title: Skadeståndsanspråk mot staten på grund av fastighetsdomstols underlåtenhet att iaktta en tvingande forumregel

text: Tipp Fastighets AB (Tippbolaget) väckte genom ansökan om stämning i oktober 1997 talan mot T&K Transport AB (T&K) vid fastighetsdomstolen i Göteborgs tingsrätt med yrkande att fastighetsdomstolen skulle förklara att Tippbolaget var berättigat att hos dåvarande Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län lyfta av motparten deponerade belopp avseende hyra och arrendeavgifter jämte ränta. Som grund för sin talan anförde Tippbolaget att bolaget hade krav på T&K avseende till betalning förfallen hyra och arrendeavgift samt att en av T&K gjord kvittning av egna motfordringar inte var gällande mot Tippbolaget. Av stämningsansökan framgick att den av T&K gjorda kvittningen grundades på en fordran som skulle ha uppkommit till följd av ett avtal om överlåtelse av rörelse. I forumfrågan anförde Tippbolaget att fastighetsdomstolen jämlikt

text: 10 kap. 10 § rättegångsbalken

text: jämförd med

text: 8 kap. 32 § jordabalken

text: torde vara behörig domstol med hänsyn till att tvisten rörde bl.a. frågan om vederlag för arrende och att arrendeavgiften avsåg det beloppsmässigt mest betydande beloppet av de deponerade posterna.

text: Sedan fastighetsdomstolen utfärdat stämning och T&K avgivit svaromål, framställde T&K invändning om rättegångshinder på den grunden att fastighetsdomstolen inte var behörig att pröva Tippbolagets talan och yrkade därför att talan skulle avvisas. Tippbolaget bestred avvisningsyrkandet. I beslut den 15 april 1998 fann fastighetsdomstolen att den på av T&K anförda skäl inte var behörig att pröva Tippbolagets talan och avvisade till följd därav käromålet. Som tappande part ålades Tippbolaget att ersätta T&K dess rättegångskostnad. Beslutet vann laga kraft.

text: I skrivelse till Justitiekanslern har Tippbolaget begärt skadestånd av staten med 25 450 kr, varav 25 000 kr avser utgiven ersättning för motpartens rättegångskostnad och 450 kr för ansökningsavgift. Till stöd för sin begäran har Tippbolaget anfört att det ålegat fastighetsdomstolen att vid mottagandet av stämningsansökan självmant pröva sin behörighet och att en sådan prövning borde ha lett till att fastighetsdomstolen med stöd av

text: 10 kap. 20 a § rättegångsbalken

text: överlämnat målet till behörig domstol.

text: Göteborgs tingsrätt har inkommit med bifogat yttrande (här uteslutet).

text: Vid Justitiekanslerns prövning av ärendet har fastighetsdomstolens akt varit tillgänglig.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av Högsta domstolens plenumavgörande i rättsfallet

text: NJA 1979 s. 107

text: följer att fastighetsdomstol, i den mening som avses i

text: 10 kap. 17 § första stycket 1 rättegångsbalken

text: , är en sådan särskild domstol som enligt bestämmelsen i 10 kap. 18 § jämförd med

text: 34 kap. 1 § rättegångsbalken

text: självmant har att pröva sin behörighet att ta upp en tvist. Justitiekanslern har i flera tidigare beslut ansett att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten när en tvingande forumregel inte iakttagits av domstol (se bl.a. JK-beslut 1992 C.15 och 1993 C. 4)

text: I förevarande fall har Tippbolaget fått sin talan avvisad på grund av att fastighetsdomstolen inte var behörig att pröva bolagets talan. Av vad som kan utläsas av fastighetsdomstolens avvisningsbeslut torde rättegångshindret i allt väsentligt ha utgjorts av att grunden för Tippbolagets talan byggde på den kvittning som motparten gjort och som till följd av bestämmelsen i

text: 10 kap. 17 § tredje stycket rättegångsbalken

text: inte kunde underställas fastighetsdomstolens prövning. I sammanhanget skall framhållas att de omständigheter i Tippbolagets talan som kom att bilda underlag för fastighetsdomstolens avvisningsbeslut uttryckligen hade angivits av bolaget redan i stämningsansökan och att bolaget i samband därmed särskilt hade tagit upp frågan om rätt forum. Även om det regelverk som omger gränsdragningen mellan kompetensområdet för de allmänna och de särskilda domstolarna är komplicerat, har ansvaret för att systemet fungerar lagts på domstolarna. Med hänsyn härtill och till innehållet i de uppgifter som lämnades av bolaget i stämningsansökan, borde fastighetsdomstolen vid mottagandet av ansökan ha kontrollerat sin behörighet på ett mer ingående sätt än vad som nu synes ha varit fallet.

text: Enligt den år 1996 införda bestämmelsen i

text: 10 kap. 20 a § rättegångsbalken

text: skall rätten, om den på grund av ett sådant rättegångshinder som rätten självmant har att beakta, finner sig sakna behörighet att ta upp ett mål i samband med att en ansökan mottages överlämna målet till behörig domstol, såvida inte sökanden haft något att erinra häremot och det inte heller av andra skäl funnits hinder mot ett överlämnande. Det har i detta ärende inte kommit fram något som ger anledning anta att det nu aktuella målet, om fastighetsdomstolen uppmärksammat rättegångshindret, inte skulle ha kunnat blivit föremål för ett överlämnande.

text: Det kan här finnas anledning fråga sig om fastighetsdomstolen i den situation som uppkom hade kunnat vidta någon annan åtgärd än att avvisa Tippbolagets talan. Härvid skall uppmärksammas att möjligheten till överlämnande av mål till annan domstol inte står till buds efter det att förberedelsen inletts. Uppkommer fråga om rättens behörighet på ett sådant sent stadium skall rätten om den finner att den inte är behörig att pröva målet besluta om avvisning. I rättsfallet

text: NJA 1978 s. 104

text: ansåg emellertid Högsta domstolen beträffande ett mål som hade handlagts av en tingsrätt men som till följd av en ny åberopad omständighet under förberedelsen var att anse som ett fastighetsmål och därför skulle ha handlagts av fastighetsdomstolen på tingsrätten, att målet - oavsett fastighetsdomstol var att anse som särskild domstol vid tillämpningen av

text: rättegångsbalkens

text: regler - inte skulle avvisas utan i stället fortsätta att handläggas vid tingsrätten i den ordning som gäller för fastighetsmål. För egen del finner jag inte anledning att från principiell synpunkt bedöma saken annorlunda när den omvända situationen, såsom i förevarande fall, är för handen; dvs. när ett tvistemål felaktigt tagits upp till prövning av fastighetsdomstolen på den tingsrätt där målet rätteligen borde ha handlagts. Det skall dock tilläggas att Högsta domstolen i 1979 års plenumavgörande uttryckligen avstod från att gå in på frågan om vilken betydelse fastighetsdomstols ställning som särskild domstol enligt

text: 10 kap.

text: rättegångsbalken

text: får i det fall att den tingsrätt som handlagt målet tillika utsetts till fastighetsdomstol.

text: Av handlingarna i tingsrättens akt framgår att Göteborgs tingsrätt var laga domstol för det av fastighetsdomstolen avvisade målet. Det kan mot bakgrund av vad som anförts ovan ifrågasättas om inte fastighetsdomstolen, i stället för att besluta om avvisning av käromålet, genom överlämnande kunde ha låtit tingsrätten fortsätta handläggningen av målet i den ordning som stadgas för tvistemål i allmänhet. Att så inte kom att ske i det nu aktuella fallet kan inte i sig anses vara av beskaffenhet att föranleda skadeståndsansvar för staten, eftersom utrymmet för överlämnanden av ifrågavarande slag inte framstår som helt klarlagt.

text: Med hänsyn till vad som tidigare anförts angående fastighetsdomstolens underlåtenhet att iaktta en tvingande forumregel får det anses att skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: uppkommit för staten. Den skada som Tippbolaget i och för sig får anses ha lidit uppgår till det belopp som bolaget förpliktats att utge som rättegångskostnad till motparten samt ansökningsavgiften.

text: Tingsrätten har i sitt yttrande hit ifrågasatt om staten i ett fall som det nu aktuella begått något skadeståndsgrundande fel och har därvid pekat på bl.a. den omständigheten att avvisningsbeslutet inte underställdes högre rätts prövning. Det sagda aktualiserar enligt min mening frågan om Tippbolaget underlåtit att begränsa sin skada på sådant sätt att det på grund medvållande föreligger förutsättningar att jämlikt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: jämka skadeståndet. Jämkning av skadestånd sker, enligt vad som föreskrivs i lagrummets tredje stycke, efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Tippbolaget har som skäl för att bolaget underlåtit att överklaga fastighetsdomstolens beslut anfört att ett överklagande skulle ha orsakat ytterligare fördröjning med prövningen av själva saken och att avvisningsbeslutet i sig var korrekt.

text: Av särskilt intresse för det nu berörda spörsmålet är bestämmelsen i

text: 10 kap. 20 § första stycket rättegångsbalken

text: . Med stöd av denna bestämmelse kan nämligen käranden i ett tvistemål överklaga ett avvisningsbeslut och yrka att den högre rätten skall hänvisa målet till den lägre rätt som är behörig att ta upp målet till handläggning. Den högre domstolen torde vara skyldig att på yrkande besluta om sådan hänvisning om det finns tillräcklig utredning för ett beslut i forumfrågan. Godtar parten underrättens ställningstagande i behörighetsfrågan behöver parten enbart framställa ett yrkande om hänvisning. Efter en sådan hänvisning skall den domstol dit målet hänvisas ta upp målet till handläggning utan att utfärda stämning. I praktiken innebär detta att handläggningen fortsätter där den avslutades hos den tidigare domstolen. Den tidsförlust som ett överklagande av ett avvisningsbeslut kan innebära botas i väsentlig mån av att förberedelsen inte måste tas om från början vid underrätten. Härtill kommer att ett av överrätten upphävt avvisningsbeslut torde innebära att käranden inte heller är att anse som tappande part i den mening som avses i

text: 18 kap. 5 § rättegångsbalken

text: Med hänsyn till vad som nu sagts och med beaktande av att Tippbolaget hade juridiskt biträde i målet framstår inte den av bolaget åberopade förklaringen till sin underlåtenhet att överklaga avvisningsbeslutet som fullt godtagbar. Jag finner med anledning härav skäligt att jämka bolaget tillkommande skadeståndsersättning med hälften.

text: Jag uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att 12 725 kr utbetalas till Tipp Fastighets AB.

text: Ärendet är härmed avslutat.


publisher: Justitiekanslern

title: Delbetänkande om genomförande av EU:s oskuldspresumtionsdirektiv (SOU 2017:17)

org: jk

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet. Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

type: stycke

text: Betänkandet innehåller en noggrann genomgång av hur svensk rätt förhåller sig till kraven i EU:s oskuldspresumtionsdirektiv. Utredningens bedömningar av i vilken mån ett genomförande av direktivet kräver lagstiftningsåtgärder förefaller rimliga. Justitiekanslern har mot denna bakgrund inga invändningar mot utredningens överväganden och förslag.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till ett ogillat åtal för ofredande

text: Justitiekanslerns beslut

type: rubrik

text: Justitiekanslern avslår skadeståndsanspråket.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden arbetade under år 2014 som journalist och krönikör på en nyhetssida som publicerades på nätet. Sökanden skrev där bl.a. en krönika som publicerades i mars 2014. Krönikans syfte var att väcka debatt och diskutera om män skulle ge kvinnor företräde i den feministiska debatten. Läsare av nyhetssidan som var inloggade via Facebook hade möjlighet att, utan att det skedde någon förhandsmoderering, lämna kommentarer under sökandens krönika. Dessa kommentarer visades både på Facebook och på den aktuella nyhetssidan.

text: R.R. skrev flera kommentarer under sökandens krönika. En av kommentarerna löd: "Men jämställdhet för mig är att man pullar en sexistisk feministhora i vaginan med en stor kniv. Det bästa man kan göra för jämställdheten i Sverige är att gå ut med ett basebollträ och slå ihjäl sexistiska feministkräk." En annan kommentar var: "Det är sexistiska feministidioter som [ sökanden ] som skulle behöva hålla käften. Hon gör ju bara bort sig. Upp med en kniv i fittan på sexistiska feminister".

text: Åklagaren väckte åtal mot R.R. för ofredande och yrkade samtidigt att R.R. skulle utge kränkningsersättning till sökanden. R.R. bestred ansvar. Stockholms tingsrätt dömde R.R. för ofredande av sökanden beträffande den andra kommentaren och utdömde även det yrkade skadeståndet. R.R. överklagade domen till Svea hovrätt som ogillade åtalet och sökandens skadeståndsanspråk.

text: Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 60 000 kr samt ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: . Hon har även begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här. Till stöd för sitt anspråk har hon anfört bl.a. följande.

text: Hon har utsatts för överträdelser av sin rätt till privatliv genom de hotfulla meddelanden som R.R. lämnat i sina kommentarer på nyhetssidan. Kommentarerna var av sådan karaktär att de även utgjorde ett ingrepp i hennes rätt till yttrandefrihet enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: . Hovrätten har konstaterat att R.R:s handlingar saknar sanktion i svensk rätt. Genom att inte tillhandahålla skyddande lagstiftning och effektiva rättsmedel har staten brustit i sina positiva förpliktelser som följer av artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Staten har därigenom ådragit sig skadeståndsansvar gentemot henne.

text: I sökandens fall var ofredanderegeln i

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: föremål för prövning i såväl tingsrätt som i hovrätt. I tingsrätten tolkades bestämmelsen så att likgiltigheten inför att mottagaren av kommentaren skulle bli kränkt, i kombination med att den innehöll grova våldsskildringar, talade för att det handlade om ett hänsynslöst beteende. Vidare konstaterades att kommentaren tangerade olaga hot. Med hänsyn till dessa omständigheter dömdes R.R. för ofredande.

text: I hovrättens domskäl redogjordes för vad som kan utgöra "annat hänsynslöst beteende". Vikten lades vid att det krävs en viss aktivitet och intensitet från gärningsmannens sida för att beteendet skulle bedömas som hänsynslöst. R.R:s yttringar bedömdes av hovrätten inte utgöra "annat hänsynslöst beteende".

text: Regeringen har beslutat om översyn av det straffrättsliga skyddet av enskildas personliga integritet, som har utmynnat i betänkandet "Integritet och straffskydd" (

text: SOU 2016:7

text: ). Betänkandet innehåller bl.a. ett förslag till ändrad lydelse av brottet ofredande.

text: Förslaget i betänkandet syftar bl.a. till att stävja förfaranden av det slag som förekommit i sökandens fall. För att påvisa den problematik som följer av att applicera nuvarande lydelse av ofredanderegeln på kränkande elektronisk kommunikation citeras och kommenteras just sökandens fall (s. 364 i betänkandet). I betänkandet bedöms att regeln inte fullt ut täcker de skyddsbehov som har uppkommit med de nya sätten att kommunicera och att bestämmelsen måste utformas på ett nytt sätt. Ändringarna tar sikte på framför allt två aspekter. Bestämmelsen bör gälla även enstaka yttringar och det bör inte längre vara en förutsättning för straffansvar att ofredandet uppfattas av den angripne när angreppet företogs. Den bör även utformas neutralt i förhållande till det agerande som kan innebära ofredande. Avgörande för straffansvar bör vara om ett visst agerande utgör ett angrepp som kan innebära en kännbar fridskränkning.

text: När R.R. skrev kommentarerna fanns inte något uttryckligt förbud mot denna typ av handlingar. Det fanns inte ens en pågående utredning av enskildas personliga integritet. Hovrätten fann vid sin bedömning att R.R:s handlande inte gick att passa in under brottet ofredande och att handlandet inte var kriminaliserat på det sätt det utförts. Dock ansåg hovrätten att "… goda skäl kan anföras för att förfaranden av det slag som är föremål för hovrättens bedömning borde vara straffbara". Med hänsyn till legalitetsprincipen kunde hovrätten alltså inte bifalla talan.

text: R.R:s kommentarer har riktat sig till en journalist och har genom sin hotfulla karaktär verkat för att tysta den debatt som sökanden avsett att väcka. Staten har en positiv förpliktelse på yttrandefrihetens område att vidta aktiva åtgärder för att skydda journalister och media från hot och våld med anledning av deras arbete.

text: Staten har inte tillhandahållit sådan lagstiftning som syftar till att stävja handlingar såsom R.R:s. När staten inte ingriper i situationer som syftar till att skrämma journalister till tystnad hindras journalister att utöva sin yttrandefrihet. När staten inte upprätthåller sina positiva förpliktelser i denna situation innebär det en överträdelse av

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: . Sökanden är av denna anledning berättigad till skadestånd som kompensatoriskt rättsmedel för överträdelsen av konventionens artikel 10.

text: Kravet på ett effektivt rättsmedel i

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: innebär att den som på rimliga grunder påstår sig ha blivit utsatt för ett konventionsbrott ska ha möjlighet att få rättelse eller gottgörelse för konstaterade kränkningar. Rättsmedlet ska vara effektivt i den meningen att det ska medge en tillfredsställande prövning. Utöver kravet på att rättsmedlet ska vara stadgat i lag så måste det vara praktiskt möjligt för individen att begagna sig av rättsmedlet i fråga.

text: Staten har i förevarande fall brustit i sina positiva förpliktelser enligt artikel 13, eftersom svensk rätt inte tillhandahållit rättsmedel som möjliggör en effektiv prövning av de överträdelser som skett beträffande sökandens rätt till privatliv och yttrandefrihet såsom de skyddas i artiklarna 8 och 10. Staten har inte tillhandahållit nationell lagstiftning som möjliggör en sanktion för de handlingar som begåtts av R.R. Resultatet för sökanden blir att hon inte har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel.

text: Genom att inte tillhandahålla skyddande lagstiftning har staten inte levt upp till sina åtaganden enligt Europakonventionen och har därigenom ådragit sig skadeståndsansvar. Sökanden är av denna anledning berättigad till skadestånd som kompensatoriskt rättsmedel även för överträdelsen av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter.

text: Av artikel 10 följer att var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning. Även denna rättighet får inskränkas i huvudsak på samma sätt som rätten till privat- och familjeliv.

text: Enligt artikel 13 ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Det innebär, något förenklat, att någon som på rimliga grunder påstår sig vara offer för brott mot Europakonventionen ska ha tillgång till ett rättsmedel för att få en tillfredsställande prövning av sitt påstående, oavsett om det leder till framgång eller inte (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 538 ff.). Om prövningen resulterar i att en konventionsöverträdelse skett ska också rättelse eller gottgörelse i någon form kunna utgå. Det ankommer i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel, men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: framgår bl.a. att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Denna rättighet omfattar en rätt till skydd av personens rykte, inklusive ett skydd mot förtal. Rättigheten medför inte bara en negativ förpliktelse för staterna att avhålla sig från ingrepp i privat- och familjelivet, utan även i viss mån en skyldighet att vidta positiva åtgärder för att skydda enskilda från sådana ingrepp av andra enskilda (se Danelius, a.a., s. 366 ff. med där gjorda hänvisningar).

text: Av artikel 8.2 framgår att rättigheten inte är absolut. Staten har möjlighet att inskränka rättigheten, bl.a. med hänsyn till andras personers fri- och rättigheter. Således kan en persons rätt till respekt för privat- och familjelivet inskränkas med hänsyn till t.ex. rätten till yttrandefrihet enligt artikel 10 i konventionen. Vad som krävs är att staterna genom sin lagstiftning har funnit en balans mellan dessa två rättigheter. I fråga om hur avvägningen mellan dessa två rättigheter ska göras finns en bred bedömningsmarginal till förmån för staten. (Se t.ex.

text: A. mot Norge

text: , no. 28070/06, dom den 9 april 2009, p. 66 och von Hannover mot Tyskland [nr 2], no. 40660/08 och 60641/08, dom [stor kammare] den 7 februari 2012, pp. 104–107.)

text: Hovrätten konstaterade i sin ogillande dom inledningsvis att kränkande uttalanden till en annan person i många fall kan straffas som förolämpning, men att det för att ofredande ska föreligga krävs något mer. Hovrätten ansåg att enbart det mycket grova språk som R.R. hade använt i kommentaren inte i sig räckte till för att han skulle anses ha gjort sig skyldig till ofredande. Hovrätten beaktade att det rört sig om en enstaka kommentar, att kommentaren lämnats med anledning av en krönika som syftade att väcka debatt och att R.R. även tidigare gjort liknande inlägg på den aktuella hemsidan utan att han någon gång har fått information om att hans kommentarer inte var välkomna. Hovrätten har alltså gjort en sammantagen bedömning och därvid funnit att R.R:s yttranden inte har utgjort ett sådant hänsynslöst beteende som krävs för att ansvar för ofredande skulle kunna komma i fråga.

text: Att R.R. slutligen frikänts beror alltså på att hovrätten med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet fann att R.R:s kommentar inte utgjorde ett sådant hänsynslöst beteende som krävs för att ansvar för ofredande skulle aktualiseras. Att hovrätten gjorde bedömningen att kommentaren inte kunde anses utgöra ett ofredande innebär emellertid inte att staten brustit i sin förpliktelse att skydda sökanden och att R.R:s agerande inte är straffrättsligt sanktionerat i svensk rätt. Straffansvar för R.R. skulle även ha kunnat aktualiseras enligt någon annan bestämmelse i

text: brottsbalken

text: , t.ex. som förolämpning (vilket även hovrätten har konstaterat) eller olaga hot. Justitiekanslern instämmer därför inte i hovrättens slutsats att ett agerande av det slag som det nu aktuella inte kan vara straffbart i svensk rätt.

text: När det gäller frågan om statens brist på ingripande mot R.R. innefattar en överträdelse av artikel 10 som riktat sig mot sökanden, dvs. att den hindrat henne att utöva sin yttrandefrihet konstaterar Justitiekanslern att R.R:s kommentar – även om den innehållit mycket grovt språk och medfört obehag för sökanden – har lämnats som ett inslag i den debatt som sökanden har initierat genom sin artikel. Detta har även beaktats av hovrätten som tagit viss hänsyn till i vilket sammanhang kommentarerna fällts och gjort en avvägning mellan R.R:s och sökandens rättigheter, varvid yttrandefrihetsintresset och intresset av ett fritt meningsutbyte har getts ett visst försteg. När det gäller den ofta svåra avvägning som måste göras mellan rättigheter enligt artikel 8 respektive enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: har staterna, som ovan angetts, getts en bred bedömningsmarginal. Hovrättens rättstillämpning får anses ligga inom denna bedömningsmarginal.

text: Enligt artikel 13 i konventionen ska den vars rättigheter enligt konventionen har kränkts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Med ett effektivt rättsmedel i Europakonventionens mening avses ett rättsmedel som medger en tillfredsställande prövning av ett klagomål. För att prövningen ska uppfylla kraven i artikel 13 krävs att möjligheten att nå framgång inte bara är teoretisk eller illusorisk; det måste finnas en praktisk möjlighet att nå framgång (se t.ex. Prins Hans-Adam II av Liechtenstein mot Tyskland, no. 42527/98, dom [stor kammare] den 12 juli 2001). Den omständigheten att klagandens yrkande har avslagits innebär dock inte att rättsmedlet har varit ineffektivt (se t.ex.

text: Swedish Engine Drivers’ Union mot Sverige

text: , no. 5614/72, dom den 6 februari 1976).

text: När det gäller rätten till ett effektivt rättsmedel, kan konstateras att frågan om R.R:s straffansvar och sökandens enskilda anspråk har varit föremål för domstolsprövning i tre instanser. Sökanden har även fått en prövning av sitt anspråk här inom ramen för Justitiekanslerns skadereglering. Sökandens möjlighet att nå framgång kan inte sägas ha varit utsiktslös. Att R.R. slutligen har frikänts och sökandens skadeståndstalan ogillats innebär inte att hon har saknat en rätt till effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: Slutsats

text: Det har inte förekommit någon överträdelse av sökandens rättigheter enligt Europakonventionen. Hennes begäran om skadestånd och ersättning för ombudskostnader kan därför inte bifallas.


title: Skadestånd av staten med anledning av åtgärder vidtagna av poliser i samband med en demonstration under EU-toppmötet i Göteborg år 2001

text: Ersättning skall utgå till UN med 1 000 kr för lidande.

text: Bakgrund

text: Med anledning av EU-toppmötet och den amerikanske presidentens besök i Göteborg i juni 2001 hölls ett stort antal demonstrationer och manifestationer. UN deltog den 16 juni i en demonstration vid Järntorget. Under demonstrationen omringades demonstranter av polisen. Polisen gjorde också ingripanden mot demonstrationerna.

text: Anspråk m.m.

text: UN har, genom uppgivet ombud WA, hos Polismyndigheten i Västra Götaland begärt ersättning för kränkning med 5 000 kr och för sveda och värk med 3 000 kr. Hon har inte närmare angett vilka omständigheter som åberopas till stöd för att ersättning skall utgå. I en polisanmälan från UN (som då bar tilltalsnamnet J) som upptogs den 18 juni 2001 antecknas följande.

text: ”J befann sig på Järntorget i Göteborg i samband med EU-toppmötet. Hon befann sig där tillsammans med en grupp andra människor i avsikt att hålla ett möte. Hela gruppen människor omringades av polis som med hjälp av sköldar bryskt förde samman människorna. Gruppen fick besked på att de skulle sätta sig ned, J satt där längst ut i kanten.

text: Efter ca två timmar flyttar sig de två poliser som stod framför J. In kommer då två led med poliser springande. Poliserna trampar på J där hon sitter. J hade ingen möjlighet att resa sig upp och flytta sig. Hon fick heller aldrig något besked att hon skulle flytta sig. Hon föll bakåt och slog i bakhuvudet. Poliserna som sprang trampade på J på båda hennes ben. Skador uppstod och hon kände smärta.

text: SKADOR

text: Skrapsår på höger smalben och skrapsår och smärta i vänster knä samt en bula i bakhuvudet. Vänster knä smärtar då J stöder på benet. J hade vid anmälningstillfället inte varit hos någon läkare för att få skadan omsedd.”

text: Rikspolisstyrelsen har, med eget yttrande och yttrande från Polismyndigheten i Västra Götaland, överlämnat ersättningsanspråket till Justitiekanslern. Rikspolisstyrelsen har avstyrkt anspråket och anfört att vad som har framkommit i ärendet inte ger underlag för bedömningen att polismyndigheten har förfarit på ett sätt som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: I yttrandet från Polismyndigheten i Västra Götaland anförs bl.a. följande.

text: ”Den 16 juni 2001 blev N tillsammans med cirka 400 andra människor omringade och inspärrade av polisen vid Järntorget i Göteborg. N satt innanför avspärrningen när plötsligt en grupp poliser sprang in i gruppen av människor, varvid de då trampar på N som faller bakåt och slår huvudet i gatan.

text: Polisinsatsen genomfördes då polisen fått uppgifter på att en demonstration skulle genomföras utan tillstånd. Det fanns indikationer och uppgifter på att det kunde finnas beväpnade personer bland demonstranterna och att det fanns planer på att skjuta en polis, samt uppgifter på planerad skadegörelse utmed Linnégatan. De personer som inte kunde befaras störa den allmänna ordningen eller utgjorde någon omedelbar fara för denna, informerades om detta och att de kunde lämna platsen. Informationen nådde dock inte vad som framkommit alla personer.

text: Polismyndigheten anser att polisens åtgärder var befogade och att åtgärden genomfördes med laga stöd. Ett större antal demonstranter vägrade dock att lämna platsen och en situation uppstod då som polisen från början inte räknade med. Avspärrningen kom därför att vara längre tid än avsett. N befann sig på Järntorget för att delta i demonstrationen men hade haft möjlighet att komma undan oroligheterna om hon tagit sig från platsen. Polismyndigheten avstyrker därför bifall till ersättningsanspråket både vad avser kränkning, sveda och värk.”

text: UN har fått del av Rikspolisstyrelsens och polismyndighetens yttranden och därefter meddelat att hon vidhåller sitt ersättningsanspråk.

text: Efter att Justitiekanslern anmodat Rikspolisstyrelsen att särskilt yttra sig i frågan om det har funnits någon grund för ett frihetsberövande, har styrelsen hänvisat till ett yttrande från Polismyndigheten i Västra Götaland där följande har anförts.

text: ”Från händelsen vid Järntorget den 16 juni 2001 finns ett antal dagboksanteckningar som ger en övergripande bild av händelseförloppet och vilka lagrum som var aktuella.

text: Där framgår bl.a. att cirka 1 000 demonstranter hade samlats för en manifestation. När polisen kom fram till platsen satte sig ett hundratal demonstranter på marken, varifrån de bl.a. skanderade ”icke våld” och ”poliser mördare”.

text: Polisen omringade cirka 400 demonstranter och meddelade dem att alla som ville fick lämna platsen frivilligt. Beslut hade dock tagits om att vid behov bl.a. genomföra skyddsvisitation enligt

text: 19 § polislagen (1984:387)

text: Från den 17 juni 2001 kl. 06.20 finns en dagboksanteckning med en redovisning av omhändertagna från insatsen dagen innan. Där framgår bl.a. att stabsledningen bedömde att de 109 demonstranter som inte frivilligt hade lämnat platsen varit frihetsberövade enligt

text: 13 § polislagen

text: Det bör dock påpekas att inte någon demonstrant blev fysiskt omhändertagen och bortkörd från platsen. När polisen senare beslutade att dra bort sin styrka kunde de röra sig helt fritt.

text: Polismyndigheten finner mot bakgrund av dessa uppgifter inte anledning att ändra sitt tidigare ställningstagande i ärendet. Myndigheten kan dock konstatera att om N varit på Järntorget vid den aktuella tidpunkten och då också varit frihetsberövad, har det varit under så kort tid att ersättning enligt den s.k. frihetsberövandelagen ändå inte bör utgå.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning för lidande/kränkning

text: Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: följer att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas om inte annat särskilt föreskrivs. Enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt

text: Med frihetsberövande avses i korthet ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: ). Avgörande för om UN har varit föremål för ett frihetsberövande är således om hon kan anses ha varit faktiskt hindrad att lämna demonstrationsplatsen.

text: Den version av händelseförloppet som UN lämnade i polisanmälan vinner i allt väsentligt stöd av vad som framgår av polismyndighetens yttranden. Det får därmed anses utrett att UN tillsammans med cirka 100 andra demonstranter blev beordrade av polisen att sätta sig ned och att de sedan var omringade av polisen under cirka två timmar. Det har inte kunnat klarläggas huruvida UN fick någon information med innebörd att hon kunde lämna området frivilligt. Såvitt framgår av hennes egen redogörelse har hon dock uppfattat situationen på det sättet att hon inte fick lämna avspärrningen. Så förefaller också stabsledningen hos polisen – som har antecknat att de omringade demonstranterna var frihetsberövade enligt

text: 13 § polislagen

text: – ha uppfattat situationen. Vid angivna förhållanden får UN anses ha varit föremål för ett kvarhållande som är att betrakta som ett frihetsberövande.

text: Frågan är då om det har funnits någon rättslig grund för beslutet att omringa och kvarhålla demonstranterna. Kravet i 5 § frihetsberövandelagen att det skall stå klart att åtgärden har vilat på felaktiga grunder innebär att rätten till ersättning enligt bestämmelsen skall bedömas restriktivt. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig (se

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Den bestämmelse som här kan komma i fråga som rättslig grund för ingripandet är

text: 13 § polislagen (1984:387)

text: . Av bestämmelsen framgår att om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polisman, när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna en person från ett visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Om en åtgärd som avses i första stycket är otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen enligt andra stycket tillfälligt omhändertas.

text: Den angivna bestämmelsen avser ingripanden mot enskilda personer som stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för den. I detta fall har det varit fråga om kvarhållande av flera personer i en folksamling utan någon föregående prövning av förutsättningarna för att ingripa mot var och en av dem. I

text: prop. 1990/91:129 s. 20

text: f. görs följande uttalande om möjligheterna att i en sådan situation stänga av en folksamling för att möjliggöra en prövning enligt

text: 13 § polislagen

text: ”[…] vill jag framhålla att kravet på individuell prövning kan medföra praktiska problem, även om kriterierna är förhållandevis enkla. I en orolig och hotfull situation kan det exempelvis vara en befogad åtgärd från polisens sida att stänga av en folksamling eller en del av den. Även om det i ett sådant fall föreligger förutsättningar för att omhänderta eller gripa deltagarna i folksamlingen, kan det självfallet inte uteslutas att det på platsen även befinner sig oskyldiga åskådare eller förbipasserande. Prövningen av förutsättningarna för ett ingripande mot varje enskild kan naturligtvis ta en viss tid i anspråk. Det är då angeläget att prövningen sker så snabbt och att avstängningen upprätthålls på ett sådant sätt att inte redan avstängningen i sig blir att betrakta som ett frihetsberövande.”

text: I ärendet har inte framkommit något som ger stöd för att det har funnits anledning att avlägsna, avvisa eller omhänderta UN. Dock har polisen haft tillgång till uppgifter som får anses ha utgjort skäl för polisen att – i syfte att identifiera de individer som kunde bli föremål för omhändertagande eller annan åtgärd enligt

text: 13 § polislagen

text: – stänga av den folksamling som UN var en del av. Såvitt framkommit har dock polisen, under den inte helt kortvariga tid som avstängningen pågick, inte vidtagit några åtgärder för att pröva förutsättningarna för ett ingripande mot varje enskild individ i folksamlingen. Enligt vad som framgår av polismyndighetens anteckningar tycks detta ha berott på oklarheter om vilka åtgärder som skulle vidtas, alternativt resursbrist i form av otillräcklig transportkapacitet för att kunna avlägsna alternativt omhänderta demonstranterna. Sådana omständigheter utgör dock inte godtagbara skäl för att underlåta att vidta åtgärder i syfte att identifiera personer som kan bli föremål för åtgärder enligt

text: 13 § polislagen

text: . Avstängningen och kvarhållandet har därmed inte varit förenligt med den bestämmelsen.

text: På grund av det sagda, och då det inte heller har funnits någon annan rättslig grund för att stänga av och hålla kvar UN, får frihetsberövandet av henne anses ha varit oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Denna bestämmelse får sålunda anses tillämplig i exempelvis fall där en person har inkluderats i ett frihetsberövande fastän det har saknats rättslig grund för ett omhändertagande av just honom eller henne.

text: UN är därför berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för henne.

text: De former under vilka frihetsberövandet genomfördes kan i detta fall inte anses ha varit sådana att UN:s lidande har varit mer påtagligt än vad som normalt kan sägas vara fallet vid ett så kortvarigt frihetsberövande som det är fråga om här. Mot bakgrund härav anser jag att 1 000 kr är ett skäligt ersättningsbelopp.

text: Ersättning för sveda och värk

text: UN kan inte anses ha blivit utsatt för något sådant våld som avses i 8 § frihetsberövandelagen. Hennes anspråk i denna del får därför prövas enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: . Enligt denna bestämmelse svarar staten för bl.a. personskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Att polismyndigheten utan lagligt stöd frihetsberövat UN måste i och för sig anses utgöra fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Dock kan inte den omständigheten att poliser i samband med ingripandet, i en situation som kan antas ha varit tumultartad, har sprungit omkull UN i sig anses innefatta något skadeståndsgrundande fel. UN:s yrkande i denna del skall därför avslås.


title: Fråga om ersättning för ideell skada ska utgå med anledning av oskäligt lång handläggningstid i ett brottmål när en domstol har tagit hänsyn till den långa handläggningstiden vid påföljdsbestämningen

text: Justitiekanslern avslår JJ:s anspråk på skadestånd.

text: Ärendena

text: JJ har begärt skadestånd av staten med 40 000 kr med hänvisning till att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har kränkts i ett brottmål vid Umeå tingsrätt (B 2490-05). Han har framhållit att Åklagarkammaren i Umeå stod för den långa förseningen.

text: Justitiekanslern har tagit del av Umeå tingsrätts dagboksblad och dom i det aktuella målet. I domskälen angav tingsrätten bl.a. följande: ”Påföljden bör bestämmas till villkorlig dom. Med tanke på den långa tid som förflutit sedan brotten begicks och då tidsutdräkten inte berott på JJ, föreligger särskilda skäl att inte förena den villkorliga domen med böter.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har en person vid prövningen av en anklagelse mot honom för brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: I

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: stadgas att var och en, vars fri- och rättigheter enligt konventionen har kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet.

text: Det finns inte någon generell rätt till skadestånd vid kränkningar av Europakonventionen. Kravet på tillgång till ett effektivt rättsmedel vid konventionskränkningar kan nämligen uppfyllas på olika sätt. Vid t.ex. oskäligt lång handläggningstid i ett brottmål kan en kränkning av artikel 6.1 i konventionen gottgöras genom en lindring av den påföljd som döms ut (se bl.a.

text: NJA 2003 s. 414

text: och Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl., 433).

text: I det nu aktuella målet tog tingsrätten hänsyn till tidsutdräkten när den bestämde påföljd för JJ och avstod från att förena den villkorliga domen med böter. JJ får genom lindringen av straffet anses vara gottgjord för den långa handläggningstiden. Han kan enligt Justitiekanslerns uppfattning inte dessutom anses vara berättigad till skadestånd. JJ:s anspråk på skadestånd mot staten ska därför avslås.


title: Ett mål angående frågan om formella förutsättningar för att ändra uppgifter i en ansökningsblankett för miljöstöd efter ansökningstiden löpt ut har ansetts inte gälla sökandes civila rättigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår SW:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: SW ansökte 2004 hos Länsstyrelsen i Västra Götaland om miljöstöd för ekologisk odling från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden. De formella kraven för en sådan ansökan framgår huvudsakligen av förordningen

text: (EG) nr 2419/2001

text: om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom

text: rådets förordning (EEG) nr 3508/92

text: (IAKS-förordningen). Ansökan ska göras på den s.k. SAM-blanketten och skulle aktuellt år ges in senast den 15 juni 2004. Efter detta datum får uppgifterna i ansökan inte ändras annat än om fråga är om ett uppenbart fel (artikel 12 i IAKS-förordningen). SW markerade i sin ansökan inte att den avsåg ekologiska produktionsformer (SAM-blankettens ruta M23). Länsstyrelsen skrev till SW och upplyste att hans ansökan behövde kompletteras för att denna skulle kunna godkännas. I svar, som inkom till länsstyrelsen den 2 juli 2004, uppgav SW att han av misstag inte hade fyllt i ruta M23 och att han avsåg att fortsätta att odla ekologiskt t.o.m. 2006. Länsstyrelsen avslog därefter i beslut den 12 november 2004 SW ansökan med motiveringen att SW antingen inte hade ett åtagande för ekologiska produktionsformer eller att han inte hade ansökt om utbetalning för något skifte som berättigar till utbetalning.

text: SW överklagade till Jordbruksverket som den 27 maj 2005 avslog överklagandet.

text: SW överklagade till Länsrätten i Mariestad som i dom den 22 mars 2006 avslog överklagandet (mål nr 1338-05). Länsrätten konstaterade att frågan i målet var om det var möjligt att ändra ansökan efter ansökningstidens utgång med tillämpning av artikel 12 i IAKS-förordningen. Som skäl för avslaget angav länsrätten bl.a. följande.

text: Redan av ordalydelsen i artikel 12 i IAKS-förordningen, uppenbara fel, följer att det skall föreligga restriktivitet vid godkännande av ändringar i en stödansökan efter utgången av tidsfristen. En felaktighet som konstateras först efter en utredning kan således inte hänföras till uppenbara fel.

text: I förevarande fall har länsstyrelsens skrivelse till SW syftat till att utreda om skiftet fortfarande odlades ekologiskt. Uppgifterna i SW ansökan har vid länsstyrelsens handläggning inte framstått som så motstridiga eller tvivelaktiga att de inte kunnat läggas till grund för beslut att inte utge ersättning. Länsrätten finner mot bakgrund härav att Jordbrukverket haft fog för sitt beslut att avslå överklagandet.

text: SW överklagade till Kammarrätten i Jönköping som den 1 november 2007 beslutade att inte meddela prövningstillstånd (mål nr 1392-06).

text: Efter att SW överklagat beslutade Högsta förvaltningsdomstolen (tidigare Regeringsrätten) den 11 november 2009 att inte meddela prövningstillstånd (mål nr 7252-07).

text: Anspråket

text: SW har yrkat ersättning av staten med 25 000 kr avseende ideell skada. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningen har dragit ut på tiden på ett sådant sätt att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Högsta förvaltningsdomstolen som har anfört sammanfattningsvis följande. Målets totala handläggningstid i fem instanser har tagit fem år, varav cirka två år i Högsta förvaltningsdomstolen, i anspråk. Målet var av ”normal” omfattning, dvs. jämförbart med mål av liknande karaktär och måltyp. Rättsligt sett får målet anses vara normalsvårt. SW beviljades i Högsta förvaltningsdomstolen anstånd med att komplettera sitt överklagande under ca två månader. För det fall målet ska anses har rört SW civila rättigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen anser Högsta förvaltningsdomstolen att den sammanlagda handläggningstiden inte kan anses oskäligt lång.

text: SW har fått del av Högsta förvaltningsdomstolens yttrande och har inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Vad som utgör en civil rättighet i konventionens mening avgörs utifrån Europadomstolens praxis. Domstolens kriterium vid prövningen av om ett visst förfarande gäller en civil rättighet är om förfarandet är avgörande för en rättighet som kan anses vara av privat natur. Vid den bedömningen ska hänsyn inte tas till effekter som är avlägsna eller indirekta, utan frågan är om ett förfarande direkt påverkar privata rättigheter (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl. s. 144).

text: Den fråga som har prövats i målet är om formella förutsättningar förelåg för SW att ändra sin ansökan om miljöstöd. Prövningen har inte innefattat en materiell bedömning av om SW, med en korrekt ifylld ansökan, var berättigad till miljöstöd. Under sådana omständigheter kan prövningen inte anses ha varit avgörande för rätten till stödet som sådant. Justitiekanslern bedömer därmed att förfarandet inte har varit avgörande för en civil rättighet i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen. Redan av denna anledning ska anspråket därmed avslås.

text: Justitiekanslern tillägger dock att, även om prövningen har tagit längre tid i anspråk än vad som är önskvärt, handläggningstiden med beaktande av att frågan har prövats i fem instanser inte kan anses så lång att Europakonventionens krav har åsidosatts.


title: Fråga om brott mot repressalieförbudet m.m. Med anledning av att en rådman ifrågasatt en åklagares uttalande i media

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning. Den anmälda skrivelsen föranleder inte heller någon åtgärd inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsbefogenheter.

text: Ärendet

text: Åklagarmyndigheten, Tillsynsavdelningen, har mot bakgrund av Justitiekanslerns uttalanden i ett beslut den 4 november 1999 i dnr

text: överlämnat en skrivelse från en rådman till Justitiekanslern för ställningstagande till om rådmannens agerande kan anses stå i konflikt med bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Rådmannens skrivelse behandlar frågan om en åklagares uttalanden i en tidning står i överensstämmelse med de etiska riktlinjerna för anställda inom åklagarväsendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern ska vaka över tryckfrihetens gränser. Denna funktion fullgörs i första hand genom Justitiekanslerns uppgift som ensam åklagare på området. Justitiekanslern kan emellertid dessutom – inom ramen för sin tillsynsverksamhet – i vissa fall ta ställning till om ett visst agerande eller handlingssätt har varit lagligt eller lämpligt även om det inte finns anledning att vidta någon straffrättslig åtgärd.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att det står var och en fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst till bl.a. författare, redaktioner och nyhetsbyråer för offentliggörande i tryckt skrift (meddelarfrihet). I den rättigheten får inga andra begränsningar göras än de som följer av TF.

text: Myndigheter som sådana har inte meddelarfrihet. En åklagare kan visserligen inte allmänt sett anses företräda den myndighet i vilken han är anställd. Av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: följer emellertid att fullgörandet av åklagaruppgifter inte lagts på åklagarmyndigheten som sådan utan på de enskilda åklagarna som personer. Uppgiftslämnandet i tjänsten av en åklagare anses därför inte omfattas av meddelarfrihet. Utrymmet för ett ”privat” agerande vid sidan om tjänsteutövandet måste generellt, vad ex. gäller en åklagare som handlägger ett visst ärende, anses som begränsat om uttalandena gäller ärendet i fråga. (Se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2 uppl. s. 140 f. med vidare hänvisningar.)

text: Den som i tjänsten lämnar uppgifter ansvarar för att detta sker på ett omdömesgillt och professionellt sätt. De uppgifter som lämnas ska vara korrekta, objektiva samt sakligt underbyggda (jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Enligt

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF får en myndighet eller ett allmänt organ inte ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift har brukat sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk (repressalieförbud). Uppsåtligt ingripande i strid med bestämmelsen är straffsanktionerat genom bestämmelsen i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF. De åtgärder som faller utanför den angivna bestämmelsen är straffria. Om repressalieåtgärden är av annat slag kan den dock föranleda kritik från Riksdagens ombudsmän (JO) eller Justitiekanslern inom ramen för dessa tillsynsorgans s.k. erinringspraxis.

text: Justitiekanslerns ställningstagande

text: Utan att ta ställning till om den åklagare vars uttalanden föranledde rådmannens skrivelse i detta fall åtnjöt meddelarfrihet eller om han bör anses ha uttalat sig i tjänsten konstaterar Justitiekanslern att det är uppenbart att någon åtgärd av det slag som enligt

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF kan utgöra brott mot repressalieförbudet inte har förekommit. Någon förundersökning ska således inte inledas i ärendet.

text: Vad som förekommit föranleder inte heller någon åtgärd inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsbefogenheter.


title: Anspråk på staten i anledning av bristfällig nyhetsgranskning i ett patentansökningsärende, m.m.

text: Justitiekanslern beslutar att tillerkänna Bäcksjön Aktiebolag ersättning med 129 069 kr jämte ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: från den 8 juni 1998 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Patent- och registreringsverket att ombesörja att den beslutade ersättningen betalas ut till Bäcksjön Aktiebolag.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA ansökte den 23 mars 1994 hos Patent- och registreringsverket (PRV) om svenskt patent för en uppfinning. Ansökan kom in till PRV den 25 mars 1994 och åsattes nummer 9401021-2. Uppfinningen benämndes förfarande och anordning för minskning av spridning av tandfyllningsmaterial vid tandbehandling.

text: Den 31 maj 1994 begärde AA att PRV skulle låta patentansökningen bli föremål för nyhetsgranskning av internationellt slag (s.k. ITS-granskning). PRV avslutade granskningen den 27 oktober 1994 och upprättade en ITS-rapport, vilken skickades till AA den 2 november 1994. I rapporten angavs bl.a. två skrifter vara av särskild betydelse för två av patentkraven, vilket innebar att dessa patentkrav för den sökta uppfinningen i allt väsentligt tidigare var kända och inte kunde anses ange en patenterbar uppfinning.

text: Med anledning härav förelade PRV den 2 november 1994 AA att svara på utlåtandet, vilket ledde till att han den 2 maj 1995 justerade patentkraven för uppfinningen i aktuellt hänseende.

text: AA hade dessförinnan den 24 mars 1995 gett in en internationell patentansökan (s.k. PCT-ansökan) för sin uppfinning till PRV. Denna ansökan resulterade i en positiv granskningsrapport den 16 juni 1995 och i en positiv bedömningsrapport den 19 april 1996.

text: Genom ett slutföreläggande den 28 juni 1995 underrättade PRV AA om att verket inte funnit hinder mot svenskt patent. PRV beslutade den 20 november 1995 att bifalla patentansökningen och beslutet kungjordes den 18 december samma år. I patentskriften angavs som sammandrag av uppfinningen följande:

text: Förfarande för att vid tandbearbetning med ett borr- eller slipverktyg hindra spridning av därvid frigjort material, varvid kylmedel samt eventuellt luft och/eller bindemedel sprutas mot tanden i bearbetningsriktningen från minst en tillförselmynning i verktyget och samtidigt sugning åstadkommes genom en eller flera öppningar anordnade intill eller omkring tillförselmynningarna i verktyget.

text: Anordning för utförande av förfarandet enligt uppfinningen, vilken omfattar ett bearbetningsorgan, som är en borrspets eller sliptrissa, minst en ledning för tillförsel av kylmedel och luft, en sugledning och eventuellt en separat ledning för tillförsel av bindemedel, varvid ledningarna samtliga är anordnade i ett integrerat, gemensamt hölje och mynnar i eller vid bearbetningsorganet.

text: Någon invändning mot patentbeslutet gjordes inte under invändningstiden, dvs. de efterföljande nio månaderna.

text: Sedan PCT-ansökan fullföljts i USA redovisade den amerikanska patentmyndigheten (USPTO) i en rapport den 7 oktober 1997 att den vid sin granskning funnit två nyhetshindrande patent, US 4,176,453 och US 5,342,196.

text: PRV gör idag den bedömningen att de båda amerikanska patenten varit till hinder för patent på de självständiga patentkraven (huvudkraven) och en av de två alternativa utföringsformerna i de osjälvständiga kraven i ansökningen, men att de däremot inte hindrat patent på den andra utföringsformen. Således har PRV idag den uppfattningen att patentet meddelades på oriktig grund.

text: AA överlät den 29 mars 1994 rätten att söka och erhålla patent på uppfinningen till Bäcksjön Aktiebolag.

text: Anspråket m.m.

text: Bäcksjön Aktiebolag (bolaget) har här framställt anspråk på skadestånd av staten med 560 926 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 7 maj 1998 till dess betalning sker. Som grund för anspråket har bolaget, såvitt får förstås, gjort gällande att den nyhetsundersökning - i form av en ITS-granskning - som PRV gjort i anledning av den svenska patentansökningen har varit klart undermålig då PRV bort ha upptäckt de två nyhetshindrande amerikanska patenten. Om dessa patent hade redovisats skulle bolaget inte ha fullföljt ärendet hos PRV. Till följd härav har bolaget åsamkats ekonomisk skada.

text: Bolaget har vidare gjort gällande, såvitt får förstås, att bolaget har fått felaktig information genom innehållet i PRV:s broschyrer och på PRV:s hemsida. Den felaktiga informationen har enligt bolaget bestått i att det i broschyrerna och på hemsidan angivits att ITS-rapporten och föreläggandet i den nationella patentansökan ger tillsammans en fullständig redovisning av det internationella patenteringsläget redan på ett tidigt stadium.

text: Det yrkade beloppet avser ersättning för utvecklings- och patentkostnader under tiden den 1 september 1993 - 31 december 1997 med 181 284 kr, ersättning för utbetalade villkorslån av Stiftelsen Innovationscentrum med 164 618 kr, ersättning för feldisponering av arbetsinsats samt kapital under åren 1994 - 1997 med 192 000 kr och uppkomna kostnader under 1998 för konsultationer med patentombudet med 23 024 kr.

text: PRV har yttrat sig i ärendet och därvid avstyrkt bifall till bolagets anspråk på skadestånd av staten. Yttrandena fogas till detta beslut som bilagorna 1 och 2 (här uteslutna).

text: Bolaget har fått del av yttrandena och har lämnat synpunkter på dessa. Bolaget har därvid bl.a. uppgivit följande. Det kan i efterhand konstateras att de två nyhetshindrande amerikanska patenten är tydliga och enkla att identifiera samt fanns tillgängliga för PRV i deras egna skrifter. Huvudkraven i det sökta patentet är enkla att förstå och få en bild av. Det handlar t.ex. inte om en liten teknisk detalj eller en kemisk sammansättning. Det borde därför ha varit en lätt granskningsuppgift för PRV. Genom att gå in på det amerikanska patentverkets hemsida på Internet och där söka på klassen 82 (verktyg/handpiece) och ordet "suction" får man upp fem patent, varav två av dessa är de aktuella amerikanska patenten. Om i stället sökningen görs med orden "dental drill" och "suction" får man upp två patent, varav det ena är ett av de aktuella patenten.

text: Bolaget har bl.a. kommit in med en kopia av sitt patentombuds akt i patentansökningsärendena, kopior av PRV:s granskningslappar för svensk patentansökan, internationell nyhetsgranskning och PCT-ansökan, utdrag från en skrift rörande de två amerikanska patenten, informationsbroschyrer från PRV och utdrag från PRV:s hemsida samt en kopia av en överlåtelsehandling genom vilken AA den 29 mars 1994 överlåtit rätten att söka och erhålla patent för uppfinningen till bolaget.

text: Gällande regler

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: bl.a. ersätta ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Bestämmelser om patent finns i

text: patentlagen (1967:837)

text: . Patent meddelas endast på uppfinning som är ny i förhållande till vad som blivit känt före dagen för patentansökningen och tillika väsentligen skiljer sig därifrån (

text: 2 § första stycket

text: ). Patentmyndighet här i riket är Patent- och registreringsverket (

text: 7 §

text: ). Om sökanden begär det och erlägger särskild avgift, skall patentmyndigheten på de villkor regeringen bestämmer låta ansökningen bli föremål för sådan nyhetsgranskning vid internationell nyhetsgranskningsmyndighet som avses i artikel 15.5 i den i Washington d. 19 juni 1970 avslutade konventionen om patentsamarbete (

text: 9 §

text: ). Det svenska patentverket har utsetts till internationell nyhetsgranskningsmyndighet. Om ansökningen är fullständig och det inte finns hinder mot patent, skall patentmyndigheten underrätta sökanden om att patent kan meddelas (

text: 19 § första stycket

text: ). Om sökanden har fullgjort vad som krävs enligt

text: 19 §

text: och det fortfarande inte finns hinder mot patent, skall patentmyndigheten bifalla ansökningen. Beslutet skall kungöras. När beslutet att bifalla patentansökningen har kungjorts, är ett patent meddelat. Ett meddelat patent skall antecknas i patentregistret som förs av patentmyndigheten. Ett patentbrev skall också utfärdas (

text: 20 §

text: ). Var och en får göra invändning mot ett meddelat patent. En invändning skall göras skriftligen hos patentmyndigheten inom nio månader från den dag då patentet meddelades (

text: 24 § första stycket

text: ). Invändningsförfarandet tjänar till att komplettera den granskning som patentverket utför av sig självt. Genom invändning kan sålunda verket få uppmärksamheten riktad på material som den inte har beaktat (

text: prop. 1993/94:22 s. 29

text: Med internationell patentansökan, s.k. PCT-ansökan, avses ansökan som göres enligt den i Washington d. 19 juni 1970 avslutade konventionen om patentsamarbete. Internationell patentansökan inges till patentmyndighet eller internationell organisation som enligt konventionen om patentsamarbete och tillämpningsföreskrifterna till denna är behörig att mottaga sådan ansökan (mottagande myndighet). Den svenska patentmyndigheten är mottagande myndighet i enlighet med vad regeringen föreskriver (28 §).

text: Av

text: 2 § förordningen (1978:218)

text: om patent- och registreringsverkets verksamhet som internationell myndighet enligt konventionen om patentsamarbete följer att ärenden som ankommer på patentverket i dess egenskap av internationell nyhetsgranskningsmyndighet eller myndighet för internationell förberedande patenterbarhetsprövning handläggs enligt konventionen om patentsamarbete, tillämpningsföreskrifterna till denna samt avtalet med internationella byrån. Beträffande handläggningen gäller i övrigt allmänna regler för verksamheten hos verket.

text: Som framgått ovan kan en ansökan om svenskt patent på begäran av sökanden bli föremål för en nyhetsgranskning som motsvarar den internationella nyhetsgranskningen av internationella patentansökningar, s.k. ITS-granskning. Denna granskning är i principiellt avseende annorlunda än den nyhetsgranskning som annars skulle ha skett i patentansökningsärendet. Skillnaden är i korthet att i ärenden utan begäran om ITS-granskning kan granskningen avbrytas när något nyhetshinder framkommit. Vid en ITS-granskning skall däremot granskningsmaterialet genomgås fullständigt även om nyhetshinder konstaterats på ett tidigt stadium. Skillnaden i granskningen hänför sig alltså till tidpunkten för avslutande av denna (jfr

text: prop. 1977/78:1

text: Del A s. 230 f. och Jacobsson m.fl., Patentlagstiftningen - en kommentar, 1980, s. 162 f.).

text: En PCT-ansökan blir inte föremål för någon ny fullständig internationell nyhetsgranskning i det fall en ITS-granskning i det motsvarande svenska patentansökningsärendet redan gett vid handen att det inte finns några hinder för patent och patentkraven inte har ändrats. Nyhetsgranskningen i PCT-ärendet inskränks då i princip till referensmaterial som tillkommit efter det att PCT-ansökan gjordes (jfr

text: a. prop. s. 230

text: och a. Jacobsson m.fl. s. 162 och 419 f.).

text: Resultatet av en PCT-ansökan mynnar ut i en PCT-rapport och något internationellt patent erhålls inte. För att få patent måste en sådan ansökan fullföljas till och prövas i respektive stat som den omfattar. PCT-rapporten är då inte bindande för de nationella patentmyndigheterna. Detta centraliserade gransknings- och prövningsförfarande syftar endast till att underlätta för de nationella patentmyndigheternas fortsatta handläggning av ansökningen (se

text: a. prop. s. 3

text: och

text: Vid prövning av förutsättningarna enligt

text: 2 § patentlagen

text: för meddelande av patent skall enligt

text: 26 § patentkungörelsen (1967:838)

text: patentverket beakta allt, varom myndigheten får kännedom (första stycket). Patentverkets granskning skall ske på grundval av patentskrifter, utläggningsskrifter eller publicerade patentansökningar från Sverige, Danmark, Finland, Norge, Amerikas Förenta Stater, Frankrike, Förbundsrepubliken Tyskland, Schweiz, Storbritannien, förutvarande Tyska riket och det europeiska patentverket eller utdrag ur dessa samt publicerade internationella patentansökningar eller utdrag ur dessa ävensom allmänt tillgängliga ansökningar om patent här i riket. Därutöver kan granskningen grundas på annan tillgänglig litteratur, om så finnes befogat (andra stycket). Patentverket meddelar närmare bestämmelser om granskningen. Sådana bestämmelser får, om särskilda förhållanden påkallar det, avvika från föreskrifterna i andra stycket (tredje stycket).

text: Enligt 71 § Patent- och registreringsverkets föreskrifter, PRVFS, 1986:4 P:17 (upphörde att gälla den 1 juli 1997 och ersattes samma dag av

text: PRVFS 1997:1

text: P:32) skall nyhetsgranskning ske på grundval av den dokumentation, som anges i

text: 26 § patentkungörelsen

text: och på den minimidokumentation, som föreskrivs i samarbetskonventionen, samt i enlighet med särskilda anvisningar. Redan från början skall en så fullständig granskning av ansökningen verkställas, att nyhetsläget för uppfinningen blir tillfredsställande utrett. Hela materialet behöver ej alltid genomgås, utan granskningen kan avbrytas, så snart som utredningen anses tillräcklig för avgörande av uppfinningens patenterbarhet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I ärendet får anses klarlagt att de båda amerikanska patenten har utgjort nyhetshinder för det sökta patentet. Fråga är då om PRV:s nyhetsgranskning har varit behäftad med sådana brister som kan medföra skadeståndsskyldighet för staten.

text: Nyhetsgranskningen i det svenska ansökningsärendet har skett i form av en ITS-granskning. Denna granskning har därefter legat till grund i PCT-ärendet, varvid en viss kompletterande granskning gjorts.

text: Av den ingivna granskningslappen avseende ITS-granskningen framgår att 13 patentskriftsklasser har granskats. En av dessa klasser har innehållit de båda amerikanska patentskrifterna. Denna klass har totalt innehållit ca 75 dokument.

text: Såsom PRV anfört är det referensmaterial som utgör basen för nyhetsundersökning i ett patentärende oerhört stort och i ständigt växande. Det kan därför inte ligga i mänsklig förmåga att granska all känd teknik som kan vara av relevans för en ny patentansökan. Givet är att vissa gränser måste sättas för den tid som kan läggas ner på granskning av varje enskilt ärende. Det måste således - som PRV uppgivit - ligga i sakens natur att ett beslut om patent inte kan innefatta någon garanti för att nyhetsgranskningen är fullständig och för att patentet är definitivt hållfast. Patentlagstiftningen anvisar härvid särskilda förfaranden för att objektivt felaktiga patentbeslut skall kunna korrigeras i efterhand, t.ex. genom det obligatoriska invändningsförfarandet. Detta förfarande tjänar till att komplettera den granskning som PRV utfört och får därför ses som ett uttryck för att lagstiftaren erkänt de svårigheter som patentgranskarna har att åstadkomma ett materiellt oantastligt resultat. Utrymmet för skadestånd i anledning av ett missat nyhetshindrande patent får därmed anses begränsat. I likhet med vad PRV anfört får det anses klart att staten inte kan göras skadeståndsansvarig enbart därför att det i efterhand konstateras att ett patent meddelats på objektivt felaktig grund. Vid bedömningen av om skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten eller ej får mot bakgrund av vad nu sagts en bedömning göras av omständigheterna i det enskilda patentärendet, t.ex. hur komplicerad och omfattande uppfinningen varit samt antalet patentskrifter som behövt gås igenom.

text: I förevarande fall har antalet patentskrifter inte varit orimligt stort. Uppfinningen som sådan har inte avsett ett tekniskt komplicerat område. Även för en lekman framstår det som tämligt klart att de båda amerikanska patentskrifterna utgjort ett nyhetshinder. Jag ser det som närmast oförklarligt att dessa hinder inte uppmärksammats om patentskrifterna i den ovan angivna klassen gåtts igenom såsom angetts på granskningslappen. Jag anser således att förbiseendet av de nyhetshindrande patenten får anses utgöra en sådan försummelse som bör grunda skadeståndsansvar för staten.

text: Vid nu angivna förhållanden finner jag inte anledning att gå in på den andra grunden som åberopats i ärendet.

text: Bolaget bör således ersättas för den rena förmögenhetsskada som drabbat bolaget till följd av förbiseendet av de nyhetshindrande patenten. Utgångspunkten vid beräkningen av ersättningens storlek bör därvid vara tiden efter det att ITS-rapporten skickades ut, dvs. efter den 2 november 1994.

text: Det bör också framhållas att enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer åligger det den som begär ersättning att visa den skada som han lidit och dess storlek.

text: Vad först gäller yrkad ersättning för utvecklings- och patentkostnader har bolaget företett ett revisorsintyg enligt vilket kostnaderna är hänförliga till tiden den 1 september 1993 - 31 december 1997. Av ingivet förblad till det intyget framgår att 176 484 kr avser åren 1994 - 1997. Med hänsyn till vad jag ovan anfört om utgångspunkten för beräkningen och till att det inte framgår när kostnaderna under 1994 uppkom, finner jag att ersättning endast kan utgå för åren 1995 - 1997. Ersättningen bör i enlighet härmed bestämmas till 106 045 kr (= 176 484 kr - 70 439 kr).

text: Yrkad ersättning för utbetalade villkorslån av Stiftelsen Innovationscentrum avser lån vilka bolaget inte är skyldig att återbetala. Bolaget har därmed inte drabbats av något skada i denna del och ersättning kan följaktligen inte utgå.

text: Bolaget har också yrkat ersättning för feldisponering av arbetsinsats och kapital avseende åren 1994 - 1997. Bolaget har emellertid inte företett någon utredning som visar vad ersättningen avser och hur beloppet har räknats fram. Jag anser på grund härav att denna ersättning inte kan utgå.

text: Bolaget har slutligen yrkat ersättning för konsultationer med sitt patentombud i anledning av det negativa granskningsbeskedet från USPTO. Till styrkande av beloppet har en kopia av en faktura företetts. Även om det i fakturan anges att konsultationerna ägt rum i september 1997, dvs. före den amerikanska patentmyndighetens rapport, synes kostnaderna hänförliga till patentärendet i USA och får godtas.

text: Sammantaget skall bolaget alltså tillerkännas ersättning med 129 069 kr.

text: Med hänsyn till det ovanstående kan ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: endast utgå på beloppet 129 069 kr räknat från den 8 juni 1998, dvs. den dag som inföll en månad efter det att anspråket kom in hit, till dess betalning sker.

text: Ärendet är härmed avslutat.


title: Åtal för olaga våldsskildring i ett datorspel

text: Åtal skall väckas mot JB med yrkande om ansvar för yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring

text: Justitiekanslern uppdrar åt vice chefsåklagaren GO, Åklagarkammaren i Helsingborg, att utföra åtalet vid Helsingborgs tingsrätt.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern beslöt den 16 april 2004 om förundersökning rörande misstanke om yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring i datorspelet "Postal 2" (en teknisk upptagning). Justitiekanslern uppdrog åt överåklagaren vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm att ombesörja att förundersökningen verkställdes och att redovisa resultatet av denna hit.

text: Kammaråklagaren SL, som biträtt med förundersökningen i ärendet, har den 17 december 2004 överlämnat protokoll över den numera genomförda förundersökningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Efter att ha tagit del av förundersökningen finner jag att åtal skall väckas mot JB i enlighet med vad som närmare anges i en denna dag upprättad stämningsansökan.

text: Ansökan om stämning

text: Åklagare

text: Justitiekanslern, Box 2308, 103 17 Stockholm

text: företrädd av vice chefsåklagaren GO, åklagarkammaren i Helsingborg, Box 840, 251 08 Helsingborg

text: JB

text: Offentlig försvarare

text: JB har begärt förordnande för advokaten CE, Advokatfirman Vinge KB, Box 1064, 251 10 Helsingborg

text: Saken

text: Yttrandefrihetsbrott; olaga våldsskildring

text: Ansvarsyrkande

text: Yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring

text: (K 112301-04)

text: JB är chef (country manager) för K.E. Media som är en avdelning inom bolaget Leksam AB i Ängelholm. JB har bl.a. ansvar för försäljningen av bolagets multimediaprodukter och har sedan april 2003 importerat och för spridning här i landet till allmänheten lämnat ut ca 200 exemplar av dataspelet "Postal 2". Postal 2 är en s.k. teknisk upptagning som är framställd utomlands. Upptagningen saknar föreskrivna ursprungsuppgifter.

text: Postal 2 innehåller rörliga bilder som närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor. Skildringar av sådant våld återges i den tekniska upptagningen beroende på de kommandon som utövaren av spelet ger. Exempel på sådana skildringar som kan frambringas vid utövningen av spelet och som innefattar olaga våldsskildring förekommer i enlighet med vad som närmare anges i en bilaga till denna stämningsansökan.

text: Gärningen har inte varit försvarlig.

text: Lagrum:

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: och

text: 4 § första stycket

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: och

text: 10 kap. 1 §

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL),

text: 7 kap. 4 § 13 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: 16 kap. 10 § b brottsbalken

text: Bevisning

text: Muntlig

text: Förhör med JB om hans ställning och ansvar inom K.E. Media-Leksam AB för importen och spridningen av Postal 2 här i landet.

text: Skriftlig

text: 1 Uppspelning av ett videogram till vilket överförts sådana avsnitt av den tekniska upptagningen Postal 2 som innefattar olaga våldsskildring och som avses med åtalet.

text: 2 Arbetsbeskrivning (arbejdsbeskrivelse) för JB (FUP s. 12).

text: Bevistema

text: Med bevisningen avses att styrka att JB är ansvarig för spridningen av Postal 2 här i landet och att dataspelet innehåller sådana skildringar som innefattar olaga våldsskildring.

text: Rättens behörighet

text: Det bolag som svarat för importen av den tekniska upptagningen till Sverige har sin verksamhet i Ängelholms kommun varifrån den tekniska upptagningen lämnats ut för spridning till beställare här i landet. Helsingborgs tingsrätt är därmed behörig yttrandefrihetsdomstol,

text: 9 kap. 1 §

text: YGL och

text: 12 kap. 1 §

text: TF jämförda med

text: 7 kap.

text: och

text: 3 §§

text: lagen (

text: ) med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden.

text: Övrigt - handlingar som fogas till stämningsansökan

text: Förundersökningsprotokoll.

text: Tjänsteanteckning rörande delgivning enligt RB

text: 23 kap. 18 §

text: med JB.

text: Justitiekanslerns beslut i åtalsfrågan och förordnande beträffande åklagaruppgiften i målet.

text: Justitiekanslerns beslut den 16 april 2004 att inleda förundersökning i ärendet.

text: En schematisk skiss som belyser bolagsbildningen, jfr förhöret med JB i FUP.

text: Ett exemplar av den tekniska upptagningen Postal 2.

text: Ett videogram som innehåller sådana avsnitt av den tekniska upptagningen som påstås innehålla olaga våldsskildring.

text: Bilaga till stämningsansökan

text: Innehållet på DVD skivan har spelats upp med hjälp av en persondator som kopplats till en extern bildskärm (TV) och scenerna har samtidigt kopierats till ett vanligt videoband. Inspelningen omfattar ca två timmar och har gjorts med hjälp av "fuskkoder" (cheat codes) som finns tillgängliga på Internet.

text: Bandet består i princip i sin helhet av olika skildringar av våld. Vid följande tidsangivelser förekommer skildringar av närgånget eller utdraget grovt våld mot människa, där aktören:

text: Cirkatid

text: 9.30-9.45 Sparkar och skjuter på en man.

text: 13.25-14.20 Slår av huvudet på två personer.

text: 17.00-18.20 Skjuter en man och en polis. Polisen vädjar för sitt liv men får huvudet avslaget.

text: 18.58-19.50 Jagar en man, skadar denne som vädjar för sitt liv men får huvudet avslaget.

text: 26.50-27.00 Skjuter huvudet av en kvinna.

text: 30.45-31.15 Skjuter mot demonstranter.

text: 32.05-33.10 Slår av huvudet på en man och sparkar sedan runt huvudet i lokalen.

text: 34.05-34.35 Slår av huvudet på en man och sätter eld på en annan man.

text: 34.50-35.35 Sätter eld på demonstranter.

text: 44.28-44.45 Slår ihjäl en man och sparkar in kroppen i skogen.

text: 46.35-47.15 Slår huvudet av två personer.

text: 47.46-48.35 Dödar en polis och sätter eld på den döda polisen.

text: 49.01-49.40 Slår huvudet av en man och skrattar åt dödsryckningarna.

text: 59.20-59.55 Slår huvudet av en skjutande man som ser ut att vara prästklädd.

text: 1.06.00-1.07.00 Jagar en man som vädjar för sitt liv och får huvudet avslaget.

text: 1.08.10-1.09.20 Slår av huvuden på flera personer i en spelhall.

text: 1.20.45-1.21.20 Slår av huvudena på två män inne på en toalett. (närbild på spelets huvudrollsinnehavare)

text: 1.30.55-1.31.20 Skjuter en man på vägen.

text: 1.45.10-1.46.05 Skadeskjuter en man, sparkar denne och slår av huvudet.

text: 1.49.25-1.50.05 En skadad man vädjar för sitt liv, sparkas och slås sedan ihjäl.

text: 1.51.10-1.51.40 Skjuter huvudena av poliser.

text: (Tidsangivelserna kan variera något beroende på vilken videobandspelare som används eftersom räkneverken inte är identiska).


title: En underlåtenhet att registrera att utbetalning av sjukpenning skulle ske har inte betraktats som en behandling av personuppgifter

text: Justitiekanslern tillerkänner ML skadestånd med 500 kr och uppdrar åt Försäkringskassan att se till att beloppet betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Dåvarande Riksförsäkringsverket har tillsammans med ett eget yttrande lämnat över ett skadeståndsanspråk från ML hit. Av handlingarna framgår att en försäkringskassa i sitt s.k. PUMA-register (PUMA står för periodisk utbetalning med automatik) underlåtit att registrera att utbetalning av sjukpenning skulle ske till ML. Detta fick till följd att den sjukpenning som skulle ha betalats ut till honom den 26 november och den 23 december 2003 betalades ut först den 3 december 2003 resp. den 5 januari 2004.

text: Med anledning av det inträffade har ML begärt skadestånd av staten med sammanlagt 5 290 kr. Av det begärda beloppet avser 290 kr ersättning för påminnelseavgifter och 5 000 kr ersättning för kränkning av hans personliga integritet. Till stöd för sitt anspråk har han anfört bl.a. att han på grund av de försenade utbetalningarna inte kunde betala sina räkningar i rätt tid och att han därför har påförts påminnelseavgifter.

text: Riksförsäkringsverket har ansett att ML är berättigad till skadestånd enligt

text: personuppgiftslagen

text: ML har fått del av Riksförsäkringsverkets yttrande och lämnat vissa kompletterande uppgifter i ärendet.

text: Den rättsliga regleringen

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: (PUL) skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat.

text: I

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: föreskrivs att staten skall ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Staten skall vidare enligt denna paragraf ersätta skada på grund av att någon kränks allvarligt genom vissa brott som innebär fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning (se

text: 3 kap. 2 § 2

text: samt

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: ). Ersättning för kränkning förutsätter ett brott som innefattar ett angrepp mot den skadelidandes person, frihet, frid eller ära.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har från Försäkringskassans lokalkontor i Jönköping under hand inhämtat att PUMA endast innehåller uppgifter om de periodiska utbetalningar som skall ske till dem som skall få ersättning från Försäkringskassan. Alla andra uppgifter som är hänförliga till personerna i fråga finns i andra register. I ML:s fall har det alltså inte funnits någon uppgift alls om honom i PUMA.

text: Enligt

text: 1 §

text: PUL är syftet med den lagen att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Med behandling av personuppgifter avses enligt

text: 3 §

text: PUL varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring.

text: Som framgår av

text: 48 §

text: PUL är det endast en behandling av personuppgifter i strid med lagen som kan ge rätt till skadestånd.

text: Att försäkringskassan underlät att registrera ML i PUMA torde i sig inte vara att betrakta som en behandling av personuppgifter i PUL:s mening. Enligt vad utredningen ger vid handen har den uteblivna registreringen inte heller påverkat de personuppgifter om ML som funnits i kassans register på ett sådant sätt att dessa uppgifter har kommit att framstå som oriktiga till följd härav. Någon behandling av personuppgifter i strid med PUL kan därför inte anses ha förekommit i detta fall. Och även om underlåtenheten att registrera ML i PUMA hade varit att betrakta som en oriktig behandling av personuppgifter torde denna behandling inte ha inneburit någon sådan kränkning av hans personliga integritet som PUL skall skydda mot. Någon ersättning enligt PUL kan sålunda inte utgå till ML.

text: Däremot får ML enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: anses vara berättigad till ersättning för den ekonomiska skada som han har drabbats av till följd av det inträffade.

text: Av utredningen framgår att han har drabbats av påminnelseavgifter om sammanlagt 290 kr. Den kostnad som dessa avgifter har inneburit för honom skall han ersättas för. Det är vidare rimligt att anta att han har drabbats av vissa kostnader för telefonsamtal m.m. när han var tvungen att kontakta försäkringskassan när sjukpenningen inte betalades ut till honom. Också för dessa kostnader bör han få ersättning. I brist på närmare utredning får dessa kostnader uppskattas efter skälighet. Sammantaget finner Justitiekanslern att ML skall tillerkännas ersättning för ren förmögenhetsskada med 500 kr.

text: Eftersom ML inte har blivit utsatt för något sådant brott som kan grunda rätt till ersättning för kränkning skall hans ersättningsanspråk avslås i den delen.


title: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kriminalvården, häktet Saltvik, med anledning av att en häktad försattes på fri fot trots att förutsättningar härför saknades

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kriminalvården, Häktet Saltvik, med anledning av att en häktad har försatts på fri fot trots att förutsättningar härför saknats.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Rådmannen LS, Sundsvalls tingsrätt, har i en skrivelse hit anfört i huvudsak följande.

text: OA dömdes den 5 februari 2014 för misshandel och olaga hot till fängelse i två månader. I domen finns intaget, förutom ett utvisningsbeslut, ett beslut om att han skulle vara kvar i häkte till dess domen i fråga om påföljd och utvisning vann laga kraft eller utvisningsbeslutet dessförinnan kunde verkställas. I skälen i sistnämnda del hänvisades till att flyktfara förelåg, dvs. att han undandrar sig verkställighet av utvisningsbeslutet. Vid tiden för domen hade han i och för sig avtjänat två tredjedelar av det utdömda fängelsestraffet. I domen är angivet att sista dag för överklagande är den 26 februari 2014.

text: OA har för sin del förklarat sig nöjd med domen. Såvitt tingsrätten förstår har OA av häktet vid Saltvik försatts på fri fot i anslutning till nöjdförklaringen trots att domen således inte vunnit laga kraft i fråga om påföljd och utvisning.

text: Kriminalvårdens yttrande

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Kriminalvården.

text: Av yttrandet framgår att OA den 7 februari 2014 avgav nöjdförklaring beträffande såväl påföljden som utvisningen. Den tidpunkt vid vilken OA skulle ha frigivits villkorligt från det utdömda fängelsestraffet inföll, enligt häktets beräkning, den 5 februari och hade således redan passerats då nöjdförklaringen avgavs. Samma dag som OA nöjdförklarade sig meddelade gränspolisen att det inte skulle bli aktuellt med ett beslut om förvarstagande enligt

text: utlänningslagen

text: till följd av rådande svårigheter i förhållanden för utvisning till Somalia. Eftersom OA hade avgett nöjdförklaring beträffande såväl påföljden som utvisningen, tiden för villkorlig frigivning hade passerats och polisen inte avsåg att besluta förvarstagande, försattes OA på fri fot den 7 februari 2014.

text: Kriminalvårdens bedömning återges nedan i dess helhet.

text: Frågor om häktning, och då framförallt frågor om häktning såvitt avser utvisning, tillhör de svåraste man inom Kriminalvården har att hantera. Domstolarna formulerar sina häktningsbeslut på mycket olika sätt och avser ibland olika saker och häktena får inte sällan kontakta domstolarna för att klargöra vad som avses.

text: Kriminalvården vill framhålla att begreppet "laga kraft", enligt myndighetens uppfattning, inte är helt tydligt, då det används på olika sätt och med olika syften i olika sammanhang. En allmän utgångspunkt är att en dom endast kan vinna laga kraft en gång. Oaktat detta kan dock en dom vinna laga kraft i en viss del (exempelvis påföljdsdelen), i sin helhet, mot en av parterna (genom nöjdförklaring eller om bara motparten klagar på domen), eller mot alla parterna. Som framgår av

text: 24 kap. 21 §

text: RB kan en domstol aldrig förordna att en dömd person ska vara häktad efter det att domen vunnit laga kraft.

text: Vidare är det, enligt Kriminalvårdens mening, inte alltid helt klart vad lagstiftaren avsett att en nöjdförklaring ska innebära i förhållande till uttrycket laga kraft (jfr bl.a. skrivningarna i

text: 24 kap. 21 § första stycket

text: RB samt 2 och 3 §§ StidL). Av NJA 1983 sid. 817, där också begreppet "ansvarsfrågan" diskuteras, framgår emellertid att domen såvitt avser brottspåföljden vinner laga kraft mot den dömde genom nöjdförklaring avseende densamma. Enligt Kriminalvårdens uppfattning är det inte helt klart om avsikten varit att en nöjdförklaring avseende en utvisning ska ha samma funktion. Det är, enligt myndighetens mening, inte helt utrett huruvida en dom överhuvudtaget kan vinna laga kraft i utvisningsdelen på annat sätt än genom fullföljdstidens utgång (jfr skrivningen i 12 kap. 8 § UtL).

text: Betydelsen av häktning till laga kraft såvitt avser påföljd

text: Av

text: 24 kap. 21 § första stycket

text: RB framgår att om den misstänkte döms för brottet kan rätten pröva om den dömde ska stanna kvar i häkte till dess domen vinner laga kraft. Att domstolen förordnar att den dömde ska kvarbli i häkte till dess domen vinner laga kraft innebär, enligt Kriminalvårdens uppfattning, i praktiken att den dömde ska kvarbli i häktet till dess domen ipåföljdsdelen vinner laga kraft mot den dömde pga. att tiden för överklagande gått ut eller han dessförinnan avger nöjdförklaring avseende påföljden.

text: Betydelsen av häktning till laga kraft såvitt avser utvisning

text: Av

text: 24 kap. 21 § andra stycket

text: RB framgår att häktning även kan ske när det finns risk för att den misstänkte ska undandra sig utvisning. Förordnandet om häktning ska dock inte gälla under den tid då den dömde avtjänar en frihetsberövande påföljd som han dömts till i målet.

text: Nöjdförklaring i utvisningsdelen regleras bl.a. i 12 kap. 8 § UtL, där det framgår att en utvisning får verkställas innan domen vunnit laga kraft om den dömde nöjdförklarar sig avseende utvisningen och åklagaren medger att utvisningen får verkställas. En nöjdförklaring avseende en utvisning innebär därmed i första hand att den dömde inte längre kan förhindra utvisningen, eftersom beslutet då får verkställas om åklagaren medger att så sker.

text: Enligt Kriminalvårdens uppfattning finns det inte längre förutsättningar för häktning när både nöjdförklaring och åklagarens medgivande föreligger och ett förvarsbeslut måste då fattas om den dömde ska vara fortsatt frihetsberövad. I annat fall ska Kriminalvården försätta den dömde på fri fot (jfr bl.a.

text: RH 2007:46

text: Det nu aktuella ärendet

text: I det nu aktuella fallet förordnade tingsrätten att O.A. skulle kvarstanna i häkte till dess domen vann laga kraft i fråga om påföljd och utvisning eller till dess att utvisningsbeslutet dessförinnan kunde verkställas. Det kan, enligt Kriminalvården, ifrågasättas om tingsrätten överhuvudtaget skulle ha låtit O.A. kvarstanna i häkte i påföljdsdelen. Förordnandet borde i vart fall ha formulerats så att häktningen i den delen dock skulle bestå som längst till den tidpunkt O.A. skulle ha avtjänat det honom ådömda fängelsestraffet om bestämmelserna om villkorlig frigivning skulle ha tillämpats. Vidare är formuleringen "eller till dess att utvisningsbeslutet dessförinnan kundeverkställas" inte helt oproblematisk, då det finns risk för oklarheter angående vilken tidpunkt tingsrätten avser: När förutsättningarna i 12 kap. 8 § UtL är uppfyllda eller när utvisningen rent faktiskt kunnat verkställas?

text: Efter att O.A. avgett nöjdförklaring beträffande påföljden och utvisningen får domen anses ha vunnit laga kraft mot honom i vart fall i påföljdsdelen. Kriminalvårdens uppfattning är, som nämnts ovan, att det inte längre föreligger förutsättningar för häktning avseende utvisning om nöjdförklaring och åklagens medgivande finns. Ett förvarsbeslut måste då fattas om den dömde ska vara fortsatt frihetsberövad. Det framstår som att häktet i detta fall inte har inhämtat åklagarens samtycke till verkställighet av utvisningsbeslutet, vilket borde ha skett. Häktet har dock fått besked från polisen om att något förvarsbeslut inte skulle komma att fattas.

text: Åklagaren överklagade inte domen och den vann, den 26 februari 2014, laga kraft i sin helhet genom att tiden för överklagande gick ut. Oavsett hur man tolkar tingsrättens formulering skulle den dömde alltså ha frigetts vid detta datum om något förvarsbeslut inte fattats.

text: Som Kriminalvården förstår skrivelsen till JK är det inte det uteblivna medgivandet från åklagaren som gör att det framförs synpunkter på häktets agerande, utan det faktum att den dömde försatts på fri fot innan domen avseende påföljd och utvisning slutligt vann laga kraft genom fullföljdstidens utgång, vilket alltså skulle vara tre veckor senare. Kriminalvården vill framhålla att det, mot bakgrund av den motivering polisen gav, inte finns något som tyder på att polisen då skulle ha fattat något beslut om förvarstagande.

text: Avslutningsvis kan sägas att en fråga som Kriminalvården vore mycket tacksam för JK:s syn på är om det blir någon skillnad i betydelsen av vad en nöjdförklaring och ett medgivande från åklagaren betyder för det fall domstolen förordnat om häktning avseende utvisningen till dess domen vinner laga kraft, eller om den lagt till "eller till dess att utvisningen dessförinnan kan/får verkställas"? Kriminalvården har i båda fallen ansett att nöjdförklaring och medgivande från åklagaren innebär att det inte längre finns förutsättningar att hålla den dömde häktad och att ett förvarsbeslut måste då fattas om den dömde ska vara fortsatt frihetsberövad.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Häktet Saltviks handläggning av ärendet

text: Rådmannen LS har i sin skrivelse hit, såsom Justitiekanslern uppfattar den, ifrågasatt om Häktet Saltvik agerade korrekt när OA den 7 februari 2014 försattes på fri fot. Detta särskilt mot bakgrund av att det i tingsrättens dom den 5 februari 2014 förordnades att OA ”ska kvarstanna i häkte till dess domen vinner laga kraft i fråga om påföljd och utvisning eller till dess att utvisningsbeslutet dessförinnan kan verkställas”.

text: Av utredningen i ärendet framgår att OA den 7 februari 2014 avgav nöjdförklaring beträffande såväl den utdömda påföljden som utvisningen. Vid denna tidpunkt hade OA genom frihetsberövandet avtjänat det fängelsestraff på två månader som han dömdes till, med beaktande av bestämmelserna om villkorlig frigivning. Det har således inte funnits skäl att hålla OA fortsatt häktad med hänvisning till att domen skulle vinna laga kraft i påföljdsdelen.

text: När det gäller Häktet Saltviks agerande med anledning av tingsrättens förordnande om häktning i utvisningsdelen gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Av

text: 12 kap. 8 § utlänningslagen

text: framgår att ett beslut om utvisning kan verkställas, utan att tiden för överklagande har gått ut, under förutsättning att den dömde nöjdförklarar sig samt att åklagaren medger att beslutet får verkställas. I det aktuella fallet hade OA nöjdförklarat sig men något medgivande från åklagaren hade inte inhämtats. Förutsättningarna för förtida verkställighet av utvisningen enligt

text: 12 kap. 8 § utlänningslagen

text: var således inte uppfyllda. OA var därför till följd av tingsrättens beslut alltjämt häktad i målet när Häktet Saltvik försatte honom på fri fot (jfr

text: RH 1992:11

text: Häktet Saltvik kan inte undgå kritik för sin bristande handläggning i nu nämnt avseende.

text: Övrigt

text: Kriminalvården har i sitt yttrande hit anfört att myndighetens bedömning är att det inte längre finns förutsättningar att hålla den dömde häktad i utvisningsdelen om den dömde har avgett en nöjdförklaring och åklagaren har lämnat medgivande enligt

text: 12 kap. 8 § utlänningslagen

text: . Kriminalvården har vidare anfört att denna bedömning gäller oavsett om domstolen förordnat om häktning ”till dess domen vinner laga kraft i fråga om utvisning” eller om domstolen, som nu är aktuellt, gjort tillägget ”eller till dess att utvisningsbeslutet dessförinnan kan verkställas”.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning bör det sista ledet i tingsrättens häktningsförordnande i det nu aktuella fallet – dvs. att OA skulle kvarstanna i häkte ”till dess att utvisningsbeslutet dessförinnan kan verkställas” – endast ses som en påminnelse om möjligheten till förtida verkställighet av utvisningsbeslutet med stöd av 12 kap. 8 § utlänningslagen.

text: Av

text: 24 kap. 21 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en domstol i samband med dom kan förordna att den som är häktad ska stanna kvar i häkte till dess domen vinner laga kraft om det finns risk för att den misstänkte undandrar sig utvisning. I samband med bestämmelsens tillkomst uttalade departementschefen att det enligt då gällande rätt var oklart om en utländsk medborgare som förvisats (numera utvisats) kunde tas i förvar i avvaktan på att domen i den delen vann laga kraft. Vidare uttalades att oklarheten skulle kunna undanröjas antingen genom att ändra bestämmelserna om förvar i

text: utlänningslagen

text: eller genom att en möjlighet till häktning infördes i

text: rättegångsbalken

text: . Enligt departementschefen talade främst praktiska skäl för att en möjlighet till häktning skulle införas i

text: rättegångsbalken

text: . Det framgår också av förarbetena att det ankommer på verkställighetsmyndigheten (i detta fall Polismyndigheten) att pröva behovet av förvar enligt

text: utlänningslagen

text: när beslutet om utvisning har vunnit laga kraft. (Se

text: prop. 1979/80:96 s. 81

text: och s. 111.)

text: Möjligheten att besluta om häktning i syfte att säkerställa att den som ska utvisas på grund av brott inte undandrar sig verkställighet av utvisningen har alltså främst betydelse i de fall då den misstänkte inte annars skulle ha varit frihetsberövad i målet – t.ex. såsom häktad för att säkra verkställighet av påföljd eller, sedan påföljden vunnit laga kraft mot den tilltalade, till följd av verkställighet av det utdömda straffet.

text: Genom att avge nöjdförklaring avseende utvisningsbeslutet kan den misstänkte inte längre för egen del hindra att beslutet verkställs. Härutöver krävs dock för verkställighet att åklagaren lämnar sitt medgivande. Detta förhållande förklaras av att åklagaren kan ha ett intresse av att i högre instans utverka en strängare påföljd.

text: När väl nöjdförklaring avgetts och åklagaren medgett verkställighet har Polismyndigheten möjlighet att ta utlänningen i förvar i syfte att genomföra verkställigheten av utvisningsbeslutet, bl.a. under förutsättning att det annars finns risk för att utlänningen avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten, se 10 kap. 1 § och 13 § första stycket 2 utlänningslagen. Polismyndighetens möjligheter att säkra verkställigheten av utvisningen är då desamma som om beslutet om utvisning hade vunnit laga kraft genom att fullföljdstiden gått ut.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning kan det, mot bakgrund av det nu anförda, inte finnas skäl att hålla en misstänkt häktad i utvisningsdelen om denne avgett nöjdförklaring samt åklagaren medgett att verkställighet av utvisningen får ske.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet hos Justitiekanslern.