title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till ett beslut om utvisning m.m.

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden är irakisk medborgare. Han kom tillsammans med sin familj till Sverige som kvotflykting och beviljades i november 1996 uppehålls- och arbetstillstånd för tiden den 26 november 1996 – 26 november 1997. Sökanden fick permanent uppehållstillstånd i maj 1998. I april 1999 beslutade Migrationsverket att bevilja sökanden resedokument för tiden den 6 april 1999 – 6 april 2001. I samband med det beviljades han även status som flykting. Sökanden beviljades därefter resedokument vid tre tillfällen under perioden 2003 – 2008. Sökanden ansökte om svenskt medborgarskap år 2001 respektive 2007. Migrationsverket avslog ansökningarna. Säkerhetspolisen förordade att den senare ansökan skulle avslås av säkerhetsskäl och yttrade sig även när sökanden 2009 och 2010 ansökte om resedokument. Med anledning av dessa yttranden beslutade Migrationsverket att avslå ansökningarna.

text: Säkerhetspolisen beslutade den 23 april 2019 att med stöd av

text: 9 § lagen (1991:572)

text: om särskild utlänningskontroll ta sökanden i förvar. Beslutet verkställdes påföljande dag. Samtidigt anmälde Säkerhetspolisen frågan om förvar till Migrationsverket. Verket fann att det fanns anledning att anta att sökanden skulle hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet och beslutade att han skulle hållas kvar i förvar. Sökanden placerades i häkte.

text: Den 25 april samma år ansökte Säkerhetspolisen hos Migrationsverket om att sökanden skulle utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll. Hans offentliga biträde begärde att få ta del av bilagan till Säkerhetspolisens ansökan daterad den 24 april 2019 samt Säkerhetspolisens yttranden daterade den 17 december 2009 respektive 28 juni 2010 (dessa ärenden avsåg sökandens tidigare ansökningar om resedokument). Migrationsverket avslog begäran den 9 maj. Det offentliga biträdet överklagade avslagsbeslutet till Kammarrätten i Jönköping, som i juni 2019 avslog överklagandet. Sökanden överklagade inte domen.

text: Efter muntlig utredning i utvisningsärendet den 7, 15 och 20 maj beslutade Migrationsverket den 11 juni 2019 att med stöd av 1 § 1 lagen om särskild utlänningskontroll utvisa sökanden från Sverige. Beslutet förenades med ett återreseförbud utan tidsbegränsning. Migrationsverket beslutade samtidigt att verkställighet tills vidare inte fick ske (inhibition) och att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Sökanden överklagade utvisningsbeslutet till regeringen. Säkerhetspolisen överklagade beslutet i fråga om inhibition.

text: Migrationsverket överlämnade handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen som beslutade att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Efter muntlig förhandling inom stängda dörrar ansåg Migrationsöverdomstolen i ett yttrande den 19 augusti 2019 att regeringen borde fastställa utvisningsbeslutet. Domstolen ansåg att det fanns hinder mot att verkställa beslutet – men bedömde inte hindret som bestående – samt instämde i Migrationsverkets bedömning att sökanden inte skulle beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd. Handlingarna i ärendet överlämnades till regeringen. Sökanden och Säkerhetspolisen yttrade sig över Migrationsöverdomstolens yttrande.

text: Ansvarigt statsråd beslutade den 28 augusti 2019 att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Sökanden överklagade till Högsta förvaltningsdomstolen, som den 10 september förklarade att förvarsbeslutet skulle bestå. Ansvarigt statsråd beslutade därefter – den 11 september, 25 september och 9 oktober – om förlängning av förvaret. Sökanden överklagade det sistnämnda beslutet till Högsta förvaltningsdomstolen, som den 22 oktober förklarade att förvaret skulle bestå. Ansvarigt statsråd beslutade därefter återigen att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Regeringen avslog den 31 oktober 2019 sökandens och Säkerhetspolisens överklaganden, upphävde beslutet om förvar och ålade sökanden anmälningsplikt.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten, såvitt kan förstås, för ideell skada, med ett belopp som Justitiekanslern finner skäligt. Till stöd för anspråket har han anfört i huvudsak följande.

text: Beslutet om utvisning har inneburit ett ingrepp i hans privat- och familjeliv enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Ingreppet har inte föregåtts av en rättsprocess som berett honom skydd mot godtycke och har därför inte skett med stöd av lag på så sätt som avses i

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: Säkerhetspolisen har haft bevisbördan för de omständigheter som myndigheten angav som grund för att det enligt 1 § 1 lagen om särskild utlänningskontroll var särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet att han skulle utvisas från Sverige. Uppgifterna i ansökan var dock mycket allmänt hållna. Ansökan bestod enbart av påståenden om förekomsten av olika omständigheter. Ingen av de belastande uppgifterna var individualiserade, vare sig i tid eller rum. Det saknades exempelvis redogörelse för såväl de konkreta tillfällen då han ska ha predikat ett våldsbejakande budskap som för innehållet i budskapet. Det redogjordes inte heller närmare för vad som avsågs med att han var en ”central aktör” inom ”det sunnimuslimska nätverket i Sverige”. De individer som han påståtts ha haft kontakt med och som påståtts ha funnits i hans närhet var inte heller namngivna. Beskrivningen av den verksamhet som han påståtts bedriva tillsammans med sin son var ytterst allmänt hållen.

text: Säkerhetspolisen åberopade inte någon bevisning till styrkande av uppgifterna i ansökan. Han hade stora svårigheter att bemöta anklagelserna och åberopa motbevisning och fick inte heller ta del av och bemöta uppgifterna i bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan. Detta har sammantaget inneburit att han inte haft möjlighet att bemöta uppgifterna på ett effektivt sätt, genom att till exempel åberopa motbevisning eller presentera en alternativ förklaring till påstådda aktiviteter.

text: Varken Migrationsverket, Migrationsöverdomstolen eller regeringen har bedömt eller haft förutsättningar att bedöma om Säkerhetspolisens uppgifter om honom stötts av bevis, utan de grundade sina bedömningar enbart på obestyrkta uppgifter. De har därmed misslyckats med att pröva en central fråga i målet, dvs. om Säkerhetspolisen förmått leda i bevis att han utgör ett hot mot rikets säkerhet. Säkerhetspolisen anförde under förhandlingen i Migrationsöverdomstolen att de belastande uppgifterna mot honom grundades på ”flera källor under lång tid”. Därtill anförde myndigheten att bilagan till ansökan innehållit endast en källangivelse. Instanserna hade sålunda knappt kännedom om vad för typ av källor som Säkerhetspolisen påstod att deras uppgifter grundades på.

text: Samtliga instanser angav knapphändiga skäl för sina bedömningar att han utgjort ett hot mot rikets säkerhet. Detta gäller särskilt Migrationsverket, som endast motiverat sin bedömning med att det inte funnits skäl att frångå Säkerhetspolisens bedömning. Verkets knapphändiga skäl ledde till att han inte kunde utforma sitt överklagande och därmed föra sin talan på ett adekvat sätt. Även Migrationsöverdomstolens skäl är knapphändiga. Domstolen har i princip enbart återgett de uppgifter Säkerhetspolisen angett i sin ansökan, uttalat att det inte finns skäl att ifrågasätta dessa samt hänvisat till att Säkerhetspolisen redan 2007, 2009 respektive 2010 avstyrkt hans ansökningar. Regeringen har i sin tur hänvisat till de bedömningar som Migrationsverket och Migrationsöverdomstolen hade gjort. Bevisvärderingen var i strid med Europadomstolens praxis. Utvisningsyrkandet skulle rätteligen ha avslagits på grund av att Säkerhetspolisen inte uppfyllt sin bevisbörda.

text: Ytterligare en brist är att samtliga instanser i sina bedömningar i allt väsentligt har underlåtit att beakta de uppgifter han hade lämnat och den bevisning han åberopat för att vederlägga Säkerhetspolisens uppgifter och bedömning. Migrationsverket och Migrationsöverdomstolen har avfärdat hans uppgifter utan någon närmare motivering. Inte heller har hans rättsliga argument avseende bland annat innebörden av Europadomstolens praxis bemötts. Därtill har Migrationsöverdomstolen avvisat en del av hans bevisning på den grunden att innehållet inte ifrågasatts, men trots detta inte beaktat den i sin bedömning. Det rättsliga förfarande som föregick beslutet om utvisning saknade alltså tillräckliga processuella skyddsmekanismer och han bereddes inte skydd mot godtyckliga ingrepp i sitt privat- och familjeliv. Ingreppen som beslutet om utvisning m.m. har orsakat i fråga om hans rättigheter har därmed inte skett med stöd av lag.

text: Han har etablerat ett privatliv och familjeliv i Sverige. Han har, förutom utvisning, förbjudits att återvända till Sverige samt ålagts anmälningsskyldighet. Även om utvisningsbeslutet inte har verkställts har det medfört ett ingrepp i hans privatliv. Beslutet har medfört att hans permanenta uppehållstillstånd har förfallit, vilket innebär att han inte längre har rätt att arbeta i Sverige. Därtill har hans möjligheter att uppsöka hälso- och sjukvård samt att uppbära sociala förmåner kraftigt begränsats. Säkerhetspolisens ansökan om utvisning och utvisningsbeslutet har dessutom väckt stort medialt intresse som negativt påverkat hans rykte. Utvisningsbeslutet har sammantaget orsakat ett kraftigt ingrepp i hans privatliv. Eftersom hela hans familj bor i Sverige kommer beslutet, om det verkställs, också att medföra ett ingrepp i hans familjeliv. De ingrepp som beslutet har orsakat i fråga om hans rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har inte föregåtts av en rättsprocess som berett honom skydd mot godtycke. Ingreppen har således inte skett med stöd av lag på sätt som avses i artikel 8.2.

text: Han var under perioden den 24 april – 31 oktober 2019 tagen i förvar på grund av att det bedömdes sannolikt att ett beslut om utvisning skulle komma att meddelas. Migrationsöverdomstolen instämde den 19 augusti 2019 i Migrationsverkets bedömning att det förelåg hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Regeringen hade inte laglig möjlighet att avvika från denna bedömning. Han var därför efter den 19 augusti 2019 inte längre frihetsberövad som ett led i ett utvisningsförfarande. Frihetsberövandet var efter detta datum i strid med artikel 5.1 (f) i Europakonventionen. Skadestånd är nödvändigt för att gottgöra överträdelserna.

text: Beslutet om förvar avseende perioden den 19 augusti – 31 oktober 2019 har även vilat på felaktiga grunder och därför varit oriktigt i den mening som avses i

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Han har således rätt till ersättning för lidande enligt såväl

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: som 5 § frihetsberövandelagen.

text: Han har inte heller haft tillgång till ett effektivt rättsmedel mot kränkningar av sina konventionsrättigheter. De prövningar som Migrationsverket, Migrationsöverdomstolen och regeringen gjort har varit alltför begränsade för att uppfylla konventionens krav. Därmed har även hans rättigheter enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: åsidosatts. Vidare har hans rättigheter enligt artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen åsidosatts.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets och överinstansernas handläggning och beslut i ärenden om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Med det sist nämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse alla de skadetyper som nämnts ovan och annan ideell skada.

text: Skadeståndslagens

text: bestämmelser ska tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet (se lagens

text: 1 kap. 1 §

text: ). Anspråk som grundas på påståenden om att ett frihetsberövande har varit felaktigt ska därför i första hand prövas enligt frihetsberövandelagen.

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som har varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning, t.ex. förvar, rätt till ersättning för bl.a. lidande, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. En förutsättning för rätt till ersättning är att det har varit fråga om ett frihetsberövande. Med det avses ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: och

text: Kravet att det ska stå klart att åtgärden har vilat på felaktiga grunder innebär vidare att rätten till ersättning enligt bestämmelsen ska bedömas restriktivt. Det krävs att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till de omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om omständigheterna hade varit kända vid beslutstillfället. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig. Som utgångspunkt är det den skadelidande som ska bevisa de omständigheter som gör att åtgärden ska anses oriktig (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersätt-ning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Ingen ersättning med anledning av utvisningsförfarandet m.m.

text: Europakonventionen innehåller inte någon bestämmelse som förpliktar en konventionsstat att medge utlänningar inresa eller vistelse på dess territorium. Det står enligt konventionen varje stat fritt att själv reglera villkoren för att utlänningar ska få vistas i landet.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Ibland kan statens beslut leda till att en familj splittras eller att den inte kan leva tillsammans. Avlägsnande av en person från ett land där nära familjemedlemmar bor kan utgöra ett åsidosättande av rätten till respekt för familjelivet (

text: Boultif mot Schweiz

text: , no. 54273/00, dom den 2 november 2001, p. 39).

text: Om staten har ingripit i rättigheter som skyddas av artikel 8.1 måste ingreppet uppfylla samtliga krav i artikel 8.2 för att inte vara konventionsstridigt. För att ett ingrepp ska vara förenligt med artikel 8.2 måste det vara:

text: - lagligt ( in accordance with the law / prescribed by law ),

text: - ägnat att tillgodose något av de i artikel 8.2 uppräknade allmänna eller enskilda intressena – bl.a. statens säkerhet, den allmänna säkerheten och förebyggande av oordning eller brott – och

text: - nödvändigt i ett demokratiskt samhälle ( necessary in a democratic society ) för att tillgodose detta intresse.

text: Kravet på laglighet innebär i första hand att inskränkningen måste ha stöd i inhemsk lag. Därutöver krävs att lagen uppfyller rimliga anspråk på rättssäkerhet och att den ger skydd mot godtycke ( the rule of law ). Lagen måste vara tillgänglig ( accessible ) för allmänheten och utformad med tillräcklig precision, så att inskränkningarna i den grundläggande konventionsrättigheten kan förutses i rimlig utsträckning. En nationell lag, som ger de rättstillämpande organen ett tolkningsutrymme och en rätt till skönsmässig prövning, är emellertid inte i och för sig oförenlig med kravet på förutsebarhet, under förutsättning att gränserna för den skönsmässiga bedömningen är tillräckligt klara för att ge individen skydd mot godtyckliga ingrepp.

text: När det gäller kravet på att ingreppet ska vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle har Europadomstolen framhållit att det ska finnas ett ”angeläget samhälleligt behov” ( pressing social need ). Varje konventionsstat har en viss frihet ( margin of appreciation ) att avgöra om en inskränkning är nödvändig, men inskränkningar måste vara proportionerliga, och Europadomstolen förbehåller sig rätten att övervaka om så är fallet. Konventionsstaternas frihet är inte lika stor i fråga om alla de ändamål som anges i artikel 8.2. När det gäller vissa av de allmänna intressen som kan motivera inskränkningar i grundläggande rättigheter åtnjuter de nationella organen vidsträckt frihet. Så är fallet t.ex. när det är fråga om inskränkningar av hänsyn till statens säkerhet eftersom det rör sig om ett intresse av fundamental betydelse för varje konventionsstat. Europadomstolens kontroll blir vid denna bedömning mindre omfattande. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 369 ff.)

text: När det gäller utvisning av utlänningar med verkan på familjelivet är det första villkoret enligt artikel 8.2 att åtgärden har stöd i lag. Enligt Europadomstolen beror den precisionsnivå som krävs av inhemsk lagstiftning i avsevärd utsträckning på det område som den är utformad för att täcka. (Se t.ex.

text: Lupsa mot Rumänien

text: , no. 10337/04, dom den 8 juni 2006, p. 38, och

text: Liu mot Ryssland

text: [1], no. 42086/05, dom den 2 juni 2008, p. 57.) Hoten mot den nationella säkerheten kan variera i karaktär och tid och är därför svåra att definiera i förväg. Kravet på förutsebarhet går därför inte så långt som att tvinga staterna att anta rättsliga bestämmelser som i detalj omfattar alla de beteenden som kan föranleda ett beslut om att utvisa en enskild person av nationella säkerhetsskäl.

text: Europadomstolen har framhållit att en person som är föremål för en åtgärd som grundar sig på nationella säkerhetshänsyn inte får fråntas alla garantier mot godtycke. Han eller hon måste bl.a. kunna få åtgärden i fråga granskad av ett oberoende och opartiskt organ som är behörigt att granska alla relevanta sak- och rättsfrågor för att fastställa huruvida åtgärden är laglig och om ett eventuellt missbruk från myndigheternas sida har förekommit. Inför prövningsorganet måste den berörda personen genom någon form av kontradiktoriskt förfarande kunna få lägga fram sina synpunkter och vederlägga myndigheternas argument. Det ska finnas möjligheter att tillgodose legitima säkerhetsintressen och ändå ge den enskilde ett rimligt rättsskydd (

text: Lupsa mot Rumänien

text: , p. 38). Den enskilde måste kunna ifrågasätta påståendet att den nationella säkerheten står på spel. Exempelvis krävs lämpliga procedurmässiga begränsningar vid av användningen av sekretessbelagda uppgifter.

text: Även om den behöriga myndighetens bedömning av vad som utgör ett hot mot den nationella säkerheten ges betydande vikt, måste prövningsorganet kunna reagera i fall där åberopandet av att det föreligger ett hot mot nationell säkerhet inte har någon rimlig grund i fakta eller utgör en tolkning av ”nationell säkerhet” som är olaglig eller strider mot sunt förnuft och är godtyckligt. ( C.G. m.fl. mot Bulgarien , no. 1365/07, dom den 24 juli 2008, p. 40.) Europadomstolen har även slagit fast att rätten till utlämnande av relevant bevisning inte är absolut ( Regner mot Tjeckien , no. 35289/11, dom den 19 september 2017 [stor kammare], p. 148).

text: När utlänningen inte fått ta del av uppgifter och handlingar som legat till grund för ansökan om utvisning av hänsyn till nationell säkerhet beaktar Europadomstolen särskilt om de instanser som prövat frågan om utvisning har haft tillgång till de uppgifter som utlänningen inte fått ta del av och på så sätt kunnat göra en meningsfull prövning. (Se Ljatifi mot f.d. jugoslaviska republiken Makedonien , no. 19017/16, dom den 8 oktober 2018, p. 40.)

text: En utlänning får utvisas ur landet enligt lagen om särskild utlänningskontroll bland annat om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet. Beslut meddelas av Migrationsverket efter ansökan av Säkerhetspolisen. Verkets beslut kan överklagas av både utlänningen och Säkerhetspolisen till regeringen. Ordningen med regeringen som beslutsinstans i dessa ärenden har närmast sin bakgrund i regeringens övergripande ansvar för säkerheten i landet. Ärendena är ofta brådskande och möjligheterna till verkställighet kan bero på om ärendet kan handläggas och avgöras snabbt. Ärendena kräver inte sällan kunskaper om internationell terrorism. Det är inte ovanligt i sådana ärenden att känsliga utrikespolitiska bedömningar måste göras. Det förekommer ofta uppgifter som är mycket känsliga från sekretessynpunkt.

text: Vid handläggningen av ett överklagat beslut i ett utvisningsärende enligt lagen om särskild utlänningskontroll är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motparter. Överklagande ges in till Migrationsverket, som prövar om överklagandet kommit in i rätt tid. Verket ska därefter skyndsamt överlämna ärendet till Migrationsöverdomstolen, som med eget yttrande lämnar över ärendet till regeringen för avgörande. Innan Migrationsöverdomstolen yttrar sig ska den hålla muntlig förhandling. Vid förhandlingen ska utlänningen höras och få tillfälle att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Migrationsöverdomstolen överlämnar sitt yttrande och de övriga handlingarna till regeringen för beslut. Om domstolen finner att verkställighetshinder föreligger, är yttrandet i denna del bindande för regeringen.

text: Det krav på effektiva rättsmedel och prövning i mer än en instans som ställs upp i de svenska konventionsåtagandena har tillgodosetts genom att förfarandet innefattar såväl ett domstolsinslag som en möjlighet för regeringen att pröva dessa ärenden (

text: prop. 2004/05:170 s. 243

text: ff.).

text: Sökanden är gift och bor med hustrun och deras gemensamma barn i Gävle. Enligt Justitiekanslern får det lagakraftvunna utvisningsbeslutet och det faktum att sökandens uppehållstillstånd förfallit i detta fall anses ha utgjort ett ingrepp i hans rätt till rätt till respekt för familjeliv enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Att det för närvarande föreligger hinder för verkställighet av utvisningsbeslutet inverkar inte på denna bedömning. Frågan är då om utvisningsförfarandet respektive utvisningsbeslutet har uppfyllt de krav som avses i

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: och om beslutet om sökandens utvisning har varit en proportionerlig åtgärd.

text: Migrationsverkets beslut om att utvisa sökanden grundas på bestämmelsen i 1 § lagen om särskild utlänningskontroll. Av utredningen framgår inte annat än att det har varit påkallat av hänsyn till rikets säkerhet att sökanden ska utvisas ur landet. Ingreppet i sökandens privat- och familjeliv har alltså varit nödvändigt av hänsyn till den nationella säkerheten.

text: Säkerhetspolisens ansökan om utvisning prövades av Migrationsverket, som är en oberoende och opartisk myndighet med behörighet att granska alla relevanta sak- och rättsfrågor. Sökanden och hans offentliga biträde tog aktiv del i handläggningen av ärendet, lade fram skäl som talade mot utvisningen och presenterade viss utredning till styrkande av sin argumentation och vederläggande av Säkerhetspolisens uppgifter. I verkets handläggning ingick även muntlig utredning med sökanden.

text: Migrationsverket hade vid sin handläggning tillgång till de sekretessbelagda handlingar på vilka Säkerhetspolisen grundat sin ansökan. Verket hade även befogenhet att granska de skäl som Säkerhetspolisen åberopat för att inte lämna ut de sekretessbelagda handlingarna. Migrationsverket avslog sökandens begäran att få ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan med hänvisning till att de omfattades av sekretess enligt

text: 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Sökanden överklagade avslagsbeslutet till kammarrätten, som avslog överklagandet. Det står alltså klart att Säkerhetspolisens och Migrationsverkets bedömning i sekretessfrågan inte har varit godtycklig.

text: Sökanden har gjort gällande att han, till följd av att han inte fått ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan, varit fråntagen möjligheten att bemöta och lägga fram bevisning som skulle motbevisa Säkerhetspolisens påståenden.

text: Rätten till utlämnande av relevant bevisning är, som framgått, inte en absolut rättighet. Enbart den omständigheten att sökanden inte fick ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan kan därför inte i sig medföra att utvisningsförfarandet inte har uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: Migrationsverket hade, som nämnts, tillgång till de sekretessbelagda handlingarna vid prövningen av utvisningsfrågan. Verket hade både befogenhet och en reell möjlighet att göra en bedömning om den utredning som Säkerhetspolisen gett in utgjorde skäl för att sökanden skulle utvisas av hänsyn till rikets säkerhet. Både sökanden och Säkerhetspolisen överklagade Migrationsverkets beslut till regeringen. Vid handläggningen av ett överklagat ärende enligt lagen om särskild utlänningskontroll är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motparter. Överklagandeprocessen är alltså till sin karaktär ett kontradiktoriskt förfarande.

text: Migrationsöverdomstolen höll muntlig förhandling och överlämnade därefter ärendet med ett eget yttrande till regeringen. Handläggningen av sökandens överklagande av utvisningsbeslutet innefattade alltså även domstolsinslag. Migrationsöverdomstolens medverkan var av betydelse eftersom regeringen var bunden av rättens bedömning i fråga om det förelåg verkställighetshinder. Både sökanden och Säkerhetspolisen utnyttjade möjligheten att yttra sig över Migrationsöverdomstolens yttrande. Migrationsöverdomstolen och regeringen hade vidare tillgång till de sekretessbelagda handlingar som bifogats ansökan om utvisning.

text: Sammantaget har utvisningsförfarandet således uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: . Ingreppet i sökandens rätt till privat- och familjeliv har varit proportionerligt i förhållande till de syften som ska uppnås med utvisningsbeslutet. Hans rätt till privat- och familjeliv har alltså inte åsidosatts.

text: Utlänningar som lagligen är bosatta inom en stats territorium, som har ratificerat sjunde protokollet till Europakonventionen, åtnjuter vid utvisning även de särskilda garantierna i artikel 1 i det nämnda tilläggsprotokollet. Enligt den artikeln får en utlänning som är lagligen bosatt inom en stats territorium inte utvisas utom efter ett i laga ordning fattat beslut. Utlänningen ska dessutom tillåtas lägga fram skäl som talar mot utvisningen, få sin sak omprövad och för dessa ändamål företrädas genom ombud inför vederbörande myndighet eller inför en eller flera av denna myndighet utsedda personer.

text: De krav på den inhemska lagstiftningen och förfarandet som följer av den nyss nämnda artikeln överensstämmer i allt väsentligt med de rättssäkerhetsgarantier som framgår av artikel 8.2 i detta avseende (se Ljatifi mot f.d. jugoslaviska republiken Makedonien , p. 33 och 35). Justitiekanslern har i det föregående gjort bedömningen att utvisningsförfarandet har uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: och Europadomstolens rättspraxis. Det kan tilläggas att sökanden förordnades ett offentligt biträde i ärendet hos Migrationsverket. Biträdet företrädde sökanden både i ärendet hos verket och i överklagandeprocessen. Han fick lägga fram skäl som talade mot utvisningen och fick vidare sin sak omprövad genom att överklaga utvisningsbeslutet till regeringen. Överklagandeprocessen innefattade även visst domstolsinslag. Mot denna bakgrund står det klart att artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen inte har åsidosatts. Sökanden har således inte rätt till skadestånd på den grunden.

text: Ingen ersättning på grund av förvarstagandet

text: Sökanden togs i förvar den 24 april och släpptes på fri fot den 31 oktober 2019 till följd av regeringens beslut med anledning av hans överklagande av utvisningsbeslutet. Han har gjort gällande att det saknats lagliga förutsättningar för att kvarhålla honom i förvar efter att Migrationsöverdomstolen den 19 augusti 2019, i sitt yttrande till regeringen, instämt i Migrationsverkets bedömning att det funnits hinder för verkställigheten av utvisningsbeslutet. Ersättning för lidande och kränkning har begärts för tiden den 19 augusti – 31 oktober 2019.

text: Enligt Justitiekanslern ger utredningen i ärendet inte stöd för att besluten om sökandens förvar har vilat på felaktiga grunder i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Sökanden är därför inte berättigad till ersättning enligt frihetsberövandelagen. Nästa fråga är då om ersättning kan utgå med stöd av Europakonventionen.

text: Enligt artikel 5.1 (f) i konventionen har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom bl.a. när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad friheten för att förhindra att han eller hon obehörigen reser in i landet eller som ett led i ett förfarande som rör hans eller hennes utvisning eller utlämning. Artikel 5.1 (f) innehåller inte något krav på att frihetsberövandet ska anses nödvändigt, t.ex. för att förhindra att den person mot vilken utvisningsförfarandet har inletts begår ett brott eller flyr. Allt som krävs är att utvisningsförfarandet har inletts. Ett frihetsberövande enligt artikel 5.1 (f) kan dock endast motiveras så länge som utvisningsförfarandet pågår. Om ett sådant förfarande inte genomförs med tillbörlig aktsamhet upphör frihetsberövandet att vara tillåtet. Längden på förvaret för detta ändamål bör med andra ord inte överstiga den längd som rimligen är nödvändig (jfr

text: Raza mot Bulgarien

text: , no. 31465/08, dom den 11 maj 2010, p. 72).

text: Utvisningsförfarandet påbörjades den 25 april 2019 och pågick i sammanlagt ca sex månader. Ärendet får anses ha varit av tämligen komplicerad beskaffenhet. Migrationsverket höll muntliga utredningar vid tre tillfällen i maj 2019 och meddelade sitt beslut den 11 juni. Migrationsöverdomstolen överlämnade den 19 augusti ärendet till regeringen med ett yttrande. Säkerhetspolisen och sökanden yttrade sig över detta den 10 respektive 12 september. Regeringen meddelade sitt beslut ca en och en halv månad efter att sökandens och Säkerhetspolisens yttranden kommit in. Samtliga instanser drev ärendet med den skyndsamhet som varit påkallad av dess karaktär. Vid handläggningen förekom inte några perioder av passivitet. Utvisningsförfarandet genomfördes alltså med tillbörlig aktsamhet. Sökandens släpptes ur förvaret samma dag som regeringen meddelade sitt beslut. Han hölls alltså inte kvar efter att utvisningsförfarandet avslutats. Med hänsyn till det anförda anser Justitiekanslern att sökandens rättigheter enligt artikel 5.1 (f) i Europakonventionen inte har åsidosatts.

text: Sökanden har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen, dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat (se t.ex.

text: Kudla mot Polen

text: , no. 30210/96, dom den 26 oktober 2000 [stor kammare]).

text: I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse. Det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel. Något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer dock inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det måste dock betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionsöverträdelser redan inom ramen för den process där de uppstår än möjligheten att få ekonomisk kompensation i efterhand. Det betyder att tillhandahållande av en möjlighet att överklaga en dom eller ett beslut till högre rätt kan vara tillräckligt för att uppfylla konventionens krav.

text: Effektiviteten hos ett rättsmedel i den mening som avses i artikel 13 beror inte på att det är säkert att ett gynnsamt resultat är för sökanden. Även om ett enda rättsmedel inte i sig helt uppfyller kraven i artikel 13, kan de samlade rättsmedel som finns i inhemsk lagstiftning också göra detta (

text: Al-Nashif mot Bulgarien

text: , no. 50963/99, dom den 20 september 2020, p. 132).

text: Europadomstolen har slagit fast att den möjlighet som finns enligt svensk rätt att i domstol eller hos Justitiekanslern få prövat om ersättning ska utgå för överträdelser av konventionen uppfyller kraven enligt artikel 13 (se t.ex.

text: Eriksson mot Sverige

text: , dom den 12 april 2012, no. 60437/08, och beslut den 21 maj 2013, no. 10404/10,

text: Ruminski mot Sverige

text: Av utredningen framgår att sökanden överklagade utvisningsbeslutet till regeringen. Överklagandeprocessen innefattade även domstolsinslag i form av Migrationsöverdomstolens medverkan.

text: Sökanden har även överklagat två av de fem besluten om fortsatt förvar som fattats av det ansvariga statsrådet till Högsta förvaltningsdomstolen, båda gångerna efter att Migrationsöverdomstolen i sitt yttrande till regeringen instämt i Migrationsverkets bedömning om att det förelegat hinder mot verkställigheten av utvisningsbeslutet. Det kan tilläggas att sökanden överklagade Migrationsverkets beslut om avslag på hans begäran om att få ta del av innehållet i sekretessbelagda handlingar i utvisningsärendet. Det står alltså klart att sökanden har haft tillgång till effektiva rättsmedel för att ta tillvara sina rättigheter under hela utvisningsförfarandet. Något åsidosättande av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: har således inte skett.

text: Avslutningsvis bör tilläggas att Justitiekanslern i detta ärende har prövat sökandens ansökan om ersättning för samtliga påstådda överträdelser av artiklarna 5.1 (f) och 8 i Europakonventionen samt artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen. Förfarandet är kostnadsfritt för den enskilde. Sökanden har därmed även genom denna prövning haft tillgång till ytterligare ett effektivt rättsmedel.


publisher: Justitiekanslern

title: Inget skadestånd med anledning av polisens kroppsvisitation och husrannsakan, men däremot vissa uttalanden kring polisens agerande

org: jk

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Den 31 juli 2020 mötte en polis på motorcykel sökanden som kom körandes i bil i motsatt riktning med sin hustru som passagerare. Sedan polisen vänt om och börjat köra efter bilen svängde sökanden av från vägen och stannade utanför en butik. Han klev ur och började gå i riktning mot butiken. Polisen följde efter honom och ropade att han skulle stanna för en kontroll. Sökanden fortsatte dock att gå, men när han hunnit in i butiken hejdades han av polisen som tog ett grepp om hans arm. Sedan en patrull med ytterligare två poliser förstärkt på platsen beslutades att sökanden skulle kroppsvisiteras och att husrannsakan skulle genomföras i bilen med stöd av

text: 19 § andra stycket

text: och

text: 20 a §

text: polislagen (1984:387)

type: stycke

text: Kroppsvisitationen genomfördes utanför butiken och blev till viss del filmad av sökandens hustru som stod i närheten. En av poliserna gick då fram till henne och började ställa frågor om vem hon var och om hon hade åkt med i bilen. Hon blev tillsagd att lägga ifrån sig den mobiltelefon med vilken hon filmade och kroppsvisiterades sedan på samma grund som maken. När husrannsakan därefter skulle genomföras i bilen blev sökanden och hans hustru tillsagda att sitta och vänta på en bänk en bit därifrån. Sökanden filmade verkställigheten av åtgärden med sin mobiltelefon. Inget av intresse påträffades vare sig vid kroppsvisitationerna eller i bilen.

text: I protokollet över kroppsvisitationen och husrannsakan skrev motorcykelpolisen bl.a. följande. När han mötte sökanden på vägen tyckte han sig se att denne saknade bälte och bestämde sig för att göra en kontroll. När han följde efter bilen verkade sökanden vilja komma undan och inne i butiken uppfattade han honom som aggressiv. Han fick en känsla av att sökanden hade något olagligt, som vapen eller andra föremål i sin bil (som denne hade skyndat i väg från) eller på sig. Han kände också till att sökanden, som bar en mc-klubbs supportertröja, förekom i misstankeregistret gällande grovt vapenbrott och ofta brukade uppehålla sig i lokaler tillhörande en mc-klubb. Som han uppfattade det utgjorde klubben ett kriminellt nätverk. Sökandens hustru blev kontrollerad eftersom hon satt i bilen och förekom även hon i misstankeregistret gällande grovt vapenbrott. Att båda makarna fick sitta och vänta en bit bort medan husrannsakan genomfördes berodde på att poliserna annars inte kände sig trygga och säkra i sitt arbete.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr för ideell skada på den grunden att polisen trakasserat honom genom åtgärder som varit olagliga. De åtgärder som åsyftas är id-kontroll, kroppsvisitation, husrannsakan, frihetsberövande och obstruktion av filmande. Sökanden har vidare begärt att Justitiekanslern ska fastställa att åtgärderna varit olagliga och stått i strid med Europakonventionen samt att det även strider mot

text: regeringsformen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: att kontrollera någon på allmän plats på grund av personens klädsel. Han har anfört bl.a. följande.

text: Att han inte stannade på polisens uppmaning berodde på att han skulle handla och inte hade tid att stanna. Polisen slet tag i honom och vägrade släppa. Trots polisens nekande svar på hans fråga om han var misstänkt för brott fick han sitt körkort kontrollerat. Därefter blev han upptryckt mot en vägg och kroppsvisiterad. Han tilläts inte att bevittna husrannsakan, utan fick tillsammans med sin hustru sitta och vänta på en bänk medan en polis stod och bevakade dem. Därigenom utsattes han för ett tolv minuter långt olaga frihetsberövande. Id-kontrollen, visitationen och husrannsakan grundade sig enbart på klädsel och umgänge med en mc-klubb. De omständigheterna räcker inte som grund för sådana åtgärder. Det fanns heller inte lagstöd för att obstruera hans filmande av husrannsakan, eftersom han var i sin fulla rätt att filma eller fotografera polisens tjänsteutövning.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket och avstyrkt att ersättning ska utgå. I yttrandet har anförts bl.a. följande.

text: I den aktuella polisregionen finns en utbredd mc-kriminalitet. Inte sällan förekommer externa och interna konflikter, vilka ibland leder till olika former av hot och grova våldsbrott. Polisen har tidigare anträffat vapen och andra farliga föremål på medlemmar i denna kriminella miljö. Ingripandet mot sökanden kan dock inte sägas vara kopplat till en specifik situation som varit hotfull eller som erfarenhetsmässigt ökar risken för våldsbrott.

text: Sökanden har yttrat sig över vad Polismyndigheten anfört.

text: Justitiekanslern har tagit del av de två filmerna från det aktuella tillfället, vilka sökanden ingett i ärendet.

text: Sedan Justitiekanslern remitterat Polismyndigheten i ärendet upprättades en polisanmälan om tjänstefel. Åklagare vid Åklagarmyndighetens särskilda åklagarkammare beslutade den 11 september 2020 att inleda förundersökning. Den 23 september lades dock förundersökningen ned, med hänvisning till att Justitiekanslern inom ramen för sin tillsynsverksamhet har befogenhet att inleda förundersökning och väcka åtal för brott som befattningshavare har begått inom tjänsten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) reglerar rätten till ersättning för bl.a. lidande när någon varit häktad och anhållen under minst 24 timmar i sträck (se

text: 3 §§

text: ). Även den som har varit frihetsberövad kortare tid kan ha rätt till ersättning om beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt (

text: 5 §

text: ). En förutsättning är dock att det är fråga om ett frihetsberövande i lagens mening. Med det avses enligt förarbetena ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens nu aktuella beslut och åtgärder utgör sådan verksamhet. Ersättning för ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse bl.a. ideell skada.

text: Skadeståndslagen

text: ska endast tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap. 1 §

text: ). Frihetsberövandelagen ska alltså tillämpas i första hand.

text: Europakonventionen

text: Av

text: artikel 5.1 i Europakonventionen

text: framgår att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får frihetsberövas utom i vissa uppräknade fall och i den ordning som föreskrivs i lag.

text: Enligt artikel 8.1 i konventionen har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag. Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Det innebär ett krav på att åtgärden ska vara proportionerlig.

text: Bestämmelser om kroppsvisitation, husrannsakan m.m.

text: Enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: får en polisman besluta om kroppsvisitation i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: (BrB). Förverkande kan enligt

text: 36 kap. 3 § 2

text: BrB beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning.

text: Bestämmelsen ger polisen befogenhet att genomföra kroppsvisitation i förebyggande syfte. Avsikten är att ge underlag för polisen att i riskfyllda situationer eftersöka och ta hand om farliga tillhyggen. Det ska vara fråga om situationer där risken typiskt sett är stor för att knivar och andra farliga föremål kan komma att användas vid våldsbrott (

text: prop. 1986/87:115 s. 21

text: f.). Ett typexempel på en situation då ett ingripande är avsett att kunna ske är enligt förarbetena då två rivaliserande ungdomsgrupper konfronteras på allmän plats. Detsamma gäller under förhållanden då våldsamma sammanstötningar erfarenhetsmässigt kan uppstå, som vid idrottsevenemang (

text: prop. 1982/83:89 s. 15

text: f.).

text: Med bestämmelsen om kroppsvisitation som förebild utformades regeln i

text: 20 a § polislagen

text: som ger polisen befogenhet att i förebyggande syfte genomsöka fordon efter vapen och andra farliga föremål. Av förarbetena framgår att det måste finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att det finns farliga föremål i fordonet samt att bestämmelsen kan aktualiseras bl.a. när rivaliserande gäng konfronteras och polisen befarar att vissa personer förvarar vapen eller andra tillhyggen i fordon i närheten. Bestämmelsen är tillämplig även vid genomsökningar av enstaka fordon. (Se

text: prop. 2005/06:113 s. 63

text: Polisen anses vid sådana tillfällen ha befogenhet att mera rutinmässigt kontrollera om de som uppehåller sig på platsen eller besöker evenemanget bär på sig eller i handbagage medför föremål som kan användas för att skada andra. De angivna exemplen har inte ansetts vara uttömmande, men risken för våldsanvändning måste alltid vara på det sättet kvalificerad som anges i förverkandebestämmelserna i

text: 36 kap. 3 §

text: BrB. Polisen måste kunna peka på någon konkret omständighet – exempelvis tidigare iakttagelser – som ger objektivt stöd för ett antagande att vapen kan komma att påträffas vid en visitation. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: – en kommentar , JUNO februari 2021, kommentaren till

text: 19 §

text: Polisens befogenhet att genomföra kroppsvisitation och husrannsakan i fordon med stöd av de aktuella bestämmelserna i

text: polislagen

text: kräver alltså inte att det finns någon misstanke om brott. I det avseendet skiljer sig polisens befogenheter mot de straffprocessuella tvångsmedel som regleras i

text: rättegångsbalken

text: . Det rör sig om möjligheter för polisen att, vid sidan av den egentligt brottsutredande verksamheten, vidta åtgärder till förebyggande av att vapen och andra farliga föremål kommer till användning vid allvarlig våldsbrottslighet (jfr

text: prop. 1986/87:115 s. 6

text: och

text: prop. 2005/06:113 s. 21

text: f.). Bestämmelserna är avsedda för situationer där risken typiskt sett framstår som stor för att tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott.

text: Polismans rätt att genomföra identitetskontroll regleras i flera författningar (se t.ex.

text: 14 § polislagen

text: om omhändertagande för identifiering). Beträffande bilförare finns enligt

text: 3 kap. 15 § körkortslagen (1998:488)

text: en skyldighet att överlämna sitt körkort till polisen för kontroll. Vid sidan av det reglerade området anses en polisman ha rätt att tillfråga en person som anträffas i polisverksamheten om namn och hemvist, om det är nödvändigt för att en tjänsteuppgift ska kunna fullgöras. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: 14 §

text: , se även

text: JO 2019/20 s. 358

text: .) En sådan förfrågan anses inte i och för sig utgöra något intrång i någon grundlagsskyddad fri- eller rättighet.

text: Bedömningen i detta fall

text: Frihetsberövandelagen

text: En av de ingivna filmerna visar hur sökanden och hans hustru blev tillsagda av polisen att sitta ned på en bänk och vända sig bort medan husrannsakan genomfördes i bilen en bit därifrån. Av filmen framgår i övrigt främst följande. Sökanden hävdade i det inledande skedet sin rätt att närvara vid husrannsakan. Polisen förklarade då att det handlade om en säkerhetsåtgärd och att rätten att närvara inte innefattar en möjlighet att närmare få se vad polisen tittar på. En av poliserna stannade kvar hos sökanden och hans hustru, medan kollegorna genomsökte bilen under 10–12 minuter. Polisen stod hela tiden ett par meter ifrån bänken och gjorde ingen ansats att hindra sökanden från att kontinuerligt filma bilen med sin mobiltelefon. Polisen stod dock placerad på så sätt att han skymde halva bilen. Det fick sökanden att efter hand placera telefonen i ett annat läge så att den filmade ur en delvis annan vinkel. Han påpekade samtidigt att han hade rätt att filma, vilket polisen instämde i. Viss diskussion utbröt med anledning av att sökanden uppgav att polisen enligt hans uppfattning trakasserade honom, att han bara hade en supportertröja på sig och att han skulle göra en JO-anmälan. Polisen hänvisade då till att sökanden förekom i misstankeregistret för grovt vapenbrott.

text: För att frihetsberövandelagen ska vara tillämplig krävs att sökanden rent faktiskt utsatts för ett frihetsberövande. Så skulle kunna vara fallet om polisen som stått bredvid haft till uppgift att under alla förhållanden fysiskt hindra sökanden från att lämna bänken och gå därifrån. Av utredningen att döma har dock polisens syfte med att låta sökanden och hans hustru sitta en bit ifrån bilen varit att få genomföra husrannsakan ostört och på ett säkert vis. Det är inte detsamma som att sökanden till varje pris skulle ha förbjudits att lämna bänken och gå någon annanstans än till bilen i väntan på att husrannsakan skulle slutföras. Sammantaget har omständigheterna inte varit sådana att sökanden kan anses ha varit frihetsberövad på det sätt som avses i frihetsberövandelagen (jfr Justitiekanslerns beslut den 17 februari 2016, dnr

text: ). Den lagen är därmed inte tillämplig, vilket innebär att inte heller

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: aktualiseras. Sökandens anspråk ska i stället bedömas enligt

text: skadeståndslagen

text: Skadeståndslagen

text: Utredningen ger inte stöd för att det skulle ha förekommit någon form av integritetskränkande brott mot sökanden. Skadestånd kan därför inte utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: redan av det skälet. Frågan är därefter om polisens åtgärder mot sökanden har inneburit att hans rättigheter enligt Europakonventionen överträtts (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Såvitt gäller polisens tillsägelse om att sökanden skulle sitta på en bänk och vänta medan husrannsakan i bilen genomfördes hänvisas till den ovan gjorda bedömningen. Polisens agerande i den delen har inte inneburit någon konventionsöverträdelse. Polisen har vid det tillfället inte heller försökt hindra sökanden från att filma verkställigheten av husrannsakan.

text: Åtgärder som husrannsakan och kroppsvisitation utgör i och för sig ingrepp i en persons rätt till privatliv m.m. enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Det har dock som utgångspunkt funnits lagstöd för dessa åtgärder i

text: och

text: 20 a §§

text: polislagen

text: . I det enskilda fallet finns utrymme för att göra olika bedömningar av om förutsättningarna enligt respektive lagrum varit uppfyllda eller inte. Även om vissa bedömningar i efterhand kan ifrågasättas får ändå konventionens laglighetskrav anses vara uppfyllt i sökandens fall. Detsamma får sägas gälla för polisens åtgärd att – utifrån de förutsättningar som tidigare redovisats ur polisens protokoll – hejda och kontrollera sökanden efter att denne valt att inte hörsamma tidigare uppmaning från polisen att stanna. Åtgärderna har också haft ett legitimt syfte, nämligen att förebygga brott. Frågan är därefter om åtgärderna kan anses ha varit proportionerliga.

text: Av polisens dokumentation i protokollet framgår att det inledningsvis fanns en misstanke om bilbältesförseelse samt att den polis som vände om och följde efter sökanden i det skedet reagerade på att han efter att ha stannat bilen försökte komma undan trots en uppmaning om att stanna. Dessutom har polisen anfört att sökanden uppträdde aggressivt vid deras första kontakt i butiken. Dessa omständigheter har i förening med sökandens klädsel, anknytning till en mc-klubb och förekomst i misstankeregistret avseende grovt vapenbrott lett till besluten att kroppsvisitera sökanden och genomföra husrannsakan i hans bil.

text: Vissa paralleller kan dras till liknande ärenden som varit under Justitiekanslerns bedömning. (Se t.ex. JK:s beslut den 10 juli 2018, dnr 5054-17-4.3, beslut den 10 december 2019, dnr 6875-18-4.3 och beslut den 13 januari 2020, dnr 4886-19-4.3.2) Justitiekanslern har i dessa fall konstaterat att ett ingripande kan motiveras av en mer allmän situation inom det berörda området samt att den till mc-gäng knutna kriminalitetens utbredning och intensitet kan motivera mer rutinmässiga ingripanden mot individer som öppet visar att de tillhör den miljön. Det måste dock fortfarande finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för att ett farligt föremål kan komma att påträffas. En persons klädsel, den omständigheten att han eller hon tidigare figurerat i samband med våldsbrottslighet och personens attityd mot polisen vid det aktuella tillfället kan inte ensamma ligga till grund för beslut om tvångsåtgärder.

text: I det här fallet instämmer Justitiekanslern i Polismyndighetens bedömning att ingripandet mot sökanden inte kan sägas ha varit kopplat till en specifik situation som varit hotfull eller som erfarenhetsmässigt ökar risken för våldsbrott. Samtidigt ska vägas in att polisen i sådana här lägen måste tillåtas en rimlig bedömningsmarginal. De omständigheter som åtgärderna grundats på framgår av en utförlig dokumentation i protokollet över ingripandet. Underlaget har som framgått inte enbart handlat om sökandens klädsel, umgänge i misstänkt kriminella kretsar och aggressivt uppträdande, utan också den omständigheten att sökanden av allt att döma försökte komma undan polisen när han lämnat bilen. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att detta underlag varit tillräckligt för att det ska kunna anses motiverat att inte bara beordra sökanden att stanna och därefter fysiskt hejda honom, utan också att kroppsvisitera honom och genomföra husrannsakan i hans bil. Europakonventionens krav på proportionalitet är därmed uppfyllt.

text: Vad sökanden anfört om att han i samband med kroppsvisitationen blivit upptryckt mot en vägg framgår inte närmare av filmen och har inte heller i övrigt visats. Vad gäller påstådda trakasserier har sökanden uppfattats som att det är genom ovan redovisade åtgärder polisen ska ha trakasserat honom. Det är i vilket fall som helst inte visat att polisen i övrigt skulle ha agerat mot sökanden på ett sätt som varit skadeståndsgrundande. Inte heller är det visat att polisen handlat i strid med grundlagarna.

text: Sammanfattning

text: Sökanden har inte varit utsatt för något frihetsberövande i frihetsberövandelagens bemärkelse. Åtgärderna att kontrollera hans identitet, kroppsvisitera honom och genomföra husrannsakan i bilen har varit lagliga och proportionerliga. Polisen har inte försökt hindra honom från att filma verkställigheten av husrannsakan. Det är inte visat att polisen tryckt upp honom mot väggen i samband med visitationen eller på annat sätt trakasserat honom. Han har därmed inte utsatts för vare sig något typiskt sett integritetskränkande brott eller någon överträdelse av Europakonventionen. Hans ersättningsanspråk ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: Inledning

text: Vad gäller tillsynsaspekten avseende de åtgärder som riktats mot sökanden hänvisas till den bedömning som gjorts i skaderegleringsdelen. Justitiekanslern behöver dock inom ramen för sitt tillsynsuppdrag ta ställning även till de åtgärder som sökandens hustru utsattes för vid det aktuella tillfället samt vissa uttalanden som från polisens sida riktats till sökanden i anslutning till husrannsakan i bilen.

text: Kroppsvisitationen av sökandens hustru m.m.

text: Som framgått filmade sökandens hustru polisens ingripande mot honom utanför butiken. Filmen visar att hon höll ett visst avstånd till de övriga och att hon inte verbalt eller på annat sätt störde deras arbete. Under filmandet gick en av poliserna fram till henne och krävde besked om vem hon var och om hon satt i bilen. Hon blev sedan tillsagd av att lägga ifrån sig telefonen – medan dess kamera fortsatte att filma – eftersom hon skulle bli kontrollerad. Hon blev sedan kroppsvisiterad, vilket filmades av sökanden som då plockat upp telefonen från marken. I polisens protokoll över åtgärderna har antecknats att kvinnan förekom i misstankeregistret avseende grovt vapenbrott.

text: Justitiekanslern har ovan funnit att det sammantaget varit motiverat att kroppsvisitera sökanden och genomföra husrannsakan i bilen. Bedömningen har inte enbart utgått från omständigheter som sökandens klädsel och förekomst i misstankeregistret, utan också från hans agerande efter att han lämnat bilen. Utifrån polisens bedömning i det läget får det i de flesta fall anses godtagbart att även kontrollera en passagerare med registerförekomst, trots att personen i fråga inte uppträtt aggressivt eller försökt komma undan polisen. Varken kroppsvisitationen eller åtgärden att begära att hon uppgav sitt namn kan därför anses stå i strid med

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: Vad gäller polisens åtgärd att avbryta sökandens hustru när hon filmade ingripandet mot sökanden, gör Justitiekanslern följande bedömning. Utgångspunkten är att det saknas ett generellt förbud mot att fotografera någon utan samtycke (se

text: NJA 2017 s. 393

text: ). Att filma polisen under ett ingripande är därför i regel fullt tillåtet, förutsatt att den som filmar inte därigenom agerar på ett sätt som hindrar polisens arbete. (Se t.ex.

text: JO 2019/20 s. 358

text: , där JO framhöll att det ur ett rättssäkerhetsperspektiv är viktigt att kunna dokumentera polisens våldsanvändning.) Bedömningen måste också göras med hänsyn till att situationen aktualiserar den grundlagsskyddade anskaffarfriheten för uppgifter avsedda för publicering.

text: I det aktuella fallet var kvinnans filmande inte förenat med något hotfullt eller stökigt agerande från hennes sida och det hindrade inte heller polisen i deras arbete. Polismannen som avbröt filmandet gjorde det på ett sätt som sannolikt gett henne intrycket att hon inte hade något annat val än att lägga ifrån sig telefonen. Avgörande för bedömningen är dock att filmen visar hur polisen förklarade för kvinnan att hon behövde lägga ifrån sig telefonen för att följa med en bit bort och bli kontrollerad. Polisen har alltså inte invänt mot filmandet som sådant. Även om filmandet rent faktiskt kom att hindras framstår det således inte som att det var syftet med tillsägelsen. Det saknas därför anledning till kritik mot polisens agerande i den delen.

text: Polisens uttalanden

text: Som framgått återger en av de ingivna filmerna den del av händelseförloppet när sökanden och hans fru fick sitta på en bänk medan husrannsakan genomfördes i bilen. Under filmen hörs bl.a. följande dialog mellan sökanden (S) och en alternativt två poliser (P).

text: (S) Då ses vi nästa gång ni ska trakassera mig.

text: (P) …en sak när du hänger med ( ohörbart ) Devils så…

text: (S) Du vet mycket väl att jag har rätt att hänga med vem jag vill utan att ni ska trakassera mig.

text: (P) Nej, men då blir det så. Ingår man med några som har ett kriminellt nätverk, då blir man stoppad.

text: (P) Men i alla fall, det räcker att du bär den här och det vet du om, den diskussionen har ju tagits många gånger.

text: (S) Jag har rätt att bära precis vad jag vill…

text: (P) Absolut…

text: (S) …utan att jag ska behöva bli trakasserad.

text: (P) …men då får man vara beredd på det här, för det är så vi jobbar och det är en rätt vi har, och så kommer det vara.

text: (S) Jag har mina rättigheter också.

text: (P) Absolut. Det är lika bra att vara inställd på de här kontrollerna om man nu vill, om man nu trotsar det här i så fall, då får man också vara beredd på det.

text: (S) Vi får väl ta det här till JO får vi se vad de säger.

text: (P) Ja, absolut.

text: Uttalandena från polisens sida ger närmast uttryck för att det skulle räcka med att någon bär en viss klädsel och därmed verka stödja en enligt polisen kriminell organisation för att polisen ska ha rätt att kontrollera personen i fråga. Även om det ska framhållas att de båda närvarande poliserna trots den något upprörda situationen hela tiden höll sig lugna och sansade gentemot sökanden, är uttalandena onödiga då de inte återspeglar rättsläget kring kroppsvisitation och husrannsakan som sker med stöd av

text: polislagen

text: . Justitiekanslern nöjer sig dock med detta uttalande och anser således inte att agerandet är allvarligt nog att motivera någon kritik.

text: Med anledning av sökandens begäran kan tilläggas att Justitiekanslern i övrigt inte ser anledning till några uttalanden om polisens agerande, utöver vad som framgår av bedömningen ovan.

text: Frågan om tjänstefelsansvar

text: Åklagarens beslut att lägga ned förundersökningen om tjänstefel har i praktiken inneburit att frågan om tjänstefelsansvar överlämnats till Justitiekanslern att pröva. Justitiekanslern har redovisat sin bedömning av ärendets olika delar. Som framgått har polisens agerande ansetts godtagbart förutom vad gäller de uttalanden som en eller två poliser gjort till sökanden. Mot den bakgrunden finns det inte anledning att anta att tjänstefel eller annat brott har begåtts. Förundersökning ska därför inte inledas.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till långsam handläggning av två ansökningar om förlängning av uppehållstillstånd

text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Migrationsverket på grund av den utdragna handläggningstiden för sökandenas ansökningar om förlängning av uppehållstillstånd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA och BB (sökandena) beviljades uppehållstillstånd i Sverige för studier för perioden den 1 augusti 2019 – 1 september 2020. De ansökte den 5 mars 2020 om förlängning av uppehållstillstånden. Ansökningarna gällde perioden den 2 september 2020 – 2 oktober 2021.

text: Migrationsverket skickade den 28 maj 2020 en begäran om komplettering. Sökandena ombads inkomma med bl.a. ett intyg av vilket skulle framgå om de fortsatta studierna skulle bedrivas på distans samt handlingar av vilka skulle framgå att de uppfyllde krav på försörjning. Två dagar senare inkom handlingar från sökandena i fråga om försörjningskravet samt ett intyg om att fortsatta studier skulle bedrivas som distansundervisning fram till 2 november 2020 och att studier därefter krävde deras närvaro vid lärosätet.

text: I ett e-brev daterat den 2 juli 2020 angav sökandena att de inte fått något beslut trots att det hade gått tre månader sedan de ansökt om uppehållstillstånd. De meddelade även att de avsåg att resa till sitt hemland.

text: En anhörig till sökandena kontaktade Migrationsverket den 27 augusti 2020 och uppgav att det var oklart om sökandena kunde fortsätta sina studier eftersom de inte fått beslut om uppehållstillstånd samt att det fanns en risk för att sökandena skulle komma att förlora de pengar som de betalat i studieavgift.

text: Migrationsverket fick den 2 september 2020 en upplysning från lärosätet att sökandena avbrutit sina studier. Samma dag begärde handläggaren i ärendet att sökandena skulle redogöra för var de vistades. Sökandena informerades även om att verket mottagit information om att de avbrutit sina studier. Sökandena ombads inkomma med handlingar till styrkande av att de fortfarande studerade. Samma dag registrerades ett e-brev som inkommit den 28 augusti 2020 av vilket framgick att höstterminen skulle börja den 31 augusti men att sökandena blivit tvungna att avbryta studierna på grund av att de inte hade fått uppehållstillstånd. Sökandena uppgav även att de inte längre ville ansöka om förlängt uppehållstillstånd i Sverige. Den 4 september inkom sökandena med ett klagomål med anledning av Migrationsverkets hantering av ärendet.

text: Migrationsverket uppmanade sökandena den 12 oktober 2020 att inkomma med handlingar till stöd för att de lämnat landet. Sökandena skickade den

text: 14 respektive 15 oktober 2020 kopior av sina pass med utresestämplar. Den 27 oktober 2020 avskrevs sökandenas ärenden från fortsatt handläggning.

text: Anspråket

text: Sökandena har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 410 000 kr. Det begärda beloppet avser studieavgifter som det betalat under läsåret 2019/20, levnads- och boendekostnader under studietiden i Sverige samt utgifter för flygbiljetter.

text: Till stöd för sitt anspråk har sökandena anfört att de till följd av Migrationsverkets utdragna handläggning av deras ansökningar om förlängning av uppehållstillstånd inte kunnat fortsätta sina studier och slutföra sin utbildning i Sverige. De kurser som de avklarat under det första läsåret blev till följd av det utan något värde.

text: Utredningen

text: Migrationsverket har i ett yttrande hit avstyrkt att sökandena beviljas skadestånd. Sökandena har fått del av Migrationsverkets yttrande och kommenterat detta samt vidhållit sitt skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skadeståndslagen

text: m.m.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets handläggning av och beslut i ärenden avseende uppehållstillstånd är sådan verksamhet.

text: Oacceptabla dröjsmål vid behandling av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär att fel eller försummelse föreligger är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan begära. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för uppkommen skada. Vidare kan skadeståndsskyldighet föreligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersätt-ning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Uppehållstillstånd på grund av studier

text: Av

text: 5 b kap. 3 § utlänningslagen (2005:716)

text: , UtlL, framgår bl.a. att en utlänning som har antagits till en utbildning på heltid vid en läroanstalt för högre utbildning i Sverige ska, om utlänningen har betalat de avgifter som tas ut för studierna vid läroanstalten och inte något annat följer av bestämmelserna i 9 – 12 §§ i samma kapitel, beviljas ett uppehållstillstånd för studier inom högre utbildning. Ett uppehållstillstånd ska i regel gälla i minst ett år eller den kortare tid som studierna ska pågå.

text: En ansökan om uppehållstillstånd om studier inom högre utbildning ska, enligt

text: 4 a kap. 1 § utlänningsförordningen (2006:97)

text: , UtlF, avgöras senast 90 dagar från det att ansökan lämnades in. Om ansökan behöver kompletteras får tiden förlängas. Sökanden ska då underrättas om förlängningen.

text: Av

text: 5 b kap. 15 § andra stycket

text: UtlL följer att en person som har ansökt om förlängning av sitt uppehållstillstånd befinner sig legalt i Sverige och att en sådan ansökan kan prövas under tiden som personen befinner sig i riket.

text: Bedömningen i detta fall

text: Migrationsverkets handläggning

text: Sökandena ansökte den 5 mars 2020 om förlängning av uppehållstillstånd för studier i Sverige. Ansökningarna var inte kompletta. Inga handläggningsåtgärder vidtogs i de aktuella ärendena under två månader och 23 dagar. Först den 28 maj 2020 begärde Migrationsverket att sökandena skulle komplettera sina ansökningar. Kompletteringen kom in den 30 maj 2020. Efter det var ärendena klara för avgörande. Inga aktiva åtgärder vidtogs i syfte att driva handläggningen av ärendena framåt under drygt tre månader, fram till den 2 september 2020 då handläggaren – efter att sökandena några dagar tidigare återtagit sina ansökningar – begärde uppgift om deras vistelse och studieintyg. Den 27 oktober 2020 avskrevs ärendena från fortsatt handläggning.

text: Handläggningen av sökandenas ärenden tog i anspråk drygt sju och en halv månad. Tidsfristen i 4 a kap. 1 § UtlF har alltså överskridits avsevärt.

text: Den utdragna handläggningstiden har uteslutande berott på Migrationsverkets passivitet. Under handläggningen förekom två perioder av passivitet om sammanlagt ca sex månader. Att ärenden av nu aktuellt slag blir liggande under så lång tid utan att några faktiska handläggningsåtgärder vidtas är inte acceptabelt, i synnerhet när det som i detta fall finns en författningsstadgad längsta tillåtna handläggningstid.

text: Det förhållandet att ansökningarna har behövt kompletteras och att den författningsreglerade tiden därmed varit möjlig att förlänga påverkar inte den bedömningen. Sökandena har, trots föreskriften om det, inte heller informerats om någon sådan förlängning. När myndigheten, som här, först i slutet av beslutsfristen begär in en komplettering kan möjligheten till förlängning av fristen i 4 a kap. 1 § UtlF inte tolkas på så sätt att en ny frist om 90 dagar skulle börja löpa. Myndighetens handläggningstid får i stället bedömas i ljuset särskilt av ärendets art och omfattning liksom sökandens agerande. I det här fallet har sökandena i princip omgående inkommit in med begärda kompletteringar och varken ärendenas omfattning eller komplexitet har motiverat den långa handläggningstiden.

text: Migrationsverket kan därför inte undgå kritik för den utdragna handläggningstiden.

text: Frågan om skadestånd

text: Mot den bakgrunden får den utdragna handläggningstiden hos Migrationsverket av ärendena anses ha innefattat fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Sökandena är således i princip berättigade till skadestånd.

text: Sökandena har gjort gällande att de till följd av den utdragna handläggningstiden beträffande deras ansökningar om förlängt uppehållstillstånd blev tvungna att avbryta sina studier i Sverige, vilket har orsakat dem skada.

text: Av utredningen framgår att sökandena efter avslutad vårtermin åkte till sitt hemland. Höstterminen började den 31 augusti 2020. Sökandena hade uppehållstillstånd t.o.m. den 1 september 2020, vilket innebär att de hade möjlighet att – innan deras uppehållstillstånd löpte ut – resa tillbaka till Sverige och ta studieplatsen i anspråk när höstterminen började. Sökandena hade dessutom rätt att efter att deras uppehållstillstånd löpt ut, stanna kvar i Sverige i väntan på beslut om förlängning av uppehållstillstånden. Den utdragna handläggningstiden hos Migrationsverket av sökandenas ansökningar om förlängning av uppehållstillstånd inverkade således inte på sökandenas möjlighet att, innan höstterminen började, resa tillbaka till Sverige och fortsätta sina studier.

text: Av utredningen framgår vidare att studierna på sökandenas utbildning under första halvan av höstterminen 2020 bedrevs som distansstudier. Sökandena hade alltså även möjlighet att, i stället för att inför höstterminens start resa tillbaka till Sverige, fortsätta sina studier på distans i avvaktan på att få beslut beträffande sina ansökningar.

text: Sökandena har motiverat sitt beslut att avbryta sina studier i Sverige med att de inte velat riskera att gå miste om återbetalning av studieavgifter. Av utredningen framgår att ansökan om återbetalning av studieavgifter kunde göras senast den 21 september 2020. Sökandena avbröt dock sina studier redan den 28 augusti 2020, alltså vid en tidpunkt då de fortfarande hade giltiga uppehållstillstånd och därmed även möjlighet att återvända till Sverige och fortsätta sina studier.

text: Vid dessa förhållanden finns det inte ett adekvat orsakssamband mellan den utdragna handläggningstiden hos Migrationsverket och sökandenas beslut att avbryta sina studier i Sverige. Någon rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: föreligger därför inte. Det föreligger inte heller förutsättningar att utge skadestånd med hänvisning till att sökandenas rättigheter enligt Europakonventionen skulle ha överträtts.

text: Sökandenas ersättningsanspråk ska således avslås.


title: Inget skadestånd, men däremot ett erkännande av att polisen överträtt Europakonventionen genom beslut om kroppsvisitation och husrannsakan

text: Justitiekanslern erkänner att AA:s och BB:s rättigheter enligt artikel 8 i Europakonventionen överträtts genom polisens beslut om kroppsvisitation och husrannsakan. Justitiekanslern avslår dock AA:s och BB:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 4 juli 2020 stoppades fem motorcyklister av polisen för kontroll. Bland de fem fanns AA och BB som båda bar västar med Hells Angels-motiv. Polisen beslutade att genomföra kroppsvisitation och husrannsakan enligt

text: 19 § andra stycket

text: och

text: 20 a §

text: polislagen (1984:387)

text: . I protokollet över åtgärderna antecknades som grund för besluten att Hells Angels tillhör den s.k. 1 %- miljön och står för ett stort dolt våldskapital samt att det i miljön ofta förekommer vapen som kan komma till användning vid brott mot liv och hälsa.

text: Dagen därpå stoppades AA och BB för ännu en kontroll när de var ute och åkte motorcykel. Återigen beslutade polisen att genomföra husrannsakan i deras motorcyklar. I protokollet angavs som grund för beslutet bl.a. att Hells Angels har ställt sig utanför gällande samhällsnormer, att organisationen inte är främmande för att ta till våld, att den återkommande hamnar i konflikt med andra mc-grupperingar och att det vid tidigare kontroller i närtid hade påträffats farliga föremål. AA och BB fick därför enligt protokollet anses kunna inneha vapen eller andra farliga föremål, som typiskt sett används vid brott mot liv och hälsa.

text: Några vapen eller andra farliga föremål påträffades inte vid någon av kroppsvisitationerna eller husrannsakningarna.

text: På begäran av ombud för AA och BB lämnade polisen den 3 augusti 2020 ut händelserapporterna från kontrollerna. Delar av texten hade maskerats med hänvisning till sekretess. Ombudet förklarade då att begäran omfattade även protokollen över åtgärderna. Polisen meddelade den 14 augusti att protokollen eftersökts utan att kunna hittas och att det därmed saknades förutsättningar för att bifalla begäran.

text: Anspråket m.m.

text: AA och BB har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr vardera för ideell skada dels på den grunden att polisen trakasserat dem genom åtgärder som varit olagliga och utgjort diskriminering på grund av föreningstillhörighet, dels på grund av bristfällig dokumentation av åtgärderna. De åtgärder som åsyftas är id-kontroll och kroppsvisitation. Den senare åtgärden omfattar enligt ansökan även genomsökningen av sadelväskorna på motorcyklarna. AA och BB har anfört bl.a. följande.

text: Det förelåg inga brottsmisstankar mot dem och det fanns inga konkreta omständigheter som motiverade polisens åtgärder. Polisen stoppade och kontrollerade dem enbart på grund av att deras föreningstillhörighet. Åtgärderna har därmed inneburit en överträdelse av artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Polisinsatsen har dessutom utgjort ett brott mot behovs- och proportionalitetsprincipen i

text: 8 § polislagen

text: , då ett tiotal poliser i fyra bilar kontrollerade fem personer. Vidare försummade polisen att dokumentera åtgärderna, vilket fick till följd att några protokoll inte kunnat utlämnas till ombud för AA och BB som begärt ut dem.

text: AA och BB har även begärt att Justitiekanslern ska inleda tillsyn av Polismyndighetens arbete mot mc-klubbar samt granska myndighetens dokumentation kring nu aktuella åtgärder ur ett legalitetsperspektiv. De har vidare begärt att Justitiekanslern ska granska åtgärderna mot dem och fastställa att de varit olagliga och stått i strid med Europakonventionen.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket och avstyrkt att någon ersättning ska utgå. I yttrandet har anförts bl.a. följande.

text: Kroppsvisitationerna och husrannsakningarna (i fordonen) kan inte anses ha varit motiverade och proportionerliga ingrepp i rätten till privatliv enligt artikel 8 i konventionen. Den ideella skadan får dock anses vara mindre allvarlig och motiverar inte någon ekonomisk ersättning. Åtgärderna dokumenterades på ett korrekt sätt, men protokollen diariefördes inte förrän den 28 september 2020 (kontrollen den 4 juli) respektive den 23 oktober (kontrollen den 5 juli). Av det skälet kunde handlingarna inte utlämnas till ombudet för AA och BB på dennes begäran. Att diarieföringen dröjde berodde sannolikt på resursbrist. Handlingarna hölls ordnade i en pärm hos polisen men det är naturligtvis en brist att upprättade handlingar inte kan återfinnas när de begärs utlämnade.

text: AA och BB har yttrat sig över vad Polismyndigheten anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens nu aktuella beslut och åtgärder utgör sådan verksamhet. Ersättning för ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar.

text: I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse bl.a. ideell skada.

text: Europakonventionen

text: Enligt artikel 8.1 i konventionen har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag. Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Det innebär ett krav på att åtgärden ska vara proportionerlig.

text: Av artikel 11.1 följer rätten till frihet att delta i fredliga sammankomster och till föreningsfrihet. Rätten kan enligt artikel 11.2 inskränkas under de förutsättningar som även gäller enligt artikel 8.2.

text: Enligt artikel 14 gäller ett förbud mot diskriminering vid åtnjutandet av fri- och rättigheterna som anges i konventionen. I bestämmelsen räknas ett antal diskrimineringsgrunder upp, men uppräkningen är endast exemplifierande (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis , femte uppl., s. 566). Frågor om diskriminering på andra grunder har ofta uppkommit i Europadomstolens praxis. Det ska dock handla om diskriminering med avseende på de fri- och rättigheter som behandlas i konventionen och dess tilläggsprotokoll (a.a. s. 549).

text: Bestämmelser om kroppsvisitation, husrannsakan m.m.

text: Enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: får en polisman besluta om kroppsvisitation i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: (BrB). Förverkande kan enligt

text: 36 kap. 3 § 2

text: BrB beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning.

text: Bestämmelsen ger polisen befogenhet att genomföra kroppsvisitation i förebyggande syfte. Avsikten har varit att ge underlag för polisen att i riskfyllda situationer eftersöka och ta hand om farliga tillhyggen. Det ska vara fråga om situationer där risken typiskt sett är stor för att knivar och andra farliga föremål kan komma att användas vid våldsbrott (

text: prop. 1986/87:115 s. 21

text: f.). Ett typexempel på en sådan situation då ett ingripande är avsett att kunna ske är enligt förarbetena då två rivaliserande ungdomsgrupper konfronteras på allmän plats. Detsamma gäller under förhållanden då våldsamma sammanstötningar erfarenhetsmässigt kan uppstå, som vid idrottsevenemang (

text: prop. 1982/83:89 s. 15

text: f.).

text: Med bestämmelsen om kroppsvisitation som förebild utformades regeln i

text: 20 a § polislagen

text: som ger polisen befogenhet att i förebyggande syfte genomsöka fordon efter vapen och andra farliga föremål. Av förarbetena framgår att det måste finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att det finns farliga föremål i fordonet samt att bestämmelsen kan aktualiseras bl.a. när rivaliserande gäng konfronteras och polisen befarar att vissa personer förvarar vapen eller andra tillhyggen i fordon i närheten. Bestämmelsen är tillämplig även vid genomsökningar av enstaka fordon. (Se

text: prop. 2005/06:113 s. 63

text: Polisen anses vid sådana tillfällen ha befogenhet att mera rutinmässigt kontrollera om de som uppehåller sig på platsen eller besöker evenemanget bär på sig eller i handbagage medför föremål som kan användas för att skada andra. De angivna exempel har inte ansetts vara uttömmande men risken för våldsanvändning måste alltid vara på det sättet kvalificerad som anges i förverkandebestämmelserna i

text: 36 kap. 3 §

text: BrB. Polisen måste kunna peka på någon konkret omständighet – exempelvis tidigare iakttagelser – som ger objektivt stöd för ett antagande att vapen kan komma att påträffas vid en visitation. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: – en kommentar , JUNO februari 2021, kommentaren till

text: 19 §

text: Polisens befogenhet att genomföra kroppsvisitation och husrannsakan i fordon med stöd av de aktuella bestämmelserna i

text: polislagen

text: kräver alltså inte att det finns någon misstanke om brott. I det avseendet skiljer sig polisens befogenheter enligt

text: polislagen

text: mot de straffprocessuella tvångsmedel som regleras i

text: rättegångsbalken

text: (RB). Det rör sig om möjligheter för polisen att, vid sidan av den egentligt brottsutredande verksamheten, vidta åtgärder till förebyggande av att vapen och andra farliga föremål kommer till användning vid allvarlig våldsbrottslighet (jfr

text: prop. 1986/87:115 s. 6

text: och

text: prop. 2005/06:113 s. 21

text: f.). Bestämmelserna är avsedda för situationer där risken typiskt sett framstår som stor för att tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott.

text: Polismans rätt att genomföra identitetskontroll regleras i flera författningar (se t.ex.

text: 14 § polislagen

text: om omhändertagande för identifiering). Beträffande fordonsförare finns enligt

text: 3 kap. 15 § körkortslagen (1998:488)

text: en skyldighet att överlämna sitt körkort till polisen för kontroll. Vid sidan av det reglerade området anses en polisman ha rätt att tillfråga en person som anträffas i polisverksamheten om namn och hemvist, om det är nödvändigt för att en tjänsteuppgift ska kunna fullgöras. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: 14 §

text: , se även

text: JO 2019/20 s. 358

text: .) En sådan förfrågan anses inte i och för sig utgöra något intrång i någon grundlagsskyddad fri- eller rättighet.

text: En polisman ska vid verkställandet av en tjänsteuppgift ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter (

text: 8 § polislagen

text: Bedömningen i detta fall

text: Utredningen ger inte stöd för att det skulle ha förekommit något integritetskränkande brott mot AA eller BB. Skadestånd kan därför inte utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: redan av det skälet. Frågan är därefter om polisens åtgärder mot AA och BB har inneburit att deras rättigheter enligt Europakonventionen överträtts (jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Åtgärder som husrannsakan och kroppsvisitation utgör i och för sig ingrepp i en persons rätt till privatliv m.m. enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Det har dock som utgångspunkt funnits lagstöd för dessa åtgärder i

text: och

text: 20 a §§

text: polislagen

text: . I det enskilda fallet finns utrymme för att göra olika bedömningar av om förutsättningarna enligt respektive lagrum varit uppfyllda eller inte. Även om vissa bedömningar i efterhand kan ifrågasättas får ändå konventionens laglighetskrav anses vara uppfyllt i AA:s och BB:s fall. Åtgärderna har också haft ett legitimt syfte, nämligen att förebygga brott. Frågan är därefter om åtgärderna kan anses ha varit proportionerliga.

text: Vissa paralleller kan dras till liknande ärenden som varit under Justitiekanslerns bedömning. (Se t.ex. JK:s beslut den 10 juli 2018, dnr 5054-17-4.3, beslut den 10 december 2019, dnr 6875-18-4.3 och beslut den 13 januari 2020, dnr 4886-19-4.3.2) Justitiekanslern har i dessa fall konstaterat att ett ingripande kan motiveras av en mer allmän situation inom det berörda området samt att den till mc-gäng knutna kriminalitetens utbredning och intensitet kan motivera mer rutinmässiga ingripanden mot individer som öppet visar att de tillhör den miljön. Det måste dock fortfarande finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för att ett farligt föremål kan komma att påträffas. En persons klädsel, den omständigheten att han eller hon tidigare figurerat i samband med våldsbrottslighet och personens attityd mot polisen vid det aktuella tillfället kan inte ensamma ligga till grund för beslut om tvångsåtgärder.

text: Kroppsvisitationerna och husrannsakningarna i fordonen har i det här fallet av allt att döma grundats på att AA och BB bar mc-västar, att de hade anknytning till vad polisen bedömde som ett kriminellt nätverk och att tidigare kontroller hade lett till att farliga föremål påträffats. Som framgått är sådana omständigheter inte i sig tillräckliga för att vare sig kroppsvisitation eller husrannsakan, när ingripandet inte kan sägas ha varit kopplat till en specifik hotfull situation eller liknande. Mot den bakgrunden finner Justitiekanslern i likhet med Polismyndigheten att åtgärderna inte varit proportionerliga i förhållande till sitt syfte. De har därmed inneburit ett åsidosättande av AA:s och BB:s rättigheter enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Motsatsen gäller däremot för id-kontrollerna, vilka polisen haft rättsligt stöd för enligt vad som tidigare redovisats. Vidare kan omständigheterna inte anses ha varit sådana att något brott mot rätten till föreningsfrihet (artikel 11) eller mot diskrimineringsförbudet (artikel 14) förekommit. Vad gäller påstådda trakasserier från polisens sida är det inte visat att några sådana förekommit.

text: Frågan är därefter om artikel 13 i konventionen kräver att AA och BB erhåller skadestånd för den ideella skada de lidit till följd av att deras rättigheter enligt artikel 8.1 åsidosatts. Vid prövningen ska göras en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt (se

text: 5 kap. 8 § skadeståndslagen

text: ). I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se

text: NJA 2012 s. 211

text: I,

text: NJA 2013 s. 842

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: ). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns. I detta fall anser Justitiekanslern att det såväl för AA som för BB rör sig om sådana mindre allvarliga fall och att de därmed får anses gottgjorda genom att överträdelsen konstateras i detta beslut.

text: Tilläggas kan att det för genomsökning av motorcyklarnas sadelväskor får anses fullt godtagbart att besluta om husrannsakan i fordonet snarare än kroppsvisitation av föraren, då det inte gällt väskor som en person burit med sig (se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel , fjärde uppl., s. 648, jfr

text: 28 kap. 11 § tredje stycket

text: RB).

text: Vad gäller dokumentationen av åtgärderna har av allt att döma de aktuella protokollen i och för sig upprättats på ett korrekt sätt. Däremot visar utredningen att den påföljande diarieföringen av handlingarna brustit. Att det fick till följd att handlingarna inte kunde lämnas på begäran visar hur viktigt det är att varje steg i en korrekt handläggning följs, inklusive diarieföring av en upprättad handling. Bristerna i hanteringen av protokollen är dock inte av sådant slag att de kan medföra någon skadeståndsskyldighet för staten. Dessutom ska framhållas att det av utredningen framgår att åtgärder vidtagits från den aktuella polisregionens sida för att undvika att det inträffade upprepas. Justitiekanslern ser därför inte skäl för något uttalande eller någon annan åtgärd inom ramen för sitt tillsynsuppdrag.

text: På ovan anförda skäl ska skadeståndsanspråken avslås.

text: Avslutningsvis kan tilläggas att Justitiekanslern inte heller i övrigt ser någon anledning till granskning eller uttalande rörande Polismyndighetens arbete mot mc-klubbar eller i annat hänseende som tas upp i inlagorna från AA och BB. Det inkluderar frågan om storleken på polisinsatsen i förhållande till

text: 8 § polislagen