avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut, ändring av
Verkställighet

title: Funktionsstödsnämnden i Jönköpings kommun kritiseras för att inte ha lämnat en skriftlig underrättelse om ett beslut att avsluta verkställigheten av en insats enligt LSS

sammanfattning: AA var beviljad daglig verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och insatsen verkställdes på ett kafé. I beslutet uttalar sig JO om huruvida nämnden borde ha tillämpat förvaltningslagen (2017:900) när den avslutade verkställigheten av insatsen på kaféet. JO konstaterar att åtgärden fick faktiska verkningar för AA och att nämndens ställningstagande att avsluta verkställigheten därför utgör ett beslut. Det innebär att det var fråga om handläggning av ett ärende när nämnden hanterade frågan och förvaltningslagen var tillämplig vid handläggningen. AA informerades endast muntligen om att placeringen hade avslutats. Enligt JO framstår det inte som klart att AA avslutade placeringen i samråd med socialtjänsten. JO bedömer att en skriftlig beslutsunderrättelse därför hade varit tydligare och minskat risken för missförstånd mellan AA och nämnden. Vid flera tillfällen efterfrågade AA dessutom ett skriftligt beslut eller skriftligt underlag med en motivering till varför han inte kunde vara kvar på kaféet. AA uppgav även att han begärde detta för att kunna få avstängningen prövad av förvaltningsrätten. Av 33 § förvaltningslagen följer bl.a. att en beslutsunderrättelse alltid ska vara skriftlig om en part begär det. JO uttalar att AA självklart borde ha fått en sådan underrättelse redan i anslutning till sin första begäran. Det är också allvarligt om AA förvägrades möjligheten till en domstolsprövning genom att nämnden inte tillmötesgick hans begäran.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Jönköpings kommun. AA framförde att han var beviljad daglig verksamhet enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, och att han felaktigt hade blivit avstängd från verksamheten på det kafé där insatsen verkställdes.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från socialtjänsten i Jönköpings kommun. Därefter begärde JO att Funktionsstödsnämnden i Jönköpings kommun skulle yttra sig

text: över anmälan. Nämnden skulle också redogöra för den relevanta lagstiftningen och besvara ett antal frågor om handläggningen.

text: I yttrandet beskrev nämnden handläggningen och uppgav bl.a. följande.

text: Förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, följdes när AA:s placering på kaféet avslutades. Han avsade sig insatsen i samråd med socialtjänsten och då dokumenterar socialtjänsten endast detta i journalen. AA fick inte något beslut om den ändrade eller avbrutna verkställigheten. Ett beslut om att avsluta en insats i samråd med socialtjänsten går inte att överklaga.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Inriktningen på min granskning

text: Vid tidpunkten för anmälan omfattades AA av ett beslut om daglig verksamhet enligt LSS. I augusti 2023 avslutade nämnden AA:s placering på det kafé där insatsen verkställdes. AA har i sin anmälan till JO uttryckt missnöje med att han inte längre fick delta i verksamheten på kaféet.

text: Jag vill mot den bakgrunden nämna att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet i formellt hänseende. Det innebär bl.a. att JO normalt inte uttalar sig om myndigheters bedömningar i enskilda fall. Jag avser därför inte att uttala mig om den bedömning som gjordes om att AA inte längre skulle få sitt beslut om daglig verksamhet verkställt på kaféet. I stället har jag riktat in min granskning på hur nämnden i formellt hänseende hanterade frågan. Jag kommer först att ta ställning till om FL var tillämplig och därefter till om nämnden borde ha lämnat en skriftlig underrättelse om beslutet att avsluta verkställigheten av insatsen på kaféet.

text: Bedömning

text: Borde nämnden ha tillämpat

text: förvaltningslagen

text: när den avslutade verkställigheten av insatsen? Enligt

text: 1 §

text: FL gäller lagen för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna. För att lagen ska vara tillämplig krävs det därmed att nämndens avslutande av verkställighet av AA:s dagliga verksamhet utgjorde handläggning av ett ärende.

text: Av förarbetena framgår att det som kännetecknar ett ärende är att det regelmässigt avslutas genom ett uttalande från myndighetens sida som är avsett att få faktiska verkningar för en mottagare i det enskilda fallet. Ett ärende avslutas genom ett beslut av något slag. Vid bedömningen av frågan om huruvida en myndighets ställningstagande är att anse som ett beslut i denna mening är det uttalandets syfte och innehåll som avgör uttalandets karaktär, inte dess yttre form (se

text: prop. 2016/17:180 s. 286

text: När verkställigheten av AA:s dagliga verksamhet avslutades påverkade det visserligen inte hans rätt till daglig verksamhet. AA omfattades fortfarande av

text: ett gynnande beslut om daglig verksamhet som nämnden var skyldig att verkställa. Samtidigt är det uppenbart att åtgärden fick faktiska verkningar för AA eftersom en pågående insats avslutades. Nämndens ställningstagande att avsluta verkställigheten utgör därför ett beslut. Det innebär att det var fråga om handläggning av ett ärende när nämnden hanterade frågan och FL var därmed tillämplig. Jag konstaterar att nämnden inte synes vara av någon annan uppfattning. Borde nämnden ha lämnat en skriftig underrättelse om beslutet? Av

text: 33 §

text: FL framgår att en myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt ska underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det.

text: Av utredningen framgår att AA informerades muntligen om att placeringen på kaféet hade avslutats. Frågan är om den muntliga underrättelsen var tillräcklig eller om nämnden också borde ha lämnat en skriftlig underrättelse om innehållet i beslutet.

text: Nämnden har i denna del uppgett att AA sa upp insatsen i samråd med socialtjänsten och att åtgärden därför endast antecknades i journalen. Jag noterar att socialtjänsten har dokumenterat att det ingicks en överenskommelse om att avsluta placeringen på kaféet. Av socialtjänstens dokumentation framgår det samtidigt att AA blev upprörd när han fick besked om att han inte längre var välkommen till kaféet. Det framstår därför inte som klart att AA sa upp insatsen i samråd med socialtjänsten. Enligt min mening hade en skriftlig beslutsunderrättelse varit tydligare och minskat risken för missförstånd mellan AA och nämnden. Redan av detta skäl är jag kritisk till handläggningen.

text: Av socialtjänstens dokumentation framgår dessutom att AA vid flera tillfällen efterfrågade ett skriftligt beslut eller skriftligt underlag med en motivering till varför han inte kunde vara kvar på kaféet. Nämnden har i sitt yttrande hänvisat till att AA den 23 september 2023 ska ha uppgett att han inte ville ha något skriftligt underlag. I anteckningen från samtalet som uppges ha ägt rum det angivna datumet anges att han inte ville ha någon skriftlig dokumentation gällande ”detta samtal”. Jag uppfattar anteckningen närmast som att den avser dokumentationen från just samtalet den 23 september 2023, och inte som att AA återtog sin tidigare begäran om att få ett skriftligt beslut. Av socialtjänstens dokumentation framgår det däremot med tydlighet att AA senare, den 12 oktober 2023, meddelade att han inte längre hade behov av ett skriftligt underlag gällande beslutet. AA hade då fått kännedom om att JO hade hämtat in handlingar från socialtjänsten. Vid denna tidpunkt hade det gått över en månad sedan han första gången begärde ett skriftligt beslut.

text: Nämnden har uppgett att FL följdes när AA:s placering avslutades. Bestämmelsen i

text: 33 §

text: FL berörs dock inte i yttrandet, trots JO:s begäran om att

text: nämnden skulle redogöra för den relevanta lagstiftningen. Som nämnts följer det av den bestämmelsen bl.a. att en beslutsunderrättelse alltid ska vara skriftlig om en part begär det. AA:s önskan att få ett skriftligt beslut eller skriftligt underlag måste uppfattats som en begäran om att få en skriftlig underrättelse om det fullständiga innehållet i beslutet. AA borde självklart ha fått en sådan underrättelse redan i anslutning till sin första begäran.

text: I sammanhanget noterar jag att AA även framförde att han ville ha ett skriftligt beslut för att kunna få avstängningen från kaféet prövad av förvaltningsrätten. Nämnden har i sitt yttrande uppgett att beslutet inte gick att överklaga. Jag konstaterar att det är överinstansen som tar ställning till denna fråga och det är därför allvarligt om AA förvägrats möjligheten till en domstolsprövning genom att nämnden inte tillmötesgick hans begäran.

text: Sammanfattningsvis ska nämnden kritiseras för att inte ha lämnat en skriftlig underrättelse om beslutet att avsluta verkställigheten av AA:s dagliga verksamhet på kaféet.

text: Avslutande kommentar

text: I detta ärende har jag granskat nämndens handläggning i förhållande till

text: 33 §

text: FL och regleringen om skriftlig underrättelse om beslut. FL innehåller därutöver en rad andra bestämmelser med allmänna krav på handläggningen av ett ärende. Jag vill framhålla att nämnden måste ha klart för sig när FL är tillämplig och vilka konsekvenser det för med sig. Det som kommit fram under utredningen tyder på att det inom myndigheten finns behov av utbildningsinsatser inom detta område.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Clara Ljunggren har föredragit ärendet och biträdande kanslichefen Marcus Agnvall har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord: Anstalt Information Omhändertagande Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Borås, för att mot en intagens vilja ha skickat hans egendom till en adress som varken var den intagnes folkbokföringsadress eller en adress som han hade anvisat

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Borås, och uppgav i huvudsak följande.

type: stycke

text: Utan att han visste om det i förväg fick han två cd-skivor skickade till sig. Anstalten vägrade att lägga dem i hans förråd utan gav honom i stället två alternativ, att kasta cd-skivorna eller att skicka ut dem från anstalten. Han ville inte kasta dem. Han har inte varit folkbokförd sedan 2013 och har inte någon adress som cd-skivorna kunde skickas till. Anstalten valde då att skicka dem till en särskild postadress som han använde för ett par år sedan. Adressen är en Poste Restante och det krävs legitimation för att hämta ut post som skickats dit. Anstaltens hantering innebär i praktiken att myndigheten har kastat hans egendom utan hans samtycke. Anstalten talade dessutom aldrig om vilka cdskivor som det var fråga om.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över anmälan.

text: I ett remissyttrande anförde myndigheten, genom regionchefen för Region Väst, i huvudsak följande:

text: Bakgrund och utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Borås skriftligen samt muntligen. Berörda befattningshavare har getts möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen framkommer i huvudsak följande. AA fick via post inskickat två stycken cd-skivor. I enlighet med anstaltens rutin ska en intagen som vill få inneha tillhörigheter som inkommer till anstalten lämna in en skriftlig ansökan. Därefter görs en särskild prövning i varje ärende om vad som är en rimlig mängd att förvara i effekterna. En individuell bedömning görs utifrån den enskildes behov. Eftersom det vid det aktuella tillfallet inte fanns ett beslut om innehav omhändertogs cd-skivorna varpå AA erhöll ett kvitto på att tillhörigheterna omhändertagits. Enligt regelverket får omhändertagna tillhörigheter på den intagnas bekostnad skickas till den adress där han eller hon är skriven eller till annan adress som uppges. Av Infotorg framgick att AA hade en angiven c/o-

text: adress (poste restante). Innan tillhörigheterna sändes ut från anstalten gavs AA möjlighet att skicka ut cd-skivorna, bland annat genom besök. Då AA inte valde vilket sätt han föredrog att skicka ut cd-skivorna på och då den intagna inte behöver samtycka till utskick av tillhörigheter beslutade anstalten Borås att skicka cd-skivorna till den angivna tillfälliga postadressen. En kontroll av folkbokföringsregistret framgår att AA saknar folkbokföringsadress. Det framgår vidare att han har en registrerad tillfällig postadress (poste restante).

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av dessa lagar eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av

text: 5 kap. 1 § fängelselagen

text: framgår att intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten, eller antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Av

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: framgår att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Av

text: 5 kap. 3 § fängelselagen

text: följer att tillhörigheter som omhändertagits på den intagnes bekostnad får sändas till den adress där han eller hon är folkbokförd eller till annan adress som han eller hon anger. Av

text: 7 kap. 7 § fängelselagen

text: framgår bland annat att i andra fall än som avses i 7 kap. 6 § får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen 1. innehåller något otillåtet föremål, eller 2. är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något annat liknande förfarande. Vidare framgår av

text: 7 kap. 8 § fängelselagen

text: att en försändelse som har granskats ska, om inte särskilda skäl talar mot det, lämnas ut till den intagne så snart som möjligt och senast när han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Av

text: 14 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att när tillhörigheter som den intagne inte får ta emot och inneha omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: ska den intagne underrättas. Omhändertagna tillhörigheter ska dokumenteras. I 5 kap. 14 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) FARK Fängelse anges att andra omhändertagna tillhörigheter än pass ska sändas till den adress där den intagne är folkbokförd, eller till annan adress som han eller hon anger. Tillhörigheterna ska inte sändas om den intagne 1. behöver ha tillgång till dem i anstalt, 2. behöver dem vid permission eller annan tillfällig vistelse utanför anstalt och det är rimligt att tillhörigheterna förvaras i anstalt i avvaktan på en sådan vistelse, eller 3. behöver dem under särskild utslussningsåtgärd eller vid frigivning och det är rimligt att tillhörigheterna förvaras i anstalt i avvaktan på en sådan åtgärd. Tillhörigheterna ska inte heller sändas om det finns särskilda skäl mot det. I samma kapitel FARK Fängelse anges i 14 a § att när tillhörigheter sänds från anstalten enligt 14 § ska den intagne underrättas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att det till AA har inkommit två cd-skivor via post. I ärendet är även utrett att anstalten, efter erforderlig granskning, omhändertagit tillhörigheterna. AA har därefter mottagit ett kvitto avseende omhändertagandet. Tillhörigheter som omhändertas läggs normalt i den intagnes förråd och förtecknas i förrådsrutinen. Samtidigt som den intagne underrättats om omhändertagande bör den intagne även informeras om att denna kan ansöka om att få inneha tillhörigheten och därigenom även få innehavsfrågan prövad genom ett skriftligt och överklagbart beslut. I utredningen saknas närmare uppgifter om AA upplysts om möjligheten att ansöka om innehav. Det är dock utrett att det till anstalten inte inkommit någon ansökan från AA om innehav beträffande aktuella cd-skivor. Av

text: 5 kap. 3 § fängelselagen

text: följer att tillhörigheter som omhändertagits, på den intagnes bekostnad, under vissa angivna förutsättningar får sändas ut från anstalten. Det krävs vidare inte att den intagne samtycker för att tillhörigheter ska kunna sändas ut (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 135

text: ). Av bestämmelsen följer dock att en förutsättning för att överhuvudtaget kunna sända ut tillhörigheter är att det finns en folkbokföringsadress eller annan av den intagna angiven adress. I förevarande fall saknar AA folkbokföringsadress och har heller inte uppgivit någon annan adress dit tillhörigheterna kunde sändas. Anstalten borde därmed inte ha sänt ut cd-skivorna till den tillfälliga postadressen. Enligt Kriminalvårdens uppfattning borde AA även i samband med omhändertagandet, eller i direkt anslutning därtill, ha upplysts om möjligheten att ansöka om innehav beträffande tillhörigheterna. Anstalten Borås har med anledning av händelsen följt upp hanteringen kring tillhörigheter som inkommer genom intagnas försändelser och möjligheten att med stöd av

text: 5 kap. 3 § fängelselagen

text: skicka ut omhändertagna tillhörigheter. Anstalten har även ändrat rutinen beträffande att intagna vid ett eventuellt omhändertagande ska ges information om möjligheten att ansöka om innehav för att få innehavsfrågan prövad genom ett överklagbart beslut.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissyttrandet.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag hänvisar därför dit.

text: Kriminalvården har anfört att AA borde ha upplysts om möjligheten att ansöka om innehav av de cd-skivor som skickats till honom. Jag instämmer i detta och vill tillägga följande. Myndigheten har inte bemött AA:s uppgifter om att anstalten aldrig berättade för honom vilka cd-skivor som det var fråga om. En förutsättning för att en intagen ska kunna ta ställning till om han eller hon vill inneha inskickad egendomen är att den intagne ges tillräckligt med information om egendomen så han eller hon kan avgöra om en ansökan om innehav ska upprättas.

text: Det är utrett att anstalten har saknat stöd i gällande reglering för att skicka de aktuella cd-skivorna till AA:s tillfälliga postadress. Jag finner det anmärkningsvärt att anstalten ändå har valt att skicka cd-skivorna till en adress där AA uppenbarligen inte har haft någon reell möjlighet att hämta ut dem.

text: Sammantaget förtjänar anstalten kritik för sin hantering av AA:s egendom.

text: Kriminalvården har uppgett att anstalten Borås efter den aktuella händelsen har ändrat sina rutiner så att intagna numera vid ett omhändertagande ska ges information om möjligheten att ansöka om innehav för att få innehavsfrågan prövad genom ett överklagbart beslut. Jag ser positivt på detta.

text: Det kan nämnas att JO under våren har tagit emot liknande klagomål mot anstalten Borås (dnr 1796-2025 och dnr 3320-2025). Det ena ärendet (dnr 3320- 2025) avslutades med hänvisning till att ett yttrande hade begärts in av Kriminalvården i detta ärende. Det andra ärendet (dnr 1796-2025) avslutades med hänvisning till att JO Katarina Påhlsson i ett pågående initiativärende utreder Kriminalvårdens hantering av inskickade paket till intagna (dnr 1899- 2025). Myndigheten har nu yttrat sig i det ärendet. Det finns därför anledning för JO att återkomma gällande Kriminalvårdens hantering av dessa frågor.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och tf. byråchefen Jörgen Buhre har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Anmälningar mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, om att en intagen inte fick möjlighet att vistas utomhus m.m.

text: Anmälan

text: I anmälningar som kom in till JO den 28 januari 2020 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, och anförde bl.a. följande.

text: Den 16 och 17 december 2019 dröjde det 40 minuter från det att han ”flaggade på” till dess att personalen kom till hans cell.

text: Nämnda dagar deltog han i en förhandling i hovrätten. Under den tiden fick han inte vistas utomhus en timme om dagen. Han påtalade att utomhusvistelsen kunde ske när som helst, bara han fick komma ut. Det besked han då fick var att rastgården var stängd på morgonen, under lunchtid och när han kom tillbaka efter förhandlingen.

text: Under hans första natt i häktet förvånades han över hur dåligt isolerade celldörrarna var. Han kunde tydligt höra att en medintagen sjöng och att flera intagna framförde synpunkter på det. Han insåg att han kunde tala med de intagna i cellerna bredvid. Det var svårt att sova i häktet då han också kunde höra kriminalvårdarna prata och skramla med nycklar samt dörrar som konstant slogs igen. Det var så lyhört att han kunde urskilja ord när kriminalvårdarna viskade till varandra om känslig information.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över de redovisade uppgifterna. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen, i huvudsak följande. Uppgifter har inhämtats från kriminalvårdschef BB, kriminalvårdsinspektör CC samt kriminalvårdsregistret. Klagomål rörande väntetid vid anrop på personal Anmälaren var placerad vid häktet Kronoberg den 13-18 december 2019 med anledning av att denne skulle närvara vid förhandling vid Svea Hovrätt. Vid ankomst till häktet informerades anmälaren om att det finns två möjligheter att

text: anropa personal, antingen genom att använda en signalknapp som tänder en lampa utanför bostadsrummet, eller genom att använda en samtalsanläggning där anropet går till en bemannad portvakt. Anrop via signalknapp (så kallad ’flaggning’) sköts av korridorspersonal och hanteras så snart som det är möjligt, häktesverksamheten i övrigt medför dock att intagna ibland får vänta. För i fall den intagnes angelägenhet är brådskande så kan denne också anropa personalen via samtalanläggningen då portvakten alltid är bemannad alternativt vidarekopplad till centralvakten. Anmälaren påstår att det har tagit 40 minuter från att denne flaggat till att personal har frågat vad anmälaren ville. Då anmälaren inte har redogjort för när i tid detta skulle ha skett så har inte påståendet närmare kunnat utredas.

text: Klagomål om utebliven utevistelse under dagar för hovrättsförhandlingar

text: Promenadtider på häktet är fördelade på så sätt att varje avdelning har ett tidsspann vari promenaderna ska förläggas. Detta för att kunna tillgodose promenadtider för samtliga intagna. Promenadverksamhet pågår mellan kl. 08.00–11.00 och kl. 13.00–17.00. För avdelningen där anmälaren var placerad är det aktuella tidsspannet mellan kl. 14.00–15.00. För intagna som har varit på förhandling erbjuds promenad i den mån det är möjligt, dock inte längre än till kl. 17.00. Därefter stängs promenadverksamheten för dagen då häktet fram tills kl. 18.00 successivt övergår till nattbemanning, vilket innebär att färre är i tjänst. Anmälaren har den 16 och 17 december 2019 varit på heldagarsförhandlingar vid Svea Hovrätt. Resan har skett med bil och anmälaren har vistats utomhus i samband med ankomst till och avgång från hovrätten. Anmälaren har även transporterats till och från häktet i anslutning till lunch. Bilresan den 16 december påbörjades strax innan kl. 09.00, resan den 17 december påbörjades strax innan kl. 08.30. Anmälaren har både den 16 och 17 december 2019 varit åter på häktet efter avslutad förhandling först kl. 17.00. Klagomål rörande dålig isolering, oljud m.m.

text: Kriminalvårdsinspektör på aktuell avdelning bekräftar att det förekommit ordningsstörning på avdelningen då anmälaren var placerad där. Vid tillfället för händelsen hade häktet väldigt hög beläggning vilket medförde svårigheter att direkt förflytta den ordningsstörande individen. Vad gäller anmälarens övriga synpunkter på ljud från personals hantering av nycklar och dörrar samt lokalernas ljudisolering kan följande konstateras. Avdelningspersonalen är medveten om att man inte ska prata högt om intagnas personliga förhållanden eller om annan information av känslig karaktär. Personalen är också medveten om att öppnande av bostadsrums- och avdelningsdörrar medför vissa ljud som kan höras in i bostadsrummen, men häkteslokalernas utformning gör dock att detta är svårt att undvika.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 6 § HäL får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 7 § HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av allmänna råd till 2 kap. 7 § HäL i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (FARK Häkte), framgår att synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse varje dag kan finnas t.ex. vid en oförutsedd situation som av säkerhetsskäl gör det nödvändigt att hålla intagna, som annars skulle ha

text: vistats i gemensamhet, avskilda från varandra och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus. Kriminalvården, region Stockholm, gör följande bedömning Då anmälaren inte närmare har specificerat när han skulle ha fått vänta 40 minuter så är det i princip omöjligt att närmare utreda och bemöta anmälan i denna del. Klart är att anmälaren informerats om att man vid brådskande situationer kan använda sig utav samtalsanläggningen. Vad gäller anmälarens klagomål om utebliven utevistelse kan det konstateras att anmälaren under dagtid inte vistats på häktet de dagar då hovrättsförhandlingarna skedde. Viktigt att beakta är att det krävs att den som ska transporteras till en förhandling är förberedd i god tid redan innan den intagnes förflyttning påbörjas inom häktet till transportfordonet. Anmälarens rätt till utevistelse har delvis tillgodosetts genom den vistelse utanför häktet som förhandlingen inneburit. Därtill har anmälaren erbjudits en timmes utevistelse de dagar då denne inte har haft förhandling. Angående anmälarens klagomål om oljud och dålig isolering vill Kriminalvården understryka att det är fullt förståeligt att oljud och stök utanför bostadsrummet kan vara påfrestande för den som är intagen. Häkteslokalernas utformning medför dock att ljudnivån är mycket svår att påverka. Utifrån vad som framkommit om personalens förhållningssätt och hantering av känslig information ser inte Kriminalvården någon anledning att befara att häktet inte visat nödvändig hänsyn gentemot anmälaren under den tid han vistats på häktet. Det är dock olyckligt att man inte hade möjlighet att förflytta den ordningsstörande individen mer skyndsamt än vad som skedde.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Väntetid vid anrop på personal Relevant rättslig reglering framgår av remissvaret.

text: Kriminalvården har anfört att myndigheten inte har kunnat utreda AA:s klagomål om att det dröjde 40 minuter från det att han ”flaggade på” till dess att personal kom till hans cell. Det finns därför inte tillräcklig grund för kritik i denna del. Jag vill dock framhålla att JO återkommande får liknande klagomål från intagna. Inom ramen för ett annat ärende har Kriminalvården redogjort för bl.a. häktets rutiner då intagna påkallar personalens uppmärksamhet (JO:s ärende med dnr 6765-2020).

text: Utebliven utomhusvistelse Kriminalvården har redogjort för innehållet i den bestämmelse som ger myndigheten rätt att i undantagsfall neka intagna en timmes daglig utomhusvistelse. Det förhållandet att lagstiftaren har angett att det krävs synnerliga skäl för att undantaget ska vara tillämpligt skickar en tydlig signal om att avsikten har varit att det enbart ska komma till användning i mycket begränsad omfattning. Samma lydelse återfinns i

text: 4 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: . I motiven till den bestämmelsen anges att det är möjligt att neka en intagen utomhusvistelse t.ex. i en oförutsedd situation där det är nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra med stöd av 6 kap. 5 § och det till följd därav

text: saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus (se

text: prop. 2009/10:135 s. 131

text: JO har vid upprepade tillfällen understrukit vikten av att de intagnas rätt till daglig vistelse utomhus inte inskränks annat än i undantagsfall. Vidare har JO uttalat att det inte bör vara möjligt för Kriminalvården att – om förhållandena ligger inom myndighetens kontroll – neka en intagen utomhusvistelse med hänvisning till bl.a. bristande personaltäthet (se JO:s beslut den 3 december 2013, dnr

text: Utredningen visar att AA inte erbjöds utomhusvistelse de dagar som han deltog i en domstolsförhandling och återkom till häktet först kl. 17. Kriminalvården har anfört att intagna som har varit på förhandling erbjuds promenad som längst till kl. 17, eftersom häktet då och fram till kl. 18 övergår till nattbemanning, vilket innebär en reducering av personalstyrkan.

text: Kriminalvården har anfört att AA:s rätt till utomhusvistelse delvis tillgodosetts genom den vistelse utanför häktet som förhandlingen har inneburit. Enligt min erfarenhet innebär dock en transport till och från en domstolsförhandling att den intagne vistas utomhus endast under mycket kort tid eller – när transporten sker mellan häktets och domstolens garageintag – inte alls.

text: JO har som nämnts tidigare understrukit att det inte bör vara möjligt för Kriminalvården att neka en intagen utomhusvistelse med hänvisning till bristande personaltäthet om förhållandena ligger inom myndighetens kontroll. Jag delar den uppfattningen, åtminstone såvitt avser intagnas möjligheter till utomhusvistelse dagtid. Enligt min mening kan det emellertid inte krävas att extrapersonal ska anlitas för att möjliggöra utomhusvistelse för intagna som ankommer eller återkommer till häktet vid en tidpunkt då häktet övergår eller har övergått till nattbemanning. Med hänsyn härtill anser jag att häktet inte bör kritiseras för att AA inte gavs möjlighet att vistas utomhus de dagar han återkom till häktet efter domstolsförhandlingens slut.

text: Lyhörda häktesceller Av

text: 2 § förordningen (2014:1108)

text: om utformningen av häkten och polisarrester framgår ett förvaringsrum ska vara tillräckligt ljudisolerat och även i övrigt utformat så att obehöriga kontakter mellan den intagne och andra om möjligt förhindras. Utifrån AA:s klagomål och uppgifterna i remissvaret förstår jag att häktescellerna inte är tillräckligt ljudisolerade. Det är förvånande eftersom häktet nyligen har varit föremål för omfattande renoveringar. Det är otillfredsställande om häktescellerna är så lyhörda att det får en negativ inverkan på intagnas nattsömn. Jag förutsätter att häktespersonalen visar nödvändig hänsyn beträffande ljudnivån vid nattarbete. Det framgår inte om häktet erbjuder intagna öronproppar. En sådan åtgärd skulle kunna motverka att intagna får sin nattsömn störd.

text: Därutöver har AA anfört att intagna på natten kunde kommunicera med varandra från sina celler. Det väcker frågan om intagna med restriktioner kan kommunicera med varandra på samma sätt, vilket kan utgöra ett reellt problem eftersom utredningar i brottmål riskerar att saboteras. Det kan nämnas att JO vid fler tillfällen har fått uppgifter och klagomål om lyhörda häktesceller (se bl.a. protokollet från inspektionen av häktet Sollentuna den 28–30 januari 2020, JO:s dnr O 5-2020. Se även JO:s dnr 8978-2020 beträffande häktet Göteborg och dnr 1362-2021 beträffande häktet Helsingborg, som båda har remitterats till Kriminalvården). JO får alltså anledning att återkomma till dessa frågor.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Lilian Wiklund

text: Ärendet har föredragits av Nathalie Stenmark. Tf byråchefen Jörgen Buhre har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Kommunstyrelsen i Ale kommun kritiseras för att ett klagomål på en präst vidarebefordrades till Svenska kyrkan i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet

sammanfattning: Ale kommun vidarebefordrade en enskild persons klagomål på en präst till Göteborgs stift. Klagomålet gällde att prästen och några andra personer druckit öl och spelat hög musik i nära anslutning till kyrkans lokaler. JO konstaterar att kommunen inte har haft författningsstöd eller normmässig förankring för sitt agerande, som i stället lätt kunnat uppfattas som att kommunen ansåg att prästen handlat felaktigt eller olämpligt och att man ville uppmärksamma Svenska kyrkan på det. Genom att vidarebefordra klagomålet till det berörda stiftet har kommunen agerat utanför sitt uppdrag på ett sätt som inte varit förenligt med kravet på saklighet och opartiskhet i regeringsformen. Kommunstyrelsen kritiseras för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 30 juni 2025 klagade prästen AA, genom sitt ombud advokaten BB, på Ale kommun och förde fram bl.a. följande.

text: Ale kommun har vidarebefordrat ett klagomål från en enskild person till Göteborgs stift. Klagomålet, som avsåg att AA druckit öl i anslutning till församlingshemmet, lades till grund för en prövning av domkapitlet och resulterade i att AA meddelades en skriftlig erinran. Kommunens förvaltningsrättsliga serviceskyldighet omfattar inte rätten eller plikten att ta upp uppgifter från en enskild medborgare och sedan vidareförmedla dessa till ett externt trossamfund. Kommuner ska inte företräda enskilda medborgare och inte heller agera ombud för dessa. Det har inte varit fråga om en felsänd anmälan som utan behandling vidaresänts till en annan myndighet och agerandet har saknat stöd i lag.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Ale kommun skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan.

text: Kommunstyrelsen uppgav bl.a. följande om det händelseförlopp som beskrivits i anmälan och om kommunens handläggning.

text: Den 22 oktober 2024 informerades brottsförebyggaren [kommunens brottsförebyggare, JO:s anm.], vid ett möte med kommunpolisen … om uppgifter/tips som inkommit från allmänheten. Enligt dessa uppgifter hade prästen AA och ytterligare två personer (CC och DD) setts utomhus i nära anslutning till Svenska kyrkans lokaler där de druckit öl, spelat hög musik och även erbjudit en förbipasserande person en öl. Anledningen till att kommunpolisen kontaktade brottsförebyggaren var att AA och CC vid tiden för det inträffade ingick i Ale kommuns brottsförebyggande råd. Enbart kommunpolisen hade kontakt med tipslämnaren, inte någon från kommunen. I samverkan med det brottsförebyggande rådet diskuteras användandet av alkohol och droger kontinuerligt som en otrygghetsfaktor då det i många familjer med ungdomar och minderåriga ofta bidrar till problem och en stark känsla av otrygghet för människor som på något sätt påverkas. Med anledning av att AA och CC ingår som deltagare i det lokala brottsförebyggande rådet bedömde därför Ale kommuns brottsförebyggare att informationen behövde förmedlas vidare. Brottsförebyggaren tog därför kontakt med kommunens HR-chef för att rådfråga hen om hanteringen, men blev då i stället hänvisad vidare till kommunchef för rådgivning och beslut. Kommunchef och dåvarande säkerhetschef diskuterade därefter ärendet och kom tillsammans fram till att informationen borde delges Göteborgs stift i egenskap av rätt mottagare för informationen som tillsynsansvarig, för bedömning om det fanns skäl för eventuell oro eller förtroendeskada …Uppgiften att vidarebefordra informationen delegerades då till brottsförebyggaren. Vid den tidpunkten fanns ingen skriftlig information från polismyndigheten ingiven till Ale kommun. Kontakt togs per telefon med stiftsprost EE vid Göteborgs stift. I det initiala samtalet informerade brottsförebyggaren om att Ale kommun fått information från polisen, att den rörde medarbetare i Svenska kyrkan (varför kontakt nu togs med Göteborgs stift). Stiftsprost EE önskade ett möte med brottsförebyggaren och kommunpolisen, som genomfördes den 25 november 2024. Vid det mötet informerade brottsförebyggaren och kommunpolisen om de uppgifter som inkommit, med förtydligande att det inte gjorts några egna iakttagelser vare sig från kommunens anställda eller kommunpolisen, att brottsförebyggaren och kommunpolisen enbart vidareförmedlade information. Efter mötets avslut bad stiftsprost EE att kommunen även skulle skicka informationen skriftligen via e-post. Kommunpolisen mejlade dokumentationen den 4 december 2024, vilket sammanställdes i ett dokument... Dokumentet innehåller även information som gavs muntligt till stiftsprost EE vid mötet den 25 november 2024. Ett filmklipp som getts in till polisen rörande händelsen, vidarebefordrades till kommunen den 19 december 2024. Brottsförebyggaren mejlade klippet till stiftet den 20 december 2024, tillsammans med dokumentet…

text: Kommunstyrelsen redogjorde för sin bedömning av det inträffade enligt följande.

text: Kommunens bedömning vid denna tidpunkt var att uppgifterna hade inkommit till fel myndighet och att frågan i första hand föll inom arbetsgivarens tillsynsansvar, d.v.s. Göteborgs stift i detta fall.

text: Mot bakgrund av kommunens uppgifter enligt lagen (

text: ) om kommuners ansvar för brottsförebyggande arbete, samt den roll kommunen har i samverkansstrukturen Trygg i Ale och samverkan i kommunens brottsförebyggande råd, där Svenska kyrkans medarbetare då ingick, bedömdes att vidarebefordran till rätt huvudman kunde vara motiverad. Avsikten var att säkerställa att informationen hanterades av en aktör med ansvar för den aktuella sakfrågan. Vid kontakten med stiftet klargjordes uttryckligen att kommunen endast vidarebefordrade informationen och inte hade något att tillföra ärendet i sak. Kommunen beaktade i detta sammanhang de krav på saklighet och opartiskhet som följer av

text: 1 kap. 9 §

text: RF. --- Vid arbetet med yttrandet till Justitieombudsmannen har kommunledningsförvaltningen kunnat konstatera att ärendet rörde en fråga som inte låg inom kommunens arbetsgivaransvar, men att kommunen berördes i och med samverkan i det brottsförebyggande rådet. Kommunledningsförvaltningen konstaterar att proportionalitets- och objektivitetsaspekter hade kunnat beaktas tydligare vid den initiala bedömningen när frågan lyftes av kommunpolisen, och i den fortsatta hanteringen av ärendet, då information sammanställdes och överfördes till stiftet. En möjlig hantering – utifrån det initiala ställningstagandet att Ale kommun var fel myndighet – hade i stället varit att informera kommunpolisen om att sakfrågan/tipset inte var kommunens sak att hantera. Arbetsgivarens eventuella åtgärder kunde i sådana fall i ett senare skede möjligen ha blivit ett ärende för kommunen att hantera utifrån det brottsförebyggande rådets sammansättning. Med anledning av detta avser kommunen att se över sina interna rutiner för informationshantering inom det brottsförebyggande arbetet, särskilt i situationer där uppgifter inte härrör från kommunens egen myndighetsutövning och där andra aktörer har ett tydligare ansvar för sakfrågan.

text: BB yttrade sig över remissvaret och förde bl.a. fram att den erinran som AA meddelats av domkapitlet med anledning av klagomålet upphävts av Svenska kyrkans överklagandenämnd. Därutöver uppgav han att uppgiften att AA skulle ha ingått i kommunens brottsförebyggande råd är felaktig.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska myndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet kommer även till uttryck i

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen

text: Kravet på saklighet innebär bl.a. att myndigheters åtgärder och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade. Kravet på opartiskhet betyder att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet faktiskt inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Hur myndighetens agerande kan uppfattas är också av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, [2023, JUNO], s. 57 och t.ex. JO 2020/21 s. 353, dnr

text: Av

text: 5 § första stycket förvaltningslagen

text: framgår att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen.

text: Enligt förarbetena till bestämmelsen är dess innebörd att myndighetens agerande ska ha stöd i någon av de källor som tillsammans bildar rättsordningen i vidsträckt mening. Det ska således finnas någon form av normmässig förankring för all typ av verksamhet som en myndighet bedriver, men det krävs inte att varje enskild åtgärd som en myndighet vidtar kan kopplas till ett specifikt bemyndigande. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 59

text: och

text: Av lagen om kommuners ansvar för brottsförebyggande arbete framgår bl.a. att kommuner ska bidra till att samhällets samlade brottsförebyggande arbete bedrivs på ett effektivt sätt genom att fullgöra de uppgifter som följer av lagen, exempelvis verka för att skriftliga överenskommelser om samverkan ingås med relevanta aktörer och för att strategiska brottsförebyggande frågor hanteras i ett särskilt forum där kommunen och relevanta aktörer ingår.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att kommunen vidarebefordrade ett klagomål på prästen AA till Göteborgs stift. Saken gällde att AA och några andra personer druckit öl och spelat hög musik i nära anslutning till Svenska kyrkans lokaler samt att en förbipasserande person erbjudits en öl. Klagomålet resulterade i att AA fick en skriftlig erinran, som dock sedermera upphävdes.

text: JO har tidigare uttalat att en myndighet vid kontakter med andra myndigheter alltid måste överväga om en viss samverkan kan sägas ingå i dess uppdrag eller inte (se JO 2016/17 s. 230, dnr

text: ). Även när det är fråga om en myndighets kontakter med andra organ än myndigheter, som i detta fall ett stift, måste sådana överväganden göras.

text: Någon situation som regleras i lagen om kommuners ansvar för brottsförebyggande arbete har det inte varit fråga om här och agerandet kan inte anses rymmas inom kommunens serviceskyldighet enligt

text: förvaltningslagen

text: . Jag kan inte se att kommunen haft något annat författningsstöd eller normmässig förankring för åtgärden, som i stället lätt kunnat uppfattas som att man ansåg att AA handlat felaktigt eller olämpligt och att man ville uppmärksamma Svenska kyrkan på det. Genom att vidarebefordra klagomålet till det berörda stiftet har kommunen agerat utanför sitt uppdrag på ett sätt som enligt min mening inte varit förenligt med kravet på saklighet och opartiskhet i

text: regeringsformen

text: . Kommunstyrelsen kritiseras för det.

text: Jag ser positivt på att kommunen avser att se över sina rutiner för informationshantering inom det brottsförebyggande arbetet.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Rebecka Rynning har föredragit ärendet och tf. byråchefen Cecilia Melander har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förundersökning Sekretess

title: Kritik mot en åklagare för att fotografier som använts vid fotokonfrontationer inte togs in i förundersökningsprotokollet

sammanfattning: I en förundersökning hade flera förhör hållits där fotokonfrontationer genomförts. Dokumentation från förhören fanns med i förundersökningsprotokollet, men däremot inte fotografierna. Anledningen till det var att åklagaren inte åberopade fotokonfrontationerna som bevisning och att han bedömde att fotografierna omfattades av sekretess. Ett förundersökningsprotokoll ska ge en trogen bild av det som har förekommit vid förundersökningen och som har betydelse för målet. I beslutet uttalar JO att urvalet av vad som ska ingå i protokollet ska göras med beaktande av objektivitetsprincipen, och åklagaren måste vara vaksam på att han eller hon inte väljer bort sådant som från försvarets synpunkt kan framstå som betydelsefullt. En fotokonfrontation är normalt sett av betydelse för utredningen oavsett resultatet av konfrontationen. Det är knappast möjligt för en försvarare att värdera utfallet av en fotokonfrontation utan att ha tillgång till de fotografier som använts. När fotografierna är av betydelse för utredningen finns det inget rättsligt utrymme att avstå från att ta in dem i protokollet, oavsett om de omfattas av sekretess. Åklagaren kritiseras för att fotografierna inte togs in i förundersökningsprotokollet. Vid JO:s utredning kom det fram att Åklagarmyndigheten saknar riktlinjer för hur en fotokonfrontation ska redovisas. JO förutsätter att man har påbörjat ett arbete för att få till stånd enhetliga rutiner för hela Åklagarmyndigheten.

text: Bakgrund

text: Advokaten AA var offentlig försvarare för BB som var delgiven misstanke om brott i en förundersökning om bl.a. grovt bedrägeri och penningtvättsbrott. Utredningen var omfattande och ett tiotal förhör med fotokonfrontationer hölls med olika personer.

text: Den 1 oktober 2015 fick AA del av det preliminära förundersökningsprotokollet vid en s.k. slutdelgivning. Dokumentation från förhören fanns med i förundersökningsprotokollet, men inte de fotografier som användes vid konfrontationerna.

text: Den 14 oktober 2015 begärde AA hos Åklagarmyndigheten att förundersökningsprotokollet skulle kompletteras med fotografierna och att han skulle få kopior av dem.

text: I ett beslut den 15 oktober 2015 avslog förundersökningsledaren, kammaråklagaren CC, AA:s begäran. I beslutet angavs följande.

text: Materialet är inte åberopat som bevisning vid den kommande huvudförhandlingen i Malmö tingsrätt. Enligt

text: 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) gäller sekretess för uppgift i förundersökning i brottmål om det kan antas att framtida verksamhet skadas om uppgiften röjs. Vidare framgår av

text: 35 kap. 1 §

text: OSL att sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Den som är part i ett mål eller ett ärende har enligt grundläggande rättsprinciper rätt att ta del av det material som förekommer i målet eller ärendet (partsinsyn). Förhållandet mellan sekretess och partsinsyn regleras i

text: 10 kap. 3 §

text: OSL och innebär i princip att partsinsynen går före sekretess. Mot denna bakgrund har AA och [BB] i och för sig rätt att ta del av det efterfrågade materialet. Fråga är om de också har rätt att få ut en kopia av fotokonfrontationen. I rättsfallet

text: NJA 2008 s. 883

text: , som gällde parts begäran att få ut en bild- och ljudupptagning av ett vittnesförhör som hållits inför domstol, konstaterade Högsta domstolen att det finns visst utrymme för lämplighetsöverväganden beträffande formen för partsinsyn och hur den ska förverkligas i det enskilda fallet. Enligt Högsta domstolen var det med tanke på spridningsrisken för inspelat material inte lämpligt att part fick en kopia av en sekretessbelagd bildupptagning om parten på ett rimligt sätt kan ta del av den på annat sätt, exempelvis genom besök hos en domstol. I förevarande fall kan AA och [BB] ta del av fotokonfrontationen genom besök hos polisen i Malmö eller Stockholm och i [BB:s] fall genom att polisen förevisar materialet på det häkte han för närvarande befinner sig på. Mot denna bakgrund beslutar jag att avslå AA:s begäran om att få ut fotokonfrontationsunderlaget. Av samma skäl som ovan, dvs. till skydd för framtida polisiär verksamhet (som kan skadas om fotokonfrontationsunderlaget kommer ut) och till skydd för den enskilde som förekommer i fotokonfrontationsunderlaget beslutar jag att det inte ska ingå i förundersökningsprotokollet, dock att det kommer att hållas tillgängligt vid huvudförhandlingen för eventuell syn. Av

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: framgår att vad som förekommit av betydelse för utredningen ska ingå i förundersökningsprotokollet och av kommentaren framgår att en fotokonfrontation ska dokumenteras. I förevarande fall har fotokonfrontationen dokumenterats genom att det förhör som hållits i samband med konfrontationen ingår i förundersökningsprotokollet. Part kan begära överprövning av detta beslut.

text: Den 16 oktober 2015 väckte CC åtal vid Malmö tingsrätt mot BB för grovt bedrägeri alternativt grovt penningtvättsbrott.

text: Den 19 oktober 2015 tog AA del av fotografierna på det häkte där BB befann sig.

text: AA begärde hos tingsrätten att åklagaren skulle komplettera förundersökningen med fotografierna alternativt att fotografierna skulle lämnas ut till honom. CC motsatte sig detta och hänvisade till sitt beslut. Han uppgav att det sätt på vilket

text: han hanterat fotografierna var i enlighet med praxis för hur åklagare och polis, i vart fall i Skåne, hanterar fotokonfrontationer.

text: I ett beslut den 22 oktober 2015 avslog tingsrätten AA:s begäran. Tingsrätten konstaterade att det saknades förutsättningar att besluta att förundersökningen skulle kompletteras. Det underlag som hade använts vid fotokonfrontationerna fanns redan i förundersökningsmaterialet, även om det inte hade tagits in i förundersökningsprotokollet. Tingsrätten angav vidare att BB:s rätt till insyn i förundersökningen var tillgodosedd genom de möjligheter att ta del av underlaget som erbjudits honom och att han inte hade någon rätt till kopior.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot bl.a. Åklagarmyndigheten, Malmö åklagarkammare, för hanteringen av materialet från fotokonfrontationerna. Han anförde att det var ogörligt att på några timmar vid besöket på häktet jämföra de olika uppsättningarna av fotokonfrontationer vid de olika förhören i den omfattande utredningen. Han framhöll att sekretesskyddet för de personer som förekommer på fotografierna måste vägas mot intresset av att kunna förbereda den misstänktes försvar på bästa sätt och att det många gånger är av central betydelse i en rättegång hur en fotokonfrontation har genomförts.

text: Utredning

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) gav in ett yttrande samt upplysningar från CC och chefsåklagaren EE, båda vid Malmö åklagarkammare, och områdesansvariga överåklagaren FF vid åklagarområde Syd.

text: CC hänvisade till sitt beslut och tillade bl.a. följande.

text: BB blev delvis utpekad i en fotokonfrontation som hölls med en medmisstänkt. Den person som delvis pekade ut honom hade vistats flera timmar i en bil med BB. Det fanns dessutom annan bevisning i form av telefonsamtal och telefonpositionering som band BB till gärningen. Utpekandet hade liten betydelse för utgången i saken. I förundersökningsprotokollet var det antecknat att fotokonfrontationsförhör hade hållits och hur de förhören gått till. Bestämmelsen i

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) om vilka uppgifter som ska ingå i protokollet hade därför följts.

text: EE instämde i CC:s bedömning och uppgav bl.a. att det är en vedertagen praxis bland åklagarna i Malmö att vara mycket försiktig när det gäller spridning av fotokonfrontationer i förundersökningsprotokoll.

text: FF uppgav bl.a. att det saknas såväl lokala, regionala som centrala anvisningar eller riktlinjer för hur en fotokonfrontation ska redovisas efter en förundersökning. Frågan kommer att diskuteras i ledningsgruppen i åklagarområde Syd. Enligt FF kan det vara så att den praxis som tillämpas på de samlokaliserade kamrarna i Malmö skiljer sig från övriga kammares praxis. Det kan också vara så att åklagare på samma kammare gör på olika sätt.

text: Åklagarmyndigheten redogjorde för den rättsliga regleringen på området och gjorde följande bedömning.

text: I ärendet aktualiseras frågeställningar som rör förundersökningsmaterial, förundersökningsprotokoll, sidomaterial och processmaterial. I min bedömning av ärendet avser jag med förundersökningsmaterial anmälningsuppgifter och förutredningsåtgärder enligt

text: 23 kap. 3 § 3 stycket

text: RB samt allt annat material som samlats in under en förundersökning och som bedöms tillhöra den. Med förundersökningsprotokoll avses i enlighet med

text: 23 kap. 21 §

text: RB det förundersökningsmaterial som ingår i det förundersökningsprotokoll som enligt

text: 45 kap. 7 §

text: RB ges in till rätten när åtal väcks. Sidomaterial är allt förundersökningsmaterial som inte har tagits med i förundersökningsprotokollet. Processmaterial är allt material som åberopas under rättegången. Reglerna om vad förundersökningsprotokollet ska innehålla återfinns […] i

text: 23 kap. 21 §

text: RB och 20 § förundersökningskungörelsen (FUK). Dessa bestämmelser innebär sammanfattningsvis att allt som är av betydelse ska ingå i förundersökningsprotokollet. Bedömningen av vad som ska ingå i förundersökningsprotokollet är av central betydelse bl.a. för en rättvis rättegång och bildar även underlag för åtalsfrågans bedömning och för anordnandet av huvudförhandlingen vid domstolen. Vid denna bedömning ställs höga krav på åklagarens objektivitet. Inte bara sådant material som enligt en något snävare åklagarbedömning klart kan sägas vara av betydelse ska tas med utan även sådant material som från den misstänktes och försvararens sida kan vara av betydelse (JO 2007/08 s. 87, 90). Protokollet är av vikt också för möjligheterna att i efterhand kunna kontrollera att allt gått rätt till under förundersökningen. Det ligger i såväl enskildas som utredningspersonalens intresse att det i efterhand går att slå fast på vilket sätt en utredningsåtgärd vidtagits och vilken betydelse den ska ha i bevishänseende. Protokollet ska ge en trogen och rättvisande bild av allt det som har förekommit i samband med olika utredningsåtgärder. JO har flera gånger betonat vikten av att bestämmelserna om protokollets innehåll noga iakttas. Om en åklagare överväger att inte redovisa dokumentation från förundersökningen i det protokoll som ges in till rätten bör åklagaren ha i åtanke att såväl rätten som motparten kan göra en annan bedömning av vad som är av betydelse för saken än den åklagaren gör. Sådant som belyser invändningar som den tilltalade sannolikt kommer att göra, liksom annat som aktualiseras i målet ska inte uteslutas (se bl.a. JO 1964 s. 120, JO 2006-07-07, dnr 2181-2005, JO 1980/81 s. 86 och JO 1998/99 s. 94). Det finns även exempel på kritiska uttalanden från JO när det gäller bristande noggrannhet avseende redovisningar av fotokonfrontationer i förundersökningsprotokoll (JO 1976/77 s. 114 f.). En s.k. vittneskonfrontation genomförs under en förundersökning i syfte att identifiera en eller flera misstänkta personer och i vart fall i det skede av förundersökningen som den normalt genomförs kan man utgå från att vittneskonfrontationen kan förväntas få betydelse för en framtida bedömning av skuldfrågan. Oavsett om det är en bild-, video- eller personkonfrontation utgörs persongalleriet – bortsett från den misstänkta personen – av personer (figuranter) som är oskyldiga, dvs. inte är eller har blivit föremål för misstanke i den aktuella förundersökningen. När det gäller bildkonfrontationer utgörs själva underlaget oftast av s.k. daktningsfoton samt pass- och körkortsfoton. Den således i ett annat sammanhang fotograferade personen vet normalt inte om att han eller hon förekommer i förundersökningsmaterialet. Det fotokonfrontationsmaterial som sammanställs och används i förhörssituationer under förundersökningen kan, enligt min mening, generellt anses utgöra material som är av betydelse för förundersökningen. Det gäller särskilt om materialet har haft betydelse för åklagarens bedömning i åtalsfrågan. Även om så inte har skett kan, som ovan nämnts, materialet många gånger utifrån den misstänktes perspektiv anses vara av betydelse. Det nu anförda tar i första hand

text: sikte på förnekade brott. Ett exempel på när en fotokonfrontation inte torde utgöra material som är av betydelse för förundersökningen kan vara när den misstänkte efter en fotokonfrontation har erkänt brott och erkännandet vinner stöd av annan bevisning. Det är självklart att i vart fall en uppgift om att sådant material har använts under förundersökningen ska antecknas i förundersökningsprotokollet (20 § FUK in fine). När det däremot gäller frågan om fotokonfrontationsmaterialet även ska ingå i förundersökningsprotokollet gör jag utifrån ett sekretessperspektiv följande bedömning. När det gäller sekretessfrågan vill jag inledningsvis framhålla att ett fotokonfrontationsmaterial normalt inte torde åtnjuta sekretesskydd enligt

text: 18 kap. 1 §

text: OSL, dvs. att sekretess gäller för att inte skada framtida polisiär verksamhet. Varken det faktiska materialet i ett specifikt ärende eller polisens generella metod eller tillvägagångssätt för att ställa samman materialet torde enligt min uppfattning utgöra skäl för sekretess enligt

text: 18 kap. 1 §

text: OSL. Beträffande fotografier av enskilda personer, t.ex. pass- och körkortsfoton, gäller sekretess för sådana uppgifter såväl före som under och efter en förundersökning. Nu aktuella sekretessbestämmelser [

text: 22 kap. 1 § andra stycket

text: OSL] innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften (bilden) kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Frågan är om det kan vara riktigt att utesluta bildmaterial från fotokonfrontationer där pass- och körkortsfotografier används som referensmaterial ur förundersökningsprotokoll av det skälet att bildmaterialet är sekretessbelagt. Typiskt sett skulle det kunna motiveras av det lidande eller men som kan uppstå för personer eller deras anhöriga när personerna utan kännedom härom figurerar på bild i ett förundersökningsprotokoll, kanske till och med av en förhörsperson felaktigt utpekad som gärningsman, och den risk för ytterligare spridning av protokollet och därmed bilden som ett väckt åtal innebär (jfr exempelvis dåvarande Rikspolisstyrelsens uppfattning i denna fråga i Rapporten 2005:2 Vittneskonfrontation). När sekretess gäller för bildmaterial av detta slag blir frågan hur materialet bör hanteras när det i och för sig kan anses vara så betydelsefullt att det bör ingå i protokollet. Enligt min uppfattning har i sådant fall reglerna i

text: 23 kap. 21 §

text: RB företräde framför sekretessbestämmelserna i OSL. Regleringen i

text: 10 kap. 3 §

text: OSL är alltså inte tillämplig och i vart fall sekretessen enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL upphör att gälla om uppgifterna lämnas till domstol med anledning av åtal för, som i detta fall, grovt bedrägeri (se 35 kap. 7 och 12 §§ första punkten OSL). Mot denna bakgrund borde åklagaren låtit fotokonfrontationsmaterialet ingå i förundersökningsprotokollet. Jag får i denna del lägga till att även om en försvarare inte har några formella möjligheter att bestämma förundersökningsprotokollets innehåll hade det funnits goda skäl för åklagaren i detta fall att vara lyhörd för försvararens synpunkter i denna fråga särskilt då några sekretessbestämmelser inte reste några hinder mot försvarets önskemål. Det gäller särskilt som åklagaren själv tycks ha varit av uppfattningen att bilderna haft betydelse för utredningen eftersom åklagaren tog med sig bilderna till huvudförhandlingen i syfte att, som jag förstår, underlätta rättens förståelse för hur identifieringen gått till och/eller för att ha materialet tillgängligt i händelse av eventuella invändningar från försvaret. Genom att låta materialet ingå i förundersökningsprotokollet hade försvaret även haft rätt till kopior på detsamma i enlighet med

text: 23 kap. 21 §

text: RB. – – –

text: När det sedan gäller CC:s ställningstagande att inte tillställa försvaret kopior på fotokonfrontationsmaterialet gör jag följande överväganden.

text: Som tidigare anförts regleras den misstänktes partsinsyn i

text: 23 kap. 18 §

text: RB och insynsrätten medför i och för sig inte att den misstänkte också har rätt att få kopior på sidomaterialet. Såsom Högsta domstolen har konstaterat finns ett visst utrymme för lämplighetsöverväganden när det gäller partsinsynen enligt RB (

text: NJA 2008 s. 883

text: ). I denna lämplighetsbedömning menar jag att man å ena sidan måste beakta det lämpliga i att en part får en kopia på ett material som han eller hon kan behålla, kopiera eller till och med sprida och å andra sidan beakta partens behov av att i en eller annan form få ta del av materialet, t.ex. genom besök på en polisstation eller genom att få kopior på materialet. I många fall kan nog syftet med det efterfrågade materialet uppnås genom att materialet hålls tillgängligt på en polisstation, t.ex. om parten vill kontrollera urvalet av figuranter. Detsamma torde gälla om materialet och konfrontationsförhören är av begränsad omfattning. Bedömningen kan dock falla annorlunda ut om materialet är omfattande och särskilt om parten behöver materialet i kopieform för att förbereda sitt försvar och/eller utföra sin talan, t.ex. själv åberopa materialet som bevisning i domstolen. När det gäller fotokonfrontationsmaterial och härtill hållna förhör måste dessutom den omständigheten beaktas att det generellt kan vara svårt att tillgodogöra sig innehållet i vissa förhör om man inte samtidigt har tillgång till fotokonfrontationsmaterialet (jfr

text: NJA 2008 s. 883

text: som avsåg ljudoch bildupptagning av förhör). I det nu aktuella fallet har såväl fotokonfrontationsmaterialet som antalet härtill hållna förhör varit omfattande och mot denna bakgrund anser jag att på det sätt och under de omständigheter som försvaret fått ta del av fotokonfrontationsmaterialet inte har varit fullt tillfredsställande. Försvararens och den misstänktes behov av materialet, så som jag har förstått saken, för att på ett effektivt sätt förbereda försvaret, har därför enligt min uppfattning inte tillgodosetts på ett rimligt sätt. I det här aktuella fallet anser jag därför att CC – utifrån sitt ställningstagande att låta fotokonfrontationsmaterialet utgöra sidomaterial – lämpligen borde ha lämnat ut fotokonfrontationsmaterialet i kopieform till försvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Inledning Den 1 april 2017 trädde ett antal ändringar i

text: rättegångsbalken

text: (RB) och offentlighets- och sekretesslagen (OSL) i kraft som bl.a. tydliggör och klargör misstänktas rätt till insyn i förundersökningar (se

text: prop. 2016/17:68

text: ). I stora delar stämmer ändringarna överens med vad som redan tidigare ansetts vara gällande rätt. Redovisningen nedan hänför sig mot den bakgrunden till de nya bestämmelserna.

text: Innehållet i ett förundersökningsprotokoll Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Förundersökningsprotokollets huvudsakliga betydelse är att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och för att förbereda målet inför huvudförhandlingen. Utredningsåtgärder, beslut och material som upprättas eller hämtas in under en förundersökning ska dokumenteras löpande. Med termen förundersökningsprotokoll avses normalt inte denna löpande dokumentation. I stället brukar man avse den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning.

text: Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § förundersökningskungörelsen, FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för en rättvis rättegång och ställer stora krav på åklagarens objektivitet (se

text: 23 kap. 4 §

text: RB). Såväl sådant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas. Det som är betydelselöst för utredningen ska inte tas med i protokollet. Det är samtidigt viktigt att uppgifter som ur försvarets synvinkel framstår som betydelsefulla inte väljs bort. (Se t.ex.

text: SOU 2010:14 s. 56

text: prop. 1994/95:23 s. 83

text: , JO 1964 s. 212 och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96–97, dnr 2181-2005.)

text: Det är förundersökningsledaren som har ansvaret för förundersökningen i dess helhet (se 1 a § andra stycket FUK). Förundersökningsledaren bär också det yttersta ansvaret för att slutdelgivningen går rätt till (se JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96).

text: Den misstänktes rätt till insyn i förundersökningsmaterialet Den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av det som har förekommit vid förundersökningen, i den mån det kan ske utan men för utredningen. De har vidare rätt att begära att förundersökningen kompletteras och i övrigt anföra det som de anser är nödvändigt. Den misstänkte och försvararen ska underrättas om detta och ges skälig tid att lämna synpunkter vid en s.k. slutdelgivning. Åtal får inte beslutas innan detta har skett. (Se 23 kap. 18 § andra stycket och 18 a § första stycket RB.)

text: Att den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av det som har förekommit vid förundersökningen innebär inte att de också har rätt att få kopior av utredningsmaterialet. Det är förundersökningsledaren som avgör på vilket sätt denna insynsrätt lämpligen tillgodoses i det enskilda fallet. Inte heller vid slutdelgivningen finns det någon uttrycklig rätt att få kopior av förundersökningsmaterialet, men vanligen får den misstänkte och försvararen var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet (se t.ex. JO 1996/97 s. 72, dnr

text: , JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96, och Peter Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [20 december 2016, Zeteo], kommentaren till

text: 23 kap. 18 §

text: ). Vid den tidpunkten anses det inte längre möjligt att med stöd av

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser undanhålla försvaret några uppgifter i förundersökningen. Det gäller oavsett om de har tagits in i ett preliminärt förundersökningsprotokoll eller finns i sidomaterialet. (Se t.ex.

text: SOU 2010:14 s. 66

text: , JO 1964 s. 212, särskilt s. 214, och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 99–100.) Om materialet är mycket omfattande kan förundersökningsledaren i stället välja att den misstänkte och försvararen ges upplysning om hur och när de kan få tillfälle att ta del av materialet i den brottsutredande myndighetens lokaler (se bl.a. JO 1996/97 s. 72, särskilt s. 74, och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96).

text: Frågan om den misstänktes rätt till insyn kan begränsas av sekretess har länge varit föremål för skilda uppfattningar. Diskussionen har handlat om den s.k.

text: kollisionsregeln i

text: 10 kap. 3 § första stycket

text: OSL och om denna kan tillämpas på den insyn som följer av

text: rättegångsbalken

text: . Enligt bestämmelsen hindrar inte sekretess att en enskild som är part i ett mål eller ärende hos en domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten om det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. Den förhärskande uppfattningen har dock varit att rätten till insyn i en brottsutredning kan begränsas med tillämpning av kollisionsregeln (se t.ex. JO 2016/17 s. 439, dnr

text: , och

text: prop. 2016/17:68 s. 36

text: ). Sedan den 1 april 2017 framgår detta av

text: 23 kap. 18 § andra stycket

text: och

text: 18 a § andra stycket

text: RB.

text: Bestämmelser om sekretess kan aldrig begränsa en parts rätt enligt

text: rättegångsbalken

text: att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgörande i ett mål eller ärende. Detta följer av

text: 10 kap. 3 § andra stycket

text: OSL. Det material som är av betydelse för åklagaren som underlag för ställningstagandet i åtalsfrågan är i praktiken normalt detsamma som det preliminära förundersökningsprotokollet och den bevisning som åklagaren överväger att åberopa om han eller hon beslutar att väcka åtal. Det underlaget anses utgöra sådana omständigheter som läggs till grund för ett sådant avgörande som avses i

text: 10 kap. 3 § andra stycket

text: OSL, och som alltså aldrig kan hemlighållas för den misstänkte. (Se JO 2016/17 s. 387, dnr

text: , och

text: SOU 2010:14 s. 95

text: Så snart åtal har beslutats har den misstänkte och försvararen rätt att på begäran få ett exemplar av förundersökningsprotokollet. Om en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte ska protokollet utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. (Se

text: 23 kap. 21 a § första stycket

text: RB.) Någon begränsning av rätten att ta del av förundersökningsprotokollet får inte ske av sekretesskäl (se

text: 23 kap. 18 a § andra stycket

text: RB,

text: 10 kap. 3 a § första stycket 1

text: OSL,

text: prop. 2016/17:68 s. 65

text: , och Berggren, Offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , kommentaren till

text: 10 kap. 3 §

text: , Karnov 2017-01-01).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att den aktuella förundersökningen var mycket omfattande och att det hade hållits flera förhör där fotokonfrontationer genomförts. Dokumentation från förhören fanns med i förundersökningsprotokollet, men inte fotografierna. Några andra uppgifter om personerna på fotografierna fanns inte heller i protokollet. Förundersökningsledaren CC har uppgett att han inte tog med fotografier eller andra uppgifter i förundersökningsprotokollet eftersom han inte åberopade fotokonfrontationerna som bevisning i målet och eftersom han bedömde att uppgifterna omfattades av sekretess.

text: Som framgått ovan ska förundersökningsprotokollet ge en trogen bild av det som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. Urvalet ska

text: göras med beaktande av objektivitetsprincipen och undersökningsledaren måste vara vaksam på att han eller hon inte väljer bort sådant som från försvarets synpunkt kan framstå som betydelsefullt. En fotokonfrontation är normalt sett av betydelse för utredningen oavsett resultatet av konfrontationen (se JO 1976/77 s. 114 och även

text: JO 2009/10 s. 111

text: ). Det är knappast möjligt för en försvarare att värdera utfallet av en fotokonfrontation utan att ha tillgång till de fotografier som använts. De övriga uppgifter om personerna på fotografierna som kan finnas i förundersökningsmaterialet är däremot sällan av betydelse, vare sig ur åklagarens eller ur försvarets synvinkel.

text: Mot denna bakgrund anser jag att de fotografier som användes vid konfrontationerna var av betydelse för den nu aktuella utredningen. Det har därför inte funnits något rättsligt utrymme för att avstå från att ta in dem i protokollet, oavsett om de omfattades av sekretess. Jag instämmer alltså i Åklagarmyndighetens bedömning att fotografierna borde ha tagits in i förundersökningsprotokollet.

text: Vid slutdelgivningen får den misstänkte och försvararen vanligen ett exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet. Detta innehåller normalt de uppgifter som ska finnas med i det slutliga protokollet och som den misstänkte och försvararen har rätt att få egna exemplar av. Om fotografierna hade tagits med i protokollet hade alltså AA vid slutdelgivningen, eller i vart fall när åtal väcktes, fått egna kopior av dem.

text: Det är av stor betydelse för den misstänktes möjligheter att effektivt försvara sig att åklagaren är lyhörd för försvararens önskemål om att få ta del av materialet i en förundersökning och inte i onödan försvårar försvararens arbete. I detta fall lät CC AA ta del av fotografierna i häktets lokaler, och de fanns tillgängliga under huvudförhandlingen. Det har vidare kommit fram att CC tycks ha agerat i enlighet med en rutin som varit allmänt tillämpad åtminstone av vissa åklagare i Malmö. Jag kan emellertid inte bortse från att CC:s agerande har stått i strid med bestämmelsen om vad ett förundersökningsprotokoll ska innehålla och att det också har orsakat AA onödiga svårigheter vid förberedelserna av BB:s försvar. CC ska därför kritiseras för att han inte tog in fotografierna i förundersökningsprotokollet.

text: Av FF:s upplysningar framgår att Åklagarmyndigheten saknar riktlinjer för hur en fotokonfrontation ska redovisas och att frågan kommer att diskuteras i ledningsgruppen i åklagarområde Syd. Jag ser naturligtvis positivt på detta och förutsätter att man har påbörjat ett arbete för att få till stånd enhetliga rutiner för hela Åklagarmyndigheten.

text: CC:s hantering av fotografierna aktualiserar också frågan om det finns någon ovillkorlig rätt för en misstänkt och dennes försvarare att få kopior av sidomaterialet i en förundersökning. Bland annat den saken har behandlats i den ovan nämnda propositionen om misstänktas rätt till insyn i förundersökningar, och en ny bestämmelse som reglerar detta har införts (se 23 kap. 21 a § andra

text: stycket RB). Mot den bakgrunden finns det inte anledning för mig att gå in på den frågan. Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Migrationsverket för utformningen av ett beslutsstopp för asylansökningar rörande medborgare i Ukraina och för att inte ha följt ett föreläggande från domstol om att snarast avgöra ett ärende

sammanfattning: Med anledning av Rysslands fullskaliga invasion av Ukraina år 2022 införde Migrationsverket ett s.k. beslutsstopp. Åtgärden innebar att verket tills vidare inte skulle pröva skyddsskäl för medborgare i Ukraina eftersom det inte gick att med tillräcklig säkerhet göra en framåtsyftande bedömning av behovet av skydd. JO uttalar att det kan vara sakligt motiverat att Migrationsverket under en begränsad tid skjuter upp prövningen av skyddsbehov i förhållande till ett visst land. Det bör då krävas särskilda skäl. Så kan vara fallet när situationen i landet plötsligt förändras och det råder osäkerhet om hur länge förhållanden som har betydelse för frågan om skyddsbehov kommer att bestå. Det ska redan från början anges när beslutsstoppet upphör och det är inte acceptabelt att handläggningen skjuts upp på obestämd tid. Migrationsverket kritiseras för att beslutsstoppet saknade begränsning i tiden och för att den rättsliga grunden inte var tillräckligt tydligt formulerad. Migrationsverket kritiseras också för att inte ha följt ett föreläggande från en domstol att avgöra ett asylärende snarast möjligt.

text: Bakgrund

text: I februari 2022 beslutade Migrationsverket i ett rättsligt ställningstagande om ett s.k. beslutsstopp. Åtgärden innebar att myndigheten tills vidare inte skulle avgöra ansökningar från medborgare i Ukraina om skydd i enlighet med 4 kapitlet

text: utlänningslagen

text: . I mars 2022 beslutade verket om ett nytt rättsligt ställningstagande som bl.a. innebar att beslutsstoppet kvarstod som tidigare, men med ett visst utrymme för att i enskilda fall bifalla en ansökan om asyl. Beslutsstoppet upphävdes i december 2023. (Se Migrationsverkets rättsliga ställningstaganden RS/002//2022, RS/004/2022 och RS/009/2023.)

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 september 2023 förde AA fram klagomål mot Migrationsverket. Hon anförde att verket, med hänvisning till beslutsstoppet, inte hade avgjort hennes asylärende i enlighet med lagstadgade tidsfrister och trots ett föreläggande från högre instans.

text: AA anförde vidare i huvudsak följande.

text: Hon är medborgare i Ukraina. År 2021 reste hon in i Sverige med besöksvisering och vistades lagligt i Sverige i februari 2022 när Ryssland påbörjade sin fullskaliga invasion av Ukraina. Hennes ankomstdatum innebar dock att hon inte omfattades av massflyktsdirektivet och därmed saknade rätt till tillfälligt skydd i Sverige enligt direktivet. I april 2022 lämnade hon in en formell asylansökan och en asylutredning genomfördes i juni samma år. Utredningen avslutades med att Migrationsverket meddelade att verket skulle fatta beslut i hennes ärende efter att beslutsstoppet hade hävts.

text: I april 2023 begärde hon med stöd av

text: 12 § förvaltningslagen

text: att asylärendet skulle avgöras. Migrationsverket avslog begäran med hänvisning till beslutsstoppet. Efter att hon överklagat verkets beslut biföll migrationsdomstolen hennes överklagande och förelade verket att avgöra ärendet snarast möjligt. I augusti 2023 genomförde Migrationsverket en muntlig komplettering och meddelade i slutet av utredningen att myndigheten inte kunde fatta beslut innan beslutsstoppet hade hävts. Utredaren uppgav sedan skriftligt att man väntade på rättslig styrning för att så snart som möjligt kunna avgöra ärendet.

text: Migrationsverket saknar laga grund för sin underlåtenhet att så snart som möjligt fatta beslut gällande hennes asylärende. Det är oklart vilken föreskrift som bemyndigar verket att meddela ett sådant beslutsstopp som har allmängiltig verkan gentemot samtliga medborgare i ett visst land.

text: Migrationsverkets tillvägagångssätt, att med hänvisning till beslutsstoppet på obestämd tid vägra att gå vidare med prövningen av hennes ansökan, strider direkt mot kravet på enkel, snabb, kostnadseffektiv och rättssäker handläggning i

text: förvaltningslagen

text: samt de tidsfrister som finns i utlänningsförordningen och asylprocedurdirektivet. Därigenom strider det också mot legalitetsprincipen.

text: Migrationsverkets underlåtenhet att fatta beslut kan inte betraktas som annat än domstolstrots.

text: Utredning

text: Migrationsverket (rättschefen BB) yttrade sig till JO den 16 februari 2024 och den 17 maj 2024. Migrationsverkets yttranden Beslutsstopp avseende asylansökningar från medborgare i Ukraina Beslutet fattades mot bakgrund av Rysslands storskaliga väpnade invasion av Ukraina i februari 2022. Det grundades på att den rådande osäkerheten och svårbedömda konfliktutvecklingen innebar att det inte gick att med tillräcklig säkerhet göra en framåtsyftande bedömning av behovet av skydd. Beslutet fattades för att säkerställa att utredningsansvaret i bl.a.

text: förvaltningslagen

text: uppfylldes.

text: Migrationsverket ska sträva efter att avgöra ärenden i enlighet med förordningsstyrda handläggningstider. De särskilda skälen för att skjuta upp prövningen av en asylansökan är, enligt förarbetena, att ärendet är av komplicerad natur, att det rör sig om en omfattande asylinströmning eller att sökanden inte medverkar till utredningen. Osäkra förhållanden i hemlandet kan också utgöra särskilda skäl till att prövningen fördröjs.

text: När det sker plötsliga förändringar av t.ex. säkerhetssituationen i ett land kan det vara omöjligt att göra de bedömningar som krävs i ett asylärende. Om Migrationsverket i sådana lägen avgör ärenden uppfyller myndigheten inte sitt utredningsansvar eller kravet på rättssäkerhet.

text: Det går inte att ange en maximal tid för hur länge ett beslutsstopp kan råda. Förhållandena i varje enskild konflikt avgör frågan hur länge ett beslutsstopp behövs. Beslutsstopp används restriktivt och när ett sådant ändå beslutas sker ett nära samarbete mellan myndighetens funktion för landinformationsanalys och rättsavdelning för att löpande ta ställning till om beslutet ska upphävas. Under de senaste åtta åren har verket vid sex tillfällen fattat beslut om beslutsstopp. På grund av de anmärkningsvärda omständigheterna i Ukraina och krigets skiftande förlopp har beslutsstoppet denna gång varat under en betydligt längre tid än tidigare beslut.

text: Frågan om uppehållstillstånd enligt massflyktsdirektivet och frågan om skyddsstatusförklaring hanteras separat. När frågan om uppehållstillstånd enligt massflyktsdirektivet har avgjorts prövas ansökan om flyktingstatusförklaring och resedokument så snart arbetsbelastningen tillåter det. Migrationsverket har avvaktat med att handlägga ärenden om flyktingstatusförklaring avseende ukrainska medborgare då den operativa verksamheten, trots att beslutsstoppet hävts, väntat på instruktioner om handläggningen. Nu kvarstår inte längre rättsliga eller processuella frågor som hindrar att handläggning i ärendena sker.

text: AA:s ärende

text: Efter att migrationsdomstolen i juni 2023 förelagt verket att avgöra AA:s ärende snarast möjligt genomförde Migrationsverket en kompletterande muntlig utredning i augusti 2023. I september samma år lämnade AA in kompletterande handlingar vilka kommunicerades med ombudet. I december 2023 förordnades offentligt biträde och allt material i ärendet kommunicerades med biträdet med en begäran om slutyttrande. Yttrandet inkom i början av januari 2024. AA beviljades ett tidsbegränsat uppehållstillstånd den 1 februari 2024 med hänvisning till att hon efter en utvidgning av personkretsen i december 2023 omfattades av massflyktsdirektivet. Enligt tidigare gällande lagstiftning omfattades hon inte av direktivet.

text: AA:s rätt till statusförklaring och resedokument har ännu inte avgjorts och verket kan inte ge besked om när det kommer att göras. Hennes ärende har omfördelats till en enhet som har påbörjat handläggningen.

text: Sammanfattande slutsatser

text: Även med beaktande av att beslutsstoppet mot Ukraina gällde under en exceptionellt lång period i förhållande till tidigare beslutsstopp anser Migrationsverket att det vid en proportionalitetsbedömning var rimligt att upprätthålla beslutet.

text: Vad gäller AA:s ärende bedömer Migrationsverket att handläggningen pågått i en rimlig takt under den tid som förflutit efter domstolens föreläggande.

text: AA:s kommentarer Det är sällan möjligt att ha fullständig klarhet i vilka risker som kan vänta en sökande vid återvändandet, oavsett hur omfattande informationsunderlaget är. Det finns generella tidsfrister för handläggningen och därmed lagstadgade förväntningar på när och hur Migrationsverket ska handlägga asylärenden.

text: Den som uppfyller villkoren för flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande har rättigheter enligt bl.a. flyktingkonventionen. Den som inte får sin ansökan prövad går miste om dessa rättigheter. Det tillfälliga skyddet enligt direktivet motsvarar inte helt dessa rättigheter. Exempelvis finns skillnader i rätten till socialt bistånd och förmåner, sjukvård och familjeåterförening.

text: Det skulle gå emot syftet med bestämmelserna om internationellt skydd om prövningen av skyddsstatus kunde skjutas upp utan bortre tidsgräns. I det fall ett skyddsbehov upphör i framtiden kan verket besluta enligt

text: utlänningslagens

text: bestämmelser om upphörande av skyddsbehov.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Förvaltningslagen

text: m.m. En myndighet ska se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Detta s.k. utredningsansvar framgår av

text: 23 § första stycket förvaltningslagen

text: (FL).

text: Vidare ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § första stycket

text: FL).

text: Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får parten enligt

text: 12 § första stycket

text: FL skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran.

text: Om myndigheten avslår en begäran om att ärendet ska avgöras finns det en möjlighet till överprövning i domstol av myndighetens ställningstagande. Om en domstol bifaller ett överklagande av ett beslut att avslå en begäran om att ett ärende ska avgöras, ska den besluta att förelägga den myndighet som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den tid som överinstansen

text: bestämmer avgöra det ärende som överklagandet avser (se

text: 49 §

text: FL). Ett föreläggande om att ett ärende ska avgöras snarast möjligt innebär att det ställs särskilda krav på myndigheten att prioritera handläggningen för att undvika ytterligare fördröjningar i ett ärende där avgörandet redan fördröjts oskäligt länge (se

text: prop. 2016/17:180 s. 338

text: När det gäller att vilandeförklara ett ärende har JO uttalat att en sådan åtgärd endast kan tolereras om det är oundgängligen nödvändigt för att avgörandet ska vila på ett tillfredsställande underlag. Parten eller parterna ska informeras om anledningen till fördröjningen av ärendet och i görligaste mån ges en prognos om när ett slutligt ställningstagande är att vänta. (Se JO 2009/10 s.76, dnr 1792- 2007, som avsåg avvaktan på ett avgörande från högre instans.) Att skjuta upp handläggningen av ett ärende under obestämd tid är inte acceptabelt (se JO 2019/20 s. 336, dnr

text: , som avsåg avvaktan på en brottsutredning.)

text: Tidsfrister i utlänningsförordningen För flera av Migrationsverkets ärendeslag finns särskilda författningsreglerade handläggningsfrister. Ett ärende om asyl (dvs. ett uppehållstillstånd som flykting eller alternativt skyddsbehövande) ska som huvudregel avgöras senast inom sex månader från det att ansökan lämnades in eller, om det finns särskilda skäl, senast inom 15 månader. Detsamma gäller för ärenden om flyktingstatusförklaring respektive alternativ skyddsstatusförklaring. (Se 8 kap. 10 § första och tredje styckena utlänningsförordningen).

text: Med särskilda skäl avses att ärendet är av komplicerad natur, att en omfattande asylinströmning gör att Migrationsverket inte kan avgöra ärendena inom sex månader, eller att sökanden inte medverkar till utredningen (se

text: Ds 2015:37 s. 112

text: ). Massflyktsdirektivet och

text: 21 kap.

text: utlänningslagen

text: I

text: 21 kap.

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om tillfälligt skydd för personer som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt det s.k. massflyktsdirektivet. Massflyktsdirektivet syftar bl.a. till att personer i en massflyktssituation ska få ett omedelbart skydd och tillgång till sociala rättigheter.

text: I mars 2022 antog Europeiska rådet ett genomförandebeslut som fastställde att det föreligger massiv tillströmning av fördrivna personer från Ukraina i den mening som avses i massflyktsdirektivet. Genomförandebeslutet innebar att bestämmelserna om tillfälligt skydd i

text: utlänningslagen

text: började tillämpas. Den personkrets som omfattas av bestämmelserna i massflyktsdirektivet kan utvidgas på nationell nivå. Detta har i Sverige gjorts vid två tillfällen avseende personer från Ukraina, senast i december 2023 (se 4 kap. 19 h § utlänningsförordningen).

text: Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt

text: 4 kap. 1 § utlänningslagen

text: prövas. Detsamma gäller för en ansökan om flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §. Prövningen av ansökan får skjutas upp om det finns särskilda skäl för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet har upphört att gälla, ska den prövas så snart det kan ske efter denna tidpunkt. (Se

text: 21 kap. 5 § utlänningslagen

text: Med särskilda skäl avses här dels för hög arbetsbelastning, dels att utlänningsmyndigheterna måste ges tillfälle att göra en bedömning av förhållandena i ursprungslandet när det gäller t.ex. en konflikts varaktighet (se

text: prop. 2001/02:185 s. 118

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Min granskning avser Migrationsverkets beslutsstopp för asylansökningar rörande medborgare i Ukraina. Jag har också granskat Migrationsverkets handläggning av AA:s ärende efter det föreläggande om att avgöra ärendet som en migrationsdomstol beslutade i juni 2023.

text: Beslutsstoppet Ur rättssäkerhetssynpunkt är det givetvis viktigt att en myndighet uppfyller sitt utredningsansvar och ser till att alla beslut vilar på ett tillfredsställande underlag. För att enskildas rätt ska tas tillvara måste myndigheten dock samtidigt iaktta skyndsamhetskravet i

text: förvaltningslagen

text: . Det kan också finnas författningsreglerade tidsfrister för vissa ärendeslag.

text: För personer som omfattas av massflyktsdirektivet finns en författningsreglerad möjlighet att skjuta upp prövningen av skyddsbehovet i syfte att ge myndigheten tillfälle att göra en bedömning av förhållandena i ursprungslandet när det gäller en konflikts varaktighet (se

text: 21 kap. 5 § utlänningslagen

text: Även i ärenden där massflyktsdirektivet inte är tillämpligt kan det vara sakligt motiverat att Migrationsverket under en begränsad tid skjuter upp prövningen av skyddsbehov i förhållande till ett visst land. Det bör då krävas särskilda skäl. Så kan vara fallet när förhållandena i ett visst land plötsligt förändras och det råder osäkerhet om hur länge förhållanden som har betydelse för frågan om skyddsbehov kommer att bestå.

text: Migrationsverket har motiverat beslutsstoppet med att den politiska situationen och säkerhetsutvecklingen i Ukraina var svårbedömd och att det därför var svårt att få en säker bild av situationen och konfliktutvecklingen både på kort och på lång sikt. Det krävdes enligt verket ytterligare landinformation för att göra en rättssäker bedömning av skyddsbehovet.

text: Jag har inga invändningar mot Migrationsverkets bedömning att det behövdes ytterligare information om situationen i Ukraina. Jag har inte heller någon invändning mot slutsatsen att det var motiverat att skjuta upp prövningen av skyddsbehov för ukrainska medborgare. Jag godtar också att det s.k. beslutsstoppet meddelades i form av ett inom myndigheten centralt beslutat rättsligt ställningstagande, som jag uppfattat är den normala formen för rättslig styrning inom Migrationsverket (jfr JO:s beslut den 7 oktober 1996, dnr 1804- 1996).

text: Ett beslutsstopp kan dock skapa osäkerhet för enskilda sökande och utgöra ett avsteg från

text: förvaltningslagens

text: krav på snabb handläggning och förekommande tidsfrister. För att åtgärden ska vara godtagbar får den inte gälla längre än vad som är absolut nödvändigt. Det är därför inte acceptabelt att skjuta upp handläggningen på obestämd tid och det ska redan från början anges när stoppet upphör. Om det krävs för en rättssäker handläggning och tyngre vägande skäl inte talar emot det, kan det vara godtagbart att stoppet förlängs. Ett beslutsstopp kan dock inte vara hur länge som helst, även om situationen förblir svårbedömd. Vidare måste grunden för stoppet anges tydligt.

text: Jag konstaterar att något datum för när beslutsstoppet skulle upphöra inte har tagits in i de rättsliga ställningstagandena. Vidare har verket i sina yttranden till JO åberopat

text: 21 kap. 5 § utlänningslagen

text: . I de rättsliga ställningstagandena angavs dock inte den bestämmelsen som grund för beslutsstoppet. Åtgärden avsåg dessutom såväl asylsökande som omfattades av massflyktsdirektivet, för vilka

text: 21 kap. 5 § utlänningslagen

text: var tillämplig, som asylsökande som inte omfattades av direktivet. Den rättsliga grunden för beslutsstoppet angavs således inte på ett tillräckligt tydligt sätt.

text: Jag har förståelse för de svårigheter som Migrationsverket ställdes inför bl.a. eftersom det var första gången som massflyktsdirektivet skulle tillämpas. Även om situationen var utmanande kan verket inte undgå kritik för hur beslutsstoppet utformades. Handläggningen av AA:s ärende efter domstolens föreläggande Jag kan konstatera att det dröjde drygt sju månader från domstolens föreläggande till dess AA beviljades uppehållstillstånd. Av utredningen framgår att Migrationsverkets handläggare även efter föreläggandet hänvisade till beslutsstoppet som skäl för att ärendet inte kunde avgöras.

text: Domstolen beaktade beslutsstoppet vid prövningen av AA:s begäran, men fann ändå att ärendet skulle avgöras snarast möjligt. Verket kunde därför inte hänvisa till beslutsstoppet som ett skäl för att inte avgöra ärendet. En handläggningstid på sju månader är enligt min uppfattning inte acceptabel, oavsett omständigheterna i den aktuella situationen. Migrationsverket förtjänar kritik för att inte ha avgjort AA:s asylärende i enlighet med domstolens föreläggande.

text: Vad som kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Helena Tyni har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.


title: Kan en arbetsförmedling kräva att en sökande skall skriva på svenska? Även fråga om formuleringen av ett sådant krav

text: Anmälan

text: AA inkom, i egenskap av ombud för BB, med en anmälan mot handläggaren CC vid arbetsförmedlingen i Malmö, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Skåne län. AA uppgav som bakgrund till anmälan i huvudsak följande. Arbetsförmedlingen i Malmö tillstyrkte BB:s ansökan om starta-eget-bidrag samt rekommenderade denne att vidta vissa åtgärder, vilket också skedde. Senare avslogs dock ansökan av arbetsförmedlingen. Med anledning av handläggningen yrkade BB skadestånd hos Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), som avslog hans yrkande.

text: AA anförde i sin anmälan hos JO bl.a. att CC åsidosatt sin tjänsteplikt genom att inte tillkalla auktoriserad tolk för att förklara bl.a. ”kontraktiva frågor” för BB i samband med starta-egetärendet. AA gjorde vidare gällande att CC uttryckt sig på ett auktoritärt sätt i ett – icke signerat – brev den 9 maj 1997 till BB.

text: Till anmälan hade fogats brevet den 9 maj 1997 från CC, i vilket bl.a. följande anfördes. Jag har emottagit ditt brev på engelska och tackar för detta men då vi befinner oss i Sverige måste jag be dig komma in med en motivering på svenska.

text: Utredning

text: Utredning och yttrande infordrades från Länsarbetsnämnden i Skåne län. I remissen angavs att yttrandet skulle avse främst utformningen av CC:s brev.

text: Länsarbetsnämnden anförde bl.a. följande. Länsarbetsnämnden menar att utformningen av det personliga brevet till BB kunde varit mer professionell. Om det finns behov av översättning av brev från arbetsförmedlingens kunder till svenska är det självklart att detta görs. Enligt

text: Förvaltningslagen

text: skall arbetsförmedlingen när så bedöms nödvändigt anlita auktoriserad tolkhjälp. I föreliggande ärende gäller det en person som under ett flertal år (1:a daganteckning är från 1992-11-30) varit arbetssökande. Brevet som innehåller önskemålet om sökandens synpunkter på svenska avsändes för att kunna handlägga en överklagan.

text: Denna gällde ett avslag på Starta Eget där man under ärendets tidigare handläggning kunnat kommunicera på svenska. Tidigare har BB varit intresserad av arbetsmarknadsutbildning inom restaurang och storhushåll. En förutsättning för att klara detta är att ha tillräckliga kunskaper i svenska eftersom utbildningsmaterialet är på svenska. Enligt länsarbetsnämndens bedömning är det inte orimligt att ställa krav på att kommunicera på svenska när man varit aktuell som arbetssökande flera år samt att man är intresserad och tror sig klara av en arbetsmarknadsutbildning som är på svenska. AA uppgav i en kommentar till remissvaret bl.a. att BB avstått från arbetsmarknadsutbildningen inom restaurang och storhushåll just på grund av sina bristande kunskaper i svenska.

text: I beslut den 10 december 1999 anförde stf. JO Ekberg bl.a. följande.

text: Enligt

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: bör en myndighet vid behov anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad. I förarbetena (

text: prop. 1985/86:80 s. 27

text: f.) anförs att den som behöver tolk vid sina kontakter med myndigheterna bör få sådant bistånd i all rimlig utsträckning, samt att kostnaden för samhällets tolkservice måste stå i rimlig proportion till den betydelse som ärendet har för den enskilde. Det uttalas vidare att det självfallet ytterst får bero på en prövning av omständigheterna i det särskilda fallet, om behov av tolkhjälp skall anses föreligga.

text: I

text: förvaltningslagen

text: används begreppet tolk för att beteckna både den som tolkar muntligen från ett språk till ett annat och den som gör en skriftlig översättning av en handling. Bestämmelsen är därför tillämplig även när det är fråga om översättning av handlingar som ges in till en myndighet.

text: Som framgår ger lagstiftningen inte stöd vare sig för att en obligatorisk skyldighet att bistå med tolk skall anses föreligga för en myndighet eller för att myndigheten regelmässigt skall översätta alla inkommande handlingar på främmande språk. Om ett dylikt behov föreligger skall bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter i ett ärende, som t.ex. ärendets mer eller mindre invecklade beskaffenhet och ärendets vikt för den enskilde.

text: Det skall alltså ske en prövning i det särskilda fallet när en fråga om tolkhjälp eller översättning aktualiseras hos en myndighet. CC har emellertid i sitt brev till BB hänvisat till att ”vi befinner oss i Sverige” som skäl för att inte acceptera hans skrivelse på engelska och låta översätta den. Med hänsyn till hur hon formulerat sig är det enligt min mening uppenbart att någon prövning av behovet av översättning inte gjorts. Det ankommer inte på mig, som inte heller har tillräckligt underlag, att uttala mig om hur en sådan bedömning borde ha utfallit.

text: Jag ställer mig också mycket kritisk till formuleringen i CC:s brev. Det åligger självfallet en befattningshavare vid en myndighet att bemöta en enskild på ett korrekt och hövligt sätt. Ironiska formuleringar – som jag närmast uppfattar det som – hör inte hemma i detta sammanhang. Jag noterar att länsarbetsnämnden synes dela min uppfattning om det olämpliga i uttryckssättet i brevet.