avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Besök Häkte Kommunicering Partsinsyn Sekretess

title: Initiativärende om brottsofferslussverksamheten i landets häkten

sammanfattning: Med anledning av uppgifter som framkom vid ett besök i häktet Uppsala beslutades att frågan om Kriminalvårdens arbete med s.k. brottsoffersluss i häkte skulle utredas inom ramen för ett initiativärende. I beslutet uttalas att det är olämpligt att använda begreppen ”brottsoffer” och ”förövare” i sammanhang som gäller intagna som inte är dömda för brott. Det konstateras också att det inte är möjligt för Kriminalvården att hålla ett löfte av innebörd att uppgifter från en tilltänkt besökare aldrig tillåts komma fram till den intagne. Beslutet innehåller även uttalanden om gränsdragningen mellan Kriminalvårdens och socialtjänstens uppdrag när det gäller kontakterna med den som är målsägande.

text: Initiativet

text: Vid NPM-enhetens besök av Kriminalvården, häktet Uppsala, den 10-12 januari 2012, lämnades information till JO:s medarbetare om den brottsofferslussverksamhet som bedrivs i häktet. Handlingar som beskriver verksamheten ingavs under besöket (aktbilagorna 2-4). Efter att ha tagit del av protokollet från besöket beslutade dåvarande chefsJO Cecilia Nordenfelt att inom ramen för ett särskilt upplagt initiativärende utreda frågan om Kriminalvårdens arbete med brottsoffersluss i häkte.

text: Utredning

text: I protokollet från besöket (dnr 83-2012) lämnas följande beskrivning av brottsofferslussverksamheten.

text: År 2010 gav Kriminalvården region Mitt ett uppdrag till häktet Uppsala, liksom övriga häkten i regionen, att utveckla sina verksamheter i syfte att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer. Enligt region Mitts dokument Brottsoffer i fokus 2010 har regionen sett ett behov av att arbeta konsekvent med frågor om besöks- eller telefontillstånd oavsett var en intagen befinner sig. I dokumentet nämns även Kriminalvårdens uppdrag att arbeta för barns bästa som ett skäl till att ha fokus på brottsoffer. Dokumentet Verksamhetsbeskrivning BOS Häktet Uppsala beskriver organisation och arbetsmetod för brottsofferslussarbetet. I korthet sägs följande om metoden för brottsofferslussarbetet. BOS-ombudet har ett samtal med intagna misstänkta för sexualbrott eller våldsbrott mot personer i nära relation inom en vecka efter ankomst. Vid samtalet får den intagne information om att Kriminalvårdens definition av brottsoffer inte bara omfattar målsägande utan även barn, föräldrar och anhöriga som upplevt eller bevittnat

text: övergrepp samt ”presumtiva offer” som nya partnerrelationer och styvbarn. Vidare får den intagne information om att den vanliga samtyckesblanketten inte ska användas för besöks- eller telefontillstånd till brottsoffer, liksom om Kriminalvårdens skyldighet att göra s.k. orosanmälan till socialtjänsten vid misstanke om att barn far illa. – Om den intagne säger sig ha för avsikt att kontakta någon i brottsofferpersonkretsen kontaktar BOS-ombudet personen för att informera om häktets rutiner och möjligheter till stöd för brottsoffer. – Om en ansökan om telefontillstånd eller besök lämnas in av den intagne, eller offret eller om en intagen med restriktioner fått bifall av åklagaren till kontakt med privatperson, inleds en brottsofferutredning. Utredningen syftar till att kartlägga hur brottsoffret kommer att påverkas av kontakt med den intagne. Yttrande från socialtjänsten inhämtas om barn är inblandade. – Eventuella besök bör endast ske då klienten kan erhålla behandling för sin våldsproblematik. Under häktestiden beviljas besök endast undantagsvis och om det främjar brottsoffret och syftet med besöket är klarlagt och tydligt för alla parter. Besöken är då bevakade. – Dokumentation ska ske i Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS). I samtal med häktet framgick att intagna som är häktade eller dömda för sexualbrott eller våldsbrott mot personer i nära relation kan nekas besökstillstånd eller telefontillstånd av Kriminalvården även om åklagare, polis samt personen den intagne vill ha kontakt med samtycker till kontakten. I det fall beslut fattas skulle grunden för avslaget vara att besöket eller telefonsamtalet skulle äventyra säkerheten i häktet (se häkteslagen 3 kap. 1 § och 4 §). Enligt personal är beslut sällsynta eftersom den intagne ofta drar tillbaka sin ansökan efter en muntlig genomgång om vad beslutet skulle innebära.

text: Utifrån vad som upplysts om brottsofferslussverksamheten vid häkten i region Mitt, uppmanades Kriminalvården att i ett yttrande belysa följande frågor om brottsofferslussverksamheten i landets häkten.

text: 1. Vilket lagstöd finns för att avslå en intagens ansökan om besöks- och telefontillstånd för att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer, med beaktande av den skillnad som finns mellan grunden för att vägra besök eller elektronisk kommunikation i

text: 3 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: häkteslagen (2010:611)

text: respektive

text: 7 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: fängelselagen (2010:610)

text: 2. Vilka hänsyn tas i häktenas brottsofferslussverksamhet till det faktum att en intagen i häkte under avsevärd del av den tid han eller hon vistas i häktet ännu inte är dömd för brott. Frågan aktualiseras bl.a. av användandet av begreppen ”brottsoffer” och ”förövare” samt av det som återgetts ovan, att eventuella besök endast bör ske då klienten kan erhålla behandling för sin våldsproblematik.

text: 3. I dokumentet Verksamhetsbeskrivning BOS Häktet Uppsala sägs att det är av stor vikt att brottsoffret förstår att Kriminalvården aldrig låter hennes uppgifter komma fram till förövaren, varken direkt eller indirekt. Anser Kriminalvården att ett sådant löfte är möjligt att ge mot bakgrund av offentlighetsprincipen och möjligheten att få en fråga om sekretess prövad i domstol? Hur ser Kriminalvården på den intagnes rätt till partsinsyn och myndighetens kommuniceringsplikt enligt

text: 16 §

text: och

text: 17 §

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: i dessa ärenden?

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, genom generaldirektören AA, följande. (Den i remissvaret omnämnda bilagan har utelämnats här).

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt och Väst. Region Mitt har i sin tur hämtat in uppgifter från häktet Uppsala. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. I september 2008 gav regeringen i uppdrag till Kriminalvården att genomföra en särskild satsning på åtgärder för att öka insatserna för sexualbrottsdömda samt män som dömts för våld i nära relationer. En av åtgärderna som Kriminalvården genomförde var att införa brottsofferslussar vid nio särskilt utsedda anstalter, som har specialplatser för relations- och sexualbrottsdömda. I november 2009 beslutade dåvarande regionchefen i region Mitt, BB, att utse år 2010 till ett brottsofferår. Bl.a. fick samtliga häkten i regionen i uppdrag att utveckla sin verksamhet i syfte att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer. Med brottsofferslussverksamhet avses enligt Kriminalvårdens mening de expertgrupper som finns på dessa särskilt utsedda anstalterna. Brottsofferslussens uppdrag är att vara behjälplig vid utredning inför klientbeslut, medverka vid brottsofferslussbesök och genomföra uppföljning. Brottsofferslussbesök är en möjlighet för brottsoffer och förövare att mötas i närvaro av särskilt utbildad kriminalvårdspersonal. Någon regelrätt brottsofferslussverksamhet ska inte bedrivas på något häkte. Däremot kan det numera finnas fokus på brottsofferperspektivet vid handläggning av ärenden bl.a. om tillstånd till besök och elektronisk kommunikation till brottsoffer m.fl. Enligt Kriminalvårdens mening ingår detta som ett naturligt led i myndighetens verksamhet med att upprätthålla säkerheten på häkten och att förhindra brottslighet under pågående häktningstid. Ett tydligt brottsofferperspektiv innefattar arbete med relevanta klientfaktorer för att minska misskötsamhet och risken för återfall i brott. Kriminalvården anser att myndigheten har en utredningsskyldighet inför beslut som innebär att säkerställa att besluten inte äventyrar säkerheten på verksamhetsstället eller medför en risk för brott under pågående verkställighet. Detta innebär främst att man arbetar med att identifiera de risker för fortsatt brottslighet som kan finnas kring en klient som är misstänkt för relations- eller sexualbrott samt hur dessa risker ska bedömas i samband med bedömningen av om ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation bör medges. En klients ansökan om tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation för en person som är målsägande i en pågående rättsprocess föregås alltid av en kontakt mellan Kriminalvården och målsäganden. Detta sker för att inhämta samtycke till kontakten samt för att informera om de regler och rutiner som Kriminalvården har för besök och kontakter, bl.a. avseende brottsofferperspektivet.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §,

text: Enligt 7 kap. 4 § FäL får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 § 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan.

text: Enligt 7 kap. 25 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse (FARK Fängelse) ska vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medföra skada för annan särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt

text: 3 kap. 1 § häkteslagen (2010:611)

text: (HäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §. Enligt 3 kap. 4 § HäL får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §. Av 3 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ) (FARK Häkte) framgår att en intagen får ta emot besök av barn endast om besöket kan antas vara till barnets bästa. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår att besök av barn normalt endast bör tillåtas om barnet är närstående till den intagne. Barnet bör normalt följas åt av en vuxen under besöket. En sådan vuxen kan vara t.ex. en vårdnadshavare, en person från socialtjänsten eller någon annan som barnet har förtroende för. Enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: (FL) har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL). Av

text: 17 § första stycket

text: FL framkommer att ett ärende inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt

text: 2 § förordning (2007:1172)

text: med instruktion för Kriminalvården ska Kriminalvården verka för att 1. påföljder verkställs på ett säkert, humant och effektivt sätt, 2. lagföring kan ske på ett effektivt sätt, och 3. återfall i brott förebyggs. Kriminalvården ska särskilt vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivningen förbereds, narkotikamissbruket bekämpas och innehållet i verkställigheten anpassas efter varje individs behov. Av

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: (SoL) framgår att det hör till socialnämndens uppgifter att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Socialnämnden ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har va-

text: rit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Socialnämnden ska också särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: 3 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: häkteslagen (2010:611)

text: respektive

text: 7 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: fängelselagen (2010:610)

text: . Rekvisitet i 7 kap. 1 § tredje punkten FäL om skada för annan saknar motsvarighet i HäL. Vad gäller intagna i häkte är möjligheten att vägra besök och elektronisk kommunikation begränsad till de fall då det kan äventyra säkerheten. Av förarbetena framgår att med detta avses t.ex. risk för våldsutövning eller om det finns en risk för att den intagne utnyttjar besöket för planering av eller medverkan i brottslig verksamhet (

text: prop. 2009/10:135 s. 190

text: ). Kriminalvården anser att ett besök eller annan kontakt kan vägras med stöd av hänvisning till 3 kap. 1 och 4 §§ HäL om det föreligger en konkret risk för att den intagne utsätter den andre personen för en brottslig handling. Detta gäller även om det finns en konkret risk för att den intagne förbereder brottslighet genom att vidmakthålla en kontroll som i förlängningen kan möjliggöra fortsatt relationsvåld (Jfr dom från Kammarrätten i Stockholm, meddelad den 7 juni 2012 i mål med nummer 1650-12 och 1651-12, bilaga 1). Enligt Kriminalvårdens mening står detta i överensstämmelse med Kriminalvårdens uppdrag att förhindra brottslighet under pågående verkställighet. Det får dock inte förekomma att varje kontakt mellan en intagen och ett eventuellt brottsoffer regelmässigt avslås utan någon närmare prövning. Inför varje enskilt beslut måste det göras en individuell riskbedömning, med hänsyn till faktorer som tidigare och aktuell brottslighet, ett eventuellt kontaktförbud och risken för återfall i brott. Beträffande minderåriga brottsoffer har Kriminalvården särskilt föreskrivit att ett barn endast får besöka en intagen om besöket kan antas vara till barnets bästa. I normalfallet anses barnets vårdnadshavare kunna avgöra vad som är till barnets bästa. Om vårdnadshavaren är häktad på grund av att han eller hon är misstänkt för brott mot barnet eller den andra vårdnadshavaren anser Kriminalvården att det finns ett utrymme för Kriminalvården att göra en självständig bedömning av vad som kan antas vara till barnets bästa och därmed vägra ett barn att besöka en intagen trots att barnets vårdnadshavare godkänner besöket. På ett häkte är det häktningsskälen och den häktades risk för återfall i brott som får ligga till grund för den bedömningen. Vid behov inhämtar Kriminalvården även yttrande från socialnämnden. 2. Vilka hänsyn tas i häktenas brottsofferslussverksamhet till det faktum att en intagen i häkte under avsevärd del av den tid han eller hon visats i häktet ännu inte är dömd för brott. Frågan aktualiseras bl.a. av användandet av begreppen ”brottsoffer” och ”förövare” samt av det som återgetts ovan, att eventuella besök endast bör ske då klienten kan erhålla behandling för sin våldsproblematik. I utvärderingar av brottsofferslussverksamheten inom Kriminalvården har framförts synpunkter om att det är viktigt att en gemensam terminologi används i verksamheten för att underlätta kommunikation mellan personal och klienter. Utgångspunkten är dock att en intagen i häkte under en stor del av tiden som han eller hon vistas i häktet inte är dömd för brott. Detta synsätt ska genomsyra all verksamhet som bedrivs vid häkten. Enligt Kriminalvårdens mening framstår det därför som olämpligt att använda begreppen ”förövare” och ”brottsoffer” när det handlar om klienter som ännu inte är dömda. Mot bakgrund av att häktet Uppsala inte erbjuder behandling för våldsproblematik framstår det inte heller som lämpligt att ange

text: detta som en förutsättning för eventuella besök vid häktet. Kriminalvården beklagar därför att dessa formuleringar förekommit. Vad gäller verksamhetsbeskrivningen vid häktet Uppsala så har det under utredningen av ärendet framkommit att den i vissa delar inte speglar hur man faktiskt arbetar i dessa frågor vid häktet. En översyn kommer därför att göras av denna. En översyn pågår också av övriga lokala och regionala rutinbeskrivningar inom området, bland annat då det har uppmärksammats att det finns ett behov av kvalitetssäkring av dessa. Rutinbeskrivningen ”Beskrivning av BOS-arbetet på häkten i region Mitt” har upphävts.

text: 3. I dokumentet Verksamhetsbeskrivning BOS Häktet Uppsala sägs att det är av stor vikt att brottsoffret förstår att Kriminalvården aldrig låter hennes uppgifter komma fram till förövaren, varken direkt eller indirekt. Anser Kriminalvården att sådant löfte är möjligt att ge mot bakgrund av offentlighetsprincipen och möjligheten att få en fråga om sekretess prövad i domstol? Hur ser Kriminalvården på den intagnes rätt till partsinsyn och myndighetens kommuniceringsplikt enligt 16 § och 17 § för-

text: valtningslagen (1986:223)

text: i dessa ärenden?

text: Kriminalvårdens syn på enskildas rätt till partsinsyn och myndighetens kommuniceringsplikt i dessa ärenden skiljer sig inte från andra typer av ärenden. Kriminalvården anser sammantaget att ett sådant löfte inte kan efterlevas. Formuleringen, som återfunnits både i häktet Uppsalas lokala verksamhetsbeskrivning och i region Mitts beskrivning av BOS-arbetet på häkten inom regionen, är därför beklaglig. Som nämnts ovan är den regionala rutinbeskrivningen numera upphävd och en översyn pågår av de lokala rutindokumenten inom området. Enligt uppgift från häktet Uppsala så arbetar man inte enligt denna skrivning i det vardagliga arbetet. 4. I det nyss nämnda dokumentet beskrivs att Kriminalvården kan erbjuda sig att kontakta kvinnocentrum, vårdcentral etc. för att beskriva situationen och hjälpa ett brottsoffer att få en samtalskontakt. Hur ser Kriminalvården på gränsdragningen mellan Kriminalvårdens och socialtjänstens uppdrag på detta område? Den 1 juli 2007 blev kommunernas ansvar för brottsoffers behov av stöd och hjälp tydligare genom en skärpning av

text: socialtjänstlagen

text: 5 kap. 11 §

text: SoL). Genom ändringen förtydligades att socialnämnden har ett ansvar att särskilt ta hänsyn till att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av en närstående person eller anhöriga kan behöva hjälp och stöd för att förändra sin situation. Socialnämnden ska också ta hänsyn till att barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL är tjänstemän inom Kriminalvården skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Utgångspunkten är därför att socialtjänsten ansvarar för brottsoffer och dennes närstående och Kriminalvården för klienten. Det ligger inte inom Kriminalvårdens uppdrag att bistå målsägande med kontakter av detta slag. Inom ramen för serviceskyldigheten kan Kriminalvården förklara för ett brottsoffer gränsdragningen mellan å ena sidan socialtjänstens ansvar och å andra sidan Kriminalvårdens ansvar. Vid förfrågan från brottsoffret bör Kriminalvården även vara behjälplig med att hänvisa till rätt myndighet. Inte minst tillämpliga sekretessbestämmelser talar dock emot att tjänstemän inom Kriminalvården ska ta kontakt med externa aktörer för ett brottsoffers räkning. I utredningen har framkommit att det är ovanligt att sådana kontakter tas.

text: Kriminalvårdens sammantagna bedömning

text: Kriminalvården konstaterar att arbetet med ett uttalat brottsofferperspektiv är relativt nytt inom myndigheten. Det kan därför förekomma vissa inledande tillämpningssvårigheter, särskilt när det handlar om att anpassa arbetssättet till de särskilda förhållanden som råder vid häkten. Oavsett detta är det självfallet inte acceptabelt att styrdokument får en utformning som kan tolkas som att Kriminalvården inte agerar i

text: överensstämmelse med tillämplig lagstiftning. Kriminalvården har därför inlett en omfattande översyn av det aktuella regelverket. Kriminalvården vill även framhålla att myndigheten följer domstolarnas praxis på området mycket noggrant. I sammanhanget vill Kriminalvården upplysa om att myndigheten har för avsikt att genomföra en kvalitetssäkring av regionala och lokala instruktioner, för att säkerställa att dessa håller en god kvalitet. - - -

text: Bedömning

text: Grunden för att vägra en intagen besök och elektronisk kommunikation Som framgår av Kriminalvårdens redogörelse finns det skillnader mellan

text: fängelselagen

text: och

text: häkteslagen

text: när det gäller på vilka grunder Kriminalvården kan vägra besök och elektronisk kommunikation (jfr.

text: 3 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: häkteslagen

text: respektive

text: 7 kap. 1 §

text: och

text: 4 §

text: fängelselagen

text: Enligt

text: 3 kap. 1 § häkteslagen

text: kan ett besök vägras endast om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 3 kap. 2 eller 3 §. I förarbetena till

text: häkteslagen

text: anges att det kan avse t.ex. risk för rymning eller våldsutövning eller för insmuggling av droger och farliga föremål. Ett besök kan också äventyra säkerheten om det finns en risk för att den intagne utnyttjar besöket för planering av eller medverkan i brottslig verksamhet. Tillämpningen av denna vägransgrund bör vara restriktiv. Starka humanitära skäl talar mot att vägra en intagen att ta emot ett besök av en nära anhörig, t.ex. make, maka, sambo eller förälder, i synnerhet som riskerna i viss utsträckning kan motverkas genom att besöket kontrolleras (

text: prop. 2009/10:135 s. 190

text: Grunden för att vägra intagna i häkte att kommunicera elektroniskt ser ut på motsvarande sätt. Enligt

text: 3 kap. 4 § häkteslagen

text: kan elektronisk kommunikation vägras endast om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 3 kap. 5 §. I förarbetena uttalas att det kan avse t.ex. kommunikation med en person som är misstänkt för brott eller som har kopplingar till kriminella nätverk (

text: prop. 2009/10:135 s. 191

text: Det är naturligtvis förvaltningsdomstolarna som ytterst ska avgöra frågan om i vilka situationer Kriminalvården har fog för att vägra en intagen i häkte besökseller telefontillstånd. Jag vill dock ändå i detta sammanhang påminna om den skillnad lagstiftaren gjort när det gäller vägransgrunderna i

text: häkteslagen

text: respektive

text: fängelselagen

text: . Begreppen brottsoffer och förövare De flesta som är intagna i häkte är under en avsevärd del av häktesvistelsen inte dömda för brott. Kriminalvårdens förhållningssätt till intagna i häkte måste grundas på detta faktum. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det är olämpligt att använda begreppen ”brottsoffer” och ”förövare” i sammanhang som gäller intagna som inte är dömda för brott.

text: I verksamhetsbeskrivningen av brottsofferslussarbetet i häktet Uppsala används begreppet ”presumtiva offer”. I andra sammanhang har Kriminalvården använt begreppet ”potentiellt brottsoffer”. Jag finner därför anledning att något ytterligare utveckla min syn på användningen av olika begrepp på detta område.

text: Det finns inte någon generell definition av vad som i juridiska sammanhang menas med begreppet brottsoffer.

text: I 1 kap. 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: , (fängelseföreskrifterna) finns en definition av begreppet brottsoffer. I bestämmelsen anges att med brottsoffer avses – en person som har utsatts för brott av en intagen, om brottet har riktats mot offrets liv, hälsa, frihet eller frid och den intagne avtjänar straff för brottet, – ett barn som är närstående till en intagen och som har bevittnat när den intagne utövat våld eller begått andra övergrepp, och – ett barn som har bevittnat när en intagen har utövat våld eller begått andra övergrepp mot en person som är närstående till barnet.

text: I Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte,

text: KVFS 2011:2

text: , (häktesföreskrifterna) finns det inte någon motsvarighet till nyss nämnda bestämmelse.

text: Den definition av begreppet brottsoffer som används i fängelseföreskrifterna överensstämmer i stort med uttryckssättet i

text: , som Kriminalvården återgett i remissvaret. Det har från JO:s sida tidigare uttalats att begreppen ”presumtivt” eller ”potentiellt brottsoffer” inte bör användas. I ett beslut den 14 maj 2012 (dnr 343-2011) uttalade dåvarande chefsJO Cecilia Nordenfelt att det inte finns något stöd för att betrakta människor som varken själva utsatts för brott (direkta brottsoffer), eller är barn som bevittnat våld eller övergrepp av eller mot närstående (indirekta brottsoffer) som brottsoffer.

text: Jag har i ett annat beslut idag gjort uttalanden om användandet av begreppet brottsoffer när det gäller barn som bevittnat våld eller övergrepp av eller mot närstående (jfr. 1 kap. 5 § fängelseföreskrifterna). Jag har där förordat att begreppet brottsoffer i denna utvidgade mening endast ska användas när det är klarlagt att barnet bevittnat våld eller andra övergrepp, dvs. att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås (dnr 5856-2011). Löfte till ”brottsoffret” att inte lämna uppgifter till ”förövaren” Kriminalvården har i remissvaret redogjort för

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn och kommuniceringsplikt (se 16 respektive

text: 17 § förvaltningslagen

text: ). För egen del finner jag anledning att något beröra bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: har varje svensk medborgare rätt att ta del allmänna handlingar. Bestämmelser om vad som avses med begreppet allmän

text: handling finns i

text: 2 kap.

text: 11 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Rätten att ta del av allmänna handlingar har begränsats genom offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: För det fall en myndighet avslår en begäran om att ta del av en allmän handling kan den enskilde enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: och 6 kap. 7 och 8 §§ OSL överklaga avslagsbeslutet hos kammarrätt.

text: Om den enskilde är part i ett ärende hos myndigheten kan han även grunda en framställning om att få ta del av handlingar i egenskap av part. Den som är part i ett ärende hos en myndighet har enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: – med de begränsningar som följer av

text: – rätt till insyn i utredningsmaterialet. Regeln om partsinsyn utgör ett komplement till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Den innebär att den enskilde kan ha rätt att ta del även av sådana handlingar som ännu inte nått det stadium i handläggningen att de är att anse som allmänna handlingar. Genom bestämmelsen tillförsäkras parten en rätt att få tillgång till handlingarna i sitt ärende. Parten kan därigenom bevaka sina intressen i ärendet och också kontrollera hur myndigheten handlägger hans ärende.

text: Av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL framgår bl.a. följande. Sekretess hindrar inte att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Sammanfattningsvis innebär bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet, partsinsyn, myndighetens kommuniceringsplikt och om möjligheten för en enskild att få en fråga om sekretess prövad i domstol, att det inte är möjligt för Kriminalvården att hålla ett löfte av innebörd att uppgifter från en tilltänkt besökare aldrig tillåts komma fram till den intagne. Kriminalvården bör därför inte ge sådana löften och inte heller ge uttryck för en sådan hållning i styrande dokument.

text: Gränsdragningen mellan Kriminalvårdens och socialtjänstens uppdrag Kriminalvården har i remissvaret redogjort för socialtjänstens ansvar för brottsoffer. Jag har ingen invändning mot att Kriminalvården, vid kontakter med exempelvis den som är målsägande i en pågående förundersökning, informerar om socialtjänstens ansvar i detta avseende och hänvisar den enskilde till rätt myndighet. Enligt min uppfattning bör dock Kriminalvårdens personal inte ta kontakt med socialtjänsten, ideella organisationer, vårdgivare osv. för målsägandens räkning.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet
Tryck- och yttrandefrihet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan om Försvarets materielverks beslut att inrätta en s.k. visselblåsarfunktion

org: jo

sammanfattning: Försvarets materielverk (FMV) har inrättat en s.k. visselblåsarfunktion. Funktionen innebär en möjlighet för bl.a. anställda hos och kunder till FMV att anmäla misstankar om allvarliga oegentligheter som rör myndighetens verksamhet. I en anmälan till JO har det gjorts gällande bl.a. att visselblåsarfunktionen konkurrerar med den grundlagsskyddade meddelarfriheten och därmed motverkar ett öppet förhållningssätt inom myndigheten. Vidare har anmälaren hävdat att FMV utlovat användarna av visselblåsarfunktionen anonymitet. Av den anledningen har anmälaren begärt att JO utreder bl.a. om det är förenligt med gällande lagar att införa ett sådant system och om FMV:s löften om anonymitet för anmälaren är möjliga att uppfylla. I sitt beslut konstaterar chefsJO att utformningen av FMV:s visselblåsarfunktion gör det tydligt att avsikten inte är att konkurrera med den grundlagsskyddade meddelarfriheten. Det är i stället fråga om ett komplement till denna frihet, och chefsJO har inga principiella invändningar mot att en myndighet inrättar en sådan funktion. Vid granskningen av FMV:s visselblåsarfunktion har det inte påträffats någon information där myndigheten har utlovat anmälaren anonymitet. I stället konstaterar chefsJO att FMV har klargjort att anmälningarna betraktas som allmänna handlingar och att den anmälare som vill vara anonym har möjlighet att avstå från att lämna personuppgifter. Därmed har myndigheten varit tydlig med hur den som vill vara anonym ska agera. I anmälan har det även framförts synpunkter på att FMV anlitat ett externt bolag för att ta emot och anonymisera anmälningarna, samt utformningen av myndighetens policydokument. Förutom en mindre synpunkt på utformningen av policydokumentet har chefsJO inte några synpunkter på det sätt som FMV har valt att utforma visselblåsarfunktionen.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 2 april 2014 införde Försvarets materielverk (FMV) en s.k. visselblåsarfunktion. Genom den ges bl.a. anställda hos och kunder till myndigheten möjlighet att anmäla misstankar om allvarliga oegentligheter som rör FMV. Funktionen är internetbaserad, och FMV har valt att ta hjälp av ett externt företag, Interaktiv Säkerhet, för att ta emot anmälningarna.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA synpunkter på visselblåsarfunktionen och anförde i huvudsak följande. Ambitionen att uppmuntra anställda, leverantörer m.fl.

text: att rapportera oegentligheter som de stöter på inom FMV må vara lovvärd. Den konstruktion myndigheten har valt kan emellertid starkt ifrågasättas. Via FMV:s webbplats lotsas den som vill göra en anmälan vidare till Interaktiv Säkerhet. De anmälningar som kommer in till det privata företaget bör betraktas som allmänna handlingar, och företaget fungerar närmast som en brevlåda åt myndigheten.

text: Enligt den överenskommelse som FMV har med Interaktiv Säkerhet ska företaget ”bearbeta” och eventuellt komplettera anmälningarna. Det som företaget framför allt ska göra är att anonymisera anmälan innan handlingen skickas vidare till FMV. På myndigheten ska sedan bara vissa nyckelpersoner få del av uppgifterna för att utreda anmälningarna.

text: Såväl den beskrivna grundkonstruktionen som åtskilliga detaljer kan starkt ifrågasättas. Bland annat har det i FMV:s policy om visselblåsarfunktionen angetts att endast ”allvarliga oegentligheter” får anmälas, och bara om det gäller personer i ”ledande ställning”. Vidare har FMV angett att anmälningarna i första hand ska göras internt inom myndigheten och att FMV ser allvarligt på falska anmälningar.

text: Vidare uppmanar FMV anmälaren att uppge sin identitet i anmälan, men framhåller att det går bra att vara anonym. Det är möjligt att ifrågasätta lämpligheten i att en myndighet uppmanar enskilda att framträda med namn och därtill lova anmälaren anonymitet. Det finns inget som hindrar myndigheten från att begära in hela anmälan från Interaktiv Säkerhet och på så sätt efterforska vem som har lämnat den. Med tanke på de återkommande och lagstridiga efterforskningar som sker vid ”medieläckor” inger FMV:s system föga trovärdighet. Något efterforskningsförbud gäller inte, eftersom uppgifterna inte lämnats i syfte att de ska nå offentligheten. Därmed håller FMV mer än vad myndigheten kan lova. När det är ”lågt i tak” på en myndighet är meddelarfriheten en säkerhetsventil som gör det möjligt för enskilda att vända sig till medierna med uppgifter om oegentligheter, i stort som smått och oavsett vem det gäller. Uppgiftslämnarens anonymitet garanteras även i de fall det rör sig om falska anklagelser genom efterforskningsförbudet och tystnadsplikten. Det rör sig om ett välbeprövat system, ”av lagstiftaren omhuldat samt genom tillsyn och åtal av JO samt JK vårdat system”.

text: Ett visselblåsarsystem enligt FMV:s modell må ha en funktion att fylla inom det privata näringslivet. På myndighetsnivå framstår det emellertid som onödigt och olämpligt, för att inte säga direkt skadligt. I stället för att inrätta ett system med påtagliga begränsningar och brister borde FMV och andra myndigheter skapa en

text: Se FMV:s Policy för visslarfunktion från den 26 mars 2014 (13FMV10984-2:1) som har undertecknats av myndighetens generaldirektör.

text: kultur av öppenhet inom myndigheten och informera om möjligheterna att gå till medierna.

text: Med tanke på den betydelse som meddelarfriheten och skyddet av uppgiftslämnare har är det angeläget att JO utreder

text: – om det är förenligt med gällande lagar att över huvud taget införa ett system liknande FMV:s – om det är lämpligt att myndigheter bygger upp ett parallellt system med tanke på de oklarheter det medför bl.a. för anställda – om de löften om anonymitet som FMV ger är möjliga att uppfylla och om dessa utfästelser överensstämmer med kravet på saklighet – om det är lämpligt att en myndighet använder ett privat företag som ”brevlåda” för anmälningar och att företaget ges rätt att ändra i och tillföra nya uppgifter till anmälningarna utan att myndigheten har gett sitt medgivande i varje enskilt fall – om det är förenligt med lagar och bestämmelser att ge ett privat företag mandat att göra kompletterande efterforskningar och bearbeta anmälningar och om sådana åtgärder utgör myndighetsutövning – om de anmälningar som kommer in till det privata företaget är att betrakta som allmänna handlingar – om det är möjligt att FMV kan lova att de uppgifter som kommer in i en anmälan bara kommer att delges vissa personer inom myndigheten – om konstruktionen med ett ”brevlådeföretag” över huvud taget är förenlig med reglerna som gäller för tillgången till allmänna handlingar.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till FMV. I sitt remissvar anförde FMV, genom chefsjuristen BB, i huvudsak följande:

text: FMV införde den 2 april 2014 en så kallad visslarfunktion. Enligt information som lades ut på myndighetens intranät infördes funktionen för att göra det lättare att rapportera om man misstänker allvarliga oegentligheter inom myndigheten, till exempel mutbrott. Generaldirektören tryckte vid lanseringen på att FMV ska vara en öppen arbetsplats där det är välkommet att vissla om man upptäcker något som är orätt och att förtroendet för FMV som myndighet är viktigt. I samband med lanseringen lade myndigheten ut FMV:s policy för visslarfunktion, information om hanteringen av personuppgifter och en länk till en mer förklarande text samt [en länk] till själva anmälningssidan. Arbetet med att förebygga korruption inom den offentliga sektorn är ett viktigt och prioriterat arbete. Regeringen har nyligen gett Statskontoret i uppdrag att kartlägga de statliga myndigheternas arbete för att förebygga korruption. För FMV är det av största vikt att oegentligheter av alla slag som begås inom myndigheten upptäcks och utreds. Det är av vikt att allmänhetens förtroende för myndighetens arbete upprätthålls. FMV anser att en korruptionsfri statsförvaltning ytterst är en demokratifråga och grunden för en rättsstat. Allmänhetens förtroende för FMV:s arbete är vidare en del av myndighetens varumärke. FMV har som myndighet och arbetsgivare även ett ansvar för att oegentligheter och missförhållanden upptäcks och utreds. I vissa fall föreligger dessutom en lagstadgad

text: åtalsskyldighet för myndigheten. Det är således viktigt för FMV att myndigheten har goda möjligheter att upptäcka oegentligheter och missförhållanden. FMV är av åsikten att arbetet med att förebygga korruption och andra oegentligheter kan och bör ske med flera parallella aktiviteter. En viktig del i arbetet med att förebygga korruption är, som också AA lyfter fram, myndighetens arbete med att skapa en kultur av öppenhet samt att informera om de möjligheter som finns att påtala missförhållanden, varav yttrande- och meddelarfriheten är en del. FMV arbetar aktivt med dessa frågor. Myndigheten anordnar löpande kurser för anställda med olika tema, det kan t.ex. handla om statstjänstemannarollen, offentlighet och sekretess eller etik. En gemensam nämnare i kurserna är att stor vikt läggs vid bakgrunden till varför de särskilda regelverk myndigheter har att verka inom finns, det unika med att vara statstjänsteman och vilka möjligheter och skyldigheter som följer med den rollen. Myndigheten anser att det är viktigt att förmedla kunskapen om att en korruptionsfri statsförvaltning är en demokratifråga, att man som statstjänsteman fyller en viktig roll samt att man har möjlighet att påtala missförhållanden vid myndigheten. En annan del är möjligheten för medarbetare att internt anmäla missförhållanden. Det kan t.ex. handla om upplevd diskriminering eller att man har upptäckt att en kollega har tagit emot mutor från en leverantör. Misstänkta oegentligheter ska i första hand anmälas via ordinarie interna kanaler. Den som är anställd vid FMV ska ta upp problemet med sin närmsta chef. Det är även möjligt att kontakta t.ex. HR eller internrevisionen. Utöver möjligheten för medarbetare att påtala missförhållanden externt alternativt göra en anmälan internt, har FMV valt att införa en s.k. visslarfunktion för att uppmuntra och underlätta att anmäla misstanke om mer allvarliga brott, både för anställda, leverantörer och andra. Visslarfunktionen utgör ett komplement till övriga möjligheter att anmäla missförhållanden. Det är ett sätt att förstärka möjligheten att lämna en anmälan för det fall en medarbetare inte känner att de interna kanalerna är tillräckliga. Det kan t.ex. handla om att en medarbetare misstänker att dennes chef tar mutor. Det kan vidare handla om en representant för en leverantör eller annan som upptäcker och vill anmäla oegentligheter. Inför införandet av visslarfunktionen har det för FMV varit avgörande att eventuella visslare ska känna sig trygga med att deras anmälan hanteras korrekt, objektivt och av en liten krets personer. Det är skälet till att FMV valt att låta anmälan, som görs på FMV:s hemsida, gå till en extern aktör. För det fall en visslare har frågor kring proceduren får de prata med den externa aktören och behöver således inte konfronteras med den myndighet man anser har agerat oegentligt. Den externa aktören får emellertid inte genomföra utredning på eget initiativ. Eftersom handlingar som inkommer till myndigheten blir allmänna har FMV valt att låta visslare vara anonyma, om de så önskar. Att man kan välja att vara anonym framgår av den information som ges i samband med att anmälan görs samt att det i anmälningsblanketten vid de personrelaterade uppgifterna anges att de är frivilliga. För det fall en visslare väljer att vara anonym vet myndigheten inte vem det är. FMV har även valt att i riktlinjerna för hantering av visslarärenden reglera att myndigheten inte accepterar någon form av efterforskning från myndighetens sida för att röja identiteten på de personer som valt att vissla anonymt. För det fall visslaren väljer att inte vara anonym tar den externa aktören bort de personrelaterade uppgifterna ur handlingen innan handlingen skickas till myndigheten. Den ursprungliga handlingen finns kvar hos den externa aktören, vilket det ges information om, och är fortfarande en del av ärendet. FMV har valt den här lösningen som ett led i att visslaren ska känna sig trygg med att den sammansättning av personer vid FMV som ska titta på anmälan och ta ställning till den fortsatta handläggningen, inte låter sin uppfattning färgas av vem som har visslat. I en visslarfunktion behandlas typiskt sett integritetskänslig information. För att hantera det på ett korrekt sätt har FMV valt att följa de råd Datainspektionen har gett

text: vad gäller visslarfunktion. Det innebär att anmälan ska avse personer i nyckelpositioner eller ledande ställning samt att det ska handla om allvarliga oegentligheter. Oavsett om en anmälan om oegentligheter eller missförhållanden sker internt, t.ex. till en chef som lämnar över ärendet till HR eller internrevisionen, spontant genom att en anmälan skickas in till FMV registratur eller om det inkommer en anmälan via visslarfunktionen, är det samma regelverk som är tillämpligt. Är handlingen inkommen till myndigheten eller upprättad vid myndigheten blir den en allmän handling och ska vid begäran lämnas ut om det inte föreligger sekretess. Det står förstås alltid en anmälare/visslare fritt att vara anonym. Det är inte något myndigheten kan styra över. FMV har gjort bedömningen att det kan kännas lättare att göra en anmälan om man gör det anonymt och har därför valt att i visslarfunktionen understryka möjligheten att vara anonym. Eftersom det handlar om känsliga uppgifter, oavsett på vilket sätt de inkommer till FMV, ska de i samtliga fall enbart hanteras av en liten krets personer. Det är viktigt att FMV:s medarbetare har en god arbetsmiljö. Som arbetsgivare har FMV bl.a. ett ansvar för att medarbetare inte trakasseras eller hängs ut. Det är skälet till att FMV valt att förklara att anmälningar inte avsiktligen får vara falska eller felaktiga. Som FMV förstår AA uttrycker han en farhåga över att yttrandefriheten, och i förkommande fall meddelarfriheten, inte kommer att tillämpas. FMV delar inte den farhågan. Det faktum att man gör en anmälan internt eller använder sig av en visslarfunktion utesluter för det första inte att man även nyttjar sin yttrandefrihet. FMV menar vidare att det måste ses som positivt att man som anställd, leverantör eller medborgare ges ett flertal alternativ till att anmäla missförhållanden och oegentligheter. Det kan enbart stärka arbetet med att förebygga korruption inom den offentliga sektorn.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Därefter hämtades FMV:s Policy för visslarfunktion in från myndighetens webbplats.

text: Bedömning

text: Inledande kommentarer Jag har granskat de sidor på FMV:s webbplats som berör myndighetens visselblåsarfunktion. Jag har på så sätt kunnat bilda mig en egen uppfattning om sidornas uppbyggnad och ta del av den information som ges till den som vill använda sig av funktionen.

text: Mot den bakgrunden och vad som i övrigt har framkommit i utredningen finner jag anledning att i det följande beröra tre frågor. AA har i sin anmälan gjort gällande att visselblåsarfunktionen hotar den s.k. meddelarfriheten. Eftersom det är fråga om en central och grundlagsskyddad rättighet finns det enligt min mening skäl att inleda bedömningen med denna fråga. Därefter kommer jag ge min syn på FMV:s anlitande av en extern aktör vid administrationen av tjänsten och slutligen betydelsen av myndighetens policy för visselblåsarfunktionen.

text: Meddelarfriheten Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: följer att det ska stå var och en fritt att, i alla de fall då inte annat är föreskrivet i förordningen, meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till författaren eller en annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om det finns en särskild redaktion för skriften, till

text: denna eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. En liknande bestämmelse finns i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: , av vilken det följer att varje svensk medborgare är tillförsäkrad rätt att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsbyråer och företag för framställning av tekniska upptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i radioprogram och sådana upptagningar. Han eller hon har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. I dessa rättigheter får inga andra begränsningar göras än de som följer av grundlagen.

text: För att den som lämnar uppgifter enligt de nyssnämnda bestämmelserna ska vara tillförsäkrad anonymitet har det i de båda grundlagarna införts s.k. efterforskningsförbud. Förbuden innebär att en myndighet eller ett annat allmänt organ inte får efterforska vare sig författaren till framställningar i sådana skrifter eller den som lämnat meddelandet enligt

text: , eller den som har lämnat uppgifter enligt

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: Efterforskningsförbudet hindrar inte att efterforskning sker i de fall det krävs för åtal eller annat ingripande som är tillåtet enligt grundlagarna. För att regelkomplexet till skydd för den enskildes anonymitet ska vara komplett finns det även bestämmelser om tystnadsplikt för den som har tagit emot uppgifter inom ramen för meddelarfriheten. Dessa bestämmelser ska även iakttas vid sådan efterforsk- 4 5 ning som är tillåten enligt grundlagarna. Otillåten efterforskning är straffbar.

text: Avsikten med de redovisade bestämmelserna är att uppmuntra människor att använda sin yttrandefrihet och tydliggöra för den som medverkar till framställningar som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagarna att han eller hon kan göra detta utan rädsla för straff eller andra repressalier. Meddelarfriheten är alltså en viktig komponent i ett fritt och demokratiskt samhälle. Av den anledningen är det allvarligt om denna medborgerliga rättighet begränsas.

text: FMV har i sitt remissvar tillbakavisat AA:s påstående om att syftet med visselblåsarfunktionen skulle vara att försöka konkurrera med eller ersätta meddelarfriheten.

text: Se

text: 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 4 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Se

text: 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Se

text: 3 kap. 4 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 4 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Se

text: 3 kap. 5 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 2 kap. 5 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2012, s. 140.

text: Enligt FMV ska visselblåsarfunktionen i stället ses som ett komplement till de övriga möjligheter som exempelvis en anställd har att peka på eventuella oegentligheter inom myndigheten. Vid min granskning av denna funktion på FMV:s webbplats har jag inte heller funnit att tjänstens utformning på något sätt förmedlar att det skulle vara fråga om ett konkurrerande system. Myndigheten gör exempelvis inte gällande att visselblåsarfunktionen bör användas i stället för den grundlagsskyddade rätten att vända sig till en journalist. Enligt min uppfattning är det alltså tydligt att det system som FMV har inrättat inte är avsett att konkurrera med meddelarfriheten, utan att avsikten är att komplettera denna frihet.

text: Jag har inga principiella invändningar mot att en myndighet inrättar den här typen av kompletterande funktioner. En sådan åtgärd kan, precis som FMV har framhållit i sitt remissvar, skicka den viktiga signalen till exempelvis anställda att det inom myndigheten råder ett öppet förhållningssätt i den typ av frågor som är aktuella i sammanhanget. Därmed kan ett visselblåsarsystem bidra till ett bra diskussionsklimat och skapa den öppenhet som AA har efterlyst. Anlitandet av Interaktiv Säkerhet I denna del har AA gjort gällande att FMV har utlovat anonymitet för den som använder sig av visselblåsarfunktionen. Därmed skulle myndigheten ha lovat mer än vad den kan hålla, eftersom de anmälningar som kommer in till den externa aktören är att se som allmänna handlingar. Det saknar enligt AA betydelse att Interaktiv Säkerhet anonymiserar anmälningarna, eftersom FMV och andra med lätthet genom att begära ut handlingarna hos företaget kan få reda på vem som har gjort anmälan. Löftena om anonymitet skulle därmed vara ett ”luftslott”.

text: Av såväl FMV:s remissvar som den information som finns på myndighetens webbplats framgår att myndigheten är av uppfattningen att de anmälningar som kommer in till Interaktiv Säkerhet är att betrakta som allmänna handlingar. Jag delar denna bedömning. I riktlinjerna för visselblåsartjänsten har FMV angett att det inte accepteras att det genomförs efterforskningar om en ”visslares” identitet. Jag noterar att den skrivningen inte finns med i den policy för visselblåsartjänsten som myndighetens generaldirektör har beslutat om. Oavsett skälet till det är det bara fråga om ett policydokument. Det är inte bindande för myndigheten, och det finns således inte några garantier för att FMV inte vänder sig till Interaktiv Säkerhet för att få reda på namn m.m. på anmälaren. I de fall handlingarna inte omfattas av sekretess kan även andra få ut uppgifterna. Systemets uppbyggnad gör alltså att det inte är möjligt att utlova anmälaren anonymitet i de fall han eller hon uppger sitt namn.

text: Det framgår av FMV:s webbplats att syftet med att Interaktiv Säkerhet i förekommande fall tar bort personuppgifter på anmälaren inte är att skapa ett anonymitets-

text: Se s. 12 i JO:s sammanställning över FMV:s webbsida för visselblåsarfunktionen.

text: skydd liknande det som medborgare har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Syftet är i stället att genom anonymiseringen försäkra sig om att myndigheten är objektiv när den tar ställning till anmälan. Vid min granskning av FMV:s webbplats har jag inte heller hittat någon information där myndigheten, på sätt som AA gjort gällande, skulle ha utlovat anmälaren anonymitet. I stället har myndigheten klargjort att anmälningarna som kommer in betraktas som allmänna handlingar och att den anmälare som vill vara anonym har möjlighet att avstå från att lämna personuppgifter. Denna information återkommer även i anmälningsformuläret, där det klart och tydligt framgår att det är frivilligt att lämna namn och andra kontaktuppgifter. FMV har alltså varit tydliga med hur den som vill vara anonym ska agera.

text: Av informationen på FMV:s webbplats framgår att efter det att Interaktiv Säkerhet har anonymiserat en anmälan översänds en ”maskad” kopia av den till FMV, Etikrådet, för vidare utredning. Den allmänna handlingen – som är att betrakta som inkommen redan när den har kommit in till Interaktiv Säkerhet – finns kvar i sitt originalutförande hos den externa aktören. Interaktiv Säkerhets uppdrag består alltså inte i att ändra i den allmänna handlingen. Av FMV:s remissvar framgår vidare att den externa aktören inte får genomföra några utredningar på egen hand.

text: I sitt remissvar har FMV framhållit att syftet med att enbart låta en mindre grupp få del av anmälningarna är att skapa ett tryggt och pålitligt system. Det faller sig naturligt att en myndighet på sådant sätt väljer att försöka begränsa antalet personer som får del av de känsliga uppgifter som kan finnas i en anmälan. Även om begränsningen kan uppfattas som meningslös – eftersom vem som helst kan begära ut anmälningarna – innebär lösningen att FMV har försökt skapa en struktur som gör att anmälningarna inte sprids i onödan. Det är lovvärt. Samtidigt vill jag framhålla att jag inte heller i denna del har hittat några uppgifter om att FMV skulle ha utlovat något som myndigheten inte kan hålla. Myndigheten har alltså inte gjort gällande att handläggningsrutinerna har som syfte att tillförsäkra anmälaren anonymitet.

text: Se s. 3 i JO:s sammanställning över FMV:s webbsida för visselblåsarfunktionen. Se s. 2 i JO:s sammanställning över FMV:s webbsida för visselblåsarfunktionen. Se s. 4 i JO:s sammanställning över FMV:s webbsida för visselblåsarfunktionen. Se även s. 11 i samma sammanställning där det under frågan Finns det risk för att mina personuppgifter lämnas till FMV? anges följande: ”FMV är en statlig myndighet och uppgifter som kommer in till FMV betraktas som allmän handling. Interaktiv Säkerhet är FMV:s samarbetspartner och därför betraktas även uppgifter som kommer in till Interaktiv Säkerhet som allmän handling. Uppgifterna kan därmed komma att lämnas ut enligt offentlighetsprincipen. Du kan alltid välja att utelämna personliga uppgifter när du gör din anmälan.” Se s. 11 i JO:s sammanställning över FMV:s webbsida för visselblåsarfunktionen.

text: De redovisade förhållandena gör att jag inte har några synpunkter på det sätt som FMV har valt att hantera dessa frågor.

text: Utformandet av FMV:s policy för visselblåsarfunktionen Som nämnts tidigare beslutade FMV:s generaldirektör den 26 mars 2014 att anta Policy för visslarfunktion. Enligt AA är det olämpligt att myndigheten i sin policy har infört begränsningar i fråga om vad som kan anmälas och mot vem som anmälningar kan göras. Myndigheten har angett att visselblåsarfunktionen är till för rapportering av ”allvarliga oegentligheter” och av misstankar som riktas mot personer i ”ledande ställning eller i nyckelpositioner” inom myndigheten. Även om myndigheten i policydokumentet ger uttryck för hur funktionen bör användas, är dokumentet inte bindande för den som väljer att göra en anmälan. Dokumentet kan säkerligen få en viss handlingsdirigerande effekt. Däremot kan inte myndigheten med utgångspunkt i policydokumentet vidta några åtgärder mot en arbetstagare som exempelvis väljer att anmäla en mindre allvarlig oegentlighet. Detta förhållande i föreningen med att visselblåsarfunktionen utgör ett från myndigheten frivilligt komplement till övriga anmälningsmöjligheter, gör att jag inte har några invändningar i dessa delar. I policydokumentet har FMV angett att myndigheten ser ”allvarligt” på falska anmälningar. Det framgår inte om myndigheten har för avsikt att vidta några åtgärder om en anmälare använder visselblåsarfunktionen för att lämna falska uppgifter. Det är en brist, och myndigheten bör enligt min mening komplettera den nuvarande skrivningen på så sätt att det är möjligt för den som har för avsikt att använda sig av funktionen att bilda sig en uppfattning om vad det kan få för konsekvenser om han eller hon medvetet lämnar oriktiga uppgifter.

text: Med beaktande av vad som i övrigt har framkommit i utredningen saknar jag skäl att ytterligare kommentera AA:s klagomål mot FMV.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Dom/domskäl
Muntlig handläggning/ förhandling

title: Kritik mot en rådman vid Solna tingsrätt för att hon inte gick igenom ett utkast till domskäl med de två nämndemän som bestämde utgången i ett brottmål innan domen expedierades

sammanfattning: Efter en huvudförhandling i ett brottmål där nämndemän deltar ska rätten överlägga och besluta sin dom. Det är juristdomaren som sedan skriver domen, och det finns inget krav i lagen på att nämndemännen ska granska den skrivna domen eller skriva under den. Solna tingsrätt meddelade den 19 februari 2018 en dom där en person frikändes från ett åtal för misshandel. Domen beslutades av två nämndemän medan juristdomaren (dvs. ordföranden) och en nämndeman ville bifalla åtalet. Utformningen av domskälen uppmärksammades i den allmänna debatten och bl.a. förekom det en uppgift om att juristdomaren hade skrivit en annan dom än den som de båda nämndemännen hade kommit fram till. JO skriver i sitt beslut att en juristdomare som anser att nämndemännen är på väg att besluta en oriktig dom måste göra sitt bästa för att undvika att så blir fallet. I många mål underlättas detta enligt JO om juristdomaren skriver ett utkast till dom med de domskäl som nämndemännen överväger och går igenom detta utkast med nämndemännen. Genom att göra så kan juristdomaren lättare förklara för nämndemännen vilka problem som kan finnas med domslutet och domskälen. På det sättet finns det möjlighet att undvika misstag, och det kan också undvikas att nämndemännen efter det att domen har meddelats berättar för massmedier att den skrivna domen inte stämmer överens med det som de kom fram till under överläggningen. JO:s utredning visar inte att juristdomaren skrev en dom med domskäl som avvek från vad de två nämndemännen kom fram till under rättens överläggning. Däremot framgår det att juristdomaren inte gick igenom de skrivna domskälen med nämndemännen innan domen expedierades. JO anser att den som läser domskälen inte rimligen kan komma fram till någon annan ståndpunkt än att hon borde ha gjort det. Hon kan därför inte undgå kritik.

text: Solna tingsrätts dom

text: Den 19 februari 2018 meddelade Solna tingsrätt dom i ett brottmål. I domen frikände tingsrätten en person, AA, från ett åtal för misshandel. Bevisningen bestod av förhör med AA och målsäganden BB samt sex vittnesförhör. Domen

text: beslutades av två nämndemän medan juristdomaren, dvs. ordföranden, och en nämndeman ville bifalla åtalet. Domskälen i skuldfrågan hade följande lydelse:

text: BB har lämnat en berättelse utan att visa några känslor, vilket inte framstår som självupplevt. Hennes motiv till att göra dessa beskyllningar mot AA kan vara att hon utnyttjat hans kärlek till henne och hans ”dumhet” för att kunna ta över hans lägenhet. Det är inte ovanligt att kvinnor felaktigt hävdar att de blivit misshandlade och hotade och på så sätt låtsas att de är i behov av ett skyddat boende för att få en lägenhet. AA:s uppgift att han skjutsat BB till och från hennes skyddade boende tyder på att det varit så i det här fallet. Av det inspelade samtalet framgår att hon på ett förslaget sätt försöker få AA att erkänna att han misshandlat henne, vilket han dock inte gör. Det faktum att hon gjort denna inspelning minskar hennes trovärdighet. Det normala i ”dessa kretsar” är vidare att en kvinna berättar för släkten att hon blir misshandlad om hon blir det så att saken kan lösas inom familjen. Det faktum att BB inte sagt till hans släktingar att han slog henne, utan i stället anmälde det till polisen, minskar hennes trovärdighet ytterligare. AA:s familj verkar vara en bra familj, till skillnad från hennes, vilket också har betydelse för bedömningen av skuldfrågan. Åklagarens vittnen har inte själva bevittnat händelsen utan bara återgett det BB sagt till dem. Det är heller inga vänner eller närstående till henne som vittnat utan bara ”myndighetspersoner”, vilket minskar deras utsagors bevisvärde. De skador som syns på bilderna är lindriga och överensstämmer inte med BB:s uppgifter om att hon har fått ett stort antal kraftiga örfilar i ansiktet. Det blå märke under ögat som hon och åklagaren hävdat är en blåtira kan lika gärna vara en sådan blånad som man kan få av för lite sömn. Det kan inte uteslutas att BB orsakat skadorna på sig själv för att sätta dit AA. Sammantaget är BB:s uppgifter inte trovärdiga och de får inget stöd av övrig bevisning. AA:s uppgifter får däremot stöd av vad hans svägerska, syster och kompis berättat. Åklagaren har därmed inte lyckats styrka åtalet och AA ska frikännas.

text: Initiativet och JO:s remiss

text: Utformningen av domskälen uppmärksammades i den allmänna debatten, och bl.a. förekom det en uppgift om att juristdomaren hade skrivit en annan dom än den som de båda nämndemännen hade kommit fram till. I en anmälan till JO (JO:s diarienummer 1756-2018) diskuterades frågan om nämndemäns möjlighet att gå igenom domskälen innan domen expedieras.

text: Med anledning av detta inledde jag den 3 april 2018 ett initiativärende mot Solna tingsrätt. Tingsrätten uppmanades samma dag att ta ställning till den uppgift som förekommit i media om att domen avvek från vad de två nämndemännen hade kommit fram till samt att redovisa sin bedömning av behovet av att låta nämndemännen läsa eller på annat sätt ta del av förslag till skrivna domskäl innan domen expedierades.

text: Tingsrättens remissvar

text: Tingsrätten (lagmannen) lämnade den 14 maj 2018 in ett remissvar tillsammans med ett underyttrande från rådmannen.

text: Rådmannen uppgav följande:

text: Huvudförhandlingen i målet avslutades i sak den 29 januari 2018, men fortsatte tre veckor senare efter att ett s.k. § 7-intyg hade inhämtats. Efter huvudförhandlingens slut, den 19 februari 2018, påbörjades överläggning i frågan om det skulle inhämtas en rättspsykiatrisk undersökning eller inte. En sådan undersökning förutsatte bl.a. att tingsrätten kom fram till att övertygande bevisning för den påstådda gärningen hade lagts fram. Med hänsyn till den sekretess som råder kan jag inte närmare ange vad som sades eller skedde under överläggningen. Jag kan dock nämna att normala rutiner innebär att juristdomaren eller notarien inleder överläggningen med att redogöra för relevanta rättsregler och praxis och vad som är de rättsliga frågorna i målet. Därefter voterar notarien, sedan juristdomaren och sist nämndemännen. Till rutinerna hör också att juristdomaren försäkrar sig om att en eventuell skiljaktig mening har uppfattats rätt. Sedvanliga rutiner följdes i det här fallet. Efter en relativt lång överläggning kunde jag konstatera att två av nämndemännen ville meddela en frikännande dom och att någon rättspsykiatrisk undersökning därmed inte skulle komma att inhämtas. Domen avkunnades muntligen, men då med mycket kortfattade skäl och med upplysning om att mer utförliga skäl skulle anges i den skriftliga domen. Enligt Sveriges Domstolars riktlinjer för domskrivning (se bl.a. Strategi för utformning av domar och beslut i Sveriges Domstolar, 2010-12-21) är det huvudsakliga syftet med domar att parterna i målet ska förstå vad domstolen har beslutat och varför. En dom ska alltså skrivas i första hand för parterna och av domskälen ska det tydligt framgå hur domstolen har resonerat för att komma fram till sitt slut. Det är något jag alltid eftersträvar och så även när jag skrev denna dom. I de domskäl som förklarar utgången i den aktuella domen har jag på ett så öppet och tydligt sätt som möjligt redovisat de skäl som de båda nämndemännen angav för sin uppfattning, och ingenting annat. Allt i syfte att i första hand parterna skulle förstå varför utgången blev som den blev. Jag har aldrig tidigare varit med om, eller ens hört talas om, att en nämndeman i efterhand ifrågasatt att domen återspeglat vad som faktiskt sagts under överläggningen. Jag hade inte heller i detta fall någon tanke på att det skulle komma att ifrågasättas att jag skrivit det som faktiskt förts fram. Detta innebar att jag inte heller upplevde att det fanns något behov av att kalla in nämndemännen på nytt. Så som jag har uppfattat nämndemännens kritik innebär den framför allt att domen inte så öppet borde ha avspeglat deras resonemang, utan att texten i stället borde ha omformulerats till något mer intetsägande.

text: Lagmannen uppgav följande:

text: Rättsliga förutsättningar

text: Det framgår av

text: 30 kap. 5 § rättegångsbalken

text: att domen ska avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange olika delar av domen, såsom parter, domslut och domskäl med uppgift om vad som är bevisat i målet. Enligt

text: 30 kap. 8 § rättegångsbalken

text: ska domen skrivas under av de lagfarna domare som deltagit i avgörandet. I detta ligger alltså att nämndemännen inte ska skriva under domen. Om skiljaktig mening förekommit ska denna meddelas parterna på samma tid och sätt som domen (

text: 30 kap. 7 § femte stycket rättegångsbalken

text: ). I

text: 26 § mål- och ärendeförordningen (1996:271)

text: finns det en bestämmelse om att en eventuellt förekommande skiljaktig mening alltid ska bifogas när en dom eller ett slutligt beslut expedieras till parterna. I praktiken skrivs oftast den skiljaktiga meningen in sist i domen. Det finns ingen bestämmelse om att den som står bakom den skiljaktiga meningen ska skriva under denna. Det närmare innehållet i domen bestäms vid en överläggning (

text: 30 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Om nämndemän ingår i rätten ska ordföranden eller annan lagfaren domare först sammanfatta de frågor som ska avgöras. Därefter

text: ska ledamöterna diskutera dessa frågor. Om det framförs skiljaktiga meningar ska omröstning ske (

text: 29 kap.

text: rättegångsbalken

text: ). Enligt

text: 43 kap. 6 § Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: gäller sekretess hos en domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamheter för uppgift om vad som förekommit vid överläggning inom stängda dörrar angående dom eller beslut.

text: Solna tingsrätts överväganden i fråga om behovet av att låta nämndemän läsa eller på annat sätt ta del av förslag till skrivna domskäl innan domen expedieras

text: Det är naturligt att under en överläggning behandla de i målet aktuella frågorna i turordning och att det klart framgår för alla medverkande vad som är relevant rörande varje frågeställning. Detta är också väsentligt att det under överläggningen ges tillfälle för ledamöterna att reflektera över konsekvenser av olika alternativ, att sätta frågorna i ett sammanhang och att i största allmänhet ha ett fritt men ordnat meningsutbyte. Det är den lagfarne domarens ansvar att leda diskussionen och vägleda nämndemännen i fråga om t.ex. tillämplig lag, bevisvärderingsfrågor och vilka vägledande avgöranden som finns inom det aktuella området. Det finns också ett ansvar för juristdomaren att tydliggöra för nämndemännen vilka hänsyn som får tas och att se till att, vid behov, de får en klar beskrivning av grundlagens krav på opartiskhet och likabehandling. En överläggnings innehåll beror självklart på frågornas komplexitet, de uppfattningar som de olika ledamöterna ger uttryck för samt övriga omständigheter. I vissa fall är det säkert så att rättens ledamöter förhållandevis snabbt kan ena sig i de olika frågor som ska avgöras. I andra fall kan överläggningen bli mer komplicerad. Inget hindrar då rätten från att fortsätta sin överläggning vid ett senare tillfälle. Det som kommer fram under överläggningen ska sedan återges i den skriftliga domen på det sätt som anges i

text: 30 kap. 5 § rättegångsbalken

text: . Det är den lagfarna domaren som skriver under domen och ansvarar för att domens skriftliga innehåll stämmer överens med det som rättens ledamöter beslutat om. Juristdomaren måste självklart säkerställa att denne rätt uppfattat de enskilda ledamöternas ståndpunkter i de olika frågor som ska avgöras så att dessa kan redovisas skriftligen i domen. Den lagfarne domaren ansvarar för att domen uppfyller de krav som allmänt kan ställas på en dom. JO har i flera ärenden uttalat sig om vilka krav som ska ställas på utformningen av en skriftlig dom (tydlighet, opartiskhet m.m.). Även skiljaktiga meningar ska utformas så att de uppfyller de krav som kan ställas på en dom i de frågor som den skiljaktiga meningen avser. Den nuvarande ordningen bygger således på en ansvarsfördelning mellan den lagfarne domaren och de övriga ledamöterna samt på ett förtroende dem emellan. Det finns inte någon reglering som ställer krav på att de övriga ledamöterna ska få ta del av ett skriftligt domsförslag eller på något annat sätt medverka i den skriftliga domens utformning. Den rättsliga regleringen synes istället innebära att nämndemännens intressen tillvaratas genom den överläggning som sker när en dom beslutas. Solna tingsrätt har i dagsläget inga skriftliga riktlinjer som beskriver hur den lagfarne domaren praktiskt ska gå till väga när rätten inte är

text: Se t.ex. dnr. 305-1999, dnr. 1936-2010, dnr. 511-2011, dnr. 592-2012, dnr. 1813-2012 samt dnr. 380-2015.

text: enig. Detta innebär att det, mot bakgrund av de krav som beskrivits ovan, är den enskilde domaren som avgör hur denne närmare går till väga i en sådan situation. Solna tingsrätt har tidigare under våren beslutat att samla tingsrättens domare för diskussioner kring hur skiljaktigheter m.m. praktiskt ska hanteras. Mot bakgrund av den sekretess som råder kring vad som sägs under en överläggning är det inte möjligt att i efterhand tillfråga de som deltog vid denne, t.ex. protokollföraren eller en tredje nämndeman, vad som sades när det som i nu aktuell situation uppstått en diskussion kring detta. I den situationen har tingsrätten att utgå från vad ordföranden skrivit och yttrat, dvs. att det som skrivits i domen också är det som har lagts fram som skäl för domen. Det är naturligtvis angeläget att det säkerställs att de som står bakom en skiljaktighet, eller när nämndemän kommer att vara de som bestämmer utgången i målet uppfattas på ett korrekt sätt. Ett sätt att göra detta kan vara att juristdomaren, efter det att överläggningen är genomförd, skriftligen sammanfattar de skäl som juristdomaren uppfattat och sedan läser upp dessa för godkännande. Om det rör sig om omfattande skäl kan det finns anledning att hålla en fortsatt överläggning där samtliga i rätten samlas för att gå igenom hur skiljaktigheten/domskälen kommer att manifesteras i domen. Det är då ett krav att samtliga i rätten är samlade, detta bl.a. mot bakgrund av att en sådan genomgång kan ge upphov till förnyade diskussioner om utgången i målet. Praktiska hänsyn att beakta kring detta är att det ofta finns lite tid för att anordna ytterligare en överläggning. Den skriftliga domen ska i många fall expedieras inom en vecka efter förhandlingen. Inom denna tid ska juristdomaren hinna avfatta domen. Att samla juristdomaren och de tre nämndemännen efter att domen avfattats, och innan en vecka har passerat, är krävande och tar betydande personella och ekonomiska resurser i anspråk. Ett alternativ skulle kunna vara att på något sätt skicka ut ett förslag för synpunkter. Mot detta talar att det skulle ta lång tid om man använder fysisk post. Att använda e-post i detta sammanhang kan vara tveksamt eftersom det rör sig om sekretesskyddat material. Även om domstolarna förfogar över verktyg som förhöjer säkerheten kring skickandet av e-post måste det beaktas att vi inte har den kontroll som är eftersträvansvärd när det gäller texter i icke expedierade domar. Vi har t.ex. inte någon säker kontroll på vilka servrar en e-post passerar, och inte heller var en e-post slutligen hamnar. Detta eftersom en användare på ett mycket enkelt sätt kan ställa in en automatisk vidarebefordran av sin e-post till vem den så önskar.

text: Rättslig reglering och bedömning

text: Efter en huvudförhandling i ett brottmål där nämndemän deltar ska rätten överlägga och besluta sin dom. Vid överläggningen ska juristdomaren gå igenom med nämndemännen vad rätten ska ta ställning till och vilka rättsregler som gäller. Juristdomaren ska sedan avfatta domen i skrift där domslutet och domskälen ska anges. Enligt

text: 30 kap. 8 § rättegångsbalken

text: ska domen skrivas under av de juristdomare som har deltagit i avgörandet.

text: Det finns inget krav i lagen på att nämndemännen ska granska den skrivna domen eller skriva under den. Men det är självklart att juristdomaren ska se till att den skrivna domen är den dom som rätten beslutade vid överläggningen. I de allra flesta fall vållar denna uppgift inga svårigheter. Avgörandena är i allmänhet sådana att rättens ledamöter ganska snart kommer till en samsyn om domslutet och huvuddragen i domskälen. Den skrivna domen kan sedan komma att skilja sig från överläggningens resultat endast i form men inte i sak.

text: Praktiska skäl talar för att juristdomaren på eget ansvar formulerar den gemensamt beslutade domen. Det finns sällan behov av att juristdomaren visar nämndemännen ett utkast till domen innan den meddelas (se JuU 1985/86:4).

text: Men det förekommer mera besvärliga situationer. I stora och komplicerade mål krävs ofta ingående diskussioner om både domslut och domskäl, och i sådana fall finns i regel ett större behov av att även detaljer i domskälen gås igenom mera noggrant.

text: Det nu aktuella fallet är ett exempel på en annan lyckligtvis ovanlig situation. Under överläggningen kan det framföras ståndpunkter som det enligt juristdomarens mening inte är riktigt att lägga till grund för domen. Om en majoritet av ledamöterna trots det enas om en dom som grundar sig på sådana ståndpunkter ska juristdomaren åstadkomma en dom med det innehållet. Det är naturligtvis en besvärlig uppgift. Den juristdomare som anser att nämndemännen är på väg att besluta en oriktig dom eller formulera oriktiga domskäl kan enligt min mening inte utan vidare nöja sig med det. I juristdomarens uppgift ligger att gå igenom målet och rättsreglerna med nämndemännen för att på så sätt hjälpa dem att förstå vilka fel som de är på väg att begå och vilka konsekvenserna kan bli.

text: Jag anser alltså att juristdomaren i de fall som jag har beskrivit måste ta särskild hänsyn till att hans eller hennes meddomare inte har dömandet som yrke och att de därför är i behov av vägledning. Självklart ska juristdomaren respektera att en nämndemans röst väger lika tungt som hans eller hennes egen. Men av omsorg om parterna, om domstolarnas anseende och om nämndemännen själva måste juristdomaren göra sitt bästa för att undvika att domen blir oriktig. I många fall underlättas detta om juristdomaren skriver ett utkast till en dom med de domskäl som nämndemännen överväger och går igenom detta utkast med nämndemännen. Genom att göra så kan juristdomaren lättare förklara för nämndemännen vilka problem som kan finnas med den dom som de är på väg att besluta eller de domskäl som de avser att formulera. På det sättet finns det möjlighet att undvika misstag, och det kan också undvikas att nämndemännen efter det att domen har meddelats berättar för massmedier att den skrivna domen inte stämmer överens med det som de kom fram till vid överläggningen.

text: I det aktuella fallet hade domen avkunnats muntligen med mycket kortfattade skäl. Det återstod alltså att formulera domskälen i detalj. Utredningen visar inte att rådmannen skrev domskäl som avvek från vad de två nämndemännen kom fram till under överläggningen. Av yttrandet från tingsrätten framgår emellertid att rådmannen inte gick igenom de skrivna domskälen med nämndemännen innan domen expedierades. Den som läser domskälen kan inte rimligen komma fram till någon annan slutsats än att rådmannen borde ha gjort det. Rådmannen kan därför inte undgå kritik.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Försäkringskassan kritiseras för långsam handläggning av en begäran om utlämnande av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 13 april 2012, anförde AA att hon i december

text: 2011 begärde att få ta del av samtliga journaler hos Försäkringskassan som gällde hennes sjukskrivningar fr.o.m. augusti 2006. Efter upprepade påminnelser fick hon till slut beskedet att hon kunde få kopior av de handlingar som fanns inlagda i Försäkringskassans ärendehanteringssystem (ÄHS) men inte av de handlingar som endast fanns i pappersform. Till slut fick hon ett brev från Försäkringskassan där de medgav att pappersakten hade förkommit.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA anfört.

text: I remissvar den 9 juli 2012 anförde Försäkringskassan följande.

text: Utredning

text: Den 28 november 2011 mottog Försäkringskassan e-post från AA där det framgick att hon ville ha kopior av handlingar i sina ärenden gällande sjukpenning, sjukersättning och föräldrapenning. Anledningen till att begäran inte vid den tidpunkten åtgärdades eller var i organisationen begäran blev liggande har vid Försäkringskassans utredning inte kunnat finnas. Den 12 december 2011 mottog en personlig handläggare den aktuella begäran genom internposten. Handlingarna i föräldrapenning- och sjukpenningärendena fanns delvis i Försäkringskassans ärendehanteringssystem. Pappersakterna i sjukpenning- och sjukersättningsärendena måste dock eftersökas på kundens hemkontor och i centralarkivet. Pappersakterna återfanns dock inte på hemkontoret och beställdes därför från centralarkivet, vilket handläggaren den 15 december 2011 ringde till AA och informerade om. Den 10 januari 2012 fick handläggaren besked om att pappersakterna inte heller fanns i centralarkivet. De handlingar i föräldrapenning- och sjukpenningärendena, som fanns i ÄHS, skickades samma dag till AA tillsammans med information att pappersakterna eftersökts utan framgång. Den 19 januari 2012 skickade AA e-post till sin personliga handläggare. Hon skrev att anledningen till att hon behövde ha handlingarna var att hennes försäkringsbolag hade fått handlingar från Försäkringskassan och hon behövde veta vilka underlag bolaget tagit del av, eftersom hon ville överklaga deras beslut. Den 23 januari 2012 ringde handläggaren till AA och informerade om möjligheten att göra en anmälan

text: till JO, att ansöka om skadestånd samt erbjöd ett skriftligt beslut avseende de handlingar som inte återfunnits. AA önskade ett skriftligt beslut och den 24 januari 2012 skickades ett beslutsbrev angående avslag på begäran om att ta del av handlingarna i sjukersättnings- och sjukpenningärendena. Den 27 april 2012 inkom en begäran om att ta del av handlingarna i AA:s sjukersättningsärende, tillsammans med fullmakt, från ett försäkringsbolag. Akten eftersöktes återigen men återfanns inte.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan är en stor organisation och en begäran om allmänna handlingar kan komma in på andra kontor än det där ärendet handlagts, t.ex. vid Kundcenter. Av Försäkringskassans Riktlinjer för utlämnande av allmänna handlingar och uppgifter framgår hur en begäran ska hanteras. Försäkringskassan är väl medveten om att framställningar om att ta del av handlingar, oavsett om det är fråga om en begäran med stöd av

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller med stöd av bestämmelserna om partsinsyn i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Några dagars fördröjning kan accepteras om utredning krävs och för att myndigheten ska kunna ta ställning till om handlingarna är allmänna och offentliga. Av handlingarna framgår att AA begärde handlingarna i sina ärenden den 28 november 2011. Den 10 januari 2012 fick AA del av de handlingar som tillhörde föräldrapenning- och sjukpenningärendena, vilket är en oacceptabelt lång tid. Försäkringskassan beklagar det inträffade djupt och ska se över rutinerna bl.a. när det gäller överlämning av begäran om allmänna handlingar mellan kontoren. Vidare har pappersakterna i sjukpenning- och sjukersättningsärendena inte kunnat återfinnas. Försäkringskassan har en skyldighet att hålla arkiven ordnade så att de bland annat tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar och beklagar den bristande hanteringen. Försäkringskassan ser mycket allvarligt på det inträffade och kommer att se över rutinerna kring akt- och arkivhanteringen och bedöma vilka åtgärder som bör vidtas. När begärd information inte kunde lämnas ut fattade Försäkringskassan ett beslut om avslag. Detta gjordes dock först den 24 januari 2012 men borde ha kunnat göras tidigare, när akten inte kunnat återfinnas varken på kundens hemkontor eller i centralarkivet. Försäkringskassan beklagar det inträffade och förtjänar kritik. Även här behöver Försäkringskassans rutiner ses över och personalen påminnas om vikten av att handlägga dessa ärenden och fatta beslut skyndsamt.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Begäran att få avskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Om den enskilde är part i ett ärende hos myndigheten kan han även grunda en framställning om att få ta del av handlingar på sin egenskap av part. Den som är part i ett ärende hos en myndighet har enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, – med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: – rätt till insyn i utredningsmaterialet.

text: En begäran från part om att ta del av handlingarna i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som enligt 4 och 7 §§ FL gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering. Det innebär bl.a. att en sådan begäran från part, liksom när en begäran grundas på TF:s bestämmelser, ska handläggas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut påpekat att enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ett ärende inte utgör skäl för att en ansökan ska behandlas med mindre skyndsamhet än om partsställning inte föreligger (se t.ex. JO 1999/2000 s. 332).

text: Av utredningen framgår att AA redan den 28 november 2011 begärde att få kopior av handlingar i sina ärenden om sjukpenning, sjukersättning och föräldrapenning. Handläggningen påbörjades emellertid inte förrän den 12 december 2011 och först den 10 januari 2012 skickades den del av handlingarna som fanns i ÄHS till AA. Handläggningstiden uppgick således till drygt två månader vilket tveklöst strider mot kravet på skyndsamhet. Jag finner det vidare ytterst anmärkningsvärt att Försäkringskassan inte har lyckats återfinna AA:s pappersakt och därför inte kunnat låta henne ta del av handlingarna i den.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Beslut

title: Anmälan mot Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje om återkallelse av beslut om uttag från permissions- och frigivningskonto m.m.

text: Anmälan

text: AA har i en anmälan, som kom in till JO den 19 januari 2004, anfört i huvudsak följande. Han hade beviljats lufthålspermission för att inhandla kläder, resväskor samt mobiltelefon inför frigivningen. Anstalten hade för detta ändamål även beviljat ett uttag om 5 800 kr från hans permissions- och frigivningskonto. När han skulle gå på permission fick han dock beskedet att han bara fick ta ut 500 kr. Om han inte accepterade detta skulle permissionen ställas in.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen BB i huvudsak följande.

text: AA är ådömd fängelse 7 år för grovt narkotikabrott och försök till varusmuggling. Han är även ådömd utvisning. Han förflyttades till Kvm Norrtälje den 10 oktober 2003. Han hade haft tre lufthålspermissioner från annan anstalt och skött dessa utan anmärkning. Han ansökte i oktober 2003 om lufthålspermission och beviljades detta i ett beslut den 26 november 2003 fattat av avdelningens samordnare. Av beslutet framgår att AA inte skulle få inhandla kläder, mobiltelefon och dylikt under permissionen utan att han skulle få sköta detta på annat sätt. Den 12 december 2003 återkallade avdelningens kriminalvårdsinspektör beslutet, sedan AA valt att inte gå ut på den beviljade lufthålspermissionen, som skulle ha genomförts samma dag. Anledningen till att han inte ville gå ut var att han inte fick ta med sig önskad summa pengar (6 000 kr) och inte fick göra de inköp han själv ville. Av tillgängliga handlingar framgår inte att han skulle ha delgivits permissionsbeslutet i förväg. AA inkom med ny ansökan om lufthålspermission daterad den 7 december 2003. I beslut daterat samma dag biföll avdelningens samordnare ånyo AA lufthålspermission, 4 timmar, på dag och tid då anstalten har personalresurser för uppdraget. Av beslutet framgår att AA får inhandla kläder, resväskor samt mobiltelefon inför frigivningen. Dessutom framgår av beslutet att lufthålspermissioner ej är till för att möjliggöra diverse inköp, utan detta får skötas på annat sätt, men att inköp i det enskilda fallet får ombesörjas via lufthålspermissioner om det inte är möjligt att ombesörja detta på annat sätt. Beslutet fattades i samråd med ansvarig kriminalvårdsinspektör. Ändringen i innehållet berodde på att man trots allt bedömde det rimligt att AA fick tillfälle till inköp inför frigivningen. AA bifölls i ett separat beslut daterat den 12 december 2003 uttag med 5 800 kr för inköp av bl.a. kläder. Han delgavs beslutet om permissionen den 7 december 2003 (ej uppgifter om tid och plats) och beslutet om pengar den 13 december 2003. AA:s tidigaste dag för villkorlig frigivning inföll den 4 november 2004 och detta skulle således bli hans sista lufthålspermission före fri-

text: givningen, eftersom sådana permissioner normalt inte beviljas utvisningsdömda under de sista sex månaderna för frigivningen. Personalresurser fanns att genomföra den beviljade permissionen den 15 januari 2004. Den personal som skulle medfölja AA på permissionen kontaktade den 14 januari 2004 ansvarig kriminalvårdsinspektör om säkerhetsaspekterna avseende utevistelsen. Myndigheten har tidigare haft en för intagna välvillig tolkning av de allmänna råden avseende innehållet i lufthålspermissioner. Intagna har tillåtits besöka affärer i Norrtälje centralort för inköp av kläder m.m. På detta sätt har säkerheten äventyrats, då det genom inköpsönskemålen gått att styra permissionen till vissa affärer. Myndigheten har därför under senare tid skärpt säkerhetstänkandet i synnerhet avseende lufthålspermissioner, vilket lett till att inköp av angivet slag normalt ej längre bifallits. Ansvarig kriminalvårdsinspektör kom vid samtal med bevakningspersonalen till insikt om att permissionsbeslutet närmast med anledning av AA:s långa strafftid i kombination med utvisningsbeslutet ej uppfyllde de säkerhetskrav som myndigheten ställer på lufthålspermissioner. Hon ändrade därför den 14 januari 2004 beslutet om lufthålspermission, så att AA visserligen bifölls sådan permission men att inköp ej tilläts. Vidare återkallade myndighetens kriminalvårdschef av säkerhetsskäl samma dag beslutet om uttag av 5 800 kr till permissionen. Kriminalvårdsinspektören fattade samma dag beslut om att AA bifölls uttaga 500 kr från permissionskontot till permissionen. När AA den 15 januari 2004 kallades ner till anstaltens civilförråd för att gå ut på den beviljade lufthålspermissionen hade han inte delgivits beslutet om ändring av innehållet i permissionen, återkallandet av beviljat uttag från permissionsmedel eller beviljat mindre uttag pengar till permissionen. Dessa beslut hade visserligen lämnats till AA:s bostadsavdelning, men hade genom ett förbiseende ej delgivits direkt. Beslutet om lufthålspermission återkallades av ansvarig kriminalvårdsinspektör den 15 januari 2004, sedan AA uttalat att han ej var intresserad av att gå ut på lufthålspermissionen, eftersom han inte fick handla. AA överklagade anstaltens förfaringssätt avseende uttag från permissions- och frigivningskontot till Kriminalvårdsstyrelsen, som i beslut den 12 februari 2004 ej ändrade Kvm Norrtäljes beslut (KVS ärendenr. 73-2004-803). Kriminalvårdsstyrelsen fann inte skäl att ifrågasätta myndighetens säkerhetsbedömning i samband med aktuell permission. Då planering av lufthålspermission görs av anstalten kan det i förväg inte beslutas om inköp av varor.

text: Kriminalvårdsstyrelsen anmodades därefter att yttra sig över AA:s anmälan och remissvaret från Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje. Yttrandet skulle särskilt belysa vissa frågor, bl.a. i vilka situationer en kriminalvårdsmyndighet får ändra eller återkalla ett gynnande beslut och hur Kriminalvårdsstyrelsen definierar begreppet säkerhetsskäl i detta sammanhang. I Kriminalvårdsstyrelsens yttrande anförde överdirektören CC bl.a. följande.

text: Ändra/återkalla gynnande beslut

text: Återkallelse av ett gynnande beslut anses inom förvaltningsrätten möjlig bl.a. av hänsyn till fara för människors liv eller hälsa eller andra sådana säkerhetsskäl. JO har i ett tidigare ärende, som gällde besök i anstalt, gett uttryck för uppfattningen att en kriminalvårdsmyndighet har rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms erforderligt ur de säkerhetsaspekter kriminalvården har att beakta (JO1996/97 s.114). I ett senare ärende, som gällde ändring av villkoren för ett beslut om permission, fann JO att även i ett sådant fall har en kriminalvårdsmyndighet rätt att ändra beslutet om det bedöms erforderligt av säkerhetsskäl (JO:s beslut den 19 augusti 2005, dnr

text: Av detta följer att en kriminalvårdsmyndighet således har rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms erforderligt utifrån de säkerhetsskäl som kriminalvården har att beakta. Detta gäller oavsett om det beror på att nya omständigheter inträffat eller om det beror på att man gjort en annan bedömning av säkerhetsrisken än vid det ursprungliga beslutet. Säkerhetsrisker är dynamiska frågor. Nya omständigheter kan vara att gamla omständigheter av någon anledning måste ses i ny dager. Mot denna bakgrund kan Kriminalvårdsstyrelsen inte finna annat än att det i det nu aktuella fallet var korrekt att ändra beslutet om permission för AA.

text: Definition av säkerhetsskäl

text: De säkerhetsskäl som åberopas kan vara direkt knutna till den person som beslutet avser genom t.ex. vad som framkommit om denne under verkställigheten. Emellertid kan sådana skäl även baseras på generella säkerhetsaspekter t.ex. den erfarenhetsmässigt höga risken för avvikelser i slutet av en verkställighet som ska övergå i utvisning. Det kan vara förhållanden i anstalten som är kopplade till individen, det kan även vara vunnen information framför allt från polisen om olika omständigheter, t.ex. fritagning eller rymning. Av de särskilda villkor för verkställigheten som i enlighet med

text: 7 § tredje stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) beslutats för AA framgår bl.a. att han ej skall medges normalpermission. Permission för hans del måste därför ske i form av särskild permission i enlighet med 32 § KvaL dvs. en permission som i de då gällande permissionsföreskrifterna (

text: KVVFS 2002:2

text: ) benämndes lufthålspermission. I det av Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje avgivna remissvaret anges de säkerhetsmässiga krav som vid tiden för de nu aktuella besluten gällde för lufthålspermissioner enligt de då gällande föreskrifterna och allmänna råden om permissioner. Myndigheten följde uppenbarligen inte dessa säkerhetskrav i samband med beslutet att bevilja AA lufthålspermission på det sätt som skedde och myndigheten förtjänar kritik för den tolkning man tidigare haft av de säkerhetsmässiga kraven i föreskrifterna. De nu angivna säkerhetsmässiga kraven utgör exempel på sådana generella säkerhetsaspekter som kan hänföras till förhållandena inom kriminalvården i stort. Oavsett sådana generella säkerhetsaspekter måste själva beslutet enligt KvaL alltid grundas på en individuell prövning i varje enskilt fall. Det kan således förekomma, om alldeles utomordentliga omständigheter föreligger i det enskilda fallet, att en intagen som ska utvisas i samband med den villkorliga frigivningen kan få t.ex. normalpermission eller lufthålspermission inom sexmånadersperioden före utvisningen. Om några sådana skäl till undantag till huvudregeln inte föreligger, som det alltså inte gjorde i det nu aktuella fallet, innebär det att riskbedömningen får göras med hänsyn till dessa generella säkerhetsaspekter. Detta betyder då att ansökan om permission avslås eller att redan meddelade beslut om utformningen av permissionen som inte är i överensstämmelse med de generella säkerhetsaspekterna ändras eller återkallas. Som kriminalvårdsmyndigheten anger i sitt yttrande skulle AA före genomförandet av den aktuella permissionen ha underrättats om ändringen av det ursprungliga beslutet om lufthålspermission. Så borde ha skett.

text: Bedömning

text: I

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla (inhibition).

text: Omprövningsskyldigheten enligt denna bestämmelse är en minimireglering. Den är inte avsedd att inskränka de omprövningsbefogenheter som myndigheterna har på sedvanerättslig grund (

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: och

text: ). Enligt praxis vinner ett gynnande beslut inom förvaltningsförfarandet i allmänhet rättskraft. Beslutet kan i princip inte återkallas eller ändras av beslutsmyndigheten. Endast om en författningsbestämmelse medger det, om det gynnande beslutet försetts med återkallelseförbehåll, om beslutet av säkerhetsskäl inte fortsättningsvis skall gälla eller om beslutet meddelats till följd av att den enskilde vilselett myndigheten kan det upphävas (Hellners/Malmqvist:

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, s. 327 ff.).

text: Återkallelse av ett gynnande beslut anses möjlig bl.a. av hänsyn till en hälsofara, brandfara, trafikfara eller av andra sådana säkerhetsskäl (se bl.a.

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: ). JO har i ett tidigare ärende, som gällde besök i anstalt, gett uttryck för uppfattningen att en kriminalvårdsmyndighet har rätt att ändra eller återkalla ett för en intagen gynnande beslut om det bedöms erforderligt med hänsyn till de säkerhetsskäl kriminalvården har att beakta (JO 1996/97 s. 114).

text: Kriminalvårdsstyrelsen har i sitt remissvar anfört att en kriminalvårdsmyndighet har rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms erforderligt utifrån de säkerhetsskäl som kriminalvården har att beakta oavsett om det beror på att nya omständigheter inträffat eller att man gjort en annan bedömning av säkerhetsrisken än vid det ursprungliga beslutet. De säkerhetsskäl som åberopas kan därvid vara direkt knutna till den person som beslutet avser genom t.ex. vad som framkommit om denne under verkställigheten. De kan också baseras på generella säkerhetsaspekter, t.ex. den erfarenhetsmässigt höga risken för avvikelser i slutet av en verkställighet som skall övergå i utvisning. Jag har inte någon annan uppfattning än Kriminalvårdsstyrelsen i dessa frågor.

text: Besluten om att AA under sin lufthålspermission skulle få göra diverse inköp och att han för detta ändamål skulle få disponera 5 800 kr är för honom gynnande beslut. Av utredningen i ärendet framgår att skälet till att de aktuella besluten ändrades var att kriminalvårdsmyndigheten hade skärpt säkerhetstänkandet, i synnerhet avseende innehållet i lufthålspermissioner. Jag finner mot bakgrund av det ovan anförda inte anledning att rikta någon kritik mot myndigheten i denna del. Jag vill dock erinra om vikten av att myndigheterna när beslut fattas gör en noggrann bedömning av säkerhetsfrågorna. Den enskilde skall normalt kunna lita på att myndighetens beslut står fast, och han skall kunna företa olika åtgärder med beslutet som grund utan att behöva riskera att det plötsligt återkallas eller ändras.

text: Som framgår av kriminalvårdsmyndighetens remissvar delgavs AA inte de ändrade besluten innan permissionen skulle äga rum. Av utredningen framgår inte annat än att detta har berott på ett förbiseende. Kriminalvårdsmyndigheten kan trots detta inte undgå kritik i denna del.

text: Ärendet avslutas.