i de fall där det med säkerhet måste antas att den som avvisats eller utvisats inte avsåg att självmant rätta sig efter beslutet och polismyndigheten alltså hade möjlighet att verkställa beslutet utan att avvakta tidsfristen för frivillig verkställighet, kunde myndigheten även ta utlänningen i förvar, om förutsättningarna för detta var uppfyllda. I förarbetena finns uttalanden som kan tolkas som att regeringen ansåg att det var möjligt att ta den som avvisats eller utvisats i förvar under den tid för frivillig verkställighet som gällde enligt bestämmelsen även i andra fall. (Se

text: prop. 1988/89:86 s. 202

text: Efter några mindre justeringar av paragrafen fördes bestämmelsen över till 12 kap. 15 § i den nuvarande

text: utlänningslagen

text: (se

text: prop. 1997/98:173 s. 6

text: /2000:43 s. 6 och 2004/05:170 s. 38, 298 och 501).

text: I samband med genomförandet av det s.k. återvändandedirektivet (

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008

text: om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna) ändrades bestämmelsen i

text: 12 kap. 15 § utlänningslagen

text: och man införde de regler som redovisats ovan under rubriken Rättslig reglering om tidsfrist för frivillig avresa, upphävande av sådan tidsfrist och när ett beslut som innehåller en tidsfrist för frivillig avresa blir verkställbart (se

text: 8 kap. 21 §

text: 12 kap. 14 a §

text: och

text: 15 §

text: utlänningslagen

text: Tidsfristen för frivillig avresa ska numera anges i själva avvisnings- eller utvisningsbeslutet efter en prövning i det enskilda fallet, och beslutet kan verkställas av en myndighet först när tidsfristen löpt ut eller beslutet om tidsfrist för frivillig avresa upphävts. I förarbetena uttalas bl.a. att om man vid en

text: prövning finner att en utlänning ska ges förtroendet att återvända frivilligt bör han eller hon ha en rimlig tid på sig för att kunna uppfylla kravet. Om prövningen däremot resulterar i att det anses finnas en risk för avvikande ska någon tidsfrist inte beviljas. (Se

text: prop. 2011/12:60 s. 31

text: f.)

text: När bestämmelserna infördes övervägde regeringen även den möjlighet direktivet ger att ålägga en tredjelandsmedborgare särskilda förpliktelser, t.ex. reseförbud, i syfte att hindra honom eller henne från att avvika under tidsfristen för frivillig avresa. Regeringen ansåg dock inte att det fanns något skäl att utnyttja den möjligheten. Man uttalade i stället att när det finns anledning att anta att det kommer att krävas tvångs- eller kontrollåtgärder för att förhindra att en person avviker ska någon tidsfrist för frivillig avresa inte meddelas. (Se

text: a. prop. s. 35

text: f.)

text: Enligt min mening kan förarbetsuttalandena till den nuvarande regleringen och regelsystemets uppbyggnad inte tolkas på något annat sätt än att den som i ett beslut om avvisning eller utvisning har beviljats en tidsfrist för frivillig avresa har rätt att på egen hand lämna landet fram till dess att tidsfristen löpt ut eller upphävts. Lagstiftningen medger enligt min uppfattning inte att några tvångsåtgärder vidtas gentemot den enskilde för att säkerställa verkställigheten under denna tid. Om det, som Migrationsverket gör gällande, fanns en risk för att AA skulle avvika borde verket antingen ha avstått från att meddela en tidsfrist för frivillig avresa eller upphävt beslutet om tidsfrist enligt

text: 12 kap. 14 a § utlänningslagen

text: . Ordalydelsen i 12 kap. 14 a § tyder dock på att Migrationsverket inte skulle ha kunnat upphäva tidsfristen förrän utvisningsbeslutet vunnit laga kraft och tidsfristen därmed börjat löpa.

text: Mot bakgrund av den bedömning jag nu redovisat anser jag att det var fel av Migrationsverket att ta AA i förvar.

text: Överlämnande av ärendet till Polismyndigheten När det gäller Migrationsverkets beslut att lämna över ärendet till Polismyndigheten för verkställighet gör jag följande överväganden.

text: Som jag tidigare angett kan en myndighet inte verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning som innehåller en tidsfrist för frivillig avresa förrän tidsfristen löpt ut eller dessförinnan upphävts (se

text: ). AA:s tidsfrist för frivillig avresa löpte alltjämt den 23 mars 2015 och beslutet om utvisning kunde därmed inte verkställas av Polismyndigheten. Trots det överlämnades beslutet till Polismyndigheten den dagen med uppgift om att utvisningsbeslutet blev verkställbart den 13 mars 2015. Detta fick till följd att Polismyndigheten fattade ett beslut om verkställighetsförvar av AA den 2 april 2015. Förvarsbeslutet hävdes först den 7 april 2015 i samband med att Migrationsverket uppmärksammade Polismyndigheten på att överlämnandet varit felaktigt.

text: Migrationsverkets hantering av ärendet resulterade alltså i att AA en andra gång togs i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte hade löpt ut eller upphävts. Mot bakgrund av att Migrationsverket i överlämnandebeslutet uttryckligen angav att utvisningsbeslutet var verkställbart har jag inte funnit någon anledning att granska Polismyndighetens handläggning av ärendet närmare.

text: Det förhållandet att Migrationsverket återtog handläggningen av ärendet när det felaktiga överlämnandet uppmärksammades har jag inte några synpunkter på.

text: Avslutning Som jag konstaterat ovan har Migrationsverkets handläggning av underrättelsen till AA brustit. Migrationsverket har vidare fattat beslut om att ta AA i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte löpt ut. Därefter har verket lämnat över utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet med uppgift om att utvisningsbeslutet var verkställbart, trots att detta var felaktigt. Överlämnandet resulterade i att AA på nytt togs i förvar under tidsfristen för frivillig avresa. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till hur Migrationsverket hanterat AA:s ärende.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Tillförlitligheten av snabbtest för analys av narkotiska preparat

org: jo

text: I ett beslut den 12 december 2002 anförde chefsJO Eklundh följande.

type: stycke

text: Initiativet

type: rubrik

text: Enligt en tidningsartikel i Svenska Dagbladet den 7 juli 2002 satt två personer i Malmö i häkte i tre veckor på grund av polisens okunnighet. Av artikeln framgick vidare följande. En man och en kvinna i Malmö greps i mitten av juni. I den bil som de färdades i hittade polisen närmare ett halvt kilo vitt pulver i en plastpåse. Den preliminära undersökningen av pulvret tydde på att det rörde sig om amfetamin. Detta ledde till att paret häktades. När provresultatet kom från Statens kriminaltekniska laboratorium visade det sig att pulvret i påsen var socker. De två misstänkta personerna släpptes omedelbart.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Polismyndigheten i Skåne. Därvid framkom att polisen i samband med att två personer misstänktes för stöld och olaga intrång anträffade en påse med ca 475 g vitt pulver. En snabbanalys av pulvret gjordes på länskriminalen dagen efter gripandet. Analysen visade att det var amfetamin. Pulvret sändes därefter till Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) för analys. När beskedet kom från SKL visade det sig att pulvret i påsen var socker.

text: Mot bakgrund av det anförda beslutade jag att ta upp saken till utredning som ett initiativärende.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i bl.a. ärendet – – – granskades.

text: Av polisanmälan framgick följande. I samband med en husrannsakan i ett fordon anträffades ca 500 g vitt pulver inlindat i packtejp. Förpackningen låg i en tygpåse som i sin tur låg i en axelremsväska mellan framstolarna i fordonet. På fråga till de båda misstänkta vems väskan var svarade de först undvikande, men sedan sade den ene att det var den andres väska, vilket denne medgav. Efter det att pulvret anträffats ändrade personerna sina uppgifter om väskan och uppgav att denna legat bak i bilen hela dagen och att de inte visste vems väskan var.

text: Av en promemoria från länskriminalavdelningen avseende snabbtestet framgick följande. Vid testet användes engångshandskar. Det inlindade tejpförsedda paketet lades i ett dragskåp på ett C4-kuvert. Engångstestpinnar användes och något korn togs för att köra snabbtestet. Metod A användes och den orangefärgade ”rutan” på testet överensstämde med vätskan där pulvret lagts ned. Resultatet påvisade amfetamin.

text: Ärendet remitterades till Rikspolisstyrelsen för yttrande om tillförlitligheten av den snabbtest för analys av narkotiska preparat som Polismyndigheten i Skåne använt i ärendet samt om i vilken mån analysresultatet kunde utgöra underlag för tvångsåtgärder. Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen AA) anförde följande.

text: Bakgrund

text: Lördagen den 15 juni 2002 greps två personer av polisen i Malmö misstänkta för stöld alternativt olaga intrång. I samband med gripandet hittades ett paket innehållande 520 gram vitt pulver vilket misstänktes vara amfetamin. Polisens s.k. snabbtest visade att pulvret var amfetamin. Misstankarna utvidgades till att omfatta även grovt narkotikabrott, och personerna anhölls och häktades. Vid efterföljande laboratorietest vid Statens kriminaltekniska laboratorium visade det sig att pulvret var socker. Personerna hade då varit häktade i tre veckor och frigavs omedelbart.

text: Tillförlitligheten av snabbtest för analys av narkotika

text: Rikspolisstyrelsen har i samarbete med Statens kriminaltekniska laboratorium tagit fram snabbtest för narkotika (fabrikat NIK). Snabbtestet har använts sedan år 1994. Testet består av en tillsluten plastförpackning som innehåller en eller flera ampuller beroende på vilken typ av narkotika som skall testas. Testet utförs genom att förpackningen öppnas och en viss mängd av den misstänkta narkotikan hälls i förpackningen som därefter tillsluts. Glasampullerna krossas genom att tryckas sönder utifrån. Det misstänkta materialet blandas med kemikalierna från glasampullerna och avläses därefter mot en färgskala som, vid positivt resultat, indikerar vilken typ av narkotika det är fråga om. Snabbtesten finns i regel inne på polisstationerna och handhas endast av personal som genomgått särskild utbildning i ämnet. Det skall också framhållas att snabbtestet bara kan ge en indikation på att det testade materialet är narkotika. Under förutsättning att snabbtestet handhas på rätt sätt bedöms tillförlitligheten som mycket hög. Alla resultat från snabbtest följs upp med en verifikationsanalys vid ett laboratorium, i regel Statens kriminaltekniska laboratorium. I några fall har även Tullverkets laboratorium använts. Om instruktionen för hantering av snabbtest inte följs, så kan det leda till ett oriktigt positivt besked. När oriktigt resultat erhålls beror det vanligtvis på hanteringsfel – att en för stor mängd av undersökningsmaterialet används i testet eller att den rekommenderade processen fram till avläsning inte följs. Kriminaltekniska laboratoriet har vid några tillfällen kunnat konstatera att handhavandefel varit den troligaste orsaken när felaktiga besked har erhållits. De efterföljande kontrollerna vid laboratoriet har dock gett de korrekta resultaten. År 1995 gjorde Rikspolisstyrelsen en uppföljning av utförda snabbtest. Styrelsens bedömning var att användandet av snabbtest för analys av narkotiska preparat är av stort värde och innebär en förbättring i förundersökningsarbetet. Vid uppföljningen ansåg Styrelsen  att tillförlitligheten av snabbtesten är mycket hög  att tillbuden vid handhavandet varit få  att snabbtesten underlättar beslut om frihetsberövande eller frigivning  att rättssäkerheten som en följd av detta har förbättrats.

text: Rikspolisstyrelsen har i dag ingen annan uppfattning än den som kom fram i uppföljningen från år 1995.

text: Kan analysresultatet utgöra underlag för tvångsåtgärder?

text: Rikspolisstyrelsen anser att snabbtesten är ett viktigt och tillförlitligt hjälpmedel som kan stärka eller försvaga misstankar om att testat material kan vara narkotika. Det är dock styrelsens uppfattning att testresultatet inte ensamt bör utgöra grund för tvångsåtgärder. En helhetsbedömning bör göras av de omständigheter som förelåg när den misstänkta narkotikan påträffades. Testresultatet är en sådan omständighet. Förpackningssätt, platsen där den påträffas, innehavarens person m.m. är andra omständigheter som alltid vägs in vid bedömningen. I det nu aktuella fallet fanns det andra omständigheter som konstituerade misstanke om brott. Det gällde exempelvis att det misstänkta pulvret låg paketerat på ett sådant sätt som är brukligt i narkotikasammanhang, att ingen i bilen ville kännas vid paketet och att de misstänkta var kända sedan tidigare av polisen för viss brottslighet. Även tiden och platsen för ingripandet gav näring åt misstankarna. Resultatet av snabbtestet kombinerat med andra omständigheter torde med andra ord kunna ge tillräckliga förutsättningar för att tillgripa tvångsåtgärder. Rikspolisstyrelsen bedömer att snabbtesten har bidragit till ett bättre underlag för åklagarna vid beslut om t.ex. frihetsberövanden, vilket har stärkt rättssäkerheten för den enskilde. Snabbtesten utgör ett bra hjälpmedel för poliserna som underlag i avrapporteringen till åklagarna. Resultaten av test gör det möjligt att i ett tidigt skede av utredningen få en klar indikation på vilket slag av preparat som beslagtagits. Denna tidiga information är av betydelse vid de inledande förhören med den misstänkte och anses också ha medfört såväl en stärkt rättssäkerhet som en effektivisering av utredningsarbetet.

text: Information och utbildning

text: Rikspolisstyrelsen har förmedlat både utbildning och information beträffande snabbtest, bl.a. till polisens regionala kontaktpersoner i narkotikafrågor. Statens kriminaltekniska laboratorium har särskilt uppmärksammats på eventuella problem med snabbtesten. Laboratoriet överväger för närvarande också att ytterligare förtydliga instruktionen för hantering av snabbtest. Rikspolisstyrelsen kommer givetvis även i fortsättningen att, tillsammans med Kriminaltekniska laboratoriet, följa upp frågan om utbildning i syfte att undvika alla former av hanteringsfel i samband med snabbtestet.

text: Bedömning

text: Rikspolisstyrelsen har förklarat att den bedömer det aktuella snabbtestets tillförlitlighet som mycket hög under förutsättning att testet handhas på rätt sätt. Enligt styrelsen beror oriktiga resultat vanligtvis på hanteringsfel. Det har vidare upplysts att testet handhas endast av personal som genomgått särskild utbildning i ämnet. Jag noterar att Rikspolisstyrelsen tillsammans med SKL kommer att följa upp frågan om utbildning i syfte att undvika alla former av hanteringsfel i samband med snabbtestet.

text: Trots att tillförlitligheten av snabbtestet bedöms som mycket hög inträffar det uppenbarligen fall då testet visar ett oriktigt resultat. Som Rikspolisstyrelsen anfört bör därför testresultatet inte ensamt utgöra grund för tvångsåtgärder. Man måste i stället göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter kring påträffandet av

text: den misstänkta narkotikan. Vid en sådan bedömning är testresultatet således endast en av flera omständigheter som skall beaktas.

text: Det här aktuella fallet visar på det angelägna i att svarstiderna för SKL:s undersökningar blir så korta som möjligt. Denna fråga har nyligen behandlats i delbetänkandet (

text: SOU 2002:45

text: ) Snabbare lagföring 4 – Ett snabbförfarande för brottmål, som avgetts av beredningen för rättsväsendets utveckling (se s. 56 f.).

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Fullföljdshänvisning
Underrättelse

title: Anmälan mot Försäkringskassan, försäkringskontoret Helsingborg om bl.a. avsaknaden av fullföljdshänvisning i ett beslut om sjukpenning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 juni 2006, klagade AA på Försäkringskassans hantering av hennes sjukpenningärende och anförde bl.a. att hon endast hade fått ett meddelande om att sjukpenning inte skulle komma att utgå eftersom hon inte hade någon sjukpenninggrundande inkomst. Eftersom det inte var ett beslut så kunde hon inte överklaga.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA framförde beträffande formen för kassans ställningstagande i frågan om hennes rätt till sjukpenning inbegripet frågan om hennes möjligheter till överprövning av detta.

text: Utredning

text: Försäkringskassan beslutade den 2 mars 2006 att fr.o.m. den 10 januari 2006 fastställa den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) till 0 kronor då AA inte hade något förvärvsarbete och inte hade s.k. SGI-skydd genom att hon inte ansågs vara arbetssökande på arbetsförmedlingen. Hon uppfyllde därmed inte villkoren för att vara försäkrad för arbetsbaserade försäkringsförmåner. AA har efter det att hennes SGI i beslutet den 2 mars 2006 fastställts till 0 kronor och fram till dess JO-anmälan gjordes den 5 juni 2006 sjukanmält sig åtta gånger, nämligen den 18 januari, 2 februari, 21 februari, 9 mars, 16 mars, 28 april, 19 maj och 4 juni 2006. I samtliga fall har AA fyllt i och skickat in blanketten ”Begäran om sjukpenning – arbetslös” till Försäkringskassan och därmed yrkat sjukpenning. Medicinskt underlag, d.v.s. läkarintyg, har ingivits i tre av sjukfallen. I samtliga sjukfall utom i det sjukfall som anmälts den 18 januari 2006 har försäkringskontoret skickat meddelande till AA om att hon inte haft rätt till sjukpenning då hennes SGI tidigare fastställts till 0 kronor och att ärendet avslutats. Någon utredning eller bedömning av i vilken grad anmäld sjukdom kan ha nedsatt arbetsförmågan har inte företagits. Inget av meddelandena har försetts med fullföljdshänvisning.

text: Länskontorets bedömning

text: En grundläggande förutsättning för rätt till sjukpenning är att den försäkrade omfattas av arbetsbaserade förmåner enligt

text: 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen (1999:799)

text: och att den sjukpenninggrundande inkomsten uppgår till minst 24 procent av prisbasbeloppet enligt

text: 3 kap. 1 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Eftersom AA inte omfattades av arbetsbaserad försäkring och hennes SGI var 0 kronor fanns ingen möjlighet att betala ut sjukpenning. Försäkringskassan hade därför ingen skyldighet att utreda i vilken grad anmäld sjukdom kunde nedsätta hennes arbetsförmåga – se 3 kap. 7 § AFL. Det var likväl givetvis en brist i handläggningen att Försäkringskassan inte avslutade varje enskilt sjukfallsärende med ett beslut försett med omprövningshänvisning. Vilka övervägande som handläggaren kan ha gjort i formaliafrågan har inte kunnat utredas då handläggaren den 4 december 2006 gick på längre tjänstledighet och därför inte har kunnat höras och då det i dokumentation i ärendena inte finns något antecknat som kan vara till ledning i frågan om vad anledningen kan ha varit till att sjukfallen inte blivit föremål för formella beslut. En sannolik förklaring till de formlösa avsluten kan ha varit omständigheten att beslut i vederbörlig ordning fattats den 2 mars 2006 rörande arbetsbaserad försäkring och SGI och att ytterligare formella beslut i frågan därför för handläggaren kan ha framstått såsom inte erforderliga. Från länskontorets sida har handläggning av den typ av ärenden som här var aktuellt behandlats den 20 april 2006 i nätverksträff med försäkringsansvariga ute i länet och därvid underströks vikten av att fatta beslut i vederbörlig ordning. Under hösten 2006 har länskontoret i olika sammanhang påmint om vad som sagts den 20 april 2006. Mot bakgrund av dessa åtgärder torde risken för ett upprepande av de handläggningsbrister som förekommit i AA:s fall väsentligen ha minskat.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 21 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: (FL) framgår att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas skall han, enligt andra stycket samma lagrum, också underrättas om hur han kan överklaga det.

text: I förevarande fall har Försäkringskassan vid ett flertal tillfällen formlöst, och i ett fall inte alls, meddelat AA att hon inte hade rätt till sjukpenning eftersom hon saknade sjukpenninggrundande inkomst. Meddelandena är tveklöst att betrakta som beslut i ärenden hos kassan. Beslut av detta slag skall, efter begäran av den enskilde, omprövas av kassan. Någon omprövningshänvisning hade emellertid inte fogats till besluten. Att ett beslut meddelas formlöst, eller för den delen inte alls, innebär i och för sig inte att det därmed inte är omprövningsbart, men för att den enskilde skall kunna ta till vara sin rätt till omprövning krävs naturligtvis kännedom om beslutet och om hur man går till väga. Jag vill därför starkt framhålla vikten av att en beslutsunderrättelse dels formuleras på ett sådant sätt att det klart framgår att det är fråga om ett beslut, dels förses med en omprövningshänvisning när fråga är om ett omprövningsbart beslut som gått parten emot (jfr

text: 21 § andra stycket

text: FL). Försäkringskassan har brustit i bägge dessa avseenden och förtjänar kritik för det.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en dömd person har blivit kvar i häkte närmare ett år i väntan på plats i anstalt. Även kritik för att den intagne inte fått vistas i gemensamhet med andra intagna

sammanfattning: En intagen i häktet Sollentuna började att verkställa sitt fängelsestraff men blev trots det inte placerad på en gemensamhetsavdelning. Det fanns inte något beslut om avskildhet som kunde förklara detta. Enligt JO måste uppgifterna i ärendet förstås på så sätt att häktet inte agerat i överensstämmelse med häkteslagen. JO är kritisk till detta. Den intagne blev därefter förflyttad till häktet Norrköping. Han var placerad där under nästan åtta månader. Inte heller där fick han regelmässigt vistas i gemensamhet. JO noterar att häktet vidtagit flera åtgärder för att underlätta AA:s vistelse och att man försökt både att få honom omplacerad till ett s.k. gemensamhetshäkte och att skynda på processen med hans fortsatta verkställighet. JO anser att förhållandena likväl har varit helt oacceptabla och riktar mot denna bakgrund kritik mot Kriminalvården. Först efter närmare ett år med verkställbart fängelsestraff blev AA placerad i anstalt. Detta har stått i flagrant strid med den absoluta tidsfristen i strafftidslagen, och därför riktar JO allvarlig kritik mot myndigheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO i mars 2023 klagade AA på förhållandena för honom i häktet Norrköping. Han anförde i huvudsak följande.

text: Trots att han inte har restriktioner sitter han isolerad från att träffa andra

text: 24 timmar om dygnet. Han kan inte se ut i samhället från cellen och den har inte någon toalett. Dessutom har han inte kunnat få besök på sex veckor eftersom det bor intagna i besöksrummen. Han har suttit häktad i elva månader och avtjänat fyra månader av sitt fängelsestraff. När han har bett om att bli förflyttad svarar häktet att man inte kan göra något. Tidigare var han placerad i häktet Sollentuna och blev flyttad 27 mil trots att han hade lovats en placering i Stockholmsregionen. Situationen i häktet Norrköping har lett till att han har fått sömnsvårigheter och börjat ta sömnmedicin. Han har bl.a. ADHD, autism,

text: ångest, depression, PTSD [posttraumatiskt stressyndrom, JO:s anm.] och hjärtsjukdom.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade en av JO:s medarbetare in muntliga upplysningar från häktet Norrköping. Vid telefonsamtalet framkom följande:

text: Anmälaren är placerad vid häktet men har inga restriktioner. Han väntar på anstaltsplacering. Häktet har ingen gemensamhetsavdelning. Anmälaren sitter i en vanlig cell och är inte avskild. Han går sedan den 6 april på gemensamma promenader men det har varit svårt att hitta en samsittare p.g.a. anmälarens personliga förhållanden. De har dock på anmälarens begäran flyttat honom till en cell där han har utsikt och kan titta på bilar. Den 10 mars var häktet i kontakt med riksmottagningen i Kumla som uppgav att det är svårt att säga när det kommer finnas en plats åt anmälaren eftersom han står långt ner i kön. Anmälaren började verkställa den 30 november 2022 och har väntat på en plats sedan 6 december.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA fört fram om att han inte vistas i gemensamhet trots att han inte hade några restriktioner och att han vid tidpunkten för anmälan hade avtjänat fyra månader av sitt straff i häkte. Dessutom skulle Kriminalvården besvara de frågor som framgår av myndighetens svar.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt yttrande anförde Kriminalvården, rättsavdelningen vid huvudkontoret, genom rättschefen, följande:

text: Utredning

text: Utredning i ärendet har inhämtats från Kriminalvårdens region Öst och avdelningen för anstalt, häkte och frivård vid Kriminalvårdens huvudkontor. Uppgifter har vidare inhämtats från kriminalvårdsregistret, KVR, och från häktet Sollentuna genom sektionen för allmän klientjuridik vid rättsavdelningen. Utredningen och svaren på de frågor som JO har ställt till myndigheten redovisas under avsnittet Svar på JO:s frågor och Kriminalvårdens bedömning.

text: Rättslig reglering

text: Lagstiftning Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § HäL framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frilhetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 1 kap. 6 § första stycket HäL följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 1 § HäL följer att en intagen har rätt att placeras i enrum. Två eller flera intagna får placeras i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning.

text: Av 2 kap. 5 § HäL följer att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av

text: 8 § strafftidslagen (2018:1251)

text: , StidL, följer bl.a. att om en dömd är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt för verkställighet i ett annat mål när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas omedelbart där han eller hon förvaras. Om den dömde inte förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten enligt första stycket påbörjas och inte heller samtidigt är häktad eller omhändertagen enligt

text: 26 kap. 22 §

text: eller

text: 28 kap. 11 §

text: brottsbalken

text: i ett annat mål, ska han eller hon överföras till kriminalvårdsanstalt för fortsatt verkställighet. Av 9 § StidL framgår att en dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte i avvaktan på anstaltsplacering, eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Av 10 § StidL framgår att tiden i häkte med stöd av 9 § första stycket inte får vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar. Av

text: 1 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, följer att det för en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år ska, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller bl.a. placering i anstalt. Av 1 kap. 8 § FäL följer vidare att prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten enligt 7 § ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov av det. Villkor ska omprövas när det finns anledning till det. Ett beslut om placering, permission, särskild permission eller särskilda utslussningsåtgärder får inte meddelas i strid med de särskilda villkoren.

text: Kriminalvårdens interna styrande och stödjande dokument I Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om häkte, FARK Häkte, finns följande allmänna råd för placering i häkte. En intagen som är häktad bör normalt placeras i det häkte som är beläget i eller nära den ort där rättsprocessen ska äga rum, om inte placering i annat häkte behövs av säkerhetseller beläggningsskäl. I det allmänna rådet till

text: 2 kap. 1 § andra stycket

text: HäL anges bl.a. att annan särskild anledning att placera två eller flera intagna i samma rum kan t.ex. avse fall då placering i enrum kan inverka negativt på den intagnes psykiska hälsa eller att intagna frivilligt vill placeras tillsammans. En förutsättning för sådan placering är att det är säkerhetsmässigt och praktiskt möjligt. I det allmänna rådet till

text: 2 kap. 5 §

text: HäL anges bl.a. följande. När en intagen inte kan vistas i gemensamhet är det nödvändigt att utreda förutsättningarna för isoleringsbrytande åtgärder. Exempel på isoleringsbrytande åtgärder är restriktionsgrupp och samsittning. Med restriktionsgrupp avses att två eller flera intagna, med restriktioner avseende gemensam vistelse, vistas tillsammans i närvaro av kriminalvårdspersonal. Med samsittning avses att två intagna, med eller utan restriktioner, under viss tid dagtid vistas tillsammans i ett bostadsrum eller annat anvisat utrymme utan närvaro av personal. I Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om inledande av verkställighet och strafftidsberäkning, FARK Strafftid, finns följande allmänna råd till

text: 10 §

text: StidL. Särskilda skäl för en längre tids placering i häkte kan finnas

text: när det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Det kan avse t.ex. en dömd med ett stort skyddsbehov eller med kopplingar till den organiserade brottsligheten eller hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som i det enskilda fallet anses lämplig. Prövningen av om det finns särskilda skäl ska göras efter en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Av Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i häkte (

text: ) framgår bl.a. följande. För intagna som inte kan vistas i gemensamhet ska åtgärder för att bryta isolering vidtas i den utsträckning det lämpligen kan ske. Platsbrist kan leda till att en intagen under en viss period inte kan erbjudas vistelse på gemensamhetsavdelning. Den intagne ska då upplysas om varför det inte finns möjlighet till vistelse i gemensamhet eller placering på en gemensamhetsavdelning. Anledningen till att gemensamhet inte kunnat erbjudas ska dokumenteras i häktesplanen. Det är i dessa fall extra viktigt att häktet aktivt arbetar för att bryta den intagnes isolering, bl.a. genom förflyttning inom det egna häktet eller genom att arbeta för placering i annat häkte där en gemensamhetsplats finns till den intagne. Det är vidare viktigt att häktet bryter den intagnes isolering genom aktiviteter med andra intagna och personal för att motverka negativa följder av ensamvistelsen. Häktet ska även vara uppmärksam på behov hos särskilt utsatta personer, som till exempel unga intagna. De isoleringsbrytande åtgärder som identifieras för den intagne ska dokumenteras i häktesplanen. Häktet ska vidare beakta helhetssituationen för den intagne och ge den intagne så generös tillgång som möjligt till radio, television och tidningar samt underlätta kontakt med bl.a. anhöriga. Personalen ska även vara särskilt uppmärksamma på om den intagne är i behov av kontakt med hälso- och sjukvårdspersonal och vara lyhörd för den intagnes behov av att prata med ledningen eller framföra klagomål. I Kriminalvårdens anvisning för samsittning och restriktionsgrupp (

text: ) framgår bl.a. följande. En intagen har rätt att vistas tillsammans med andra häktade om denne vill, så kallad gemensamhet. Såväl åklagaren som Kriminalvården kan besluta om inskränkningar i den intagnes rätt till gemensamhet. Om åklagaren inte gör några inskränkningar avseende den intagnes rätt till gemensamhet kan denne vistas med andra intagna som inte är belagda med restriktioner. Utöver denna prövning gör Kriminalvården alltid en egen bedömning av om gemensamhet utifrån säkerhet och lämplighet kan genomföras.

text: Svar på JO:s frågor och Kriminalvårdens bedömning

text: Svar på JO:s frågor 1. Hur länge har anmälarens möjligheter till gemensamhet med andra intagna

text: inskränkts utan att han har haft restriktioner?

text: AA var inledningsvis häktad med restriktioner och var från och med den 24 maj 2022 intagen på häktet Sollentuna. Hans restriktioner hävdes den 11 augusti 2022. Under tiden mellan den 17 augusti 2022 och den 2 september 2022 var AA inte intagen i häkte. Efter att AA den 2 september 2022 återkom till häktet Sollentuna placerades han den 7 september 2023 på gemensamhetsavdelning. Den 24 oktober 2022 placerades AA i avskildhet av säkerhetsskäl eftersom det uppstått en hotsituation. Besluten omprövades var tionde dag och AA har inte begärt omprövning av besluten. Den 28 november 2022 dömdes AA av Svea hovrätt till sju års fängelse och den 30 november 2022 började han verkställa det utdömda straffet. I samband med att AA den 29 december 2022 placerades i kö för placering i gemensamhet på annat häkte hävdes även avskildheten. Han placerades dock inte på gemensamhetsavdelning när avskildheten hävdes, eftersom säkerhetsskälen kvarstod. Några avskildhetsbeslut fattades emellertid inte under perioden mellan den 29 december 2022 och förflyttningen till häktet Norrköping. AA förflyttades den 11 februari 2023 till häktet Norrköping som

text: inte har någon särskild gemensamhetsavdelning. Förflyttningen till ett annat häkte kan ha påverkats av platsbristen på häktena i Stockholmsområdet, där möjlighet till gemensamhet inte fanns. Det bör vidare påpekas att AA efter påbörjad verkställighet inte längre hade någon pågående rättsprocess som medförde att han skulle prioriteras för vistelse i Stockholmsområdet. 2. Vad har det vidtagits för åtgärder i syfte att anmälaren ska få vistas i

text: gemensamhet och för att bryta hans isolering?

text: Av utredningen framgår att AA inledningsvis har vistats på gemensamhetsavdelning på häktet Sollentuna och att han därefter har varit placerad i avskildhet. Under den tid som AA inte vistades i gemensamhet på häktet Sollentuna har vissa isoleringsbrytande åtgärder vidtagits, såsom deltagande i sportaktivitet och samtal med personal. Efter flytten till häktet Norrköping har ledningen haft regelbundna kontakter med regionens häktessamordnare för att möjliggöra att AA placeras vid ett gemensamhetshäkte. En omplacering har dock inte bedömts vara möjlig mot bakgrund av den platssituation som råder, AA:s personliga förhållanden samt del av dennes brottslighet. AA har på häktet Norrköping tid för promenad och träning tillsammans med andra intagna. Avseende hans personliga förhållanden finns dokumentation om att han under cirka en månads tid, av säkerhetsskäl, inte kunde erbjudas någon gemensam promenad. Detta då han i mars 2023 hade gjort sig ovän med en intagen i en promenadgrupp, därefter uttalat sig hotfullt angående en intagen i en annan promenadgrupp. På grund av detta fanns det då inte någon annan promenadgrupp att anvisa honom i. Det finns vidare ett flertal anteckningar från häktet om olämpliga uppträdanden och att han varit hotfull och aggressiv. Det finns bl.a. en anteckning om våld mot personal i samband med visitation av AA:s bostadsrum. I samband med detta protesterade AA, gjorde motstånd och bet även en anställd i handen samt orsakade rivmärken på dennes bakhuvud. Det finns även en anteckning om olämpligt uppträdande i form av att han har kastat en tallrik mot personal. I början av juli 2023 fattades det beslut om dubbelbeläggning för AA och han har sedan han ankom till häktet Norrköping delat bostadsrum med annan intagen vid uppemot tio tillfällen. Vid ett par tillfallen har placeringen fungerat bra men vid vissa tillfällen har det varit nödvändigt att avbryta denna. Det har skett både på anmälarens begäran, på begäran av den andre intagne som han varit dubbelbelagd med och för att intagna har förflyttats. AA har även haft samsittning vid ett tillfälle med en annan intagen. Häktet Norrköping arbetar kontinuerligt med att försöka hitta en lämplig intagen för samsittning. Det är emellertid svårt bl.a. utifrån AA:s egna krav. Det har även varit svårt att hitta en annan intagen som godkänner samsittningen med AA. AA har enbart velat bli placerad i Stockholmsområdet eftersom han där har närhet till sin familj. Den platsbrist som råder i Stockholmsområdet har medfört att placeringen av AA försvårats ytterligare. AA fick vid ett tillfälle möjlighet att placeras vid häktet Växjö, som har gemensamhetsavdelning, men han avböjde detta. AA har av häktet beviljats okontrollerade besök av sin dotter, sin fru, en ytterligare släkting, fem vänner och en ytterligare person. AA:s familj har varit på besök vid tre tillfällen; i april, juni och i juli. AA beviljas vidare kontinuerliga Skype-samtal med sin fru och sin dotter samt telefonsamtal till sin son. Han har vid flera tillfällen fått besök av representanter från civilorganisationer och besöker häktets bibliotek en gång per vecka. 3. Vilka hänsyn har tagits till anmälarens personliga förutsättningar och hans

text: psykiska mående?

text: Utöver vad som delvis framgår av svaret på föregående fråga har AA önskat få ett bostadsrum med utsikt mot gatan för att kunna studera bilar, något som häktet har tillmötesgått. Han har även haft kontakter med häktets sjukvård och har

text: regelbundet enskilda samtal med kriminalvårdspersonal om bl.a. hans psykiska mående.

text: 4. Hur ser prognosen ut för anmälarens förflyttning till anstalt? Efter att AA den 30 november 2022 påbörjat verkställigheten av sitt fängelsestraff skickade häktet Sollentuna ett underlag om placering till Kriminalvårdens placeringssektion för beslut om placering. Underlaget sändes till Placeringssektionen den 2 december 2022 och den 6 december 2022 fattades beslut om att AA skulle vara placerad vid anstalten Kumla för att där genomgå fördjupad villkorsutredning inför beslut om särskilda villkor. Anstalten skulle, enligt beslutet, meddela häktet när plats kunde anvisas. Efter att AA skrevs in vid häktet Norrköping har häktet regelbundet varit i kontakt med anstalten Kumla för att påskynda processen. I maj 2023 fick häktet besked från anstalten att AA skulle utredas via videolänk och att han därmed inte skulle förflyttas till anstalten. Den 28 juli 2023 var utredningen om särskilda villkor färdigställd och samma dag skickades ett underlag för beslut om initialplacering till Placeringssektionen. Den 31 juli 2023 beslutades att AA ska placeras vid anstalten Salberga samt att beräknad förflyttning var den 8 oktober 2023. AA begärde dock omprövning av beslutet eftersom han önskade en placering i Stockholmsområdet. Placeringssektionen fastställde vid omprövning den 17 augusti 2023 det tidigare beslutet om placering. AA överklagade beslutet till förvaltningsrätt som inte ändrade placeringsbeslutet. Den 31 augusti 2023 fick häktet besked av Placeringssektionen att AA beräknade förflyttning till anstalten Salberga hade ändrats till den 2 november 2023. AA vistas således alltjämt i häkte. 5. Vilka överväganden gör Kriminalvården innan en intagen utan restriktioner, och där inga andra skäl för avskildhet föreligger, placeras utan möjlighet att

text: vistas i gemensamhet?

text: Kriminalvården befinner sig i ett läge som präglas av svår platsbrist på anstalter och häkten i samtliga säkerhetsklasser, vilket har en stor påverkan på den verksamhet som myndigheten bedriver och på det klientnära arbetet. I de flesta fall uppstår situationen att en intagen, trots avsaknad av restriktioner, inte kan beredas plats i gemensamhet p.g.a. lokalmässiga förhållanden vid den befintliga placeringen. Det är således oftast inte fråga om en aktiv placering under sådana förhållanden. Oaktat om avsaknaden av gemensamhet uppkommer under en befintlig placering eller fortgår efter en förflyttning görs inte några särskilda överväganden inför placeringen; myndigheten fattar inte heller något beslut i samband med förflyttning mellan häkten. Däremot vidtar Kriminalvården en rad åtgärder när en situation av sådan karaktär uppstår. Förflyttning inom häktet ska övervägas om så är möjligt och förflyttning till annat häkte ska övervägas om förhållandena medger det. Utöver platssituationen måste Kriminalvården beakta aspekter kopplade till säkerhet och konstellationsproblematik vid bedömning av möjlighet till plats på gemensamhetsavdelning. Myndighetens verksamhetsställen arbetar för att minska den isolering som frihetsberövandet med nödvändighet innebär. Så sker genom att erbjuda vistelse i gemensamhet i den utsträckning det är möjligt, gemensam promenad, samsittning och vistelse med personal, när bl.a. säkerhetsmässiga aspekter tillåter. Dessa åtgärder erbjuds både de som är häktade utan restriktioner och de som verkställer straff i avvaktan på anstaltsplacering. För att exempelvis möjliggöra uppföljning ska Kriminalvårdens personal dokumentera vidtagna åtgärder i klientens journal. 6. Hur följs en sådan planering upp? Omplaceras den intagne till en plats med möjlighet till vistelse i gemensamhet när en sådan blir ledig? Det verksamhetsställe som den häktade eller dömde är placerad på utreder kontinuerligt om möjlighet finns för annan placering inom verksamhetsstället eller på annat häkte med bättre möjlighet till vistelse i gemensamhet. Därtill genomförs nationella platssamordningsmöten tre gånger per vecka där man följer

text: upp olika placeringar, däribland klienter som verkställer straff i häkte. Vid möten arbetar deltagarna med att lösa eventuella behov som framkommer avseende klienterna.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Utredningen har visat att AA, efter att hans restriktioner hävdes, inledningsvis vistades på gemensamhetsavdelning. Denna vistelse avbröts emellertid i och med att han av säkerhetsskäl placerades i avskildhet och återupptogs inte i samband med att avskildheten hävdes. Inte heller under den tid som AA har verkställt sitt straff har han vistats på gemensamhetsavdelning. Att så har varit fallet är ett resultat av myndighetens svåra platsbrist. Av utredningen framgår emellertid att både häktet Sollentuna och häktet Norrköping har arbetat för att bryta AA:s isolering. Häktet Norrköping har även arbetat för AA:s förflyttning till både anstalt och gemensamhetsavdelning vid annat häkte. Det har således inte framkommit annat än att häktet Norrköping har arbetat för att göra AA:s verkställighetstid så bra som möjligt utifrån både de rådande verksamhetsmässiga förutsättningarna och AA:s personliga förhållanden. Det bör vidare framhållas att varken häktet Norrköping eller häktet Sollentuna kunnat påverka de övergripande omständigheter som har orsakat AA:s situation. Det har även framkommit att AA har varit intagen i häkte under den tid han verkställt straff och att denna långt överstiger 30 dagar, vilket Kriminalvården givetvis beklagar. Den svåra platsbristen inom myndigheten har medfört att häktade intagna som, likt AA, dömts för allvarlig brottslighet kvarblir i häkte i längre utsträckning än vad som är önskvärt. För dessa klienter finns det hos myndigheten ett ständigt fokus på att placera de intagna i anstalt så snart som möjligt. Den ansträngda beläggningssituationen leder emellertid till svårigheter i detta arbete. Något som ytterligare drabbar intagna som, liksom AA, är dömda till längre fängelsestraff för allvarlig brottslighet är den särskilt svåra situation som har uppstått vid placering på anstalten Kumlas Riksmottagning, dit många intagna behöver vänta förhållandevis lång tid för att få komma på utredning. För att komma till rätta med problematiken genomförde myndigheten en ändring av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse under våren 2021. Ändringen har lett till att det, i de fall det ändå finns tillräckligt underlag avseende klienten för att besluta om särskilda villkor, finns möjlighet att undanta klienter från att utredas vid Riksmottagningen. Svårigheter med väntetider kvarstår emellertid trots föreskriftsändringen, särskilt i sådana ärenden där utredning kräver särskild kompetens. Under 2022 har det i flera regioner inrättats mobila team för att möjliggöra för vissa klienter att genomgå fördjupade villkorsutredningar på annan anstalt i säkerhetsklass 1. Trots dessa åtgärder för att avlasta Riksmottagningen är det alltjämt en lång väntetid för placering vid denna. Det pågår dock ett aktivt arbete inom Kriminalvården med att komma till rätta med flera aspekter av den problematik som AA:s fall illustrerar.

text: Innan Kriminalvården hade yttrat sig kom AA in med ytterligare uppgifter om förhållandena för honom i häktet Norrköping. Den skrivelsen begärde JO inte att myndigheten skulle yttra sig över. När Kriminalvårdens remissvar kom in fick AA tillfälle att kommentera det, men han hördes inte av.

text: När detta beslut skulle slutföras tog JO in en uppgift från Kriminalvården om att AA förflyttades till anstalt den 6 oktober 2023 och att han fram till dess hade varit intagen i häktet Norrköping.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar utförligt redogjort för den rättsliga reglering som har betydelse i ärendet. Jag återkommer till den i mina fortsatta överväganden.

text: Allmänt om rätten till gemensamhet Av

text: häkteslagen

text: följer att en häktad som huvudregel ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet). Det anses förutsätta vistelse med flera andra intagna. JO har uttalat sig om denna rätt i många beslut.

text: Således har JO framhållit att det inte är acceptabelt att möjligheten till gemensamhetsvistelse inskränks på grund av bristande resurser och att det är djupt otillfredsställande att en intagen av organisatoriska eller andra skäl som den intagne inte kan påverka inte ges möjlighet att vistas i gemensamhet (se t.ex. JO 2006/07 s. 139, dnr

text: och JO 2018/19 s. 146, dnr

text: ). I det sistnämnda beslutet uttalade JO också att det inte finns lagstöd för att hålla en intagen avskild på grund av faktiska förhållanden och praktiska förutsättningar. JO anförde vidare att en faktisk ensamvistelse innebär att den intagne vistas under motsvarande grad av isolering som råder för de intagna som har restriktioner. Skillnaden är att en intagen som befinner sig i en faktisk ensamvistelse inte har någon möjlighet att få Kriminalvårdens åtgärder prövade av domstol.

text: I ett principiellt beslut om generella förhållanden i häkten riktade JO mycket allvarlig kritik mot Kriminalvården, bl.a. för fortsatta brister när det gäller att tillgodose de intagnas rätt till gemensamhet (se JO 2020/21 s. 164, dnr O 7-2018).

text: Faktisk ensamvistelse i häktet Sollentuna Av utredningen framgår att AA, efter att hans restriktioner hade hävts, vistades på en gemensamhetsavdelning i häktet Sollentuna. Som jag tolkar Kriminalvårdens remissvar gällde detta inte under en kort period i augusti och en sådan i september 2022. Efter att AA därefter under ungefär två månader hade varit placerad i avskildhet på grund av säkerhetsskäl hävdes avskildheten. Enligt Kriminalvården var han dock därefter, under perioden den 29 december 2022–11 februari 2023, inte placerad på en gemensamhetsavdelning. Kriminalvården har uppgett att det berodde på att säkerhetsskälen kvarstod. Häktet fattade emellertid inte något beslut om avskildhet.

text: Kriminalvårdens uppgifter om förhållandena för AA från den 29 december 2022 till dess att han förflyttades till häktet Norrköping i februari året därpå är motsägelsefulla och svåra att förstå. Jag uppfattar det dock som att AA under de sex veckorna inte vistades i gemensamhet. Om det berodde på att det var nödvändigt av säkerhetsskäl borde häktet naturligtvis ha fattat beslut om placering i avskildhet i enlighet med

text: 2 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: . I annat fall skulle häktet ha sett till att AA fick vistas i gemensamhet med andra

text: intagna. Hur det än förhöll sig kan jag inte tolka remissvaret på annat sätt än att häktet Sollentuna inte agerat på ett sätt som står i överensstämmelse med

text: häkteslagen

text: . Jag är kritisk till detta.

text: Kritik för lång tid utan lagstadgad gemensamhet med andra Den 11 februari 2023 förflyttades alltså AA till häktet Norrköping och var kvar där till den 6 oktober 2023. Eftersom detta häkte inte har någon gemensamhetsavdelning kunde han inte regelmässigt vistas i gemensamhet med andra under nästan åtta månader.

text: Enligt remissvaret har AA under vistelsen i häktet Norrköping periodvis delat bostadsrum med en annan intagen, haft tid för promenad och träning tillsammans med andra samt vid något tillfälle haft samsittning. Kriminalvården har vidare beskrivit att AA fått besök av representanter från civilorganisationer, att han regelbundet besökt häktets bibliotek och att han haft såväl telefonkontakt med som besök av sina anhöriga.

text: I ett beslut den 29 februari 2024, dnr 7437-2022, har jag redogjort för den grundläggande regleringen om intagnas rätt till gemensamhet. Jag konstaterade i det sammanhanget bl.a. att rätten till gemensamhet är något som tillkommer varje intagen, så länge det inte finns ett beslut som i det enskilda fallet medför ett undantag därifrån. Att häktet Norrköping har gjort olika insatser för att AA inte skulle bli helt isolerad har naturligtvis varit bra. Jag noterar också att han haft en hel del kontakter med anhöriga. Men det är tydligt att AA inte fått vistas i gemensamhet med andra intagna i den utsträckning som gäller för den som varken har restriktioner eller är placerad i avskildhet. Det är helt oacceptabelt.

text: Kriminalvården har redogjort för att häktet Norrköping haft regelbunden och tät kontakt med regionens häktessamordnare för att AA skulle kunna placeras vid ett gemensamhetshäkte. Vidare har häktet försökt skynda på processen för fördjupad villkorsutredning inför beslut om särskilda villkor. Mitt intryck är att den djupt otillfredsställande situation som AA hamnat i delvis har berott på förhållanden som häktet inte råder över. Oavsett detta förtjänar Kriminalvården kritik för att inte ha tillgodosett AA:s rätt till gemensamhet.

text: Allvarlig kritik för den långa väntan på anstaltsplats m.m. Det är utrett att AA började verkställa sitt fängelsestraff den 30 november 2022 och att han förflyttades till anstalt först den 6 oktober 2023. Det innebär att AA fick vistas i häkte under drygt tio månader i väntan på en anstaltsplats. Som Kriminalvården har redogjort för får den tid som en person som är dömd till fängelse och är intagen i häkte i avvaktan på anstaltsplacering inte överstiga 30 dagar, se

text: och

text: 10 §§

text: strafftidslagen (2018:1251)

text: . AA:s utdragna vistelse i häktet strider alltså flagrant mot

text: strafftidslagen

text: . Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: Att intagna med verkställbara fängelsestraff blir kvar i häkte som en konsekvens av en ansträngd platssituation har uppmärksammats av JO i tidigare ärenden om

text: överbeläggning inom Kriminalvården (se bl.a. JO 2001/02 s. 155 dnr 801-2001 och 2004/05 s. 134, dnr 2449-2003). JO har även under de senaste åren uttalat kritik mot Kriminalvården för liknande förhållanden (se bl.a. JO 2019/20 s. 216, dnr

text: och JO:s beslut den 3 oktober 2019, dnr

text: Väntetiderna för placering i riksmottagningen vid anstalten Kumla har också varit föremål för granskning under senare tid (se bl.a. mitt beslut i JO 2022/23 s. 158, dnr

text: ). Under 2022 granskade jag i ett särskilt initiativärende hur fristerna i

text: strafftidslagen

text: upprätthålls inom Kriminalvårdens verksamhet och hur väntetiderna såg ut för placering i riksmottagningen. Det framgick då att myndigheten hade vidtagit ett flertal åtgärder för att komma till rätta med problematiken och för att minska köerna, men i flera fall upprätthölls likväl inte fristerna i

text: strafftidslagen

text: . Jag ansåg att det var synnerligen allvarligt. (Se JO 2023 s. 166, dnr 1716-2022.) Även i yttrandet i det nu aktuella ärendet har Kriminalvården beskrivit vad som gjorts för att avlasta riksmottagningen. Dessvärre kan jag konstatera att problemen ännu inte är avhjälpta.

text: Som en uppföljning av beslutet om

text: strafftidslagens

text: tillämpning inledde jag i juni 2023 en utredning om väntetider för färdigställande av fördjupade villkorsutredningar inför beslut om särskilda villkor (dnr 4837-2023). Kriminalvården har gett in sitt remissvar i detta initiativärende och det är klart för att avgöras.

text: Med anledning av AA:s uppgift om att besöksrum i häktet Norrköping används som bostadsrum för intagna vill jag slutligen nämna att jag har kartlagt bl.a. i vilken utsträckning det sker och hur det påverkar de intagnas möjligheter att ta emot besök. I mitt beslut den 7 maj 2024 kunde jag konstatera att Kriminalvården använder fler och fler besöksrum som bostadsrum och att utvecklingen ger anledning till oro (dnr 1037-2023).

text: Avslutning Det här ärendet illustrerar på ett tydligt sätt vilka konsekvenser den ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården får. Som framgått är det ännu ett exempel på att myndigheten inte förmår att upprätthålla vare sig den grundläggande rätten till gemensamhet eller den absoluta fristen i

text: strafftidslagen

text: för frihetsberövade fängelsedömda personer. Det är allvarligt. Jag kommer att fortsätta följa utvecklingen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Ärendet har tidigare handlagts av områdesansvariga ämnessakkunniga Moa Skerfving. Byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Allmänna handlingar
Sekretess

title: Allvarlig kritik mot två skolor för handläggningen av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar, bl.a. utlämnande av sekretessmarkerade handlingar och underlåtenhet att pröva framställningarna i deras helhet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot utbildningsförvaltningen i Stockholms kommun angående handläggningen av en begäran om utlämnande av kopior av allmänna handlingar. AA anförde bl.a. följande.

text: Den 3 december 2001 skrev hon till Åsö vuxengymnasium och begärde bl.a. att få kopior av provuppgifter, hennes dotters rättade svar och några andra elevers rättade svar. Efter några dagar fick hon från skolan ett nekande besked med hänvisning till

text: skollagen

text: . Eftersom beskedet inte var formulerat som ett överklagbart beslut bad hon den 6 och den 7 december 2001 om att få ett sådant, men fick varken handlingar eller beslut. Efter en påminnelse den 11 december 2001 fick hon ett telefonsamtal från en av lärarna som uppgav att man vid skolan kände sig förföljd av hennes brev med begäran om överklagningsbart beslut. Efter samtalet fick hon en bunt med prov jämte rättade provsvar, bl.a. två rättade nationella prov i tyska som var märkta ”Sekretessbelagt t o m utgången av år 2011”. Hon beslöt att begära rättade provsvar från samma nationella prov i tyska från en annan skola och skrev därför till S:t Jacobi gymnasium den 13 och den 19 december 2001. Biträdande rektor bad henne emellertid att återkomma efter en månad vilket hon gjorde. Efter ytterligare påminnelser fick hon den 22 februari 2002 per e-post besked om att den begärda handlingen var sekretessbelagd till 2011 samt att hon vid besvär hänvisas till skolans rektor eller till att kontakta Skolverket. Samma dag begärde hon per epost ett överklagbart beslut. Trots att hon inte hade fått något beslut överklagade hon den 27 februari 2002 det besked hon fått till Kammarrätten i Stockholm. Den 4 mars 2002 fick hon per e-post följande meddelande från skolan.

text: Ärendet som åsyftas i brevet är enligt Skolverket sekretessbelagt till år 2011. Allt enligt markering på provet ifråga. Efter konsultation med chefsjuristen på ovan nämnda verk, meddelades detta beslut. Då Skolverket utfärdat dokumentet och tagit detta beslut hänvisas till denna myndighet. Överklagandet och handlingarna översändes från S:t Jacobi gymnasium till kammarrätten den 15 mars 2002. Kammarrätten avvisade den 4 april 2002

text: överklagandet med hänvisning till att det inte fanns något överklagbart beslut och överlämnade handlingarna till S:t Jacobi gymnasium för vidare handläggning.

text: Efter att ha väntat ett år på handlingarna tillskrev AA den 31 maj 2003 utbildningsförvaltningen i Stockholms kommun med en förnyad begäran om de aktuella handlingarna. Den 11 juni 2003 fick hon svar i form av ett överklagbart avslagsbeslut. I beslutet hänvisades till att det kunde överklagas hos länsrätten.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Utbildningsnämnden i Stockholms kommun för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande från utbildningsförvaltningen undertecknat av dåvarande direktören BB och avdelningschefen CC. Av tjänsteutlåtandet framgick bl.a. följande.

text: Förvaltningens yttrande

text: Ärendet kan delas upp i två delar. En del som avser handläggningen på Åsö gymnasium och en del som avser hanteringen på S:t Jacobi gymnasium. Den omfattande korrespondensen redovisas i bilaga (ej bifogad här; JO:s anm.). Åsö vuxengymnasium Ärendet aktualiserades (2001-12-03) genom ett brev från AA till Åsö vuxengymnasium med en begäran om ett antal handlingar. Detta brev föranledde en intensiv brevväxling mellan skolan och AA under december månad 2001. Den 8 januari 2002 skriver AA ett brev till Utbildningsförvaltningen med i stort sett samma innehåll som det brev som skolan erhållit. Förvaltningen gör en noggrann utredning och skriver tillsammans med personal på skolan och stadens juridiska avdelning ett utförligt svar. Svaret anmäldes i Utbildningsnämnden 2002-02-21. Då brevet till förvaltningen och svaret inte kommit till JO:s kännedom bifogas dessa (ej bifogade här; JO:s anm.). Förvaltningen är medveten om att varken svaren från skolan eller det svar som förvaltningen givit till sin karaktär kan betraktas som ett överklagningsbart beslut. Principen i svaren har dock varit att bringa klarhet kring elevens skolsituation och hur skolan har hanterat bedömningen av elevens prestationer. Svaren har varit ett försök att ge föräldern en samlad bild av dotterns hela skolsituation. Av misstag råkade läraren vid Åsö vuxengymnasium att skicka med ett nationellt prov i tyska som är sekretessbelagt till 2011 av Skolverket. Skolledningen anser det klart olämpligt att så har skett. Man har efter detta sett över sina interna rutiner vid skolan och ärenden av denna karaktär ska inte handläggas av en enskild lärare utan skolledningen har det fulla ansvaret att handlägga och besluta i denna typ av ärenden. Man har även genomfört utbildningsinsatser för lärare och kanslipersonal för att på bästa sätt kunna tillvarata allmänhetens intressen. S:t Jacobi gymnasium AA har besvärat sig till kammarrätten då hon inte fått ut de handlingar hon begärt från S:t Jacobi gymnasium. Kammarrätten fattar i mål nr 2010-2002 beslut om att avvisa överklagandet och att överlämna handlingarna i det aktuella målet till S:t Jacobi gymnasium för vidare handläggning. Beslutet från kammarrätten skickades till S:t Jacobi gymnasium. På skolan diarieförs ärendet enligt de rutiner som skolan har haft. Vad som sedan händer med handlingarna är oklart. Vid det aktuella tillfället arbetade man med att lägga ner skolan. S:t Jacobi gymnasium upphörde som egen enhet 2002-06-30.

text: Då inte skolan har åtgärdat ärendet efter det att kammarrätten fattat sitt beslut skriver AA till Utbildningsförvaltningen 2003-05-31. Den 11 juni skriver rektor DD ett svar till AA. Tyvärr innehåller svaret en felaktig besvärshänvisning. Bilagan som skickades med svaret avsåg besvär till länsrätten. Förvaltningen handlägger dock besvärsärenden till kammarrätten och länsrätten på likartat sätt. Besväret i fråga går in till Utbildningsförvaltningen där den diarieförs av registrator. Ärendet går sedan vidare till en handläggare som gör en bedömning om ärendet ska sändas vidare. Handläggaren ser då om ärendet ska gå vidare till kammarrätten eller till länsrätten. Förvaltningen anser det dock mycket olyckligt att rektor med sitt svar har skickat med en felaktig besvärshänvisning. Detta kan förstås te sig förvillande för den enskilde personen. I detta fall kan förvaltningen konstatera att AA inte lidit någon rättsförlust eftersom hon kände till att man i detta fall skulle överklaga till kammarrätten. Utbildningsförvaltningen beklagar det inträffade. För att öka kunskapen och vikten av att känna till hanteringen av offentliga handlingar kommer förvaltningen att genomföra en utbildning i ämnet tillsammans med stadens juridiska avdelning. Utbildningen kommer att genomföras den 18 september (2003; JO:s anm.) och alla rektorer och biträdande rektorer är kallade. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I beslut den 8 november 2004 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF), vilket kapitel även primärt reglerar frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Av

text: 2 kap. 3 §

text: TF framgår att en handling är allmän om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § samma kapitel är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av sekretess – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Denne har enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen.

text: En begäran om kopia skall behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Fråga om utlämnande av allmän handling prövas enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF av den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordning eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det, enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: , på honom att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. I tveksamma fall skall den som har handlingen i sin vård hänskjuta frågan till myndigheten, om det kan ske utan omgång. Vägrar han att lämna ut handlingen

text: eller lämnar han ut den med förbehåll, skall han på sökandens begäran hänskjuta frågan till myndigheten. Sökanden skall underrättas om att han kan begära detta och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Rätten att få ett sådant formellt beslut tillkommer sökanden oavsett grunden för avslagsbeslutet. Ett beslut att avslå en begäran att få del av eller kopia av allmän handling får sökanden, enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF och

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: överklaga hos kammarrätten.

text: Enligt

text: 4 kap. 3 § sekretesslagen

text: gäller sekretess för uppgift som ingår i eller utgör underlag för kunskapsprov eller psykologiskt prov under myndighets överinseende, om det kan antas att syftet med provet motverkas om uppgiften röjs.

text: Av bestämmelsen följer ett förbud att röja uppgift för vilken det gäller sekretess. Den som uppsåtligen röjer sådan uppgift kan enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: dömas för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst ett år. Den som av oaktsamhet begår sådan gärning skall dömas till böter. I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

text: Enligt förarbetena till straffbestämmelsen (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 404) får frågan huruvida ett oaktsamt brott är ringa avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter i det konkreta fallet. En omständighet av betydelse kan vara vilken uppgift som har röjts och vilken skada detta har medfört.

text: I

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: stadgas följande. Kan det antas att hinder mot utlämnande av uppgift i allmän handling föreligger enligt sekretessbestämmelse i denna lag eller annan författning, får myndighet utmärka detta genom särskild anteckning. Sådan anteckning skall innehålla beteckningen Hemlig samt ange tillämplig bestämmelse, dagen för anteckningen och den myndighet, som har låtit göra den.

text: Bedömning

text: Handläggningen vid Åsö vuxengymnasium Det har ankommit på ledningen för Åsö vuxengymnasium att med utgångspunkt i de bestämmelser som jag ovan redogjort för behandla AA:s framställningar. AA skulle, när skolan gjorde den bedömningen att samtliga begärda handlingar inte kunde lämnas ut, ha fått ett beslut med anvisning om hur det kunde överklagas. Ledningen för Åsö vuxengymnasium kan inte undgå kritik för denna underlåtenhet.

text: Det nationella provet i tyska var enligt markering på framsidan sekretessbelagt t.o.m. utgången av 2011. Den åsatta markeringen uppfyllde i och för sig inte i rent formellt avseende kraven i

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: . Detta hindrar inte att ett utlämnande av provet skulle kunna medföra straffansvar för vederbörande tjänsteman. Jag har av den anledningen övervägt om förfarandet kan bedömas som brott mot tystnadsplikt enligt bestämmelserna i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Det finns här – bl.a. mot bakgrund av nämndens uppgift att utlämnandet har skett av misstag – inte anledning anta att det har skett uppsåtligen. Vid prövningen av frågan om

text: ansvar för utlämnande av oaktsamhet har jag inte funnit annat än att omständigheterna i detta fall är sådana att oaktsamheten i straffrättsligt hänseende kan bedömas som ringa och således inte medföra ansvar. Det saknas därför skäl för mig att inleda en förundersökning.

text: Jag vill emellertid framhålla att det inträffade naturligtvis ändå inte är godtagbart och förtjänar allvarlig kritik. Av remissvaret framgår att de interna rutinerna vid skolan har setts över och att utbildningsinsatser har genomförts för lärare och kanslipersonal. Jag lämnar därför saken.

text: Handläggningen vid S:t Jacobi gymnasium Remissvaret i denna del berör inte den inledande handläggningen av AA:s framställningar till S:t Jacobi gymnasium om att få ut kopia av nationella prov i tyska, varför jag förutsätter att de uppgifter som AA har lämnat är riktiga. Inte heller vid S:t Jacobi gymnasium har handläggningen av hennes framställningar skett enligt de bestämmelser som redovisats ovan. Det har ålegat ledningen för S:t Jacobi gymnasium att skyndsamt pröva om handlingarna var sekretesskyddade och, om så var fallet, meddela ett avslagsbeslut med överklagandehänvisning. Av utredningen i ärendet framgår att inte ens efter det att handlingarna överlämnades från kammarrätten skedde en sådan formell prövning.

text: Först efter det att AA kontaktade utbildningsförvaltningen ett år senare erhöll hon ett överklagbart beslut. Det var dock försett med en felaktig överklagandehänvisning. Det inträffade förtjänar allvarlig kritik.

text: Jag noterar att utbildningsinsatser angående hanteringen av allmänna handlingar har genomförts.

text: Med den allvarliga kritik som uttalas ovan avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dom/domskäl

title: Kritik mot tre domare vid Svea hovrätt för underlåtenhet att ange skälen till ett förordnande om återbetalningsskyldighet för rättegångskostnader till staten

sammanfattning: Den som döms för ett brott ska enligt lagen betala tillbaka bl.a. försvararkostnader till staten. Hur mycket som ska betalas beror i första hand på den tilltalades ekonomi. Vid en huvudförhandling inför Svea hovrätt uppgav den tilltalade att han saknade inkomst och förmögenhet. Hovrätten beslutade trots det om full återbetalningsskyldighet. Juristdomarna i hovrätten får kritik för att de inte angett några skäl för hovrättens ställningstagande.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot bl.a. Svea hovrätt. Han uppgav att han i ett brottmål förpliktats att till staten återbetala kostnader för försvarare och särskild företrädare för barn trots att han sagt vid huvudförhandlingen i hovrätten att han inte hade någon inkomst. Domstolen hade inte heller angett några skäl till att den inte beaktat det han uppgett angående sina inkomstförhållanden.

text: Utredning

text: Handlingar i hovrättens mål B 5663-11 och Södertörns tingsrätts mål B 17082-10 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Vid tingsrättens huvudförhandling i juni 2011 uppgav AA att han hade viss inkomst. Tingsrätten skrev i domen att AA hade ekonomisk förmåga att ersätta kostnaderna för sitt försvar och för den särskilda företrädaren samt beslutade att han skulle återbetala dessa kostnader till staten. När hovrätten i januari 2012 höll huvudförhandling uppgav AA att han numera inte hade några inkomster och att han hade förbrukat det kapital han tidigare haft. Hovrätten beslutade att AA till staten skulle återbetala kostnaderna för försvararen och den särskilda företrädaren. Några skäl till beslutet angavs inte. I hovrättens avgörande deltog hovrättsråden BB och CC samt tf. hovrättsassessorn DD. Dessutom deltog två nämndemän.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från referenten i hovrättens mål, tf. hovrättsassessorn DD. Anmälan remitterades därefter till hovrätten som bereddes tillfälle att lämna kompletterande upplysningar om anledningen till att hovrätten inte angett de skäl som beslutet om återbetalningsskyldighet avseende

text: rättegångskostnader grundades på, samt redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Hovrätten, genom presidenten EE, hänvisade i sitt remissvar till ett bilagt yttrande från hovrättslagmannen FF, jämte ett underyttrande från hovrättsråden BB och CC samt tf. hovrättsassessorn DD.

text: BB, CC och DD upplyste följande.

text: --- Vid överläggning till dom togs frågan om återbetalningsskyldigheten upp och vi var ense om att de uppgifter som AA i hovrätten lämnade om sina ekonomiska omständigheter inte gav anledning att frångå huvudregeln i

text: 31 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: om att en tilltalad som döms för brottet ska ersätta staten för kostnader i målet. Ett domskoncept avfattades av referenten och cirkulerade därefter på sedvanligt sätt mellan juristledamöterna. Vi kan inte erinra oss att vi förde några särskilda diskussioner om huruvida motiveringen till vårt ställningstagande i fråga om återbetalningsskyldigheten skulle framgå av domen eller inte. Vi kan i efterhand konstatera att skälen till vårt beslut i denna del borde ha angetts i domen och att det beror på ett förbiseende att så inte skedde.

text: FF tillade följande.

text: --- Jag kan för egen del inte bidra med några ytterligare upplysningar utöver vad som anförs i det yttrandet. Jag gör inte heller någon annan bedömning av det som kommit fram än vad ledamöterna har gjort; det är uppenbart, inte minst i ljuset av vad AA uppgav vid huvudförhandlingen i hovrätten om sina ändrade inkomst - och förmögenhetsförhållanden, att hovrätten borde ha angett skälen till varför han skulle betala tillbaka rättegångskostnaderna i hovrätten. Vidare saknar jag anledning att dra någon annan slutsats än att det rör sig om ett rent förbiseende. När jag tagit upp frågan under hand på avdelningen har mina medarbetare undantagslöst förklarat att de, när någon åläggs återbetalningsskyldighet för rättegångskostnad er, regelmässigt också anger skälen för beslutet. Några ytterligare särskilda åtgärder med anledning av det nu aktuella ärendet har jag därför inte ansett påkallade.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Den som döms för ett brott ska enligt

text: 31 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB, ersätta staten för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Detta gäller även för kostnader som enligt rättens beslut har betalats av allmänna medel för särskild företrädare för barn (se 8 § [lagen 1988:609] om målsägandebiträde och 12 § lagen [1999:997] om särskild företrädare för barn). Den dömde är dock som huvudregel inte skyldig att betala mera av kostnaderna än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: . Återbetalningsskyldigheten enligt

text: rättshjälpslagen

text: bestäms av regler i

text: 23 § samma lag

text: . Den baseras på den enskildes ekonomiska underlag som i regel motsvarar årsinkomsten med avdrag för underhållsskyldighet. Exempelvis framgår av bestämmelsen att den vars ekonomiska underlag inte överstiger 50 000 kr ska betala två procent av kostnaderna. Vad den tilltalade ska betala får vidare enligt

text: 31 kap. 1 §

text: RB jämkas eller efterges om det finns skäl till det med hänsyn till den

text: tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden.

text: Av

text: 31 kap. 9 §

text: RB framgår att rätten självmant ska ta ställning till om den tilltalade ska betala tillbaka kostnaderna för försvarare m.m. till staten. Utgångspunkten är att det är den tilltalades ekonomiska situation vid huvudförhandlingen som ska ligga till grund för bedömningen. Det är rättens uppgift att se till att det finns tillräckligt underlag för att kunna ta ställning till frågan om återbetalningsskyldighet. Domstolens beslut om återbetalningsskyldighet för den som döms i ett brottmål ska grunda sig på en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Utgången är alltså inte given och torde inte heller framstå som självklar för den enskilde som berörs av beslutet.

text: Ett beslut om återbetalningsskyldighet enligt

text: 31 kap. 1 §

text: RB är med lagens terminologi ett beslut som inte är slutligt. Enligt

text: 30 kap. 11 §

text: RB ska rätten ange skälen för ett sådant beslut i den utsträckning det behövs. AA uppgav vid huvudförhandlingen i hovrätten att han inte längre hade några inkomster eller någon förmögenhet. Om hovrätten hade utgått från den uppgiften, skulle AA inte ha ålagts att betala tillbaka alla kostnader för försvararen och den sär-skilda företrädaren. AA hade naturligtvis intresse av att få veta varför hovrätten trots detta beslutade om full återbetalningsskyldighet. Det innebär att hovrätten enligt

text: 30 kap. 11 §

text: RB var skyldig att ange skälen för sitt beslut. BB, CC och DD har hänvisat till att det rört sig om ett rent förbiseende från deras sida att någon motivering till beslutet om återbetalningsskyldighet inte angavs. Jag har ingen anledning att ifrågasätta att så var fallet även om jag har svårt att förstå att inte någon av de tre domarna upptäckte att skälen för beslutet om återbetalningsskyldighet saknades.

text: BB, CC och DD förtjänar alltså kritik för att de inte i domskälen förklarat hovrättens ställningstagande om återbetalningsskyldighet.

text: Det AA i övrigt framfört i sin anmälan ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.