nyckelord:
Allmänna handlingar
Dokumentation
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av en parts begäran att ta del av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 augusti 2009, anförde AA i huvudsak att han begärt att få ut ett läkarintyg rörande honom från Försäkringskassan. Först efter fjärde försöket på fyra månader fick han intyget från kassan.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvar genom biträdande chefsjuristen BB följande.

text: Bakgrund

text: En enskild som vill ha ut information i sitt eget ärende kan stödja sin begäran på bestämmelserna om utlämnande av allmänna handlingar i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Han eller hon kan även åberopa sin rätt till partsinsyn enligt bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Genom rätten till partsinsyn kan den försäkrade ta del av det material som har tillförts ärendet, även sådant material som inte är allmän handling. I princip gäller samma skyndsamhetskrav vid partsinsyn som vid begäran om utlämnande av allmänna handlingar. I ett ärende om partsinsyn måste även bestämmelserna om serviceskyldighet i

text: 4 §

text: FL beaktas. Detsamma gäller om det är fråga om aktiviteter eller åtgärder som har ett nära samband med ett sådant ärende. Av denna paragraf framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. En myndighet har utifrån stadgandet att göra en allmän lämplighetsbedömning från fall till fall av hur långt den ska sträcka sin service. Myndigheten både kan och bör anpassa sin service till den aktuella arbets- och resurssituationen.

text: Utredning

text: AA begärde via e-post till Försäkringskassans telefonkundtjänst den 3 mars 2008 att få en kopia på ett läkarutlåtande daterat den 21 februari 2008 och utfärdat av företagsläkaren CC vid Strömsundshälsan.

text: Vid tidpunkten för AA:s begäran hade utlåtandet ännu inte kommit in till Försäkringskassan. Eftersom AA:s försäkringsärende handlades i pappersform på det aktuella försäkringskontoret i Östersund vidarebefordrades hans begäran dit internt via e-post. Den 5 mars 2008 meddelade telefonkundtjänsten AA att hans begäran hade skickats till det lokala försäkringskontoret i Jämtland för vidare åtgärd. Den 7 mars 2008 ringde AA till sin handläggare på Försäkringskassan i Östersund och begärde återigen en kopia på läkarutlåtandet. Handläggaren meddelade då att det inte hade kommit in något utlåtande från Strömsundshälsan. Det aktuella läkarutlåtandet kom in till Försäkringskassan först den 10 mars 2008. AA skickade den 13 juni 2008 ytterligare en begäran om kopia av läkarutlåtandet via e-post. Begäran sändes till Försäkringskassans telefonkundtjänst. Telefonkundtjänsten antecknade den 19 juni hans begäran i ärendejournalen och kopierade även in hans meddelande dit. I ett brev från AA daterat den 17 juni 2008 begärde han återigen en kopia av läkarutlåtandet. Den 23 juni 2008 skickade Försäkringskassan kopian till honom.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: En part har en långtgående insynsrätt i det egna ärendet. Oavsett vilket syfte han eller hon har med sin begäran måste den tas om hand av myndigheten. Och en begäran ska hanteras skyndsamt. I det här fallet hade den handling som AA i mars 2008 begärde att få ut visserligen inte kommit in till myndigheten. Försäkringskassan borde dock ha bevakat att läkarutlåtandet kom in. Det bör ligga inom ramen för en myndighets serviceskyldighet enligt FL att inom en inte alltför vid tidsrymd bevaka att en handling kommer in till myndigheten och, om så inte sker, meddela den enskilde detta. Nu vidtogs över huvud taget inga åtgärder i utlämnandeärendet från Försäkringskassans sida under perioden mars till mitten av juni 2008, trots att handlingen i fråga faktiskt fanns i ärendet sedan den 10 mars. Efter att AA den 13 och 17 juni 2008 på nytt begärt att få ut utlåtandet har det skickats till honom den 23 juni 2008. Sammanfattningsvis har hanteringen i ärendet när det gäller rätten till partsinsyn brustit på ett sätt som inte är acceptabelt. Försäkringskassan beklagar djupt det inträffade. Även journalföringen som rör utlämnandefrågan har brister. Det framgår inte vilka åtgärder som vidtogs med anledning av AA:s begäran den 13 och 17 juni 2008. På LFC Östersund ska arbetssättet vad gäller informationshantering ses över. Dessutom kommer samtliga personliga handläggare att genomföra en webbutbildning i förvaltningsrätt (FLIP) och få lärarledda utbildningar i förvaltningsrätt under första kvartalet 2010.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: är en handling allmän bl.a. om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen dit. Enligt

text: 2 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: anses en handling vara inkommen till myndighet när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som

text: önskar ta del av den. Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Begäran att få avskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Om den enskilde är part i ett ärende hos myndigheten kan han även grunda en framställning om att få ta del av handlingar i egenskap av part. Den som är part i ett ärende hos en myndighet har enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: – med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: – rätt till insyn i utredningsmaterialet. Regeln om partsinsyn utgör ett komplement till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Den innebär att den enskilde kan ha rätt att ta del även av sådana handlingar som ännu inte nått det stadium i handläggningen att de är att anse som allmänna handlingar. Genom bestämmelsen tillförsäkras parten en rätt att få tillgång till handlingarna i sitt ärende. Parten kan därigenom bevaka sina intressen i ärendet och också kontrollera hur myndigheten handlägger hans ärende.

text: En begäran från part om att ta del av handlingarna i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som enligt

text: och

text: 7 §§

text: förvaltningslagen

text: gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering. Det innebär bl.a. att en sådan begäran från part, liksom när en begäran grundas på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser, ska handläggas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut påpekat att enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ett ärende inte utgör skäl för att en ansökan ska behandlas med mindre skyndsamhet än om partsställning inte föreligger (se t.ex. JO 1999/2000 s. 332).

text: Bedömning

text: Försäkringskassan har i remissvaret redogjort för vad som förevarit i AA:s ärende. Av redogörelsen framgår att det läkarintyg som AA begärde att få del av den 3 mars 2008 inte hade inkommit till Försäkringskassan vid tiden för hans begäran. Försäkringskassan har, då en begäran om utlämnande av handling inkommer till myndigheten men handlingen inte finns hos myndigheten, en skyldighet att omgående underrätta den som begärt ut handlingen om detta. Därvid ska den som begärt ut handlingen upplysas om möjligheten att få frågan om utlämnande hänskjuten till myndigheten för ett skriftligt och överklagbart beslut. Ett sådant beslut har den sökande rätt till, oavsett vad skälet till att han eller hon inte får ut handlingen än må vara. Även om en efterfrågad handling inte har kommit in till myndigheten eller inte förvaras där har sökanden rätt till ett avslagsbeslut där denna motivering framgår. Av utredningen framgår att Försäkringskassan inte fattade ett sådant beslut eller underrättade AA om att det aktuella läkarintyget inte hade inkommit till kassan vid tiden för hans begäran. Denna underlåtenhet är givetvis oacceptabel. Trots att det läkarintyg som AA begärt att få del av kom in till Försäkringskassan den 10 mars 2008, vidtog inte myndigheten några åtgärder i ärendet förrän AA i mitten av juni 2008 på nytt begärde att få del av läkarintyget. Läkarintyget lämnades då ut till AA. Det inträffade är inte acceptabelt. Jag instämmer i Försäkringskassans bedömning att det ligger inom ramen för en myndighets serviceskyldighet att för parts räkning bevaka om en viss handling i ett ärende

text: kommer in till myndigheten. Försäkringskassan förtjänar kritik för sin hantering av ärendet. Enligt Försäkringskassans remissvar har åtgärder vidtagits för att det inträffade inte ska upprepas. Jag utgår från att åtgärderna har avsedd effekt.

text: Vad beträffar kassans agerande vid utlämnandet av läkarintyget, framgår det av utredningen att AA via e-post till Försäkringskassans telefonkundtjänst begärde att få del av läkarintyget den 13 juni 2008. Läkarintyget lämnades ut till AA först den 23 juni 2008, sedan AA i brev den 17 juni 2008 påmint kassan om sin begäran. Försäkringskassans tio dagar långa dröjsmål med utlämnandet av läkarintyget är inte förenligt med kravet att en begäran om att ta del av handlingar ska behandlas skyndsamt. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för dröjsmålet.

text: Av Försäkringskassans remissvar framgår att även journalföringen i utlämnandeärendet har vissa brister och att det av journalföringen inte framgår vilka åtgärder som vidtogs av kassan med anledning av AA:s begäran den 13 och 17 juni 2008 att få ta del av läkarintyget. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för bristerna.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten för långsam handläggning av en förundersökning

org: jo

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 oktober 2004, framförde S. i S. AB kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts Polismästardistrikt, och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Söderorts åklagarkammare, för långsam handläggning av en förundersökning.

type: stycke

text: Av anmälan framgick bl.a. följande. S. i S. AB lämnade under juni 2002 in en anmälan till polismyndigheten. En polisanmälan om grov förskingring upprättades dock först den 29 juli 2002. Trots åtskilliga kontakter med såväl polis som åklagare hade vid tidpunkten för anmälan till JO ännu inga utredningsåtgärder vidtagits i ärendet.

text: Utredning

type: rubrik

text: Handlingar i ärendet inhämtades från polisen (K188646-02) och åklagarkammaren (C5-12-4131-02). Av handlingarna och anmälan till JO framgick bl.a. följande.

text: Anmälan från S. i S. AB, daterad den 25 juni 2002, kom in till polismyndigheten den 15 juli 2002. En polisanmälan om grov förskingring upprättades den 29 juli 2002. Förundersökning inleddes påföljande dag. När anmälan kom in till åklagarkammaren i början av oktober 2002 saknades vissa handlingar. I direktiv till polisen den 16 oktober 2002 begärde kammaråklagaren AA att få dessa handlingar. Därefter skulle hon återkomma med utredningsdirektiv. Enligt en handling daterad den 29 augusti 2003 fick AA vid en muntlig kontakt med polisen besked om att utredningsarbetet förhoppningsvis skulle kunna påbörjas vid årsskiftet 2003/04. Den 4 september 2003 kom samtliga handlingar i ärendet in till åklagarkammaren.

text: AA bytte sedermera tjänst, varefter kammaråklagaren BB blev ansvarig förundersökningsledare. Hon efterträddes i sin tur av kammaråklagaren CC som den 6 april 2004 skickade över en tvistemålsdom till polisen, och hon frågade då också om någon utredningsman hade utsetts. Den 25 maj 2004 fick hon till svar att det inte fanns någon handläggare i ärendet. Enligt en tjänsteanteckning daterad den 22 september 2004 uppgav polisen att utredningen skulle påbörjas under hösten 2004.

text: Vid denna tid övertogs ansvaret som förundersökningsledare av kammaråklagaren DD.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten kom in med remissvar jämte upplysningar från polismästaren EE (här utelämnade). I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Av anmälan som ställts till JO framgår att företaget S. i S. AB, under sommaren 2002, polisanmälde företagets före detta ekonomiansvarige för brottet grov förskingring. Förskingringen skall enligt företaget skett genom att den ekonomiansvarige olovligen tagit ut pengar ut bolaget. S. i S. AB ifrågasätter nu handläggningen av ärendet och anför bl.a. att det är helt oacceptabelt att ett brott med ett synnerligen högt straffvärde inte överhuvudtaget har behandlats trots att snart 2,5 år förflutit sedan anmälan. För övrigt kan tilläggas att S. i S. AB, enligt egen uppgift, driver en parallell process i tvistemål mot den före detta anställde. Enligt uppgift från anmälaren meddelades i mars 2004 en dom i tvistemålet. Av domen framgår att den före detta ekonomiansvarige ådömts att återbetala gjorda uttag om ca fyra miljoner kronor jämte ränta och kostnader till S. i S. AB. Domen, som är överklagad till Svea Hovrätt, översändes den andra april från S. i S. AB till ansvarige åklagare i brottmålsärendet, FF.

text: Inhämtade upplysningar

text: Polismästare EE har lämnat upplysningar om ärendets handläggning. Av skrivelsen framgår att en anmälan upprättades först den 29 juli 2002 trots att anmälan enligt målsägaren gjordes redan den 25 juni 2002. Anledningen till detta har enligt FF ej kunnat klarläggas. Ärendet lottades på åklagare den 30 juli 2002. Den andra september beslöt gruppchefen vid distriktskriminalens bedrägerigrupp, kriminalinspektören GG, att lägga ärendet i balans efter bedömning att ärendet inte gick att utreda ”inom en någotsånär snar framtid”. I oktober 2002 lämnade kammaråklagaren AA utredningsdirektiv vilka dock inte föranledde någon ändrad bedömning rörande ärendets handläggning. GG lämnade den första januari 2003 sitt uppdrag som chef för bedrägerigruppen. Den nya chefen, kriminalinspektör HH innehade den aktuella tjänsten i tre månader och efterträddes av ytterligare en ny chef; kriminalkommissarien JJ. JJ gjorde bedömningen att han inte hade möjlighet att inleda handläggningen av ärendet före sommaren men hade för avsikt att göra detta under hösten 2003. Personalläget förändrades drastiskt av olika anledningar under sommaren och den tidiga hösten vilket resulterade i att oerfarna utredare tillfördes gruppen. På grund av detta kom endast prioriterade ärenden, där det oftast fanns frihetsberövade, att handläggas under hösten. JJ skickade två mindre erfarna utredare på handledd praktik till länskriminalpolisen där de arbetade med ”egna utredningar”. Med sig fick de aktuellt ärende för att färdigställa detta så snart som möjligt. Då fallet var för komplicerat och omfattande enligt handledaren på länskriminalpolisen sändes ärendet tillbaka till Söderort där det lades i balans efter att JJ gjort bedömningen att det vid den tidpunkten inte gick att utreda ärendet på grund av den på bedrägerigruppen rådande arbetssituationen. JJ var vid den tiden, förutom en halvtidsutredare, ensam på bedrägerigruppen. Polismästaren EE har i sitt yttrande vidare uppgivit att en orsak till helhetsbedömningen, vad avser prioritering av ärendet och beslutet att låta aktuellt ärende ligga i balans, kan ha varit att målsägande drivit en parallell civilrättslig process mot den före detta ekonomiansvarige och där haft möjlighet till ekonomisk kompensation. EE tillägger dock att detta naturligtvis är ovidkommande i sammanhanget.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att den långa handläggningstiden har, som ovan framgått, berott på flera faktorer såsom bl.a. stort ärendeinflöde, bristande personalresurser och hög personalomsättning med oerfaren personal som följd. Idag ligger ärendet på kriminalinspektören KK som för närvarande är den mest erfarna utredaren vid bedrägerigruppen. KK kommer enligt polismästaren i Söderort att inleda utredningsarbetet direkt efter jul- och nyårshelgerna.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, om det inte är uppenbart att brottet inte går att utreda (1 §). Ett beslut om att inleda en förundersökning skall fattas av polismyndigheten eller åklagare (3 § första stycket). När förundersökningen leds av åklagare, får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten. Han får också uppdra åt polisman att vidta viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet (3 § andra stycket). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (skyndsamhetsprincipen). Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (4 § 2 stycket). Den så kallade skyndsamhetsprincipen har tillkommit både i den enskildes och i det allmännas intresse. För den enskilde är det viktigt att slippa sväva i ovisshet om frågan kommer att prövas av domstol eller ej. En effektiv utredning ligger i det allmännas intresse eftersom möjligheterna att klara upp brottet i normalfallet är större i nära anslutning till brottstillfället. Exempelvis finns risk för att bevisningen försämras ju längre tiden går. Vidare är det av vikt att det straff som eventuellt utdöms följer snarast efter brottet. Se bl.a. kommentaren till

text: rättegångsbalken

text: (Gullnäs m.fl. s. 23:27). Av

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att förundersökningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall även ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (

text: 1 a § andra stycket

text: Bedömning

text: Av anmälan till JO framgår att RAR-anmälan/polisanmälan i ärende K188646-02 upprättades först den 29 juli 2002 trots att anmälan enligt målsägaren gjordes redan den 25 juni 2002. Av aktuell RAR-anmälan framgår av fritexten att en skrivelse från S. i S. AB inkommit till polisen den 15 juli 2002. Anmälan registrerades dock i RAR-systemet först den 29 juli 2002. Polismyndigheten har med andra ord dröjt åtminstone två veckor med att registrera anmälan från det att den inkommit. Ett sådant dröjsmål är inte godtagbart och polismyndigheten kan endast beklaga detta. Vad sedermera beträffar den fortsatta handläggningen av ärendet kan konstateras att ärendet lottades på åklagare dagen efter att anmälan registrerats hos polisen samt att det därefter i princip legat obearbetat. Det är oacceptabelt att en utredning med en angiven misstänkt gärningsman ligger obearbetad under en så lång period som nu varit fallet. Polismyndighetens uppfattning är att förevarande förundersökning inte har bedrivits med vederbörlig effektivitet och sådan skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Polismyndigheten anser att ledningen för Söderorts polismästardistrikt inte kan undgå kritik. Kritiken grundar sig på att den inkomna polisanmälan inte registrerades inom föreskriven tid samt att utredningen av aktuellt ärende inte bedrivits i enlighet med skyndsamhetsprincipen. Polismyndigheten tar på sig en del av ansvaret för det ovan noterade men poängterar särskilt att en aktiv förundersökningsledare är en förutsättning för att utredningen skall drivas framåt. Större krav måste ställas på åklagaren/åklagarna som varit förundersökningsledare i aktuellt ärende. Åklagaren

text: har som förundersökningsledare ansvar för utredningen i dess helhet och skall se till att förundersökningen bedrivs effektivt. Polismyndigheten vill avslutningsvis framhålla att Söderorts polismästardistrikt, som framgår av yttrandet, lagt ut ärendet på deras mest erfarne handläggare som direkt efter jul- och nyårshelgerna kommer ta sig an utredningsarbetet. I övrigt kan konstateras att chefen för bedrägerigruppen i Söderort skall vidta en förnyad genomgång av ärendebalansen samt att gruppen i januari 2005 förstärks med en utredare.

text: Ärendet remitterades därefter till åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten kom in med remissvar jämte yttrande från chefsåklagaren LL (här utelämnat). Av remissvaret framgick bl.a. följande.

text: Enligt

text: 23 kap 3 §

text: RB skall beslut att inleda en förundersökning fattas av polismyndighet eller åklagaren. När undersökningen leds av åklagare får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten. Enligt

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: har förundersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Förundersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet. En förundersökning skall enligt 23 kap 4 § bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Finns ej längre anledning till dess fullföljande skall den nedläggas. Av handlingarna framgår att aktuellt ärende inkom till Söderorts åklagarkammare den 4 oktober 2002. Det framgår vidare att det numera finns en utredningsman i ärendet och att åklagaren den 1 februari 2005 lämnade direktiv till utredningsmannen. Vidare framgår det att det under aktuell utredningstid varit, i vart fall, fyra olika åklagare som handlagt ärendet. Jag delar kammarchefens uppfattning att det inte är lyckat att åklagare sätter sig in i ett ärende i detalj så länge det inte finns någon utredningsman tillgänglig. Ett sådant förfarande kan ses som ett onödigt och ineffektivt utnyttjande av resurserna. Det ligger dock i rollen som aktiv förundersökningsledare att trycka på och verka för att utredningsman tillsätts. Av handlingarna framgår att direktiv har skickats ut av en åklagare men det framgår inte om någon av de inblandade åklagarna därefter följt upp och bevakat att direktiven efterföljts eller skickat påminnelse till polisen. Åklagaren borde i sin egenskap av förundersökningsledare ha försökt att påverka handläggningen av ärendet och bl.a. verkat för att en utredningsman tillsattes i ärendet. JO har i ett tidigare yttrande (JO 2003/04 s. 82) framhållit vikten av att man inom åklagarväsendet är aktiva för att komma till rätta med problem av det aktuella slaget. En åklagare som får besked om att han inte inom rimlig tid kan påräkna det biträde med en brottsutredning som han bedömer som nödvändigt får inte slå sig till ro med det utan bör vända sig till sin kammarchef. Det ankommer sedan på kammarchefen att genom kontakter med befattningshavare vid polismyndigheten på motsvarande nivå försöka utverka att nödvändiga resurser ställs till åklagarens förfogande. Om detta inte visar sig vara möjligt får frågan föras upp till överåklagaren som i sin tur får ta upp frågan med länspolismästaren. Det framgår inte i aktuellt ärende om åklagaren lyft frågan om tillsättande av utredningsman hos polisen till kammarchefen. Kammarchefen har uppgett att hon har haft fortlöpande kontakter med ledningen för Söderortspolisen på ett allmänt plan men att hon inte bedömt det varit meningsfullt att parallellt påtala bristande aktivitet i varje ärende som inte förts framåt tillräckligt snabbt. Det kan ifrågasättas om inte kammarchefen i det här aktuella fallet skulle fört samtal om just detta ärende som blivit liggande under lång tid. Det kan vidare ifrågasättas om hon inte borde ha fört upp frågan till den dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm för diskussioner med länspolismästaren.

text: Sammanfattningsvis kan jag konstatera att handläggningen i aktuellt fall varit oacceptabelt lång. Att handläggningen i aktuellt ärende dragit ut på tiden synes till största delen bero på bristande resurser hos polisen. Det kan dock inte uteslutas att den långa handläggningstiden även har påverkats av att det under handläggningstiden varit fyra olika åklagare som handlagt ärendet. Jag förutsätter därför dels att kammarchefen fortsätter sina diskussioner med ledningen för Söderortspolisen för att komma till rätta med problemet om långsam handläggning och att dessa diskussioner även gäller enskilda ärenden, dels att man ser över rutinerna på kammaren för att söka undvika alltför många åklagarbyten i ett ärende. Avslutningsvis kan jag nämna att det inom Åklagarmyndigheten för närvarande sker en tillsyn av äldre ärenden. Resultatet av denna tillsyn bör kunna leda till att rutinerna avseende äldre ärenden ytterligare förbättras i avsikt att kunna undvika långa handläggningstider. S. i S. AB kommenterade inte remissvaren.

text: Av därefter inhämtade uppgifter från åklagarkammaren framgick att åtal om grov förskingring väcktes den 26 augusti 2005.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948).

text: När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndigheten för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av handlingarna framgår att anmälan från S. i S. AB kom in till polismyndigheten den 15 juli 2002 men att anmälan registrerades först den 29 juli 2002. Som polismyndigheten anfört är ett dröjsmål om ca två veckor innan en anmälan registreras naturligtvis inte godtagbart.

text: Utredningen ger vid handen att det aktuella ärendet sedan låg obearbetat utan att några som helst utredningsåtgärder vidtogs för att driva det framåt under i det närmaste två och ett halvt års tid, fram till årsskiftet 2004/05. Som förklaring har polismyndigheten i huvudsak hänvisat till den mycket ansträngda arbetssituationen vid bedrägerigruppen vid Söderorts polismästardistrikt och till att åklagarna inte varit tillräckligt aktiva som förundersökningsledare. Åklagarmyndigheten har anfört att den utdragna handläggningstiden till den största delen synes bero på bristande resurser hos polisen men att handläggningstiden även kan ha påverkats av att det varit flera olika åklagare som handlagt ärendet.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggnings-

text: tiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: – inte minst när det gäller handläggningen av bedrägeriärenden. Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med beaktande av detta förhållande anser jag emellertid att handläggningen av det aktuella ärendet är helt oacceptabel och att skyndsamhetskravet som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB har åsidosatts.

text: Polismyndigheten har tagit på sig en del av ansvaret för handläggningen men har också poängterat vikten av en pådrivande förundersökningsledare. Det är i och för sig riktigt att åklagaren som förundersökningsledare har det övergripande ansvaret för utredningen och att denne skall se till att förundersökningen bedrivs effektivt. Jag är också av den uppfattningen att de inblandade åklagarna i det här fallet borde ha varit mer aktiva, och jag delar de synpunkter som framförts av åklagarmyndigheten gällande vilka åtgärder som hade varit lämpliga att vidta. Åklagarna kan därför inte undgå viss kritik för sin bristande aktivitet i dessa delar.

text: Jag har emellertid nyligen i ett annat ärende kritiserat polismyndighetens handläggning av ett kriminalärende vid den aktuella bedrägerigruppen, se JO:s beslut den 20 juni 2005, dnr

text: . Den ansträngda arbetssituationen vid bedrägerigruppen är således känd för mig. Bl.a. mot denna bakgrund är polismyndighetens påpekande angående åklagarnas ansvar som förundersökningsledare något anmärkningsvärt. Enligt min bedömning är det nämligen uppenbart att den utdragna handläggningstiden i ärendet till allra största delen beror på situationen vid bedrägerigruppen. Ansvaret härför åvilar polismyndigheten som således förtjänar kritik för sin passivitet i ärendet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av bedrägeriärenden

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av handläggningstiden i några bedrägeriärenden. Hon uppgav bl.a. att hon polisanmälde de första bedrägerierna i februari/mars 2004 och att polisen redan vid sin första IP-adressökning i september 2004 fick fram en misstänkt person. Trots det lades ärendena ned under hösten 2004 med motiveringen att det saknades bevis. Detta medförde att bedrägerierna fortsatte obehindrat till februari/mars 2007, vilket orsakat henne stort psykiskt lidande helt i onödan. Först våren 2007 vidtog polisen utredningsåtgärder.

text: Utredning

text: Från polismyndigheten infordrades handlingar i ärendena K95238-04, K210450- 04, K246103-04, K175111-06, K27621-07, K28993-07 samt K52638-07. Vidare inhämtades dom i Södertörns tingsrätts mål B 8067-07 och beslut i Svea hovrätts mål B 7922-07. Av dessa handlingar framkom i huvudsak följande.

text: En polisanmälan om försök till bedrägeri upprättades den 16 april 2004 (K95238- 04). Enligt anmälan hade någon i AA namn beställt varor från H&M Rowells och uppgett hennes personnummer samt en c/o adress till sin egen bostad. AA blev kontaktad av företaget för att komplettera sin kreditansökan. Beslut att lägga ned förundersökningen fattades i juni 2004 med motiveringen att förutsättningar att styrka brott av en specifik person saknades.

text: Den 24 augusti 2004 upprättades en anmälan (K210450-04) som rubricerades som ofredande. Även i detta fall hade någon beställt varor via Internet i AA:s namn, denna gång från företaget La Redout. AA fick ett brev hem angående detta och kunde därför stoppa paketet. Samma dag beslutade polismyndigheten att förundersökning inte skulle inledas då brottet uppenbart inte går att utreda. Tre dagar senare, den 27 augusti 2004, ringde AA till polisen och kompletterade uppgifterna. Hon uppgav att det fanns en person på La Redouts IT-avdelning som kunde få fram IP-adressen på den som gjorde beställningar i hennes namn och lämnade namn och telefonnummer till denna person. Hon ifrågasatte också rubriceringen ofredande

text: och undrade om det inte skulle vara bedrägeri. Ärendet togs upp den 28 augusti 2004 och lades ned den 29 januari 2007 med motiveringen att det finns anledning att anta att fortsatt utredning ej kan styrka brott. Såvitt framgick vidtogs inga utredningsåtgärder under tiden.

text: Nästa anmälan upprättades den 29 september 2004 (K246103-04) då AA anmälde att en okänd gärningsman återigen handlat saker med hjälp av hennes personnummer. Denna gång hade hon fått brev från Intrum Justitia om att hon skulle betala 3 048 kr för en skuld hos ett företag som heter BonÁ Parte. Hon uppgav att hon hade lämnat uppgifter till polisen i de två tidigare anmälningarna men att utredarna inte ringt upp och att utredningarna lades ned trots att hon hade mer upplysningar att lämna till utredare. Den 30 september 2004 återkom AA och lämnade ytterligare upplysningar, bl.a. den e-postadress beställningarna hade skett från samt telefonnummer till en person vid postorderföretaget BonÁ Parte som kunde lämna uppgifter om utredningen. Förundersökningen lades ned den 24 januari 2007 med motiveringen att det finns anledning att anta att fortsatt utredning ej kommer att kunna styrka brott. Någon utredningsåtgärd vidtogs såvitt framgått inte under tiden från anmälan till nedläggningsbeslutet.

text: Ett bedrägeri gällande beställning via Internet från Interflora anmäldes av AA den 17 juli 2006 (K175111-06). Denna gång hade någon beställt varor för 1 200 kr som levererades den 10 juli 2006. AA refererade till tidigare anmälningar och uppgav denna gång en postadress till den person hon trodde utsatte henne för bedrägerier. Vidare uppgav hon att både IT-chefen hos Ellos-koncernen (La Redout) och beställningsmottagaren hos Interflora hade sagt till henne att de kunde lämna ut IPadresser m.m. som den misstänkta hade använt sig av till polisen. Telefonnummer och namn till dessa personer lämnades i anmälan.

text: En anmälan (K27621-07) upprättades den 31 januari 2007. AA anmälde då ytterligare ett bedrägeri via Internet. Någon hade gjort en beställning från Panduro Hobby i hennes namn och hon blev uppringd av en person vid företaget som hade några frågor om beställningen. I anmälan uppgav hon den e-postadress som beställningen hade gjorts från (samma som tidigare) samt den adress varorna skulle levereras till.

text: Den 1 februari 2007 upprättades en anmälan (K28993-07) angående bedrägeri. AA anmälde då att hon denna dag hade fått en faktura från Interflora för varor som levererats till en adress i Jönköping. Även denna beställning var gjord från samma e-postadress som tidigare.

text: Slutligen anmälde AA den 27 februari 2007 bedrägerier vid två tillfällen via Internet (K52638-07). Någon hade återigen beställt blommor hos Interflora i hennes namn med leverans till två olika adresser och fakturan till henne. AA uppgav att hon hade pratat med en person hos Interflora och fått en IP-adress. Telefonnummer till denna person samt aktuell IP-adress lämnades i anmälan. Denna anmälan kompletterades den 21 mars 2007 då polisen fick ytterligare uppgifter om försök till bedrägeri genom Internetbeställningar hos Interflora i AA namn.

text: Förundersökningen i de tre anmälningarna från 2004 (K95238-04, K210450-04 samt K246103-04) återupptogs den 8 februari 2007. Därefter hölls förhör med AA den 12 februari 2007. Några vittnen hördes i mars och den misstänkta i april och maj. Samtliga ärenden slutredovisades till åklagaren i början av maj 2007.

text: Åtal väcktes den 29 juni 2007 för bedrägeri vid fyra tillfällen och försök till bedrägeri vid fyra tillfällen. Tingsrätten dömde i oktober 2007 den tilltalade för bedrägeri vid tre tillfällen och försök till bedrägeri vid tre tillfällen. Påföljden bestämdes till skyddstillsyn och AA tillerkändes skadestånd för bl.a. sveda och värk. Domen överklagades av den dömda som uteblev från huvudförhandlingen i hovrätten, varför överklagandet förföll.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i de aktuella ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar till vilket var fogat ett yttrande från polismästaren CC, Söderorts polismästardistrikt (här utelämnat).

text: Efter att inledningsvis ha hänvisat till Söderorts polismästardistrikts yttrande beträffande bakgrunden samt en redogörelse för den rättsliga regleringen, redovisade polismyndigheten polismästardistriktets bedömning följt av myndighetens egen bedömning.

text: Polismästardistriktets bedömning

text: Söderorts polismästardistrikt gör bedömningen att skyndsamhetskravet enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB inte har uppfyllts i ärendena K210450-04 och K246103-04 som lades ned efter att ha legat i balans utan åtgärder i ca 28 månader. Handläggare hade bytts i ärendena fyra gånger. Polismästardistriktet uppger att det inte är acceptabelt att inga utredningsåtgärder vidtagits i ärendena under mer än två års tid och detta särskilt som det i det ena ärendet fanns obearbetade uppgifter efter en IP-sökning som pekar på en särskild adress, vilken senare visade sig vara adressen till den kvinna som så småningom delgavs misstanke om brott. Vidare anser distriktet att det inte är acceptabelt att en förundersökning läggs ned som innehåller obearbetade uppgifter. Distriktet upplyser om att det under den aktuella tidsperioden rådde en väldigt ansträngd arbetssituation på kriminalenheten, med ett stort ärendeinflöde med många frihetsberövade personer och personal som slutade. Detta medförde prioriteringar där ärenden med frihetsberövade och ärenden om brott begångna mot kvinnor eller barn samt brott begångna av ungdomar prioriterades. Även med beaktande av detta anser distriktet att det inte är acceptabelt att utredningar blir liggande i balans i över två år och att utredningar läggs ned med obearbetat material. Distriktet beklagar det inträffade. Distriktet upplyser vidare om att kriminalorganisationen inom distriktet har genomgått en omorganisation med syfte att få en effektiv utredningsverksamhet. I dag har distriktet regelbunden uppföljning av öppna ärenden som är äldre än sex månader. Distriktet hoppas att de vidtagna åtgärderna skall förhindra en upprepning av det inträffade. Beträffande den övriga handläggningen och övriga ärenden anser polismästardistriktet att skyndsamhetskravet inte har åsidosatts. Från det att förundersökningarna återupptogs har utredningarna bedrivits snabbt och effektivt.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten instämmer i polismästardistriktets bedömning att skyndsamhetskravet i

text: 23 kap. 4 §

text: RB inte har uppfyllts vad gäller ärendena K210450-04 och K246103-04 och att det självklart inte är acceptabelt att ärenden förblir outredda under mer än två års tid och därefter läggs ned trots att det i det ena ärendet finns uppgifter som kan leda utredningen framåt. Resursbrist, prioritering av andra slag av ärenden och byte av handläggare ett flertal gånger synes vara en bidragande orsak till det inträffade men i likhet med distriktet anser polismyndigheten att dessa skäl inte är godtagbara. Ärenden som är utredningsbara måste utredas så skyndsamt som möjligt och därmed inom rimlig tid, detta oavsett om det är bestämt att andra slag av ärenden skall prioriteras i första hand. Det ankommer på förundersökningsledaren (som i dessa fall var en polisman) att tillse detta samt även att ge handläggarna behövliga direktiv för arbetet. Det kan vidare konstateras att adressuppgiften som framkom i ett av ärendena från 2004 var den senare dömda kvinnan adress. Det är anmärkningsvärt att inga utredningsåtgärder vidtogs trots att det fanns relevanta uppgifter. Det kan också konstateras att när utredningen av samtliga bedrägerifall mot AA väl genomfördes kunde den inom en relativ kort tid framgångsrikt avslutas med ett förundersökningsprotokoll, vilket ledde till åtal och dom. Av domen i Södertörns tingsrätt den 9 oktober 2007 framgår att åtalet gällande brotten i de ovan två nämnda utredningarna, försök till bedrägeri och bedrägeri, visserligen ogillades men att den åtalade kvinnan dömdes för bedrägeri i de övriga fallen som nu är föremål för JO:s granskning. Polismyndigheten är således mycket kritisk till den bristfälliga hanteringen av dessa två ärenden. Vad gäller bedrägeriärendena från 2007 anser polismyndigheten att skyndsamhetskravet har uppfyllts. Dessa ärenden utreddes tillsammans med de återupptagna ärendena skyndsamt under vårterminen och förundersökningsprotokollet redovisades till åklagarmyndigheten i maj 2007. Beträffande bedrägeriärendet från 2006, som låg i balans i fem månader, överlämnar myndigheten åt JO att avgöra om skyndsamhetskravet har uppfyllts eller inte. Som polismyndigheten tidigare uppgivit i yttranden till JO, råder sedan oktober 2006 en ny organisation avseende utredning av bedrägeribrott inom myndigheten, i syfte att effektivisera utredningsarbetet. Särskilda bedrägerirotlar finns vid polismästardistrikten i City, Norrort och Södertörn. Vid dessa rotlar handläggs länets samtliga bedrägeribrott, med undantag för de som handläggs vid länskriminalpolisavdelningen. Vid bedrägerirotel Syd i Södertörn utreds bedrägeri- och förskingringsbrott som inträffat i upptagningsområdena Södertörns, Söderorts, Södertälje och Nacka polismästardistrikt. Med denna organisation föreligger bättre förutsättningar för ett mer effektivt och rättssäkert utredningsarbete gällande dessa brott. Detta innebär vidare att Söderorts polismästardistrikt inte längre utreder bedrägeriärenden. Vidare har Söderorts polismästardistrikt vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med problemen med utredningsverksamheten inom distriktet, genom omorganisation av kriminalverksamheten och införandet av regelbundna uppföljningsrutiner. Polismyndigheten anser att erforderliga åtgärder har vidtagits i syfte att förbättra utredningsverksamheten inom såväl hela myndigheten som Söderorts polismästardistrikt och att förutsättningarna för en rättssäker och effektiv handläggning av ärenden därmed har förbättrats. Polismyndigheten vill avslutningsvis beklaga den bristfälliga hanteringen av de två ovan nämnda utredningarna.

text: AA yttrade sig över polismyndighetens remissvar och uppgav bl.a. att ett beklagande från myndigheten inte var tillräckligt utan krävde även ersättning för sveda och värk i form av ekonomisk kompensation.

text: Bedömning

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger och finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen så ska den läggas ned, vilket följer av

text: Av utredningen framgår att AA anmälde bedrägerier och försök till bedrägerier under en period av nästan tre år. Det framgick av anmälningarna att någon hade kommit över hennes personuppgifter och gjort beställningar i hennes namn på Internet. Redan i den andra anmälan från augusti 2004 lämnade AA kontaktuppgifter till en person som kunde hjälpa till att få fram den IP-adress beställningen hade gjorts från och i den tredje anmälan från september 2004 angav hon även den e-postadress beställningarna kom från. En IP-sökning gjordes enligt polismyndigheten under hösten 2004, men resultatet från denna bearbetades inte. I stället blev de två senare ärendena från 2004 liggande i 28 månader utan att ytterligare åtgärder vidtogs och i januari 2007 lades de ned med motiveringen att ”det finns anledning anta att fortsatt utredning ej kan styrka brott.”

text: Under sommaren 2006 och i början av 2007 anmälde AA ytterligare fyra bedrägerier eller försök till bedrägerier. När utredningsåtgärder till slut vidtogs under våren 2007 kunde polisen på tämligen kort tid utreda alla anmälningarna och en person åtalades för brott enligt samtliga anmälningar och dömdes i oktober 2007 också för flertalet av de åtalade gärningarna. – Motiveringen till besluten i januari 2007 att lägga ned två av anmälningarna framstår mot denna bakgrund inte som särskilt välgrundad och det kan ifrågasättas om besluten verkligen fattades efter en noggrann genomgång av ärendena.

text: Som förklaring till den utdragna handläggningstiden har polismästardistriktet i huvudsak hänvisat till det ansträngda arbetsläget under den i ärendet aktuella tidsperioden.

text: Anmälningar om misstänkt bedrägeri blir, enligt min erfarenhet, av olika skäl alltför ofta liggande för länge innan de utreds. Det ansträngda arbetsläget anges i princip alltid som förklaring. Det nu aktuella ärendet är alltså inget undantag. Jag har också under senare år vid upprepade tillfällen kritiserat Stockholmspolisens handläggning av bedrägeriärenden, senast i två beslut under april månad (dnr 5903- 2008 och 727-2009). Arbetssituationen vid myndighetens bedrägerigrupper är således väl känd för mig.

text: Oavsett varför ärenden blir liggande är det fullständigt oacceptabelt att underlåta att vidta åtgärder under så lång tid som nu varit fallet, särskilt om det finns obearbetade uppgifter i anmälningarna. För AA:s del medförde polisens bristfälliga hantering av anmälningarna från 2004 att samma person fortsatte att använda hennes personuppgifter vid flera tillfällen under ett par års tid. Jag har därför förståelse för att hon upplever att en stor del av bedrägerierna har skett ”helt i onödan”, då det visade sig att brotten faktiskt var relativt enkla att utreda. Det aktuella ärendet är dessvärre ett tragiskt exempel på att polisens underlåtenhet att utreda ett ärende på ett tillfredställande sätt kan få olyckliga konsekvenser för den

text: drabbade – av den aktuella domen framgår exempelvis att AA påverkats mycket negativt av det inträffade. Sammantaget anser jag att polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för hanteringen av ärendena från 2004. Med hänsyn till de tidigare anmälningarna kan inte heller ärendet från 2006 anses ha hanterats med erforderlig skyndsamhet. Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte något annat uttalande från min sida än att jag vill nämna att JO inte är behörig att pröva ersättningsanspråk. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: En yngling som vårdades med stöd av 3 § LVU hade enligt 15a § LVU getts rätt att vistas utanför det särskilda ungdomshem där han var placerad. Fråga om det fanns skäl för att besluta om att han skulle hämtas tillbaka till hemmet.

text: En yngling som vårdades med stöd av

text: 3 §

text: LVU hade enligt

text: 15 a §

text: LVU getts rätt att vistas utanför det särskilda ungdomshem där han var placerad. Fråga om det fanns skäl för att besluta om att han skulle hämtas tillbaka till hemmet. Även fråga om utformningen av beslut enligt

text: 15 a §

text: LVU om vistelse utanför hemmet

text: Den 14 juni 2001 beslutade ordföranden i Socialnämnden i Marks kommun att omedelbart omhänderta AA enligt

text: 6 §

text: LVU. AA placerades på Margretelunds utrednings- och behandlingshem (Margretelund) i Lidköping. Margretelund är ett sådant särskilt ungdomshem som avses i

text: 12 §

text: LVU. Efter ansökan av socialnämnden beslutade Länsrätten i Vänersborg den 27 juni 2001 att AA skulle ges vård med stöd av 1 § andra stycket och 3 § LVU. AA var även fortsättningsvis inskriven på Margretelund.

text: Den 16 juni 2002 fattades ett beslut enligt

text: 15 a §

text: LVU om att AA skulle vistas utanför institutionen – i faderns hem.

text: När en behandlingsassistent från Margretelund den 7 november 2002 skulle besöka AA i hemmet var han inte där och hade inte heller varit i skolan. Från behandlingshemmets sida fanns misstanke om att AA hade missbrukat under en längre tid och att han manipulerat de drogtester som han regelbundet genomgick vid Vårdcentralen i Kinna. Efter samråd med AA:s socialsekreterare beslutades att AA skulle återföras till Margretelund. Beslutet innebar även att han skulle vårdas på den låsbara enheten Täppan.

text: Urintester utfördes den 7 och 8 november 2002 på AA enligt

text: 17 a §

text: LVU. Testerna visade inga spår av droger. Den 11 november 2002 avslutades vården på Täppan. Efter samråd med AA:s socialsekreterare beslutades att AA skulle återföras till hemmet och fortsätta vården enligt tidigare uppgjord behandlingsplan.

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Socialnämnden i Marks kommun och Margretelund. AA anförde bl.a. följande. Vid den senaste behandlingskonferensen träffades en överenskommelse innebärande bl.a. att om han drogtestade sig två gånger i veckan på Vårdcentralen i Kinna och var

text: ”ren” under oktober månad 2002 skulle han skrivas ut från behandlingshemmet den 31 oktober 2002. Den 3 november 2002 kom han hem från en resa och trodde då att han var utskriven från behandlingshemmet. Eftersom han var sjuk meddelade han skolan att han skulle vara hemma under några dagar. Den 7 november 2002 var han hemma hos sin bror i Skene. Han fick då veta av sin far att personal från Kinnebäck (en avdelning vid Margretelund, JO:s anm.) letade efter honom. Han meddelade fadern att han var hos sin bror och att Kinnebäcks personal kunde komma dit om de ville prata med honom. När personalen anlände blev han tillsagd att omedelbart sätta sig i bilen annars skulle han bli efterlyst. När de kom till behandlingshemmet placerades han på Täppan som är en sluten avdelning. För att få klarhet i varför han hämtats till behandlingshemmet och placerats på en sluten avdelning ringde han sin socialsekreterare. Hon upplyste honom om att det fanns misstankar om missbruk och att han därför skulle testas. Han drogtestades samma dag. Resultatet var negativt. Den 8 november 2002 fick han lämna ytterligare ett prov som även det var negativt. Hans socialsekreterare upplyste honom per telefon om att hon skulle få provsvaren från vårdcentralen på måndagen den 11 november 2002 och att de då skulle fatta ett beslut. Den 11 november fick han besked av chefen för behandlingshemmet att det som hänt var ett missförstånd. Socialsekreteraren hade fått alla provsvar och de var samtliga negativa. Han har i efterhand fått veta av socialsekreteraren att anledningen till att han hämtades till behandlingshemmet den 7 november var att en av hemmets behandlingsassistenter hade sagt till socialsekreteraren att han lämnat ett positivt provsvar.

text: AA ville att JO skulle undersöka vem som bar ansvaret för det ovan beskrivna ”misstaget” och ansåg sig även berättigad till någon form av ersättning för det maktmissbruk som han hade utsatts för.

text: Inledningsvis rekvirerades AA:s personakt från Socialnämnden i Marks kommun för tiden den 1 september 2002 och framåt. Därefter inhämtades dels nämndens personakt i dess helhet rörande LVU-omhändertagandet av AA, dels AA:s personakt från Statens institutionsstyrelse (SiS).

text: Av socialnämndens personakt – journalanteckningar den 7 november 2002 – framgick följande.

text: Ringer upp Kinnebäck då jag inte har hört något ifrån dem. /.../ Jag ber att få tala med någon som har hand om AA ärende. De ber att få återkomma. BB ringer upp. Han ber om ursäkt för att ingen har hört av sig, men det har varit mycket. BB berättar att AA för över en månad sedan vid ett spontant hembesök hos honom erkänt att han drogat hela sommaren och att han även drogat under tiden på Kinnebäck. Detta framkom efter att han testat positivt på amfetamin under hembesöket. BB säger att AA hela tiden sagt att han ska tala om sanningen när han blev utskriven och han har berättat för personalen. Enligt BB kände /.../ till detta när de var nere på BK den 1/10. BB berättar att skolan ringt till Kinnebäck och meddelat att AA inte är i skolan. Han hade sjukanmält sig, men när personal ringde hem var han inte där. Kinnebäck skickade därför ner personal till Mark för att spontant besöka AA i skolan idag. När de kom dit var han inte där. De åkte hem till AA och där var han inte. Hans lillebror öppnade

text: och sa att AA är i skolan. BB menar att det tydligt visar att AA inte är av med sitt missbruk. AA har berättat att han fortfarande håller på och varför informationen inte har kommit till socialtjänstens kännedom beklagar BB. BB anser att AA behöver komma till ett behandlingshem för sitt drogmissbruk snarast. BB tycker att detta skulle skett redan vid BK den 1/10 eftersom mönstret och informationen från AA var kända av personalen. Med denna nya information från BB på Kinnebäck bestämmer jag att AA ska tillbaka till Kinnebäck om de hittar honom idag. Får de inte tag på honom så får vi efterlysa honom. /.../ Telefonsamtal med BB på Kinnebäck. BB säger att AA är på väg tillbaka till Margretelund och kommer att placeras på avd Täppan. Jag frågar återigen om AA har testat positivt på tester under oktober månad och BB svarar ja. Jag säger då att jag vill få faxat drogtestrapporterna till mig för att kunna göra en bedömning om AA: s framtida behov av vård. BB säger att han kan faxa dem på måndag då han inte arbetar i morgon. Vi kommer överens om att AA stannar kvar på Täppan över helgen och att vi på måndag avgör om AA ska vidare på behandlingshem eller skall åter till hemmet.

text: I en journalanteckning i socialförvaltningens akt den 11 november 2002 hade noterats följande.

text: Telefonsamtal till Kinnebäck. Jag talar med tf avd föreståndare CC. Jag förklarar att jag känner mig mycket förvirrad vad gäller händelsen med AA i förra veckan. Jag berättar vad BB har berättat till mig och vad DD (AA:s far, min anm.) fått för information från mig och från BB. Jag förklarar att jag ser allvarligt på att personal uttalar sig på detta sätt om man inte har belägg för det. CC anser att förra veckans handling inte är riktigt ok från Kinnebäcks sida. CC har kollat upp de drogtester som kommit till Kinnebäck och alla är negativa. Det finns inga indikationer på att AA varit positiv under oktober. Misstanke finns alltid när det handlar om fastställda testdagar där proverna lätt kan manipuleras, men inget resultat är positivt. CC berättar att det som låg till grund för det som hände i torsdags var att personal från Kinnebäck vid två tillfällen varit i Mark för att utföra spontana drogtester. Vid båda tillfällena har de inte fått tag på AA Nu skulle de göra ett spontant test igen i torsdags och eftersom de återigen inte fick tag på AA i skolan eller hemma blev det snabbt misstanke om att det var något som inte stämde. Att AA hamnade på låst avdelning var inget som CC hade kännedom om.

text: SiS anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i AA:s anmälan till JO. I remissen angavs att det av utredningen också skulle framgå om det vid den aktuella tidpunkten hade fattats beslut enligt

text: 15 a § andra stycket

text: LVU om att AA skulle vistas utanför behandlingshemmet och vem som vid hemmet bestämde att AA skulle hämtas tillbaka dit. Mot bakgrund av vad som framgick av SiS:s akt angående AA anmodades SiS att även belysa om de särskilda ungdomshemmens beslut angående vistelse utanför hemmet enligt

text: 15 a § andra stycket

text: LVU brukar avse en på förhand bestämd tid.

text: SiS yttrande beslutades av generaldirektören EE. Till detta fogades ett yttrande av institutionschefen FF vid Margretelund.

text: I SiS:s remissvar anfördes följande.

text: Bakgrund

text: AA har, som inskriven vid Margretelund under tiden 15 juni 2001–12 december 2002, vårdats med stöd av lagen (l990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Under vårdtiden har fattats ett flertal beslut om vistelse utanför hemmet enligt

text: 15 a §

text: LVU, varvid vistelserna i allmänhet avsett en på förhand bestämd tid, oftast ett par dagar. Den 16 juni 2002 fattades ett beslut om vistelse utanför hemmet, vilken avslutades den 7 november 2002. Den 11 november 2002 påbörjades en ny vistelse utanför institutionen. Denna avslutades i samband med utskrivningen den 12 december 2002.

text: Margretelunds beslut den 16 juni 2002 om vistelse utanför hemmet

text: Av

text: 15 a §

text: LVU följer att den intagne har rätt att vistas utanför hemmet i den utsträckning som lämpligen kan ske. En vistelse utanför hemmet skall enligt bestämmelsen avse en på förhand bestämd tid, dock högst fyra veckor. Beslut om vistelse utanför hemmet fattas av den som förestår vården vid hemmet, efter samråd med socialnämnden. Aktuell bestämmelse, som tidigare återfanns i 28 § socialtjänstförordningen (198l:750), överfördes i sak oförändrad till LVU den 1 juli 2001. I SiS Råd & Riktlinjer/Juridik LVU anges: Den unge kan enligt

text: 15 a §

text: LVU ges möjlighet att under en på förhand bestämd tid vistas utanför hemmet. Sådan tillfällig vistelse utanför institutionen (permission) skall i regel ingå som ett led i behandlingen och bör därför planeras, genomföras och följas upp med den utgångspunkten. Permission får pågå under högst fyra veckor i följd. Om den unge bedöms kunna vistas utanför institutionen längre tid än fyra veckor i följd bör frågan om utskrivning aktualiseras. Beslut om permission fattas av institutionschefen efter samråd med socialnämnden. Av yttrandet från Margretelund framgår att det beslut som fattades den 16 juni 2002 om AA:s vistelse utanför hemmet föregicks av noggrann planering och samråd med socialtjänsten i AA:s hemkommun. Med AA:s bästa för ögonen bestämdes att denne under en utslussningsfas skulle vistas på hemorten men alltjämt vara inskriven vid det särskilda ungdomshemmet. Även beslutet i november 2002 om återförande av AA till Margretelund föregicks av samråd med socialtjänsten och motiverades utifrån de särskilda vårdbehov som vid tillfället syntes föreligga. Såväl beslutet om permission som beslutet om återförande av AA till institutionen hade sålunda dikterats av AA:s särskilda behov och med dennes bästa i fokus. Enligt lagtexten skall en vistelse utanför hemmet emellertid alltid avse en på förhand bestämd tid om högst fyra veckor. Om AA i juni 2002 bedömdes kunna vistas utanför institutionen längre tid än fyra veckor i följd borde därför, i enlighet med SiS Råd & Riktlinjer, frågan om utskrivning självfallet ha aktualiserats.

text: De särskilda ungdomshemmens beslut om vistelse utanför hemmet

text: Av den utredning SiS företagit framgår att de särskilda ungdomshemmens beslut om permission regelmässigt avser en på förhand bestämd tid understigande fyra veckor. De flesta vistelser utanför hemmen varar i normalfallet upp till ett par dygn. Vid enstaka tillfällen har det förekommit att vistelsen utanför hemmet överstigit fyra veckor, oftast i samband med en semestervistelse på mer avlägsen ort. SiS har även påbörjat en utredning när det gäller beslutsgången vid beslut enligt

text: 15 a §

text: LVU. För det fall Juridikstaben uppmärksammar brister i ungdomshemmens rutiner kommer ärendet att överlämnas till myndighetens Tillsyns- och uppföljningsstab.

text: Vidare kan nämnas att SiS har för avsikt att i sina Råd & Riktlinjer förtydliga de interna allmänna råden avseende nämnda beslut.

text: Utslussning

text: Avslutningsvis kan nämnas att SiS i tidigare sammanhang uppmärksammat ett visst behov av mer flexibla regler i samband med utslussning från ett särskilt ungdomshem. Omständigheterna kan vara sådana att det efter samråd med socialtjänsten bedöms mest skonsamt för den unge att han eller hon vistas utanför hemmet under längre tid än fyra veckor, samtidigt som det av behandlingsskäl är lämpligt med bibehållen inskrivning vid hemmet. Syftet är att underlätta den unges återanpassning till hemmiljön. En fortsatt inskrivning vid institutionen i samband med utslussningen skulle möjliggöra medverkan från institutionens sida i den fortsatta vården, utan att ett särskilt eftervårdskontrakt behövde upprättas. En sådan ordning efterfrågas inte sällan av socialtjänsten, eftersom den medger en snabbare reaktion om problem uppstår och eftersom den bedöms kunna bidra till bättre kontinuitet i vårdkedjan. SiS har mot angiven bakgrund i skilda sammanhang förespråkat en närmare belysning såvitt avser behovet av regeländringar i förevarande hänseende.

text: Margretelund utrednings- och behandlingshem anförde i sitt yttrande följande.

text: Vårdtid och beslut enligt

text: 15 a §

text: LVU

text: AA har under tiden 15 juni 2001–12 december 2002, som inskriven vid Margretelunds utrednings- och behandlingshem, vårdats med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Han togs in på avdelning Täppan den 21 juni 2001, och vårdtiden avslutades den 12 december 2002 med utskrivning från avdelning Kinnebäck. Under vårdtiden har ett flertal beslut fattats om vistelse utanför hemmet. Inför kommande utskrivning planerades i samråd med socialsekreterare att utslussningen skulle påbörjas efter vårterminen år 2002 och avslutas med utskrivning och eventuell eftervård under hösten samma år. För att få detta att fungera på allra bästa sätt bedömdes att AA under denna tid fortfarande skulle vara inskriven på institutionen. Hänsyn togs därvid till de behov som fanns hos AA, och personal från avdelning Kinnebäck skulle hålla kontinuerlig kontakt med AA och hans nätverk. Vid behandlingskonferens den 31 maj 2002 bestämdes sålunda att AA skulle åka hem till sin far efter skolavslutningen. Han skulle sommararbeta, lämna urinprov två gånger i veckan och under hösten börja skolan på hemmaplan. Ledningsgruppen på Margretelunds utrednings- och behandlingshem, som består av institutionschef, biträdande institutionschef och samtliga fyra avdelningsföreståndare, har möte en gång i veckan. Beslutsförfarandet går till på det sättet att respektive avdelningsföreståndare redogör för ärenden som rör de unga. Är det beslut som enbart institutionschefen får besluta om, t.ex. beslut om vistelse utanför hemmet, tas dessa av institutionschefen under mötet. Därefter skrivs beslutet in av respektive avdelningsföreståndare i klientens journal. Den 16 juni 2002 beslutades enligt

text: 15 a §

text: LVU om vistelse utanför institutionen för AA. Den 7 november 2002 avslutades AA:s vistelse utanför institutionen, och den 11 november 2002 påbörjades en ny vistelse utanför institution, vilken avslutades i samband med utskrivningen den 12 december 2002.

text: Omständigheter som föranledde att AA återfördes till institutionen

text: De omständigheter som föranledde beslut om återförande till institutionen var den osäkerhet som rådde beträffande AA:s välmående, där även misstankar om missbruk fanns. Det hade kommit till institutionens kännedom att AA redan under sommaren och början av hösten missbrukat narkotika. Från institutionens sida ville man dock i detta skede av särskilda vårdhänsyn inte avbryta

text: placeringen hos fadern. Vid hembesök som gjordes den 7 november 2002 av personal från avdelning Kinnebäck befann sig emellertid AA varken hemma eller i skolan. I samråd med socialsekreterare GG, Marks kommun, beslutades att AA:s vistelse utanför institutionen skulle avslutas och att han omgående skulle föras tillbaka till Margretelund för att man skulle kunna göra en adekvat bedömning av situationen. AA påträffades senare under dagen av personalen hos sin bror, och följde då med till institutionen. Beslut om återförande av AA hade fattats av tf institutionschefen HH. Vid tillfället underrättades AA:s anhöriga om att han skulle återföras till institutionen på grund av misstanke om drogintag. AA ville ringa sina anhöriga när han hämtades, men personalen upplyste honom om att han fick vänta till dess att han kommit till institutionen. Både socialsekreteraren och fadern var tidigare informerade om att han skulle hämtas tillbaka.

text: SiS anmodades i en förnyad remiss att inkomma med kompletterande utredning och förnyat yttrande angående vad AA framförde i sin anmälan om hans ”frihetsberövande” och vem som bar ansvaret för detta.

text: SiS hänvisade i sitt yttrande dels till ett yttrande som avgetts av institutionschefen FF, dels till en redogörelse av den vid den aktuella tidpunkten anställde vid Margretelund, socionomen BB.

text: Av institutionschefens yttrande framgick följande.

text: Enligt Margretelunds utrednings- och behandlingshem (Margretelund) har någon frihetsberövande åtgärd inte vidtagits gentemot AA utöver det faktum att han * var omhändertagen enligt

text: och

text: 3 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), samt * var placerad enligt

text: 11 §

text: LVU och inskriven enligt

text: 3 kap. 10 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: på Margretelund. Däremot har vistelse utanför institutionen i samband med utslussning inför kommande utskrivning inte avslutats efter fyra veckor i enlighet med

text: 15 a §

text: LVU. Skälet till detta var att socialtjänsten i Marks kommun tillsammans med Margretelund bedömde att AA inte var rehabiliterad för en definitiv utskrivning. Under utslussningstiden höll kontaktpersoner från Margretelund en tät kontakt med AA, hans familj, skolan och vårdcentralen. Kontakterna bestod av regelbundna besök, telefonsamtal samt uppföljning genom behandlingskonferenser där samtliga inblandade var involverade.

text: BB anförde följande.

text: Teamträff då konsultpsykiater JJ medverkar i en diskussion rörande drogtester för AA som under sommaren på egen hand lämnat prov på en vårdcentral hemma. Tones bedömning är att tillförlitliga tester görs med full kontroll och helst oplanerat. AA har tidigare själv talat om att han på rutin och om han så vill kan använda droger utan att någon kan upptäcka det. AA har vid samtal med Kinnebäcks kontaktperson berättat att den kontaktperson som hemma skulle svara för socialtjänstens insats under sommaren, endast träffat AA vid något enstaka tillfälle. Utifrån detta beslutas om ett oplanerat drogtest av behandlingspersonal i samband med något hembesök. 020929 Hembesök av kontaktperson och behandlingspersonal som utför drogtest. (Det enda oplanerade testet som utfördes under sommaren dat. 020930 – Rätteligen 020929 enligt skrivelse till JO daterad 12 juni 2003, min anm.). AA blir mycket överraskad och bekräftar att han använt droger. Han berättar även för beh.pers. att han ”har mer att berätta om drogerna som använts under hans tid på Kinnebäck men vill vänta till efter han är utskriven”.

text: 021001 Behandlingskonferens där soc.sekr. och Kinnebäck gör en planering som bl.a. innebär att AA trots positivt drogtest har möjlighet att bli utskriven om han har negativa drogtester under oktober. 021028 Spontant besök hos AA av beh.pers. dagtid för att träffa honom samt utföra oplanerat drogtest. AA är då ej i skolan utan att de vet var han är. AA finns ej heller i hemmet. Kinnebäck beslutar att ej vidtaga någon åtgärd utan försöka vid ett annat tillfälle. 021107 Behandlingspersonal besöker dagtid återigen AA i skolan utan att finna honom eller att de vet var han är. AA finns ej heller hemma. Ut. kontaktar soc.sekr. CC för att diskutera vidare agerande. Soc.sekr. talar då om att hon har kännedom om att AA umgås med sina missbrukande kamrater och att hon ser en stor risk att han fortsätter sitt missbruk. Ut. förmedlar Kinnebäcks bedömning att det finns anledning att utreda AA: s behandlingsbehov och att det endast var en dryg månad sedan han använde droger (020930). Vidare att man kan prova med att erbjuda AA frivillig vård. Kinnebäck och soc.sekr. beslutar att AA som upprepat ej befunnit sig i skolan eller hemmet, skall vistas på Margretelund över helgen för att drogtestas och ha samtal. 021107 Behandlingspersonal påträffar AA hos brodern och säger att vi vill att han skall vara på Margretelund under några dagar. Beslut tas på Margretelund att han p.g.a. drogmisstanke får vistas på låsbara akutavdelning Täppan. Ut. kontaktar soc.sekr. Widholm och meddelar detta. Kinnebäck ombeds även av soc.sekr. att kolla om det finns något behandlingsalternativ inom SiS för drogbehandling att diskutera för AA. 021107 Ut. samtalar i telefon med AA: s pappa som är bestört över att AA: s hemvistelse avbrutits. Vad han vet så har pojken inte drogat sedan senaste positiva drogtestet (020930) Ut. förklarar att då AA har LVU och är inskriven på Kinnebäck så har vi ett ansvar för hur han har det och att det även innefattar viss kontroll. Pappan bekräftar även att han umgås med missbrukande kamrater, men att det inte är så lätt att byta umgänge. 021111 De drogtester som tagits på Täppan har varit negativa. Beslut av Margretelund att AA åter får vistas i hemmet. Ut. och CC har samtal med AA och Ut. förklarar att han har LVU och är inskriven på Kinnebäck och Margretelund. Detta innebär att vi har ansvar för honom har ett uppdrag som delvis innefattar kontroll och att det även finns en omtanke om honom. AA får besked att han kommer att skjutsas hem och fortsätta skola m.m. Då vi pratar om hans positiva drogtest (020930) säger AA att han drack alkohol, kunde ej stå emot droger och samtidigt beräknade att det skulle gå ur kroppen tills det planerade drogtestet på vårdcentralen. Han blev helt överraskad av det oplanerade drogtestet eftersom vi ej hade gjort något sådant tidigare under sommaren. Ut. frågar AA om han slutat helt med droger eller om han vill ha frivillig hjälp och AA säger att han nog vill ha hjälp, bara han kan bo hemma och att det är frivilligt.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren.

text: I ett beslut den 26 januari 2004 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdom skall göras i samförstånd med den unge och hans vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om att bereda en ung person vård utan samtycke. Regler härom finns i första hand i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Sådan vård kan enligt

text: 3 §

text: LVU bli aktuell bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling

text: för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende.

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det enligt

text: 12 §

text: LVU finnas särskilda ungdomshem. Behovet av sådana hem skall tillgodoses av staten. Statens institutionsstyrelse (SiS) är central förvaltningsmyndighet för dessa hem. Styrelsen leder och har tillsyn över verksamheten vid hemmen (

text: 6 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: , SoL).

text: Om någon vårdas på en grund som anges i

text: 3 §

text: LVU och vistas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn, får han enligt

text: 15 §

text: LVU hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Den unges rörelsefrihet får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagnas och personalens säkerhet. I 15 a–15 c §§ LVU finns preciserade bestämmelser rörande bl.a. rätten för den intagne att i lämplig utsträckning få vistas utanför hemmet (15 a §) och förutsättningarna för att bereda den intagne vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn (15 b §).

text: Enligt

text: 15 a §

text: LVU har den intagne rätt att vistas utanför hemmet i den utsträckning som lämpligen kan ske. En vistelse utanför hemmet skall avse en på förhand bestämd tid, dock högst fyra veckor. Ett sådant beslut skall fattas av den som förestår vården vid hemmet efter samråd med socialnämnden.

text: I

text: 15 b § första stycket

text: LVU stadgas att den intagne får beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården.

text: I

text: 3 kap. 18 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: föreskrivs att för den som vårdas i ett hem för särskild tillsyn skall det i journalen alltid antecknas beslut enligt 15 a – 17 a, 19, 20 §§ och 43 § 3 LVU.

text: Bedömning

text: AA:s klagomål omfattar att han återfördes till behandlingshemmet och placerades på en låst enhet som en följd av att en behandlingsassistent vid hemmet hade lämnat felaktig information till hans socialsekreterare om att han lämnat positiva drogtest. AA har önskat få klarlagt vem som bar ansvaret för hans ”frihetsberövande”.

text: Av den inhämtade utredningen framgår att AA vårdades enligt LVU vid tidpunkten för återförandet till Margretelund den 7 november 2002 och att han alltjämt var inskriven där, men att han sedan den 16 juni samma år hade vistats utanför behandlingshemmet med stöd av

text: 15 a §

text: LVU.

text: Det är ungdomshemmet som har beslutat om vistelsen utanför hemmet och om att AA skulle hämtas tillbaka dit. Vad som kommit fram ger mig inte anledning att anta att socialnämnden eller dess förvaltnings tjänstemän har begått något fel. Min utredning har därför inriktats på handläggningen vid Margretelund.

text: Såvitt framkommit av den utredning som företagits hade inte några positiva prover lämnats av AA under tiden närmast före det att han återfördes till Margretelund. Det föreligger dock betydande osäkerhet om vilken information som lämnats till AA:s socialsekreterare när det gäller resultatet av drogtesterna. Jag kan härvid hänvisa till de journalanteckningar som fördes vid socialförvaltningen och som ovan redovisats under rubriken utredning. Enligt dessa uppgav BB vid telefonsamtal den 7 november 2002 på en direkt fråga av socialsekreteraren att AA testat positivt för droger under oktober månad. Eftersom saken inte berördes i SiS första yttrande till JO inhämtade jag kompletterande utredning. Enligt vad BB då anförde förmedlade han vid samtalet med socialsekreteraren Margretelunds bedömning att det fanns anledning att utreda AA:s behandlingsbehov och att det endast var drygt en månad sedan han använde droger (020930).

text: Det skulle självfallet vara allvarligt om BB lämnat felaktiga uppgifter till socialförvaltningen angående provresultaten. BB har dock inte vidgått att han gjort detta. Det framgår av utredningen att det fanns ett prov som tagits i slutet av september som varit positivt. Det kan därför inte uteslutas att det uppstått ett missförstånd mellan Margretelund och förvaltningen om resultaten av proven. Även om jag inte anser mig kunna bringa full klarhet i vad som förevarit ligger det närmast till hands att dra den slutsatsen att BB måste ha uttryckt sig på ett sådant sätt att handläggaren vid förvaltningen bibringats den uppfattningen att det fanns prov som tagits under oktober som visade på missbruk.

text: Oavsett vad som förekommit angående testerna i oktober synes uppgiften om resultaten inte ha haft någon avgörande betydelse för behandlingshemmets beslut att AA skulle återföras dit.

text: Institutionschefen har i sin första redogörelse anfört att beslutet att AA skulle återföras till institutionen var den osäkerhet som rådde beträffande AA:s välmående, där även misstankar om missbruk fanns. Det hade kommit till behandlingshemmets kännedom att AA redan under sommaren och början av hösten missbrukat narkotika. Från hemmets sida ville man dock i det skedet av särskilda vårdhänsyn inte avbryta placeringen hos fadern. När personalen den 7 november 2002 inte kunde anträffa AA när de sökte honom i skolan och i föräldrahemmet, beslutades i samråd med AA:s socialsekreterare att hans vistelse utanför behandlingshemmet skulle avbrytas och att han omgående skulle föras tillbaka till Margretelund för att man skulle kunna göra en adekvat bedömning av situationen. Av BBs yttrande jämte socialförvaltningens journalanteckning den 11 november 2002 framkommer vidare att ett tidigare fruktlöst försök att få kontakt med AA hade gjorts i slutet av oktober 2002.

text: I efterhand kan man diskutera om förhållandena verkligen var sådana att det fanns skäl att misstänka att AA missbrukade narkotika. Han hade lämnat en rimlig förklaring till att personalen inte lyckats nå honom, och provtagningen när han kom tillbaka till Margretelund visade inte att det förekommit något missbruk. AA skrevs ut från hemmet en kort tid senare, den 12 december 2002, och LVU-vården av honom upphörde därefter den 9 januari 2003. Med tanke på AA:s tidigare missbruk kan dock behandlingshemmets misstankar om ett pågående missbruk inte anses helt obefogade. Hemmets ställningstagande grundades ytterst på sådana bedömningar som JO är återhållsam med att anlägga synpunkter på. Detsamma gäller beslutet att placera AA på en låst avdelning. Jag lämnar därför dessa frågor och går över till att behandla Margretelunds tillämpning av bestämmelsen i

text: 15 a §

text: LVU.

text: Av journalanteckningarna från Margretelund framgår att behandlingshemmet under AA:s vårdtid fattat ett antal beslut om vistelse utanför hemmet. Vistelserna varade i allmänhet under en begränsad tid understigande fyra veckor. Inte i något fall framgår dock av de i journalanteckningarna dokumenterade besluten att vistelsen avsett en på förhand bestämd tid. Dock synes så rent faktiskt i allmänhet ha varit fallet eftersom AA återvänt till behandlingshemmet viss dag och beslut i anslutning därtill fattats om att vistelsen utanför hemmet avslutats.

text: Vad gäller den i ärendet aktuella tidpunkten hade AA vistats utanför behandlingshemmet sedan den 16 juni 2002. Enligt uppgift av SiS avslutades vistelsen dagen för återförandet av AA till Margretelund, dvs. den 7 november 2002. Inte heller i detta fall har vistelsebeslutet avsett en på förhand bestämd tid. Därtill överstiger vistelsetiden med råge den i lag stadgade begränsningen om högst fyra veckor.

text: Margretelund kan inte undgå kritik för att bestämmelsen i

text: 15 a §

text: LVU har tillämpats på ett felaktigt sätt.

text: JO anmodade SiS att i remissvaret även mer generellt belysa om de särskilda ungdomshemmens beslut angående vistelse utanför hemmet brukar avse en på förhand bestämd tid. SiS angav i sitt yttrande att den utredning som SiS har företagit utvisat att så regelmässigt är fallet. SiS uppgav att en utredning påbörjats vad gäller beslutsgången vid beslut enligt

text: 15 a §

text: LVU. SiS aviserade även avsikten att i sina Råd&Riktlinjer förtydliga de interna allmänna råden avseende nämnda beslut. Det har från SiS uppgetts att det som framkom av SiS:s utredning inte påkallade någon omedelbar åtgärd, men att tillsynsstaben i sin löpande tillsyn nu följer frågan med särskild observans. SiS har också omarbetat kapitlet om särskilda befogenheter i sina Råd&Riktlinjer, bl.a. ges exempel på hur ett s.k. permissionsbeslut kan utformas.

text: Jag har vidare noterat vad SiS har anfört om behovet av mer flexibla regler vad gäller utslussning från ett särskilt ungdomshem. Jag finner emellertid inte

text: anledning att inom ramen för detta ärende anlägga några synpunkter på den frågan. Eftersom AA framförde i sin anmälan att han ansåg sig berättigad till ersättning vill jag upplysa om att JO inte handlägger frågor om skadestånd.


nyckelord: Behörighet Beslut Förundersökning Sekretess

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Kalmar län med anledning av att en utredningsman i en förundersökning om hemfridsbrott m.m. begärt att få ta del av målsägandens journal från en psykiatrisk klinik

sammanfattning: I en förundersökning om hemfridsbrott, egenmäktigt förfarande och ofredande begärde en utredningsman på eget initiativ att ta få del av målsägandens journal från en psykiatrisk klinik. Även om lämpligheten av utredningsmannens handlande kan diskuteras väljer jag, med hänsyn till att sjukvårdens handlande är föremål för prövning i annan ordning, att avstå från att bedöma den saken. Jag gör emellertid vissa allmänna uttalanden i frågan. Utredningsmannen kan däremot inte undgå kritik för att hon inte underställde frågan förundersökningsledaren.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Kalmar län med anledning av att en utredningsman i en förundersökning om hemfridsbrott m.m., i vilken hon var målsägande, utan hennes samtycke hade begärt utdrag ur hennes sjukhusjournal.

text: I anmälan framförde AA även klagomål mot Psykiatriska kliniken i Kalmar för att sekretessbelagda handlingar hade lämnats ut till polisen. Anmälan i den delen är föremål för ställningstagande av justitieombudsmannen Kerstin André till vars ansvarsområde bl.a. sjukvården hör (se JO:s dnr 2152-2010).

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens aktuella ärenden begärdes in och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Under oktober och november 2009 gjorde AA ett flertal anmälningar mot en bekant rörande hemfridsbrott, egenmäktigt förfarande och ofredande. Förundersökning inleddes och till utredningsman utsågs kriminalinspektören BB. Under förundersökningen skrev hon till aktuell klinik och begärde att få ut utdrag ur AA:s journal. I skrivelsen angavs följande.

text: AA är målsägande i ärende där hon anmäler sina grannar. Efter ett antal samtal från AA till polismyndigheten så kan antas att AA:s psykiska hälsa inte är i ordning och att hon därmed tar polismyndigheten till hjälp för sina egna intressen, som kanske inte helt överensstämmer med verkligenheten. För att, i den mån det går, kunna

text: skapa sig en uppfattning om AA, och därmed kunna göra ett kvalitativt arbete söker jag biträde med utdrag ur ovan nämnd journal.

text: Landstinget i Kalmar län lämnade ut de begärda journalhandlingarna till polismyndigheten.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om vilka överväganden som hade förgått begäran till landstinget.

text: AA kom därefter in med ytterligare klagomål mot polis och nu även mot åklagare. Av en bifogad handling framgick bl.a. att åklagare hade lagt ned den aktuella förundersökningen och sedan, efter begäran, inte funnit skäl att ompröva beslutet. Vidare framgick att AA hade gjort en polisanmälan mot den aktuella kliniken för brott mot tystnadsplikten och att den frågan var föremål för prövning av åklagare.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med följande remissvar.

text: Bakgrund

text: AA har i en anmälan framfört klagomål mot Polismyndigheten i Kalmar län därför att journaler har begärts in i ett ärende i vilket hon var målsägande. Med anledning av detta anmodar JO Polismyndigheten att lämna upplysningar om vilka överväganden som föregick BB:s begäran. Krinsp. BB var handläggare av ett ärende rörande hemfridsbrott, K23324-09, där AA var målsägande, det ärende som sedan föranlett anmälan till JO. Ytterligare fyra anmälningar med i stort sett samma personer inblandade har varit föremål för utredning med BB som handläggare. I tre av dessa anmälningar har AA varit målsägande och i ett fall har hon varit utpekad. Samtliga ärenden har lagts ned med motiveringen att man inte förväntas kunna styrka brott. AA har dessutom i början av 2010 gjort ytterligare en anmälan mot samma person som i K23324-09 rörande ofredande. Där har förundersökning inte inletts då det bedömdes att något brott som hör under allmänt åtal inte förövats.

text: BB:s redogörelse

text: BB uppger i skrivelse att hon hanterat ett antal anmälningar där AA och hennes grannar varit involverade (se ovan). Efter att BB första gången genomfört ett förhör med AA började denna kontakta BB. Detta skedde med ganska stor frekvens. AA inkom med egna uppgifter och eget material vilket hon ville skulle tillföras utredningen, vilket också skedde. BB hade emellertid svårt att få AA att förstå utredningens gång. AA blev allt som oftast arg varför samtalen blev en belastning. BB hänvisade till förundersökningsledaren. BB uppger vidare att det under utredningen framkommit att vittnen känt oro och rädsla för AA. BB gjorde bedömningen att AA drev sina ärenden utifrån egna syften. För att bättre kunna förstå den komplexa helheten kontaktade BB sjukvården och begärde ut sjukjournaler. Hon utgick från att sjukvårdens sekretessprövning skulle ge vid handen om det var möjligt eller inte. Hon ville på så sätt få en tydligare bild av AA samt ge förundersökningsledaren ett bättre beslutsunderlag. BB inhämtade dessa uppgifter på eget initiativ.

text: Myndighetens bedömning

text: Efter att ha tagit del av utredningsmaterialet kan konstateras att AA i stora delar inte har förstått eller accepterat utredningsprocessen i de ärenden som har varit aktuella och att hon därför ofta inte har låtit sig nöjas med de besked som har lämnats. Vittnesuppgifter ger vid handen att det förekommit både missbruk och psykisk instabilitet hos AA.

text: BB har på grund av detta begärt in sjukjournaler för att om möjligt få bilden bekräftad eller dementerad. Detta är i sig en ovanlig åtgärd. I skrivelsen till sjukvården redogör BB för syftet med begäran. Myndigheten kan därför inte se att hon på något sett har vilselett beslutsfattare inom sjukvården. Hennes resonemang om sjukvårdens ansvar för sekretessprövningen förefaller rimligt. Ansvaret för att handlingarna rent faktiskt lämnades ut kan därför inte anses ligga på BB. BB borde emellertid ha kontaktat sin förundersökningsledare för att låta denne avgöra huruvida en framställan till sjukvården skulle göras eller ej. I denna del menar Myndigheten därför att ärendet borde ha hanterats på ett annat sätt. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Som framgår av utredningen var AA målsägande i en förundersökning om hemfridsbrott, egenmäktigt förfarande och ofredande. I utredningen förekom uppgifter om AA:s psykiska hälsa. BB, som var utredningsman, begärde därför – på eget initiativ – hos Psykiatriska kliniken i Kalmar att få ta del av AA:s journal i syfte att få en ”tydligare bild” av henne och därmed kunna ge förundersökningsledaren ett bättre beslutsunderlag. Sjukvården lämnade ut den begärda journalen till polisen.

text: Journalhandlingar omfattas av sekretess jämlikt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , förkortad OSL. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen på hälso- och sjukvårdsområdet avgränsas alltså med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att presumtionen är för sekretess (se mer om detta i Lenberg m.fl., Offentlighets och sekretesslagen, En kommentar, s. 25:1:4). Rent allmänt kan sägas att en journal vid en psykiatrisk klinik många gånger innehåller för den enskilde mycket känsliga uppgifter.

text: En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får inte röjas för bl.a. andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller förordning som OSL hänvisar till (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: I

text: 10 kap.

text: OSL finns sekretessbrytande bestämmelser och bestämmelser om undantag från sekretess. Av 1 § framgår t.ex. att sekretess till skydd för en enskild inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan enskild eller till en myndighet, om den enskilde samtycker till det (jfr 12 kap.). I 2 § finns bestämmelser om s.k. nödvändigt utlämnande, vilket innebär att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till bl.a. en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Vidare hindrar, enligt 10 kap. 23 § 1 punkten, hälso- och sjukvårdssekretessen inte att uppgift lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brott om misstanken angår bl.a. brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett år.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: prövas en begäran att få ta del av allmän handling av den myndighet som förvarar handlingen.

text: Den aktuella förundersökningen avsåg misstankar om hemfridsbrott, egenmäktigt förfarande och ofredande, brott för vilka lindrigast föreskrivna straff är böter. Den sistnämnda bestämmelsen i OSL var därför inte tillämplig i ärendet, och det är också uppenbart att AA inte hade samtyckt till att uppgifterna hämtades in från sjukvården. Vidare står det klart att det inte heller var frågan om ett s.k. nödvändigt utlämnande. Eftersom någon sekretessbrytande bestämmelse således inte var för handen kunde handlingarna endast lämnas ut till polisen efter en prövning av om ett röjande av uppgifterna kunde vara till men för AA.

text: AA har i denna del gjort en polisanmälan mot sjukvården för brott mot tystnadsplikten. Frågan är för närvarande föremål för en straffrättslig prövning av åklagare. Som framgått är sjukvårdens handlande även föremål för granskning av justitieombudsmannen Kerstin André som, enligt uppgift, tills vidare avvaktar åklagarens ställningstagande i saken.

text: Det kan givetvis diskuteras om det över huvud taget var lämpligt att företrädare för polisen begärde att få ta del av AA:s journal. BB har uppgett att hon utgick från att sjukvårdens sekretessbestämmelser skulle ge vid handen om det var möjligt att få ut journalen eller inte. Polismyndigheten har ansett att resonemanget förefaller rimligt.

text: Det kan visserligen sägas att det står alla – myndigheter såväl som privatpersoner – fritt att hos en myndighet begära att få ta del av allmänna handlingar, och att det är den myndighet som förvarar handlingen som ansvarar för sekretessprövningen. Jag anser emellertid att det med fog kan hävdas att innan en företrädare för en myndighet begär att få ta del av en sekretessbelagd handling hos en annan myndighet bör denne göra klart för sig dels att uppgiften behövs i den egna verksamheten, dels att det kan finnas rättsliga förutsättningar för ett utlämnande. Det innebär att den enskilde befattningshavaren måste vara någorlunda bekant med, eller skaffa sig viss kunskap om, relevanta delar av sekretesslagstiftningen. Det är, enligt min mening, särskilt angeläget att ställa krav på sådan kunskap när det gäller befattningshavare hos polisen. Om det exempelvis framstår som i det närmaste uppenbart att en annan myndighet inte får lämna ut en handling på grund av sekretess bör polisen normalt avstå från att begära att få del av handlingen.

text: I det nu aktuella fallet är lämpligheten av polisens begäran nära sammankopplad med bedömningen av om sjukvårdens beslut att lämna ut journalen var rättsenligt. Den saken är, som nyss sagts, föremål för granskning i annan ordning. Jag avstår därför från att uttala mig om lämpligheten av att framställningen gjordes.

text: I likhet med polismyndigheten anser jag att BB borde ha underställt förundersökningsledaren frågan om en framställan till sjukvården skulle ske. Det bör ankomma på förundersökningsledaren att avgöra om utredningen kräver en sådan åtgärd. En förundersökningsledare kan också antas besitta den erfarenhet och

text: kunskap som fordras för att bedöma förutsättningarna för ett utlämnande. BB kan inte undgå kritik för att hon på eget bevåg gjorde framställan till sjukvården Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida. Ärendet avslutas