title: Begäran om internationell rättslig hjälp i brottmål

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

text: De hit överlämnade handlingarna återlämnas till Justitiedepartementet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Riksåklagaren i Litauen har i en skrivelse till Justitiedepartementet i Sverige den 22 februari 2001 begärt rättslig hjälp med utredningen av ett ärende i Litauen i vilket en litauisk parlamentsledamot, AA, misstänks för att ha gjort antisemitiska uttalanden. Dessa uttalanden skulle ha gjorts under eller i samband med en intervju genomförd av en medarbetare vid Sveriges Television, redaktör BB. Uttalanden av detta slag har angetts kunna vara straffbara enligt artikel 72 i den litauiska strafflagen varför en utredning påbörjats i Litauen under ledning av landets riksåklagare.

text: Under utredningen hos riksåklagaren i Litauen har parlamentsledamoten hörts och därvid förnekat att han skulle ha gjort några uttalanden av det slag som påståtts. Riksåklagaren har i sin framställning hänvisat härtill och framhållit att det är av avgörande betydelse för att kunna fastställa vad som sagts att "den inspelade intervjun" ställs till de litauiska myndigheternas förfogande. Enligt vad riksåklagaren uppgett i sin skrivelse skulle redaktör BB vid underhandskontakter med den litauiska åklagarmyndigheten ha förklarat sig villig att lämna över den inspelade intervjun om det begärdes av svenska brottsutredande myndigheter.

text: Riksåklagaren i Litauen har mot bakgrund av det anförda anhållit om biträde med att få tillgång till den inspelade intervjun. Justitiedepartementet har den 26 februari 2001 överlämnat framställningen till Justitiekanslern. En kopia av samma framställning har den 9 mars 2001 överlämnats hit av den svenske riksåklagaren.

text: Utredning m.m.

text: Justitiekanslern har genom underhandskontakter med BB vid Sveriges Television erfarit att den intervju som avses i framställningen sändes i TV-programmet Aktuellt den 25 januari 2001 under den nyhetssändning som påbörjas kl. 21.00. Intervjun med AA omfattar förutom det inslag som sändes också en längre bandad del som tjänat som underlag för publiceringen men som inte återgetts i Aktuelltsändningen. BB har vidare bestritt uppgifterna om att han skulle ha förklarat sig villig att lämna ut underlaget för det publicerade intervjuinslaget.

text: Justitiekanslern har med stöd av

text: 5 kap. 5 § lagen (1991:1559)

text: med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden från Sveriges Television infordrat och tagit del av ett referensband med det avsedda Aktuellt inslaget samt en utskrift av vad som därvid yttrats.

text: Gällande bestämmelser

text: Allmänna förutsättningar för att lämna rättslig hjälp

text: Regler om internationell rättslig hjälp i brottmål finns numera i lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål, vilken från och med den 1 oktober 2000 ersatt lagen (

text: ) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet.

text: Rättslig hjälp innefattar enligt 1 kap. 2 § i den nya lagen bl.a. förhör i samband med förundersökning i brottmål (p.1). Rättslig hjälp kan också omfatta sådana straffprocessuella tvångsmedel som kvarstad och beslag m.m. (p.5.)

text: Enligt 2 kap. 1 § skall rättslig hjälp i form av bl.a. förhör lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning eller rättegång. Av 2 kap. 2 § följer att rättslig hjälp i form av förhör får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Kravet på dubbel straffbarhet, vilket i 1991 års lag (se 9 § andra stycket) gällde som en förutsättning för rättslig hjälp, har alltså mjukats upp i den nya lagstiftningen. När det gäller användning av tvångsmedel som t.ex. beslag förutsätts dock enligt 2 kap. 2 § alltjämt att den gärning som ansökan avser är straffbar också enligt svensk lag med de undantag från denna regel i tillämpningen gentemot vissa länder som följer av 4 kap. 20 §.

text: Enligt 2 kap. 14 § skall en ansökan om rättslig hjälp avslås om ett bifall till ansökan skulle kränka Sveriges suveränitet, medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot svenska allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen.

text: Den nya lagen om internationell rättslig hjälp innehåller inte någon särskild föreskrift om att dess tillämpningsområde begränsas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Att grundlagarna inte kan sättas ur spel genom lagstiftning på lägre konstitutionell nivå har ansetts självklart och någon uttrycklig regel har därför inte ansetts behövas föra in i lagen, se härom

text: prop. 1999/2000:61 s. 73

text: Av TF och YGL följer att ingripanden mot yttranden i grundlagsskyddade medier endast får ske i den ordning och under de förutsättningar som dessa grundlagar anger. Förekommer i ett ärende om rättslig hjälp misstanke om tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott i Sverige skall ärendet handläggas av Justitiekanslern i egenskap av exklusiv åklagare på det av grundlagarna omgärdade området. Denne kan då besluta att inleda förundersökning i den ordning som föreskrivs i TF och YGL.

text: Närmare om reglerna i YGL och förutsättningarna för ingripande mot TV- program

text: Sändningar av televisionsprogram omfattas här i landet av reglerna i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (se

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: samt

text: 3 kap. 1 §

text: YGL).

text: Inom det grundlagsskyddade området är Justitiekanslern exklusivt behörig åklagare (7 kap. 1 §). Justitiekanslerns möjligheter att ingripa mot innehållet i ett televisionsprogram förutsätter att ett yttrandefrihetsbrott föreligger. Vilka brott som utgör yttrandefrihetsbrott framgår av

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämfört med

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Användning av ett tvångsmedel som beslag kan endast ske om det föreligger misstanke om ett yttrandefrihetsbrott.

text: Av betydelse för prövningen av den framställning som överlämnats hit är också den s.k. meddelarfrihetsregleringen. Enligt denna är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt att enligt reglerna i YGL i bl.a. televisionsprogram offentligen uttrycka tankar åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst (1 kap. 1 § första stycket och 2 § YGL). Några avvikande regler för utländska medborgare har inte meddelats (jfr

text: 11 kap. 1 §

text: YGL) och även utlänningar åtnjuter alltså meddelarfrihet vid kontakter med företrädare för medierna, t.ex. en journalist vid en nyhetsredaktion som Aktuellt. Vissa undantag från meddelarfriheten som inte är aktuella här framgår av

text: 5 kap. 1 §

text: YGL.

text: En viktig beståndsdel i det skydd som omgärdar nyhetsförmedling och andra sändningar i televisionen är det s.k. censurförbudet. Enligt

text: 1 kap 3 §

text: YGL får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett televisionsprogram först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Inte heller är det tillåtet för dem att utan stöd i YGL på grund av det kända eller väntade innehållet i ett program förbjuda eller hindra dess offentliggörande bland allmänheten.

text: Slutligen kan när det gäller möjligheterna att ingripa mot innehållet i ett televisionsprogram nämnas att det enligt huvudregeln är förbjudet för myndigheterna att efterforska den som lämnat meddelande till företrädare medierna (efterforskningsförbud,

text: 2 kap. 4 §

text: YGL) samt att den som har tagit befattning med tillkomsten eller spridningen av en framställning som utgjort eller varit avsedd att ingå i ett televisionsprogram i princip inte får röja vad han därvid erfarit om t.ex. den som lämnat uppgifter till programmet (anonymitetsskydd

text: 2 kap. 3 §

text: YGL).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Jag har granskat det referensband som infordrats och som bl.a. återger en intervju med den litauiske parlamentsledamoten. Under intervjun fälls inga yttranden som innefattar hets mot folkgrupp eller som eljest kan bedömas stå i strid med

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: regler.

text: Det saknas därmed lagliga förutsättningar för mig att inleda förundersökning på grund av misstanke om yttrandefrihetsbrott i programmet och därmed också att föranstalta om beslag eller användning av annat tvångsmedel enligt reglerna i

text: rättegångsbalken

text: Bakom framställningen från riksåklagaren i Litauen torde såvitt kan förstås ligga en önskan att komma i besittning också av sådana delar av intervjun med parlamentsledamoten som inte har återgetts i Aktuelltsändningen men som har tjänat som underlag för publiceringen av denna. Som framgått av de regler i YGL som jag redogjort för tidigare, bl.a. reglerna om meddelarfrihet och censurförbud, saknas emellertid lagliga möjligheter för mig att med stöd av YGL och

text: rättegångsbalken

text: infordra eller eljest sätta mig i besittning av och granska de delar av intervjun som kan finnas inspelade men som inte har sänts. Reglerna om meddelarfrihet innebär ju i huvudfallet att en meddelare är fri från ansvar oberoende av om de uppgifter som han lämnar publiceras eller inte och att ansvar utkrävs endast av den ansvarige utgivaren för ett visst program för vad som faktiskt publicerats däri, jfr

text: prop. 1975/76:204 s. 108

text: f. och Axberger, Tryckfrihetens gränser s. 309.

text: Det finns alltså inte möjligheter att inom grundlagens ram ingripa eller vidta någon åtgärd beträffande det aktuella intervjuinslaget. Därav följer också att det saknas möjligheter att enligt vanlig lag göra något ingripande i anledning av de uppgifter som kan ha lämnats i sammanhanget.

text: Jag saknar alltså lagliga möjligheter att villfara begäran om att lämna rättslig hjälp på det sätt som önskats.

text: I enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 17 § i den aktuella lagen återlämnas handlingarna i ärendet till Justitiedepartementet.

text: Ärendet avslutas här.


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om preskription av ett anspråk på ersättning för ideell skada med anledning av långsam handläggning i domstol

org: jk

text: Justitiekanslern avslår GÖ:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: GÖ har i en skrift som kom in till Justitiekanslern den 21 december 2010 begärt ersättning av staten för ideell skada med 20 000 kr. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett mål angående arbetsskadeförsäkring varit oskäligt lång och att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därigenom har överträtts. Enligt uppgift från GÖ avslutades målets handläggning genom att Högsta förvaltningsdomstolen (tidigare Regeringsrätten) den 16 december 1999 beslutade att inte meddela prövningstillstånd i målet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: För anspråk på skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: gäller reglerna om allmän preskriptionstid i

text: 2 § första stycket preskriptionslagen

text: . Preskriptions-tiden för en skadeståndsfordring är tio år räknat från fordringens tillkomst. Motsvarande preskriptionsfrist måste anses gälla beträffande anspråk på ersättning för ideell skada på grund av överträdelser av Europakonventionen, även om sådan ersättning inte utgår enligt bestämmelserna i skade-ståndslagen (jfr betänkandet Skadestånd och Europakonventionen,

text: SOU 2010:87, s. 427

text: Det hade förflutit ca elva år från Högsta förvaltningsdomstolens beslut att inte meddela prövningstillstånd till dess att GÖ gav in sin begäran om skadestånd hit. Hans anspråk på skadestånd med anledning av handläggningen av målet är alltså preskriberat och ska därför avslås.

type: avgorande


title: Fråga om Säkerhetspolisen har brustit i noggrannhet vid prövningen av en begäran att få ta del av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern kritiserar Säkerhetspolisen för att myndigheten inte gjorde en tillräckligt noggrann prövning av en begäran att få ta del av allmänna handlingar rörande e-posttrafik mellan två anställda vid Regeringskansliet. Därutöver vidtar inte Justitiekanslern någon åtgärd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I en artikel i tidningen Riksdag & Departement den 19 januari 2008 redogjordes för ett ärende där tidningens chefredaktör (NF) hade begärt att få ut e-brev som hade utväxlats mellan två anställda vid Regeringskansliet angående de s.k. tsunamibanden. Av artikeln framgick att Säkerhetspolisen avslog NF:s begäran att ta del av handlingarna i fråga och att Kammarrätten i Stockholm upphävde beslutet på den grunden att Säkerhetspolisen inte hade gjort ”den noggranna prövning som förutsätts i sekretesslagen”.

text: Efter att Justitiekanslern hade tagit del av Kammarrätten i Stockholms beslut i ärendet den 13 december 2007 i mål nr 7809-07 beslutade Justitiekanslern att inleda en granskning av Säkerhetspolisens hantering av ärendet.

text: Säkerhetspolisen förelades att yttra sig över vilka bedömningar som myndigheten hade gjort när man beslutade sig för att avslå NF:s begäran att få ta del av de handlingar som rörde den aktuella e-posttrafiken. Vidare ombads Säkerhetspolisen att ange på vilket sätt man ansåg att innehållet i de aktuella e-breven var sådant att de hänförde sig till Säkerhetspolisens verksamhet att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terroristbrott enligt

text: 2 § lagen (2003:148)

text: om straff för terroristbrott, jfr

text: 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: Utredningen

text: Säkerhetspolisen har i sitt yttrande hit anfört bl.a. följande (vissa namn ersatta med initialer här).

text: ” De rättsliga förutsättningarna

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift, tillhandahållas den som önskar ta del därav. En begäran om att få ta del av allmän handling ska enligt

text: 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

text: göras hos den som förvarar handlingen. Av

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen

text: framgår att om en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordning eller särskilt beslut [svarar] för vården av handling ankommer det på honom att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Vägrar befattningshavaren att lämna ut handlingen ska han eller hon, om sökanden begär det, hänskjuta frågan till myndigheten. Myndighetens avslagsbeslut får enligt

text: 15 kap. 7 § första stycket sekretesslagen

text: överklagas hos kammarrätten.

text: I

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: sekretesslagen

text: förutsätts att det vid sekretessprövningen sker en individuell prövning av de uppgifter som förekommer (jfr exempelvis

text: RÅ 2002 ref 103

text: Ett genomgående inslag vid sekretessprövningen är skadebedömningen. Detta innebär att myndigheten måste undersöka huruvida något i

text: sekretesslagen

text: omnämnt skyddsintresse lider skada vid ett utlämnande. Skadebedömningen i det aktuella fallet har skett utifrån bestämmelsen i

text: 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen

text: . Sekretessen har här avgränsats med ett s.k. omvänt skaderekvisit vilket innebär att utgångspunkten är att sekretess råder för uppgifterna. Sekretess gäller således enligt bestämmelsen för uppgifter som hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terroristbrott enligt

text: 2 §

text: lagen om straff för terroristbrott, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas.

text: Även vid prövningen om sekretess föreligger enligt en sekretessbestämmelse med ett omvänt skaderekvisit, måste en individuell prövning göras av de uppgifter som förekommer för att fastställa om de respektive uppgifterna hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet på ett sätt som gör att de kan omfattas av bestämmelsen. Om en uppgift kan omfattas av bestämmelsen har myndigheten därefter att ta ställning till om det står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller framtida åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas.

text: Säkerhetspolisens handläggning av ärenden om utlämnande av allmän handling

text: Den 1 mars 2005 genomfördes en omfattande organisationsförändring vid Säkerhetspolisen. Förändringen medförde bl.a. att ansvaret för beredningen och beslut med anledning av begäran om utlämnande av allmän handling överfördes till enheten för dokumentation. Det åligger chefen för dokumentationsenheten att göra myndighetens prövning om sekretess föreligger för uppgifter när en allmän handling begärs utlämnad. Det är inte ovanligt att enskilda begär att få ta del av allmänna handlingar vid Säkerhetspolisen. Under perioden 2005 – 2007 prövade Säkerhetspolisen utlämnandefrågan i närmare 1500 fall. Kammarrätten överprövade Säkerhetspolisens beslut i drygt 110 fall, varav det nu aktuella beslutet är det enda som ändrats. Säkerhetspolisen har noterat att det under perioden förekommit beslut med samma typ av generell motivering som den nu aktuella.

text: Handläggningen av det aktuella ärendet om utlämnande av allmän handling

text: NF inkom redan den 19 juli 2007 med en framställan om att i första hand få ta del av de aktuella e-postmeddelandena, men även att få ta del av bl.a. eventuell ytterligare korrespondens mellan PJ och BN angående de s.k. Tsunamibanden. Frågan om vilken skada som ett röjande av de efterfrågade uppgifterna kunde medföra togs upp på ett informationsmöte vid Säkerhetspolisen där bl.a. företrädare för den enhet som handlagt förundersökningen avseende Tsunamibanden deltog. Det har inte gått att klarlägga exakt vad som anfördes i frågan. Klart är dock att personal från den handläggande enheten ansåg att det vid ett utlämnande förelåg en sådan risk för skada att alla uppgifter i förundersökningen borde omfattas av sekretess. Den sekretessprövning som sedan företogs resulterade i att Säkerhetspolisen avslog NF:s begäran. NF överklagade beslutet för sent och inkom den 25 september med den aktuella begäran om att få ”ta del av de e-brev och de handlingar i övrigt som inkommit till Er vad gäller e-postutväxlingen mellan BN och PJ med anledning av de så kallade Tsunamibanden.”

text: Utifrån den tidigare gjorda skadebedömningen beslutade Säkerhetspolisen återigen att inte lämna ut e-postmeddelandena. NF överklagade beslutet och vid den förnyade handläggning, som följde med anledning av kammarrättens beslut, lämnade Säkerhetspolisen ut uppgifterna i e-postmeddelandena till NF. Vid denna prövning gjordes bedömningen att uppgifterna inte hänförde sig till Säkerhetspolisens verksamhet på ett sådant sätt att sekretess enligt

text: 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen

text: kunde anses gälla.

text: Resultatet av den förnyade sekretessprövningen gjorde att Säkerhetspolischefen beslutade att genomföra en intern utredning av vad som förekommit vid de båda föregående sekretessprövningarna. Vid den utredningen framkom den handläggning som redovisats ovan.

text: Säkerhetspolisen ser allvarligt på att myndigheten vid de två första sekretessprövningarna gjort bedömningen att uppgifterna i de aktuella e-postmeddelandena är att hänföra till Säkerhetspolisens verksamhet medan myndigheten vid den tredje bedömningen fann att så inte är fallet. För att undvika liknande situationer i framtiden har handläggningen av sekretessprövningar förstärkts på så sätt att det bildats en grupp där sekretessfrågor, särskilt frågor om vilken skada ett röjande av uppgifterna medför, kan beredas. I gruppen ingår företrädare för bl.a. Säkerhetspolisens kanslifunktion för intern säkerhet och Säkerhetspolisens rättssekretariat. Säkerhetspolisens rättssekretariat har också fått en tydligare roll vid handläggningen av dessa frågor.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: När det gäller den rättsliga regleringen beträffande rätten att ta del av allmänna handlingar hänvisas till den redogörelse som Säkerhetspolisen har lämnat i sitt yttrande hit. Utöver vad Säkerhetspolisen har anfört i denna del bör det tilläggas att den som begär att få ta del av en allmän handling ska precisera sin begäran så att myndigheten får klart för sig vilken eller vilka handlingar det rör sig om. En myndighet får dock inte utan vidare avvisa en begäran att få ut vagt angivna handlingar. Myndigheten är i stället skyldig att i viss utsträckning efterforska om handlingarna finns i dess förvar (jfr Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: Det är utrett att NF hos Säkerhetspolisen begärde att få ta del av de e-brev och övriga handlingar som hade kommit in till Säkerhetspolisen beträffande e-postutväxling mellan två angivna tjänstemän vid Regeringskansliet med anledning av de s.k. Tsunamibanden.

text: NF:s begäran var tillräckligt preciserad för att Säkerhetspolisen skulle förstå vilka handlingar som han önskade ta del av. Säkerhetspolisen tog också i två olika beslut ställning till begäran och avslog denna. I det senare beslutet, som överklagades till kammarrätten, motiverade Säkerhetspolisen sitt beslut med att de aktuella handlingarna i sin helhet omfattades av sekretess enligt

text: 5 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen

text: , dvs. att uppgifterna i handlingarna hänförde sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i

text: 3 § polislagen

text: eller som i annat fall hänför sig till Säkerhetspolisens verksamhet att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terrorism.

text: Det är vidare utrett att kammarrätten upphävde Säkerhetspolisens beslut och överlämnade handlingarna i målet till Säkerhetspolisen för ny handläggning. Kammarrätten motiverade sitt beslut med att de e-postmeddelanden som hade begärts utlämnade innehöll uppgifter som var av den karaktären att det inte klart framgick på vilket sätt dessa hänförde sig till Säkerhetspolisens verksamhet att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terrorism. Vidare anförde kammarrätten att Säkerhetspolisen inte hade gjort den noggranna prövning som förutsätts i

text: sekretesslagen

text: beträffande de enskilda uppgifterna i handlingarna, utan att man hade fattat ett mera generellt beslut i saken.

text: Vid den förnyade prövningen beslutade Säkerhetspolisen att lämna ut uppgifterna i e-postmeddelandena till NF.

text: Säkerhetspolisen har själv anfört att man ser allvarligt på att myndigheten vid de två första sekretessprövningarna gjorde bedömningen att uppgifterna i de aktuella e-postmeddelandena var att hänföra till Säkerhetspolisens verksamhet medan myndigheten vid den tredje bedömningen fann att så inte var fallet. Till det kommer att kammarrätten konstaterade att Säkerhetspolisen inte hade gjort den noggranna prövning som förutsätts i

text: sekretesslagen

text: Utredningen visar att Säkerhetspolisens handläggning av ärendet brast i den noggrannhet som måste krävas av en myndighet när den prövar en begäran att få del av allmänna handlingar. Det är av grundläggande betydelse för den enskildes rättssäkerhet och för förtroendet för våra myndigheter att offentlighetsprincipen upprätthålls på det sätt som avses i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: sekretesslagen

text: . Av särskild vikt är det att Säkerhetspolisen, vars uppdrag är sådant att allmänhetens förtroende för verksamheten måste upprätthållas med stor omsorg, inte hänvisar till sekretessbehoven i verksamheten på ett mer eller mindre slentrianmässigt sätt, eller på ett sätt som kan ge intrycket att det tas ovidkommande hänsyn när uppgifter hålls hemliga. Säkerhetspolisen kan därför inte undgå kritik för hanteringen av det aktuella ärendet.

text: Av utredningen framgår att kammarrätten under de senaste åren inte i något annat fall har ändrat Säkerhetspolisens beslut rörande utlämnande av allmänna handlingar. Det synes alltså inte föreligga något systemfel hos Säkerhetspolisen när det gäller myndighetens hantering av dessa frågor. Mot den bakgrunden, och då Säkerhetspolisen har vidtagit adekvata åtgärder för att förhindra ett upprepande, anser jag mig för egen del inte ha anledning att vidta några ytterligare åtgärder.

text: Ärendet avslutas.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Försäkringskassans besked i ett ärende gällande tillfällig föräldrapenning

text: Justitiekanslern tillerkänner AM skadestånd av staten för förlorad arbetsinkomst med 25 603 kr samt uppdrar åt Försäkringskassan att se till att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: PW:s dotter L föddes den 3 augusti 2010. Med anledning av att dottern bedömdes vara allvarligt sjuk beviljade Försäkringskassan PW tillfällig föräldrapenning under hösten och vintern 2010/2011. I telefonsamtal med handläggare på Försäkringskassan den 22 december 2010 uppgav PW att han ville överlåta sina pappadagar till barnets mormor, AM. Vid telefonsamtalet beviljade handläggaren honom att överlåta de aktuella dagarna till annan, vilket antecknades i journalen i PW:s ärende.

text: Den 26 januari respektive den 22 februari 2011 inkom AM med begäran om tillfällig föräldrapenning i samband med L:s födelse. Hennes begäran avsåg perioderna den 11–24 januari 2011 och den 25 januari – 15 februari 2011.

text: Den 2 mars 2011 kopierades journalanteckningen om överlåtelsen av pappadagarna från PW:s ärende till AM:s ärende. I en ytterligare journalanteckning samma dag noterades i hennes ärende att PW överlät sina pappadagar till barnets mormor.

text: En annan handläggare på Försäkringskassan gjorde senare bedömningen att överlåtelsen av pappadagar inte var i överensstämmelse med gällande lagstiftning. I ett brev till AM den 14 mars 2011 underrättades hon om att Försäkringskassan hade för avsikt att avslå hennes begäran på grund av att förutsättningar inte förelåg att överlåta de aktuella dagarna.

text: Försäkringskassan beslutade den 25 mars 2011 att avslå AM:s begäran om tillfällig föräldrapenning. Sedan Försäkringskassan efter omprövning inte funnit skäl att ändra beslutet överklagade AM beslutet till Förvaltningsrätten i Härnösand, som i dom den 22 augusti 2011 avslog överklagandet. Domen har vunnit laga kraft.

text: Anspråket

text: AM har begärt skadestånd av staten med ett inte preciserat belopp för inkomstbortfall och lidande. Som skäl för sin begäran har hon åberopat att Försäkringskassan har avslagit hennes ansökan om tillfällig föräldrapenning, trots det tidigare beskedet att PW kunde överlåta sina pappadagar till henne. Till följd av avslagsbeslutet har hon gått miste om arbetsinkomst. Till stöd för sitt anspråk har hon gett in lönebesked för den aktuella perioden.

text: Utredningen

text: Försäkringskassan har med ett eget yttrande överlämnat AM:s begäran till Justitiekanslern för prövning. Försäkringskassan har avstyrkt bifall till anspråket och har anfört bl.a. följande.

text: Ersättning för ren förmögenhetsskada

text: Som AM:s anspråk får förstås begär hon skadestånd på endera två grunder. Antingen har Försäkringskassans beslut, den 20 april 2011, varit behäftat med skadeståndsgrundande fel eller så ska skadeståndsansvar åläggas Försäkringskassan till följd av det ”löfte” man gett barnets far, att de aktuella pappadagarna kunde överlåtas.

text: Förvaltningsrätten i Härnösand har i dom, den 22 augusti 2011, ogillat AM:s överklagande, då man ansett att Försäkringskassan har haft fog för sitt beslut att avslå hennes begäran om tillfällig föräldrapenning. Därför kan något skadeståndsansvar inte åläggas Försäkringskassan på den grunden att beslutet att avslå AM:s begäran om tillfällig föräldrapenning varit felaktigt.

text: ”Löftet” att dagarna med tillfällig föräldrapenning kunde överlåtas

text: Innan ett beslut av Försäkringskassan blivit allmän handling – vanligen innan beslutsdokumentet expedierats – är myndigheten oförhindrad att ändra sitt ställningstagande till om en förmån ska beviljas eller inte. Sedan beslutsdokumentet blivit expedierat, eller beslutet meddelas på annat sätt och därmed blivit allmän handling, begränsas denna möjlighet. Är beslutet till sin karaktär gynnande kan det ändras endast i vissa begränsade fall. Föreligger inget sådant fall kan ändring ske endast med stöd av

text: 113 kap. 3 §

text: SFB.

text: JO har uttalat, att även en journalanteckning av Försäkringskassan kan utgöra ett beslutsdokument förutsatt att myndigheten i journalen antecknat, både att ett beslut har fattats och beslutets innebörd. Journalanteckningen blir då en allmän handling, enligt

text: 2 kap. 7 § 2 st 1 p

text: TF. Om journalanteckningen avser ett gynnande beslut blir därmed Försäkringskassans möjligheter att ändra beslutet starkt beskurna (Jfr JO-beslut, 2012-03-30, dnr 6733-2010).

text: Enligt Försäkringskassan är journalanteckningen, den 22 december 2010, där handläggare vid myndigheten beviljar PW att överlåta sina pappadagar alltför opreciserad till sitt innehåll för att kunna anses utgöra en beslutsdokumentation. Förutom att det inte anges, att Försäkringskassan har fattat ett formellt beslut så är beslutsmeningen den, att pappadagarna överlåts till ”annan”. AM:s namn förekommer inte. Därutöver är journalanteckningen kompletterad med ytterligare journalanteckning, den 2 mars 2011 med rubrik ”Överlåtelse”. I denna senare anteckning är det uttryckt att ”Pappan […] överlåter sina pappadagar till barnets mormor enligt telesamtal 101222”. På grund av utformningen av journalanteckningen, den 22 december 2010, kan någon skadeståndsskyldighet inte åläggas Försäkringskassan på den grund att man detta datum fattat ett felaktigt beslut.

text: Frågan blir därmed om Försäkringskassan kan bli skadeståndsansvarig till följd av att myndigheten, den 22 december 2010, lämnat felaktig information.

text: Som en allmän princip när det avser en myndighets tillämpning och tolkning av lagstiftning gäller, att det inte är tillräckligt, för att staten ska bli skadeståndsskyldig, att myndigheten har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. För att det i ett sådant fall ska anses röra sig om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening, krävs att myndigheten har gjort en uppenbart oriktig bedömning (jfr JK-beslut 2008-05-29, dnr

text: Handläggare vid Försäkringskassan har, den 22 december 2010, tolkat gällande lagstiftning så, att det skulle vara möjligt för PW att överlåta sina pappadagar. Enligt Försäkringskassan är det möjligt att tolka bestämmelsen i

text: 13 kap. 10 §

text: SFB på detta vis utan att tolkningen för den skull kan kvalificeras som uppenbart oriktig. Rekvisitet ”uppenbart” torde åsyfta mer flagranta fall av oriktig lagtolkning än vad det nu är fråga om. Därutöver har AM, enligt egen utsago i samtal med Försäkringskassan (journalanteckning den 11 mars 2011 i ärende-id 10012589869), av flera handläggare vid Försäkringskassan fått besked att pappadagarna skulle gå att överlåta.

text: Då handläggarens bedömning inte kan anses ha varit uppenbart oriktig kan skadeståndsansvar inte åläggas Försäkringskassan till följd av vad handläggaren uppgett i telefonsamtal med PW, den 22 december 2010.

text: Ersättning för ideell skada

text: AM har även begärt ersättning för den psykiska påfrestning hon åsamkats genom Försäkringskassans handläggning av hennes ärende.

text: Ersättning för ideell skada, utan samband med personskada, kan enligt

text: skadeståndslagen

text: endast utgå i form av kränkningsersättning. Som framgår ovan förutsätter emellertid sådan ersättning, att kränkningen skett genom ett typiskt sett integritetskränkande brott. Då det inte av utredningen framgår – än mindre har påståtts av AM – att Försäkringskassan handlande i något avseende konstituerar brottslig handling kan kränkningsersättning inte utgå.

text: Inte heller framgår, eller har det påståtts att Försäkringskassan under ärendets handläggning har kränkts AM:s rättigheter enligt Europakonventionen.

text: Således kan härmed något skadestånd för psykisk påfrestning inte komma ifråga på någon grund.

text: På nu anförda skäl bör AM:s begäran om skadestånd inte bifallas.

text: AM har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Försäkringskassans yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande, ett s.k. culpaansvar. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skade-ståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Överväganden

text: Försäkringskassan avslog AM:s ansökan om tillfällig föräldrapenning på den grunden att ingen av de situationer som anges i

text: 13 kap. 11 § socialförsäkringsbalken

text: var tillämplig. Försäkringskassans beslut har stått fast efter domstolsprövning. Oavsett frågan huruvida ett formenligt beslut enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: har fattats eller inte, kan det inte komma ifråga att genom skadestånd tillerkänna AM ersättning motsvarande tillfällig föräldrapenning som inte lagligen ansetts kunna utgå till henne.

text: AM ersättningsanspråk får i stället anses avse ersättning för förlorad arbetsinkomst på den grunden att Försäkringskassan genom det oriktiga beskedet att pappadagarna kunde överlåtas hade bibringat henne uppfattningen att hon kunde inrätta sig i enlighet med beskedet.

text: Det står i detta fall klart att Försäkringskassan har lämnat en oriktig upplysning till PW om möjligheten att överlåta föräldrapenningen till annan. Beskedet har inte innefattat en allmän upplysning utan har varit tydligt och lämnats i ett ärende hos Försäkringskassan som innefattar myndighetsutövning. Beträffande ett sådant besked är därför

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: tillämplig (jfr

text: NJA 1985 s. 696

text: I och II).

text: Försäkringskassan har för sin del ansett att den rättstillämpning som har kommit till uttryck genom beskedet till PW inte har varit uppenbart felaktig och därför inte är skadeståndsgrundande för staten. Av uppgifterna i ärendet framgår att Försäkringskassan efter en normal juridisk granskning av beskedets innehåll kunde konstatera att det inte hade något stöd i lagstiftningen och därför var felaktigt. I en journalanteckning i AM:s ärende har det vidare uttalats att upplysningen till PW lämnats av någon ”som inte handlägger tillfällig föräldrapenning i samband med barns födelse.” Det kan mot denna bakgrund sättas i fråga om det inte ligger närmare till hands att anta att Försäkringskassan inte har tillämpat regelverket eller helt förbisett regleringens innehåll och att det därför inte skulle vara fråga om att bedöma riktigheten av det rättsliga ställningstagande som kan sägas ligga i det besked som lämnades. För den skadeståndsrättsliga prövningen är det dock särskilt avgörande att upplysningarna innefattade ett klart och oreserverat besked om Försäkringskassans blivande bedömning i saken. Beskedet föregicks inte heller av några felaktiga uppgifter från PW:s sida. Det måste vidare ha stått klart för handläggaren att beskedet var betydelsefullt för de berörda. Mot denna bakgrund får det felaktiga beskedet anses ha varit av sådant slag som föranleder skadeståndsskyldighet för staten (jfr

text: NJA 1985 s. 696

text: Den oriktiga upplysningen att PW kunde överlåta pappadagarna på annan har visserligen inte lämnats till AM i ett ärende som avsåg myndighetsutövning mot henne. Försäkringskassan har dock, enligt vad som framgår av journalanteckningarna i PW:s akt, varit fullt införstådd med att ett positivt besked innebar att han skulle överlåta sina pappadagar på henne. Det finns därför i en situation som denna inte skäl för staten att göra gällande att AM skulle falla utanför den krets som enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer kan vara berättigad till skadestånd.

text: Justitiekanslern godtar att AM inrättade sig efter kassans besked på så sätt det var av avgörande betydelse för att hon tog ledigt från sitt arbete för att vårda sitt barnbarn. De lönebesked som hon har gett in visar att hon på grund av frånvaron har gått miste om lön med 25 603 kr.

text: Det som AM har anfört och som i övrigt framgår av utredningen i ärendet ger däremot inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå. Ärendet aktualiserar inte heller frågan om någon kränkning av Europakonventionen har begåtts. Anspråket på ersättning för ideell skada ska därför avslås.

text: På grund av det anförda ska AM tillerkännas skadestånd av staten för förlorad arbetsinkomst med 25 603 kr.


title: Ifrågasatt tryckfrihetsbrott (olaga hot)

text: Förundersökningen läggs ner.

text: Beslaget hävs.

text: Ärendet

text: Den 13 september 2014 uppmärksammades polisen på att två personer, som befann sig i anslutning till Sverigedemokraternas valstuga på Gustaf Adolfs torg i Malmö, hade på sig en t-shirt respektive ett linne med likadant motiv. Motivet innefattade yttrandet ”STICK HEM TILL 30-TALET, RASSESVIN!” och en bild på Sverigedemokraternas partiledare med en pistol instoppad i munnen. Polismyndigheten i Skåne kontaktade Justitiekanslern som beslutade att t-shirten, linnet samt 13 ytterligare t-shirts som anträffades på platsen – med likadant motiv – skulle tas i beslag. Genom beslagsbeslutet inleddes förundersökning. Misstanken avsåg tryckfrihetsbrottet olaga hot.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är, såvitt nu är av intresse, enligt

text: 1 kap. 5 §

text: TF tillämplig på skrifter som har framställts i tryckpress. I begreppet skrifter inbegrips också tryck på tyger och kläder.

text: Endast om TF är tillämplig på en skrift ankommer det på Justitiekanslern att som ensam åklagare på tryckfrihetsområdet ta ställning till dess innehåll.

text: Förundersökningsåtgärderna i ärendet har vidtagits under antagandet att t shirtsen och linnet är tryckta och att Justitiekanslern därmed är behörig åklagare. Justitiekanslern har inför det nu aktuella ställningstagandet haft klädesplaggen tillgängliga. Justitiekanslerns anser sig alltjämt, mot bakgrund av klädesplaggens beskaffenhet, kunna ta ställning i ärendet utifrån antagandet att det är fråga om tryckta skrifter i den mening som avses i TF – och utan att vidta ytterligare utredningsåtgärder i denna del.

text: De tryckfrihetsbrott som kan komma ifråga är olaga hot eller brott mot medborgerlig frihet. Tryckfrihetsbrottet olaga hot begås av den som hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. För brott mot medborgerlig frihet döms, i nu aktuellt avseende, den som utför olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom politisk organisation och därigenom sätter yttrande- eller föreningsfriheten i fara. Brottet förutsätter således som ett första led att det har skett ett olaga hot. Enligt Justitiekanslerns mening kan motiven på klädesplaggen uppfattas innefatta, ett i vart fall implicit, hot om våld mot antingen Sverigedemokraternas partiledare eller mot de valarbetare som vid tidpunkten befann sig i Sverigedemokraternas valstuga. För att straffansvar för ett hotfullt yttrande ska komma ifråga krävs emellertid, som nämnts ovan, att yttrandet har varit ägnat att framkalla allvarlig fruktan hos den hotade. Hotet måste således ha varit av en viss dignitet för att kunna bestraffas som olaga hot. Till detta kommer att den som har att vaka över tryckfriheten ska beakta den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 §

text: TF. Av bestämmelsen framgår bl.a. att den som vakar över tryckfriheten bör ha i åtanke att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick och att syftet mera än framställningssättet alltid bör uppmärksammas.

text: Syftet kan i det nu aktuella fallet antas ha varit att uttrycka kritik mot Sverigedemokraternas politik. Vid en samlad bedömning är det Justitiekanslerns uppfattning att de ifrågasatta yttrandena inte kan förväntas leda till en fällande dom för olaga hot eller för brott mot medborgerlig frihet.

text: Förundersökningen ska därför läggas ner och beslaget av klädesplaggen hävas.


title: Frågan om en felaktig uppgift i Försäkringskassans register kan anses ha innefattat en kränkning av den personliga integriteten i den mening som avses i 48 § personuppgiftslagen (PuL)

text: Justitiekanslern avslår PK:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Anspråk m.m.

text: PK har hos Försäkringskassan begärt skadestånd av staten med, som kravet slutligen bestämts, fem miljoner kronor jämte dröjsmålsränta på grund av Försäkringskassans handläggning och beslut rörande livränta, kassans beslut om återkrav och att det tagit fem år innan han fick träffa försäkringsläkaren. Han har anfört att Försäkringskassan felaktigt drog in hans sjukpenning från den 10 januari 2005. Att beslutet var felaktigt framgår av en dom från Länsrätten i Skåne län den 9 mars 2006 i vilken han tillerkändes rätt till hel sjukpenning. Försäkringskassan ändrade nivån på ersättningen på grund av hans arbetslöshet. Försäkringskassan har återkrävt delar av den sjukpenning som han har uppburit eftersom sjukpenningen har beräknats som om han hade sitt arbete kvar. Han har redan återbetalat de pengar som han fick från a-kassan men vill inte återbetala sjukpenningen. Försäkringskassan har angett felaktiga uppgifter om hans årsinkomst, vilket har skapat problem. Han misstänker att det förekommit felaktigheter vid handläggningen av livränteärendet eftersom hans personnummer har blandats ihop med ett annat namn. Han vill ha skadestånd för den inhumana behandling han utsatts för och för den felaktiga indragningen av sjukpenning, vilken ledde till att han blev arbetslös. Arbetslösheten har i sin tur lett till fel ersättning från a-kassan, bristande kreditvärdighet och låg pension i framtiden. Han vill också ha ersättning för det merarbete som ändringarna i årsinkomst har orsakat honom.

text: Utredningen

text: Försäkringskassan har med ett eget yttrande överlämnat ärendet hit. I yttrandet anförs i huvudsak följande.

text: Rätt till sjukpenning

text: Försäkringskassans beslut om indragning av sjukpenning har inte innefattat någon sådan uppenbar felbedömning att skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning aktualiseras. Den bedömning som den beslutande handläggaren gjorde, nämligen att PK hade arbetsförmåga i ett arbete utan inslag av vibrerande redskap, har haft stöd i det medicinska underlaget. Länsrätten har funnit dels att utredningen visat att hans arbetsförmåga är nedsatt i alla vanligt förekommande manuella arbeten, dels att han mot bakgrund av sin utbildning och yrkeserfarenhet inte kan anses ha någon arbetsförmåga innan han får rehabilitering. Försäkringskassan har vid sitt beslut bortsett från faktorer som utbildning och arbetslivserfarenhet, vilket har stöd i den tolkning av AFL som gjorts av Regeringsrätten i

text: RÅ 2008 ref. 23

text: . Något skadestånd kan inte utgå för förmögenhetsskada eftersom kassans beslut om indragning inte var försumligt.

text: Återkravet

text: För arbetslösa finns ett tak för sjukpenning på 486 kr. Försäkringskassans beslut att återkräva skillnaden mellan den sjukpenning som utgått till PK som om han varit anställd och 486 kr har varit korrekt. Att PK fick sjukpenning såsom anställd för tid då han var arbetslös berodde på en felaktig registrering i mars 2006, vars orsak inte har kunnat fastställas. Försäkringskassan gör bedömningen att uppgiften om PK:s anställningsförhållanden är en personuppgift som omfattas av PUL och att den felaktiga registreringen utgör en behandling av personuppgifter i strid med

text: 9 §

text: PUL. PK är därför berättigad till skadestånd för den skada och kränkning som felet kan ha orsakat honom. Det är inte en förmögenhetsskada att åläggas att återbetala ett belopp som man inte har haft rätt till, inte heller är det visat någon annan skada. Försäkringskassan anser att ersättning för kränkning inte bör sättas högre än 500 kr med beaktande av att den felaktiga personuppgiftshanteringen inte har varit typiskt sett kränkande.

text: Ideell skada

text: Det har inte framkommit att någon tjänsteman hos Försäkringskassan har utsatt PK för något brott eller att hans rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts. Ersättning för ideell skada kan därför i övrigt inte bifallas.

text: Beslut om livränta

text: Det finns inte skäl anta att skrivfelet i en föredragnings-pm den 9 november 2007 har haft någon inverkan på beslutet eller på annat sätt medfört skada för PK. ---

text: PK har beretts tillfälle att kommentera vad Försäkringskassan har anfört och har inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslern har från Försäkringskassan inhämtat att Försäkringskassan den 14 maj 2009 beslöt att PK hade rätt till högre livränta från och med januari 2008. Den 2 februari 2010 beviljades PK hel sjukersättning från och med januari 2010 och tills vidare. Den 3 februari 2010 beslutade Försäkringskassan att PK:s livränta skulle samordnas med 17 procent av sjukersättningen från och med januari 2010. Den 14 juni 2010 avslog Försäkringskassan PK:s begäran om högre livränta för besvär i form av vibrationsskada. Justitiekanslern har tagit del av dessa beslut.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ska ersättning även utgå för skada genom att någon allvarligt kränks genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. En förutsättning härför är att något typiskt sett integritetskränkande brott har begåtts. Enligt Högsta domstolens praxis från senare år kan ersättning för ideell skada även utgå vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser, se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: När det gäller rättstillämpning och bevisvärdering samt frågor som innefattar diskretionära bedömningar räcker det inte för skadeståndsansvar att en myndighet har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. Det krävs att myndighetens bedömning har varit felaktig eller försumlig i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Det har i rättspraxis ansetts att endast uppenbara felbedömningar kan föranleda skadeståndsansvar för det allmänna (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 285 samt Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , andra upplagan, s. 79 f.). Detta gäller i den utsträckning ett konstaterat fel inte också innefattar en överträdelse av Europakonventionens regler, se

text: NJA 2007 s. 862

text: med där gjorda hänvisningar.

text: Prövningen av huruvida olika förmåner ska utgå enligt socialförsäkringssystemet bygger nästan alltid på bedömningar av medicinskt slag vilka oftast också är av grannlaga natur. Att skilda bedömningar görs vid olika tillfällen kan bero på att det har kommit fram nya omständigheter t.ex. i form av ett nytt medicinskt underlag som inte fanns att tillgå då ett tidigare ställningstagande måste göras. Men det kan också bero på att olika bedömningar gjorts utifrån samma faktaunderlag. Att en domstol efter att beslutet har överklagats gör en annan bedömning än myndigheten gjort innebär alltså inte i sig att något skadeståndsgrundande fel har begåtts. Endast vid grava felbedömningar finns det utrymme för att utkräva ett skadeståndsrättsligt ansvar.

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: (1998:204, PUL) ska en personuppgiftsansvarig ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Av

text: 9 §

text: PUL framgår bland annat att de personuppgifter som behandlas ska vara riktiga och behandlas på ett korrekt sätt.

text: Har staten ådragit sig skadeståndsskyldighet?

text: Justitiekanslern delar i huvudsak Försäkringskassans bedömning i fråga om statens skadeståndsskyldighet. Det får alltså anses utrett att Försäkringskassans register under en tid kommit att innehålla en felaktig uppgift rörande PK. Han var nämligen antecknad som ”anställd” medan han rätteligen bort vara registrerad som ”arbetslös”. Detta kom att påverka storleken på hans sjukförsäkringsförmåner och ledde till att han senare fick återbetala vad han uppburit för mycket. Felet har inneburit att en personuppgift rörande PK har hanterats i strid mot

text: 9 § g

text: PUL. Staten är därmed i och för sig skadeståndsskyldig mot PK enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: Frågan är emellertid om det inträffade har lett till någon skada för PK. Vad som ersätts enligt

text: 48 §

text: PUL är ”skada” och ”kränkning av den personliga integriteten”. Utredningen ger inte vid handen att den felaktiga personuppgiftsbehandlingen har lett till någon förmögenhetsskada. Frågan är då om felet orsakat en kränkning av PK personliga integritet. Försäkringskassan har uttalat att felet inte varit typiskt sett kränkande, men har likväl tillstyrkt en viss mindre, närmast symbolisk, ersättning på 500 kr.

text: Justitiekanslern har vid sin tillämpning av

text: 48 §

text: PUL sökt ledning främst i motiven till lagstiftningen, men även i uttalanden i doktrinen och i domstolspraxis som dock är rätt sparsam på området. Här kan antecknas följande.

text: Av motiven till PUL framgår att ersättningen för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Därvid kan beaktas bl.a. sådana faktorer som huruvida det har funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne (

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: f.).

text: Enligt

text: datalagen (1973:289)

text: , som är den lagstiftning som närmast föregick

text: personuppgiftslagen

text: , kunde ersättning utges för det lidande som den oriktiga eller missvisande registeruppgiften kunde antas ha inneburit för honom eller henne (

text: 23 § första stycket

text: ). För att skadestånd till följd av oriktig eller missvisande uppgift skulle utgå enligt den bestämmelsen krävdes enligt motiven att den skadelidande hade blivit utsatt för en integritetskränkning som inte var obetydlig. Där uttalades också att det fick ankomma på rättstillämpningen att bedöma skadeståndsfrågan mot bakgrund av allmänna skadeståndsrättsliga principer och de intressen som

text: datalagen

text: ska skydda (se

text: prop. 1986/87:116 s. 19

text: samt Claes Kring och Sten Wahlqvist,

text: Datalagen

text: med kommentarer, s. 247).

text: Någon ändring avseende den grad av eller nivå på ”kränkningen” som bör krävas för rätt till skadestånd synes inte ha varit avsedd då

text: datalagen

text: ersattes av PUL. Den slutsatsen är alltså berättigad att en viss grad av integritetsintrång krävs för att en integritetskränkning ska omfattas av lagens skadeståndsbestämmelse även när det gäller

text: 48 §

text: PUL.

text: Av intresse är också vad som har uttalats i motiven till 2002 års förändring av ersättningsreglerna för ideell skada i

text: skadeståndslagen

text: . Där sägs att vid bedömningen av om en kränkning är att anse som allvarlig bör samtliga omständigheter kring handlingen beaktas. Vidare framhålls att bagatellartade kränkningar inte bör medföra att skadestånd betalas ut (

text: prop. 2000/2001:68 s. 65

text: ). Vidare framgår av

text: 5 kap. 6 § skadeståndslagen

text: att skadestånd med anledning av kränkning ska bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det ska därvid särskilt beaktas om handlingen har haft förnedrande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande eller varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet.

text: Justitiekanslern finner, med ledning av de uttalanden som nu redovisats, att i princip samma omständigheter som ska beaktas när ersättningen för kränkning bestäms bör ligga till grund vid bedömningen av om det alls föreligger rätt till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL. Man bör således lägga vikt vid om det har varit fråga om registrering av personuppgifter av känslig art, om det funnits risk för otillbörlig spridning av uppgifterna och om den felaktiga behandlingen fått eller kunnat få några beaktansvärda negativa konsekvenser för den registrerade. Om så inte är fallet kan en begäran om ersättning komma att avslås när ingen kränkning anses ha skett eller där kränkningen bedöms vara försumbar.

text: I det här fallet finner Justitiekanslern att den omständigheten att PK i registret har varit antecknad som anställd i stället för som arbetslös inte kan anses vara en uppgift av känslig art. Att han ålagts att återbetala ett belopp som felaktigt utbetalats till honom har utgjort en negativ konsekvens av den felaktiga registreringen. Han har dock inte behövt återbetala hela det för mycket utbetalda utan har av Försäkringskassan befriats från att betala drygt 50 000 kr av det han fått för mycket. Den felaktiga behandlingen av personuppgiften kan med hänsyn härtill inte anses ha orsakat någon sådan kränkning av PK:s personliga integritet som är en förutsättning för att han ska vara berättigad till ersättning enligt PUL. Något skadestånd kan därför inte utgå enligt den lagen.

text: Utredningen ger inte heller vid handen att det i övrigt har förekommit något fel eller någon försummelse vid kassans handläggning som grundar rätt till skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 §

text: eller

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: PK:s anspråk ska alltså i sin helhet avslås.


title: Remissyttrande över departementspromemorian Polisens tillgång till signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (Ds 2011:4)

text: (Justitiedepartementets diarienummer Ju2011/8745/L4)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs i den har skett från de synpunkter som Justitiekanslern främst har att beakta.

text: Justitiekanslern kan sammantaget konstatera att det förslag som nu lämnas såvitt gäller Säkerhetspolisen stämmer väl överens med den uppfattning som Justitiekanslern framförde till Justitiedepartementet den 30 september 2009, efter att ha deltagit i en hearing angående betänkandet Signalspaning för polisiära behov (

text: SOU 2009:66

text: ). När det gäller Rikskriminalpolisen framförde Justitiekanslern då uppfattningen att denna torde kunna bli tillräckligt väl tillgodosedd med en ren s.k. delgivningslösning. I den nu framlagda promemorian redovisas visst tillkommande material avseende Rikskriminalpolisens behov av att få tillgång till uppgifter som har inhämtats genom signalspaning (se s. 36). Justitiekanslern gör ingen annan bedömning i fråga om Rikskriminalpolisens behov än den som framförs i promemorian. På s. 40 i promemorian konstateras att delgivning av information som inhämtats efter inriktning från andra, på sätt som kan ske idag, inte är tillräckligt. Justitiekanslern hade för att kunna ta ställning till förslaget i denna del önskat en utförligare redogörelse för de överväganden som ligger till grund för denna bedömning.

text: Justitiekanslern vill i sammanhanget betona vikten av att den aktuella lagstiftningen och förändringar i denna fortlöpande följs upp särskilt med avseende på skyddet för den personliga integriteten och negativa återverkningar på massmedieområdet (se för det sistnämnda bl.a. Justitiekanslerns yttrande den 27 februari 2009 över promemorian Förstärkt integritetsskydd vid signalspaning [

text: Ds 2009:1

text: ]). En sådan uppföljning kan ske inom ramen för den tillsynsverksamhet som Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten bedriver. Justitiekanslern välkomnar även – såvitt gäller integritetsskyddet – inrättandet av den parlamentariska integritetskommission som omfattas av regeringens ramöverenskommelse med Socialdemokraterna om Polisens tillgång till signalspaning.

text: De övriga överväganden och förslag som redovisas i promemorian föranleder inte några erinringar.


title: Anspråk enligt frihetsberövandelagen - förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem)

text: Justitiekanslern tillerkänner ML, enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, ersättning för lidande med 140 000 kr. ML tillerkänns vidare ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 3 105 kr.

text: Ersättningarna ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

text: Förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff i praxis (ne bis in idem)

text: I artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen stadgas att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan har blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. Detta förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem) är bindande för Sverige.

text: Den 14 september 2004 meddelade Europadomstolen beslut i målet Rosenquist v. Sweden (Application no. 60619/00). Europadomstolen konstaterade där att det svenska systemet med dubbla sanktioner (skattetillägg och brottspåföljd) och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte kom i konflikt med rätten enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma gärning. Europadomstolen fäste avgörande vikt vid skillnaden i subjektivt hänseende för påförande av skattetillägg respektive ansvar för skattebrott och de olika syften som bar upp reglerna om skattetillägg respektive bestämmelserna i

text: skattebrottslagen

text: . Påförande av skattetillägg och lagföring för skattebrott ansågs således inte avse samma brott i bestämmelsens mening.

text: I dom den 10 februari 2009 tog Europadomstolen (Grand Chamber) i målet Zolotukhin v. Russia (Application no. 14939/03) på nytt ställning till innebörden av förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff. Bland annat mot bakgrund av den rättsutveckling som skett inom EU avseende det förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff som gäller mellan medlemsstaterna enligt bl.a. Schengenkonventionen (se bl.a. EU-domstolens dom i

text: mål C-436/04

text: , brottmålet mot Leopold Henri Van Esbroeck, REG 2006 I-02333) fann Europadomstolen skäl att ompröva sitt ställningstagande i frågan om vad som avsågs med ”samma brott” (gärning). Europadomstolen förklarade att artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen förhindrar ny lagföring och dom för ett ”andra” brott i den mån detta härrör från identiska fakta eller från fakta som i allt väsentligt är desamma som beträffande det ”första” brottet. Prövningen skulle därmed utgå från vad som bildar en uppsättning konkreta fakta som berör samma person och är oupplösligen förbundna med varandra i tid och rum.

text: I dom den 17 september 2009 fann Högsta förvaltningsdomstolen (

text: RÅ 2009 ref. 94

text: ) att det svenska systemet med dubbla sanktioner och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte var oförenligt med artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Den 1 december 2009, då Lissabonfördraget trädde i kraft, blev Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU-stadgan) rättsligt bindande för medlemsstaterna. I

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: återfinns ett förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff som motsvarar det i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Medlemsstaterna har emellertid att iaktta EU-stadgan endast när de tillämpar unionsrätt.

text: Den 31 mars 2010 kom Högsta domstolen (

text: NJA 2010 s. 168

text: I–II) till samma slutsats som Högsta förvaltningsdomstolen gjort i

text: RÅ 2009 ref. 94

text: . Högsta domstolen fann således att det svenska systemet med två skilda förfaranden för prövning av frågan om skattebrott resp. skattetillägg inte kunde anses stå i strid Europakonventionens förbud mot dubbla förfaranden och dubbla straff, i vart fall inte på ett sådant tydligt sätt som enligt Högsta domstolen borde krävas för att den svenska lagstiftningen skulle sättas åt sidan av domstol.

text: Den 26 februari 2013 meddelade EU-domstolen, med anledning av Haparanda tingsrätts begäran om förhandsavgörande, dom i

text: mål C-617/10

text: , Åklagaren mot Hans Åkerberg Fransson (REU 2013 I-00000). EU-domstolen fann att EU-stadgan var tillämplig på förfarandet såvitt det avsåg skyldigheten att deklarera mervärdesskatt och att, under förutsättning att skattetillägget var att betrakta som en straffrättslig påföljd, det fick anses komma i konflikt med

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: att först påföra ett skattetillägg och därefter utdöma ett straff.

text: Genom beslut i plenum den 11 juni 2013 (

text: NJA 2013 s. 502

text: ) ändrade Högsta domstolen sitt ställningstagande och förklarade att domstolens bedömning i

text: NJA 2010 s. 168

text: I–II inte längre skulle gälla. Högsta domstolen fann således att det svenska systemet med dubbla sanktioner (skattetillägg och brottspåföljd) och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte längre kunde upprätthållas fullt ut med hänsyn till Sveriges åtaganden enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen samt

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: och hur dessa åtaganden för svensk del borde tolkas och tillämpas med hänsyn till grundläggande nationella processuella bestämmelser.

text: Högsta domstolen framhöll i sammanhanget att förbudet i tilläggsprotokollet ”som svensk lag” bör tillämpas på ett sätt som är förenligt med grundläggande svenska processuella principer. Enligt Högsta domstolen innebär

text: NJA 2013 s. 502

text: i korthet att följande fortsättningsvis ska iakttas vid tillämpningen av förbudet i tilläggsprotokollet som svensk lag. Rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) omfattar systemet med skattetillägg och påföljd för brott mot

text: skattebrottslagen

text: . Det gäller med avseende på såväl mervärdesskatt som andra skatter och avgifter. Rätten ska iakttas när skattetillägg och påföljd för skattebrott aktualiseras för en och samma fysiska person, också när en juridisk person är primärt ansvarig för skattetillägget. Det föreligger hinder mot åtal för skattebrott så snart Skatteverket har fattat ett beslut om att ta ut skattetillägg, oavsett om beslutet har vunnit laga kraft eller inte. Däremot ska rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott normalt inte hindra åtal och dom för bokföringsbrott av det skälet att skattetillägg har tagits ut.

text: I beslut den 16 juli 2013 (

text: NJA 2013 s. 746

text: ) fann Högsta domstolen vidare att när en brottmålsdom som har meddelats efter Europadomstolens dom i Zolotukhin-målet, dvs. den 10 februari 2009, är oförenlig med den rätt att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) som har konstaterats i

text: NJA 2013 s. 502

text: , så ska den dömde ha rätt till resning när ett återupptagande behövs för att avbryta ett pågående frihetsberövande. Rätt till resning ska i regel också föreligga även om ett återupptagande inte behövs för att avbryta ett pågående frihetsberövande.

text: Bakgrunden till det nu framställda ersättningsanspråket

text: ML åtalades i juni 2011 för grovt skattebrott. Åklagaren gjorde gällande att han under juli 2008–april 2010 uppsåtligen lämnat oriktig uppgift till Skatteverket genom att i skattedeklarationer avseende redovisningsperioderna maj 2008–mars 2010 redovisa ingående mervärdesskatt på så sätt att han oriktigt givit sken av att han haft en ingående mervärdesskatt trots att det inte stämde överens med verkligheten. Förfarandet hade enligt åklagaren givit upphov till fara för att skatt felaktigt skulle återbetalas till ML med drygt 2 000 000 kr. Skatteverket hade under 2010 beslutat att ta ut skattetillägg av ML med anledning av samma oriktiga uppgifter som åtalet avsåg. ML dömdes av Södertörns tingsrätt den 11 oktober 2011 i enlighet med åtalet för grovt skattebrott till fängelse 1 år 4 månader (mål nr B 13144-10). I dom den 16 maj 2012 fastställde Svea hovrätt tingsrättens dom (mål nr B 9155-11). Högsta domstolen beslutade den 16 okotber 2012 att inte meddela prövningstillstånd (mål nr B 2796-12).

text: ML inledde verkställighet av det ådömda fängelsestraffet den 27 december 2012.

text: Efter att ML i Högsta domstolen ansökt om resning avseende hovrättens dom beslutade Högsta domstolen den 11 juli 2013 att, till dess annat föreskrevs, vidare åtgärder för verkställighet av hovrättens dom inte fick ske (mål nr Ö 3508-13). I beslut den 14 november 2013 biföll Högsta domstolen ansökan om resning samt beslutade att undanröja hovrättens dom och i sin helhet avvisa den talan som åklagaren fört mot ML. Högsta domstolen hänvisade till

text: NJA 2013 s. 502

text: och

text: NJA 2013 s. 746

text: och konstaterade att åtalet mot ML och den fällande domen för grovt skattebrott byggde på att han lämnat oriktiga uppgifter av betydelse för mervärdesskatt avseende redovisningsperioderna maj 2008–mars 2010 samt att samma oriktiga uppgifter hade lagts till grund också för Skatteverkets beslut om att ta ut skattetillägg av honom. Eftersom besluten om skattetillägg hade fattats innan åtalet väcktes förelåg hinder mot att pröva åklagarens talan.

text: Anspråket m.m.

text: ML har yrkat ersättning för lidande med 140 000 kr samt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 3 105 kr. Han har som stöd för anspråket anfört att han med anledning av hovrättens dom var frihetsberövad under perioden den 27 december 2012–11 juli 2013, att domen har undanröjts och att han därmed är berättigad till ersättning enligt

text: 4 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen).

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Åklagarmyndigheten och också berett Ekobrottsmyndigheten tillfälle att lämna synpunkter i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli, har tillstyrkt att ML tillerkänns skälig ersättning enligt frihetsberövandelagen och har anfört bl.a. följande.

text: Förutsättningar för ersättning

text: Enligt 4 § frihetsberövandelagen har bland annat den som avtjänat fängelsestraff rätt till ersättning, om det efter överklagande eller anlitande av särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom eller döms till en mindre ingripande påföljd eller om den dom som legat till grund för verkställigheten undanröjs, utan beslut om ny handläggning.

text: Ersättning till den som är berättigad till ersättning enligt 4 § kan vägras eller sättas ned enligt 6 § tredje stycket, om den skadelidandes eget beteende föranlett frihetsinskränkningen eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning för dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: I förarbetena ges exempel på olika situationer när det kan finnas skäl för jämkning av ersättning. Exemplen avser i huvudsak situationer hänförliga till andra frihetsinskränkningar än avtjänande av fängelsestraff. Det anges dock att bestämmelsen i 6 § också omfattar den som har rätt till ersättning enligt 4 § på grund av att han har avtjänat frihetsstraff. Det torde dock i dessa fall vara ovanligt att det finns anledning till jämkning, men det är inte uteslutet. Vidare anges att jämkning endast bör ske i klara fall av oskälighet (NJA II 1998 s. 532 f.)

text: Bedömning

text: ML har efter anlitande av ett särskilt rättsmedel, resning, fått den dom som legat till grund för verkställigheten av fängelsestraffet undanröjd, utan att det har fattats något beslut om ny handläggning. Enligt ordalydelsen i 4 § frihetsberövandelagen är han därför berättigad till ersättning för den tid som han avtjänat fängelsestraffet. Varken av lagtexten eller av förarbetena framgår att rätten till ersättning skulle vara beroende av det bakomliggande skälet till att resning beviljas och att en dom undanröjs. Enligt riksåklagarens mening bör därför ML:s rätt till ersättning prövas enligt frihetsberövandelagen.

text: […] Högsta domstolen [har] konstaterat att det sedan 10 februari 2009 har förelegat hinder för staten att i två olika förfaranden påföra en person skattetillägg och därefter åtala och döma personen för skattebrott på grund av samma oriktiga uppgift. Mot denna bakgrund bör, enligt riksåklagarens mening, det faktum att ML gjort sig skyldig till brott och därigenom i någon mening kan sägas ha föranlett domen och den utdömda påföljden inte beaktas vid bedömning av skälighet av ersättning enligt frihetsberövandelagen. Inte heller i övrigt föreligger det skäl att vägra eller sätta ned ersättningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rätten till ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: Enligt 4 § frihetsberövandelagen har den som har avtjänat fängelsestraff, rätt till ersättning om det, efter anlitande av särskilt rättsmedel, meddelas frikännande dom eller döms ut en mindre ingripande påföljd eller om den dom som har legat till grund för verkställigheten undanröjs utan beslut om ny handläggning.

text: Enligt 7 § frihetsberövandelagen lämnas ersättning enligt

text: 4 § samma lag

text: för bl.a. lidande.

text: Hovrättens dom, som låg till grund för det fängelsestraff som ML har verkställt, har undanröjts och åtalet mot honom har avvisats. ML är därmed som utgångspunkt berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet har inneburit för honom.

text: Enligt 6 § första stycket frihetsberövandelagen har den skadelidande inte rätt till ersättning enligt 2–5 §§, om den skadelidande själv uppsåtligen har föranlett åtgärden. I samma bestämmelses tredje stycke anges vidare att ersättning kan vägras eller sättas ned, om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2013 s. 1003

text: konstaterat att möjligheten till jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen ska tillämpas restriktivt och endast i klara fall av oskälighet liksom att det ankommer på staten att åberopa och bevisa de omständigheter som medför att ersättningen bör jämkas.

text: Som Riksåklagaren har anfört berörs frågan om jämkning av ersättning i situationer där resning har beviljats inte närmare i frihetsberövandelagens förarbeten. Det är inte heller överraskande att det förhåller sig på det viset eftersom det, med utgångspunkt i utformningen av bestämmelsen om resning i

text: 58 kap. 2 § rättegångsbalken

text: och hur den bestämmelsen har tolkats i praxis, knappast har varit förutsebart för lagstiftaren att resning skulle kunna beviljas i ett fall som det aktuella. För resning krävs enligt

text: 58 kap. 2 § 5 rättegångsbalken

text: att den rättstillämpning som har legat till grund för domen uppenbart strider mot lag. I enlighet med vad Riksåklagaren förklarade i

text: NJA 2013 s. 746

text: har det rekvisitet tidigare tolkats så att det krävs att rättstillämpningen klart och oemotsägligt framstår som oriktig vid tidpunkten för avgörandet; ny eller ändrad praxis har därför inte utgjort grund för resning.

text: Det kan i ett fall som det aktuella, där det inte föreligger några tvivel kring den enskildes skuld, verka märkligt – och sannolikt inte av lagstiftaren åsyftat – att ersättning enligt frihetsberövandelagen ska utgå. Enligt Justitiekanslerns mening är detta emellertid en ofrånkomlig konsekvens av den tolkning av resningsbestämmelserna som Högsta domstolen stannat för i

text: NJA 2013 s. 746

text: Mot bakgrund av Högsta domstolens ställningstagande i

text: NJA 2013 s. 746

text: bedömer Justitiekanslern således att det inte föreligger förutsättningar för att vägra eller sätta ner ersättningen.

text: Lidandeersättningens storlek

text: De få fall där ersättning enligt 4 § frihetsberövandelagen tidigare har aktualiserats har inte varit jämförbara med det här aktuella. De tidigare fallen har främst rört personer som har avtjänat mycket långa fängelsestraff och som har blivit frikända efter att resning har beviljats. Vid bestämmande av lidandeersättningens storlek framstår ett fall som detta mer jämförbart med frihetsberövanden i avvaktan på lagföring. ML har också bestämt sitt yrkande i enlighet med Justitiekanslerns praxis för ersättning vid sådana frihetsberövanden. Justitiekanslern bedömer att lidandeersättningen bör bestämmas med ledning av dessa principer och därmed främst med utgångspunkt i frihetsberövandets längd.

text: Justitiekanslern bestämmer mot denna bakgrund ersättningen för lidande till 140 000 kr.

text: Ombudskostnader

text: Ombudskostnaderna är skäliga och godtas.


title: Fråga om skadestånd med hänvisning till att en kammarrätts handläggning av ett mål angående rätten till livränta har innefattat överträdelser av artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår KR:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: KR arbetade under perioden 1974-1984 som mejeriarbetare på Arla. Därefter arbetade han fram till 1991 som livsmedelstekniker på GB Glace.

text: KR var omväxlande helt och till hälften sjukskriven från den 16 oktober 1996 – den 31 oktober 2002 till följd av värk i ländryggen. I april 1999 beviljades han halv förtidspension på grund av smärtor i höger underarm. Från och med november 2002 har han erhållit hel sjukpenning.

text: Den 9 januari 2003 anmälde KR sina besvär i rygg, ben, arm och hand som arbetsskada. Han angav i anmälan att skadan först visade sig i oktober 1975. Han begärde livränta den 29 december 2004 för besvär i form av rygg och benvärk med nedsatt rörelse- och belastningsförmåga, smärta och domningar i hand respektive arm med nedsatt kraft och finmotorik samt sömnrubbningar.

text: Försäkringskassan beslutade den 17 maj 2005 att KR inte var berättigad till livränta eftersom hans besvär med rygg- och benvärk samt domningar i hand och arm inte kunde godkännas som arbetsskada. Inför beslutet hade KR hörts muntligen vid Socialförsäkringsnämndens sammanträde.

text: KR överklagade Försäkringskassans beslut till Länsrätten i Stockholms län (numera förvaltningsrätten) och begärde muntlig förhandling. Länsrätten höll muntlig förhandling och avslog därefter överklagandet den 19 april 2007. Av domskälen framgår följande.

text: För att KR:s besvär skall kunna godkännas som arbetsskada skall den skadliga inverkan i hans arbete ha varit av sådan omfattning, intensitet och varaktighet att det föreligger hög grad av sannolikhet för att besvären orsakats av arbetet.

text: Av utredningen framgår bl.a. att KR arbetat 18 år som livsmedelsarbetare och att han från och med november 2002 tillerkänts hel sjukersättning under diagnosen lumbago ischias, myosit. Som KR anfört är det i och för sig vetenskapligt känt att livsmedelsarbetare statistiskt sett har en hög skaderisk. Vid bedömningen av om en arbetsskada föreligger måste dock omständigheterna i det enskilda fallet beaktas. Länsrätten beaktar i förevarande fall att KR fick besvär med ryggen i unga år och redan efter knappt två år i sitt arbete som livsmedelsarbetare. Röntgen har visat att KR har degenerativa förändringar i ryggen. Mot denna bakgrund ger enligt länsrättens mening den medicinska utredningen och övriga utredningen i målet inte tillräckligt stöd för slutsatsen att KR i sitt arbete varit utsatt för någon faktor som med hög grad av sannolikhet kunnat orsaka de anmälda besvären. KR har således inte rätt till livränta. Överklagandet skall därför avslås.

text: KR överklagade domen till Kammarrätten i Stockholm (kammarrätten). I kammarrätten åberopade han ny bevisning, bl.a. ett intyg av företagsläkaren OS och en utredning från Centrum för folkhälsa, Arbets- och miljömedicin, utfärdad av bl.a. läkaren AT. KR begärde att kammarrätten skulle hålla muntlig förhandling och höra OS och försäkringsläkaren IE. Kammarrätten fann inte skäl att hålla muntlig förhandling inför avgörandet av frågan om prövningstillstånd och meddelade prövningstillstånd i målet den 17 mars 2008.

text: I ett yttrande till kammarrätten vidhöll KR sin begäran om muntlig förhandling och angav att han ville höra IE och AT. Domstolen fann inte skäl att hålla muntlig förhandling. Efter att KR beretts tillfälle att slutföra sin talan avslog kammarrätten överklagandet den 27 oktober 2008. Domskälen återges i sin helhet nedan.

text: Den medicinska och övriga utredningen i målet ger enligt kammarrättens mening inte stöd för att KR i sitt arbete har varit utsatt för sådan skadlig inverkan som med hög grad av sannolikhet kunnat ge upphov till den skada han har. Hans ryggbesvär m.m. kan således – såsom länsrätten och Försäkringskassan också funnit – inte godkännas som arbetsskada. KR är därför inte berättigad till livränta enligt LAF. Överklagandet skall således avslås

text: KR överklagade domen till Regeringsrätten (numera Högsta förvaltningsdomstolen), som den 4 augusti 2009 beslutade att inte meddela prövningstillstånd.

text: Den 3 februari 2010 vände sig KR till Europadomstolen. Han anförde att hans rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europakonventionen hade åsidosatts i tre hänseenden. Beslutet att neka honom livränta hade grundats på ett felaktigt läkarutlåtande, han hade förvägrats en muntlig förhandling i kammarrätten och kammarrättens domskäl var inte tillräckligt utförliga.

text: I ett beslut den 21 maj 2013 (no. 10404/10) avvisade Europadomstolen KR:s ansökan med hänvisning till att han inte hade uttömt tillgängliga inhemska rättsmedel.

text: Anspråket

text: KR har begärt skadestånd av staten med 50 000 kr med hänvisning till att hans rätt till en rättvis rättegång har kränkts i två olika avseenden, som var för sig och tillsammans har orsakat honom ideell skada. Kammarrätten har i mål nr 4341-07 vid två tillfällen avslagit hans begäran om muntlig förhandling trots att han enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har rätt till en sådan. Vidare har kammarrättens dom i målet inte varit tillräckligt motiverad för att säkerställa hans rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i konventionen.

text: Till stöd för sitt anspråk har KR anfört i huvudsak följande.

text: I kammarrätten åberopade han ny bevisning, särskilt den ergonomiska utredning som genomfördes av Centrum för folkhälsa, Arbets- och miljömedicin, vid Karolinska Universitetssjukhuset. Utredningens slutsatser var att det fanns ”övervägande skäl” för att arbetet orsakat hans besvär, vilket kastade påtagliga tvivel över utlåtandet från Dr IE som utgjort grunden för de tidigare avslagsbesluten. Den nya bevisningen måste anses vara av sådan betydelse att kammarrätten hade en skyldighet enligt artikel 6.1 i Europakonventionen att detaljerat kommentera den i domen.

text: Bristerna i kammarrättens dom gjorde det i praktiken omöjligt för honom att avgöra om domstolen hade försummat att beakta den nya bevisningen eller om avsikten var att avfärda bevisningen, och i så fall vad det ställningstagandet grundades på. De bristande domskälen har också gjort det i praktiken omöjligt för honom att formulera ett effektivt överklagande till Regeringsrätten. En ytterligare funktion i kravet på en motiverad dom är att visa för parterna att de har hörts.

text: Hans avsikt med att åberopa den nya bevisningen var att motbevisa den medicinska bedömning som IE hade gjort, och som legat till grund för underinstansernas avslagsbeslut. För kunna konfrontera IE med den nya bevisningen begärde han att kammarrätten skulle hålla muntlig förhandling och åberopade vittnesförhör med OS, f.d. företagsläkare på mejeriet, och AT vid Centrum för Folkhälsa, Arbets- och miljömedicin. Med hänsyn till att kammarrätten nekade honom rätten till en muntlig förhandling hade han berättigade förväntningar på att kammarrätten i sin dom uttryckligen skulle värdera och kommentera den nya bevisningen.

text: Sammantaget har kammarrättens dom inte varit tillräckligt motiverad för att säkerställa honom en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i konventionen. Överträdelsen har orsakat honom ideell skada. Det begärda beloppet är skäligt med hänsyn till överträdelsens natur och konsekvenser.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har i ärendet inhämtat ett yttrande från Kammarrätten i Stockholm. I sitt yttrande avstyrker kammarrätten KR:s anspråk och anför i huvudsak följande.

text: Det finns sällan skäl att hålla en muntlig förhandling inför avgörandet av frågan om prövningstillstånd. I KR:s fall meddelades prövningstillstånd. Redan av det skälet fanns det inte anledning för kammarrätten att hålla någon muntlig förhandling inför avgörande av tillståndsfrågan. Vad gäller kammarrättens beslut att inte hålla muntlig förhandling inför målets slutliga avgörande framhålls att KR redan hade fått komma till tals muntligen såväl hos Socialförsäkringsnämnden som hos länsrätten. Enligt Europadomstolens praxis är kravet på muntlig förhandling i överinstanserna lägre om en sådan har hållits i första instans. De vittnen som KR åberopade hade redan uttalat sig skriftligt i målet och det fanns inget som tydde på att det fanns frågor som inte lika gärna kunde avgöras utifrån det skriftliga materialet. KR fick vidare tillfälle att slutföra sin talan i målet. Sammantaget var det inte fel att neka honom muntlig förhandling.

text: Kammarrätten hade i sak att avgöra om det fanns en hög grad av sannolikhet för att KR hade utsatts för skadlig inverkan i arbetet. Fram till kammarrättens prövning fanns det mycket lite som talade för en sådan slutsats. Den nya bevisningen som KR gav in i kammarrätten talade i viss mån för att saken skulle kunna vara annorlunda. Läkarnas slutsats var dock att övervägande skäl talade för arbetet hade orsakat hans kvarvarande besvär, dvs. ett betydligt lägre beviskrav än det i målet aktuella. Kammarrätten har därför helt korrekt i domskälen angett att utredningen i målet inte stödjer att KR med hög grad av sannolikhet varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet. Domskälen var visserligen kortfattade. Hos en överinstans som kammarrätten är längre motiveringar emellertid ofta inte nödvändiga, även om utförligare domskäl av pedagogiska skäl möjligen hade varit önskvärt. Sammanfattningsvis anser kammarrätten att KR:s rättigheter enligt Europakonventionen inte har kränkts.

text: KR har beretts tillfälle att lämna synpunkter på kammarrättens yttrande och anfört följande. Av utredningen från Centrum för Folkhälsa, Arbets- och miljömedicin framgår att läkarnas bedömning var dels att det fanns en hög grad av sannolikhet för skadlig inverkan genom arbetet, dels att övervägande skäl talade för arbetet orsakat de kvarvarande besvären. Därmed var förutsättningarna för livränta uppfyllda. Den nya bevisningen har således kastat sådant tvivel över de bedömningar som försäkringsläkaren gjort, och som låg till grund för underinstansernas avgörande, att kammarrätten haft en konventionsrättslig skyldighet att klart och tydligt motivera varför den nya bevisningen inte kunde ligga till grund för kammarrättens bedömning i sakfrågan.

text: Den rättsliga regleringen

text: Regler om livränta och förvaltningsprocessuella regler

text: KR:s rätt till livränta prövades enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring (LAF), i dess lydelse från och med den 1 januari 1993 (lagen är numera upphävd). Enligt den regleringen ska frågan om arbetsskada prövas i två led.

text: I det första ledet prövas om den försäkrade har varit utsatt för skadlig inverkan. Enligt 2 kap. 1 § LAF utgörs arbetsskada av sådan skada som uppstått till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Med annan skadlig inverkan avses en faktor som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan skada som den försäkrade har.

text: Under förutsättning att utfallet av prövningen enligt det första ledet är att den försäkrade har utsatts för skadlig inverkan, prövas i det andra ledet frågan om orsakssamband. Av 2 kap. 2 § LAF följer att den försäkrades skada ska anses vara orsakad av den skadliga inverkan om övervägande skäl talar för det.

text: Enligt

text: 9 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: är förfarandet i förvaltningsprocessen skriftligt. Av bestämmelsens andra stycke framgår emellertid att en muntlig förhandling får hållas om det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av saken. Enligt tredje stycket ska dessutom muntlig förhandling hållas i förvaltningsrätt och kammarrätt om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det.

text: Av

text: 30 § förvaltningsprocesslagen

text: följer att de skäl som bestämt utgången i ett mål ska framgå av rättens avgörande.

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt Högsta domstolens praxis kan staten bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser (se bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ). I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen.

text: Ersättning för ideell skada vid överträdelser av Europakonventionen kan i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler. Sådan ersättning kan emellertid utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden att – enligt artikel 13 i konventionen – tillhandahålla effektiva rättsmedel på det nationella planet för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs – förutom att det har förekommit en skade-ståndsgrundande konventionsöverträdelse – att denna kan anses ha orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer ankommer det på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid, inför en oavhängig och opartisk domstol.

text: För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs att tvisten rör en civil rättighet i konventionens mening. Enligt Europadomstolens praxis är artikel 6.1 generellt tillämplig på sociala förmåner, om det finns en lagligt grundad rätt till förmånen och det inte är fråga om ett skönsmässigt beviljande av ekonomiskt bistånd (se t.ex. Danelius, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, fjärde upplagan, s. 159).

text: I princip krävs att en muntlig förhandling ska hållas när den enskildes civila rättigheter ska prövas om han eller hon begär det. Enligt Europadomstolens praxis finns dock situationer då konventionen inte kräver att muntlig förhandling hålls över huvudtaget. Vidare ska rätten till förhandling ses utifrån det allmänna kravet på rätten till en rättvis rättegång i artikel 6. Det kan således finnas särskilda omständigheter som medför att någon muntlig förhandling inte behöver hållas (se bl.a.

text: Jussila mot Finland

text: , no. 73053/01, [GC], dom den 23 november 2006, §§ 40-48). Sådana omständigheter kan t.ex. vara för handen i socialförsäkringsmål. Skälet är att tvister om rätten till bistånd generellt sett är tekniska till sin natur och att utgången ofta är beroende av skriftliga läkarutlåtanden. I sådana mål kan det därför vara mer ändamålsenligt och effektivt att handläggningen sker skriftligt än muntligt.

text: När en muntlig förhandling har hållits i första instans tillämpar Europadomstolen en mindre strikt standard vid prövningen av om det finns en rätt till muntlig förhandling även i överinstans. (Se bl.a.

text: Salomonsson mot Sverige

text: , no. 38978/97, dom den 12 november 2002, § 38,

text: Miller mot Sverige

text: , no. 55853/00, dom den 8 februari 2005, §§ 29-30 och

text: Andersson mot Sverige

text: , no. 17202/04, dom den 7 december 2010, §§ 48-49.)

text: Rätten till en rättvis rättegång innefattar även ett krav på att domstolar ska motivera sina avgöranden, så att det står klart för parterna att domstolen har tagit ställning till de yrkanden och invändningar som framställts (se t.ex. Danelius, a.a., s. 295 ff.).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: KR har begärt ersättning för ideell skada (lidande). Som grund sitt anspråk har han åberopat att hans rättigheter enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts, dels genom att kammarrätten inte höll muntlig förhandling i målet, dels genom att kammarrättens dom inte var tillräckligt utförligt motiverad.

text: Muntlig förhandling

text: Inledningsvis kan konstateras att mål om arbetsskadeersättning rör sådana civila rättigheter som avses i artikel 6.1. i Europakonventionen. Det innebär att KR i princip har haft rätt till en muntlig förhandling inför de nationella domstolarna.

text: Av Europadomstolens praxis framgår att det många gånger saknas skäl att hålla en muntlig förhandling inför avgörandet av frågan om prövnings-tillstånd ska beviljas eller inte (se t.ex.

text: Salomonsson mot Sverige

text: , § 35). Att kammarrätten – som beviljade prövningstillstånd i målet – inte höll muntlig förhandling innan frågan om prövningstillstånd avgjordes, kan således inte anses utgöra en överträdelse av KR:s rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1.

text: Justitiekanslern gör följande överväganden när det gäller frågan om kammarrättens beslut, att inför avgörandet av målet inte bifalla KR:s begäran om en muntlig förhandling, är förenligt med Europakonventionens bestämmelser.

text: Den läkarbedömning som KR åberopade till stöd för sin talan i kammarrätten talar i en annan riktning än de läkarbedömningar – främst IE – som Försäkringskassan förlitade sig på. Att KR i det läget begärde att få höra läkarna mot varandra vid en muntlig förhandling talar för att en förhandling borde ha hållits, liksom att han inte hade ombud (se t.ex.

text: Salomonsson mot Sverige

text: , § 39,Andersson mot Sverige, §§ 55-56 och TU & Co AB mot Sverige, no. 21623/09, beslut den 21 maj 2013, § 35).

text: Å andra sidan talar instansordningens princip och intresset av en god rättsskipning med styrka för att parterna redan i första instans bör införskaffa och åberopa den bevisning som de önskar förlita sig på i målet (se

text: Döry mot Sverige

text: , no. 28394/95, dom den 12 november 2002, § 40). KR har haft möjlighet att åberopa den muntliga bevisning han ansåg vara av betydelse redan vid den förhandling som hölls i länsrätten. Vidare bör understrykas att mål av det aktuella slaget, av både ändamåls- och effektivitetsskäl, generellt är av sådan karaktär att en skriftlig handläggning ofta är att föredra. Det bör särskilt betonas att kammarrätten hade tillgång inte bara till det skriftliga material – i form av bl.a. läkarutlåtanden – som låg till grund för underinstansernas ställningstagande, utan även till den ytterligare utredning som KR hade gett in. Av betydelse är slutligen att KR fick möjlighet att slutföra sin talan skriftligen inför kammarrättens avgörande (se

text: Jussila mot Finland

text: , § 48).

text: Sammantaget – och med beaktande av den mindre strikta standard som enligt Europadomstolen gäller när förhandling har hållits i första instans – bedömer Justitiekanslern att KR:s intressen har tillgodosetts på ett fullt godtagbart sätt genom kammarrättens handläggning av målet. Avsaknaden av muntlig förhandling i kammarrätten utgör därför inte någon överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Kammarrättens domskäl

text: Av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: följer även ett krav på domstolar att ange de skäl som ligger till grund för ett avgörande. Skälen fyller den viktiga funktionen att den som överväger att överklaga ett beslut har möjlighet att avgöra om det finns möjlighet till framgång och hur talan i så fall bör läggas upp. Genom sin motivering kan domstolen också visa parterna att de har blivit hörda. På ett mer allmänt plan är krav på motivering viktigt för allmänhetens förtroende för rättsskipningen.

text: Det är naturligtvis inte möjligt att med någon precision ange hur långt kravet ska sträckas generellt, utan detta måste avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Domstolen måste dock ta ställning till sådana grunder och invändningar som är avgörande för målets utgång. (Se bl.a.

text: Ruiz Torija mot Spanien

text: , no. 18390/91, dom den 9 december 1994, §§ 29-30,

text: Hirvisaari mot Finland

text: , no. 49684//99, dom den 27 september 2001, § 30 och

text: Suominen mot Finland

text: , no. 37801/97, dom den 1 juli 2003, § 34.)

text: Kravet på att motivera ett avgörande kan dock inte anses innebära en skyldighet för domstolen att i detalj bemöta varje argument som framförs av en part. En överrätt kan i princip ansluta sig till de skäl som framförts av underinstansen, och detta även om parterna har åberopat ny bevisning i överinstansen. (Se t.ex.García Ruiz mot Spanien, no. 30544/96, dom den 21 januari 1999, § 26,

text: Helle mot Finland

text: , no. 20772/92, dom den 19 december 1997, §§ 59-60, och

text: Klemeco Nord AB mot Sverige

text: , no. 73841/01, dom den 19 december 2006, §§ 39 och 42.)

text: Kammarrätten har i sitt avgörande redogjort för KR:s argument och den nya bevisning som han åberopade i kammarrätten. I avgörandet redovisades också de överväganden och slutsatser som drogs avseende den bevisning som parterna hade åberopat, nämligen att utredningen i målet ”inte [ger] stöd för att KR i sitt arbete har varit utsatt för sådan skadlig inverkan som med hög grad av sannolikhet kunnat ge upphov till den skada han har”. Kammarrätten har således utifrån den bevisning som presenterats tagit ställning till den för målet centrala och avgörande frågan om KR genom sitt arbete kan anses ha varit utsatt för skadlig inverkan.

text: Såsom kammarrätten själv har framhållit kan det av pedagogiska skäl ha varit att föredra att domstolen i sin motivering på ett tydligare sätt hade angett varför den bevisning som KR åberopade inte ansågs tillräcklig. Det står dock klart att domskälen inte kan anses så bristfälliga att KR:s rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: Slutsats

text: Vid en samlad bedömning av de omständigheter som KR har anfört till stöd för sitt anspråk finner Justitiekanslern att kammarrättens handläggning tillgodoser de krav som

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ställer på en rättvis rättegång. KR:s anspråk ska därför avslås.