avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Behörighet
Förvaltningsprocess
Långsam handläggning

title: Kritik mot en domare vid Förvaltningsrätten i Göteborg för ett beslut om att lämna över ett mål till en annan förvaltningsrätt utan stöd i lagen. Även kritik mot Förvaltningsrätten i Jönköping för långsam handläggning av det överlämnade målet

sammanfattning: En förening överklagade ett beslut från Skatteverket till Förvaltningsrätten i Göteborg. Överklagandet kom in till förvaltningsrätten den 2 juli 2013. Efter flera handläggningsåtgärder beslutade förvaltningsrätten den 7 maj 2014 att lämna över målet till Förvaltningsrätten i Jönköping. Först den 19 mars 2015 avgjordes målet genom en dom av Förvaltningsrätten i Jönköping. I beslutet får en domare vid Förvaltningsrätten i Göteborg kritik för att ha lämnat över målet utan stöd i lagen. Förvaltningsrätten i Jönköping får kritik för den långsamma handläggningen av det överlämnade målet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA för Fiberföreningen Wenernets räkning (nedan kallad F.W.) klagomål mot bl.a. Förvaltningsrätten i Göteborg och Förvaltningsrätten i Jönköping.

text: AA uppgav i sin anmälan bl.a. att F.W. under våren 2013 överklagade ett beslut från Skatteverket till Förvaltningsrätten i Göteborg, men att domstolen inte gjorde någonting i målet förrän efter ett år då den lämnade över ärendet till Förvaltningsrätten i Jönköping. Förvaltningsrätten i Jönköping hade vid tidpunkten för anmälan ännu inte avgjort målet.

text: Utredning

text: Handlingar JO hämtade in ett dagboksblad och ett beslut från den 7 maj 2014 i Förvaltningsrätten i Göteborgs mål 7343-13. Av handlingarna framgick att F.W:s överklagande kom in till Förvaltningsrätten i Göteborg den 2 juli 2013. Skriftväxling i målet pågick därefter till den 31 mars 2014. Förvaltningsrätten beslutade den 7 maj 2014 att lämna över målet till Förvaltningsrätten i Jönköping.

text: JO hämtade även in ett dagboksblad i Förvaltningsrätten i Jönköpings mål 2400-14. Av detta framgick att målet registrerades hos Förvaltningsrätten i Jönköping den 12 maj 2014. Ett yttrande i målet kom in från Skatteverket den

text: 27 maj 2014. Därefter fanns inga ytterligare händelser noterade.

text: Yttranden Ärendet remitterades till Förvaltningsrätten i Göteborg och Förvaltningsrätten i Jönköping.

text: Förvaltningsrätten i Göteborg uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av mål 7343-13 och hur den förhöll sig till

text: 7 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL.

text: Förvaltningsrätten i Jönköping uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av mål 2400-14.

text: Remissvar från Förvaltningsrätten i Göteborg

text: Förvaltningsrätten i Göteborg (lagmannen BB) yttrade följande:

text: När det gäller omständigheterna kring själva handläggningen av förvaltningsrättens mål 7343-13 får jag hänvisa till CC:s och DD:s yttranden. Jag delar DD:s uppfattning av hur handläggningen förhåller sig till

text: 7 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: . Jag kan inte annat än beklaga att handläggningen hos förvaltningsrätten tagit så lång tid. Det finns inget försvar för den långsamma handläggningen. Det som dock kan sägas i positiv riktning är följande. Förvaltningsrätten är mitt uppe i stor omorganisation. En viktig del i den nya organisationen är att alla avdelningar ska lägga en mycket större vikt än tidigare vid en kvalificerad inkorgsanalys och beredning. Förhoppningsvis kommer denna fokusförskjutning leda till att handläggningsbrister av nu aktuellt slag kommer att reduceras.

text: CC, rådman och enhetschef, yttrade följande:

text: Ansvarsfrågan

text: Jag har sedan september 2013 varit enhetschef på den enhet där målet (7343-13) inkom den 2 juli 2013. Jag har enligt de rutiner som fanns på dåvarande enhet 1:5 och därefter på enhet 31 varit ansvarig rådman för de mål på enheten som ännu ej vidarefördelats i VERA på ansvarig domare. Mitt ansvar för aktuellt mål avser således perioden september 2013 till och med den 3 mars 2014, då målet vidarefördelades i enlighet med ovan nämnda rutiner.

text: Rutiner för kommunicering på enhet 1:5 respektive enhet 31

text: De rutiner som enligt arbetsbeskrivningen för respektive enhet varit gällande har bland annat inneburit följande. Såvitt avser skattemålen har en erfaren föredragande jurist på enheten ansvarat för att kommunicera målen och kontrollera att Förvaltningsrätten i Göteborg varit rätt forum. Detta har i förekommande fall skett i samarbete med en rådman till vilken den föredragande juristen varit knuten. I det aktuella målet har först i samband med en närmare genomgång av målet kunnat konstateras att Förvaltningsrätten i Göteborg var fel forum, varför målet därefter överlämnats till behörig domstol.

text: Handläggningstiden

text: Handläggningstiden för det aktuella målet har varit längre än den handläggningstid som Förvaltningsrätten i Göteborg anger som den ungefärliga handläggningstiden (6–12 månader) för ifrågavarande måltyp. Skälet till detta är att enheten vid denna tidpunkt var mycket arbetstyngd. Samtliga mål av förturskaraktär prioriterades vilket innebar att bland annat skattemålen fick stå tillbaka.

text: DD, rådman, yttrade följande:

text: Mitt yttrande vad gäller hanteringen av Förvaltningsrättens i Göteborg mål nr 7343-13 är begränsat till tiden från och med den 3 mars 2014. Vad gäller enhetens organisation utöver vad som anförts nedan och hur denna typ av mål hanterades på enheten, hänvisas till yttrande från enhetschefen på den dåvarande enheten 31, CC. På enhet 31 placerades de mål som var klara för avgörande, dvs. färdigkommunicerade och klara för att sätta upp ett förslag till avgörande, i specifik gemensam akthylla. Från den gemensamma hyllan tog sedan samtliga jurister på enheten fram mål för att arbeta med. Enligt enhetens arbetsordning prioriterades i huvudsak, förutom mål av förturskaraktär, att det äldsta målet skulle avgöras först. Min minnesbild angående det aktuella målet baseras på anteckningar i dagboksbladet i Vera (Sveriges Domstolars verksamhetsstöd för målhantering) samt anteckningar på målets aktkappa. Jag uppmanade den notarie som arbetade främst för mig att ta fram det aktuella målet ur akthyllan och börja arbeta med detta. Enligt anteckningar i dagboksbladet i Vera skedde detta troligtvis den 3 mars 2014. Hur hanteringen av målet har skett före denna tidpunkt kan jag alltså inte uttala mig om. Jag noterar dock att målet, enligt anteckningarna i målstatuspilen i Vera, hade markerats som klart för avgörande (kfa) den 28 augusti 2013. Därefter hade dock ytterligare kommuniceringsåtgärder vidtagits, varefter målet noterats som kfa på aktkappan den 18 november 2013. Den notarie som på min uppmaning handlade målet från mars 2014 uppmärksammade att vissa handlingar i akten också borde ha kommunicerats, varför ytterligare två kommuniceringsåtgärder vidtogs under mars månad 2014. Den sista handlingen från part kom in till förvaltningsrätten den 31 mars 2014. Denna handling har inte kommunicerats med Skatteverket. I samband med målets hantering i april 2014 uppmärksammades att Förvaltningsrätten i Göteborg inte var behörig domstol på grund av fel forum och att förvaltningsrätten därmed inte skulle kunna pröva målet i sak. Efter diskussion mellan mig och notarien uppmanade jag notarien att sätta upp ett förslag till ett slutligt beslut i målet, vilket också gjordes. Skälen för bedömningen i forumfrågan framgår av nämnda beslut daterat den 7 maj 2014. Genom det aktuella beslutet lämnas målet över till Förvaltningsrätten i Jönköping, som behörig domstol, med stöd av

text: 7 § förvaltningsprocesslagen

text: . I stället för att avvisa talan och riskera att den enskilde skulle lida rättsförlust bedömde jag att det var möjligt att lämna över målet, trots vidtagen kommunicering. Den sist inkomna handlingen hade inte heller kommunicerats med Skatteverket. I sammanhanget beaktades vad JO uttalat i dnr 4330-2011, samt vad som anförts i

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., en kommentar av Wennergren/Essen s. 75 om att det är ”svårt att se anledningen till att det inte skulle vara möjligt att överlämna målet även sedan domstolen påbörjat handläggningen, så att den enskilde inte lider rättsförlust om hans eller hennes överklagande ges in till fel domstol och detta initialt inte uppmärksammas av domstolen”.

text: Remissvar från Förvaltningsrätten i Jönköping

text: Förvaltningsrätten i Jönköping (lagmannen EE) yttrade bl.a. följande [bilagorna har utelämnats, JO:s anm.]:

text: Handläggningen

text: Nu aktuellt mål överlämnades från Förvaltningsrätten i Göteborg och kom in till Förvaltningsrätten i Jönköping den 12 maj 2014. Vanligen ringer den överlämnande domstolen till mig som lagman eller till någon annan domare före ett överlämnande. Dessvärre har varken jag eller någon annan domare något minne av ett sådant samtal. Vilket inte utesluter att det kan ha förekommit utan att någon särskild notering har gjorts. Eftersom målet ska gås igenom när det kommer in har vi inte haft som rutin att anteckna sådana samtal. Målet fördelades vid inkomsten på enhet 2, på den domare som där är beredningsansvarig för skattemålen. Beredningen avslutades den 28 maj 2014. Efter det att målet bedömdes vara färdigt för avgörande fördelades det vidare till enhetschefen. Målet fördelades slutligen till domare – fiskal – den 17 november 2014. Samtidigt fördelades det till en föredragande för uppsättning. Målet fördes från den föredragande som hade målet, till en annan föredragande den 10 mars 2015. Detta eftersom den första föredragande inte hade hunnit sätta upp målet. Målet sattes upp samma dag det omfördelades till ny föredragande och avgjordes genom dom den 19 mars 2015. Som framgår av bifogade yttranden övergick ansvaret i sista handläggningsomgången mellan två fiskaler.

text: Ansvaret för målen och uppföljningen av målbalansens sammansättning

text: Samtliga fördelningssteg som beskrivs nedan följer som huvudregel den fördelning målhanteringssystemet Vera föreslår, utom när det finns målsamband eller det finns flera mål som rör samma fråga. Huvudregeln kan också frångås av utbildningsskäl. Målen fördelas således först på enhet efter varje enhets specialisering och därefter direkt till en beredningsansvarig domare. Den domaren har till sin hjälp en ”postgrupp”, som består av föredragande och notarier som går igenom nya mål och kommunicerar dem enligt checklistor som finns utfärdade. Postgruppen rådfrågar den beredningsansvariga domaren så snart någon fråga inte är helt klar hur den ska hanteras. När målen bedöms färdiga för avgörande fördelas målet till enhetschef, som har ansvaret för att målen fördelas vidare till dömande domare. Tanken bakom detta steg är att försöka samordna mål som rör samma eller liknande fråga för att effektivisera avgörandet. Samtidigt med fördelningen till dömande domare ska målet nämligen fördelas till uppsättande föredragande. Till sin hjälp vid fördelningen har enhetschefen en samordnande föredragande. När målen slutligen fördelas till domare ansvarar han eller hon för att målet avgörs i rimlig tid. Vid ledningsgruppmöten och vid domarmöten diskuteras varje månad samtliga mål som då är äldre än ett år och vilka åtgärder som kan vidtas för att de ska bli avgjorda. Uppföljningen läggs dessutom ut på intranätet. Varje domare får också då och då listor över sina mål. Som lagman ser jag igenom listorna och påtalar om något mål verkar ha blivit för gammalt. Någon gång har jag själv efter överenskommelse, tagit över ett sådant mål eller talat med enhetschefen för att målet ska bli avgjort.

text: Utöver den vanliga målfördelningen, fördelas de biståndsmål och mål om sjukpenning, som blivit färdiga för avgörande en månad, till domare och föredragande/notarie nästa månad. Detta för att dessa mål aldrig ska kunna bli för gamla. Dessutom direktlottas förtursmål till domare.

text: Åtgärder med anledning av anmälan

text: Efter nu aktuell anmälan om långsam handläggning har vi vidtagit följande. Uppföljningen av äldre mål har förfinats så att det varje månad – utöver en förteckning över mål som är äldre än ett år och listor till domare – tas fram listor över de tio äldsta målen i olika målgrupper. Listorna följs upp varje månad. När ett mål överlämnas från en annan domstol registreras den överlämnande domstolens inkomstdatum. På det sättet undviks misstag att endast se på den egna domstolens inkomstdatum. Mål som är färdiga för att avgöras får aldrig ligga längre än tre månader fördelade på enhetschefen. När fiskal byter enhet eller slutar, ska enhetschefen gå igenom de mål fiskalen ansvarar för och kontrollera att något mål inte blir för gammalt på grund av bytet.

text: Avslutning

text: Som framgår ovan har postgruppen inte uppmärksammat att målet överlämnats från annan domstol. Någon särskild notering, utöver den som framgår av beslutet om överlämnande, har inte heller gjorts. Inte heller har det gjorts någon notering om att målet var gammalt när det kom in till Förvaltningsrätten i Jönköping. Det har gjort att målet har hanterats som om det kom in till Förvaltningsrätten i Jönköping i maj 2014. Målet har därefter fått stå tillbaka för andra mål. När det uppmärksammats att den föredragande, som skulle sätta upp målet, inte hann med detta, fördelades det genast till en ny föredragande och avgjordes så snart det var möjligt. Det är givetvis en beklaglig situation och som framgår har vi vidtagit de åtgärder vi sett nödvändiga för att undvika att något liknande inträffar igen.

text: F.W., genom AA, fick möjlighet att yttra sig över remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 7 §

text: FPL framgår att om en förvaltningsrätt i samband med att ett mål inleds finner att den saknar behörighet att handlägga målet men att en annan förvaltningsrätt skulle vara behörig, ska handlingarna i målet lämnas över till den domstolen, om det inte finns något skäl mot det. Handlingarna ska anses ha kommit in till den senare domstolen samma dag som de kom in till den domstol som först tog emot handlingarna. Den domstol som handlingarna har lämnats över till ska underrätta parterna om överlämnandet.

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Vidare anges i

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion att ett mål vid en förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske. Ett mål ska vidare handläggas med förtur, om målet av någon särskild anledning bör avgöras skyndsamt. Vilka mål som är förtursmål vid en förvaltningsrätt ska bestämmas i arbetsordningen.

text: Bedömning

text: Handläggningen vid Förvaltningsrätten i Göteborg Enligt

text: 7 §

text: FPL gäller att ett överlämnande av ett mål från en obehörig allmän förvaltningsdomstol till en behörig sådan får ske i samband med att målet inleds. Jag har tidigare uttalat (se t.ex. JO:s protokoll den 25 oktober 2011, dnr 4330-2011) att jag emellertid har svårt att se anledningen till att det inte skulle vara möjligt att lämna över ett mål på grund av bristande behörighet även sedan förvaltningsdomstolen har påbörjat handläggningen av målet. En sådan ordning skulle underlätta för den enskilde och medföra att det inte finns någon risk för att han eller hon lider någon rättsförlust senare om överklagandet av en förvaltningsmyndighets beslut lämnas över till fel förvaltningsdomstol och detta inte uppmärksammas i samband med att målet där inleds.

text: På s. 354 f. i betänkandet En fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och specialisering av skattemål (

text: SOU 2014:76

text: ) föreslås att ett överlämnande från en obehörig till en behörig allmän förvaltningsdomstol ska få ske även efter det att målet har inletts. Bestämmelserna i

text: 7 §

text: FPL har dock ännu inte ändrats.

text: Av utredningen framgår att F.W:s överklagande kom in till Förvaltningsrätten i Göteborg den 2 juli 2013. Skriftväxling i målet pågick därefter till den 31 mars 2014. Den 7 maj 2014 beslutade förvaltningsrätten (DD) att överlämna målet till Förvaltningsrätten i Jönköping. Eftersom handläggningen av målet alltså hade påbörjats saknades det lagligt stöd för att lämna över målet till en annan förvaltningsrätt.

text: DD kan inte undgå kritik för sitt beslut att lämna över målet. Handläggningen vid Förvaltningsrätten i Jönköping Som framgår ovan kom F.W:s överklagande in till Förvaltningsrätten i Göteborg den 2 juli 2013 och avgjordes av Förvaltningsrätten i Jönköping den 19 mars 2015. Förvaltningsrätten i Jönköping har uppgett att målet var färdigberett den 28 maj 2014.

text: Det tog alltså över ett år och åtta månader från det att målet kom in till Förvaltningsrätten i Göteborg tills det avgjordes. Under denna tid var målet klart för avgörande vid Förvaltningsrätten i Jönköping under drygt nio månader. En så lång handläggningstid är oacceptabel och Förvaltningsrätten i Jönköping förtjänar därför kritik för den långsamma handläggningen.

text: Vad F.W., genom AA, i övrigt har anfört i sin anmälan motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Riksåklagaren med anledning av dröjsmål med att ta ställning i frågan om inledande av förundersökning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: In en anmälan, som kom in till JO den 29 oktober 2003, kritiserade AA Riksåklagaren bl.a. för att han inte fått något besked beträffande en anmälan han gjorde i november 2001 (Riksåklagarens dnr 2001/1610). Preskription hade nu inträtt beträffande disciplinära påföljder eftersom den anmälda händelsen inträffade den 5 april 2001.

type: stycke

text: Utredning

text: Riksåklagarens handlingar i ärendena 2001/0136, 2001/1206, 2001/1385 och 2001/1610 granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: I december 2000 stals tre värdefulla tavlor från Nationalmuseum i Stockholm vid ett grovt rån.

text: AA anmälde i en skrivelse den 1 oktober 2001 polis och åklagare för brott i samband med utredningen av det grova rånet. Han uppgav bl.a. att han under förundersökningen hade utsatts för en otillåten brottsprovokation och att en sanningslös polisanmälan rörande misstanke om narkotikabrott upprättats i samband med att han greps i syfte att dölja provokationen.

text: Advokaten BB anmälde, som ombud för CC, den 9 oktober 2001 polis och åklagare för otillåten brottsprovokation i samband med den nämnda utredningen. I den anmälan anfördes att i samband med att CC greps av polisen påstods det att han bl.a. var misstänkt för narkotikabrott vilket var oriktigt. Den polisanmälan som upprättades innehöll falska uppgifter. Uppgiften om att det var fråga om misstanke om narkotikabrott vidhölls senare av åklagarmyndigheten och förundersökningsprotokoll innehållande den felaktiga polisanmälan skickades ut till samtliga försvarare i målet. Att polisanmälan innehöll falska uppgifter har senare bekräftats av åklagarna i målet.

text: Muntliga upplysningar inhämtades den 26 november 2003 från chefsåklagaren DD hos Riksåklagaren varvid bl.a. följande framkom angående handläggningen av ärendet dnr 2001/1610.

text: I mars 2002 bestämdes det vid en föredragning på Riksåklagarens kansli att man skulle avvakta med ställningstagande i förundersökningsfrågan tills Högsta domstolen tagit ställning i en provokationsfråga. Högsta domstolen har nu tagit ställning i den frågan. Ärendet har i vart fall under hösten 2003 legat klart för ställningstagande i förundersökningsfrågan. På grund av stor arbetsbelastning har dock något ställningstagande ännu inte kommit till stånd.

text: Ärendet remitterades därefter till Riksåklagaren för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet dnr 2001/1610 varvid särskilt skulle anges anledningen till att beslut i frågan om förundersökning skulle inledas ännu inte fattats.

text: Riksåklagaren EE kom in med ett yttrande jämte upplysningar från DD.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Anmälningarna

text: Advokat BB anmälde på CC:s uppdrag genom skrivelse den 9 oktober 2001 till Polismyndigheten i Stockholm polis och åklagare för brott i tjänsten. Anmälan registrerades den 10 oktober 2001 vid polismyndigheten under nummer K 251885- 01. Anmälan överlämnades samma dag till Åklagarmyndighetens i Stockholm polismålsenhet. Genom skrivelse den 11 oktober 2001 överlämnade chefsåklagaren FF vid Polismålsenheten anmälan till överåklagaren med hänvisning bland annat till att anmälan innefattade klagomål mot åklagare. Genom beslut den 9 november 2001 överlämnade Åklagarmyndigheten i Stockholm handlingarna i sitt ärende 100 2001/1175 till Riksåklagaren för handläggning. Genom denna åtgärd kom såväl AA:s som CC:s anmälningar att överlämnas hit för prövning. Bland de överlämnade handlingarna fanns en av advokat GG den 18 oktober 2001 gjord komplettering av AA:s anmälan. De överlämnade handlingarna inkom till Riksåklagarens den 9 november 2001 och registrerades under diarienummer 2001/1610. Ärendet lottades på undertecknad.

text: Brottmålet

text: AA:s och CC:s anmälningar avser handläggningen av utredningen av det grova rån mot Nationalmuseum den 22 december 2000 vid vilket tre mycket värdefulla tavlor stals. Genom Stockholms tingsrätts, avd. 11, dom den 27 juli 2001 dömdes bland andra AA och CC till kännbara fängelsestraff för grovt häleri beträffande en av dessa tavlor. Såväl AA som CC överklagade tingsrättens dom och yrkade att häleriåtalet skulle ogillas. Svea hovrätt, avd. 5, gjorde dock i dom den 27 november 2001 ingen ändring såvitt gällde detta ansvar. AA och CC överklagade hovrättens dom. Huvudfrågan i överklagandena gällde påståenden om otillåten brottsprovokation som grund för ett frikännande alternativt för straffnedsättning. Högsta domstolen (B 4620-01) förordnade den 4 mars 2002 att Riksåklagaren skulle inkomma med svarsskrivelse med anledning av bland annat deras överklaganden. Högsta domstolens föreläggande om svarsskrivelse inkom till Riksåklagaren den 6 mars 2002 och registrerades under diarienummer 2002/0400. Ärendet lottades på undertecknad. Riksåklagaren avgav svarsskrivelse i målet den 15 april 2002. – – – Högsta domstolen beslutade den 6 juni 2002 att inte meddela prövningstillstånd, i följd varav hovrättens dom mot AA och CC stod fast.

text: Handläggningen av anmälningarna

text: Vid beredningen av ärendet bistod kammaråklagaren HH, som då tjänstgjorde vid Riksåklagarens rättsavdelning. I enlighet med vad som noterats i en av honom undertecknad tjänsteanteckning den 11 mars 2002, hölls en preliminär föredragning i tillsynsärendet den 25 februari 2002 vid Riksåklagarens kansli. Närvarande vid föredragningen var – utöver HH och undertecknad – vice riksåklagaren JJ och överåklagaren KK. Av tjänsteanteckningen framgår att Riksåklagaren beslutat att låta tillsynsärendet vila i avvaktan på Högsta domstolens prövning. Som framgår av det föregående avslutades Högsta domstolens handläggning av brottmålet genom beslutet den 6 juni 2002. AA inkom den 8 januari 2003 med en komplettering av sina anmälningsuppgifter. Den 9 januari 2003 inkom han med en förfrågan angående handläggningsläget i ärendet. I skrivelsen pekade han på att – som han skulle förstås – möjligheterna till disciplinärt ingripande mot tjänstemännen bortfaller sedan två år förflutit efter försummelsen. AA återkom med en påminnelse om ärendet den 20 augusti 2003. Advokat GG inkom i samma ärende med en skrivelse den 17 oktober 2003. Det bör också tilläggas att AA har varit i telefonkontakt med undertecknad vid något tillfälle per kvartal. Vid dessa samtal har jag informerat om att Riksåklagaren dittills inte tagit ställning till frågan om inledande av förundersökning. Jag har också vid dessa samtal bekräftat att ärendet varit mycket gammalt och därför högt prioriterat, och jag har redovisat den arbetssituation som ställt stora svårigheter för såväl mig som Rättsavdelningen att handlägga ärendet inom rimlig tid. Genom beslut i dag den 29 januari 2004 har beslut nu tagits i frågan om inledande av förundersökning med anledning av AA:s och CC:s anmälningsuppgifter.

text: Kommentarer om handläggningen

text: Av den kronologiska redovisningen i det föregående framgår att ett beslut med anledning av anmälningarna har dröjt från november 2001 till januari 2004. Ärendet har även med beaktande av den parallella brottmålsprocessen varit klart för beslut sedan sommaren 2002. Jag delar AA:s uppfattning att han har fått vänta alltför länge på ett beslut i saken. Redovisningen kan ge intryck av att inga åtgärder alls har vidtagits med anledning av anmälningarna. Ärendet har dock varit föremål för vissa preliminärdiskussioner, men senast i mars 2003. Det bör möjligen i sammanhanget framhållas, att anmälningsuppgifterna påkallar en omsorgsfull prövning mot förutsättningarna för att inleda förundersökning. Jag har därför gjort den bedömningen, att jag har behövt ett antal dagar av frigjord tid för att bereda och föredra ärendet för avgörande. När ärendet nu är avgjort kan jag konstatera att den bedömningen var riktig. Jag har tjänstgjort vid Riksåklagarens rättsavdelning sedan april 2000. Under hela min tjänstgöringstid har de byråchefer/chefsåklagare som handlagt löpande ärenden haft en blandad lottning, så att såväl ärenden i Högsta domstolen och andra fristärenden som s.k. tillsynsärenden (vari anmälningar mot domare, åklagare m.fl. ingår) har tilldelats mig och mina närmaste kollegor. Denna ordning har många fördelar. En följd av den är dock att ett stort inflöde av fristärenden kommer i konflikt med intresset av en god handläggning av frågor för vilka inte särskilda frister gäller – en synpunkt som jag har framfört i de återkommande diskussionerna om vår interna organisation. Riksåklagarens rättsavdelning har under en lång tid levt under ett mycket hårt arbetstryck. De rotelinnehavare och kammaråklagare som funnits tillgängliga för den löpande ärendehanteringen har av olika skäl varit färre än de tidigare har varit. Mest påtagligt har detta varit sedan sommaren 2003, då en av fyra byråchefs- /chefsåklagartjänster stått vakant intill början av januari 2004.

text: Nu redovisade förhållanden har medfört att det inte heller har varit möjligt att begära att nu aktuellt ärende åtgärdats genom omlottning eller genom omfördelning av andra arbetsuppgifter inom byråchefskretsen. Vid en diskussion i saken under sommaren 2003 fick jag också beskedet att jag – trots en förutsedd mycket arbetstyngd hösttermin – fick behålla ärendet, eftersom det inte fanns någon annan att lägga det på. Vi har helt enkelt alla arbetat mycket och i så högt tempo som ärendena och den egna kapaciteten har medgivit. Det framgår av det föregående, men det finns kanske också skäl att framhålla, att det självfallet under hela min tjänstgöringstid här har skett genomgångar av rotelbalanser där bland annat detta ärende har diskuterats. Vid sidan av de rotellistor som diariesystemet genererar håller jag löpande en egen balanslistas aktuell. Vid de genomgångar som skett, bland annat vid medarbetarsamtal, har jag överlämnat en kopia av denna lista, varvid nu aktuellt ärende sedan hösten 2002 har markerats med fet stil.

text: EE anförde följande.

text: Ärendet inkom till Riksåklagarens kansli den 9 november 2001 och lottades på chefsåklagaren DD. Han har därefter fortsatt att handlägga ärendet. – – – Jag gör följande bedömning på grundval av de uppgifter som DD lämnat och på vad som i övrigt framkommit om ärendets handläggning. Att man vid föredragningen den 25 februari 2002 kom fram till att ärendet borde vila i avvaktan på Högsta domstolens förestående prövning måste godtas. Den anmälan som AA gjort innefattade rättsliga frågor som delvis skulle prövas inom ramen för brottmålsprocessen. Högsta domstolens handläggning av ärendet avslutades den 6 juni 2002. Enligt min mening borde emellertid beskedet från Högsta domstolen omedelbart ha lett till att handläggningen av ärendet återupptogs. Så skedde emellertid inte. Först sedan Riksdagens ombudsmän anmodat Riksåklagaren att yttra sig i ärendet har handläggningen återupptagits. Beslut i ärendet har fattats den 29 januari 2004 (dnr 2001/1610). DD har i sin promemoria angett att Riksåklagarens rättsavdelning under lång tid har levt under ett mycket hårt arbetstryck. Han har ansett sig behöva ett antal dagars frigjord tid för att bereda och föredra ärendet för avgörande. För egen del gör jag ingen annan bedömning än DD själv, nämligen att arbetsbelastningen på rättsavdelningen har varit mycket hög hela den aktuella perioden. Trots detta borde det ha funnits möjligheter att prioritera det aktuella ärendet så att ett ställningstagande till brottsanmälningarna kunde ske betydligt tidigare. Jag kan tillfoga att enligt den ordning som gäller inom Riksåklagarens kansli är det i första hand respektive byråchef eller chefsåklagare som ensam har ansvaret för att göra sådana bedömningar. Ytterst har självfallet jag själv ett samlat ansvar för verksamheten vid Riksåklagarens kansli. Det aktuella ärendets tidsutdräkt föranleder skärpt uppmärksamhet på denna fråga.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Riksåklagarens beslut den 29 januari 2004 i ärendet 2001/1610 fordrades in.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att anmälningar i vilka AA och CC gjorde gällande att de utsatts för otillåten brottsprovokation m.m. i samband med en förundersökning rörande misstanke om grovt rån inkom till Riksåklagaren den 9 november 2001. Vid en föredragning den 25 februari 2002 bestämdes att avvakta Högsta domstolens ställningstagande i brottmålet. Högsta domstolen beslutade den 6 juni 2002 att inte meddela prövningstillstånd i målet. Den 29 januari 2004 beslutade Riksåklagaren att inte inleda förundersökning.

text: Jag har inte anledning att ifrågasätta Riksåklagarens bedömning att det inför beslut i förundersökningsfrågan var lämpligt att avvakta Högsta domstolens förestående prövning. När Högsta domstolens beslut meddelats borde emellertid, som Riksåklagaren anfört, handläggningen av ärendet omedelbart ha återupptagits och beslut skyndsamt ha fattats.

text: Riksåklagaren beslutade den 29 januari 2004 att inte inleda förundersökning i ärendet. Av beslutet framgår bl.a. att Riksåklagaren fann att vad som förevarit beträffande brottsprovokationen inte medförde att det fanns anledning att anta att tjänstefel eller annat brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Såvitt gällde de osanna uppgifterna i polisanmälan fann Riksåklagaren att eventuellt ansvar för osant intygande var preskriberat och att det därför saknades förutsättningar för att inleda förundersökning i den delen.

text: Det är självfallet helt oacceptabelt att det kom att dröja mer än ett år och sju månader från det att Högsta domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd till dess beslut i förundersökningsfrågan meddelades, inte minst med hänsyn till att ärendet anhängiggjordes redan sju månader före Högsta domstolens beslut. Det klandervärda i den långsamma handläggningen förstärks av det förhållandet att preskription såvitt avser brottet osant intygande hunnit inträda. Det finns därför anledning att rikta allvarlig kritik mot Riksåklagaren för handläggningen av ärendet.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Kommunstyrelsen i Kalix kommun angående handläggningen av ett ärende om bostadsanpassningsbidrag

text: Anmälan

text: I en anmälan den 3 oktober 2007 och i senare ingivna skrivelser framförde AA klagomål mot Kalix kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om bostadsanpassningsbidrag.

text: Av skrivelserna och därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande. I februari 2004 ansökte AA hos Kalix kommun om bostadsanpassningsbidrag avseende sonen BB:s behov. Socialnämnden i Kalix kommun beslutade den 8 december 2005 att bevilja bostadsanpassningsbidrag. AA överklagade socialnämndens beslut till Länsrätten i Norrbottens län. Länsrätten fann i ett beslut den 17 november 2006 att kommunen i ärendet borde ha kommunicerat ett ritningsförslag med AA och att kommunen också borde ha motiverat sitt beslut i ärendet. Länsrätten fastslog att det förelåg brister i handläggningen och beslutade att undanröja det överklagade beslutet och visa ärendet åter till kommunen för en helt ny handläggning. I en skrivelse till AA i januari 2007 meddelade kommunen att ärendet skulle ges en helt ny handläggning och att en ny utredning skulle genomföras. Därefter förekom kontakter mellan kommunen och AA. I en skrivelse till AA den 5 april 2007 framförde kommunen att det i ärendet hade bildats en arbetsgrupp, bestående av en arbetsterapeut från Norrbottens läns landsting, en sjukgymnast och en psykoterapeut från Previa och en ingenjör från kommunförvaltningen, som skulle sammanträffa med AA. AA framförde till kommunen att han motsatte sig att arbetsgruppen diskuterade hans ärende. Vidare meddelade han att han inte ville sammanträffa med hela arbetsgruppen, men att vissa av personerna i gruppen var välkomna att besöka bostaden. AA framförde också att han ansåg att de intyg som tidigare getts in i ärendet gav ett tillräckligt beslutsunderlag.

text: AA angav till grund för anmälan bl.a. följande. Kommunen avsåg inte att fatta beslut i ärendet om den inte fick genomföra en ny utredning och hade villkorat handläggningen med att han skulle delta i möten med hela arbetsgruppen. Kommunens strävan var att man skulle uppnå enighet om vilka bostadsanpassningsåtgärder som skulle genomföras. Kommunens vägrade att fatta beslut i ärendet, vilket förhindrade möjligheten till överprövning. AA framförde också att

text: enligt kommunens rutiner brukade ansökningar om bostadsanpassningsbidrag upprättas först efter det att kommunen beviljat bidrag och åtgärderna hade utförts.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar angående handläggningen av ärendet hämtades in från Kalix. Det framkom vidare att ansvaret inom kommunen för prövningen av ärenden om bostadsanpassningsbidrag hade övergått till kommunstyrelsen.

text: Kommunstyrelsen i Kalix kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig i enlighet med en hos JO upprättad promemoria.

text: Kommunstyrelsen anförde i ett den 18 februari 2008 beslutat yttrande bl.a. följande.

text: Yttrande

text: Ärendet avser ansökan om bostadsanpassningsbidrag. Ansökan gjordes muntligt med där efterföljande skriftlig ansökan (år 2004), enligt vad som AA framför är (var) brukligt i Kalix kommun. Till detta önskar kommunen anföra att samtliga ansökningar om bostadsanpassningsbidrag sedan en tid tillbaka, och således även i dagsläget, görs skriftligen. Ärendet utreddes, med aktiv medverkan från pojkens vårdnadshavare (anmälaren). I december 2005 beslutade kommunen (socialnämnden) i laglig ordning om bostadsanpassningsbidrag. Nämnden var lagligen kallad och ordförande ansåg att beslutsunderlaget var tillfyllest för att fatta beslut. Inga oklarheter förelåg utifrån nämndens synpunkt. Beslutet var dock ej helt i enlighet med det byggnadsförslag som anmälaren förespråkat. Anmälaren ansökte om att få avslagsbeslut på de anpassningar som byggnadsritningen ej inkluderat, och som anmälaren förespråkat, vilket de också fick. Kommunens beslut expedierades till anmälaren, som valde att nyttja sin lagliga rätt att överklaga beslutet till länsrätten. Länsrätten i Norrbottens län fattade beslut i målet den 17 november 2006. Länsrätten undanröjde kommunens beslut och visade ärendet åter till kommunen för helt ny handläggning. Av länsrättens domskäl framkom att länsrätten valde att ej ta ställning i själva sakfrågan om vilka anpassningar som föreföll rimliga med utgångspunkt från barnets behov, utan länsrätten grundade sitt beslut på de förvaltningsrättsliga brister man fann att kommunen gjort sig skyldig till. Ärendets handläggning återupptogs för helt förnyad handläggning i enlighet med länsrättens domslut. Från tiden för länsrättens dom i ärendet till tiden för AA:s anmälan till JO har kommunen, i sin utredning, funnit att omfattande kontakter har skett mellan flertalet berörda och, vid vissa tillfällen, ej berörda personer i ärendet. Det har förekommit diskussioner och kontakter mellan kommunen och anmälaren, mellan kommunen och anmälarens ombud i länsrätten (som sedermera ej var ombud i den fortsatta handläggningen men ändock inblandad), anmälaren och olika kommunala tjänstemän (såväl ansvarig handläggare som förvaltningschefer och kommunchef) samt mellan anmälaren och enstaka politiker (ordförandena i såväl socialnämnden som kommunstyrelsen). Kommunen är självkritisk till detta då det skedda naturligtvis försvårat och försenat ansvarig handläggares arbete då denna fått spendera värdefull tid på att utreda vad som påståtts sagts ifråga om anpassningarna i bostaden. Denna problematik föranledde ett välgrundat beslut av ansvarig chef att kontakter med anmälaren från kommunens sida skulle ske genom ansvarig handläggare. Kommunen har tagit lärdom av det skedda och har tagit fasta på detta i sitt interna arbete med utbildning och information om kommunens riktlinjer för handläggningsprocessen. Kommunen har i sin utredning funnit att ärendets handläggning försenats. kraftigt med bakgrund till att man från kommunens sida, och med utgångspunkt från länsrättens dom, önskat uppnå enighet med anmälaren om vilka anpassningar som

text: tordes rimliga i bostaden. Någon lagstadgad skyldighet att uppnå enighet med sökanden finns ej för kommunen och, trots att kommunens ambition varit att inte bara uppfylla bostadsanpassningslagens krav på funktionella lösningar för den funktionshindrade pojken utan även att försöka uppfylla anmälarens önskemål om anpassade lösningar för övriga familjen, kan denna välvilja från kommunens sida tyvärr anses vara en bidragande orsak till dels att tydliga beslut i ärendet ej delgetts anmälaren dels att själva handläggningstiden försenats. Även i detta hänseende finner kommun anledning till stark självkritik, särskilt då detta kan utgöra grund för anmälarens upplevelse av att dennes rätt till överprövning försvagats eller till och med förhindrats. I brev daterat den 16 maj 2007 framförde kommunen sitt önskemål om anmälarens deltagande i den helt förnyade handläggningen. Mot bakgrund till anmälarens anförande om att beslut endast skulle grundas på av anmälaren önskat beslutsunderlag, förtydligade kommunen i aktuell skrivelse att den helt förnyade handläggningen ålagts, och hade stöd i, länsrättens domslut. Kommunens inställning till frågan om relevant beslutsunderlag föranleddes av att ansvarig handläggare ansvarar för att säkerställa att underlag inför beslut är vad som rimligen kan förväntas och att, om inte sökanden är villig att självmant komplettera beslutsunderlaget med önskat material, det åligger ansvarig handläggare att ex officio säkerställa bästa möjliga beslutsunderlag. Detta innebärande att, inom ramen för handläggningen, utreda ärendet med stöd av aktuellt material samt att anlita de specialister behövliga för klarläggande av vissa punkter. Det synes såväl orimligt som rättsstridigt skulle ansvarig handläggare, och därigenom kommunen, ej anstränga sig för att utforma ett så välgrundat beslutsunderlag som möjligt. Detta särskilt då det i det samlade ansökningsmaterialet framhålls att individuella lösningar för pojken behöver göras. Att kommunens formulering av skrivelsen medfört att anmälaren uppfattat det som att kommunens villkorat handläggningen finner kommunen mycket olyckligt och något som kommunen i sin interna utredning tagit fasta på för kommunens fortsatta kvalitetssäkringsarbete av den kommunala handläggningen. Kommunen har i sin interna utredning uppmärksammat att enstaka brister funnits i aktuellt ärende. Förutom redan utförda åtgärder mot detta kommer kommunen beakta att oklara handläggningsrutiner förtydligas ytterligare i kommunen sedan tidigare påbörjade arbete med riktlinjer för dokument- och ärendehantering inom kommunens organisation samt att detta lyfts särskilt vid efterföljande utbildningsinsatser.

text: Fortsatt handläggning

text: Kommunen önskar poängtera att ärendets handläggning ej vid någon tidpunkt varit vilande, tvärtom. Ärendet är och har, som framkommit av ovanstående, hela tiden varit ett prioriterat sådant med ambition att hitta en för barnet tillfredsställande funktionell lösning. Ansvarig handläggare arbetar idag med att ta fram beslut i ärenden, vilka sedermera i förvaltningsrättslig ordning kommer att kommuniceras med anmälaren (sökanden). Vid behov och som eventuellt stöd i ärendet har handläggaren även kommunens förhållandevis nyanställda jurist, vilken i sin tur även haft fruktsamma kontakter med anmälaren och dennes stödresurs i handläggningsfrågan. Kommunens ambition är att ärendet inom det snaraste skall kunna avslutas. – – –

text: AA kommenterade remissvaret. Han vidhöll sin anmälan samt framförde klagomål också beträffande den fortsatta handläggningen av ärendet. Av handlingar som AA gav in framgick att kommunstyrelsen fattade beslut i ärendet den 30 september 2008.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Förvaltningsmyndigheterna har ett ansvar för att deras ärenden blir tillräckligt utredda. Utredningsansvaret innebär att myndigheten ska leda utredningen och se till att nödvändigt material kommer in. (Se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, s. 74 f.).

text: Av

text: 20 § förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas bl.a. om beslutet inte går någon part emot.

text: Enligt

text: 7 kap. 25 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess i ärende om bostadsanpassningsbidrag för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider betydande men om uppgiften röjs. Kommunens handläggning av ärendet om bostadsanpassningsbidrag efter länsrättens beslut om återförvisning Inledningsvis bör nämnas att ärendet om bostadsanpassningsbidrag inleddes redan i februari 2004. När ärendet återförvisades till kommunen genom länsrättens beslut den 17 november 2006 borde inriktningen givetvis ha varit att det skulle handläggas skyndsamt.

text: Utredningen visar dock att så inte skett. Kommunstyrelsen har yttrat att handläggningen kommit att försenas kraftigt på grund av att kommunen önskade uppnå enighet med AA om vilka anpassningar som skulle göras i bostaden. Som kommunen nämnt i yttrandet finns det emellertid inte någon skyldighet att uppnå enighet om vilka åtgärder som ska beviljas i ett ärende om bostadsanpassningsbidrag. En sådan inriktning av handläggningen innebär tvärt om en uppenbar fara för rättssäkerheten. Kommunens uppgift i ärenden om bostadsanpassningsbidrag är – i enlighet med de allmänna reglerna om ärendehandläggning – i huvudsak att klargöra vilken eller vilka åtgärder en ansökan avser, att ansvara för att förutsättningarna för bidrag utreds samt att i ett skriftligt beslut ta ställning till ansökan i dess helhet. Anser kommunen att bidrag inte kan lämnas beträffande någon åtgärd ska skälen för detta anges i beslutet. Härigenom ges sökanden möjlighet att överklaga kommunens beslut. Efter överklagande är det slutligen allmän förvaltningsdomstol som prövar frågan om bostadsanpassningsbidrag ska beviljas.

text: Kommunen tillsatte som framgått en särskild arbetsgrupp bestående av även utomstående personer och framförde önskemål att AA skulle sammanträffa med denna arbetsgrupp. Kommunen har i remissyttrandet pekat på sitt utredningsansvar och, som yttrandet får förstås, menat att man anlitade specialistkompetens för att åstadkomma ett fullgott beslutsunderlag.

text: AA var skeptisk till arbetsgruppen med hänsyn till sekretessaspekten. Om arbetsgruppen tog del av sekretessbelagda uppgifter i ärendet utgår jag emellertid från att kommunen dessförinnan säkerställde att sekretessen gällde även för de utomstående tjänstemännen. Det finns mot bakgrund av myndighetens utredningsskyldighet inte heller i övrigt något att erinra mot att en arbetsgrupp tillsattes.

text: Kommunen vidhöll dock sitt önskemål att AA skulle sammanträffa med hela arbetsgruppen även sedan han meddelat att han inte ville det. Kommunen, som alltså har ansvar för att ärendet utreds, borde i den situationen ha kunnat hämta in nödvändiga upplysningar från AA på något annat sätt, t.ex. vid ett sammanträffande med handläggaren i ärendet, vilket AA samtyckte till. Nu kom i stället kommunens sätt att hålla fast vid sitt önskemål att ytterligare fördröja handläggningen.

text: Det kan således konstateras att kommunen har brustit i flera avseenden vid handläggningen av ärendet. Kommunen har i sitt yttrande varit självkritisk på flera punkter som i sak sammanfaller med de kritiska synpunkter jag nu framfört. Det kan sammanfattningsvis konstateras att handläggningen delvis haft en informell karaktär och att kommunen inte tillräckligt beaktat den rättsliga reglering som föreligger och sitt eget ansvar därvidlag. Övrigt Vad AA har anfört i övrigt, bl.a. angående handläggningen efter det att kommunen yttrade sig till JO, ger inte tillräcklig anledning till någon åtgärd eller något uttalande från JO:s sida. I anslutning härtill kan nämnas att jag i ett särskilt ärende (dnr 5195-2008) har beslutat att inte utreda de klagomål AA framfört om att kommunen på sin hemsida publicerat beslutet i ärendet om bostadsanpassningsbidrag.


title: Anmälan mot Kulturnämnden i Kristianstads kommun - stadsbiblioteket - angående handläggningen av en begäran om förmedling av en bok via s.k. fjärrlån

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 november 1996, har AA begärt JO:s granskning av stadsbibliotekets i Kristianstads kommun handläggning av en begäran om ett boklån.

text: Av anmälan jämte en därtill fogad insändare till Kristianstadsbladet den 8 november 1996 framgår bl.a. följande. AA begärde hos biblioteket att få låna boken ”Ögonblick i själva verket”. Boken är skriven av en kvinna som tidigare tjänstgjort som chef på olika asylförläggningar och skildrar författarens intryck från sin tjänsteutövning. Vid sin förfrågan fick AA först beskedet att boken inte var inköpt till biblioteket på grund av avsaknad av efterfrågan och otillräckliga anslag. AA erhöll även beskedet att hon kunde begära att boken inlånades via fjärrlån. Efter tre veckors väntan och påminnelser fick AA beskedet att på grund av ”recensionen” hade beslutats att inte heller fjärrlån skulle tillåtas eftersom bokens innehåll inte sammanföll med bibliotekets intentioner och anda. Vidare åberopades ”politikerbeslut”.

text: I sin anmälan har AA ifrågasatt lagenligheten av att offentliganställda agerar förmyndare åt låntagare och hindrar folk från att läsa vad de vill.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kulturnämnden i Kristianstads kommun för utredning och yttrande. Nämnden har som remissvar antagit ett yttrande av bibliotekschefen BB. I yttrandet anförs följande (bilagorna här uteslutna).

text: Bakgrund

text: Kristianstads stadsbibliotek avstod under våren 1996 från att inköpa en bok av Eeson Clar (pseud) med titeln ”Ögonblick i själva verket”. Avslaget baserade sig på recensionen i Bibliotekstjänsts s.k. sambindningshäfte där omdömet entydigt pekade på svepande och starkt negativa omdömen om flyktingar. I enlighet med bibliotekets praxis fjärrlånades därmed inte boken. Dessa principer förklarade stadsbibliotekets chef i ett brev till låntagaren. Låntagaren fann då för gott att anmäla biblioteket.

text: Kristianstads stadsbiblioteks inköpsprinciper och rutiner

text: Kristianstads stadsbibliotek kan lika lite som något annat bibliotek, köpa in mer än ett urval av de böcker som erbjuds på marknaden. Urvalet baseras på principer tagna i kommunens kulturnämnd. I dessa riktlinjer fastslås att ”Avstånd tas från medier som spekulerar i våld, fördomar och verklighetsförfalskning eller som propagerar för rasdiskriminering, förföljelse mot oliktänkande och annat som strider mot de mänskliga rättigheterna” (bilaga 1).

text: Själva det praktiska urvalsförfarandet är delegerat till bibliotekets tjänstemän som har upprättat rutiner för att praktiskt hantera tusentals titlar årligen. I Kristianstad finns en inköpsansvarig bibliotekarie som leder det beslutande bokmötet, där representanter från stadsbibliotekets olika avdelningar och filialer är representerade. Bokmötet föregås av s.k. förbokmöten där avdelningar och filialer bestämmer sig för vilka böcker man vill köpa. Inköpen baseras i normalfallet på recensioner i Bibliotekstjänst sambindning. I den mån olika åsikter föreligger, eller recensionen är oklar, kan s.k. läsexemplar inköpas för att läsas av två av bokmötets deltagare. Därefter görs en ny bedömning. Stadsbiblioteket tvingas av olika skäl, inte minst ekonomiska, att bedöma varje titel noggrant. En lång rad böcker läggs s.a.s. åt sidan för att åter prövas i den mån önskemål framförs av låntagare. Ett litet antal böcker klassas däremot som etiskt olämpliga i enlighet med Kulturnämndens riktlinjer. Det är alltså böcker som t.ex. ”spekulerar i våld, fördomar och verklighetsförfalskning...” (bilaga 1). Det rör sig om ett förhållandevis litet antal titlar som inte köps in av dessa skäl. ”Ögonblick i själva verket” behandlas i enlighet med ovanstående och inköptes inte, vilket meddelades låntagaren. Låntagaren kräver då att få boken fjärrlånad.

text: Fjärrlåneprinciper och praxis vid svenska folkbibliotek

text: Fjärrlåneprincipen är en av hörnstenarna i det svenska folkbiblioteksarbetet. För en symbolisk summa kan en kommunal låntagare få tillgång till böcker från större bibliotek i regionen, landet, och i vissa fall via lånecentralen, utlandet. Det kan i sammanhanget vara viktigt att påpeka följande  fjärrlåneverksamheten är ett helt frivilligt åtagande från bibliotekens och kommunernas sida. Den faktiska kostnaden för fjärrlånen (vida överstigande den summa som låntagaren betalar) belastar den kommunala budgeten.  Principer och praxis i fjärrlånearbetet har utvecklats genom åren av institutioner som Sveriges Allmänna Biblioteksförening (SAB), lånecentraler och länsbibliotek. Grundat på riktlinjer från dessa institutioner har de kommunala biblioteken fastslagit sina rutiner.  Från att inledningsvis varit en verksamhet som enbart hade anknytning till högre studier, har fjärrlånen kommit att få en allt bredare omfattning, men har aldrig omfattat all litteratur. Praktiska, kulturhistoriska och kvalitetsmässiga skäl har begränsat den litteratur som omfattats av fjärrlåneverksamheten. I de riktlinjer som finns bilagda från SAB, Malmö lånecentral, Länsbiblioteket i Kristianstads län återfinns den grund på vilken Kristianstads stadsbibliotek baserar sina rutiner (bilagor 2–5). Fjärrlånen är att betrakta som tillfälliga förvärv. Därmed återfinns en koppling mellan inköpsrutiner och fjärrlåneprincipen som etablerar den praxis som säger att den bok som ej inköpts av etiska inte heller fjärrlånas. I en enkätundersökning till landets länsbibliotek kan konstateras att denna princip är den gällande i landet. [Enkätundersökning genomförd av Länsbiblioteket i Kristianstads Län, december 1996. Av 21 svarande länsbibliotek var detta en etablerad praxis i 19 län.] Kristianstads stadsbibliotek har genom att avstå från fjärrlån av en bok som ej inköpts av kvalitets/etiska skäl därmed agerat i enlighet med inköpsrutiner

text: fastslagna av den lokala politiska instansen, samt i enlighet med en i biblioteksvärlden gällande praxis. Om denna inom svenskt biblioteksväsen etablerade praxis skulle brytas, så reser detta en rad frågetecken. Det bör påpekas att i fjärrlånekedjan ingår även Kungliga Biblioteket och Lunds Universitetsbibliotek, två bibliotek ålagda att spara allt svenskt tryck. Om JO skulle fastslå att svenska folkbibliotek måste fjärrlåna alla önskemål, oberoende av praktiska, kulturhistoriska och kvalitetsmässiga skäl, så för det lätt insedda orimliga konsekvenser. Det skall heller inte förnekas att fjärrlåneprinciperna har en kommunalekonomisk sida. Samtidigt är det av största vikt att fjärrlåneprincipen fastslås. Men vilken instans skall då bestämma fjärrlånens praktiska utformning? I förarbetena till

text: bibliotekslagen

text: diskuterades frågan ingående.

text: Fjärrlånen och

text: bibliotekslagen

text: I 10§

text: bibliotekslagen

text: (SFS 1996:1596) fastslås fjärrlåneprincipen. Länsbibliotek och statliga bibliotek är ålagda att ställa sina samlingar gratis till förfogande. ”Länsbibliotek, lånecentraler, högskolebibliotek och andra statliga forskningsbibliotek m.m. skall avgiftsfritt ställa litteratur ur de egna samlingarna till folkbibliotekens förfogande...”

text: Statliga biblioteksinstitutioner och bibliotek, som uppbär statligt stöd, blir alltså ålagda att utan kostnad förmedla böcker/media ur sina samlingar. Även om vi utgår från att denna lagtext måste kompletteras med diverse förordningar, så är lagtexten entydig. Däremot har utredningen tagit avstånd från att lagstiftningsvägen reglera lånekedjan ömsesidigt. Staten reglerar därmed de statliga bibliotekens fjärrlån, men avstår från att reglera det kommunala bibliotekets fjärrlånearbete. ”Flera remissinstanser anser att regeln om den s.k. lånekedjan bör vara ömsesidig. Den borde inte bara omfatta lån till folkbiblioteken utan också mellan biblioteken. De anser dessutom att avgiftsfriheten bör omfatta lån mellan alla bibliotek, och inte bara fjärrlån till folkbiblioteken. Lagen syftar emellertid, i första hand, till att garantera avgiftsfria lån av böcker på folkbiblioteken. Förslaget syftar inte till att reglera andra ekonomiska förhållanden inom biblioteksväsendet. Vidare kan en kommun inte genom sitt folkbibliotek åläggas att arbeta utanför kommunens gränser. Det finns därför, enligt regeringens mening, inte tillräckliga skäl att bygga ur regleringen av lånekedjan på det sätt som föreslagits. ” (SOU

text: 1996/97:3; s 52)

text: Från det kommunala bibliotekets horisont, blir alltså även fortsättningsvis fjärrlånearbetet ett frivilligt åtagande reglerat av överenskommelser mellan biblioteken och kommunala politiska instanser.

text: Slutsatser

text: Kulturnämnden kan därmed konstatera att stadsbiblioteket rörande boken ”Ögonblick i själva verket” agerat i enlighet med de riktlinjer som finns fastställda för bibliotekets inköp, samt att biblioteket följt den praxis som är gällande inom biblioteksvärlden rörande fjärrlån.

text: AA har kommenterat remissvaret och därvid vidhållit sin i anmälan framförda kritik.

text: Bedömning

text: Före den l januari 1997 saknades författningsbestämmelser angående folkbiblioteksverksamheten, frånsett viss reglering angående statsbidrag till

text: folkbiblioteken, senast i förordning 1996:1608. Den l januari 1997 trädde en bibliotekslag (

text: ) i kraft. I

text: bibliotekslagen

text: upptas vissa grundläggande bestämmelser om det allmänna biblioteksväsendet. Några detaljregler om hur biblioteksverksamheten i den enskilda kommunen skall vara organiserad och bedrivas har inte föreskrivits.

text: Det kan finnas anledning att peka på några för ärendet relevanta bestämmelser i

text: bibliotekslagen

text: . I

text: 2 § bibliotekslagen

text: fastslås att varje kommun skall ha folkbibliotek och i

text: 7 §

text: anges att kommunerna skall svara för bl.a. den verksamheten. På folkbiblioteken skall allmänheten avgiftsfritt få låna litteratur för viss tid (

text: 3 §

text: ). I

text: 10 §

text: anges att länsbibliotek, lånecentraler, högskolebibliotek, forskningsbibliotek och andra av staten finansierade bibliotek avgiftsfritt skall ställa litteratur ur de egna samlingarna till folkbibliotekens förfogande samt i övrigt samverka med folk- och skolbiblioteken och bistå dem i deras strävan att erbjuda låntagarna en god biblioteksservice.

text: Vid tidpunkten för den i ärendet aktuella händelsen hade

text: bibliotekslagen

text: inte trätt i kraft och några andra författningsbestämmelser som reglerade folkbiblioteksverksamheten förelåg inte. Det kan dock konstateras att även efter

text: bibliotekslagens

text: ikraftträdande någon författningsreglering som i detalj styr folkbiblioteksverksamheten inte föreligger. Även i dag saknas regler om skyldighet för ett folkbibliotek att tillhandahålla ett visst sortiment av litteratur eller att förmedla fjärrlån.

text: JO:s tillsyn avser i första hand en kontroll av att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Vidare skall JO vara återhållsam med att uttala sig i frågor som faller inom området för den kommunala självstyrelsen, till vilket biblioteksverksamheten i stor utsträckning hör.

text: En viktig uppgift för JO är att tillse att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar

text: regeringsformens

text: bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter ej träds för när i den offentliga verksamheten (

text: 3 §

text: lagen 1986:765 med instruktion för Riksdagens ombudsmän).

text: Det är i huvudsak mot bakgrund av denna sistnämnda bestämmelse som jag företar min granskning i detta ärende.

text: I

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: ges bestämmelser om medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. I l § första stycket föreskrivs bl.a. att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad informationsfrihet, vilken beskrivs som en frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Detta stadgande garanterar medborgarnas handlingsfrihet då det gäller att motta upplysningar, som erbjuds från olika håll. Däremot innefattar det ingen skyldighet för det allmänna att lämna information. Se Gustaf Petrén

text: och Hans Ragnemalm, Sveriges grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar (1980) s. 44.

text: Bestämmelsen om informationsfrihet i 2 kap. l §

text: regeringsformen

text: kan, som framgår av det anförda, inte tas till intäkt för uppfattningen att ett folkbibliotek skulle ha skyldighet att tillhandahålla alla sina böcker för allmänheten. Inte heller innebär regeln något åliggande för ett sådant bibliotek att låna in eller annars anskaffa begärd litteratur.

text: Genom föreskrifter i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: åläggs varje myndighet att i viss ordning och med vissa restriktioner låta enskilda ta del av myndighetens allmänna handlingar. Tryckta skrifter m.m. som ingår i bibliotek anses emellertid inte utgöra allmänna handlingar (11 § första stycket 3). Inte heller på denna grund kan en person alltså hävda någon rätt att få ta del av vilken som helst av ett allmänt biblioteks böcker eller kräva att ett bibliotek lånar in böcker som ingår i ett annat biblioteks bokbestånd.

text: Genom l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: åläggs bl.a. förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen att i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och att iaktta saklighet och opartiskhet. Detta stadgande uppställer krav på objektivitet, opartiskhet och lika behandling av medborgarna vid tillämpningen av lagar, förordningar och andra rättsliga normer. I

text: 2 kap. 2 § kommunallagen (1991:900)

text: föreskrivs vidare att kommuner och landsting skall behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat.

text: Enligt min mening är principerna om objektivitet och likabehandling tillämpliga i den situationen att ett folkbibliotek eller annat allmänt bibliotek tar ställning till en begäran från en enskild om att få ta del av en skrift som ingår i bibliotekets bokbestånd eller begär att få ett fjärrlån förmedlat. Som jag ser saken skulle det därvid kunna godtas att man upprätthåller en princip som innebär att viss litteratur inte tillhandahålls barn eller ungdomar. Vidare är det självfallet helt godtagbart att ett bibliotek inte köper in viss litteratur. Jag kan inte heller finna att det skulle stå i strid med de principer som jag redogjort för att ett bibliotek tillämpar en ordning som innebär att vissa böcker överhuvudtaget inte tillhandahålls allmänheten ur bibliotekets eget bestånd eller genom förmedling av fjärrlån.

text: Enligt remissvaret föreligger det inom biblioteket en praxis som innebär att en bok som av etiska skäl inte köps in inte heller fjärrlånas. Vidare har biblioteket ”agerat i enligt med inköpsrutiner fastslagna av den lokala politiska instansen, samt i enlighet med en i biblioteksvärlden gällande praxis”.

text: Det är inte en uppgift för JO att ta ställning till om ett allmänt bibliotek skall köpa in en viss bok eller förmedla fjärrlån av den. Jag nöjer mig därför med att här konstatera att biblioteket har bestämt sig för att inte köpa in och därmed inte heller fjärrlåna boken i fråga. AA:s framställning har med utgångspunkt i denna

text: förutsättning bemötts i enlighet med den vid biblioteket gällande praxis. Någon överträdelse av

text: regeringsformens

text: eller

text: kommunallagens

text: föreskrifter om saklighet och opartiskhet har därvid inte förekommit. Med dessa uttalanden avslutas ärendet här.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Kritik mot Krokomsbostäder AB för bolagets handläggning av begäran om handlingsutlämnande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anmälde AA det kommunala bolaget Krokomsbostäder AB med anledning av handläggningen av ett ärende om handlingsutlämnande.

text: Av anmälan framgick huvudsakligen följande. AA hade skriftligen hos Krokomsbostäder AB begärt uppgifter om vissa personer som stått i bolagets lägenhetskö. Han begärde även, utan resultat, ut kopior av dessa personers ansökningar. Han begärde att JO skulle medverka till att han fick ut bostadsansökningar för vissa personer.

text: Utredning

text: Krokomsbostäder AB anmodades att göra en utredning och yttra sig angående hur AA:s framställan om att ta del av allmänna handlingar hade handlagts. I yttrandet, undertecknat av bolagets ekonomichef BB, anfördes huvudsakligen följande (bilagor här utelämnade).

text: Den klagande inkom i ett brev dat. 31/5-2009 till bolaget om att få ta del av 7 hyresgästers bostadsansökningar, alternativt att få uppgift om hur länge de 7 senaste hyresgästerna köat. Denna begäran behandlades i bolagets ledningsgrupp den 17/6-09 och där konstaterades att bolagets uppfattning är att bostadsansökningar ska behandlas med strikt sekretess. För säkerhets skull beslutade även ledningsgruppen att en kontroll skulle göras med SABO:s (Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag) jurister för att få deras uppfattning om ledningsgruppens beslut. Kontakten med SABO hann dock inte tas före semestern. När VD återkom efter semester den 10:e augusti konstaterade han att bolaget fått en påminnelse från den klagande angående dessa handlingar i ett brev som var daterat 26/7-09 och är ankomstregistrerat hos bolaget den 28/7-09. Då togs en omgående kontakt med SABO som höll med bolaget i dess bedömning att uppgifter om bostadsansökningar kunde vara till skada för de olika individer som berördes. Per den 12/8-09 skickade bolagets hyreshandläggare därför ett svar till den klagande där hon klargjorde bolagets inställning, se bilaga 1. Då det fanns även en del övriga frågor som den klagande efterfrågade svar på skrev bolagets VD ett svar till den klagande per den 17/8-09 där han på nytt klargjorde att

text: bolaget inte lämnar ut några uppgifter om våra bostadsansökningar till tredje man, se bilaga 2. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts med offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande kommer hänvisningar att göras till den nya lagen som i berörda hänseenden inte har inneburit några sakliga ändringar

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: OSL, ska vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gälla handlingar hos bl.a. aktiebolag där kommuner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag ska vid tillämpningen av OSL jämställas med myndigheter.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. För att leva upp till TF:s skyndsamhetskrav måste den som omfattas av regleringen organisera sin verksamhet på sådant sätt att framställningar om handlingsutlämnande kan behandlas även under semesterperioder och enskilda personers bortovaro.

text: Det är som regel den myndighet som förvarar handlingen som ska pröva en begäran, 2 kap. 14 § första och andra stycket TF. Om en anställd vid en myndighet, enligt arbetsordningen eller på grund av ett särskilt beslut, har ansvar för vården av en handling, är det enligt

text: 6 kap. 3 §

text: OSL, i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Beslutar den anställde att inte lämna ut handlingen eller del av den ska den som begär handlingen informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas.

text: Avslagsbeslut får enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL överklagas hos kammarrätt. Den sökande ska underrättas om hur beslutet kan överklagas (se

text: 21 § förvaltningslagen

text: [1986:223] och JO 2008/09 s. 540).

text: Bedömning

text: Krokomsbostäder AB är ett kommunalt bolag som omfattas av reglerna i TF om rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Av utredningen framgår att AA begärt att få ta del av vissa ansöknings-handlingar hos Krokomsbostäder vilka måste anses vara allmänna handlingar. AA har inte själv angett när han lämnade in sin begäran, men av Krokomsbostäder AB:s remissyttrande framgår att det skedde den 31 maj 2009. Vidare framgår att bolaget först i brev den 12 och 17 augusti 2009 meddelade AA om att man inte avsåg att lämna ut de begärda handlingarna.

text: Krokomsbostäder har således dröjt ungefär 2,5 månader med att ge AA besked i utlämnandefrågan, vilket är alldeles för lång tid. När besked i utlämnandefrågan väl lämnades skedde det genom att man i brev, som även behandlade andra frågor, underrättade AA om att man inte avsåg att lämna ut handlingarna. Något formligt beslut i ärendet synes bolaget inte ha fattat. Det skulle ha skett. I beslutet skulle bolaget ha redovisat det lagrum som åberopades som stöd för att vägra lämna ut handlingarna. Beslutet skulle också ha försetts med anvisning om hur det kunde överklagas.

text: Avslutningsvis kan nämnas att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn har följt de regler som gäller för förfarandet. Frågan om huruvida handlingarna eventuellt omfattades av sekretess föranleder därför inte någon bedömning från JO:s sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: En försäkringsläkare har i ett yttrande dragit en felaktig och kränkande slutsats

text: I samband med en prövning av om AA var berättigad till arbetsskadelivränta konsulterade dåvarande Uppsala läns allmänna försäkringskassa försäkringsläkaren BB för att granska det medicinska underlaget i ärendet. I ett yttrande den 3 juni

text: 2003 angav BB beträffande AA, bl.a. följande. ”Hon hade dessutom kontakt med Al-Anon (något som skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som tidigare inte hade redovisats).”

text: AA klagade till JO på försäkringsläkarens slutsats i yttrandet. Hon anförde i huvudsak att det inte kan vara tillåtet för en försäkringsläkare att dra den slutsatsen att hon skulle ha ett alkoholmissbruk utifrån en uppgift i ett läkarintyg om att hon har haft kontakt med föreningen Al-Anon. Detta är nämligen en förening för personer som har anhöriga eller vänner som har alkoholproblem och är således inte en förening för personer som själva har alkoholproblem.

text: Anmälan remitterades till försäkringskassan som genom direktören CC anförde bl.a. följande.

text: – – – Som ett led i prövningen av rätten till arbetsskadelivränta konsulterade försäkringskassan sin försäkringsläkare, specialisten i psykiatri, BB. Denne lämnade ett omfattande yttrande den 3 juni 2003. I yttrandet uppgavs bl.a. att en viss uppgift i ett läkarutlåtande ”skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som tidigare inte hade redovisats”. AA kommunicerades försäkringsläkaryttrandet. Hon kontaktade försäkringskassan och uppgav att hon ansåg det vara ett övertramp att påstå att hon skulle haft alkoholproblem. Hon meddelade att hon arbetat och haft kontakt med Al- Anon som är en förening för familjemedlemmar till missbrukande personer. AA begärde att den aktuella formuleringen i försäkringsläkaryttrandet skulle strykas och att hon skulle få träffa försäkringsläkaren. Så skedde den 13 oktober 2003. Vid mötet krävde AA att formuleringen skulle strykas ur akten. Försäkringsläkaren förklarade att uttrycket ”skulle kunna tyda” inte kan jämställas med ett påstående och att den aktuella formuleringen inte kunde raderas. Försäkringsläkaren ansåg att AA på ett trovärdigt sätt förnekat att hon någonsin lidit av egna missbruksproblem. Försäkringsläkaren gjorde en särskild anteckning om detta den 14 oktober 2003, vilken har kommunicerats AA.

text: Yttrande

text: Försäkringsläkare BB har med anledning av JO-anmälan lämnat ett yttrande den 2 december 2003. I detta har han bl.a. redogjort för varför han ansåg den aktuella uppgiften vara relevant i det yttrande han lämnade den 3 juni 2003. Försäkringskassan har förståelse för att AA reagerade på den aktuella formuleringen i försäkringsläkare BB:s yttrande den 3 juni 2003. Försäkringsläkarna är väl medvetna om

text: förvaltningslagens

text: krav på objektivitet, saklighet och relevans vid utformningen av sina yttranden. Enligt försäkringskassans mening har det aktuella försäkringsläkaryttrandet inte brustit i dessa avseenden. Syftet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om kommunicering är bl.a. att parten ska få tillfälle att tillrättalägga eventuella felaktigheter i beslutsunderlaget. AA har kommunicerats det aktuella försäkringsläkaryttrandet och givits tillfälle att lämna synpunkter, vilket också skett. Hennes framförda synpunkter har dokumenterats och försäkringsläkaren har därefter lämnat ett kompletterande yttrande. AA:s synpunkter liksom försäkringsläkaryttrandena den 3 juni och 14 oktober 2003 har legat till grund för beslutet om arbetsskadelivränta. Sammanfattningsvis anser försäkringskassan att det aktuella försäkringsläkaryttrandet och hur det handlagts är i överensstämmelse med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser. AA yttrade sig över försäkringskassans remissvar.

text: I sitt beslut den 31 mars 2005 anförde JO Nordenfelt följande i bedömningsdelen.

text: Försäkringsläkare är av försäkringskassan anlitade rådgivare i medicinska frågor. JO brukar normalt sett inte uttala sig om de utlåtanden som dessa avger i socialförsäkringsärenden. Anledningen härtill är att JO inte bör uttala sig om sådant som kräver medicinsk sakkunskap. I detta ärende är det dock inte fråga om en slutsats som kräver medicinsk sakkunskap och jag har funnit anledning att ta upp saken till utredning.

text: I ärendet har försäkringsläkaren i sitt yttrande till försäkringskassan angett att AA:s kontakt med Al-Anon skulle kunna tyda på ett alkoholmissbruk som inte tidigare redovisats. Mot bakgrund av att Al-Anon är en förening för personer som har anhöriga eller vänner som har alkoholproblem är den slutsats som försäkringsläkaren drog uppenbart felaktig i sak.

text: En försäkringsläkares uppgift är i huvudsak att granska det medicinska underlaget och bedöma de uppgifter som finns i detta. Försäkringsläkaren är försäkringskassans expert och rådgivare i medicinska frågor och har till uppgift att bedöma den försäkrades medicinska situation utifrån det medicinska underlag som försäkringskassan har tillgång till. Ofta har försäkringsläkarens bedömningar stor betydelse för utgången i de ärenden som försäkringskassan har att avgöra. Det är naturligtvis av största vikt att ett utlåtande av en försäkringsläkare är korrekt och redovisar riktiga slutsatser.

text: I detta fall var slutsatsen inte bara felaktig och dåligt underbyggd utan kan dessutom uppfattas som kränkande. Detta förändras naturligtvis inte av att slutsatsen korrigerades sedan AA efter kommunicering framfört invändningar mot den. Jag är mycket kritisk till det inträffade.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Anmälan mot Arbetsförmedlingen för att handlingar har förstörts under pågående prövning av frågan om utlämnande; även fråga om säkerhetskopior av ett e-postkonto raderats felaktigt

sammanfattning: I en anmälan till JO gjordes det gällande att Arbetsförmedlingen hade gjort sig av med handlingar under tiden som det pågick en rättslig prövning av frågan om handlingarna skulle lämnas ut. Av utredningen i ärendet framgår att den interna e-postkommunikation som begärts utlämnad raderats av Arbetsförmedlingen genom att ett e-postkonto stängdes, vilket skedde långt innan begäran gjordes. När handlingarna begärdes ut fanns e-postkommunikationen alltså inte kvar i myndighetens ordinarie system för informationsbehandling, utan endast i form av säkerhetskopior. I beslutet konstateras att det därmed inte finns någon grund för att påstå att Arbetsförmedlingen gjort sig av med de efterfrågade handlingarna under pågående rättslig prövning. I beslutet behandlas även frågan om Arbetsförmedlingen borde ha bevarat säkerhetskopior av e-postkontot under den tid som den rättsliga prövningen pågick. JO konstaterar att utredningen i ärendet inte ger något stöd för slutsatsen att epostkommunikationen skulle ha gallrats på ett felaktigt sätt när e-postkontot stängdes. Det finns därmed inte något skäl att kritisera Arbetsförmedlingen för att säkerhetskopior av e-postkontot raderats i enlighet med myndighetens rutiner trots att det pågick en rättslig prövning om utlämnande av e-postkommunikation på kontot.

text: Bakgrund

text: I april 2014 begärde föreningen T att Arbetsförmedlingen skulle lämna ut bl.a. viss intern e-postkommunikation.

text: Den 13 maj 2014 beslutade Arbetsförmedlingen att inte lämna ut epostkommunikationen med hänvisning till att den inte utgjorde allmän handling och inte heller omfattades av rätten till partsinsyn. Föreningen överklagade Arbetsförmedlingens beslut till Kammarrätten i Stockholm. Av kammarrättens dom framgår att domstolen begärde att Arbetsförmedlingen skulle ge in den e-postkommunikation som efterfrågats och att myndigheten uppgav att den inte kunde göra det eftersom e-postkommunikationen hade raderats. Kammarrätten kunde mot den bakgrunden inte pröva om Arbetsförmedlingens beslut att neka föreningen att ta del av e-postkommunikationen var riktigt, varför överklagandet i den delen inte föranledde någon ytterligare åtgärd.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 26 januari 2015 klagade AA, i egenskap av grundare av föreningen T, på att Arbetsförmedlingen raderat den efterfrågade epostkommunikationen under pågående prövning av frågan om utlämnande.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingen (chefsjuristen BB) yttrade sig över anmälan och redovisade följande bedömning.

text: T begärde ut det aktuella e-postmeddelandet i april 2014. E-postkorrespondensen i fråga fanns i en s.k. inbox i ett e-postkonto tillhörande en tjänsteman som gått i pension den 31 juli 2013, dvs. långt före det att begäran om att ta del av handlingen i fråga inkom till Arbetsförmedlingen. Enligt de rutiner som myndigheten har stängs e-postkontot ned fem dagar efter att tjänstemannens anställning avslutats. Efter ytterligare ett år tas e-postkontot bort permanent. Under tiden mellan e-postkontot stängts ned, dvs. i början av augusti 2013, och att det tas bort permanent finns endast s.k. backupband sparade digitalt av epostkontot, dvs. säkerhetskopior. Säkerhetskopior av aktuellt slag är enligt

text: 2 kap. 10 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) inte att anse som allmänna handlingar (se bl.a. Kammarrättens i Stockholm dom i mål 752-14 och Kammarrättens i Göteborg dom i mål 3610-14). Begäran om att ta del av den aktuella e-posten inkom således långt efter att epostkontot i fråga stängts ned, dvs. Arbetsförmedlingen har inte raderat några handlingar efter det att T:s begäran om utlämnande inkommit eller sedan företaget överklagat Arbetsförmedlingens beslut till kammarrätten. Mot denna bakgrund anser Arbetsförmedlingen att dess handläggning inte varit felaktig. AA kommenterade yttrandet och uppgav bl.a. att enligt hans mening borde Arbetsförmedlingen inte ha tillåtit att e-postkontot raderades permanent under tiden hans begäran om handlingsutlämnande var föremål för prövning.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF).

text: Med handling avses enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Där anges vidare att en handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Som allmän handling anses enligt

text: 2 kap. 10 § andra stycket

text: TF inte en handling som en myndighet förvarar endast i syfte att kunna återskapa information som har gått förlorad i en myndighets ordinarie system för automatiserad behandling av information (säkerhetskopia).

text: Undantaget för säkerhetskopior infördes 2011 och syftar till att hindra att kravet på offentlighet leder till att myndigheterna inte kan bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt (

text: prop. 2009/10:58 s. 17

text: ). I förarbetena uttalas

text: vidare att om en allmän handling i sin ursprungliga form har gallrats i enlighet med tillämpliga föreskrifter kan det inte anses kvarstå något allmänt intresse av insyn i fråga om innehållet i den gallrade handlingen. Endast om material från en säkerhetskopia återinförs och blir en del av myndighetens ordinarie verksamhet finns det ett allmänt intresse av att kunna ta del av informationen (

text: a. prop. s. 19

text: Enligt förarbetena är undantaget enbart avsett att omfatta handlingar som förvaras för att kunna återskapa information som gått förlorad på grund av tekniska fel, sabotage och extraordinära händelser såsom brand eller översvämning. Det ska alltså vara fråga om en ofrivillig förlust av information (

text: a. prop. s. 25

text: Under remissbehandlingen av lagförslaget väcktes frågan om det borde införas en skyldighet för myndigheter att använda säkerhetskopior för att kunna återskapa handlingar som förstörts genom ett tekniskt missöde. Regeringen förutsatte dock att en myndighet, när det finns skäl för det, återskapar information som har gått förlorad och ansåg att det inte fanns något behov av att reglera detta särskilt (

text: a. prop. s. 27

text: I en dom från Högsta förvaltningsdomstolen den 26 juni 2015 (mål nr

text: ) har domstolen gjort vissa uttalanden om myndigheters skyldigheter att återskapa handlingar från det material som säkerhetskopierats.

text: I det aktuella fallet hade en journalist begärt att få del av bl.a. epostmeddelanden från en kommun men nekats detta med hänvisning till att meddelandena hade raderats och endast fanns hos kommunen i form av säkerhetskopior. Högsta förvaltningsdomstolen angav inledningsvis att journalisten hade gjort gällande att de handlingar hon begärt att få del av hade raderats i strid med gällande gallringsförskrifter och att annat inte framgick av utredningen i målet än att det sannolikt var på det sättet. Domstolen prövade därefter om en säkerhetskopia blir en allmän handling till följd av att originalhandlingen felaktigt har raderats.

text: Domstolen konstaterade att en handling med information från en säkerhetskopia inte kan anses upprättad innan den finns i myndighetens ordinarie system för informationsbehandling. Säkerhetskopians status som icke allmän handling förändras således inte för att originalhandlingen raderas. Vid denna bedömning saknar det betydelse om raderingen skett på föreskrivet sätt eller i strid med gällande gallringsföreskrifter. Någon möjlighet att bifalla journalistens begäran om att få ta del av handlingen fanns därmed inte. Med hänsyn till de intressen som bär upp regleringen i

text: 2 kap.

text: TF ansåg domstolen emellertid att myndigheter får anses ha en principiell skyldighet att återskapa handlingar från det säkerhetskopierade materialet om en enskild begär att få ta del av en handling som har raderats felaktigt. (Se också Högsta förvaltningsdomstolens dom samma dag i mål nr

text: , där samma frågeställning behandlas.)

text: Efter Högsta förvaltningsdomstolens dom begärde journalisten att kommunen skulle återskapa de meddelanden som raderats och lämna ut dem till henne, men nekades detta med hänvisning till att säkerhetskopiorna hade raderats. Justitiekanslern (JK) uttalade sig om kommunens hantering i ett beslut den 30 oktober 2015 och sa bl.a. att det normalt sett inte åligger en myndighet att bevara säkerhetskopior i större utsträckning än vad som är nödvändigt för att säkra it-driften i verksamheten. I det aktuella fallet gjorde emellertid journalisten, i samband med att hon framställde sin begäran om handlingsutlämnande, gällande att originalhandlingar hade raderats i strid med gällande regler. Under rådande omständigheter ansåg JK att kommunen antingen borde ha återskapat e-posten från säkerhetskopiorna eller bevarat säkerhetskopiorna till dess frågan om e-posten skulle lämnas ut eller inte slutligen avgjorts. (Se JK:s ärende 3891-14-21.)

text: Bedömning

text: Föreningen T framställde sin begäran om utlämnande av den aktuella epostkommunikationen till Arbetsförmedlingen i april 2014. Det e-postkonto som e-postkommunikationen fanns på hade vid den tidpunkten varit avslutat i cirka åtta månader. Enligt Arbetsförmedlingen stängdes e-postkontot i enlighet med myndighetens rutiner efter att kontoinnehavaren gått i pension.

text: Arbetsförmedlingen har uppgett att den e-post som fanns på det aktuella epostkontot inte längre finns kvar i myndighetens ordinarie system för informationsbehandling efter att e-postkontot har avslutats. När e-postkontot stängdes raderades den e-post som fanns på kontot. Fram till dess att epostkontot raderades permanent fanns dock informationen i form av säkerhetskopior på s.k. backupband.

text: Det finns inte någon anledning för mig att ifrågasätta Arbetsförmedlingens uppgifter. När föreningen T frågade efter e-postkommunikationen fanns den alltså inte kvar i Arbetsförmedlingens ordinarie system för informationsbehandling utan endast i form av säkerhetskopior. Någon grund för att påstå att Arbetsförmedlingen gjort sig av med de efterfrågade handlingarna under pågående rättslig prövning finns därmed inte. Frågan är dock om Arbetsförmedlingen gjorde fel när myndigheten raderade säkerhetskopior av epostkontot.

text: I Arbetsförmedlingens beslut den 13 maj 2014 anges att e-postmeddelandena på det stängda kontot inte utgjort allmänna handlingar. Någon omständighet som talar för att den bedömningen skulle vara felaktig har inte kommit fram genom min utredning. Jag har således inte underlag för att påstå att allmänna handlingar gallrats på ett felaktigt sätt i samband med att e-postkontot stängdes. Det finns därmed inte något skäl att kritisera Arbetsförmedlingen för att säkerhetskopior av e-postkontot raderades i enlighet med myndighetens rutiner trots att det pågick en rättslig prövning om utlämnande av e-postkommunikation på kontot.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Allvarlig kritik mot Socialstyrelsen för bl.a. långsam handläggning av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens

sammanfattning: JO uttalar allvarlig kritik mot Socialstyrelsen för handläggningen av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens. Det har tagit mer än två år och fyra månader att handlägga ärendet. Det har varit svårt för den enskilde att komma i kontakt med den ansvariga handläggaren. Vidare har brev och e-brev inte besvarats inom rimlig tid eller inte besvarats alls.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 augusti 2011, framförde AA klagomål mot Socialstyrelsen rörande handläggningen av ett ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens.

text: AA anförde bl.a. följande. Under våren 2009 ansökte han om bevis om specialistkompetens i akutsjukvård. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade Socialstyrelsen fortfarande inte fattat något beslut i hans ärende. Han och andra personer som är involverade i hans ärende har under ärendets handläggning vid upprepade tillfällen försökt att via telefon, brev och e-brev kontakta Socialstyrelsen. Endast vid ett fåtal gånger hade de fått kontakt med Socialstyrelsen respektive någon form av svar från myndigheten.

text: Till anmälan fogades vissa handlingar.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades från Socialstyrelsen handlingarna i AA:s ärende, bl.a. det beslut som hade meddelats den 31 augusti 2011, samt utdrag ur ärendehanteringssystemet beträffande ärendet, dnr 203-1058/09.

text: Socialstyrelsen anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan till JO.

text: Socialstyrelsen anförde i ett remissvar följande.

text: Socialstyrelsens yttrande

text: Handläggningstiden i detta ärende har kommit att bli oacceptabelt lång. Vidare har det har varit svårt att få kontakt med ansvarig handläggare per telefon. Brev och epostmeddelanden har inte besvarats inom rimlig tid eller inte alls. AA:s ansökan har alltså inte handlagts i enlighet med de krav som uppställs i

text: förvaltningslagen

text: Socialstyrelsens utredning

text: - - - Handläggningen hos Socialstyrelsen AA:s ansökan om bevis om specialistkompetens i akutsjukvård inkom till Socialstyrelsen den 17 april 2009. Den 6 juli 2009 skickades ansökan till en sakkunnig läkare som i ett yttrande i juli 2009 föreslog kompensationsåtgärder. Den 21 september kontaktade Socialstyrelsen den sakkunnige läkaren för att få ett förtydligande av yttrandet. Det kan konstateras att styrelsen utifrån detta underlag hade kunnat fatta ett beslut om kompensationsåtgärder i form av en anpassningsperiod. Något sådant beslut fattades emellertid inte. Varför så inte har skett och varför AA inte har fått information om hur ärendet fortskridit har inte varit möjligt att klarlägga. Den 20 januari 2010 gavs AA tillfälle att yttra sig över den sakkunnige läkarens yttrande. Den 26 januari skickades frågor från AA:s handledare till den sakkunnige läkaren för synpunkter. Den 17 februari inkom denne med svar som innebar att Socialstyrelsen begärde kompletterande intyg från AA. Den 2 juni 2010 inkom intyg från AA. I november 2010 upprättade handläggaren (ny handläggare sedan den l mars 2010) ett förslag till beslut om kompensationsåtgärder i form av en anpassningsperiod. Enhetschefen ansåg emellertid att det behövde utredas huruvida AA genom sin yrkesutövning i Sverige hade tillägnat sig kunskaper som kompenserade de väsentliga avvikelserna då myndigheten i sådant fall inte får begära kompensationsåtgärder. Tjänstgöringsintyg avseende AA:s yrkesutövning i Sverige inkom till Socialstyrelsen den 26 november 2010. I slutet av januari 2011 begärde handläggaren en ny bedömning av den sakkunnige läkare som tidigare yttrat sig i ärendet. Trots påminnelser kom dock denne inte in med något yttrande och Socialstyrelsen begärde därför i april 2011 ett yttrande från en ny sakkunnig läkare. Utlåtandet från den nya sakkunnige läkaren kom in till Socialstyrelsen i juni 2011. Det kan konstateras att Socialstyrelsen med stöd av detta yttrande hade kunnat fatta beslut om att utfärda bevis om specialistkompetens i juni 2011. Varför beslut inte fattades i juni beror på att berörd handläggare därefter begärde tjänstledigt. Under sommaren 2011 var därför endast en utredare i stället för två i tjänst vilket medförde att handläggningen av ärendet förlängdes ytterligare. Den 31 augusti 2011 fattade Socialstyrelsen beslut om att utfärda bevis om specialistkompetens för AA. Dagen efter beslutet kontaktade chefen på enheten för behörighet på Socialstyrelsen AA för att be om ursäkt för den orimligt långa handläggningstiden samt redogöra för styrelsens handläggning av ärendet.

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Socialstyrelsen har under 2010 och 2011 haft oacceptabla handläggningstider för vissa yrkesgrupper. Det har saknats både kompetens och resurser samt rutiner, mallar och ett tillfredsställande arbetssätt. Handläggningstiden har i AA:s ärende kommit att bli oacceptabelt lång. Han har inte fått besked om hur ärendet har fortskridit och det har varit svårt att få kontakt med ansvarig handläggare per telefon. Brev och e-postmeddelanden har inte besvarats inom rimlig tid eller inte alls. AA:s ansökan har alltså inte handlagts i enlighet med de krav som uppställs i

text: förvaltningslagen

text: Att komma till rätta med de brister som nu angetts är något som Socialstyrelsen prioriterat och arbetat med under 2010 och 2011. Arbetet har skett utifrån en särskild åtgärdsplan. Enheten har arbetat intensivt med att omorganisera arbetet och få till stånd delprocesser, rutiner och handböcker för att på så sätt komma till rätta med de ärenden som tidigare inte handlagts på ett tillfredsställande sätt. Det har under 2010 och 2011 skett en kompetensväxling inom enheten och ny personal har rekryterats. En resurs har avsatts för att svara i telefon på allmänna frågor som rör behörighet så att det alltid ska vara möjligt att komma i kontakt med någon på enheten. Enheten har vidtagit en rad åtgärder för att förbättra den interna styrningen och kontrollen. I maj 2011 beslutades en ny särskild beslutsordning. En dokumenterad process för behörighetsbevis har tagits fram och arbetet med enhetliga mallar har pågått och utvecklats under 2010 och 2011. Det ärendehanteringssystem som enheten använder för sin ärendehandläggning är tekniskt föråldrat och har begränsad funktionalitet för journalföring och dokumentation av handläggningen. Som en del i enhetens förbättringsarbete ska behörighetsverksamheten vid årsskiftet 2011/2012 föras över till ett nytt dokumenthanteringssystem. Detta nya system ska innehålla den funktionalitet som verksamheten behöver för en effektiv ärendehantering. Ovan redovisade förbättringsarbete har resulterat i en förbättrad tillgänglighet då det nu alltid är möjligt att komma i kontakt med någon på enheten samt att e-post besvaras inom rimlig tid. När det gäller ansökningar om specialistkompetens från sökande med utbildning i annat EU/EES-land har Socialstyrelsen fortfarande långa handläggningstider för vissa specialiteter. Det pågående förbättringsarbetet kommer att medföra acceptabla handläggningstider framöver.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: JO inhämtade den 20 april 2012 kompletterande upplysningar per telefon från BB, chef för enheten behörighet, avdelningen för regler och tillstånd, Socialstyrelsen. Hon anförde i huvudsak följande.

text: När Socialstyrelsen i oktober/november 2011 märkte att handläggningstiden för ärenden om bevis om specialistkompetens enligt nya ST, trots resursförstärkningar m.m., inte minskade i den takt som det var tänkt gjordes en djupgående analys. Vissa systemfel upptäcktes och rättades till och ytterligare resursförstärkningar sattes in. Dessa åtgärder samt ändringar i föreskrifter har lett till att handläggningstiden i ärendena nu successivt blir kortare. Socialstyrelsen har fortfarande långa handläggningstider i dessa ärenden men målet är att så snabbt som möjligt komma ner till en handläggningstid om två månader, vilket är en tid som har bedömts som rimlig.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet och allmänna krav på handläggningen av ärenden återfinns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Såvitt avser myndigheters serviceskyldighet framgår av

text: 4 § andra stycket

text: FL att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. I

text: 5 §

text: FL anges att myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt. Vad gäller handläggning av ärenden framgår av

text: 7 §

text: FL att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: AA:s ansökan inkom till Socialstyrelsen den 17 april 2009. Socialstyrelsen har i sitt remissvar uppgett att myndigheten utifrån det underlag som fanns i ärendet under hösten 2009 hade kunnat fatta ett beslut om en kompensationsåtgärd i form av en anpassningsperiod. Mycket talar för att Socialstyrelsen borde ha meddelat ett sådant överklagbart beslut vid den tidpunkten. Varför så inte skedde och varför AA inte underrättades om hur ärendet fortskred har inte kunnat klarläggas av Socialstyrelsen.

text: Handläggningen av AA:s ärende kom i stället att fortgå. I flera omgångar blev AA:s ärende liggande hos Socialstyrelsen utan att någon handläggningsåtgärd vidtogs. Handläggningen fördröjdes även på grund av att en extern sakkunnig som Socialstyrelsen anlitade inte inkom med begärt utlåtande. I stället fick en annan sakkunnig anlitas. Under Socialstyrelsens handläggning fortsatte AA sin yrkesutövning i Sverige och tillägnade sig sådana kunskaper att Socialstyrelsen i ett senare skede bedömde att det inte fanns skäl att besluta om kompensationsåtgärder. Den 31 augusti 2011 fattade Socialstyrelsen beslut om utfärdande av bevis om specialistkompetens. Handläggningstiden uppgick således till mer än två år och fyra månader. Socialstyrelsen har i sitt remissvar anfört att handläggningstiden i det aktuella ärendet har kommit att bli oacceptabelt lång. Jag delar den uppfattningen. Det har även framkommit att det varit svårt att komma i kontakt med den ansvariga handläggaren i ärendet samt att brev och e-brev inte besvarats inom rimlig tid eller inte besvarats alls. Detta är inte acceptabelt.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att Socialstyrelsens hantering av AA:s ärende brustit i flera avseenden. Socialstyrelsen förtjänar allvarlig kritik.

text: Det kan i sammanhanget noteras att jag denna dag uttalat kritik mot Socialstyrelsen, bl.a. vad gäller handläggningstiden, även i ett annat ärende om utfärdande av bevis om specialistkompetens (JO:s dnr 4293-2011).

text: Efter att AA:s anmälan samt anmälan i dnr 4293-2011 remitterats till Socialstyrelsen har JO mottagit ytterligare ett flertal anmälningar mot Socialstyrelsen som gällt lång handläggningstid i ärenden om bl.a. utfärdande av bevis om specialistkompetens. Ärendena har, sedan utredningsåtgärder vidtagits i vissa av dem, avslutats med hänvisning till bl.a. att problemet med långsam handläggning redan var föremål för JO:s uppmärksamhet. Jag förutsätter att Socialstyrelsen noga följer utvecklingen och säkerställer att de åtgärder som vidtagits leder till acceptabla handläggningstider i framtiden.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som har uttalats.