title: Fråga om ångerrätt vid avtal om successiv leverans samt fråga om återsändande av varor skett i rätt tid. Även fråga om rätt ersättning för besvär.

text: Avgörande 2014-01-17; 2013-06258

text: MG yrkade ersättning med 3 796 kr, varav 2 796 kr för varor hon inte beställt och 1 000 kr för telefonsamtal och det besvär hon orsakats. Hon köpte bland annat bantningstabletter för 35 kr via internet i 9 maj 2013. Två dagar efter leverans skickade hon ett mejl till företaget och avslutade abonnemanget. Företaget skickade ytterligare två paket. Hon mejlade till företaget att hon fått två paket som hon inte hade beställt. Hon fick sedan en faktura på två gånger 1 398 kr. Det fanns ingen tydlig information om returrätt och ångerrätt. Det fanns inte heller någon tydlig information om att företaget skulle debitera henne de aktuella summorna.

text: Företaget motsatte sig återbetalningskravet. MG beställde två abonnemang bestående av ett välkomstpaket och den första ordinarie leveransen till det normala priset. Hon skickade tillbaka de ordinarie leveranserna i juli 2013. Om hon hade skickat dem i rätt tid enligt avtalsvillkoren skulle företaget ha haft dem senast den 25 maj 2013. Senast den dagen skulle företaget också ha haft välkomstpaketet. MG accepterade villkoren när hon tecknade abonnemangen.

text: MG ingick avtalet om köpet via internet. Distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: är därför tillämplig på avtalet. Avtalsvillkor som i jämförelse med lagens bestämmelser är till nackdel för en konsument är utan verkan mot denna om inte annat uttryckligen sägs i lagen, se 1 kap. 3 § distans- och hemförsäljningslagen. Företagets villkor ska således inte tillämpas i den mån lagen stadgar något som är fördelaktigare för konsumenten. Enligt

text: 2 kap.

text: och

text: 10 §§

text: har konsumenten rätt att ångra köpet och frånträda avtalet genom att meddela detta till näringsidkaren inom 14 dagar från leveransen av varan eller från den senare dag då konsumenten erhållit föreskriven information om ångerrätten.

text: Av utredningen i ärendet framgår att MG den 9 maj ingick ett avtal om successiva leveranser av tabletter. Efter att hon hade fått den första leveransen meddelade hon företaget att hon ville säga upp abonnemanget. Detta meddelande skickades per mejl den 15 maj. Företaget har inte gjort gällande att företaget inte har fått MG:s meddelande. Nämnden finner därför att MG inom 14 dagar från mottagandet av den första leveransen har meddelat företaget att hon ångrat köpet. Hon har således utövat ångerrätten inom ångerfristen.

text: Ångerrätten består även om konsumenten inte återsänder varorna inom ångerfristen, men varorna måste, med visst undantag, återställas i väsentligt oförändrat skick. Näringsidkaren är dock inte skyldig att återbetala köpeskillingen tidigare än 30 dagar från mottagandet av varorna (12 och 13 §§ distans- och hemförsäljningslagen).

text: Det är ostridigt att MG har återsänt varorna i väsentligen oförändrat skick. MG:s yrkande om återbetalning av varornas pris med 2 796 kr ska därför bifallas.

text: MG har vidare yrkat ersättning med 1 000 kr för telefonsamtal och besvär. Företaget har inte motsatt sig detta yrkande. Enligt nämndens praxis utgår emellertid inte ersättning för besvär utöver uppkomna kostnader. Det nu aktuella yrkandet bifalls därför bara med uppskattade 200 kr. Nämnden rekommenderar företaget att betala tillbaka 2 796 kr till MG för de återsända varorna samt att betala 200 kr för telefonsamtal. Nämnden avslår yrkandet i den del det avser ersättning för besvär.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om köparen fullgjort sin skyldighet att kontrollera riktigheten av utfärdade biljetter samt om resebyrås ansvar för de felaktiga biljetterna.

org: arn

type: stycke

type: rubrik

text: Avgörande 2013-11-19; 2013-07406

text: Vid incheckning på Arlanda uppdagades att ett av tre barn saknade flygbiljett, och att ett annat istället hade två flygbiljetter. Efter försök att få boka om namnet på en av biljetterna tvingades de köpa ny biljett över disk på Arlanda. E begärde därför ersättning för det utlägg hon haft för denna ersättningsbiljett. Hon kontrollerade noggrant de resehandlingar, bekräftelse och biljetter som hon tillställdes av bolaget. E skrev ut biljetterna då hon fick dessa per e-post. På biljetten stod de fyra resenärernas namn angivna, vilka säten de skulle sitta på, vilken klass de skulle resa med, etc., och allt har bekräftats med ”confirmed”.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. Bolaget har endast förmedlat de aktuella flygbiljetterna. Bokningen har varit korrekt. I samband med utställandet av biljetter har dock av tekniska orsaker ställts ut dubbla biljetter för den ena sonen och ingen biljett för den andra. I de villkor som kunden erhållit anges tydligt att kunden har en skyldighet att granska färdhandlingarna när dessa erhålles. Om anmälaren hade granskat biljetterna hade felet upptäckts. Om bolaget hade fått information om felet hade detta utan problem kunnat åtgärdas fram till dagen före avresa. Bolaget menar därför att kunden själv har orsakat skadan, genom att inte i enlighet med villkoren granska sina biljetter.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Enligt praxis och doktrin anses en resebyrå ha ställning av agent eller med andra ord mellanman mellan resebolaget och resenären. Om annat inte avtalats blir resebyrån således inte part i reseavtalet och ansvarar inte för eventuella brister i uppfyllandet av detta. Av allmänna skadeståndsrättsliga principer följer dock att resebyrån svarar för skador som uppkommer på grund av resebyråns egen försummelse gentemot resenären. Enligt nämndens mening är resebyrån att anse som resenärernas motpart i ärendet.

text: Bolaget har haft en avtalsenlig skyldighet att tillhandahålla biljetter åt alla fyra resenärerna. Bolaget har inte fullgjort den skyldigheten. Bolaget har emellertid gjort gällande att E bär ansvaret för att alla resenärerna inte fått biljetter, eftersom hon inte fullgjort sin avtalsenliga skyldighet att kontrollera biljetterna.

text: Nämnden har granskat de i ärendet ingivna handlingarna. I en handling som bolaget tillställt E före avresan, betecknad ”Itinerary” finns alla fyra resenärerna upptagna med namn. I handlingen anges också vilka säten i flygplanet som de tilldelats och att ”e-ticket” gäller för alla fyra. För alla fyra anges också i handlingen ”Confirmed”. Under ”e-ticket” finns angivet fyra nummer, vart och ett innehållande tretton siffror. Ett nummer står på samma rad som E:s namn. Ett annat står på samma rad som sonen N:s namn. Under hans namn finns en tomrad och på denna, rakt

text: under de båda andra numren, står ett nummer. På nästa rad står sonen S:s namn. Något nummer står inte på den raden. På sista raden står sonen M:s namn och på samma rad ett nummer. En läsare av denna utskrift får således klart för sig att det finns fyra resenärer och fyra e-biljetter, att alla fyra resenärerna har tilldelats var sin bestämd sittplats och att biljetter och sittplatserna är ”confirmed”. Att ett biljettnummer står på en tomrad och sonen S:s namn på nästa rad, kan en läsare knappast tolka som att sonen S saknar biljett. Någon anledning att tro att fyra utställda biljetter skulle avse något annat än en biljett för var och en av de fyra passagerarna har knappast funnits. Endast den som är specialist på flygbiljetter – t.ex. bolaget – skulle ha anledning att av utskriften förstå att bolaget felaktigt utfärdat två biljetter för en av sönerna och ingen biljett för en av de andra. Mot denna bakgrund finner nämnden att E genom att läsa denna handling har fullgjort vad som krävdes av henne för att kontrollera att biljett fanns för alla fyra resenärerna. Nämnden finner därför att E inte är medskyldig till att biljett saknades för ett av barnen. I stället finner nämnden att bolaget – som uppenbarligen har försummat att kontrollera att riktiga biljetter tillställts resenärerna – har att i förhållande till resenärerna bära det fulla ansvaret för att en av dessa inte hade biljett och en annan hade dubbla biljetter. Bolaget har alltså på grund av försumlighet inte fullgjort sin avtalsenliga skyldighet att tillhandahålla biljetter åt alla fyra resenärerna. På grund härav är bolaget skyldigt att ersätta E för den skada som drabbat henne genom att biljett saknades för ett av barnen. Bolaget har inte invänt mot E:s uppgift om storleken på den skadan. Nämnden lägger därför det av henne uppgivna beloppet 21 138 kr till grund för sitt avgörande. Mot bakgrund av det anförda ska E:s yrkande bifallas.

type: avgorande


title: Fråga om avtal ingåtts om fortsatt prenumeration av tidning som enligt konsumenten hade erhållits som gåva.

text: konsumenten hade erhållits som gåva. Avgörande 2014-03-21; 2013-07615

text: AL yrkade betalningsbefrielse med 435 kr. Som grund för yrkandet åberopade han att han inte hade ingått något avtal om prenumeration på tidskriften. År 2012 fick han en kortare prenumeration på en tidskrift i julklapp. Varje nummer åtföljdes av erbjudanden om förnyelse av prenumerationen vilket han aldrig antog. Han förutsatte därför att leveransen skulle upphöra när det sista numret hade levererats, men tidningarna fortsatte att komma. Efter nio månader fick han en påminnelse om att han skulle betala 435 kr för de tidningar som hade skickats.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet med hänvisning till att AL har accepterat företagets introduktionserbjudande och prenumerationsvillkor.

text: AL gör gällande att han inte själv beställt tidningen utan fått den i gåva. Bolaget har gett in dokumentation som visar att AL varit prenumerant och att prenumerationen betalades i december 2012. Nämnden anser att dokumentationen varken bevisar att det att det är AL som träffat prenumerationsavtalet med företaget eller att han fått del av vare sig introduktionserbjudandet eller prenumerationsvillkoren.

text: Den omständigheten att företaget skickat fler tidningar än prenumerationen omfattade till AL innebär inte att avtal om leverans av ytterligare tidningar har ingåtts. Bolaget bör därför avstå från sitt krav mot AL. Nämnden rekommenderar bolaget att avstå från sitt krav på AL.


title: Fråga om en uppfödare av katter är att anse som näringsidkare samt fråga om vem som har bevisbördan för att näringsidkare lämnat en för köpet avgörande uppgift.

text: uppgift. Avgörande 2014-01-17; 2013-07926

text: SS yrkade i första hand 6 000 kr i ersättning för att avhjälpa ett fel på en katt och i andra hand 6 000 kr i prisavdrag. Hon köpte en katt för 6 500 kr. Två månader efter köpet fick hon konstaterat att katten led av felväxande ögonhår. Hon fick information om att kattens missbildning var åtgärdad/opererad och att det var "allt ok" vid köpet. Men enligt den ögonspecialist som hade gjort operationen hade denne inte fått bort allt av missbildningen. Således har denna varit där hela tiden, även då hon köpte katten. Hon fick ingen information vid köptillfället om att hon skulle behöva göra något med anledning av missbildningen, än mindre att hon skulle behöva operera katten för 6 000 kr.

text: HP motsatte sig kravet. HP är privat uppfödare och driver inte sin uppfödning som företag. Den aktuella kattens mor har hon endast tagit en kull på. Hon har ytterligare en hona som hon tagit en kull per år på sedan två år. Hon säljer sina katter besiktigade, med stamtavla, och vaccinerade två gånger. SS var vid köpet medveten om att katten hade en defekt. Hon upplystes vid köpet om att katten var opererad p.g.a. inåtväxande hårstrå i ena ögat och att veterinären inte kunnat ta bort allt. SS fick även veta att problemet kunde komma tillbaka. SS fick köpa katten till ett reducerat pris p.g.a. att den var opererad och inte skulle användas i avel, ordinarie pris är 8 000 kr.

text: HP har gjort gällande att hon är en privat uppfödare och att hon inte driver sin uppfödning som företag. Frågan är därmed om nämnden är behörig att pröva tvisten eftersom nämnden enligt

text: 1 § i förordningen (2007:1041)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden (nedan instruktionen) endast prövar tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Definitionen av uttrycket näringsidkare i 2 § instruktionen överensstämmer med den i

text: 1 § konsumentköplagen (1990:932)

text: . Med näringsidkare avses ”en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten”. Uttrycket näringsverksamhet syftar på verksamhet som är av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den är att anse som yrkesmässig. Kravet på yrkesmässighet syftar dock främst till att undanta fall då en person visserligen är att betrakta som näringsidkare men i det enskilda fallet handlat i egenskap av privatperson. För att en verksamhet ska klassificeras som näringsverksamhet krävs inte att den

text: drivs i vinstsyfte. Termen näringsidkare ska i stället fattas i vidsträckt mening (se

text: prop. 1989/90:89 s. 60

text: ). Det ska således inte ställas några större krav på verksamhetens omfattning.

text: HP har själv uppgett att hon under flera år har fött upp kattkullar och att hon har sålt kattungar. Med hänsyn till verksamhetens omfattning och att den innefattar försäljning ska HP i sin egenskap av kattuppfödare i konsumenträttsliga sammanhang anses vara näringsidkare. Nämnden är därmed behörig att pröva tvisten.

text: Tvisten gäller om katten hade något fel som berättigar SS till ersättning för avhjälpande av fel eller prisavdrag.

text: Konsumentköplagen

text: gäller köp av lösa saker. Eftersom djur räknas som lösa saker kan den lagen tillämpas.

text: En näringsidkare ansvarar enligt

text: 20 § konsumentköplagen

text: för ursprungliga fel på såld vara, dvs. för fel som fanns redan vid leveransen även om de visar sig först senare. En vara är enligt 16 § felaktig bl.a. om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. En vara anses vidare felaktig om den avviker från vad köparen med fog har kunnat förutsätta.

text: I ärendet är ostridigt att katten inte hade några inåtväxande ögonhår vid köpetillfället. SS har anfört att hon fick information om att missbildningen var opererad och att allt var O.K. vid köpet men inte någon information om att hon skulle behöva göra något med anledning av missbildningen. HP har anfört att hon upplyst SS om att en ny operation kunde bli nödvändig. Hon har alltså har varit medveten om att det förelåg en risk att problemet med inåtväxande ögonhår skulle återkomma och ny operation bli nödvändig; annars skulle hon inte nu påstå att hon upplyst SS om denna risk.

text: När som i detta fall ord står mot ord ankommer det på den som påstår att han eller hon lämnat en uppgift att bevisa detta, särskilt om det är näringsidkaren, vilket HP utan svårighet hade kunnat göra genom en anteckning i det skriftliga köpeavtalet. Däremot har det inte varit lika lätt för köparen SS att bevisa att säljaren inte lämnat viss upplysning. I köpeavtalet står att katten ”är opererad för inåtväxande ögonhår. Allt O.K. 13-03-10”. Denna upplysning utgör inte en tillräckligt tydlig varning att problemet skulle kunna återkomma. HP har inte styrkt att hon på annat sätt lämnat en upplysning om den aktuella risken. Det får antas att den uteblivna upplysningen har inverkat på köpet. Med hänsyn till detta får katten anses ha varit behäftad med ett fel vid köpet.

text: Enligt

text: 28 § andra stycket konsumentköplagen

text: har köparen rätt till ersättning för vad det kostar att avhjälpa ett fel till den del denna kostnad inte är oskälig. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2001 s. 65

text: , där en hund bitit en katt, ansett att ägaren av den skadade katten var berättigad till ersättning av hundägaren för vårdkostnaden på ca 6 000 kr, trots att inköp av en likadan katt endast skulle ha kostat 100 kr. I skälen anfördes att vårdkostnaden inte var högre än vad en kattägare rimligen kan vara beredd att ta på sig under de omständigheter som förelåg. I enlighet med detta prejudikat finner nämnden att det yrkade beloppet 6 000 kr för operation av den i ärendet aktuella katten som en engångsåtgärd utgör en skälig avhjälpningskostnad. Nämnden rekommenderar HP att som en engångsåtgärd utge 6 000 kr som skälig kostnad för avhjälpande av fel.


title: Fråga bland annat om jämkning av avtalsvillkor rörande att en bil sålts som reparationsobjekt.

text: reparationsobjekt. Avgörande 2014-09-23; 2013-07949

text: MB yrkade hävning och skadestånd med 5 000 kr, motsvarande de olägenheter köpet innebar för honom, samt ersättning med 1 502 kr, motsvarande kostnaden för reparation av ljuddämparen jämte felsökningsavgift. Han yrkade även avkastningsränta samt begärde vidare att bilen skulle transporteras/bärgas till säljaren på säljarens bekostnad.

text: MB anförde bland annat följande. Dagen efter inköp uppmärksammade han att det var hål i ljuddämparen bak och att avgaser kom in i kupén. Varningslampor för lambdasond samt varningslampor för bromsfel tändes med uppmaningen "uppsök verkstad omgående" "(bromsfel)". Han har sedan på egen bekostnad åtgärdat felet med ljuddämparen. De kvarstående felen var: (i) icke fungerande bromsljus, (ii) skeva bromsskivor, (iii) intermittent lysande röda och orange varningslampor för bromssystemet som beror på felaktig ABS-styrenhet, (iv) intermittent lysande orange varningslampa för lambdasond/avgasreningssystemet vilket indikerar fel på avgassystemet/lambasond, (v) pendlande tomgång vilket beror på fel på spjälhuset i bränslesprutningssystemet samt (vi) inte fungerande ac/luftkonditionering. Varudeklarationen har varit missvisande då den fått honom att tro att bilen var i mycket bättre skick än vad den var. Han har inte fått information, varken skriftligt eller muntligt, att bilen såldes som ett reparationsobjekt. Det framgår förvisso i köpekontraktet att bilen såldes som ett reparationsobjekt, men med sådan liten text att det inte kan anses uppfylla de villkor som finns under delen ”reparationsobjekt”. Skadeståndskravet grundar sig på att han kört iväg med en trafikfarlig bil där styrenheten för bromsarna och styrenheten för gasen inte fungerat som de skulle samt att han inte kunnat bruka bilen sedan december 2013.

text: Företaget motsatte sig yrkandena och anförde bland annat följande. Bilen såldes utan garanti. Av köpeavtalet framgick det att fordonet var att anse som ett reparationsobjekt. Enligt varudeklarationen, som anmälaren tagit del av, får en bil säljas som sådant objekt om det framgår av avtalet. MB har åberopat en varudeklaration, upprättad av säljaren, till stöd för sin talan. Denna varudeklaration är utarbetad i samråd mellan Konsumentverket och Motorbranschens Riks-förbund (nedan MRF). Varudeklarationen utgör rådande branschpraxis och därtill är även säljaren ansluten till MRF. På varudeklaration framgår att en bil som säljs för mindre än 30 000 kr inte behöver funktionstestas. I detta fall var köpeskillingen 19 000 kr och bilen har således inte blivit funktionstestad i samma omfattning som en bil vid en köpeskilling om 30 000 kr eller mer hade blivit. I varudeklarationen har säljaren ändock gjort en bedömning av bilen och noterat att samtliga funktioner är osäkra samt därtill särskilt noterat att stereon och

text: instrumentbelysningen varit ur funktion. Vid köpet var bilens mätarställning runt 26 000 mil och det var fråga om en 14 år gammal bil där bilens samtliga funktioner var bedömda som osäkra. Detta jämte en köpeskilling om 19 000 kr innebär att bilen inte kan ha varit i sämre skick än vad köparen med fog hade kunnat förutsätta. - Vad gäller de fel som anmälaren gör gällande så saknas underlag för att bilen skulle ha haft andra brister än ljuddämpare samt spjällhuset.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen

text: får ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid prövningen av om så är fallet ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för bl.a. den som i egenskap av konsument intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Nämnden noterar att det varken i säljarens annons avseende försäljningen av bilen eller i varudeklarationen finns angivet att bilen såldes som ett reparationsobjekt. Spekulanter på bilen, däribland MB, har därmed inte uppmärksammats på att bilen skulle anses som ett reparationsobjekt. Först i köpeavtalet har det förts in en text om att bilen skulle utgöra ett reparationsobjekt. Den texten är utförd med annan, mindre och tunnare stilsort än övrig text som skrivits in i köpeavtalsblanketten. Denna mindre stilsort har närmast samma utseende som ledtexterna i avtalsblanketten, medan däremot vad som skrivits in i avtalsblanketten i övrigt har skrivits med stor fetstil och utgör framträdande texter. Det har i ärendet inte bevisats att säljaren före avtalets undertecknande särskilt uppmärksammat MB på att det i avtalet skrivits in ett villkor om att bilen skulle utgöra ett reparationsobjekt, trots att det inte angetts i annonsen och varudeklarationen.

text: Mot denna bakgrund och med tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: finner därför nämnden att avtalsvillkoret innebärande att bilen sålts som ett reparationsobjekt är oskäligt med hänsyn till främst omständigheterna vid köpet. Nämnden finner därför att det finns skäl att lämna villkoret utan avseende.

text: Vad sedan gäller bilens beskaffenhet vid köpet konstaterar nämnden att den varudeklaration som säljaren har tillhandahållit innehåller att bilens skick på samtliga i varudeklarationen upptagna punkter angetts som osäkert. Det gäller även punkten avseende mönsterdjup på däcken, något som knappast kan vara osäkert. En på detta sätt upprättad varudeklaration har i den rättsliga litteraturen ansetts som oseriös och värdelös (se t.ex. Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp – En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 113). Nämnden har i åtskilliga ärenden som

text: tidigare avgjorts funnit att en sådan varudeklaration saknar betydelse för bedömningen av frågan om bilens skick (se t.ex. ärende 2009-7187).

text: Bedömningen av vilka fel som funnits på bilen får i stället göras med utgångspunkt i vad som i övrigt framkommit i ärendet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att MB dagen efter det att han i samband med köpet fått bilen uppmärksammade att det var hål i ljuddämparen. Enligt

text: 20 § konsumentköplagen

text: ansvarar säljaren för fel i varan som fanns då köparen i samband med köpet tog emot den. Det gäller även om felet visar sig först senare. Enligt

text: 20 a § samma lag

text: ska ett fel som visar sig inom sex månader från det att köparen i samband med köpet tog emot varan anses ha funnits när köparen tog emot varan, om inte säljaren bevisar motsatsen eller antagandet att felet fanns då är oförenligt med varans eller felets art. Nämnden konstaterar att företaget inte har lagt fram någon bevisning om att felet inte fanns då bilen levererades till MB. Att felet funnits redan då motsägs inte heller av varans eller felets art. Med stöd av 20a §

text: konsumentköplagen

text: finner nämnden därför att felet på ljuddämparen ska anses ha funnits redan då MB i samband med köpet tog emot bilen. På grund härav är bolaget enligt

text: 20 § nämnda lag

text: ansvarigt för felet. Eftersom bolaget inte när MB reklamerade felet har erbjudit sig att avhjälpa det, har MB haft rätt att på egen bekostnad avhjälpa felet (se

text: och

text: 28 §§

text: nämnda lag). Bolaget är enligt 22 och

text: 28 § andra stycket nämnda lag

text: skyldigt att ersätta MB för kostnaden för att avhjälpa felet. Den kostnaden uppgår enligt ingivna handlingar till 1002 kr för reparationen och 500 kr för felsökningen.

text: MB har hävdat att bilen är behäftad med ytterligare fel som funnits redan när han vid köpet fick bilen. Bolaget synes bestrida att bilen då haft sådana fel. Nämnden finner att de handlingar som nämnden har tillgång till i ärendet inte bevisar att dessa ytterligare fel finns på bilen. MB har därför inte rätt att häva köpet. Hans yrkande om hävning ska därför avslås. Vid denna utgång är det inte aktuellt att pröva yrkandena om avkastningsränta eller transport till och från säljaren.

text: Vad MB anfört om de olägenheter som felen inneburit för honom utgör inte grund för skadestånd. Yrkandet om skadestånd för olägenheter ska därför avslås.


title: Fråga om fordran på ersättning enligt EU-förordning 261/2004 varit preskriberad samt fråga om rätten till ersättning gått förlorad på grund av för sen reklamation.

text: sen reklamation. Avgörande 2014-08-25; 2013-08404

text: PJR begärde kompensation enligt EU-förordning 261/2004 med 600 euro. Den 4 september 2008 kl. 22.30 skulle hon flyga med SAS från Arlanda till Peking. Flyget blev försenat med 18 timmar och 35 minuter.

text: Företaget motsatte sig kravet. Flygningen genomfördes i september 2008. PJR reklamerade och framställde dock sitt krav på kompensation enligt förordningen först den 18 februari 2013, dvs. fyra och ett halvt år efter förseningen. Enligt

text: 23 § konsumentköplagen

text: krävs att en konsument reklamerar ett fel inom skälig tid från det att han eller hon märkt felet för att inte förlora sin rätt att påtala felet. Motsvarande bör gälla även i den här situationen. PJR har inte reklamerat inom skälig tid. Hennes fordran är preskriberad.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning (Nedan redovisas endast en del av skälen. Nämnden konstaterade bl.a.inledningsvis att EU-förordning 261/2004 var tillämplig och att kompensation kan utgå till passagerare på flygningar med anslutande förbindelsen om passageraren kommer fram till slutdestinationen tre timmar eller senare än den tidtabellsenliga ankomsten, även om förseningen vid avgången understigit tre timmar. Nämnden konstaterade vidare att företaget inte bevisat att förseningen orsakats av extraordinära omständigheter och att avståndet var sådant att ersättningen skulle uppgå till 600 euro.)

text: Är PJR:s fordran preskriberad?

text: Det saknas regler om talefrister och om preskription i EU-förordning 261/2004. Sådana regler finns däremot i Montrealkonventionen. Enligt artikel 35 förlorar flygpassageraren sin rätt till skadestånd till följd av en försenad transport om passageraren inte väcker talan mot flygbolaget inom två år. Motsvarande gäller enligt artikel 29 i Warszawakonventionen.

text: EU-domstolen har i en dom den 22 november 2012 i mål C 139-11, Moré ./. KLM, behandlat frågan vilken talefrist som ska gälla vid krav på kompensation enligt förordning 261/2004. Målet gäller en flygning som skulle ha ägt rum den 20 december 2005, men som ställdes in. Passageraren väckte talan mot flygbolaget KLM i februari 2009. KLM gjorde gällande att talan var preskriberad, eftersom talan väckts efter utgången av tvåårsfristen i Montreal- och

text: Warszawakonventionerna. EU-domstolen konstaterade att det i avsaknad av unionsbestämmelser ankommer på varje medlemsstat att i sin rättsordning fastställa de processuella regler som gäller för en talan som syftar till att säkerställa rättigheter för enskilda enligt unionsrätten, såvida dessa regler är likvärdiga och effektiva. Tidsfristen för att väcka talan om kompensation enligt förordning 261/2004 ska således, menar domstolen, fastställas i enlighet med den nationella rätten i varje medlemsstat och inte med tillämpning av den tvååriga talefristen i Warszawa- och Montrealkonventionerna. Domstolen framhöll särskilt att kompensation enligt EU-förordningen är något annat än ersättning för ekonomisk skada enligt konventionerna.

text: Det finns inga särskilda preskriptionsregler i svensk rätt som är direkt tillämpliga på den nu aktuella situationen. En tillämpning av svensk rätt leder inte heller tillbaka till Montrealkonventionens regler om talefrister (jfr Court of Appeals dom den 19 juni 2014 i målet Dawson v Thomson Airways Ltd).

text: Preskriptionslagen (1981:130)

text: ska alltså tillämpas. Det innebär att fordran preskriberas tio år efter dess tillkomst. Fordran får här anses ha uppkommit vid förseningen, dvs. i september 2008. PJR:s fordran är alltså inte preskriberad.

text: Det finns inte några regler om reklamationsplikt i EU-förordning 261/2004. Frågan berörs inte i förordningens preambel och övervägdes inte uttryckligen, såvitt nämnden kunnat finna, av EUlagstiftaren vid förordningens tillkomst. Nämnas kan dock att EU-kommissionen i det förslag till ny förordning som lades fram våren 2013 tagit in en bestämmelse som innebär att en passagerare är skyldig att framföra ett krav enligt förordningen senast 30 dagar efter det försenade eller inställda flyget (artikel 16a). Följden av en utebliven reklamation framgår inte av förslaget.

text: Frågan är då om PJR, som företaget hävdat, gått miste om sin rätt till kompensation i och med att hon hört av sig till bolaget först fyra och ett halvt år efter förseningen, trots att EU-förordning 261/2004 inte innehåller några regler med ett sådant krav. Saken bör, i likhet med frågan vilken talefrist som ska gälla vid den här typen av krav, bedömas med tillämpning av nationell rätt.

text: Svensk rätt innehåller inga direkt tillämpliga lagregler som innebär att PJR varit skyldig att reklamera eller agera på annat sätt i viss tid efter förseningen.

text: Det förhållandet att flygningen omfattas av reglering, dvs. EU-förordningen, och således inte befinner sig på ett helt oreglerat område innebär enligt nämndens mening inte i sig att det föreligger något hinder mot att fylla ut eventuella luckor i regleringen, i vart fall i frågor där EUlagstiftaren som här inte uttryckligen tagit ställning (jfr justitierådet Lindskogs tillägg i

text: NJA 2008 s. 243

text: Det finns regler om reklamationsplikt i ett flertal svenska lagar på det civilrättsliga området, bl.a.

text: konsumentköplagen

text: konsumenttjänstlagen

text: och

text: paketreselagen

text: . I lagen om lufttransporter hänvisas det också till Montrealkonventionen, bl.a. till dess reklamationsregler vid krav på ersättning för skadat och försenat bagage.

text: Reklamationsplikt har motiverats bl.a. med att den avtalsbrytande parten genom en reklamation får en möjlighet att undersöka och ta ställning till om det föreligger ett avtalsbrott som parten svarar för, att avhjälpa felet och begränsa skadan och att säkra bevisning. En sådan plikt har också setts som ett uttryck för den lojalitetsplikt som anses föreligga mellan avtalsparter och en följd av principen om status quo, som går ut på att en part normalt inte antas vilja påkalla en förändring i en situation om han eller hon inte gör det.

text: Ett genomgående drag hos dessa reklamationsregler är att den part som drabbas av avtalsbrottet ska reklamera inom skälig tid från det att parten upptäckt eller borde ha upptäckt felet. Utebliven reklamation för normalt med sig att parten inte kan göra gällande avtalsbrottet, men det kan även leda till bl.a. omvänd bevisbörda eller att vissa typer av påföljder faller bort. Vad som är att betrakta som skälig tid beror på förhållandena i det enskilda fallet. Reklamation som sker inom två månader från det att konsument märkt ett fel anses dock enligt konsument- och

text: konsumenttjänstlagen

text: alltid ha skett i tid.

text: Det vore i och för sig inte otänkbart att tillämpa reklamationsreglerna i exempelvis

text: konsumentköplagen

text: konsumenttjänstlagen

text: eller

text: paketreselagen

text: analogt på den nu aktuella förseningen. Avtalstyperna skiljer sig dock åt i flera väsentliga avseenden, vilket talar emot en sådan tillämpning. Försiktighet har också förespråkats i den juridiska litteraturen när det gäller att använda reklamationsregler analogt.

text: Nämnden kan mot den bakgrunden inte finna att det finns någon viss specifik reklamationsregel i lag som det framstår som naturligt att tillämpa analogt i den här situationen.

text: Förekomsten av lagregler om reklamationsplikt har setts som uttryck för att det finns en allmän kontraktsrättslig rättsgrundsats i svensk rätt om att en part - i vart fall om det föreligger ändamålsskäl och ett behov av klargörande parterna emellan - är skyldig att reklamera för att inte gå förlustig sin fordran även utanför lagreglerat område. Stöd för den uppfattningen finns i rättspraxis men också i den juridiska litteraturen. Även passivitet under lång tid från en parts sida har ansetts i vissa fall kunna leda till förlust av en rättighet utan uttryckligt stöd av lag.

text: Enligt nämndens mening kan det anföras bärkraftiga skäl för att ålägga en flygpassagerare en plikt att höra av sig till flygbolaget med sitt krav i den här situationen. På så sätt uppnås att

text: avtalsförhållandet mellan passageraren och flygbolaget kan avvecklas i nära anslutning till flygningen samtidigt som det klaras ut om det finns något kvarstående krav på flygbolaget eller ej. Utan en sådan skyldighet skulle flygbolaget vara tvunget att säkra bevisning om varje försenat och inställt flyg under tio år. I det sammanhanget kan nämnas att ett flygbolag såvitt nämnden känner till inte får spara personuppgifter om passagerare under någon längre tid. Det kan inte heller anses särskilt besvärligt eller betungande för en passagerare att i anslutning till flygningen föra fram ett krav, även om passageraren som här är konsument. Ett flygbolags skyldighet att kunna lämna en rättvisande bild av verksamhetens ställning och verksamhet talar också för att ålägga passageraren en plikt att i anslutning till flygningen klargöra om han eller hon har ett krav på kompensation.

text: Nämnden gör mot den bakgrunden den sammantagna bedömningen att det – oaktat att det saknas uttrycklig lagreglering i reklamationsfrågan - som utgångspunkt bör krävas att en flygpassagerare ska göra gällande sitt krav på kompensation enligt EU-förordning 261/2004 inom skälig tid från det att den försenade flygningen har avslutats eller det kunnat konstateras att flygningen inte skulle komma att utföras och att passageraren i annat fall förlorar sin rätt till kompensation.

text: Som redovisats har PJR här väntat omkring fyra och ett halvt år med att framställa sitt krav. Hennes uppgift om att företaget inte lämnat föreskriven information om rätten till kompensation har inte bemötts av företaget och får visserligen godtas. Det i sig utgör dock inte tillräckliga skäl för att frångå sagda huvudregel. Inte heller i övrigt har det framkommit att PJR haft giltig ursäkt för att vänta så länge med att föra fram sitt krav. En reklamation efter så lång tid kan inte anses ha skett i skälig tid.

text: Under alla förhållanden måste PJR genom att vänta så länge anses ha gett bolaget befogad anledning utgå från att hon avstått från sin rätt till kompensation genom passivitet.

text: Det anförda leder fram till slutsatsen att PJR:s yrkande ska avslås.

text: Skiljaktig mening

text: Två av nämndens ledamöter var skiljaktiga och anser att beslutet efter rubriken Har PJR förlorat sin rätt genom att inte höra av sig till företaget i tid? borde ha en annan lydelse. De anförde i huvudsak följande. Nämnden kan inte finna att det finns någon viss reklamationsregel i lag som det framstår som naturligt att tillämpa analogt i den här situationen. Någon analogisk tillämpning bör således inte komma i fråga.

text: Förekomsten av lagregler om reklamationsplikt har ibland setts som uttryck för en allmän rättsgrundsats om att en part är skyldig att reklamera motpartens avtalsbrott för att inte gå förlustig sin rätt, även utan lagreglering. Det finns stöd för den ståndpunkten i rättspraxis. Frågan är dock omdiskuterad och olika uppfattningar har kommit till uttryck i den juridiska litteraturen. Inte minst gäller det frågan vilken konsekvens som bör följa på en utebliven reklamation. Flera alternativ är tänkbara och det är inte givet att det nödvändigtvis måste leda till att rätten till kompensation faller bort. Därtill kommer att rättspraxis i huvudsak synes ta sikte på köp av varor och olika typer av tjänster, bl.a. rådgivning, där det många gånger inte är givet huruvida det föreligger ett avtalsbrott och säljaren, vid utebliven reklamation, i god tro kan vara av uppfattningen att avtalsrelationen har avslutats i laga ordning och utan kvarstående krav från motparten. Ett flygbolag måste däremot normalt vara medvetet om ett försenat eller inställt flyg och få räkna med att det kan komma krav på kompensation även utan reklamation från passagerarens sida. Förordningen är vidare utformad på ett sådant sätt att tanken synes vara att flygbolaget ska betala kompensation av sig självt vid ett inställt eller försenat flyg utan att konsumenten ska behöva påtala det inträffade. Reglerna om att passagerare har rätt till omedelbar assistans på plats vid försenade och inställda flyg talar också i den riktningen.

text: En så pass ingripande och rättighetsavskärande konsekvens bör i stället enligt nämndens mening ha uttryckligt stöd i författning. En annan ordning kan knappast anses vara förenlig med förordningens syfte.

text: Flygbolagens svårigheter och kostnader för att säkra bevisning om försenade och inställda flyg bör inte överdrivas och kan inte heller anses otillbörligt betungande. Snarare får det ses som en naturlig del av verksamheten och utgör inte ett tillräckligt skäl för att ålägga passagerare en reklamationsplikt.

text: Nämnden är mot bakgrund av det sagda inte beredd att utan stöd i lag eller förordningen ålägga en flygpassagerare en skyldighet att höra av sig inom viss tid inom ramen för tioårsfristen med ett krav på kompensation för att inte gå miste om sin rätt. Särskilt gäller det i ett fall som detta där företaget, såvitt framkommit, inte har lämnat föreskriven information om passagerarnas rättigheter enligt förordningen.

text: Det har inte framkommit att PJR på något sätt – utöver att inte framställa något krav – agerat på ett sådant sätt att hon gett företaget befogad anledning utgå från att hon avstått från att kräva kompensation. Inte heller PJR:s passivitet kan då läggas till grund för ställningstagandet att hennes rätt till kompensation fallit bort.

text: Yrkandet ska således bifallas.


title: Fråga om köpare av sk cupresa har varit berättigade till prisavdrag på grund av förändringar i resan.

text: förändringar i resan. Avgörande 2014-10-17; 2013-08889

text: AN begärde för sig och sina medresenärer att få återbetalning med 111 820 kr för en resa, cuppaket, de köpt. De fick inget av det som hade utlovats; de fick inte spela cupspel i deras åldersgrupp, de fick inte spela någon finalmatch utan endast träningsmatcher mot lag med äldre deltagare, någon matchlirare utsågs inte och det fanns inget cupdisco eller tränarträff. För att få köpa cuparrangemanget var de hänvisade till reseföretaget. Företaget borde ha informationsplikt till sina kunder när det inte kan leverera vad som kunden köpt. De kontaktade företaget först när de kom hem, de visste inte att de kunde göra det från Spanien pga att det var påsk. Flygbiljetterna anskaffades separat.

text: Reseföretaget motsatte sig kravet. Företaget hade tagit över bokningen från ett annat företag. Kunderna informerades om att det var första upplagan av cupen och att det kunde medföra få deltagande lag. Det var inte var så många lag inbokade i turneringen. Den informationen bör kunderna ha fått redan i första skedet. Företaget mottog under resans gång inga klagomål från AN eller hennes sällskap. Istället fick man information om att den kontaktperson som företrädde gruppen var tillfreds med arrangemanget. Företaget ansvarar inte för eventuellt inställd cup eller turnering. Det framgår av SRF:s resevillkor. Vid cupresor gäller respektive cuparrangörs resevillkor. Det är praxis för samtliga resebyråer då man inte kontrollerar turneringen och inte heller agerar teknisk arrangör. Vid bokning av träningsläger/cupresa bifogas dessa villkor. I bokningsbekräftelsen som resenärerna fått från företaget framgick klart och tydligt att företaget reserverat sig för eventuella ändringar utanför företagets kontroll. Företaget har redan återbetalat den s.k. lagavgiften.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Av handlingarna i ärendet framgår att reseföretaget hade tagit över bokningen av ett annat företag och att reseföretaget därmed får anses som part i avtalet med AN m.fl. Det framgår vidare att det i det arrangemang som bolaget sålde till AN m.fl. ingick inkvartering, lagavgift och transferresor. På grund härav är det fråga om en s.k. paketresa som ska bedömas enligt

text: paketreselagens

text: bestämmelser (se

text: 2 §

text: i den lagen). Enligt

text: 4 § paketreselagen

text: är lagens bestämmelser tvingande till kundernas förmån när, som i ärendet, kunderna har förvärvat arrangemanget av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Av detta följer att avtalsvillkor som strider mot

text: paketreselagens

text: bestämmelser och är till nackdel för kunderna är ogiltiga och kan lämnas utan avseende.

text: Enligt

text: 9 § paketreselagen

text: ansvarar arrangören mot kunderna för vad dessa har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som ska fullgöras av någon annan än arrangören. Detta innebär att kunderna alltid kan kräva ersättning av arrangören vid fel i de tjänster som ingår i arrangemanget.

text: Nämnden behandlar först företagets invändning om att reklamation inte skett under resans gång. Enligt

text: 19 § paketreselagen

text: får kunderna inte åberopa ett fel i arrangemanget, om de inte inom skälig tid efter det att de märkt felet underrättar arrangören om felet. Kundernas skyldighet att reklamera på det sättet ska tydligt framgå av avtalet. Av handlingarna i ärendet framgår att de avtalsvillkor som gällde för arrangemanget som AN m.fl. köpt av reseföretaget innehåller följande bestämmelser om reklamation: ”Uppstår det problem måste ni i första hand ta upp det på plats. Ev. klagomål/reklamationer måste vara oss tillhanda senast två veckor efter hemkomst. Reklamationer som inkommer senare än 2 veckor efter hemkomst godkänns/behandlas ej.” Eftersom

text: paketreselagen

text: är tvingande bara till kundernas förmån är det inget som hindrar att arrangören i sina villkor ger kunderna bättre rätt än vad reglerna i

text: paketreselagen

text: innehåller. De nu redovisade villkoren om reklamation i de av reseföretaget tillhandahållna villkoren gäller därför i stället för

text: paketreselagens

text: regler.

text: AN m.fl. har uppgivit att de redan på plats tagit upp bristerna i arrangemanget. Det påståendet styrks av det faktum att ersättningsarrangemang för det uteblivna cupspelet anordnats av de cupansvariga på plats. Det framgår vidare att AN m.fl. genast efter hemkomsten reklamerat hos reseföretaget. Nämnden finner därför att reklamation skett på rätt sätt och i rätt tid i enlighet med de villkor som gällt för arrangemanget.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att AN m.fl. köpt ett arrangemang vars syfte var att de skulle få delta i en cupturnering. Av det marknadsföringsmaterial som låg till grund för arrangemanget framgår att varje ålderskategorigrupp i turneringen skulle bestå av ”fyra lag eller fler”. Där framgår också att varje lag ska spela 4 – 7 matcher i den kategori som laget är anmält till. Det är i ärendet klarlagt att inget av detta blev fallet i den ålderskategori som AN m.fl. anmält sitt lag till. Eftersom det huvudsakliga syftet med resan varit att delta i en cup och spela mot jämnåriga anser nämnden att en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte har tillandahållits av reseföretaget.

text: Reseföretaget har emellertid invänt att bolaget i sina villkor reserverat sig för ändringar utanför bolagets kontroll. Som redan anförts är dock

text: paketreselagens

text: bestämmelser tvingande till kundernas förmån. Av

text: 11 § paketreselagen

text: framgår att avtalsvillkor får ändras till kundernas nackdel endast om det tydligt framgår av avtalet att det får ske. För att sådana ändringar ska få ske krävs av arrangören att denne före avresan underrättar kunderna om ändringen och ger

text: kunderna besked om att de har rätt att frånträda avtalet utan kostnad (se 12 § i lagen). I ärendet är klarlagt att någon sådan underrättelse till kunderna inte lämnats av reseföretaget. Nämnden finner därför att den reservation som företaget gjort i sina villkor är utan verkan i ärendet.

text: Om efter avresan en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas, ska arrangören enligt

text: 15 § första stycket paketreselagen

text: ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan extra kostnad för kunderna. I ärendet är klarlagt att arrangören tillhandahållit ersättningsarrangemang i form av träningsmatcher mot lag i andra ålderskategorier.

text: Innebär en förändring i paketresan en försämring för kunderna är dessa, om det är skäligt, berättigade till prisavdrag och skadestånd (se

text: 15 § tredje stycket paketreselagen

text: ). Enligt förarbetena till

text: paketreselagen

text: (se

text: prop. 1992/93:95 s. 90

text: ) får det i de flesta fall anses skäligt att kunderna får ett prisavdrag. Ett undantag kan enligt dessa förarbeten vara om kunderna själva i betydande mån bär skuld till det som inträffat.

text: Den förändring som skett i paketresan innebär en väsentlig försämring för kunderna. Kunderna har inte till någon del varit skuld till att försämringen inträffat. I ärendet har inte heller framkommit något annat som gör att kunderna inte skulle vara berättigade till ett prisavdrag enligt

text: 15 § tredje stycket paketreselagen

text: . Företaget är därför skyldigt att betala ett prisavdrag till AN m.fl.

text: Vid bedömningen av hur stort prisavdraget bör vara konstaterar nämnden att det väsentliga syftet med arrangemanget, nämligen att AN lag skulle delta i ett cupspel mot minst tre lag i samma ålderskategori och då få spela minst fyra matcher i den ålderskatagorin inte uppfyllts. På grund härav finner nämnden att AN m.fl. är berättigade till ett betydande prisavdrag. Med beaktande av detta samt vad som trots allt åtnjutits av kunderna finner nämnden att prisavdraget skäligen kan bestämmas till 50 procent av arrangemangets totalpris sedan den redan återbetalda lagavgiften dragits av. Lagavgiften uppgick enligt bokningsbekräftelsen till 1 430 kr. Reseföretaget är därför skyldigt att ersätta resenärerna med 55 195 kr.


text: Fråga om omfattningen av en garanti lämnad vid köp av elmoped. Avgörande

text: 2014-09-23; 2013-11534

text: IBP yrkade ersättning med 498 kr samt att företaget utan kostnad skulle byta ut batterierna på hennes el-moped. Mopeden utlovades vid försäljningen ha en räckvidd på 70 +/- 5 km. Mopedens kapacitet hade konstant sjunkit och till slut stannade mopeden helt efter 36 km. Säljaren informerade inte om att mopeden/batterierna var ett år och 9 månader gamla vid leveranstillfället vilket kan ha inverkat på kapaciteten. Såvitt avser bromsbeläggen har dessa hållit mindre än ett år trots fyra månaders vinteruppehåll. När bromsarna reklamarades visade det sig att bromsbeläggen fram var helt nedslitna. Dessa har nu bytts ut till en kostnad om 498 kr.

text: Företaget motsatte sig kraven. Vid lagerhållning underhållsladdas batterierna kontinuerligt och batterierna tappar inte något av sin kapacitet. Räckvidden kan variera av flera faktorer såsom exempelvis kyla, körstil, skjutsning och upprepad tömning. Om batterierna inte sköts rätt avtar deras kapacitet och därmed minskar scooterns räckvidd. För batterierna gäller en garantitid om sex månader från registeringsdatum vilket innebär att garantitiden har löpt ut. Precis som på en vanlig moped kan bromsklossar behövas bytas efter något år. Med hänsyn till uppskattad körsträcka anser företaget inte att det är något konstigt att bromsbelägg behöver bytas och att batteriernas kapacitet minskat då detta är förbruknings/slitagedelar.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Den garanti som lämnats avseende elmopeden är inte en s.k. funktionsgaranti utan i stället en mycket mer begränsad garanti. Garantin omfattar bara ursprungliga fel, dvs. fel som fanns när köparen i samband med köpet tog emot mopeden. Det är dock enligt garantivillkoren säljaren som har bevisbördan för att det inte är fråga om sådana ursprungliga fel. Garantier av detta slag brukar benämnas Almén-garantier (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp – En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 160).

text: Det har inte gjorts gällande annat än att mopeden inledningsvis klarade att köra utlovad sträcka och att bromsbeläggen var felfria. Det är därmed inte fråga om ursprungliga fel. De uppkomna felen omfattas därför inte av garantin. Det har i ärendet inte heller framkommit någon annan grund för att säljaren skulle ha något ansvar för de uppkomna felen. IBP:s yrkanden ska därför avslås.


title: Fråga om rätt till skadestånd när rollator skadats under resa med buss i linjetrafik. Tillämpning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 181/2011, om passagerares rättigheter vid busstransport.

text: A begärde skadestånd med 2 995 kr. Hennes rollator skadades i samband med en kraftig inbromsning

text: av bussen. Enligt säljaren av rollatorn gick den inte att reparera. Det yrkade skadeståndet motsvarar kostnaden för at reparera eller ersätta rollatorn.

text: Bussföretaget motsatte sig kravet. Eftersom busschauffören inte har orsakat skadan av vårdslöshet finns ingen rätt till skadestånd.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: , om passagerares rättigheter vid busstransport m.m., fastställs bl.a. rättigheter för passagerare på bussar i linjetrafik trädde i kraft den 1 mars 2013. Den är som andra EU-förordningar direkt tillämplig i medlemsstaterna och har direkt effekt, dvs. den skapar direkt rättigheter och skyldigheter för enskilda. Förordningen gäller som utgångspunkt för passagerare som reser med linjetrafik för icke specificerade passagerarkategorier och där transportsträckan är 250 km eller längre. Vissa av förordningens bestämmelser, bl.a. de som gäller passagerare med funktionshinder eller nedsatt rörlighet, gäller dock även om transportsträckan är kortare (

text: artikel 2.2

text: Enligt

text: artikel 6 i förordningen

text: får skyldigheter gentemot passagerare enligt förordningen inte begränsas eller åsidosättas, i synnerhet inte genom undantag eller begränsande restriktioner i transportavtal. Det framgår av

text: artikel 7.2 b

text: att i fråga om skada på s.k. rörlighetsutrustning eller hjälpmedel ska ersättningsbeloppet vid skada alltid uppgå till kostnaden för att ersätta eller reparera den förlorade eller skadade utrustningen (se också

text: artikel 17.2

text: ). Det bör uppmärksammas att dessa bestämmelser inte ingår i uppräkningen av de bestämmelser som enligt

text: artikel 2.2

text: är tillämpliga vid transportsträckor som är kortare än 250 km. Det kan med hänsyn till det skydd som genom förordningen ges till passagerare med särskilda behov inte rimligen ha varit lagstiftarens avsikt att det ska vara möjligt att begränsa t.ex. ersättningen till sådan passagerare som drabbas av skada vid sådana kortare transporter.

text: Enligt

text: artikel 7.1

text: har passagerare, i enlighet med nationell lag, rätt till ersättning för resgods som skadas på grund av olyckor som inträffar till följd av användning av bussen. Vid skada på rullstolar, annan rörlighetsutrustning och hjälpmedel ska ersättningsbeloppet alltid uppgå till kostnaden för att ersätta eller reparera den skadade utrustningen.

text: I kapitel III i förordningen regleras speciellt de rättigheter som gäller för personer med nedsatt rörlighet. Enligt

text: artikel 17.1

text: ansvarar transportörer, för förlust av och skada på rullstolar, annan rörlighetsutrustning och hjälpmedel. Förlusten ska ersättas av den transportör som ansvarar för skadan. Enligt

text: artikel 3

text: .e är en transportör en fysisk eller juridisk person som inte är en researrangör, en resebyrå eller en biljettförsäljare, som erbjuder allmänheten transport medelst linjetrafik eller tillfällig trafik.

text: Bedömningen i detta fall

text: Bussföretaget har varit transportör i förordningens mening och är därför i och för sig ansvarigt för skador som drabbar en resenärer. Det är klarlagt att A:s rollator skadats under transporten. Tvisten i ärendet gäller huvudsakligen om bussföretaget orsakat denna skada genom oaktsamhet och om detta är en förutsättning för skadeståndsansvar enligt förordningen.

text: Nämnden anser att den omständigheten att bestämmelsen klargör att transportören ansvarar för skador också innefattar ett besked om tillämplig ansvarsgrund, nämligen strikt ansvar. Varken denna eller anslutande bestämmelse hänvisar i detta avseende till att ansvarsgrunden ska fastställas med tillämpning av nationell lag. Ett sådant synsätt ligger också väl i linje med vad som uppenbarligen är ett av syftena med bestämmelserna i förordningen, nämligen att ge ett starkt skydd för resenärer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet.

text: Bussföretaget är därmed skyldigt att ersätta A för den uppkomna skadan. Det råder inte tvist om det yrkade beloppet.

text: Nämnden vill därutöver tillägga följande. Även om slutsatsen hade blivit att bussföretaget bara ansvarar vid skador som orsakats av bolagets oaktsamhet, hade i detta fall skadestånd aktualiserats. En passagerare har ofta mycket begränsade möjligheter att lägga fram utredning om transportörens oaktsamhet. Ofta kan han eller hon bara beskriva det faktiska händelseförlopp, men inte alltid ens det, som resenären kunnat förnimma och som antagits ha orsakat skadan. Transportören däremot har väsentligt bättre förutsättningar att inhämta information om vad som förekommit direkt från chaufför, trafikledning, utredande polis m.fl. Transportören får därför anses ha ett betydande mått av bevisskyldighet för att en skada inte orsakats av oaktsamhet. I detta fall har transportören inte lagt fram någon sådan utredning. Det händelseförlopp resenären beskrivit är väl förenligt med att oaktsamhet kan ha förekommit på transportörens sida. Hennes anspråk skulle därför ha godtagits även med denna utgångspunkt.

text: Men nämndens uppfattning är alltså att förordning

text: (EU) nr 181/2011

text: innebär att transportören har ett strikt skadeståndsansvar. Bussföretaget ska därför rekommenderas att betala 2 995 kr till A.


title: Fråga bl.a. om solidariskt betalningsansvar för säljare och kreditgivare för reparationskostnad av bil.

text: BT begärde ersättning för reparationskostnad och besiktningskostnad med totalt 11 118 kr. Han anförde bland annat följande. Han hörde missljud från frambromsen. Tre dagar senare vid

text: vägmätarställningen 12 390 km konstaterade mekaniker att frambromsen och dess belägg var slitna och måste bytas. Fem dagar senaren gick bakre delen av ljuddämparen av. Den visade sig vara genomrostad och behövde bytas. Säljaren föreslog att han antingen skulle köra till säljaren i Eskilstuna och få felen reparerade eller att en bilverkstad i Sundsvall skulle göra en skadeanmälan till AutoConcept. Med rådande vinterhalka var alternativet att köra till Eskilstuna inte att tänka på. Han kontaktade därför OKQ Bilverkstad i Skönsberg som fick besked om att felen inte ingick i garantin. Han gav säljaren möjlighet att hämta bilen i Sundsvall, reparera och sedan lämna tillbaka den. När han besiktigade bilen hos bilprovningen visade det sig att även bakbromsen behövde bytas. Eftersom säljaren inte var intresserad av det lät han till slut själv reparera bilen. Han ansåg att säljaren, solidariskt med kreditgivaren, borde ersätta hans kostnader.

text: Företaget 1 (säljaren) motsatte sig begäran och anförde bland annat följande. Enligt kontrollbesiktningsprotokollet var bromsvärdena godkända. Köparens uppgift om när han upptäckte felet är inte trovärdig. Samma gäller avgasröret. Bromsar är slitdelar och ju mer de används desto mer slits de.

text: Företag 2 (kreditgivaren) motsatte sig begäran och anförde bland annat följande. Företag 1 har erbjudit att avhjälpa felet. Eftersom BT motsatt sig detta är man inte skyldig att ersätta reparationskostnaderna.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Med stöd av protokollen från Bilbesiktningen utgår nämnden från att BT:s uppgifter om körd sträcka och vägmätarställning rätteligen avser mil och inte kilometer.

text: Om en vara avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta ska varan enligt

text: konsumentköplagen

text: anses felaktig. Säljaren ansvarar för fel som fanns vid leveransen av bilen. Ett fel som visar sig inom sex månader efter det att köparen tog emot varan ska anses ha funnits vid leveransen, om inte säljaren bevisar att felet inte fanns då eller det är oförenligt med varans eller felets art att felet fanns då. Nämnden anser att BT inte haft anledning förutsätta att det skulle kunna vara fel på bromsbeläggen fram eller att avgasröret skulle kunna vara kraftigt rostangripet. Bilen ska därför anses felaktig när det gäller dessa fel. De övriga bristerna som BT påtalat får anses hänförliga till normalt slitage på bilen och utgör inte fel i

text: konsumentköplagens

text: mening.

text: Parterna är ense om att felen visade sig inom sex månader från köpet. Nämnden anser det inte bevisat att felen uppstått först efter leveransen av bilen. Eftersom inte heller varans eller felets art motsäger att felen skulle funnits vid leveransen ska de anses ha funnits redan då. Företag 1 har därför ansvar för felen.

text: En säljare har rätt att avhjälpa ett fel om det kan ske utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen, se

text: 27 § konsumentköplagen

text: . Nämnden anser att ett avhjälpande i Eskilstuna skulle inneburit en väsentlig olägenhet för BT. Han har därför haft rätt att reparera bilen hos verkstaden i Skönsberg

text: och därefter få ersättning av företag 1 för reparationskostnaden. Ersättningsbeloppet kan uppskattas till skäliga 4 000 kr i ett för allt.

text: En köpare får mot kreditgivarens krav på betalning av en säljarförmedlad kredit framställa samma invändningar på grund av köpet som hen kunnat göra mot säljaren, se

text: 29 § konsumentkreditlagen

text: . Om köparen har anspråk på ekonomisk ersättning svarar kreditgivaren solidariskt med säljaren för att ersättningen betalas. BT kan följaktligen vända sig mot vilken han vill av företag 1 och företag 2 för utbetalning av ersättningsbeloppet.

text: Nämnden rekommenderade företag 1 att solidariskt med företag 2 betala 4 000 kr till BT.


title: Fråga om ångerrätt vid köp på internetauktion. Därtill fråga om säljarens upplysningsplikt och köparens rätt till hävning. Varan såld i befintligt skick.

text: MD begärde att auktionsföretaget skulle betala tillbaka 3 480 kr till honom mot att han lämnade tillbaka vasen. Han anförde följande. I februari 2014 deltog han i budgivningen på en vas som

text: bjöds ut hos auktionsföretaget. Utropspriset var 2 500 kr. Han noterade inga stora skador på vasen utifrån bilderna i företagets nätkatalog. Den 28 februari 2014 avslutades auktionen och han vann budgivningen med budet 2 800 kr. Beloppet han skulle betala inklusive provision uppgick till 3 480 kr. Den 7 mars hämtade han vasen. Han upptäckte då att vasens ena sida var kraschad. Auktionsföretaget hade helt undvikit att visa en betydande skada på den enda sida av vasen som inte visats ordentligt på bild i nätkatalogen. Han värderar vasen med sprickan till mellan 100 och 500 kr. Han är samlare av den här typen av keramik och har god kännedom om resultatet av försäljningar av sådana produkter. Slutsnittpriset för snarlika, fast hela, vaser hade legat under halva det utrop som företaget satt på vasen han ropade in, vilket fick honom att anta att vasen inte hade några större skador. Smärre repor är normala för vasens lågbrända, mjuka glasyr. Han begärde att få häva köpet. Han begärde också att få ångra köpet. Auktionsföretaget nekade honom att häva köpet. Med hänvisning till företagets auktionsvillkor nekade företaget honom även att ångra köpet enligt distans- och hemförsäljningslagen. Auktionsföretaget utför rena nätauktioner. Det går visserligen att under kontorstid besöka företagets lokaler och låna en dator och lägga ett bud, men det sker ingen fysisk auktion på plats. Det går inte att delta i auktionen utan att använda ett distanskommunikations-medel.

text: Auktionsföretaget motsatte sig kravet och anförde följande. Företaget förmedlar alla auktioner online via webbsidan med möjlighet att registrera bud fysiskt i företagets lokaler. Detta anges i de fullständiga användarvillkor som MD godkänt. Därför tillämpar företaget inte ångerrätt. Ett (elektroniskt) bud är en rättshandling som leder till budenhet för budgivaren. I avtalet finns även specificerat att varje enskild budgivare som godkänt avtalet är skyldig att besikta föremålet. Alla utrop, konditionsrapporter och bilder är endast en vägledning för kunden. Inför en auktion gör auktionsföretaget en värdering utifrån tidigare försäljningar av liknande föremål. Hänsyn tas alltid till föremålets skick och skador som påverkar värdet. Vasens utropspris var förenligt med hur marknaden såg ut när värderingen gjordes. Om vasen hade varit hel skulle värdet ha satts betydligt högre.

text: Frågan gäller i första hand om MD har ångerrätt enligt lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (tidigare distans- och hemförsäljningslagen) i dess lydelse före den 13 juni 2014. Enligt denna lag har konsumenter ångerrätt vid avtal ingångna inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans, om kommunikationen sker uteslutande på distans (se 1 kap. 2 §). Ångerrätt saknas emellertid enligt 2 kap. 1 § andra stycket 4 vid distansavtal som ingås vid en auktion, om det är möjligt att delta i auktionen även på annat sätt än genom att använda ett medel för distanskommunikation. Detsamma gäller i lagens lydelse fr.o.m. den 13 juni 2014 (se 2 kap. 11 § 10). Det saknas prejudikat från Högsta domstolen som klargör hur undantaget ska tolkas.

text: Nämnden har behandlat frågan i fem ärenden.

text: I två av ärendena (2014-03175 och 2013-08423) har konsumenten ansetts inte ha ångerrätt vid en internetauktion, därför att nämnden godtog näringsidkarens invändning om att det varit möjligt att avge bud på annat sätt än genom distanskommunikation. Hur detta skulle ha varit möjligt utreddes inte närmare. I ärende 2012-09453 godtog nämnden att det varit möjligt att lämna bud via en öppen dator placerad i företagets visningslokaler och skriftligen i lokalen via brev; därmed förelåg ingen ångerrätt.

text: Även i ärendet 2013-00721 avslogs yrkandet om ångerrätt efter en internetauktion därför att det ansågs ha varit möjligt att delta utan medel för distanskommunikation, trots att företaget invänt endast att föremålet visats, bl.a. i näringsidkarens visningslokaler, före auktionstillfället och att köparen hade undersökningsplikt.

text: I ärende 2010-9105, som avsåg en internetauktion på en hemsida, ansåg nämnden emellertid att ångerrätt förelåg enligt distans- och hemförsäljningslagen. Säljaren i ärendet var en näringsidkare. Om säljaren hade varit en konsument, skulle ångerrätt förmodligen inte ha förelegat, eftersom

text: 1 § andra stycket konsumentköplagen

text: om att den lagen även gäller när en näringsidkare förmedlar köpet saknar motsvarighet i distans- och hemförsäljningslagen.

text: Bestämmelsen i 2 kap. 1 § andra stycket 4 distans- och hemförsäljningslagen grundar sig på EU:s direktiv

text: om konsumentskydd vid distansavtal och direktivet

text: om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. Enligt det första direktivets beaktandesats 14 har konsumenter vid distansavtal ingen faktisk möjlighet att se varan före avtalets ingående, varför konsumenten bör ha ångerrätt om inte annat sägs i direktivet. I samma direktivs

text: artikel 3

text: föreskrivs att direktivet (med dess ångerrätt) inte ska tillämpas på avtal som ingås vid auktioner. I

text: artikel 14

text: anges att medlemsstaterna får säkerställa en högre skyddsnivå för konsumenten på det område som omfattas av direktivet.

text: Sverige har alltså valt att inte helt undanta köp vid auktioner från ångerrätten vid distansavtal. Det angivna skälet är att ett undantag för alla e-auktioner skulle medföra en risk för att näringsidkare väljer att utforma sin försäljningsverksamhet över internet som auktioner i syfte att kringgå lagens bestämmelser om ångerrätt m.m. Däremot har det inte ansetts lämpligt att auktioner där man både kan delta på distans och på plats omfattas. En sådan ordning skulle leda till en budgivningssituation där vissa auktionsdeltagare alltid har möjlighet att ångra det lagda budet medan andra auktions-deltagare saknar denna rätt. Samma regler gäller alltså för alla som deltar i en auktion. (Se

text: prop. 2004/05:13 s. 85

text: Auktionsföretaget har anfört att det finns möjlighet att registrera bud fysiskt i företagets lokaler vilket även sägs framgå av de fullständiga auktionsvillkoren. I dessa anges emellertid i punkt 1 att företaget erbjuder via Internet en elektronisk marknadsplats och i punkt 2 att kunden har rätt att använda tjänsten endast genom att använda sitt eget loginnamn och lösenord. I punkt 6 står visserligen att företaget kostnadsfritt tar emot inropsuppdrag för budgivarens räkning via internet samt i företagets auktionshus. Denna punkt har emellertid rubriken ”Inropsuppdrag för Slagauktioner”, och uppdragen ska vara företaget till handa senast en timme innan auktionen startas. En internetauktion startar emellertid genast när upplysningen om denna läggs ut på nätet, varför punkt 6 inte kan vara tillämplig på sådana auktioner. Av villkoren framgår alltså inte att det finns möjlighet att delta på annat sätt än genom distanskommunikation.

text: För att även täcka in fallet att auktionsföretaget trots villkorens lydelse faktiskt tar emot bud i företagets lokaler vid internetauktioner vill nämnden tillägga följande.

text: Enligt 1997 års direktivs

text: artikel 2

text: avses med tekniker för distanskommunikation varje teknik som, utan att leverantören och konsumenten samtidigt är fysiskt närvarande, kan användas för ingående av ett avtal mellan dessa parter. Enligt proposition 2004/05:13 är någon skillnad inte avsedd med den svenska lagens uttryck ”medel för distanskommunikation”. Exempel på auktionsformer som omfattas av lagen är enligt propositionen således auktioner där samtliga bud lämnas elektroniskt över internet och auktioner där samtliga bud lämnas i brev, per telefon eller per e-post. Är det däremot möjligt att delta i auktionen på annat sätt, t.ex. genom att närvara i auktionslokalen, sägs lagen inte gälla för auktionen. (Se s. 122 f.)

text: Eftersom det står ”t.ex.” framför ”närvara i auktionslokalen” och lagtexten använder uttrycket ”möjligt att delta i auktionen (inte: auktionslokalen) även på annat sätt”, finns det utrymme för tolkningen att även auktioner som inte äger rum i en auktionslokal med närvarande budgivare kan falla utom lagen. Ändå står det klart att det är slagauktioner anordnade i en auktionslokal med budgivare närvarande under själva auktionen som varit utgångpunkten för undantaget. Det är inte lämpligt att möjliggörandet av en praktiskt sett betydelselös budgivning genom fysisk närvaro i en lokal ska upphäva grundprincipen att budgivarna har ångerrätt vid en internetauktion. Inte heller är det lämpligt att låta allas ångerrätt vara beroende av i vilken utsträckning möjligheten till en sådan budgivning har utnyttjats i det enskilda fallet. Enligt nämnden bör därför lagen tolkas så att alla budgivare har ångerrätt vid en internetauktion, dvs. en auktion där budgivningen pågår under en längre tid huvudsakligen med användning av distanskommunikationsmedel varefter resultatet fastställs utan att några budgivare är närvarande, medan inga budgivare har ångerrätt vid en traditionell slagauktion även om det vid denna förekommer bud inlämnade före eller under auktionen med medel för distanskommunikation.

text: Undantaget från lagens normala ångerrätt vid distansavtal har därför inte varit tillämpligt vid den aktuella auktionen. Eftersom MD har utövat sin ångerrätt inom två veckor från det att han tog emot vasen, har han rätt att få tillbaka vad han betalat för denna.

text: MD har utöver sin ångerrätt alternativt begärt rätt att få häva köpet på grund av fel i den köpta varan. Nämnden har visserligen bifallit hans yrkande om att få ångra köpet men vill ändå klargöra hur den skulle ha bedömt hävningsyrkandet, om det hade varit aktuellt att pröva frågan.

text: Enligt auktionsvillkoren punkt 10 är varan såld i befintligt skick. Där anges dessutom att företaget inte under några omständigheter svarar för defekter. Det andra villkoret är helt ogiltigt enligt

text: konsumentköplagen

text: . Enligt

text: 17 § första stycket konsumentköplagen

text: ska en vara som är såld i befintligt skick ändå anses som felaktig, om den är i sämre skick än köparen med hänsyn till varans pris och övriga omständigheter med fog har kunnat förutsätta. Om varan sålts på auktion ska med priset avses utropspriset. Av motiven till

text: 17 § konsumentköplagen

text: framgår att

text: 17 §

text: inte uttömmande reglerar frågan när varor sålda i befintliga skick är felaktiga. Bl.a. kan

text: 16 § tredje stycket

text: och

text: 19 §§

text: också tillämpas (se

text: prop. 1989/90:89 s. 101

text: ; jfr Torgny Håstad, Köprätt och annan kontraktsrätt, 6 uppl. 2009, s. 238). Enligt

text: 16 § tredje stycket 2 konsumentköplagen

text: – som motsvarar en bestämmelse i

text: köplagens

text: 19 §

text: som gäller just när befintligt skick avtalats – ska en vara anses felaktig, om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han

text: kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om. En ytterligare förutsättning är att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet.

text: Nämnden konstaterar att det är ostridigt att det i utbudet av vasen angetts att den hade sprickor och lagningar. MD har redovisat att objekt av samma formgivare som sålts vid tidigare auktioner värderats och även sålts till betydligt lägre belopp, fastän dessa vaser endast angetts ha smärre slitage eller repor.

text: Med tanke på att det var en internetauktion, där nästan alla budgivare har svårighet att studera varan på plats, anser nämnden att de tre visade bilderna borde ha kompletterats med en fjärde som visade vasens sämsta sida. Det får antas att underlåtenheten att göra detta har inverkat på köpet.

text: Således hade MD:s hävningsyrkande också kunnat bifallas.

text: Nämnden rekommenderade auktionsföretaget att betala tillbaka 3 480 kronor till MD mot att han lämnade tillbaka vasen.


title: Fråga om en konsument haft rätt att frånträda ett avtal om personlig träning och om och i vilken utsträckning konsumenten ska betala någon ersättning till näringsidkaren.

text: 031 träning och om och i vilken utsträckning konsumenten ska betala någon

text: ersättning till näringsidkaren. Avgörande 2015-02-23; 2014-03280

text: SB begärde betalningsbefrielse med 11 660 kr och anförde följande. I januari 2014 skrev hon på ett avtal om köp av ett PT-paket (personlig träning) med start i maj samma år. Hon var vid

text: undertecknandet av avtalet trött och stressad och uppgav att hon ville avvakta med att ta ställning till om hon ville ha paketet eller inte. Hon fick vare sig något original eller någon kopia av avtalet med sig hem. Därför har hon varken reflekterat över avtalets innehåll eller funderat på att säga upp avtalet. Hon undrar varför inte tränaren hörde av sig till henne förrän i april, då fakturan skickades, för att fråga om hon fortfarande var intresserad av utomhusträning med start i maj. Hon har rätt att frånträda avtalet enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: . De enda kostnader företaget kan ha haft är vissa administrationskostnader.

text: Företaget motsatte sig kravet och anförde följande. Tränaren har tränat med SB under en längre tid och SB hade tidigare köpt flera olika PT-paket av honom. SB fick en provträning värd 850 kr och ingick därefter avtal om 20 PT-timmar för totalt 11 660 kr. Träningen skulle genomföras två gånger i veckan under tio veckors tid. De kom muntligen överens om att de skulle träna utomhus från och med maj till september. Avtalet skrevs under den 15 januari 2014 och först den 2 april fick han veta att hon inte längre önskade någon träning. Deras avtal står fast. SB fick en kopia av avtalet. Han har avsatt tid för SBs träning, två gånger i veckan under tio veckors tid. Tiden var reserverad för henne när hon ville häva avtalet. Det gick inte att sätta in någon annan i hennes ställe. Planeringen av träningen har tagit tre timmar à 550 kr exklusive moms. En faktureringskostnad om 100 kr tillkommer. Att träningen inte påbörjas leder inte till några besparingar.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Nämnden har tidigare i flera ärenden ansett att avtalsvillkor som hindrar avbeställning av olika slags kurser eller ledarledd yoga kan åsidosättas i analogi med

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: i enlighet med Högsta domstolens dom i rättsfallet

text: NJA 2002 s. 644

text: . Rättsfallet rör en utbildning till diplomerad friskvårdskonsulent. Nämnden anser att det inte finns skäl att bedöma tjänster i form av personlig träning på annat sätt. Även i ett sådant fall gör näringsidkarens arbetsinsats avtalet till en tjänst, i motsats till exempelvis ett avtal som endast ger tillträde till ett gyms utrustning, vilket mer liknar hyra.

text: Eftersom villkoret mellan företaget och SB anger att företaget inte återlöser betalat paket, får det anses strida mot 42 § i den tvingande

text: konsumenttjänstlagen

text: och är därför oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 142

text: ). Det får till följd att rättsförhållandet ska avvecklas på det sätt som anges i

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: SB har alltså rätt att avbeställa tjänsten, vilket innebär att hon inte är skyldig att betala redan på grund av sitt åtagande. Hon kan däremot vara skyldig att i viss utsträckning ersätta företagets skada.

text: Enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: är konsumenten inte skyldig att utge någon ersättning alls, om konsumentens syfte med tjänsten har blivit förfelat på grund av att 1) föremålet för tjänsten har skadats eller gått förlorat utan att detta har berott på försummelse

text: på konsuments sida, eller 2) konsumenten har hindrats att dra nytta av tjänsten till följd av författningsföreskrifter, myndighetsbeslut eller andra liknande omständigheter utanför konsumentens kontroll.

text: Nämnden konstaterar att det således enligt 2) inte räcker att konsumenten har vilket som helst godtagbart skäl, såsom sjukdom, för sin avbeställning (se

text: prop. 1984/85:110 s. 316

text: och nämndens avgörande i ärende 2014-01208).

text: SB har inte åberopat något skäl för sin avbeställning som faller under det nyss angivna generella undantaget från ersättningsskyldighet.

text: Under sådana förhållanden har företaget till att börja med rätt till ersättning för den del av tjänsten som företaget redan har utfört. Företaget har anfört att företaget har planerat träningen under tre timmar à 550 timmar och haft kostnad för en faktura på 100 kr, exklusive mervärdesskatt. Nämnden finner det osannolikt att träningen varit av sådan speciell och förberedelsekrävande karaktär att företaget redan före den 2 april under tre timmar planerat en träning som skulle inledas i maj.

text: Enligt avtalet hade företaget ingen rätt till särskild ersättning för faktureringskostnader, och sådan ersättning bör då inte utgå heller efter en avbeställning.

text: Nämnden anser att företaget inte har rätt till ersättning för mer än en timmes nedlagt arbete à 583 kr inklusive mervärdsskatt.

text: Företaget har vidare rätt till ersättning för arbete som hade måst utföras trots avbeställningen. Företaget har inte påstått att något sådant arbete varit aktuellt.

text: Slutligen har företaget rätt till ersättning för förluster till följd av kostnader för den återstående delen av tjänsten samt ersättning för förluster i övrigt på grund av att näringsidkaren har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på grund av att näringsidkaren på annat sätt har inrättat sig efter uppdraget. Företaget har i denna del anfört att företaget har avsatt tid för SB två gånger i veckan (med början i maj) och att det inte gick att sätta in någon annan i hennes ställe. Tränaren har emellertid inte påstått och gjort sannolikt att hans tid varit fulltecknad och att andra personer måst avvisas på grund av avtalet med SB. Under sådana förhållanden kan företaget inte anses ha inrättat sig efter avtalet på det sätt som krävs enligt

text: 42 § konsumenttjänstlagen

text: Nämnden rekommenderade företaget att sätta ned sitt krav på SB till 583 kr.


title: Fråga om det är förmedlaren eller utföraren av en tjänst som är ansvarig för beställarens skada då förmedlaren publicerat ett felaktigt erbjudande om tjänsten. Nämnden fann att tjänsteförmedlaren agerat som fullmäktig för utföraren och att förmedlaren inte kunnat bevisa att utföraren var bunden av kundens beställningar.

text: AE begärde skadestånd om 8 000 kr av antingen företag 1 eller företag 2. Grunden för kravet var att varken utföraren av tjänsten, företag 1, eller förmedlaren av tjänsten, företag 2, hade utfört den avtalade tjänsten varför hon orsakats skada. Hon anförde bl.a. följande. Företag 2 annonserade ett erbjudande från företag 1 om att utföra 20 timmars fasadmålning för 1 995 kr exklusive ROT-avdrag, ordinarie pris var 8 000 kr. I avtalsvillkoren stod att erbjudandet gick att utnyttja endast en gång per person. När AE och hennes sambo båda ville utnyttja tjänsten hos företag 1 blev hon informerad om att erbjudandet endast gällde en person per hushåll. Företag 1 ville inte slutföra båda tjänsterna utan hävde istället köpet av det ena erbjudandet. Hon var därefter tvungen att återkalla båda beställningarna eftersom syftet med tjänsten gått förlorat.

text: Företag 1 motsatte sig kravet och anförde bl.a. följande. Företaget har ingått ett samarbete med företag 2. Samarbetet var förenat med villkor och var till tid och antal begränsat. Ett av villkoren var att erbjudandet om 10 eller 20 timmars fasadmålning endast kunde användas en gång per hushåll. När företaget granskade företag 2:s kampanj visade det sig att det fanns ett stavfel, vilket korrigerades efter att företaget påtalat det. Företag 1 kan inte ta ansvar för felskrivningar i företag 2:s annonser då företag 1 inte ens har tillgång till webbsidan. Innehållet i annonserna skapas och publiceras av företag 2. Kunden valde själv att återkalla båda beställningarna och tackade nej till företagets förslag om att hon kunde utnyttja ett erbjudande. Kunden har inte lidit någon ekonomisk skada.

text: Företag 2 motsatte sig kravet och anförde följande. Företag 2 har publicerat erbjudandet efter att det säljande företaget godkänt korrektur av annonsen. Företag 2 publicerar aldrig en annons utan partnerns fullständiga godkännande och frånkänner sig därför ansvaret för fel i texten. Av företag 2:s avtalsvillkor framgår att företag 2 inte är säljande företag av de tjänster som publiceras utan fungerar endast som en annonsplattform. I varje erbjudande anges vilket företag som är säljare och därmed ansvarigt för köprättsliga fel. Genom köpet godkänner kunden att företag 2 inte kan hållas ansvarigt för eventuella köprättsliga fel i produkten eller tjänsten. Företag 2 tar förbehåll för eventuella skrivfel i erbjudandet.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Inledningsvis har nämnden att ta ställning till både hur det aktuella erbjudandet ska bedömas rättsligt och hur erbjudandet ska tolkas.

text: Av utredningen i ärendet framgår att erbjudandet inom ramen för företag 1:s tillgängliga resurser (begränsat antal deals, först till kvarn gäller) utgör ett bindande anbud.

text: Erbjudandets ordalydelse innebär att det fick tecknas och utnyttjas en gång per person, utan att något undantag gjordes för hushållsgemenskap. Om innebörden av ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling är oklar, ska vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument villkoret tolkas till konsumentens förmån (10 § lagen 1994:1512 om avtalsvillkor i konsumentförhållanden). Erbjudandets innebörd är därför att det får utnyttjas en gång per person, oavsett om personerna har hushållsgemenskap.

text: Företag 1 menar emellertid att erbjudandets formulering blivit felaktig till följd av felskrivning och att företaget därför inte är bundet av erbjudandets innehåll.

text: Av

text: 32 § lagen (1915:218)

text: om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (

text: avtalslagen

text: ) framgår att erbjudandet inte är bindande enligt som formulering, om mottagaren insett eller borde ha insett att det skett en felskrivning. Skulle mottagaren av förklaringen vara i god tro blir avsändaren däremot bunden av förklaringens innehåll.

text: Nämnden anser att AE får anses ha varit i god tro om att erbjudandet kunde utnyttjas av två personer i samma hushåll, eftersom denna tolkning av erbjudandet varit varken orimlig eller orealistisk. AE har därför haft rätt att åberopa erbjudandet på det sätt hon uppfattat detta, utan hänsyn till om denna innebörd tillkommit genom felskrivning.

text: Frågan är därefter om företag 1 eller 2 är motpart till AE i det avtal som slöts mellan henne och företag 2.

text: Företag 2 gör gällande att ett bindande avtal har ingåtts mellan företag 1 och AE. Företag 1 hävdar däremot att ett villkor för att företag 2 skulle få publicera erbjudandet var att erbjudandet endast kunde utnyttjas en gång per hushåll.

text: Av erbjudandet framgår att det avsåg fasadmålning utförd av företag 1 och att företag 1 skulle ansvara för leverans, fel och försening. Företag 2 får därför anses ha handlat som fullmäktig i företag 1:a namn. Företag 2 är därmed inte ansvarigt för fullgörelsen som avtalspart. Enligt

text: 25 § avtalslagen

text: ansvarar den som uppträder som fullmäktig emellertid för annan att han har erforderlig fullmakt. Om han inte kan styrka att den uppgivne huvudmannen är bunden, är den som utger sig för att ha fullmakt skyldig att ersätta den med vilken avtalet ingås för den skada denne lider av att inte kunna göra avtalet gällande mot huvudmannen. Den fullmakt företag 2 kan ha haft är en s.k. uppdragsfullmakt enligt

text: 18 § avtalslagen

text: . Enligt

text: 11 § andra stycket avtalslagen

text: är huvudmannen i sådant fall inte bunden mot den med vilken avtalet slutits, om den som påstår sig ha fullmakt överskridit sin befogenhet (särskilt inskränkande föreskrifter).

text: Företag 2 har alltså bevisbördan för att företag 2 inte åsidosatt en inskränkande föreskrift om att erbjudandet skulle innehålla att erbjudandet fick utnyttjas bara en gång per hushåll. Om en sådan föreskrift funnits och om företag 1 genom underlåten korrekturgranskning kan lastas för att erbjudandet fått annat innehåll har inte klarlagts. Företag 2 har alltså inte styrkt att företag 1 är bundet av två beställningar från AE:s hushåll. Företag 2 är därför skyldigt att ersätta AE för den skada hon lider av att båda hushållsmedlemmarna inte kunnat utnyttja erbjudandet. Det nu sagda innehåller inget ställningstagande till hur förlusten ska fördelas mellan företag 2 och företag 1, men anmälaren ska inte besväras av att ansvaret mellan företag 2 och företag 1 framstår som oklart.

text: Nämnden utgår från att anmälarens sambo hade kunnat få målning värd 8000 kr utförd för 1 995 kr men frivilligt avstått från detta, när den andra beställningen (från AE) på samma belopp inte godtogs. AE har därmed gjort en förlust på 6 005 kr, vilken företag 2 ska ersätta.

text: Nämnden rekommenderade företag 2 att betala 6 005 kr till AE.


title: Fråga om rätt till skadestånd när resenär frånträtt ett avtal om paketresa på grund av arrangörens avtalsbrott.

text: BM begärde skadestånd med 5 000 kr och anförde följande. Hon började i januari 2014 att planera en resa som skulle göras i november 2014. Hon och hennes man skulle bjuda med deras dotter samt hennes två barn och de bestämde sig för ett hotell på Fuerteventura, där de tidigare bott tillsammans med ett av barnbarnen. Den 7 maj 2014 kollade hon priset för resan på internet och upptäckte då att texten ”hotell för vuxna” tillkommit. Hon kontaktade reseföretaget som uppgav att de inte var välkomna till hotellet, trots att hon gjort sin beställning tre månader tidigare. Resan avbokades direkt och hon fick inte någon hjälp med att boka en ny resa eller information om att hon hade rätt till en resa av likvärdig eller högre kvalitet. Hon bokade genom ett annat reseföretag ett hotell som inte är jämförbart. Hon ifrågasatte om reseföretaget har rätt att bryta ett ingånget avtal. Hon har endast erbjudits en ersättning med 1 000 kr i presentkort. Hon krävde skadestånd för den besvikelse det innebar att resan avbokades och för det merarbete som det innebar att hitta ett annat lämpligt hotell. 201 5-01-07 Reseföretaget motsatte sig yrkandet och anförde följande. Den 30 april 2014 meddelade det aktuella hotellet att det fortsättningsvis endast välkomnar gäster över 16 år. Detta meddelade företaget i sin tur sina inbokade resenärer. Företaget uppdaterade också hotellinformationen på sin hemsida. På grund av ett internt, tekniskt misstag blev BM i detta skede aldrig meddelad. Normalt vid alla typer av ändringar är att företaget omdedelbart tar kontakt med sina resenärer och föreslår andra alternativ om så önskas eller krävs. Det var BM själv som i början av maj 2014 noterade att företaget ändrat sin beskrivning på hemsidan och fick på så vis information om att det bokade hotellet inte längre accepterar gäster under 16 år och hon tog då kontakt med företaget. Företagets säljare gjorde sitt bästa för att finna ett så likvärdigt alternativ som möjligt men dessvärre fanns det inget som passade. Företaget återbetalade det redan inbetalade beloppet. Anmälaren fick förvisso vetskap om hotellets ändring i mycket god tid före avresan men det är givetvis olyckligt att informationen inte kom via ett meddelande (som är brukligt) utan att anmälaren själv uppmärksammade den i företagets uppdaterade text på hemsida. Med anledning av denna miss har företaget skickat anmälaren ett presentkort på 1 000 kr. Resenären får frånträda avtalet om arrangören förklarar att åtagandet inte kan fullgöras vilket är vad som skett i detta fall. Om anmälaren hade godtagit en för sällskapet sämre ersättningsresa hade ersättning utgått utifrån dessa omständigheter.

text: Den aktuella resan utgör en paketresa på vilken lagen (

text: ) om paketresor är tillämplig. Enligt

text: 12 § paketreselagen

text: har resenären rätt att frånträda avtalet om arrangören förklarar att han inte kommer att fullgöra vad han har åtagit sig och avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för resenären. Enligt samma paragraf ska arrangören, om han avser bryta avtalet eller om han vill ändra avtalsvillkoren, underrätta resenären snarast och dessutom informera om dennes rätt att frånträda avtalet. Frånträder resenären avtalet enligt

text: 12 §

text: har han enligt

text: 13 §

text: rätt till en annan paketresa som är av likvärdig eller högre kvalitet. Om resenären godtar en sämre ersättningsresa har han rätt till ersättning för prisskillnaden. Avstår resenären från sin rätt till ersättningsresa, eller kan en sådan resa inte erbjudas, ska han snarast få tillbaka vad han har betalat enligt avtalet.

text: I ärendet är ostridigt att reseföretaget från våren 2014 inte längre kunde erbjuda det hotell som BM bokat. Orsaken till det är att företagets underleverantör, hotellet, bestämt sig för att inte längre ta emot gäster under 16 år.

text: Enligt

text: 14 § paketreselagen

text: har resenären i sådana fall rätt till skadestånd av arrangören, om det är skäligt. Det är normalt skäligt med ett skadestånd (jfr

text: prop. 1992/93:95 s. 87

text: och

text: f). Rätt till skadestånd finns dock inte om resan inte kunnat genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. För att arrangören ska gå fri från skadeståndsskyldigheten krävs dock också att hindret ska ha legat utanför det anlitade hotellets kontroll (se 14 § sista stycket

text: paketreselagen

text: ; jfr

text: prop. 1992/93:95 s. 88

text: ). Så har inte varit fallet i det aktuella ärendet. Det är det av arrangören anlitade hotellet som har infört begränsningen. Att hindret uppstått har därför legat inom hotellets kontroll. Arrangören, reseföretaget, är därför skadeståndsskyldig mot resenärerna. Nämnden finner med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet att en skälig ersättning kan bestämmas till 3 500 kr.


text: Fråga om värdeminskningsavdrag vid ångerrätt av skor som använts. Beslut

text: 015 2015-07-10; 2014-05617.

text: MB begärde att få ångra köpet av ett par skor och få tillbaka hela den summa hon betalat för dem. Den 20 juni 2014 levererades ett par skor som hon köpt av företaget via internet för 749 kr. Hon provade skorna en helg men tyckte inte att de var bekväma. Den 23 juni meddelade hon företaget att

text: hon ville utnyttja ångerrätten och lämna tillbaka skorna. Företaget ville bara betala tillbaka 50 procent av vad hon betalat.

text: Företaget motsatte sig kravet. Skorna är använda och inte längre i nyskick. Företaget kan därför inte sälja skorna till någon annan kund. Företaget säljer endast nya och oanvända skor och har inte någon butik för andrasortering eller liknande. Företaget har erbjudit MB att lämna tillbaka skorna mot ett avdrag för användningen med 50 procent.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Köpet har skett genom ett distansavtal som omfattas av lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (

text: distansavtalslagen

text: ) i lagens lydelse från och med den 13 juni 2014.

text: En konsument har rätt att frånträda (ångra) ett distansavtal om köp av en vara genom att lämna ett meddelande om detta till säljföretaget (näringsidkaren) inom 14 dagar från leveransen (2 kap. 10 och 12 §§). Om konsumenten ångrar köpet ska han eller hon på egen bekostnad skicka tillbaka varan till näringsidkaren, som därefter ska betala tillbaka köpesumman (2 kap. 13-14 §§).

text: Före lagändringen 2014 fick konsumenten utöva ångerrätten endast om han eller hon hållit varan ”i väsentligen oförändrat skick”. Att det förbehållet avskaffades är en följd av att EU:s direktiv 2011/83 om konsumenträttigheter genomförts i svensk rätt, bl.a. genom ändringar i

text: distansavtalslagen

text: . Numera kan konsumenten ångra köpet även om han eller hon använt eller till och med skadat varan. Men konsumenten kan bli skyldig att ersätta näringsidkaren för varans värdeminskning, om värdeminskningen beror på att konsumenten hanterat varan i större omfattning än som varit nödvändigt för att fastställa dess egenskaper eller funktion (

text: 2 kap. 15 § 2)

text: Nämnden konstaterar att MB ångrade köpet inom ångerfristen. Frågan är om hon har rätt att få tillbaka hela den summa som hon har betalat för skorna eller om företaget har rätt till ett värdeminskningsavdrag.

text: En grundläggande förutsättning för konsumentens skyldighet att ersätta näringsidkaren för värdeminskning är att näringsidkaren före köpet informerat konsumenten om och under vilka förutsättningar det finns en ångerrätt, om tidsfristen och om övriga villkor för ångerrätten, om hur ångerrätten utövas samt om att det finns ett standardformulär för utövande av ångerrätten och om hur konsumenten kan ta del av formuläret (2 kap. 2 § första stycket 9). Informationen ska ha lämnats på ett klart och begripligt sätt (2 kap. 3 §).

text: Företaget har redogjort för vilken information om ångerrätten som företaget lämnar till sina kunder. Där anges att en privatkund enligt lag har 14 dagars ångerrätt, men att företaget tillämpar en ångerfrist om 30 dagar. Vidare anges att skorna får vara provade, men inte använda och att skorna måste lämnas tillbaka i nyskick eftersom företaget endast säljer nya skor. Informationen anger också att om det visar sig att skorna är hanterade i större omfattning än vad som varit nödvändigt för att prova dem, kommer avdrag att göras för slitage och värdeminskning. Enligt nämndens bedömning har företaget genom detta uppfyllt sin informationsskyldighet enligt

text: distansavtalslagen

text: Nästa fråga nämnden ska ta ställning till är hur stort värdeminskningsavdrag företaget har rätt att göra. Nämnden konstaterar att en varas värdeminskning ska ersättas i den mån den beror på att konsumenten hanterat varan i större omfattning än som varit nödvändigt för att fastställa dess egenskaper eller funktion (

text: 2 kap 15 § 2 distansavtalslagen

text: , jfr artikel 14.2 i direktivet om konsumenträttigheter). I lagens förarbeten uttalas att bedömningen ska göras utifrån vilken typ av vara det är fråga om. Exempel på när ersättning för värdeminskning kan komma i fråga är att ett klädesplagg fläckats eller skadats (

text: prop. 2013/14:15 s. 94

text: I skäl 47 i EU-direktivet framhålls att konsumenten endast bör få hantera och undersöka en vara på motsvarande sätt som i en butik. En konsument får endast prova ett klädesplagg, inte använda plagget. I den icke bindande vägledning för tillämpningen av direktivet som DG Justice inom EUkommissionen publicerade i juni 2014 anges att jämförelsen i direktivet med butiksköp normalt kan fungera som en god utgångspunkt för bedömningen om konsumenten använt varan i större omfattning än vad som varit nödvändigt. I vägledningen sägs det också att konsumenten normalt måste kunna testa ljud och bild vid köp av TV- och videoutrustning och prova plagg, dock utan att ta bort tillverkarens lappar. Däremot kan konsumenten inte testa hushållsartiklar genom att använda dem eller konfigurera programvara i en dator. I så fall har konsumenten gjort mer än vad som varit nödvändigt för att kontrollera varans egenskaper och funktion. Enligt vägledningen kan konsumenten normalt öppna förpackningen för att få tillgång till varorna, om liknande varor normalt visas i butiker i oförpackat skick (s. 48 f.).

text: MB har uppgett att hon ”provat skorna under en helg”, vilket talar för att hon använt dem utöver vad som varit nödvändigt för att undersöka skorna. Nämnden har dessutom granskat skorna och kan konstatera att de är av en sådan sandalmodell som oftast används utan strumpor. Enligt nämndens uppfattning är skorna i ett sådant skick att de måste ha använts betydligt mer än som krävts för att undersöka deras egenskaper och funktion. Företaget har därför rätt till ersättning för skornas minskade värde.

text: Slutligen är frågan hur stort värdeminskningsavdrag som bör göras på det belopp som MB har rätt att få tillbaka.

text: Det sägs inget i lagtexten eller i direktivet om hur värdeminskningen ska beräknas. Förarbetena ger inte heller någon närmare ledning. I DG Justices´ vägledning påpekas att värdeminskningen kan bestå av ersättning för rengöring och reparation och, om varan inte längre kan säljas som ny, en objektivt motiverad intäktsförlust för näringsidkaren när denne säljer den tillbakalämnade varan som en andrahandsvara (s. 48.). Det innebär alltså att en jämförelse ska göras mellan varans marknadsvärde vid köpetillfället och det marknadsvärde varan har då ångerrätten utövas. Om varan är i sådant skick att den inte kan säljas vidare kan värdeminskningsavdraget, enligt nämndens uppfattning, uppgå till samma belopp som konsumenten betalat för den.

text: Att intäktsförlusten ska vara objektivt motiverad talar för att andrahandsvärdet måste bedömas efter vad en använd vara generellt kan förväntas säljas för på den öppna marknaden, oavsett om näringsidkaren i det enskilda fallet sålt varan vidare för ett lägre belopp eller om företaget saknar ett organiserat system för andrahandsförsäljning.

text: Bevisbördan för värdeminskningens storlek bör ligga på näringsidkaren (jfr EU-domstolens dom den 3 september 2009 i

text: mål C-489/07

text: , Pia Messner – Stefan Krüger).

text: Företaget har inte, utöver att lämna in skorna till nämnden, gett in någon utredning om hur värdeminskningens storlek beräknats. Det är rimligt att anta att andrahandsvärdet för skor som använts

text: typiskt sätt är betydligt lägre än nypriset. Med hänsyn till det skick skorna är i nu anser nämnden att MB inte har rätt att få tillbaka mer än 50 procent av det hon betalat för skorna, vilket företaget erbjöd henne redan innan hon gjorde sin anmälan till nämnden. MB:s begäran ska därför avslås.