nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Besök
Grundläggande fri- och rättigheter
Rätten till domstolsprövning

title: Kritik mot en verksamhetschef vid Skånes universitetssjukhus för hanteringen av en fråga om besöksinskränkningar för en anhörig till en patient som vårdades enligt hälso- och sjukvårdslagen

sammanfattning: En verksamhetschef vid Skånes universitetssjukhus beslutade att en anhörig till en patient som vårdades enligt hälso- och sjukvårdslagen bara fick besöka patienten vid särskilt angivna tider. Dessa besökstider innebar en begränsning i förhållande till hur den anhörige tidigare fått besöka patienten och till de ordinarie besökstider som gällde på vårdavdelningen. Verksamhetschefen ansåg att det rörde sig om åtgärder av rent verkställande art som han var behörig att vidta med stöd av sjukhusets ordningsregler. JO har tidigare uttalat att ett beslut att tills vidare förbjuda en anhörig att besöka en patient som vårdas enligt hälso- och sjukvårdslagen inte kan ses som åtgärder av rent verkställande art. När det gäller det nu aktuella fallet konstaterar JO att inte heller beslut om besöksinskränkningar för en anhörig till en patient som vårdas inom den frivilliga sjukvården kan betraktas som sådana åtgärder av rent verkställande art som en verksamhetschef är behörig att vidta. Verksamhetschefen kritiseras därför för sin bristande hantering. Under ärendets handläggning har JO uppmärksammat oklarheter när det gäller de rättsliga förutsättningarna för att meddela besöksinskränkningar i den frivilliga vården. Att inskränka rätten att besöka en nära anhörig är mycket ingripande för enskilda, såväl besökare som vårdtagare, och utgör ett intrång i deras familjeliv enligt artikel 8 i Europakonventionen. Enligt JO är det därför viktigt att sådana inskränkningar grundas på i lag bestämda förutsättningar och att beslut i ett särskilt fall kan överklagas till domstol. När det gäller frivillig vård saknas sådan särskild reglering. JO uppmärksammar regeringen på detta och väcker frågan om en översyn av lagstiftningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 juni 2016 framförde AA klagomål mot verksamhetschefen BB vid neurologiska kliniken i Malmö, Skånes universitetssjukhus (SUS) inom Region Skåne. Han anförde att han som nära anhörig till en svårt sjuk inneliggande neurologipatient (patienten) vid en viss avdelning på kliniken i Malmö fått sina besökstider begränsade utan att meddelas besvärshänvisning.

text: AA bifogade två skrivelser från verksamhetschefen med innebörd att AA får besöka patienten på visst angivet sätt.

text: Utredning

text: Beslutsordningen för Skånes universitetssjukvård hämtades in och granskades. Ärendet remitterades därefter till Regionstyrelsen, Region Skåne, som i sitt remissvar den 1 november 2016 anförde bl.a. följande:

text: Lagstiftning och ordningsregler vid SUS

text: Rätten att vistas i myndigheters lokaler Patienten vårdades vid tidpunkten för Anmälarens anmälan enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: , HSL. Det finns inga bestämmelser om besöksinskränkningar i HSL. JO har emellertid flera gånger uttalat sig om allmänhetens tillträde till en myndighets lokaler. Av JO:s uttalanden framgår att huvudregeln är att en myndighets dörrar ska stå öppna för medborgarna. Allmänheten kan inte, trots denna huvudregel, kräva att röra sig fritt överallt och närsomhelst i en myndighets lokaler (se bl.a. JO:s ämbetsberättelser 2006/07 s. 408 och 2011/12 s. 594). En myndighet får begränsa allmänhetens tillträde till att endast gälla vissa lokaler eller under vissa tider. Det är med andra ord tillåtet att utfärda s.k. tillträdesregler. Det är också tillåtet att meddela ordningsregler. Tillträdes- och ordningsregler måste iaktta de grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet enligt l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: och får således inte vara godtyckliga eller diskriminerande. Vid bedömning av om en myndighets tillträdes- eller ordningsregler uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet är det av betydelse vilken slags verksamhet som bedrivs. JO har tidigare uttalat att det är skillnad mellan att besöka ett kommunalt bibliotek och att uppehålla sig i ett landstings sjukhuslokaler. Ett sjukhus är inte en allmän plats och endast den som har ett befogat intresse av tillträde till lokalerna har rätt att vistas där. När en nära anhörig till en svårt sjuk inneliggande patient vill besöka patienten ska utgångspunkten enligt tidigare JO-uttalanden vara att den anhörige ska ges mycket goda möjligheter till detta. I fall då den anhörige utgör en fara för patienten eller förorsakar stora arbetsmiljöproblem, kan det vara tillåtet att utfärda besöksförbud för den anhörige. Ett förbud om att besöka en inneliggande patient vid ett sjukhus som bedrivs i offentlig regi ses enligt JO som ett beslut i

text: kommunallagens (1991:900)

text: mening och det ankommer därför på regionstyrelsen eller den som styrelsen delegerat ansvaret till att fatta ett sådant beslut (se JO:s ämbetsberättelser 2013/14 s. 468 f. och 2011/12 s. 594).

text: Ordningsregler vid SUS Av de ordningsregler som antagits av SUS (se bilaga 2) [bilagan har här utelämnats; JO:s anm.] framgår under punkt 13 rubriken Obehöriga följande: Reglerna är att SUS - utifrån patientsäkerhets-, smittskydds- och arbetsmiljö synpunkt - suveränt bestämmer vilka personer som får vistas här. SUS beslutar således vilka funktioner som ska finnas i olika lokaler, t.ex. väntrum, undersökningsrum, sammanträdesrum, etc. En person som inte respekterar detta, liksom en person som befinner sig "i rätt rum" men stör ordningen, kan avvisas. SUS ska i första hand själv vidta nödvändiga åtgärder för upprätthållande av ordning och säkerhet, vid behov med hjälp av väktare. Visar sig resurserna vara otillräckliga ska polis tillkallas. Den som obehörigen intränger eller kvarstannar i byggnad kan dömas för olaga intrång jämlikt

text: 4 kap. 6 § brottsbalken

text: Enligt ordningsreglerna är det alltså patientsäkerhetshänsyn, smittskydds- och arbetsmiljöskäl som avgör vilka personer som får vistas på SUS. Vidare framgår i bilaga 2 där ordningsreglerna återges i sin helhet att en verksamhetschef eller motsvarande får vidta åtgärder som är förenliga med ordningsreglerna.

text: Redogörelse för anmäld händelse

text: Som ett förtydligande av anmälan vill Region Skåne framföra att Patienten under sin vistelsetid vid neurologiska kliniken varit inneliggande vid två olika avdelningar. Till en början vårdades Patienten på neuro-Obs avdelning 2 på SUS i Malmö. Patienten blev senare flyttad till en annan neurologisk avdelning och vistas där än idag. Utskrivning till hemmet är planerad och kommer genomföras inom kort. Av betydelse i det aktuella fallet är att Neuro-Obs (neurologiavdelning observation) är en avdelning med sex vårdplatser där mycket svårt sjuka neurologipatienter vårdas. Det är nödvändigt för samtliga inneliggande att vården vid avdelningen kan bedrivas i en lugn och trygg miljö. Avdelningen har inte enkelrum och besökstiderna anpassas efter patienternas tillstånd. Även vid den avdelning där Patienten vårdas idag vistas mycket sjuka patienter. Vid denna avdelning förekommer emellertid ordinarie besökstider, vilka infaller 15-19 dagligen. Verksamhetschefen för neurologiska kliniken i Malmö, BB, gjorde mot bakgrund av incidenter som han bedömde hotade arbetsmiljön och patientsäkerheten, ställningstagandet att Anmälarens besök på neuro-Obs avdelning 2 på SUS i Malmö behövde begränsas. Anmälaren meddelades därför att han var välkommen att besöka Patienten tre gånger per vecka, två timmar i taget. Anledningen var att Anmälaren vid ett flertal tillfällen betett sig aggressivt och hotfullt gentemot personal i verksamheten. Det aggressiva beteendet kan exemplifieras med att Anmälaren störde pågående vårdåtgärder genom att gå fram till personal och skrika att de var värdelösa, inkompetenta och att de inte kunde sitt jobb. Anmälaren hotade också personalen. Som exempel på hur personal upplevde att Anmälaren hotade dem, kan nämnas att Anmälaren vid ett tillfälle väntade på personal utanför sjukhuset när personal var på väg hem och då meddelade att han känner medlemmar av Hells Angels. Vidare ska han på avdelningen ha uttalat sig om att han avser att placera en bomb i sjukhuset när han och Patienten lämnar dess lokaler. Trots att chefer inom verksamheten flera gånger försökt få till stånd en fungerande dialog med Anmälaren, har hans aggressiva och hotfulla sätt kvarstått. Anmälaren har bland annat anvisats en särskild kontaktsjuksköterska. Enhetschefer och verksamhetschef har även haft möten med Anmälaren och försökt förklara för honom att personal känner sig hotade av hans beteende och att detta påverkar patientsäkerheten. Anmälaren har hela tiden tillbakavisat påståendena om aggressivt och hotfullt beteende och svarat med att kommentera brister i vårdens kvalitet. Verksamhetschefen bedömer av det skälet fortfarande att Anmälaren endast kan besöka Patienten under särskilt angivna tider. Som nämndes ovan, infaller de ordinarie besökstiderna vid den avdelning där Patienten nu befinner sig klockan 15-19 dagligen. Anmälaren är välkommen att besöka Patienten kl. 15-17 dagligen. Vid behov närvarar väktare på avdelningen för att säkra att Anmälarens besök sker under lugna former. Anmälaren är informerad om att det inte är fråga om ett besöksförbud utan om ett sätt att möjliggöra för Anmälaren att besöka Patienten och samtidigt upprätthålla patientsäkerhet och en god arbetsmiljö vid avdelningen. Största möjliga hänsyn tas till Patientens och Anmälarens rätt att träffas. Anmälaren har inte blivit meddelad någon besvärshänvisning, eftersom verksamhetschefen inte bedömt att han har fattat ett beslut i

text: kommunallagens

text: mening. Anmälaren har fått upplysning om att eventuella klagomål kan framföras till patientnämnden eller direkt till verksamhetschefen. I sammanhanget kan nämnas att Anmälarens beteende föranlett chefer inom verksamheten att föreslå de anställda som varit drabbade av hot och trakasserier att göra polisanmälan. Av rädsla för att avge vittnesmål har dock ingen polisanmälan

text: gjorts. Chefer inom verksamheten har trots detta inlett en dialog med polisen och bett om råd kring hur hot och trakasserier kan bemötas. Vidare kommer personal i verksamheten genomgå en utbildning om hot och våld. Psykolog ska dessutom genomföra en debriefing med berörd personal.

text: Utredning och Region Skånes bedömning

text: Utredningen har visat att Anmälaren i det aktuella ärendet har meddelats att han endast är välkommen att besöka Patienten vid särskilt angivna tider. Den första begränsningen av Anmälarens besök skedde när Patienten vistades vid avdelning neuro-Obs där de mest vårdkrävande neurologipatienterna vårdas. Vid denna avdelning anpassas besökstiderna kontinuerligt för att medicinskt avancerad vård ska kunna bedrivas under patientsäkra och trygga former i en god arbetsmiljö. När Patienten flyttades till en neurologiavdelning där de ordinarie besökstiderna infaller klockan 15 - 19 dagligen fortsatte begränsningen av Anmälarens besök. Detta gjordes eftersom Anmälaren uppvisat ett aggressivt och hotfullt beteende gentemot personal i verksamheten. Region Skånes bedömning är att verksamhetschefen vidtagit åtgärder som denne ansett haft stöd i de lokala ordningsreglerna för SUS. Enligt Region Skåne är de åtgärder verksamhetschefen vidtagit exempel på just sådana åtgärder som ryms inom punkten 3 (rätteligen punkten 13, JO:s anm.) i ordningsreglerna (se bilaga 2). Denna regel anger bland annat att en verksamhetschef får vidta nödvändiga åtgärder för att upprätthålla ordning och säkerhet inom sin verksamhet, vid behov med hjälp av väktare. Eftersom de åtgärder verksamhetschefen vidtagit har varit åtgärder av rent verkställande art, har Anmälaren inte meddelats någon besvärshänvisning. Utredningen har visat att det är patientsäkerhetshänsyn och arbetsmiljöskäl som föranlett att Anmälaren hänvisats begränsade besökstider. Region Skånes bedömning är att verksamhetschefens begränsning av Anmälarens besökstider i högsta grad varit och är befogad. Region Skånes menar också att verksamhetschefen i det nu aktuella fallet har gjort sitt yttersta för att både tillgodose Anmälarens rätt att träffa Patienten och samtidigt upprätthålla en hög patientsäkerhet och en god arbetsmiljö.

text: Slutsatser

text: Ett offentlighetsfinansierat sjukhus får lov att besluta om ordningsregler så länge dessa regler iakttar de grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet enligt l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: . Region Skåne bedömer att de ordningsregler som SUS beslutat vare sig är godtyckliga eller diskriminerande i något avseende. Vidare uppfattar Region Skåne att de åtgärder som vidtagits av verksamhetschefen vid verksamhetsområde neurologi och rehabiliteringsmedicin vid SUS och som föranlett Anmälarens anmälan, har varit nödvändiga av patientsäkerhetsoch arbetsmiljöskäl. Region Skånes bedömning är därför att åtgärderna har genomförts med stöd i ordningsreglerna. Åtgärderna ses enligt Region Skåne således inte som beslut i

text: kommunallagens

text: mening utan som åtgärder av verkställande art.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Besöksinskränkningarna är repressalier för att han har påtalat brister i vården av hans närstående. Han har aldrig varit verbalt eller fysiskt hotfull mot personal.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Jag har valt att inrikta prövningen av det här ärendet på frågan om klinikens formella hantering av AA:s möjligheter att besöka patienten. Vad AA i övrigt

text: har anfört i sin anmälan föranleder därför inte några uttalanden eller åtgärder från min sida.

text: Av utredningen framgår att verksamhetschefen på sjukhuset skriftligen meddelat AA att han endast var välkommen att besöka patienten vid särskilt angivna tider. Dessa besökstider innebar en begränsning i förhållande till hur AA tidigare fått besöka patienten, och vid neurologiavdelningen även i förhållande till de ordinarie besökstider som gällde på vårdavdelningen. Regionstyrelsen har i remissvaret anfört att åtgärderna har genomförts med stöd i de ordningsregler som gäller vid sjukhuset och att de inte ses som beslut i

text: kommunallagens

text: mening utan som åtgärder av rent verkställande art.

text: JO har flera gånger uttalat sig i frågan om allmänhetens tillträde till myndigheters lokaler (se bl.a.

text: JO 2006/07 s. 408

text: och 2011/12 s. 594). På ett sjukhus, som inte utgör någon allmän plats, är tillträde till lokalerna beroende av de regler som har utfärdats av den som driver verksamheten. Det innebär i praktiken att endast den som har ett befogat intresse av tillträde till lokalerna har rätt att vistas där. Mot den bakgrunden finns inte anledning för mig att ha några invändningar mot att en person som befinner sig på sjukhuset och stör ordningen där enligt sjukhusets ordningsregler kan avvisas. AA har dock inte avvisats från sjukhuset utan han har meddelats restriktioner i sina möjligheter att besöka patienten.

text: Patienten vårdades enligt den då gällande hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: . Till skillnad från när det gäller besök till personer som är föremål för viss tvångsvård innehåller lagregleringen för den frivilliga hälso- och sjukvården inte några bestämmelser om möjlighet att besluta om besöksrestriktioner (jfr lagen [1996:981] om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård). Rättslig reglering m.m.

text: Rätten att överklaga beslut inom hälso- och sjukvården

text: Som huvudregel gäller att förvaltningsbeslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol (

text: 22 a § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Bestämmelsen omfattar inte specialreglerad förvaltning (3 §), eller sådana beslut av myndigheter i kommuner och landsting som får överklagas enligt

text: kommunallagens

text: bestämmelser om laglighetsprövning (

text: 31 §

text: ). För ärenden i första instans som avser hälso- och sjukvård gäller

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om bl.a. överklagande bara om myndighetens beslut kan överklagas på annat sätt än enligt bestämmelserna om laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: 33 §

text: Enligt

text: kommunallagen (2017:725)

text: har medlemmar av en kommun eller ett landsting rätt att få lagligheten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att överklaga dem hos förvaltningsrätten, s.k. laglighetsprövning (se

text: 13 kap. 1 §

text: ). Rätten till laglighetsprövning gäller inte om beslutet är av rent verkställande art (

text: 13 kap. 2 § 2)

text: . Bestämmelserna överensstämmer med regleringen i den tidigare gällande

text: kommunallagen (1991:900)

text: I förarbetena till den tidigare

text: kommunallagen

text: uttalas att många förvaltningsåtgärder kan hänföras till ren verkställighet även om de innefattar ett visst mått av självständigt ställningstagande i sådana frågor där intresset att överklaga genom kommunalbesvär normalt inte kan vara särskilt stort, t.ex. interna frågor om inköp, fastighetsförvaltning och personaladministration (

text: prop. 1990/91:117 s. 204

text: JO har haft ett tidigare ärende som gällde klagomål mot samma vårdinrättning och verksamhetschef som är aktuella i det här ärendet, över ett förbud för en anhörig att besöka en patient som vårdades på avdelningen (se

text: JO 2013/14 s. 466

text: ). I beslutet uttalade JO bl.a. följande:

text: Den självklara utgångspunkten måste givetvis vara att en nära anhörig till en svårt sjuk person som vårdas på sjukhus ska ges mycket goda möjligheter att träffa patienten. Under vissa förhållanden kan det dock vara nödvändigt att förbjuda en person att besöka en patient. Det torde röra sig främst om situationer när en person utgör en direkt fara för patienten eller skapar mycket svåra arbetsmiljöproblem (jfr Högsta förvaltningsdomstolens dom den 7 november 2012 i mål nr

text: ). Ett beslut om att förbjuda någon att tills vidare besöka en anhörig som vårdas på ett sjukhus måste enligt min mening vara att betrakta som ett beslut i

text: kommunallagens

text: mening och inte som en åtgärd av rent verkställande art. Det har därför ankommit på regionstyrelsen eller den som styrelsen delegerat ansvaret till att fatta beslut i frågan. Europakonventionens bestämmelser om rätt till skydd för privat- och familjeliv

text: samt rätt till domstolsprövning

text: Rätten till skydd för privat- och familjeliv framgår av artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europakonventionen. I artikeln anges att 1) var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens och att 2) offentlig myndighet inte får inskränka åtnjutandet av denna rättighet annat än med stöd i lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen, däribland förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller för andra personers fri- och rättigheter.

text: Rätten till domstolsprövning är en del av rätten till en rättvis rättegång i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . I artikel 6.1 anges bl.a. att var och en ska, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag.

text: Bedömningen i det aktuella fallet Regionstyrelsen har anfört att besöksinskränkningarna ska ses som åtgärder av rent verkställande art som verksamhetschefen har varit behörig att vidta med stöd av sjukhusets ordningsregler.

text: Patienten var under den aktuella perioden inneliggande vid två olika vårdavdelningar på sjukhuset. AA är nära anhörig till patienten och inskränkningar av hans möjligheter att besöka denne utgör därmed ett intrång i hans familjeliv.

text: Beslut om sådana intrång ska vara förenade med en möjlighet till domstolsprövning.

text: Som framgått ovan har JO tidigare ansett att ett beslut om att förbjuda någon att tills vidare besöka en anhörig som vårdas enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: inte kan anses utgöra en åtgärd av rent verkställande art (

text: JO 2013/14 s. 466

text: ). I det ärendet, som i likhet med det nu aktuella rörde ett beslut fattat av verksamhetschefen BB, fick neurologiska kliniken i Malmö kritik för sin hantering.

text: I det fall jag nu har att ta ställning till har AA inte förbjudits att besöka patienten utan meddelats besöksrestriktioner. Besluten är ingripande för den enskilde och har förutsatt ett betydande utrymme för verksamhetschefen att göra självständiga bedömningar. Enligt min mening kan inte heller sådana beslut betraktas som sådana åtgärder av rent verkställande art som verksamhetschefen varit behörig att besluta om. BB ska därför kritiseras för att ha överskridit sina befogenheter.

text: Regleringen av besöksrestriktioner inom vårdområdet Det här ärendet har även gett upphov till mer grundläggande frågor om regleringen av besöksrestriktioner inom vårdområdet. Av förarbetena till lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård framgår att lagen kom till efter att Europarådets kommission för de mänskliga rättigheterna (nedan kommissionen) i en rapport den 14 april 1994 uttalat att Sverige, i ett mål som rörde besöksinskränkningar för en förälder på ett vårdhem, hade kränkt artikel 6 och

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: (se

text: prop. 1995/96:196 s. 8

text: ). Kommissionen ansåg att besöksinskränkningarna hade utgjort ett intrång i förälderns familjeliv som saknat stöd i lag samt att föräldern i egenskap av god man för sin vuxne son hade haft en självständig rättighet att besöka sonen i vårdhemmet och därmed måste kunna få besöksrestriktioner prövade av domstol (a.prop. s. 9 f.).

text: I den utredning som föregick propositionen föreslogs en lag om besöksinskränkningar som omfattade hela vårdområdet, såväl tvångsvård som frivillig vård (se Socialdepartementets promemoria Besöksinskränkningar på institutioner inom vårdområdet, S95/3163/RS). Regeringen konstaterade att besöksinskränkningar alltid är ett ingrepp i den enskildes integritet som bör användas sparsamt, och endast i syfte att främja vård och behandling. När det gällde besöksinskränkningar inom den frivilliga vården uttalade regeringen följande (

text: prop. 1995/96:196 s. 10

text: f.): Enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: ska en god hälso- och sjukvård bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. Vården och behandlingen ska så långt möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Ett centralt inslag i reformsträvandena inom hälso- och sjukvården under senare år har också varit att stärka den enskilda patientens ställning, bl.a. genom att ge individen ökade möjligheter att välja vårdgivare såväl inom öppen som sluten vård. ---

text: Bestämmelser om besökstider vid sjukhuskliniker är oftast ett stöd för patienter, besökande och personal. Besökstiderna är att betrakta som rekommendationer när besök lämpligast bör ske. Något förbud mot besök på andra tider är det i egentlig mening inte fråga om. Men då det i regel finns ett ömsesidigt intresse från alla inblandade parter att underlätta vård- och behandlingsarbetet respekteras i stor utsträckning de rekommenderade besökstiderna. Vid kliniker där patienter tvångsvårdas är dock synen på besöksrestriktioner något annorlunda. Kraven på skydd för såväl den enskilde vårdtagaren som de besökande kan vara mer uttalade och möjligheten att planera och i viss mån styra besöken ett viktigt inslag i behandlingsarbetet. Enligt regeringens mening bör mot denna bakgrund en ny lagstiftning om besöksrestriktioner inte gälla frivilliga vårdformer inom hälso- och sjukvården […]. Regeringen var alltså av uppfattningen att besöksinskränkningar över huvud taget inte bör förekomma inom den frivilliga hälso- och sjukvården (se även a.prop., s. 13). Den nya lagen kom således enbart att omfatta besöksinskränkningar vid viss tvångsvård. Möjligheten att besluta om besöksinskränkningar vid frivillig vård har inte heller därefter lagreglerats.

text: Behovet av en översyn av lagstiftningen Mot bakgrund av det ovanstående får jag konstatera att det åtminstone i den praktiska verksamheten tycks råda viss osäkerhet om de rättsliga förutsättningarna för olika typer av besöksinskränkningar i den frivilliga vården. Det står enligt min mening klart att det kan behövas besökstider även inom den frivilliga hälso- och sjukvården för att verksamheten ska fungera på ett patientsäkert sätt och kunna garantera en god vård. Rättighetsskyddet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: talar för att besökstider för närstående bör vara generösa. I den mån generella inskränkningar av besöksrätten är avsedda att vara tvingande bör de också – åtminstone såvitt gäller närstående – ha stöd i lag.

text: När det gäller särskilda besöksrestriktioner i enskilda fall har regeringen vid tillkomsten av lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård gjort bedömningen att motsvarande inskränkningar inte ska förekomma inom den frivilliga hälso- och sjukvården. Enligt vad som framkommit i bl.a. ärenden hos JO anser dock hälso- och sjukvårdspersonal att det även inom den frivilliga vården kan finnas behov av att i viss mån styra besöken, för att kunna garantera en god och säker vård. Jag har stor förståelse för de svårigheter som vårdpersonalen kan ställas inför när de i ett enskilt fall ska väga olika intressen mot varandra. Inskränkningar i rätten att besöka en nära anhörig är dock mycket ingripande för enskilda, såväl besökare som vårdtagare. Det är därför viktigt att sådana inskränkningar grundas på i lag bestämda förutsättningar och att beslut i ett enskilt fall kan överklagas till domstol.

text: Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, väcka fråga om en översyn av lagstiftningen i det hänseende som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Socialdepartementet).


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Förundersökning Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Försäkringskassan, länskontoret Västernorrland och försäkringskontoret Sundsvall, om dröjsmål med att vidarebefordra ett överklagande

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade i en anmälan, som kom in till JO den 2 januari 2006, på att Försäkringskassan inte hade översänt hans överklagande av ett beslut om bilstöd till länsrätten. Han anförde bl.a. följande. Han skickade in överklagandet i augusti 2005. Eftersom han inte hörde något tog han kontakt med Försäkringskassan – försäkringskonsulten BB – som uppgav att hans överklagande hade skickats vidare till länsrätten. I december 2005 tog han kontakt med länsrätten och fick besked om att länsrätten inte hade fått hans överklagande. AA uttryckte vidare missnöje med Försäkringskassans beslut i hans bilstödsärende.

type: stycke

text: Utredning

text: Jag inhämtade från Försäkringskassan att AA:s överklagande hade inkommit till Försäkringskassan den 25 juli 2005 och översänts till länsrätten den 9 december 2005.

text: Remiss I en remiss anmodades Försäkringskassan att inkomma med följande.

text: 1. Upplysningar om Försäkringskassans rutiner för hanteringen av överklaganden. Av upplysningarna skall framgå vilka befattningshavare (inklusive tjänstetitel) som deltar i hanteringen.

text: 2. En redogörelse för hur AA:s överklagande har hanterats.

text: I remissen uppmanades Försäkringskassan att inte höra de berörda tjänstemännen om deras närmare deltagande vid handläggningen. Kassan skulle inte heller redovisa sin bedömning av det som förevarit.

text: Försäkringskassan anförde i remissvaret den 16 januari 2006 genom länsdirektören CC följande. – – –

text: 1. I Försäkringskassans vägledning 2001:7, version 2, om omprövning, ändring och överklagande av Försäkringskassans beslut sägs i p. 6.6.3 bl.a. ”Har överklagandet gjorts i rätt tid ska Försäkringskassan i normalfallet inte dröja längre tid än högst någon vecka med att överlämna överklagandet till länsrätten, även om Försäkringskassan gör en prövning enligt 20 kap. 10a § AFL – – – ” I dåvarande Riksförsäkringsverkets allmänna råd 1998:14 sägs i p. 6.2 bl.a. ”RFV rekommenderar att försäkringskassan överlämnar ett överklagat beslut och övriga handlingar i ärendet till länsrätten inom en vecka.” Försäkringskassan i Västernorrland har i förvaltningsrättsutbildningar, med hänvisning till ovan nämnda vägledning och allmänt råd samt flera uttalanden från JO, påpekat vikten av att ett överklagande överlämnas till länsrätten inom en vecka. Även efter genomgång av omprövnings- och besvärsdiariet har det påtalats för berörda handläggare att olika fatalietider måste hållas. Samtliga försäkringskonsulter är alltså väl medvetna om att överklaganden ska lämnas över till länsrätten inom en vecka. Inom Försäkringskassan i Västernorrland handläggs ett överklagande enligt följande: Ett överklagande kan inkomma till kassan per post, fax, e-post, lämnas in till kundtjänsten vid ett försäkringskontor eller lämnas i kontorets brevinkast. Gängse rutin är att överklagandet tas om hand av respektive kontors postöppningspersonal som ankomststämplar skrivelsen och omgående överlämnar den till den försäkringskonsult som handlägger omprövningar och skriver yttranden över besvär i det aktuella ärendeslaget. Försäkringskonsulten gör rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL och sänder därefter överklagandet till länskontoret i Härnösand för registrering. Därefter skickas det samma dag eller dagen efter till länsrätten med internpost. I avsikt att påskynda hanteringen av överklaganden har länsrätten och Försäkringskassan i Västernorrlands län överenskommit att överklaganden kan översändas till länsrätten utan att yttranden bifogas. I de fall länsrätten anser att ett yttrande från Försäkringskassan är nödvändigt, begär man ett sådant. I hanteringen av ett överklagande enligt ovan, deltar administrativa sekreterare i själva postöppningen och utdelningen av post, försäkringskonsult och registrator. 2. Vid genomgång av ärendeakten och journalanteckningarna framkommer följande: AA:s överklagan är ankomststämplad vid försäkringskontoret i Sundsvall den 25 juli 2005. Yttrande till länsrätten har skrivits den 11 augusti 2005 av försäkringskonsulten/föredraganden BB. I en journalanteckning den 8 december 2005 har BB noterat ”Överklagan inkom den 25 juli 2005. Yttrande skrevs den 11 augusti 2005. Ej skäl för prövning enl. AFL 20:10 a. Av misstag ej översänt tidigare till LR.” Överklagandet skickades till länsrätten den 9 december 2005.

text: Förundersökning Det som hade kommit fram i ärendet gav mig anledning att anta att befattningshavare som står under min tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Jag beslutade därför den 16 februari 2006 att inleda förundersökning rörande sådant brott.

text: Under utredningen hölls förhör den 2 mars 2006 med försäkringskonsult BB som delgavs misstanke om tjänstefel. Förhör hölls även med tjänstemannen DD. Av förhöret med BB framgick sammanfattningsvis följande. När han kom tillbaka efter sin semester den 8 augusti 2005 låg AA:s överklagande, som hade kommit in den

text: 25 juli 2005, på hans skrivbord tillsammans med andra ärenden. Han påbörjade handläggningen av överklagandet den 11 augusti 2005. Han gjorde en rättidsprövning och skrev ett yttrande. Därefter vet han inget om vad som hänt med

text: ärendet. Rutinen är att överklagandet därefter skickas med internposten till länskontoret. Länskontoret diarieför överklagandet och sänder det vidare till länsrätten. Han lämnade ifrån sig ärendet och är helt övertygad om att det skickades till länskontoret. När AA hörde av sig till honom och frågade om överklagandet tittade han efter och såg att han hade skrivit ett yttrande till länsrätten. Han utgick därför ifrån att överklagandet hade skickats till länsrätten vilket han sade till AA. När sedan AA hörde av sig igen i december kom plötsligt akten tillbaka till honom. Tydligen hade akten skickats till länskontoret men där av misstag sänts till en tjänsteman som sköter utbetalning av bilstödet och blivit felaktigt insorterat i avvaktan på utbetalning. Den anteckning som han gjorde i AA:s akt den 8 december 2005 att överklagandet av misstag inte översänts till länsrätten tidigare var bara en allmän upplysning om varför ärendet hade tagit så lång tid.

text: Med hänsyn till de uppgifter som framkommit i förhören fann jag att brott inte kunde styrkas. Jag beslutade därför den 20 april 2006 att lägga ner förundersökningen.

text: Förnyad remiss Ärendet remitterades på nytt till Försäkringskassan, som anmodades att yttra sig över kassans handläggning av AA:s överklagande. I remissen angavs att det i yttrandet skulle ingå en bedömning av de bevakningsrutiner som vid tidpunkten för det inträffade fanns för handläggning av överklaganden.

text: Försäkringskassan anförde genom länsdirektören CC följande.

text: – – – AA:s överklagande inkom till försäkringskontoret i Sundsvall den 25 juli 2005. Överklagandet lades samma dag i ansvarig tjänstemans postfack. Men då denne hade semester och var åter i tjänst den 8 augusti åtgärdades inte ärendet förrän den 11 augusti då yttrande till länsrätten skrevs och skickades. Troligen översändes överklagandet, som avsåg ett bilstödsärende, av misstag till kassans handläggare av beslut om bilstöd där man avvaktar fakturan på det fordon som köpts in för att då åtgärda ärendet. Överklagandet blev inte föremål för diarieföring förrän den 9 december 2005 eftersom det troligen felaktigt sändes till bilstödshandläggaren. De bevakningsmöjligheter som finns i det elektroniska diariesystemet kunde därför inte användas. I Försäkringskassans förra yttrande i ärendet beskrevs bl.a. rutinerna för diarieföring av omprövningar och överklaganden. Att länsorganisationen diarieför dessa ärenden på en plats i länet innebär administrativ effektivitet. Det är inte givet att det blir ökad säkerhet i handläggningsprocessen om t.ex. diarieföring sprids på flera tjänstemän på olika orter. Rent teoretiskt kan handlingar komma på avvägar mellan arbetsmomenten postöppning och diarieföring. Myndigheten/länsorganisationen måste även göra avvägningar mellan kostnader för att öka säkerheten och önskvärd skyddsnivå. Utgångspunkten är att hitta så lämpligt anpassade arbetsrutiner som möjligt, rutiner som dels ger tillfredsställande säkerhet, och dels, inte mer än motiverat förlänger handläggningstiderna. Som framkommer ovan är den troliga anledningen till det inträffade en felskickning. Det är i praktiken omöjligt att helt skydda sig från misstag av den här arten. Mänskliga misstag kan aldrig helt undvikas, hur säkra kontrollsystemen än är. Vid tidpunkten för det inträffade bedömde Försäkringskassan att det fanns rimligt avpassade bevakningsrutiner för detta moment i handläggningsprocessen. Något

text: liknande har heller inte inträffat tidigare i denna länsorganisation och det fanns ingen anledning att befara att en sådan händelse, som den som nu är för handen, skulle inträffa. Genom att viss ärendehandläggning mer frekvent än tidigare koncentreras inom länen samt i några fall även på ett eller ett par ställen i landet behövs sannolikt nya bevakningsrutiner m.m. som är avpassande för ändamålet, för hela Försäkringskassan. Länsorganisationen i Västernorrland har därför fört frågan till huvudkontoret för deras bedömning och ställningstaganden. Tidsåtgången – över fyra månader – att jämföra med stipulerad tid en vecka för handläggning av överklagandet är otillfredsställande. Försäkringskassan beklagar det inträffade. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att Försäkringskassan skall pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Om så är fallet skall överklagandet och övriga handlingar överlämnas till länsrätten.

text: I

text: förvaltningslagen

text: finns inte någon regel om den tid inom vilken beslutsmyndigheten skall överlämna överklagandet till högre instans. Det ligger i sakens natur att överlämnandet skall ske utan dröjsmål. JO har vid flera tillfällen uttalat att tidsrymden för rättidsprövning och, i förekommande fall, prövning enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) och till dess att överklagandet lämnas över till länsrätten inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 347).

text: Av utredningen framgår att AA:s överklagande, som kom in till Försäkringskassan den 25 juli 2005, inte översändes till länsrätten förrän den 9 december 2005. Det förflöt således över fyra månader från det att överklagandet kom in till dess att det vidarebefordrades till länsrätten. Det är självfallet helt oacceptabelt att det tog så lång tid innan överlämnandet till länsrätten skedde.

text: Det har inte visats annat än att det inträffade beror på ett misstag. Överklagandet skickades fel inom länskontoret och blev liggande utan åtgärd. Om inte AA hade kontaktat Försäkringskassan och efterlyst överklagandet hade det kunnat ligga kvar obehandlat hos Försäkringskassan. Detta förhållande innebar en avsevärd risk för rättsförlust för AA En klagande måste kunna lita på att ett överklagande snabbt vidarebefordras till länsrätten så att länsrätten får tillfälle att inleda beredningsåtgärder och pröva klagomålen.

text: Försäkringskassan har i remissvaren redogjort för de rutiner som kassan tillämpar när ett beslut överklagas. Överklagandet inkommer till det försäkringskontor som fattat det överklagade beslutet och överlämnas till den försäkringskonsult som handlägger omprövningar. Denne gör rättidsprövning och prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL och skriver ett eventuellt yttrande till länsrätten. Därefter skickas överklagandet till länskontoret i Härnösand. Först när överklagandet kommer in till länskontoret registreras det. Det innebär således att Försäkringskassan under tiden fram till dess att överklagandet kommer till länskontoret inte vet att ett överklagande har inkommit eller var i handläggningsgången det befinner sig.

text: Någon möjlighet att bevaka eller följa upp ärendet innan det inkommer till länskontoret föreligger inte. Det angivna förfarandet medför att utrymmet för att ett överklagande av misstag kan komma på villovägar är större än om överklagandet registrerades direkt när det inkom till Försäkringskassan.

text: Jag har denna dag även meddelat beslut i ett annat ärende som rör försäkringskontorets Sundsvalls handläggning av ett överklagande (JO:s dnr 3243-2005). I det ärendet blev ett överklagande av misstag liggande utan åtgärd och utan att ha blivit registrerat i över nio månader. Det som har inträffat i dessa båda ärenden illustrerar den brist som enligt min uppfattning föreligger i kassans bevakningsrutiner.

text: Sammantaget ser jag utomordentligt allvarligt på det inträffade.

text: Jag genomförde den 14-15 november 2006 en inspektion av länskontoret Västernorrland, försäkringskontoret Sundsvall (JO:s dnr 5167-2006). Jag konstaterade vid inspektionen vissa brister i länskontorets diarieföring och beslutade att låta utreda saken i ett initiativärende (JO:s dnr 5369-2006). Mina ytterligare synpunkter på länskontorets diarieföring kommer jag därför att redovisa i mitt beslut i det ärendet.

text: I övrigt har inget framkommit som motiverar något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Bemötande
God man/förvaltare

title: Kritik mot en överförmyndare för handläggningen av en god mans begäran om försäljning av huvudmannens fastighetsandel m.m.

text: I ett beslut den 22 mars 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: Advokat AA har i en anmälan till JO riktat kritik mot Överförmyndaren i Gällivare kommun för att denna godkänt försäljning av del av fastighet utan att höra huvudmannens dotter enligt

text: 16 kap. 9 § föräldrabalken

text: . AA har även klagat på att överförmyndaren inte besvarat hennes brev den 11 november 1998 och den 13 januari 1999.

text: Utredning

text: Efter remiss har överförmyndaren BB inkommit med ett yttrande enligt följande.

text: Jur kand AA, hos Advokaterna Kaiding & Ljungdal & Markusson har 99-02-01 gjort anmälan till JO om att utreda överförmyndarens handläggning och beslut i ärende angående försäljning av fastighetsdel tillhörande CC avliden 1998-11-25. Skrivelser från AA kom till överförmyndaren 1998-11-16 och 1999-01-28. 99-02-02 begärde jag fullmakt och erhöll denna 99-02-11. Jag har nu besvarat frågorna och svaren både till Advokaterna Kaiding & Ljungdal & Markusson och Länsstyrelsen i Norrbottens län översändes som yttrande.

text: I det bifogade svaret den 29 april 1999 till advokaten AA anförde överförmyndaren följande.

text: CC:s närmaste anhöriga, barnen DD, EE, FF och GG har kontaktats av gode mannen HH för information och godkännande före försäljningen. Han fick godkännande från tre av dem. DD ansåg att han skulle ta in anbud och sälja till högstbjudande. Jag godkände försäljningen eftersom den var till fördel för CC. Hon bedömdes av läkare vara i behov av vård i sjukhem. Med försäljning skulle hon inte behöva ha kostnader både för sjukhemsboendet och kostnader för fastigheten. Inkomsterna från fastighetsförsäljningen medförde ingen höjd avgift för CC:s boende på sjukhem eftersom kommunen tar ut en fast hyra plus fast avgift om 2 500 kr/mån (för mat, hemtjänst, tvätt samt sjuk- och hälsovård). Förbehållsbelopp är fastställda för boende inom särskilda boendeformer med 1 400 kr/mån för ensamstående och 2 150 kr/mån för makar/sammanboende.

text: Ansökan om jämkning prövas utan hänsyn till kapitaltillgångarnas storlek. Försäljningspriset på fastigheten utgick från åsatt taxeringsvärde plus 25 %. Jag ansåg liksom gode mannen att detta var ett skäligt pris eftersom CC:s sambo sedan 40 år JJ, var villig att köpa hennes andel. De hade gemensamt byggt huset och hade gemensam lagfart med hälften var. Det fanns inte anledning att försöka höja priset. Det gemensamma hemmet skulle vara kvar. Jag anser inte att CC:s och JJ:s samboförhållande hade upphört bara för att hon fått behov av vård i sjukhem. Han avsåg att behålla det gemensamma hemmet, även för hennes behov att komma hem.

text: I det bifogade svaret den 30 april 1999 till länsstyrelsen anförde överförmyndaren följande.

text: På min begäran erhöll jag fullmakt från jur kand AA 99-02-11 och jag har nu svarat på deras frågor. Frågan om godmanskap för CC aktualiserades av sambon JJ vid besök på överförmyndarens expedition 97-08-15. L:s barn DD och EE begärde också god man för modern vid besök 97-09-08 då deras tvister och osämja med JJ framkom. CC var inne på Blåhaken för demensutredning. Jag begärde och fick läkarintyg för godmanskap 97-09-18. Den 24 september gjorde jag första besök hos CC och ytterligare ett besök 97-09-30. Hon ansåg egentligen inte att hon behövde någon annan att sköta hennes angelägenheter, men hon samtyckte till god man och godkände att JJ skulle förordnas, då hon inte ville att någon utanför familjen skulle blandas in (se begäran om förordnande 97-10-01). Efter inkomna yttranden kallade tingsrätten till förhandlingar 97-12-10 där CC ej var närvarande. Beslut fattades efter tingsrättens kontakt med CC 97-12-16 att utse två gode män, JJ och HH. Båda skötte godmansuppdraget t.o.m. 98-10-19 då tingsrätten efter JJ:s ansökan beslutade om hans entledigande. CC var då sedan sommaren -98 på Wassarahem i väntan på sjukhemsboende. HH ansåg att det nu inte fanns anledning att hon skulle ha kostnader både för sjukhemsboendet och för sin del i fastigheten. Han begärde och fick läkarintyg som visade att CC:s sjukdom framskridit så långt att hon inte förväntades kunna återvända till sitt tidigare boende och att hon inte bedömdes kunna göra ett adekvat beslut beträffande fastighetsförsäljning. JJ, sambo sedan 40 år, uppgav sig vara villig att köpa hennes del. De hade gemensamt byggt huset och hade gemensam lagfart med hälften var. Han avsåg att behålla det gemensamma hemmet, då deras samboförhållande inte skulle upphöra för att hon fått behov av vård i sjukhem. Hon skulle kunna komma hem. Gode mannens bedömning av försäljningspriset: taxeringsvärdet plus 25 % ansåg även jag vara skäligt. Fastigheters taxeringsvärde skall normalt spegla 75 % av marknadsvärdet och i detta speciella fall var det inte befogat med värdering för att försöka få högre pris. Beträffande frågan om medgivande enl.

text: 16 kap 9 §

text: FB: Som överförmyndare begärde jag inte yttrande av de närmaste anhöriga eftersom gode mannen HH gjort detta. Han hade informerat samtliga fyra barn och fått godkännande till försäljning av EE, FF och GG. Dottern DD godkände inte, då hon tyckte att han skulle ta in anbud och sälja till högstbjudande. Försäljningen genomfördes med att jag som överförmyndare godkände köpebrevet, köpeskillingen betalats och sambon sökte och fick lagfart på hela fastigheten. CC avled 98-11-25.

text: AA har kommenterat remissvaret.

text: Jag har tagit del av Länsstyrelsens i Norrbottens län beslut i det aktuella tillsynsärendet (67-968-99).

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte uttalar mig i frågan om överförmyndarens beslut att lämna samtycke till försäljningen av fastighetsandelen är riktigt i sak. JO brukar nämligen inte uttala sig om myndigheternas ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra.

text: Vad gäller överförmyndarens handläggning av ansökan om tillstånd att sälja CC:s fastighetsandel vill jag anföra följande.

text: Av

text: 14 kap. 11 § första stycket 3 föräldrabalken

text: (FB) framgår att en god man får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyndarens samtycke. I

text: 16 kap. 9 §

text: FB anges att innan överförmyndaren tar ställning till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall huvudmannen samt dennes make eller sambo och närmaste släktingar beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till förvaltningsåtgärd av större vikt hör bl.a. överlåtelse av fast egendom (jfr

text: prop. 1993/94:251 s. 283

text: Utredningen ger visserligen vid handen att CC:s barn var införstådda med att den gode mannen skulle komma att sälja fastighetsandelen. Trots det har det ålegat överförmyndaren att höra vart och ett av barnen om deras inställning till den aktuella försäljningen innan överförmyndaren behandlade frågan om tillstånd. Det är således inte tillräckligt att den gode mannen varit i kontakt med de nämnda personerna. Jag är därför kritisk till att överförmyndaren inte beredde barnen tillfälle att yttra sig innan beslut meddelades.

text: Med anledning av vad AA anfört om överförmyndarens underlåtenhet att besvara brev vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt. Bestämmelsen innebär att den myndighet som fått en förfrågan från en enskild måste lämna någon form av svar och att svaret inte får dröja längre än nödvändigt.

text: I brevet den 11 november 1998 ställde AA ett antal frågor till överförmyndaren rörande fastighetsförsäljningen. Då överförmyndaren inte besvarat brevet tillskrev AA överförmyndaren ännu en gång den 13 januari 1999. Den 2 februari 1999 anmodade överförmyndaren AA att inkomma med fullmakt. Fullmakten inkom till överförmyndaren den 11 februari 1999. Först den 29 april 1999 besvarade överförmyndaren breven. En så lång handläggningstid är givetvis inte acceptabel. Jag är således kritisk till att överförmyndaren dröjt för länge med att besvara de aktuella breven.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot t.f. kommundirektören i Örnsköldsviks kommun för att han har raderat inkommen e-post

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på att t.f. kommundirektören i Örnsköldsviks kommun, BB, enligt en tidningsartikel i Örnsköldsviks Allehanda den 24 januari 2008 hade raderat e-post avseende en tjänstetillsättning.

text: Av en till anmälan fogad tidningsartikel framgick i huvudsak följande.

text: T.f. kommundirektören BB var ansvarig för rekryteringen av en ny kommundirektör. För denna rekrytering hade kommunen anlitat företaget Source Executive Recruitment (rekryteringsföretaget). Då BB inte ville uppge vilka som anmält intresse för tjänsten begärde Örnsköldsviks Allehanda att få ta del av den epostkorrespondens som förekommit mellan honom och rekryteringsföretaget. BB vägrade dock att lämna ut de begärda handlingarna varför tidningen begärde att få ett beslut med besvärshänvisning i denna fråga. BB meddelade då att han hade raderat den aktuella e-postkorrespondensen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kommunstyrelsen i Örnsköldsviks kommun för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar anförde kommunstyrelsen i huvudsak följande.

text: Angående den aktuella rekryteringsprocessen

text: En rekryteringsgrupp bestående av ledande politiker samt personaldirektören BB, för närvarande t f kommundirektör, har kommunstyrelsens uppdrag att föreslå anställande av ny kommundirektör. För biträde i denna rekrytering har kommunen anlitat rekryteringsföretaget SOURCE Executive Recruitment Nordic AB (nedan Konsulten). BB har varit (är) Konsultens kontaktperson hos kommunen. Som bakgrund till den nu aktuella frågan bör följande fakta anges. Konsulten har enligt sitt uppdrag att på ett självständigt sätt söka lämpliga kandidater för tjänsten, låt vara att lämpliga kandidater ska rapporteras till kontaktpersonen hos kommunen. En reporter på ÖA begärde i anslutning till den aktuella artikeln den 24 januari, som han skrivit, att få ut alla handlingar som rörde tillsättandet av tjänsten som

text: kommundirektör. Kommunledningskontoret bedömde mot bakgrund av relevanta rättsfall att de handlingar som fanns hos Konsulten inte kunde anses som allmänna handlingar och vägrade således att lämna ut handlingarna. Den aktuella reportern överklagade kommunens beslut om att inte lämna ut handlingarna men Kammarrätten i Sundsvall beslutade i dom 26 mars 2008 att avslå överklagandet.

text: Angående mail som BB mottagit från Konsulten

text: Det är korrekt uppgift i ÖA-artikeln att BB vid denna tidpunkt successivt hade raderat mail som kommit från Konsulten. Naturligtvis har BB känt till de grundläggande reglerna om offentlighet och sekretess, bland dessa då också kravet att utan dröjsmål registrera inkomna handlingar i form av elektronisk post (mail). Av de mail som inkommit från Konsulten har enligt BB merparten varit av rutinbetonad karaktär och rört meddelanden om hur rekryteringsuppdraget fortskred, förslag på tider för sammanträffande mellan uppdragsgivare och uppdragstagare etc. Enligt BB kan det dock vid några enstaka tillfällen ha rört sig om uppgifter från Konsulten som kan ha varit av den arten att registrering borde ha skett. Att detta i så fall inte gjordes har enligt BB att göra med att hela rekryteringsprocessens upplägg med intresse-anmälningar som skulle inges till Konsulten samt dennes självständiga roll i övrigt kan ha fått honom att bedöma inga handlingar i ärendet borde betraktas som allmänna förrän i processens slutskede när namn på slutliga kandidater till tjänsten meddelades från Konsulten.

text: Förnyad utbildning i offentlighetsfrågor med särskilt fokus på behandling av elektronisk post (mail)

text: AA:s klagomål samt detta yttrande sätter enligt kommunstyrelsen fokus på just den elektroniska postens ”lavinartade” utveckling under de senaste åren och det förhållandet att mängden inkommande och utgående mail till och från enskilda tjänstemän på förvaltningarna många gånger ökar risken för att sådana mail inte registreras trots att detta egentligen borde ha skett. Örnsköldsviks kommun har 2004 fastställt Riktlinjer vid användande av Elektronisk post. Kommunstyrelsen kommer att ta initiativ för att snarast förnya utbildningen om dessa riktlinjer och då särskilt avsnittet om offentlighet och sekretess.

text: Till sitt yttrande hade kommunstyrelsen fogat Örnsköldsviks kommuns riktlinjer vid användning av elektronisk post och Kammarrätten i Sundsvalls dom i mål 358-08 avseende rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: AA har beretts tillfälle att kommentera remissvaret, men inte hörts av.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF.

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En upptagning, t.ex. ett e-postmeddelande, anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan uppfattas.

text: Av

text: 2 kap. 6 §

text: TF framgår att en handling anses inkommen till myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa.

text: Åtgärd som någon vidtar endast som led i teknisk bearbetning eller teknisk lagring av handling, som myndighet har tillhandahållit, ska inte anses leda till att en handling är inkommen till den myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF anses en handling upprättad hos myndighet, när den har expedierats, eller om den inte har expedierats, när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts.

text: Hos myndighet tillkommen minnesanteckning som inte har expedierats skall enligt

text: 2 kap. 9 § första stycket

text: TF inte heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendets föredragning eller beredning, dock inte till den del den har tillfört ärendet någon sakuppgift.

text: Enligt

text: 2 kap. 18 §

text: TF meddelas grundläggande bestämmelser om hur allmänna handlingar ska bevaras samt om gallring och annat avhändande av sådana handlingar i lag. Bestämmelser avseende detta återfinns huvudsakligen i

text: arkivlagen (1990:782)

text: . Av

text: 10 § arkivlagen

text: framgår att allmänna handlingar får gallras. Vid gallringen skall dock beaktas att arkiven utgör en del av kulturarvet och att det material som återstår efter gallring skall kunna tillgodose bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar. Kommunala myndigheter får enligt

text: 15 § arkivlagen

text: avhända sig allmänna handlingar om det följer av lag eller särskilt beslut av fullmäktige. Bestämmelserna i

text: arkivlagen

text: medger inte gallring av allmänna handlingar i ärenden som inte är avslutade.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att t.f. kommundirektören BB successivt har raderat epostmeddelanden som han har mottagit från rekryteringsföretaget. Raderingen har skett innan kommunens rekrytering har avslutats. Den har således skett i ett pågående ärende.

text: Av utredningen framgår att rekryteringsföretaget har haft en från kommunstyrelsen självständig roll i arbete med att ta fram lämpliga kandidater till tjänsten som kommundirektör. Rekryteringsföretagets självständiga roll medför att meddelanden från rekryteringsföretaget inte kan anses ha tillkommit hos Kommunstyrelsen, varför bestämmelserna i

text: 2 kap. 7 §

text: TF avseende hos myndighet upprättade handlingar och

text: 2 kap. 9 §

text: TF om minnesanteckningar inte är tillämpliga på dessa. Istället medför den självständiga rollen gentemot Kommunstyrelsen att den e-post som skickades till t.f. kommunchefen BB enligt

text: 2 kap. 6 §

text: TF varit att bedöma som till Kommunstyrelsen inkomna handlingar vilka enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF är allmänna. Detta påverkas inte av att e-postmeddelandena, såsom kommun-styrelsen har uppgett, endast varit av rutinbetonad karaktär. Radering av e-postmeddelandena har därför enligt

text: 2 kap. 18 §

text: TF krävt stöd i lag, vilket har saknats.

text: Sammanfattningsvis har BB utan stöd i lag gallrat allmänna handlingar.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Bistånd Återkrav

title: Krav på återbetalning av bistånd har inte ansetts kunna grundas på ett allmänt hållet s.k. rambeslut enligt vilket kommande bistånd skulle utgå som förskott på förmån eller ersättning m.m.

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

text: Krav på återbetalning av bistånd har inte ansetts kunna grundas på ett allmänt hållet s.k. rambeslut enligt vilket kommande bistånd skulle utgå som förskott på förmån eller ersättning; fråga även bl.a. om socialnämnden i efterhand kunnat förordna att tidigare beviljat bistånd skulle utgöra förskott på förmån eller ersättning

text: AA klagade i en anmälan till JO på Socialnämnden i Lunds kommun. Hon ifrågasatte bl.a. nämndens handläggning av ett ärende angående återbetalning av ekonomiskt bistånd som hon hade uppburit sommaren 1999 (en sammanfattning av hennes klagomål finns i nämndens remissvar som redovisas nedan).

text: Socialnämndens i Lunds kommun arbetsutskott anförde, efter remiss, i ett yttrande till JO över anmälan följande.

text: Anmälans innehåll

text: AA anför i en skrivelse till JO klagomål över Socialförvaltningens i Lund agerande i hennes ärende under tiden 9906–0006. I huvudsak klagar hon på följande: Socialförvaltningen borde undersökt sitt beslutsunderlag i samband med AA:s första svarsbrev. Nya uppgifter har förts på en blankett ovanför AA:s namnteckning. Fråga huruvida socialförvaltningen hade eftergivit felaktigt krävt belopp om hon inte hade klagat. Rimligheten huruvida studenter med studiemedel ska vara återbetalningsskyldiga för beviljat bistånd under sommaren. Införda journaluppgifter som inte stämmer och för många olika handläggare inblandade. Av yttrandet ska även framgå förutsättningarna för att i efterhand fatta beslut om återkrav gällande redan utbetalt försörjningsstöd för juli.

text: Bakgrund

text: Socialförvaltningen i Lund har under sommarmånaderna en särskild mottagning för studerande som söker försörjningsstöd under sommaruppehållet. Syftet är att så effektivt och med så god service som möjligt kunna hantera det stora antal studerande som vänder sig till socialtjänsten under studiernas sommaruppehåll. De studerande som inte har något arbete under någon period av sommaren, som inte har rätt till ersättning från A-kassa/Alfa eller som är sjukskrivna eller föräldralediga erbjuds kompetenshöjande verksamhet, i de flesta fall praktik, arrangerad av socialförvaltningens arbetsmarknadssektion.

text: Fakta i ärendet

text: AA kontaktade sommaren 1999 studentmottagningen och ansökte om ekonomiskt bistånd. Ekonomiskt bistånd för perioden 990603–990630 beviljades genom beslut 990616 av socialsekreterare BB. Samma dag gjordes även ett rambeslut för perioden 990701–990831, då AA sannolikt skulle behöva ekonomiskt bistånd även under den perioden. 990617 beviljades även ekonomiskt bistånd till en tågresa i samband med begravning. AA anvisades även en praktikplats. Ansökningar om fortsatt ekonomiskt bistånd för juli månad handlades 990621 och ansökan för augusti månad 990719 av utredningsassistent enligt det rambeslut som fattats 990616. 990701 besökte AA studentmottagningen och meddelade att hon fått ett arbete och att hon avbrutit sin praktik efter samråd med praktikansvarig tjänsteman inom socialförvaltningen. AA talade vid detta tillfälle med socialsekreterare CC, då BB hade semester. Vid detta tillfälle gavs information om återbetalningsskyldighet eftersom grunderna för det ursprungliga beslutet hade ändrats och AA undertecknade en överenskommelse om återbetalning av ekonomiskt bistånd. Då CC inte kände till hur mycket bistånd AA beviljats för juli månad och vad hon eventuellt skulle komma att beviljas för augusti månad, kunde någon summa gällande återkrav inte fyllas i vid detta tillfälle. I beslutet fastslås dock att ekonomiskt bistånd för juli och augusti är återbetalningspliktigt. Beslutet skickades från socialförvaltningen 000705, enligt uppgift i beslutet. 990818 skickades ett brev till AA tillsammans med ett inbetalningskort där hon informerades om det belopp hon erhållit i ekonomiskt bistånd under sommaren 1999 och som var återbetalningspliktigt. AA ombads att lämna in lönespecifikationer över intjänad lön om hon ansåg att kravbeloppet var för högt. 990830 inkom lönespecifikation för juli månad tillsammans med ansökan om eftergift av återbetalningsskyldighet. 990929 inkom lönespecifikation för augusti månad. P g a hög arbetsbelastning blev denna ansökan ej behandlad före 991108 då socialsekreterare DD, efter samråd med arbetsledare, meddelade AA avslag på ansökan om eftergift av återbetalningsskyldighet eftersom AA:s sammanlagda inkomster under juli och augusti månader översteg det hon erhållit i ekonomiskt bistånd för samma period. 991124 uppdagade DD att något beslut om återkrav inte fanns för juli månad, då beslutet för juli togs 990621. AA hade då ännu inte informerat studentmottagningen om att hon fått feriearbete. Överenskommelse om återbetalning för perioden 990705–990831 gjordes 990701. 991124 journalfördes därför ett kravbelopp för perioden 990705–990731. Samtidigt beviljades AA eftergift avseende återbetalningsskyldighet för perioden 990701–990704, då överenskommelse om återbetalning saknades för den perioden. 991124 översändes de journalanteckningar som fanns i ärendet till AA på hennes begäran. 991228 inkom ett brev från AA och med anledning av det kontaktades hon av socialsekreterare EE 991229. Information lämnades om villkor för återkrav, då AA uppgav att hon inte förstått dessa. AA ombads även att lämna in uppgifter kring sin ekonomi samt bakgrunden till varför hon inte erhöll studiemedel för hösten 1999. Brev inkom från AA 000103, där hon uppgav att hon fortfarande inte förstod varför hon ansågs vara återbetalningsskyldig eftersom hon inte uppburit studiemedel under höstterminen 1999. AA ombads därefter i brev daterat 000103 att lämna in kompletterande uppgifter. Hon uppger sig inte ha fått detta brev. 000508 inkom åter ett brev från AA, där hon skriver att hon inte upplever sig ha fått svar på de frågor hon ställt och vill få dem besvarade. På grund av hög arbetsbelastning kunde brevet inte besvaras omgående. 000602 skickades i stället en besökstid till socialsekreterare med syfte att reda ut situationen. 000605 ringde AA och avbokade tiden. Hon informerade även om de skäl som låg bakom varför hon valde att studera utan studiemedel under höstterminen 1999 och försörjde sig genom deltidsarbete. Beslut om eftergift gällande återbetalningsskyldighet fattades därefter.

text: Nämndens synpunkter

text: Den 1 juli 1999 fattades beslut i AA:s ärende om återkrav gällande redan beviljat försörjningsstöd för juli månad samma år. För många av de studerande som söker försörjningsstöd under sommaren gäller att de får feriearbete efter att de har ansökt om ekonomiskt bistånd. Av den anledningen informeras de noggrant innan beslut om bistånd fattas att försörjningsstöd under sommaren är återbetalningspliktigt, helt eller delvis, i det fall den studerande får ett feriearbete. De får även information om att snarast informera förvaltningen om de får arbete. AA tog 000701 kontakt med förvaltningen och informerade om att hon hade slutat sin praktik på grund av att hon hade fått feriearbete. Förutsättningarna för det ursprungliga beslutet hade därmed ändrats och utgjorde grund för det senare beslutet om återkrav. Om AA hade fått besked om arbetet före 000621 hade det ursprungliga beslutet om bistånd beviljats mot återkrav. I AA:s fall har kontakter skett både skriftligt och muntligt under ett års tid. Brev har under vissa perioder inte kunnat besvaras omgående, då arbete med återkravsärenden tidvis inte har kunnat prioriterats framför ansökningar om ekonomiskt bistånd. Detta har gjort att handläggningen av AA:s ärende har fördröjts, vilket nämnden beklagar. Av journalen framgår att information har lämnats flera gånger om varför biståndet har lämnats mot återkrav. Först i juni 2000 fick nämnden sådan information av AA att ett eftergiftsbeslut kunde fattas. Av de uppgifter som tidigare lämnats av AA framgick inte varför hon inte studerat med studiemedel hösten 1999. I övrigt kan tilläggas att resursförstärkning har skett i början av år 2000 gällande handläggning av återkrav, varför situationen avsevärt har förbättrats under året. AA vänder sig mot att nya uppgifter har lagts till på en undertecknad blankett. Hon anger dock inte specifikt vilken blankett hon syftar på. Principen är att inga nya uppgifter eller ändringar görs av socialförvaltningen på en undertecknad ansökan eller dylikt. På ansökningsblanketten för juli kan exempelvis nämnas att vissa förtydliganden har gjorts av socialsekreteraren med angivande av sin signatur vid noteringen. Noteringarna har syftat att underlätta handläggningen inte att förvanska innehållet i AA:s uppgifter. AA frågar sig huruvida återbetalningsbeloppet hade justerats om hon inte hade klagat. I nämndens uppgifter ingår bland annat att handlägga återkravsärenden korrekt. I slutet av varje sommar skickas en inbetalningsavi med det återbetalningspliktiga beloppet till alla studerande som har beviljats försörjningsstöd mot återkrav. Information lämnas även i ett bifogat brev om att kravet kan vara för högt beroende på storleken på inkomsterna under sommaren. Den studerande ombedes därför lämna in inkomstuppgifter för eventuell justering av återkravet. Alla ärenden gällande återkrav gås igenom på nytt när nya uppgifter kommer in och en ny bedömning görs utifrån den nya information som har lämnats. En förutsättning för en korrekt bedömning är att den enskilde lämnar adekvat information om sin situation. Grunden för eftergiftsbeslutet i AA:s fall grundar sig på den information hon har lämnat. Principerna för återkrav gällande utgivet försörjningsstöd till studerande följer de regler som gäller återkrav som sådant och som stadgas i

text: socialtjänstlagens

text: 33 §

text: . När en studerande har fått feriearbete under sommaruppehållet och behöver försörjningsstöd i avvaktan på kommande lön beviljas biståndet som förskott på kommande ersättning i form av lön. Lönen utbetalas oftast i slutet av sommaren eller när höstterminen har börjat. Studiestödet är avsett att täcka försörjningsbehovet under terminstid, inte retroaktivt för sommaren. Däremot utgör lönen extra ersättning och som egentligen skulle ha täckt den studerandes försörjning under sommaren när försörjningsstöd utgick. Om den studerande av någon anledning inte kan återuppta studierna faller grunden för sommarens återkravsbeslut. I dessa fall behövs lönen/lönerna för att täcka kommande behov. Individuell bedömning görs alltid utifrån varje individs specifika behov. AA undrar om det är riktigt att skriva uppgifter i journalen som inte stämmer. På ett separat papper som är fogat till skrivelsens bilagor skriver AA att hon inte har fått brev som i journalanteckningar 991229 och 000103 uppges ha skickats till henne. I

text: anteckningen från 991229 står dock inte att något brev skickats till AA, däremot inkom brev från henne. 000103 inkom brev från AA och i journalanteckningen står att brev skickats till henne med begäran om ytterligare uppgifter. Någon kopia på brevet har inte hittats, varför något brev troligen inte blev skickat även om det var handläggarens avsikt. Angående att många personer har varit inblandade i ärendet är olyckligt men också en följd av att det är personalomsättning på socialförvaltningens tjänster. Under sommaren 1999 har ansökan om försörjningsstöd handlagts av den särskilda mottagningen för studerande. Därefter har ärendet handlagts i socialbidragssektionens ordinarie verksamhet. Resursfördelningen gällande en socialsekreterare som på 50 % ansvarar för återkravsärenden är ett försök att korta ner handläggningstiden i dessa ärenden samt att få kontinuitet i handläggningen. AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 12 november 2002 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag i kraft (

text: ). Den ersatte 1980 års socialtjänstlag (

text: ). I det följande hänför jag mig till bestämmelserna i 1980 års lag, SoL, som gällde vid den tid som är aktuell i detta ärende.

text: Enligt

text: 6 §

text: SoL har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (annat bistånd) på de villkor som anges i 6 b–6 f §§ SoL.

text: Försörjningsstöd lämnas enligt

text: 6 b §

text: SoL för skäliga kostnader för

text: 1. livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och TV-avgift, 2. boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring, läkarvård, akut tandvård, glasögon samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa.

text: Om någon genom oriktiga uppgifter eller genom underlåtenhet att lämna uppgifter eller på annat sätt förorsakat att bistånd enligt 6 b § utgått obehörigen eller med för högt belopp, får socialnämnden enligt

text: 33 a §

text: SoL återkräva vad som utbetalats för mycket. Enligt andra stycket i bestämmelsen får en socialnämnd om någon i annat fall än som avses i första stycket uppburit sådant ekonomiskt bistånd obehörigen eller med för högt belopp och skäligen borde ha insett detta, återkräva vad som betalats ut för mycket.

text: En socialnämnd får, i andra fall än som avses i

text: 33 a §

text: SoL, återkräva försörjningsstöd som den enskilde har erhållit enligt

text: 6 b §

text: SoL endast om biståndet, såvitt nu är av intresse, har lämnats som förskott på en förmån eller ersättning (

text: 33 § första stycket

text: SoL).

text: Enligt

text: 37 §

text: SoL får en socialnämnd helt eller delvis efterge bl.a. den ersättningsskyldighet som avses i 33 och 33 a §§ SoL.

text: Bedömning

text: Förutsättningarna för återkrav av biståndet AA studerade vid en högskola i Lund. I juni 1999 vände hon sig till Socialnämnden i Lunds kommun och ansökte om bistånd för sitt uppehälle under sommaren 1999. I ett beslut den 16 juni beviljades hon visst bistånd enligt

text: 6 b §

text: SoL för tiden från den 3 juni till den 30 juni 1999. Samma dag fattades ett s.k. rambeslut angående AA:s rätt till bistånd avseende juli och augusti 1999.

text: Den 21 juni 1999 beviljades AA bistånd enligt

text: 6 b §

text: SoL för juli månad med 4 020 kr. Beloppet betalades ut ett par dagar senare.

text: AA besökte socialförvaltningen den 1 juli 1999. Hon träffade då CC. Vid samtalet upplyste AA om att hon fått ett arbete på deltid under juli och augusti. CC aktualiserade då fråga om återbetalning av biståndet. I journalanteckningar daterade den 1 juli noterade hon bl.a. följande. 990701 Sök har fått arbete 990705–990831 på halvtid. – – – Sök undertecknar återbetplan och återkravsärende öppnas. 990701 Ekonomiskt bistånd Stud

text: 6 b §

text: SoL, återkrav 990701–990831. Beslutsmeddelande. 990701 Beslut om återkrav Stud, 33 o 33 a §§ SoL Beslfatt: CC I det beslutsmeddelande som nämns i journalanteckningen angavs att beslutet avsåg ”Ek bistånd Stud

text: 6 b §

text: SoL, återkrav” avseende perioden 1999-07-01–1999- 08-31. Vidare anfördes följande. Bifall enligt

text: 6 b § socialtjänstlagen

text: avseende ekonomiskt bistånd enligt av Socialnämnden fastställd anvisning. Behovet kan inte tillgodoses på annat vis. Beslutet avser: uppehälle och (oklart vad som avses med och; JO:s anmärkning) för juli samt augusti Beviljat belopp återkräves jml

text: 33 § socialtjänstlagen

text: i kommande ersättning för den period biståndet avser. Se överenskommelse/fullmakt/framställan Ersättning väntas i form av lön Vid besöket den 1 juli 1999 undertecknade AA en blankett med rubriken ”Överenskommelse om återbetalning av ekonomiskt bistånd utgiven med stöd av

text: 6 b §

text: SoL”.

text: Den 19 juli 1999 beslutade nämnden att bevilja AA bistånd avseende augusti månad med 2 900 kr.

text: Som framgår av det ovan anförda reglerades socialnämndens möjlighet att återkräva utbetalat bistånd, vid den i ärendet aktuella tidsperioden, i 33 och

text: 33 a §§ socialtjänstlagen

text: . I förevarande fall har inte gjorts gällande att AA genom att lämna felaktiga uppgifter eller på annat sätt hade utverkat att bistånd utgått med

text: för högt belopp. Frågan om nämndens möjlighet att återkräva biståndet får därför besvaras utifrån vad som stadgas i

text: 33 §

text: SoL.

text: Bistånd som utgått enligt

text: 6 b §

text: SoL kan återkrävas med stöd av

text: 33 §

text: SoL om biståndet har lämnats som förskott på en förmån eller ersättning. För att biståndet skall kunna krävas tillbaka måste beslutet om bistånd vara skriftligt. Beslutet skall innehålla uppgift om den eller de omständigheter som enligt bestämmelsen utgör grund för återbetalningsplikten, och beslutet skall delges med den enskilde. Om de formella kraven inte är uppfyllda kan förvaltningen inte återkräva biståndet (se härom bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 293).

text: I beslutet den 21 juni 1999 att bevilja AA bistånd för juli månad angavs inte att biståndet beviljades som förskott på förmån och det har därför inte förelegat någon möjlighet för nämnden att på grundval av det beslutet begära återbetalning av biståndet för juli månad med stöd av

text: 33 §

text: SoL. Den 1 juli 1999 fattades dock ett nytt beslut rörande AA:s rätt till bistånd. Enligt beslutet skulle biståndet för tiden från den 1 juli till den 31 augusti återkrävas med stöd av

text: 33 §

text: SoL ”i kommande ersättning för den period biståndet avser”. Det framgår inte om beslutet utgjorde ett nytt självständigt beslut om bistånd eller om beslutet syftade till att ändra rambeslutet den 16 juni eller beslutet den 21 juni 1999 angående bistånd för juli månad.

text: Om bistånd enligt

text: 6 b §

text: SoL beviljas som förskott på en förmån eller ersättning måste detta komma till uttryck i det beslut som ligger till grund för utbetalningen av biståndet för att det skall kunna återkrävas. Ett återkrav kan enligt min mening inte grundas på att det i ett allmänt hållet beslut (ett s.k. rambeslut) anges att eventuellt kommande bistånd skall utgå som förskott på förmån eller ersättning. Det är därför inte tillfredsställande att det av beslutet den 1 juli 1999 inte klart framgick huruvida beslutet syftade till att utgöra någon ändring av rambeslutet eller beslutet att utge bistånd för juli månad.

text: Oavsett hur det förhåller sig härvidlag innefattade beslutet den 1 juli 1999 ett förordnande i efterhand om att biståndet avseende juli månad skulle utgå som förskott på förmån eller ersättning. Fråga uppkommer om det över huvud taget var möjligt för nämnden att i efterhand fatta ett beslut som innebar att tidigare beviljat bistånd skulle utgöra förskott på en förmån eller ersättning. Härvid skall anmärkas att en sådan ändring är till nackdel för biståndstagaren eftersom det nya beslutet skulle göra det möjligt att i efterhand kräva återbetalning av biståndet.

text: Någon generell regel om under vilka förutsättningar en myndighet kan ändra ett beslut som den har fattat av annan anledning än rena förbiseendefel finns inte. Utgångspunkten är dock att ett gynnande beslut inte kan ändras till nackdel för den enskilde. Undantag kan göras dels om beslutet har försetts med ett s.k. återkallelseförbehåll, dels om tvingande säkerhetsskäl påfordrar en omedelbar återkallelse och dels om beslutet blivit oriktigt på grund av att den enskilde vilselett myndigheten.

text: Inget av dessa generella undantag var tillämpliga i förevarande fall. Fråga är emellertid om det finns ytterligare fall då ett beslut om bistånd kan ändras till nackdel för en enskild. Regeringsrätten har behandlat den frågeställningen i ett avgörande som refererats i

text: RÅ 2000 ref. 16

text: . Avgörandet gällde om en socialnämnd kunde ompröva och till biståndstagarens nackdel ändra ett beslut om bistånd i form av hemtjänst som gällde tills vidare. Regeringsrätten anförde därvid bl.a. följande.

text: Rätten till bistånd enligt

text: 6 §

text: SoL och de paragrafer vartill där hänvisas är en förmån som enligt lagen skall bestämmas inom viss angiven ram av den enskildes behov för försörjningen och livsföringen i övrigt. Hänsynen till den enskildes trygghet talar med styrka emot att beslut om sådant bistånd får omprövas till den enskildes nackdel annat än under de generella förutsättningar som anses gälla för omprövning av gynnande beslut. Detta gäller främst beslut om bistånd som avser ett bestämt tillfälle eller en bestämd period. När ett beslut avser ett fortlöpande bistånd utan någon angiven tidsbegränsning kan däremot skälen för omprövning vara så starka – exempelvis om biståndsbehovet väsentligt förändras – att ett absolut förbud mot omprövning på grund av ändrade förhållanden inte bör uppställas. Det kan dock inte komma i fråga att låta ändringar av andra förhållanden än sådana som kunnat beaktas vid det ursprungliga ställningstagandet få föranleda en omprövning. JO har i sin praxis gett uttryck för att beslut om bistånd för en bestämd och kortare tid kan ändras endast om någon av de ovan nämnda generella förutsättningarna för ändring av beslut föreligger. JO:s praxis står i överensstämmelse med vad Regeringsrätten anförde i sitt avgörande.

text: Beslutet att bevilja AA bistånd för juli månad utgjorde ett beslut om bistånd för en bestämd och kort tidsperiod. Att i efterhand ändra ett beslut så att biståndet skulle utgöra förskott på en förmån eller ersättning innebär att beslutet ändras till nackdel för biståndstagaren. I AA:s fall förelåg inte någon av de ovan nämnda undantagssituationerna. Nämnden har därför inte kunnat ändra beslutet om bistånd avseende juli månad på så sätt att biståndet skulle utgöra förskott på en förmån eller ersättning. Någon möjlighet för nämnden att återkräva biståndet med stöd av

text: 33 §

text: SoL har således inte förelegat.

text: Genom Regeringsrättens avgörande får numera anses fastlagt under vilka förutsättningar ett beslut angående bistånd kan ändras till nackdel för biståndstagaren. Före Regeringsrättens avgörande har det måhända funnits utrymme för att hävda att det på grund av ändrade omständigheter varit möjligt att ändra ett beslut om bistånd även om någon av de ovan nämnda generella förutsättningarna för ändring av beslut inte varit för handen. Jag vill därför inte rikta någon kritik mot nämnden i denna del. Däremot vill jag framhålla att beslutet den 1 juli 1999 får anses ha gått AA emot och att hon därför kunde ha överklagat det nya beslutet till länsrätten. Av utredningen i ärendet här framgår inte att hon underrättades om den möjligheten (se

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: [1986:223]). Om upplysning lämnades till AA om möjligheten att överklaga beslutet borde detta på lämpligt sätt ha dokumenterats i akten.

text: Biståndet avseende augusti 1999 beviljades mot återkrav. Mot bakgrund av hur beslutet har återgetts i journalanteckningarna utgår jag från att biståndet beviljades som förskott på en förmån eller ersättning. Såvitt framgår av utredningen i ärendet

text: här har det inte förelegat något hinder för nämnden att aktualisera återbetalning av biståndet för augusti.

text: När det gäller nämndens återkrav av biståndet för juli och augusti 1999 har AA särskilt uppehållit sig vid den överenskommelse om återbetalning av biståndet som hon undertecknade den 1 juli 1999. Den har även haft betydelse för nämndens handläggning av återkravet (se härom särskilt vad som anförs i nästa avsnitt). Jag vill därför uppehålla mig något vid överenskommelsen.

text: I handlingen angavs bl.a. följande.

text: Av socialnämnden i Lunds kommun har undertecknad/e som återbetalningspliktigt socialbidrag beviljats ovanstående belopp (beloppet är ej ifyllt; JO:s anmärkning), vilket jag/vi härmed förbinder mig/oss att återbetala i enlighet med/ i samråd med mig/oss upprättad betalningsöverenskommelse. Återbetalningen förutsätter att jag/vi kommer att erhålla ovan angiven förmån. Jag/Vi har tagit del av

text: 6 b

text: 6 g

text: och

text: 37 §§

text: socialtjänstlagen

text: . Jag/Vi är medveten/na om att socialnämnden, om återbetalning uteblir utan godtagbar anledning, kan väcka talan om ersättning hos länsrätten. Under rubriken Betalningsöverenskommelse angavs att återbetalning av biståndet avseende tiden från den 5 juli 1999 till den 31 augusti 1999 skulle ske i september månad med den lön som AA förväntades få under den angivna tiden. Det finns eventuellt olika uppfattningar om den texten var ifylld när AA undertecknade blanketten. Jag återkommer till den frågan i ett särskilt avsnitt.

text: Det ligger i sakens natur att biståndstagaren kan uppfatta en överenskommelse om återbetalning av bistånd som bindande.

text: Socialtjänstlagens

text: regler om återkrav innefattar dock en uttömmande offentligrättslig reglering av socialnämndens rätt att kräva tillbaka bistånd. De bestämmelserna kan således inte frångås med bindande verkan för den enskilde genom ett avtal. Däremot har en överenskommelse betydelse på så sätt att det för den enskilde står helt klart att biståndet skall betalas tillbaka och att han eller hon genom ”överenskommelsen” får ökad möjlighet att planera sin ekonomi.

text: AA har beträffande sitt besök på socialförvaltningen den 1 juli 1999 anfört bl.a. följande. Jag fick information om återbetalningsskyldighet och jag undrade om de kunde kräva alla pengar åter även om jag tjänade mindre än studiemedlet. Socialsekreteraren sa att hon inte trodde det, men att jag skulle skriva mitt namn på en blankett. Detta har sedan påståtts vara en överenskommelse om återbetalning. Den handling som AA undertecknade utgjorde en överenskommelse om återbetalning av biståndet. Detta framgår klart av både handlingens rubrik och innehåll i övrigt. Det är inte möjligt för mig att avgöra om AA i samband med undertecknandet fick information med någon annan innebörd än den som framgår av handlingen. Mot bakgrund av att handlingen inte haft någon bindande rättslig verkan mot AA utan närmast har innefattat information till henne om återbetalningen har jag inte funnit skäl att fortsätta utredningen i denna del.

text: Handläggningen av ansökan om eftergift Den 18 augusti 1999 sände nämnden till AA ett brev i vilket nämnden krävde återbetalning av biståndet avseende juli och augusti 1999 med sammanlagt 6 920 kr. AA ansökte om eftergift av kravet på återbetalning i en skrivelse som kom in till nämnden den 30 augusti 1999. Komplettering i form av lönespecifikation avseende augusti inkom den 29 september 1999. Ansökan behandlades först den 8 november 1999. Den handläggningstiden framstår som väl lång. Nämnden har i sitt yttrande närmare redogjort för orsaken härtill. Jag vill framhålla vikten av att ärenden som rör enskildas ekonomiska förhållanden avgörs med viss skyndsamhet. Detta krav har inte uppfyllts i ärendet.

text: Ansökan om eftergift avslogs eftersom AA hade haft inkomster som översteg det beviljade biståndet. Beslutet omprövades en kort tid senare. I en journalanteckning den 24 november 1999 noterades följande. OMPRÖVNING AV ANSÖKAN OM EFTERGIFT JULI Sökanden har i brev 990823 uppgivit att hon påbörjade arbete 990701 och i brev daterat 990927 uppgivit att hon påbörjade arbete i början av juli. Undertecknad återbetalningsförbindelse finns för 990705–990831. Ekonomiskt bistånd för 990701–990704 beräknas till 1 150 (se beräkning). Denna summa efterges då underskriven återbetalningsförbindelse för perioden saknas och det är oklart om sökanden arbetade under perioden. Grund för krav saknas. Kravet på återbetalning avseende det bistånd som hade beviljats för tiden från den 5 juli till den 31 augusti 1999 kvarstod.

text: I juni 2000 gjordes en ny prövning av eftergiftsfrågan varvid AA befriades från återbetalning av biståndet avseende juli och augusti. Nämnden har i sitt yttrande som förklaring till att beslutet ändrades angett att AA först då lämnat upplysningar om varför hon inte uppburit studiemedel under hösten 1999.

text: Jag anlägger inte några synpunkter på själva sakfrågan rörande eftergift av biståndet. Däremot noterar jag att nämnden vid beslutet att efterge sitt krav fäste stor vikt vid orsaken till att AA inte uppbar studiemedel under hösten 1999. Det kan ifrågasättas om inte nämnden med större kraft borde ha försökt bringa klarhet i varför AA inte uppbar studiemedel eftersom frågan var av central betydelse för nämndens bedömning av frågan om eftergift. Jag vill i denna del hänvisa till både nämndens serviceskyldighet och det ansvar nämnden har haft för att beslutsunderlaget skulle bli så fullständigt som möjligt. Att saken inte klarlades tidigare än som blev fallet torde kunna hänföras till den arbetsbelastning som rått vid myndigheten. Det är därför svårt att kritisera någon enskild handläggare för bristerna i handläggningen i denna del av ärendet.

text: AA har anfört att hon fått bristfälliga upplysningar från förvaltningen när det gäller handläggningen av återkravsärendet. Av nämndens remissvar framgår bl.a. att ett brev som finns i socialakten inte skickats till AA. Förhållandet är inte tillfredsställande men det synes bero på ett misstag. Det finns därför inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid frågan.

text: Tillägg i blankett AA har i sin anmälan till JO anfört att när hon gick igenom förvaltningens handlingar i biståndsärendet upptäckte hon att ”socialsekreteraren i efterhand hade antecknat saker på den blankett jag fyllt i om mitt jobb”. I denna del har nämnden anfört att det inte av anmälan framgår vilken handling som AA avser. Nämnden har dock tillagt att principen är att inga nya uppgifter eller ändringar görs av socialförvaltningen på en undertecknad ansökan eller dylikt.

text: AA har i sitt yttrande över nämndens remissvar anfört att hon syftat på den blankett hon fyllde i angående överenskommelsen om återbetalning av biståndet för juli och augusti.

text: I den aktuella blanketten har under rubriken Betalningsöverenskommelse de kursiverade uppgifterna nedan fyllts i för hand.

text: Betalningsöverenskommelse (återbetalas med nedan nämnda väntade ekonomiska förmån)

text: Förmån Lön

text: Avseende period 990705–990831

text: Väntat belopp

text: Återbetalas datum september

text: Såvitt jag har förstått är det de kursiverade uppgifterna som AA menar skall ha fyllts i av förvaltningen i efterhand.

text: Jag har ovan framhållit att

text: socialtjänstlagens

text: bestämmelser om återbetalning av bistånd innefattar en uttömmande offentligrättslig reglering av socialnämndens rätt att kräva tillbaka bistånd. Däremot finns det självfallet inte något hinder mot att handläggaren vid nämndens förvaltning och den enskilde tillsammans upprättar en skriftlig plan för hur eventuell återbetalning av beviljat bistånd skall ske. En socialnämnd kan emellertid inte på grund av en ”överenskommelse” om återbetalning av bistånd ensidigt rikta krav mot en enskild. Att en ”överenskommelse” om återbetalning av bistånd inte är rättsligt bindande för den enskilde medför å andra sidan inte att en handläggare får ändra eller lägga till uppgifter i ”överenskommelsen” efter att den enskilde har undertecknat och därigenom ”godkänt” uppgifterna i handlingen.

text: I förevarande fall ger socialnämndens yttrande inte något svar på frågan huruvida någon uppgift har fyllts i blanketten efter att AA hade skrivit under den. Nämnden har dock i sitt yttrande till JO rent allmänt anfört att principen är att inga nya uppgifter eller ändringar görs av socialförvaltningen på en undertecknad ansökan eller dylikt. Mot den bakgrunden och då det eventuella tillägget i blanketten inte kan antas ha medfört någon skada för AA har jag inte funnit skäl att fortsätta utredningen i denna del.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en förrättningslantmätare för att hon inte har iakttagit kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: Ett beslut om inrättande av en gemensamhetsanläggning vann laga kraft och registrerades 2011. I februari 2014 kom det in en ansökan om ändring av båtnadsområdet till Lantmäteriet. Förrättningslantmätaren skickade ett brev med frågor till sökanden och till ett antal andra personer. En av frågorna löd: ”Om ni var missnöjda med båtnadsområdet vid förrättningen, varför överklagade ni inte beslutet?” JO konstaterar att vilket skäl sökanden och andra hade för att inte överklaga det tidigare beslutet rimligen måste ha saknat betydelse för handläggningen av den nya ansökan. Därför stred den ställda frågan enligt JO mot regeringsformens krav på saklighet och förrättningslantmätaren får kritik.

text: Initiativet

text: Under min inspektion av Lantmäteriets kontor i Falun den 19–21 april 2016 uppmärksammades bl.a. följande:

text: En ansökan om ändring av båtnadsområdet för en gemensamhetsanläggning kom in till Lantmäteriet den 17 februari 2014 (ärendenummer W14274). Det framgick att sökanden uppfattade att båtnadsgränsen av misstag hade dragits fel vid anläggningsförrättningen. Lantmätaren AA skickade den 11 januari 2016 ett brev med frågor till sökanden och till ett antal andra personer. En av frågorna löd: ”Om ni var missnöjda med båtnadsområdet vid förrättningen, varför överklagade ni inte beslutet?”

text: Jag beslutade att i ett särskilt ärende utreda hur den ställda frågan förhöll sig till

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Utredning

text: JO uppmanade Lantmäteriet att lämna upplysningar om och yttra sig över hur den ställda frågan förhöll sig till

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Lantmäteriet (generaldirektören BB) yttrade följande:

text: Bakgrund

text: I februari 2014 inkom en ansökan avseende omprövning av ett beslut om inrättande av en gemensamhetsanläggning. Beslutet hade vunnit laga kraft och registrerats 2011. Omprövning av ett beslut som har fattas vid inrättandet av en gemensamhetsanläggning ska i princip ske vid en ny förrättning. Förutsättningen för att en ny förrättning ska få komma till stånd är enligt huvudregeln att det har inträtt ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan (se mer om detta under ”Rättsliga utgångspunkter”).

text: Mot bakgrund av att Lantmäteriet så sent som 2011 hade beslutat att inrätta gemensamhetsanläggningen ville den ansvariga förrättningslantmätaren undersöka om sökanden grundade sin ansökan om omprövning på förhållanden som fanns redan vid tiden för förra förrättningen och som hade varit uppe till diskussion då, eller om sökanden menade att det hade inträtt ändrade förhållanden. Hon skickade därför ett brev till sökanden och övriga sakägare där hon informerade om att hon påbörjat handläggningen av ärendet och ställde ett antal kompletterande frågor. Frågan om huruvida sökanden hade varit missnöjd med båtnadsområdet vid den förra förrättningen och varför denne i så fall inte hade överklagat beslutet ställdes för att få mer information för att kunna göra bedömningen om det hade inträtt ändrade förhållanden som kunde motivera en omprövning.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: framgår följande: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. objektivitetsprincipen, vilken är en väsentlig och grundläggande princip som Lantmäteriet har att iaktta i sin förvaltning och myndighetsutövning. Det nu aktuella ärendet avsåg en ansökan om omprövning av beslut om inrättande av gemensamhetsanläggning. För handläggning av frågor om gemensamhetsanläggning är

text: anläggningslagen (1973:1149)

text: , AL, tillämplig i första hand. Huvudprincipen är att en fråga som har behandlats och slutligt avgjorts vid en anläggningsförrättning ska stå fast för framtiden. Ett lagakraftvunnet beslut får endast omprövas i en ny förrättning under förutsättningar som framgår av

text: 35 §

text: AL, vilken lyder: En fråga som har behandlats och slutligt avgjorts vid en förrättning får prövas vid en ny förrättning om 1. förhållandena har ändrats på ett sätt som väsentligt inverkar på frågan, 2. det i det tidigare avgörandet har beslutats att frågan får omprövas efter viss tid och denna tid har gått ut, eller 3. det i annat fall har framkommit ett klart behov av omprövning. Vid den nya förrättningen får det inte beslutas om en sådan ändring i fråga om kretsen av fastigheter som deltar i en gemensamhetsanläggning eller en fastighets andelstal att avsevärd olägenhet uppkommer från allmän eller enskild synpunkt. För att det ska anses ha inträtt ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan enligt

text: 35 § första stycket första punkten

text: AL, krävs i princip att det är fråga om nya eller ändrade förhållanden av rent faktisk natur och inte bara om en annan bedömning av föreliggande fakta. Bestämmelsen stämmer i sak överens med vad som tidigare gällde enligt

text: 39 § första stycket lagen (1966:700)

text: om vissa

text: gemensamhetsanläggningar, LGA. I samband med LGA:s tillkomst uttalade lagstiftaren att huvudprincipen måste vara att lagakraftvunna anläggningsbeslut ska vara giltiga för framtiden eller den tid som har bestämts i beslutet. Principen om ett anläggningsbesluts orubblighet bör dock inte vara helt utan undantag. Vid en omprövning p.g.a. ändrade förhållanden bör hänsyn tas till de kostnader som uppstår till följd av omprövningen och de enskilda fastighetsägarnas intresse av trygghet mot att bestående rättsförhållanden rubbas. Det krävs därmed att det vid omprövning är fråga om ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan som tidigare avgjorts i ett anläggningsbeslut. En omprövning har dock i vissa fall ansetts kunna ske även när föreliggande fakta tidigare har bedömts felaktigt, t.ex. när kostnaderna för anläggningens utförande visar sig bli avsevärt högre än man räknade med vid tiden för anläggningsförrättningen. Även om det inte föreligger ändrade förhållanden får omprövning ske när det framträder ett klart behov av en sådan, t.ex. när man behöver modifiera villkoren för anläggningen med hänsyn till vunna erfarenheter. Behovet av omprövning måste vara välgrundat. Varje begäran om omprövning ska inte automatiskt leda till en förrättning enligt

text: 35 § första stycket tredje punkten

text: AL.

text: Lantmäteriets bedömning

text: Av det som anförts ovan under ”Rättsliga utgångspunkter” framgår att lagstiftaren har ansett att de enskilda fastighetsägarna har ett starkt intresse av att kunna förlita sig på att rättsförhållanden som har inrättats genom ett anläggningsbeslut ska vara bestående för framtiden. Detta behov av trygghet och rättssäkerhet ska vid en begäran om omprövning av en fråga i ett anläggningsbeslut ställas mot de skäl på vilken begäran grundas. Varför sökanden i ärendet inte hade använt sin möjlighet att överklaga den förra förrättningen är dock irrelevant för handläggningen av det nya ärendet, och är därmed ingen saklig fråga. Lantmäteriet har förståelse för att förrättningslantmätarens formulering är olycklig och kan uppfattas som tveksam ur objektivitetssynpunkt, vilket vi beklagar. Vi vill dock framhålla att den fråga som lantmätaren ställde bör ses i ljuset av lagstiftningens krav vad gäller omprövning av fråga i ett anläggningsbeslut.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska en förvaltningsmyndighet iaktta saklighet i sin verksamhet. Vilket skäl sökanden och andra hade för att inte överklaga det tidigare förrättningsbeslutet måste rimligen ha saknat betydelse för handläggningen av den nya ansökan. Den ställda frågan stred därför mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och lantmätaren AA förtjänar därmed kritik.

text: Ärendet avslutas.