avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Kritik mot Tullverket för att en anhållen person under en transport belades med handfängsel och midjebälte och iförd detta togs till ett apotek för att hämta ut sin medicin

sammanfattning: En person stoppades av tulltjänstemän vid gränsen till Sverige och blev senare anhållen misstänkt för brott. Under transporten till polisarresten var han belagd med handfängsel och midjebälte. Personen informerade tulltjänstemännen om att han var i behov av medicin i arresten. Tulltjänstemännen tog honom då till ett apotek där han iförd fängslet och bältet fick hämta ut medicinen. JO uttalar att det saknades grund för användningen av fängsel. Vidare uttalar JO att personen utsattes för onödig uppmärksamhet genom besöket på apoteket och att åtgärden inte var förenlig med det krav på hänsynstagande som gäller för all tvångsmedelsanvändning. Tullverket kritiseras för detta och för att skälen för fängselanvändningen inte dokumenterades tillräckligt utförligt.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 november 2023 förde AA fram klagomål mot Tullverket. AA uppgav bl.a. följande.

text: Han och hans son stoppades vid Lernacken efter att de varit i Tyskland och köpt alkohol. Tulltjänstemännen ansåg att de köpt med sig för mycket alkohol, vilket resulterade i att de blev frihetsberövade. Han skulle köras till arresten i Ystad. På fråga informerade han tulltjänstemännen om att han behövde viss medicin på morgonen. Han berättade att den fanns i hans hem och att han skulle klara sig fram till lunch kommande dag. I stället för att hämta medicinen från hans hem körde tulltjänstemännen honom till ett apotek i centrala Malmö. Tulltjänstemännen eskorterade honom in till apoteket iförd handfängsel med midjebälte. Han fick hämta medicinen och betala för den själv, vilket inte var lätt eftersom han var fängslad i midjehöjd. Händelsen var förödmjukande.

text: Utredning

text: JO begärde att Tullverket skulle yttra sig över åtgärden att belägga AA med fängsel och om hur hans behov av medicin hanterades. Tullverket (vikarierande överdirektören BB) yttrade sig den 14 mars 2024.

text: Tullverket redogjorde för händelseförloppet och upplysningar från tulltjänstemännen enligt följande.

text: AA och hans son kom till Lernacken från Danmark i en skåpbil. Bilen såg tungt lastad ut och stoppades av en tulltjänsteman. Den togs ut för fördjupad kontroll och vid den påträffades alkohol som togs i beslag. AA och sonen delgavs misstanke om smuggling av alkohol, alternativt olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. De anhölls senare av åklagare på grund av kollusionsfara. Åklagaren beslutade även om vissa restriktioner. Det beslutades sedan att AA skulle föras till arresten i Ystad.

text: AA informerade tulltjänstemännen om att han behövde viss medicin vid lunchtid kommande dag. Vid kontroll med Tullverkets inre befäl fick tulltjänstemännen besked om att AA skulle ha med sig medicinen vid överlämningen till arresten eftersom arresten av säkerhets- och hälsoskäl inte tar emot den som inte har med sig sin medicin. Tulltjänstemännen kände sig därför tvingade att lösa situationen innan de kom till arresten. Eftersom AA behövde hämta ut medicinen personligen och visa legitimation fann tulltjänstemännen ingen annan lösning än att ta med AA till ett apotek i Malmö. AA var under transporten belagd med handfängsel och midjebälte. I det upprättade protokollet över åtgärden anges ”säkerhetsskäl vid förflyttning eller transport” och ”transport anhållen”.

text: Tulltjänstemännen gjorde en proportionalitetsbedömning. De ansåg att fängslet var nödvändigt eftersom besöket på apoteket innebar ännu en säkerhetsrisk då AA var anhållen på grund av kollusionsfara. Vidare ansåg de att skälen för åtgärden övervägde risken för att AA skulle utsättas för onödig uppmärksamhet. Apoteket de besökte låg enskilt och inte i ett köpcentrum. Det var få personer där, vilket innebar begränsad uppmärksamhet. Därefter fördes AA till arresten i Ystad.

text: Tullverket redogjorde för rättslig reglering och följande reglering om hantering av medicin.

text: Det är Polismyndigheten som ansvarar för polisarresterna. Av 6 kap. 1 § i Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester (

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1) framgår att den intagne i samband med intagningen ska tillfrågas om sitt hälsotillstånd och om han eller hon har någon medicin förskriven. Enligt 2 § ska en intagen som förskrivits viss medicin få tillgång till den enligt förskrivningen. Förskrivningen ska dokumenteras. Av Tullverkets rutin gällande ansvarsfördelningen vid hantering av frihetsberövade personer (STY 2023-388), som är ett styrande dokument inom myndigheten, framgår att Tullverket inte har ansvar eller skyldighet att förse frihetsberövad person med läkarvård, medicin eller annan omvårdnad och inte heller något kostnadsansvar för sådant efter överlämnade av personen till annan myndighet. Det framgår vidare att Tullverkets personal ska följa de önskemål och instruktioner som lämnas av arrest och häkte innan överlämnande av personen sker till annan myndighet, såsom upprättande av blankett om hälsostatus, arrestantblad eller annan formalia samt utnyttja de tillfällen då man anlitat tolk till att klarlägga dessa önskemål och instruktioner.

text: Tullverket redovisade därefter följande bedömning.

text: Av det upprättade protokollet över användning av fängsel framgår inte närmare varför det av säkerhetsskäl ansågs vara nödvändigt att belägga AA med handfängsel i detta fall, vilket är en brist. Inte heller vid utredningen av detta ärende har några närmare skäl för åtgärden framkommit. När det gäller hanteringen av medicinen har de inblandade tulltjänstemännen fått besked om att de behövde ha med AA:s medicin i samband med överlämnandet till polisarresten eftersom han annars inte skulle tas emot. Något stöd för att det finns ett sådant krav har inte framkommit under utredningen av detta ärende. Tvärtom framgår det av Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester (

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1) att den intagne i samband med intagningen ska tillfrågas om mediciner och att den intagne ska få tillgång till föreskriven medicin. Tillgången till en intagens behov av medicin förefaller därför enligt Tullverkets mening falla på polisarresten. Samtidigt framgår enligt Tullverkets interna rutin gällande ansvarsfördelningen vid hantering av frihetsberövade personer att Tullverkets personal ska följa de önskemål och instruktioner som lämnas av arrest och häkte innan överlämnande av personen sker till annan myndighet och att Tullverket inte har ansvar eller skyldighet att förse frihetsberövad person med medicin efter överlämnande av personen till annan myndighet. Oavsett de berörda tjänstemännens uppfattning att det fanns ett krav på dem att ha med sig AA:s medicin så anser Tullverket att åtgärden att ta med AA in på apoteket iförd handfängsel inte kan anses stå i rimlig proportion till syftet med åtgärden då tillgången till medicinen, som inte var akut, borde ha kunnat hanterats genom en annan mindre ingripande åtgärd som inte utsatte honom för onödig uppmärksamhet. Tullverket kommer med anledning av det aktuella ärendet att ta kontakt med Polismyndigheten för att utröna ansvaret för den intagnes medicin i samband med överlämnande av en person till polisarresten samt uppdatera myndighetens interna styrande och stödjande dokument kring hanteringen.

text: AA kommenterade Tullverkets yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En tulltjänsteman som omhändertar eller på annat sätt inskränker en persons rörelsefrihet får belägga honom eller henne med fängsel. Det förutsätter antingen att personen uppträder våldsamt och att åtgärden är nödvändig med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller att det är nödvändigt av säkerhetsskäl vid vissa förflyttningar och transporter. (Se 21 b § lagen om straff för smuggling, smugglingslagen.)

text: Utgångspunkten är att fängsel är en så ingripande åtgärd att den endast bör användas när starka skäl talar för det. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig, ska den användas i stället. Ett exempel på när en tulltjänsteman kan använda fängsel vid förflyttning är om det finns flyktfara vid en transport. (Se

text: prop. 2020/21:192 s. 52

text: Användning av fängsel enligt 21 b § smugglingslagen ska antecknas i ett protokoll. Protokollet ska innehålla uppgift om fängslets art, tiden när fängslet sattes på och när det togs bort samt skälen för åtgärden (se 21 c § smugglingslagen). Skälen för fängselanvändningen ska redovisas tydligt (se

text: prop. 2020/21:192 s. 52

text: En intagen som transporteras eller av annan anledning vistas utanför förvaringslokalen under en myndighets övervakning ska inte utsättas för onödig uppmärksamhet (se 21 § häktesförordningen).

text: Vid en förundersökning ska den s.k. hänsynsprincipen beaktas. Den innebär att undersökningen ska bedrivas så att inte någon i onödan utsätts för bl.a. misstanke och olägenhet (se

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Hänsynsprincipen är tillämplig på såväl misstänkta som andra personer som berörs av en förundersökning. Principen aktualiseras framför allt vid verkställigheten av tvångsmedel på det sättet att diskretion bör iakttas, t.ex. vid hämtning till förhör, husrannsakan eller kroppsvisitation. (Se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, femte uppl., s. 75.)

text: Bedömning

text: Det saknades grund för att använda fängsel Användning av fängsel är en ingripande åtgärd. Jag har tidigare uttalat att en tulltjänsteman måste göra en bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall för att kunna ta ställning till om det av säkerhetsskäl är nödvändigt att belägga den omhändertagna personen med fängsel vid en transport (se JO:s protokoll den 21 februari 2024, dnr 7626-2023).

text: I det nu aktuella protokollet över användningen av fängsel har det endast angetts ”säkerhetsskäl vid förflyttning eller transport” och ”transport anhållen”. Utifrån dokumentationen går det inte att bedöma om det var nödvändigt med fängsel. Som Tullverket konstaterat är det en brist.

text: Tulltjänstemännen har vid utredningen hos JO uppgett att det var nödvändigt att belägga AA med fängsel eftersom besöket på apoteket innebar en säkerhetsrisk för att han var anhållen på grund av kollusionsfara. En sådan säkerhetsrisk nämns dock inte i det upprättade protokollet. Tulltjänstemännen har inte heller i JO:s utredning preciserat vad säkerhetsrisken skulle ha bestått av. Någon risk för att AA skulle försöka fly under transporten har inte ens påståtts. Jag noterar i det sammanhanget att det i Tullverkets interna dokument anges att flyktfaran ska vara uppenbar för att fängsel ska få användas vid transport (se Tullverkets Stödjande dokument, 2024-01-26, VER 2023-404, s. 25). Utifrån den presenterade utredningen kan jag inte se att det fanns grund för användningen av fängsel. Behovet av medicin borde ha hanterats på ett annat sätt Tulltjänstemännen kände till att AA klarade sig utan sin medicin fram till lunch dagen därpå. Hans behov av medicin var alltså inte akut och det fanns tid att lösa situationen. Trots det tog tulltjänstemännen med AA till ett apotek där han iförd fängsel med midjebälte själv fick hämta ut medicinen. Detta riskerade givetvis att väcka uppseende och utsatte AA för onödig uppmärksamhet. Åtgärden var inte förenlig med det krav på hänsynstagande mot den enskilde som gäller för all tvångsmedelsanvändning. Jag har förståelse för att AA

text: upplevde händelsen som förödmjukande. I likhet med Tullverket anser jag att situationen borde ha lösts på ett annat sätt. Någon alternativ lösning verkar dock inte ha övervägts.

text: AA har fört fram att tulltjänstemännen kunde ha hämtat medicinen i hans hem. Av utredningen framgår dock att en åklagare meddelat att AA:s anhöriga inte fick informeras om frihetsberövandet. Den lösning som AA nämnt var därför inte möjlig. Kritik Tullverket kritiseras för att AA blev belagd med handfängsel och midjebälte utan att det fanns grund för det och för att han iförd fängslet med bältet togs till ett apotek för att hämta ut sin medicin, vilket stred mot kravet på hänsyn. Vidare kritiseras Tullverket för att skälen för fängselanvändningen inte dokumenterades tillräckligt utförligt.

text: Avslutande kommentarer Vid en inspektion av Tullverket hösten 2023 granskade jag bl.a. användningen av fängsel vid transporter. Endast i ett fåtal fall hade det antecknats något om vilka omständigheter som låg till grund för åtgärden. Jag uttalade att den bristfälliga dokumentationen gav intryck av att det mer eller mindre rutinmässigt fattas beslut om användning av fängsel vid transporter. (Se mitt ovannämnda protokoll.)

text: Jag får samma intryck i det här fallet. Tullverket har angett att JO:s protokoll för närvarande analyseras och att det finns anledning att informera tulltjänstemännen om regleringen av fängselanvändning och vad ett fängselprotokoll ska innehålla. Det aktuella ärendet visar att det framstår som angeläget.

text: Tullverket har vidare uppgett att myndigheten kommer att kontakta Polismyndigheten för att klarlägga ansvarsfördelningen när en person som är i behov av medicin ska överlämnas till en polisarrest. Det framstår som en motiverad åtgärd. Jag skickar en kopia av beslutet till Polismyndigheten för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Leo Nilsson Nannini har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.

text: Sändlista AA Tullverket (TV-2024-01556) Polismyndigheten, rättsavdelningen (för kännedom)


publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om Allmänna reklamationsnämndens behörighet att pröva tvist rörande advokatverksamhet

org: jo

sammanfattning: Ett dödsbo hade ansökt om boutredningsman och en biträdande jurist vid en advokatbyrå hade tilldelats uppdraget. Efter att ha framfört klagomål över boutredningsmannens arbete till advokatbyrån hänvisades dödsboet till Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd. Den nämnden tog dock inte upp klagomål från juridiska personer, t.ex. dödsbon. Dödsboet lämnade in en anmälan till Allmänna reklamationsnämnden (ARN) som dock avvisade anmälan på den grunden att nämnden inte var behörig att pröva tvisten. ARN hänvisade till att arvodestvister och andra krav som en konsument riktar mot en advokat eller en advokatbyrå prövas av Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd. Enligt det regelverk som styr konsumenttvistnämndens verksamhet omfattas emellertid inte dödsbon av definitionen av konsument. ChefsJO uttalar i beslutet att det inte finns någon regel som uttryckligen undantar tvister om advokatverksamhet från ARN:s verksamhetsområde. Sådana bestämmelser har dock funnits i tidigare gällande förordningar som reglerat ARN:s verksamhet. Enligt chefsJO är det tydligt att lagstiftarens avsikt varit att undanta tvister som rör advokatverksamhet från ARN:s behörighetsområde och att den i ärendet uppkomna situationen verkar bero på omständigheter som lagstiftaren inte förutsett. ChefsJO uttalar i beslutet att hon mot bakgrund av omständigheterna inte finner tillräcklig anledning att kritisera ARN för underlåtenheten att pröva dödsboets anmälan. Med hänvisning till den oklarhet som enligt chefsJO finns i lagstiftningen i de aktuella avseendena lämnas en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 december 2019 framförde AA klagomål mot Allmänna reklamationsnämnden (ARN). Hon anförde bl.a. följande:

type: stycke

text: Hon är en av fyra delägare i ett dödsbo som hade ansökt om boutredningsman. Detta uppdrag fick en biträdande jurist vid en advokatbyrå. Dödsboet var missnöjt med boutredningsmannens arbete och framförde klagomål till advokatbyrån, som hänvisade dödsboet till Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd.

text: Den nämnden tog dock endast upp klagomål från konsumenter och inte från juridiska personer, t.ex. dödsbon.

text: Dödsboet skickade därefter en anmälan till ARN. Nämnden avvisade dock anmälan eftersom den inte ansåg sig behörig att pröva saken och hänvisade dödsboet till konsumenttvistnämnden. Dödsboet skickade efter detta in en ny anmälan till ARN, men nämnden betraktade denna som en begäran om omprövning av avvisningsbeslutet.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet begärdes in och granskades. En föredragande vid JO begärde även in muntliga upplysningar från ARN. Av handlingarna framgick bl.a. att AA genom en fullmakt hade företrätt dödsboet vid ARN, men att myndigheten hade registrerat AA, och inte dödsboet, som anmälare. ARN hade även genom ett beslut avvisat anmälan med hänvisning till att arvodestvister och andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller advokatbyrå prövas av Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd. ARN ansåg sig därför inte behörig att pröva den aktuella tvisten.

text: Anmälan remitterades därefter till ARN för yttrande. JO begärde även att myndigheten skulle yttra sig över vissa frågor, vilka framgår av yttrandet. I sitt remissvar anförde ARN, genom nämndens ordförande, bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: Den 13 maj 2019 anmälde AA Advokathuset Actus AB till ARN (Änr 2019- 07534). Den 26 juni 2019 avvisade nämnden hennes anmälan med följande motivering: Allmänna reklamationsnämnden prövar tvister efter anmälan av en konsument. Med konsument avses i nämndens instruktion dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, dels dödsbon. Nämnden prövar dock inte alla tvister; en del tvister är undantagna. Arvodestvister och andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller en

text: advokatbyrå prövas av Sveriges advokatsamfunds Konsument-

text: tvistnämnd. Allmänna reklamationsnämnden får därför inte pröva sådana tvister. Mot bakgrund av detta får nämnden inte pröva den tvist som anmälts i detta ärende. Nämnden hänvisade härvid till

text: och

text: 25 §§

text: förordningen (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden samt lagen (

text: ) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. Den 28 juni 2019 begärde AA ut samtliga handlingar i ärendet och den 18 juli 2019 inkom AA med en handling där det framgick att hon hade anmält ARN till JO. Den 23 juli 2019 gjorde en handläggare på ARN följande anteckning. Jag ringer anm och upplyser om möjligheten att göra en ny anm, anm svarar att hon vill att vi lägger upp en ny anm med de handlingar hon skickat in i ärendet. Upplyser om att en ny jurist kommer att titta på det nya ärendet men att jag inte kan föregripa en bedömning av vad den juristen kommer att komma fram till om nämndens behörighet. /BB.

text: Den 9 augusti 2019 lades ett omprövningsärende (änr 2019-12648) upp och de handlingar som kommit in efter det att AA fått sitt beslut flyttades över från det ursprungliga ärendet (änr 2019-07534) till omprövningsärendet. Den 15 augusti 2019 beslutade nämnden att inte bevilja omprövning.

text: Anmälan till JO

text: AA har anmält ARN till JO och gjort gällande att ARN borde ha prövat hennes tvist eftersom ARN enligt förordning (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden ska pröva anmälningar från dödsbon. Med anledning av M.S:s anmälan har JO ställt tre frågor till nämnden. Frågorna besvaras nedan.

text: Varför registrerades AA och inte dödsboet som anmälare? Att AA registrerades som anmälare beror med största sannolikhet på att hon i det elektroniska anmälningsformuläret själv angett sig som anmälare. Denna uppgift fördes sedan med automatik in i ARN:s ärendehanteringssystem. Att uppgiften senare inte ändrades synes vara ett förbiseende från nämndens sida. ARN har vidtagit åtgärder i syfte att undvika att liknande misstag upprepas.

text: Anser ARN att nämnden inte är behörig att pröva arvodesfrågor mellan ett dödsbo och en advokat eller biträdande jurist vid en advokatbyrå? ARN är en nämnd för alternativ tvistlösning som avses i

text: 4 § första stycket lagen (2015:671)

text: om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden (1 § ARN:s instruktion). Myndigheten ska efter anmälan av en konsument rekommendera en lösning av bl.a. tvister mellan konsumenter och näringsidkare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet (3 §). Med konsument avses enligt nämndens instruktion dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, dels dödsbon. Denna definition skiljer sig från den definition som återfinns i EUdirektivet om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister där konsument definieras som ”en fysisk person som agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten” . ARN:s definition av konsument är alltså vidare än direktivets. Definitionen i ARN:s instruktion är även i allmänhet något vidare än enligt annan konsumenträttslig lagstiftning. Tillägget om dödsbon infördes i slutet av 1990-talet på begäran av ARN, så att även tvister avseende begravningstjänster som anmäldes av dödsbon skulle kunna prövas av nämnden (se betänkande 1997/98:LU21 s. 35). Vid implementeringen av EUdirektivet fann utredningen att tillägget om dödsbon skulle vara kvar i instruktionen eftersom detta inte ansågs strida mot direktivet. ARN prövar inte tvister som kan prövas eller har prövats av en annan nämnd för alternativ tvistlösning som har godkänts enligt lagen (

text: ) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden (

text: 6 §

text: ARN:s instruktion). Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd är en sådan nämnd. Konsumenttvistnämnden prövar arvodestvister eller andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller en advokatbyrå (

text: 58 §§

text: stadgarna för Sveriges advokatsamfund). Det innebär att ARN inte prövar tvister som rör advokatverksamhet.

text: Se

text: artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/11/EU

text: av den 21 maj om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning

text: (EG) nr 2006/2004

text: och direktiv

text: . Se

text: SOU 2014:47 s. 178

text: Redan innan Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd inrättades fanns det ett undantag i ARN:s instruktion för tvister rörande advokatverksamhet. Detta undantag var föremål för en ingående diskussion vid implementeringen av EUdirektivet. Den slutsats som utredningen kom fram till var att konsumenttvister rörande advokatverksamhet även i fortsättningen skulle undantas från ARN:s kompetensområde. Detta eftersom den då planerade Konsumenttvistnämnden för advokatverksamhet levde upp till kraven enligt direktivet samt att den nämnden skulle komma att fylla en viktig funktion när det gällde prövning av konsumenttvister rörande advokatverksamhet. Frågan om Konsumenttvistnämndens definition av konsument även skulle omfatta dödsbon diskuterades inte. Eftersom Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd inte prövar anmälningar från dödsbon finns det en lucka mellan ARN:s instruktion och stadgarna för Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd. En lucka som lagstiftaren inte verkar ha förutsett. Det står dock klart att lagstiftarens avsikt aldrig har varit att ARN ska pröva tvister rörande advokatverksamhet. Tvärtom var utredningens uttryckliga ståndpunkt att dessa tvister även i fortsättningen skulle undantas från ARN:s kompetensområde. Detta oaktat av att definitionen av konsument i ARN:s instruktion omfattar dödsbon. ARN anser sig mot den ovan beskrivna bakgrunden inte vara behörig att pröva tvister som rör advokatverksamhet. Vilka avvägningar gjorde ARN avseende anmälarens begäran som framfördes vid ett telefonsamtal den 23 juli 2019? De avvägningar som gjordes med anledning av telefonsamtalet var att ett nytt ärende i form av ett omprövningsärende skulle läggas upp. Ett omprövningsärende lades därefter också upp den 9 augusti 2019 och nämnden fattade beslut i det ärendet den 15 augusti 2019.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Ett dödsbo räknas som ett självständigt rättssubjekt i form av en juridisk person (se Walin m.fl.,

text: Ärvdabalken

text: Del II [Version 6z, JUNO], kommentaren till

text: 18 kap. under rubriken Inledning).

text: Regler om ARN:s handläggning ARN:s handläggning av tvister regleras i förordningen (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden. Av förordningens

text: 2 § 1

text: framgår att med begreppet konsument i förordningen avses dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, dels dödsbon.

text: Enligt förordningens 3 § ska ARN efter anmälan av en konsument rekommendera en lösning av bl.a. tvister mellan konsumenter och näringsidkare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet.

text: Se 4 § 4 i numera upphävda förordning (

text: ) med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden. Se

text: SOU 2014:47

text: . Se

text: SOU 2014:47 s. 192

text: Reglerna i 5–8 §§ förordningen uppställer vissa begränsningar när det gäller ARN:s behörighet. I 6 § anges bl.a. att myndigheten inte prövar tvister som kan prövas eller har prövats av en nämnd för alternativ tvistlösning som har godkänts enligt lagen (

text: I 25 § föreskrivs bl.a. att om ARN inte är behörig att pröva en tvist enligt förordningen ska myndigheten avvisa ärendet. Alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden Enligt 1 § lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden gäller lagen för alternativ tvistlösning som initieras av en konsument avseende hans eller hennes anspråk mot en näringsidkare, om anspråket härrör från avtal om köp av vara eller tjänst mellan konsumenten och näringsidkaren i enlighet med

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/11/EU av den 21 maj 2013

text: (EG) nr 2006/2004

text: och direktiv

text: , i den ursprungliga lydelsen (tvistlösningsdirektivet).

text: I lagens 2 § 1 anges att med nämnd för alternativ tvistlösning avses en tvistlösningsnämnd som har utsetts eller godkänts enligt den lagen. I punkten 3 definieras konsument som en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet.

text: Av

text: 8 b § förordningen (2007:824)

text: med instruktion för Kammarkollegiet framgår att Kammarkollegiet som behörig myndighet ska fullgöra de uppgifter som följer av lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden, alltså bl.a. utse och godkänna alternativa nämnder för alternativ tvistlösning. En sådan nämnd är Sveriges Advokatsamfunds konsumenttvistnämnd (konsumenttvistnämnden). Advokatsamfundets Konsumenttvistnämnd Konsumenttvistnämndens verksamhet regleras i 52–68 §§ stadgarna för Sveriges advokatsamfund.

text: Av 57 § framgår att konsumenttvistnämnden ska pröva tvister mellan en konsument och en advokat eller advokatbyrå om en tjänst som advokaten eller advokatbyrån tillhandahållit konsumenten.

text: Enligt 58 § avses med konsument en fysisk person som agerar för ett ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten.

text: Enligt information på konsumenttvistnämndens sida på Advokatsamfundets webbplats är en advokattjänst i sammanhanget en tjänst som utförts av en advokat eller biträdande jurist på en advokatbyrå inom ramen för deras advokatverksamhet (advokatsamfundet.se/konsumenttvistnamnden/Vem-kanvi-hjalpa/Har-du-ett-krav-mot-en-advokat/, 2020-10-12). Konsumenttvistnämnden har även i beslut prövat krav med anledning av arbete som utförts av

text: biträdande jurister (se bl.a. konsumenttvistnämndens beslut den 31 maj 2016, dnr KT-2016/0651).

text: Bedömning

text: Utredningen visar att ARN avvisade dödsboets anmälan på den grunden att nämnden inte var behörig att pröva tvisten. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen ovan prövar Advokatsamfundets konsumenttvistnämnd anmälningar från konsumenter som rör advokatverksamhet. Till skillnad från de regler som styr ARN:s prövning av tvister omfattas inte dödsbon av definitionen av konsument enligt det regelverk som rör konsumenttvistnämndens verksamhet. Dödsboet hade alltså inte kunnat få sin sak prövad av konsumenttvistnämnden.

text: De begränsningar som uppställs i instruktionen för ARN när det gäller myndighetens behörighet avser, såvitt nu är i fråga, tvister som kan eller har prövats av en annan nämnd för alternativ tvistlösning. Det finns däremot inte någon regel som uttryckligen undantar tvister om advokatverksamhet från nämndens behörighetsområde. Sådana bestämmelser har dock, vilket ARN även har anfört, funnits i tidigare gällande förordningar som har reglerat ARN:s verksamhet (se bl.a. 4 § 4 i den numera upphävda förordningen [2007:1041] med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden). I äldre förarbeten har det även framhållits att ARN inte bör pröva ärenden som gäller advokattjänster (se

text: prop. 1979/80:114 s. 16

text: ). Vid införandet av regleringen om alternativa tvistlösningar på konsumentområdet framfördes ingen annan uppfattning i den frågan (se bl.a.

text: SOU 2014:47 s. 192

text: Det är enligt min mening tydligt att lagstiftarens avsikt har varit att undanta tvister som rör advokatverksamhet från ARN:s behörighetsområde. Den i ärendet uppkomna situationen tycks alltså bero på omständigheter som lagstiftaren inte har förutsett. Även om det, lagtekniskt sett, inte verkar ha funnits något formellt hinder mot att ARN prövade den aktuella tvisten, är det tveksamt om detta skulle ha varit förenligt med lagstiftarens avsikt. Jag finner mot bakgrund av omständigheterna inte tillräcklig anledning att kritisera nämnden för underlåtenheten att pröva dödsboets anmälan. Med anledning av vad som kommit fram kring den oklarhet som finns i lagstiftningen i nu nämnda avseenden skickar jag dock en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte tillräcklig anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Beslut
Grundläggande fri- och rättigheter
Tillsyn

title: Anmälningar till JO om vaccinationsbevis (s.k. vaccinpass)

text: Klagomålen

text: JO har tagit emot ett mycket stort antal anmälningar om vaccinationsbevis. I stort sett samtliga klagomål har riktats mot riksdagen, regeringen eller Folkhälsomyndigheten. Ett mindre antal klagomål avser bl.a. Regeringskansliet, Diskrimineringsombudsmannen, E-hälsomyndigheten och Läkemedelsverket.

text: Klagomålen avser nästan undantagslöst att införandet av vaccinationsbevis strider mot grundläggande fri- och rättigheter som framför allt regleras i

text: regeringsformen

text: , t.ex. mötesfriheten, demonstrationsfriheten, föreningsfriheten, religionsfriheten och skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp, och att åtgärden är oproportionerlig.

text: Bakgrund

text: I september 2021 remitterade Regeringskansliet promemorian Vaccinationsbevis som smittskyddsåtgärd (S2021/06359). Syftet med förslaget var att få beredskap om det epidemiologiska läget utvecklades så att vaccinationsbevis behövde användas som en smittskyddsåtgärd.

text: I ett remissyttrande över promemorian förde JO Per Lennerbrant fram bl.a. att han inte kunde se några uppenbara skäl till att inte godta en ordning med vaccinationsbevis som en smittskyddsåtgärd men att det fanns behov av ytterligare analys i vissa avseenden, bl.a. i fråga om förslagets förenlighet med grundläggande fri- och rättigheter (se yttrandet den 29 september 2021 i JO:s ärende R 120-2021).

text: I syfte att minska smittspridningen hemställde Folkhälsomyndigheten den 17 november 2021 att regeringen skulle införa förslaget om vaccinationsbevis som en smittskyddsåtgärd i förordningen (

text: ) om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19 (begränsningsförordningen).

text: Regeringen beslutade i enlighet med Folkhälsomyndighetens hemställan. Ändringen i begränsningsförordningen, som trädde i kraft den 1 december 2021, innebär att om deltagare som besöker en allmän sammankomst eller offentlig tillställning har uppvisat ett vaccinationsbevis som visar att de har vaccinerats med det totala antalet doser vaccin mot sjukdomen covid-19 minst två veckor före sammankomsten eller tillställningen, så gäller inte det sedan tidigare införda kravet

text: på anordnaren att begränsa antalet deltagare (3 kap. 2 a §). Folkhälsomyndigheten har meddelat föreskrifter av vilka följer att den som anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning inomhus med fler än 100 deltagare ska använda sådant vaccinationsbevis, i annat fall måste anordnaren använda vissa preciserade smittskyddsåtgärder som bl.a. tar sikte på avstånd mellan deltagare (2 kap. 2 och 4 §§

text: HSLF-FS 2021:87

text: ). Föreskrifterna har meddelats med stöd av ett bemyndigade i begränsningsförordningen (3 kap. 5 §).

text: Hanteringen hos JO

text: För att underlätta hanteringen av de många anmälningarna har dessa diarieförts i ett antal s.k. samlingsärenden.

text: Som JO har informerat om på sin webbplats har det inte varit möjligt att på grund av det mycket stora antalet anmälningar skicka ut en bekräftelse på att anmälan har tagits emot i varje enskilt fall.

text: Om JO

text: JO:s uppgift JO är en del av riksdagens kontrollmakt och har till uppgift att på riksdagens vägnar utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. Utgångspunkten för JO:s verksamhet är den enskildes intresse av att bli föremål för en lagenlig och även i övrigt korrekt behandling från myndigheternas sida. JO-ämbetet är en del av det konstitutionella skyddet för den enskildes grundläggande fri- och rättigheter.

text: JO kan inte ändra en myndighets beslut.

text: JO:s huvuduppgift är att kontrollera om myndigheterna har följt de regler som gäller för hur ärenden ska handläggas. Det rör sig om en juridisk granskning av formella frågor. JO brukar inte uttala sig om myndigheternas bedömningar och beslut i olika sakfrågor, t.ex. medicinska bedömningar. JO prövar inte heller frågor om skadestånd.

text: JO är i princip fri att avgöra vad som ska utredas och besluten kan inte överklagas.

text: JO:s tillsynsområde Det är i princip bara myndigheter och deras anställda som står under JO:s tillsyn.

text: JO är förhindrad att granska riksdagens ledamöter, regeringen och statsråden. Det följer av

text: 2 § tredje stycket lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän.

text: JO utreder inte klagomålen om vaccinationsbevis

text: Folkhälsomyndigheten hemställde om att regeringen skulle fatta beslut om ändring i begränsningsförordningen i huvudsak enligt det förslag som Regeringskansliet tidigare hade remitterat. Hemställan, som inte utgjorde någon myndighetsutövning

text: mot enskild, grundades på epidemiologiska bedömningar som det inte är JO:s uppgift att överpröva.

text: Regeringen beslutade senare om den ändring i begränsningsförordningen som redogjorts för ovan. Inför ställningstagandet hade den att överväga de remissynpunkter som kommit in från JO och andra remissinstanser samt att göra en bedömning av om ändringen var förenlig med grundläggande fri- och rättigheter enligt bl.a.

text: regeringsformen

text: . Jag är förhindrad att granska regeringen och kommer därför inte att utreda de klagomål som är riktade mot den.

text: Folkhälsomyndigheten har utfärdat föreskrifter som preciserar när vaccinationsbevis kan användas. Jag bedömer att myndigheten inte har gått utöver sitt normgivningsbemyndigande. Inte heller av något annat skäl finner jag anledning att utreda klagomålen mot Folkhälsomyndigheten.

text: Övriga klagomål, som riktats mot andra än de nyss nämnda, ger inte heller anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendena avslutas.

text: Jag har inför beslutet samrått med justitieombudsmannen Per Lennerbrant som har tillsyn över

text: ordningslagens

text: tillämpning.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Bemötande
Omhändertagande
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Polisen har omhändertagit en 13-årig pojke enligt 12 § polislagen utan att det fanns grund för åtgärden

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 1 december 2020 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Väst. Hon uppgav sammanfattningsvis följande. Hennes 13-årige son, BB, var på väg hem från skolan när två poliser fick uppfattningen att han pekade långfinger åt dem. Poliserna godtog inte sonens förklaring utan tog tag i hans armar, förde honom till en polisbil och körde iväg med honom. De ”tullade” honom under färden och tog hans tillhörigheter. Sonen har känt smärta i armarna och axlarna efter att poliserna tog tag i honom.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen CC) yttrade sig den 24 augusti 2021 efter att de berörda befattningshavarna hade fått tillfälle att lämna upplysningar. Yttrandet finns tillgängligt hos JO.

text: Enligt Polismyndigheten framgår det av protokollet som de ingripande poliserna upprättade att BB den 24 november 2020 kl. 10.20 blev omhändertagen med stöd av

text: 12 § polislagen

text: . Vid tillfället stod BB vid en busshållplats och visade fingret mot en polispatrull som åkte förbi. BB hade en mycket dålig attityd när poliserna skulle prata med honom. Han försökte avvika och satte sig till motvärn. Poliserna ledde in BB i bilen genom att hålla i varsin arm. Därefter tog de kontakt med BB:s mamma som uppmärksammades på BB:s beteende. I samråd med mamman kördes BB till hemadressen.

text: Enligt en tjänsteanteckning som en av poliserna upprättade efter anmälan till JO har polisen upplevt en ökad problematik med narkotikaförsäljning och ordningsstörande ungdomar i det aktuella området. Vidare framgår att BB:s beteende upplevdes som destruktivt och påminde om beteendet hos äldre yrkesoch gängkriminella.

text: Polismyndigheten redogjorde för relevant rättslig reglering och redovisade sin bedömning.

text: Enligt Polismyndigheten räcker enbart den omständigheten att en underårig befinner sig i ett visst område vanligtvis inte för ett ingripande enligt

text: 12 § polislagen

text: . Ett omhändertagande med stöd av den bestämmelsen ska ses som en social skyddsåtgärd och är tänkt för nödfallsliknande situationer då den unge anträffas i en skadlig eller farlig miljö.

text: Det har inte kommit fram omständigheter som tyder på att det fanns en akut risk för att BB skulle utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. Mot den bakgrunden fanns det inte förutsättningar att omhänderta honom med stöd av

text: 12 § polislagen

text: . Polisernas våldsanvändning var begränsad och framstår inte som oproportionerlig men det saknades stöd i lag för ingripandet.

text: Beslut om tvångsåtgärder ska dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt. Omständigheterna kring grunderna för ingripandet borde ha beskrivits mer utförligt i protokollet. Det hade t.ex. varit lämpligt om uppgifterna i tjänsteanteckningen hade dokumenterats. Dokumentationen och utredningen i övrigt ger inte stöd för uppgifterna om kroppsvisitation.

text: Polismyndigheten angav avslutningsvis att man kommer att påminna aktuellt lokalpolisområde om tillämpningsområdet för bl.a. den aktuella bestämmelsen och föreslå att ingripandeverksamheten får en genomgång av reglerna.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänt om polisingripanden En polis som ska verkställa en tjänsteuppgift ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Tvång får användas endast i den form och utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. (Se

text: 8 § första stycket polislagen

text: En polis får i vissa fall använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Det gäller t.ex. om polisen möts med våld eller hot om våld, om någon som med stöd av lag ska berövas friheten försöker undkomma, eller om polisen annars möts av motstånd vid verkställigheten av ett sådant frihetsberövande. (Se 10 § första stycket 1 och 2

text: polislagen

text: Ett omhändertagande får inte orsaka den omhändertagne större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till åtgärdens syfte eller väcka onödig uppmärksamhet. Den som har omhändertagits får inte underkastas annan inskränkning i sin frihet än som behövs med hänsyn till ändamålet med åtgärden, ordning eller säkerhet. (Se

text: 17 § polislagen

text: Protokoll ska föras över ett ingripande som innebär att någon omhändertas. Av

text: 27 § polislagen

text: framgår vilka uppgifter som protokollet ska innehålla.

text: En polis ska i kontakter med allmänheten med beaktande av omständigheterna och situationen agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen).

text: Tillfälligt omhändertagande av barn enligt

text: 12 § polislagen

text: Om någon som kan antas vara under 18 år anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling, får han eller hon tas om hand av en polis för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sina föräldrar, någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. Vid bedömningen av risken för den unges hälsa eller utveckling ska det beaktas om man kan befara att den unge kan komma att utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. (Se

text: 12 § polislagen

text: I de ursprungliga förarbetena till

text: polislagen

text: uttalandes följande. Ett omhändertagande kan bli aktuellt t.ex. då ett barn uppehåller sig i en s.k. knarkarkvart eller hittas omtöcknat av berusningsmedel i en rivningsfastighet. Det kan vidare gälla ungdomar som påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala personer eller som i övrigt befinner sig i en sådan situation att man kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 29

text: Med anledning av att det ansågs osäkert i vilka fall bestämmelsen kunde tillämpas gjordes år 2013 en ändring genom att den nuvarande sista meningen i bestämmelsen lades till. Syftet var att klargöra förutsättningarna för ett omhändertagande.

text: I propositionen till lagändringen uttalades följande. Syftet med ett omhändertagande med stöd av

text: 12 § polislagen

text: är att undanröja ett faromoment och i nödfallsliknande situationer omedelbart avlägsna den som kan antas vara under 18 år från en för hans eller hennes hälsa eller utveckling farlig eller skadlig miljö. Normalt är det inte en tillräcklig grund för ett ingripande att den unge vid något enstaka tillfälle befinner sig i en allmän miljö tillsammans med en eller flera av polisen kända kriminella eller missbrukare. För att det ska vara befogat att göra ett ingripande krävs att det finns ytterligare omständigheter som gör att det är nödvändigt att omgående få bort den unge från en miljö som i situationen bedöms vara uppenbart skadlig. Ett sådant exempel kan vara när den unge befinner sig på allmän plats i sällskap med t.ex. en känd missbrukare och agerar på ett sådant sätt att han eller hon kan antas söka kontakt med narkotikaförsäljare. Även andra omständigheter ska beaktas, såsom att den unge utsätter sig själv för en allvarlig fara, exempelvis genom att balansera på broräcken eller åka mellan vagnarna i tunnelbanan. En helhetsbedömning ska alltid göras av förhållandena i det enskilda fallet, såsom den unges ålder, tidpunkten på dygnet, vilka personer som finns på platsen och relationen till dessa och vilken typ av plats det är. Innan polisen omhändertar en ungdom ska

text: andra mindre ingripande åtgärder uteslutas, t.ex. möjligheten att kontakta den unges föräldrar eller socialtjänsten eller att förmå den unge att självmant lämna platsen och återvända hem. (Se

text: prop. 2011/12:171 s. 33

text: f. och 44 f.)

text: Barnkonventionen Artiklarna 1–42 i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) gäller som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om befintlig lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: Vid åtgärder som rör barn ska i första hand barnets bästa beaktas (se artikel 3.1). Inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv (se artikel 16.1). Barn får inte heller olagligt eller godtyckligt berövas sin frihet. Frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. (Se artikel 37 [b].)

text: Bedömning

text: Omhändertagandet av BB var ogrundat De ingripande poliserna har berättat att de har upplevt en ökad problematik med narkotikaförsäljning och ordningsstörande ungdomar i det område där BB befann sig. De har också berättat att de kände en verklig oro över BB:s situation.

text: En tvångsåtgärd får komma i fråga endast när de lagliga förutsättningarna är uppfyllda. Ett omhändertagande enligt

text: 12 § polislagen

text: är en social skyddsåtgärd som kan användas när det finns en överhängande och allvarlig risk för ett barns hälsa eller utveckling, dvs. i vad som närmast kan beskrivas som en akut situation. Polisen kan inte göra ett omhändertagande med stöd av bestämmelsen enbart av den anledningen att polisen upplever att den unge exempelvis beter sig illa eller visar en dålig attityd. Inte heller räcker enbart en mer allmän oro för den unges situation.

text: Inom ramen för den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt

text: 8 § polislagen

text: ska polisen ta ställning till om ett ingripande är förenligt med barnkonventionen. En viktig del i sammanhanget är barnets rätt till skydd för sin hälsa och utveckling. Samtidigt måste hänsyn tas till barnets rätt till frihet och integritet. Barnets bästa ska självklart beaktas när en tvångsåtgärd övervägs men kan inte motivera en sådan åtgärd när de i lag angivna förutsättningarna inte är uppfyllda.

text: Utredningen ger inte stöd för att det fanns någon särskild anledning för poliserna att befara att BB skulle råka illa ut vid det aktuella tillfället eller att platsen skulle ha varit särskilt olämplig för honom. Dessutom skedde ingripandet mitt på dagen när BB var på väg hem från skolan. Jag kan inte se att det fanns en sådan överhängande och allvarlig risk för BB:s hälsa eller utveckling som ett omhändertagande enligt

text: 12 § polislagen

text: kräver. I stället ger

text: omständigheterna vid ingripandet och de uppgifter som lämnats intrycket att den egentliga anledningen till att BB omhändertogs var att poliserna trodde att han hade pekat långfinger åt dem.

text: Jag bedömer det som klarlagt att omhändertagandet var ogrundat. Av det följer att det inte heller fanns grund för poliserna att föra BB till polisbilen genom att hålla i hans armar. Jag delar Polismyndighetens bedömning att omständigheterna kring ingripandet borde ha dokumenterats mer utförligt.

text: Kritik och avslutande kommentarer Det är ett grundläggande rättssäkerhetskrav att tvångsmedel hanteras korrekt och används endast i sådana situationer som de är avsedda för. Det är vidare en självklarhet att en polis som använder tvångsmedel ska ha klart för sig vilka rättsliga förutsättningar som gäller för åtgärden.

text: Jag får uppfattningen att de två poliser som ingrep mot BB inte hade tillräcklig kunskap om i vilka situationer

text: 12 § polislagen

text: kan tillämpas. Det verkar närmast som att de vidtog åtgärden för att tillrättavisa honom. Jag ser allvarligt på att BB omhändertogs utan att det fanns grund för det och Polismyndigheten kritiseras för detta. Jag har dock inte anledning att kritisera Polismyndigheten för hur ingripandet gick till. Polismyndigheten kritiseras däremot för de dokumentationsbrister som myndigheten själv pekat på. Det finns också anledning för mig att erinra om polisförordningens krav på att en polis i kontakter med allmänheten ska visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: Uppgifterna om att BB skulle ha kroppsvisiterats saknar stöd i utredningen. Jag har därför inte underlag att göra något uttalande i den frågan.

text: Jag har i ett annat beslut denna dag kritiserat Polismyndigheten för att i en liknande situation ha omhändertagit en 13-årig pojke med stöd av

text: 12 § polislagen

text: (se JO:s ärende med dnr 4204-2021). Det tycks finnas ett behov av att höja kunskapsnivån inom polisen när det gäller tillämpningen av bestämmelsen. Det är därför angeläget att myndigheten, om det inte redan är gjort, påminner berörda regioner om tillämpningsområdet för bestämmelsen och att ingripandeverksamheten får en genomgång av reglerna. Av Polismyndighetens yttrande i det andra ärendet framgår att Utvecklingscentrum Mitt vid Nationella operativa avdelningen arbetar med att ta fram ett metodstöd som bl.a. ska inbegripa omhändertaganden enligt

text: 12 § polislagen

text: . Jag ser positivt på det.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Publicering Sekretess

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Gagnefs kommun för att ha publicerat uppgifter ur en visselblåsarutredning utan att tillräckligt omsorgsfullt ha bedömt hur berörda personers identitet skulle skyddas

sammanfattning: I ett visselblåsarärende publicerade kommunen en så kallad förutredning på sin webbplats. Namnen som förekom i ärendet hade ersatts med tjänstetitlar men kunde trots det enkelt kopplas till de personer som avsågs. JO konstaterar att bedömningen av hur identiteten för de berörda personerna skulle skyddas vid publiceringen inte gjorts med tillräcklig omsorg och kritiserar kommunstyrelsen för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO i november 2023 förde AA fram klagomål mot Gagnefs kommun. Hon uppgav bl.a. följande.

text: Kommunen publicerade den 27 oktober 2023 en förutredning i ett visselblåsarärende på sin webbplats. Den innehöll uppgifter om personer som varit inblandade i ärendet och om privata relationer dem emellan, bl.a. avseende henne. Hon kontaktade t.f. kommunchefen samma dag och ifrågasatte varför kommunen publicerat uppgifter som omfattades av sekretess.

text: Den 30 oktober tog kommunen bort förutredningen från webbplatsen och informerade om att den felaktigt hade publicerats. AA begärde därefter ut förutredningen med hänvisning till rätten att få ta del av en allmän handling. Efter att ha fått en maskad kopia av förutredningen begärde hon ett överklagbart beslut avseende sekretessprövningen. I beslutet framgick att handlingen delvis omfattades av sekretess med hänvisning till

text: 17 kap. 3 b §

text: och

text: 32 kap. 3 b §

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL). Eftersom förutredningen publicerades i sin helhet, kan inget annat antas än att kommunen dessförinnan inte hade gjort någon sekretessprövning.

text: AA bifogade bl.a. den publicerade handlingen och den maskade kopian.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Gagnefs kommun skulle yttra sig om bl.a. vilka överväganden som gjordes före publiceringen och om publiceringen föregåtts av någon sekretessprövning.

text: Kommunstyrelsen yttrade sig till JO i april 2024 och redogjorde inledningsvis för ärendets handläggning m.m. enligt i huvudsak följande.

text: På uppdrag av Gagnefs kommun utförde en extern aktör en förutredning med anledning av ett visselblåsarärende. Syftet med utredningen var bl.a. att utreda misstankar om jäv och att ge kommunen vägledning och stöd i ärendet. Inom kommunen handlades ärendet av en särskild utredningsgrupp med ansvar för visselblåsarärenden. Gruppen bestod av tf. kommunchefen – som inte längre tjänstgör i kommunen – en personalchef, en utvecklingsledare, en kommunikationsansvarig och en förtroendevald revisor. Vid utredningsgruppens överläggning framhölls vissa bedömningsgrunder för den fortsatta ärendehanteringen, såsom skydd för visselblåsaren och största möjliga öppenhet och transparens. Efter att utredningsgruppen mottagit utredningen fick den externa aktören uppdraget att göra en fördjupad utredning.

text: Kommunstyrelsen redogjorde för sina överväganden inför publiceringen och sin sekretessprövning enligt i huvudsak följande.

text: Överväganden inför publicering Vikten av öppenhet och transparens i ärendet var den avgörande faktorn vid utredningsgruppens kollektiva beslut att publicera en redaktionell bearbetning av den mottagna förutredningen. Utredningsgruppen fann det angeläget att markera vikten av visselblåsarärendet med den aktuella publiceringen på kommunens hemsida den 27 oktober 2023. Syftet med och motivet för publiceringen i fråga var att så väl externt som internt visa en formell och korrekt hantering av ärendet. Sekretessprövning De berörda befattningshavarna som ingick i utredningsgruppen uttrycker samstämmigt att publiceringen av förstudien föregicks av en grundlig och seriös sekretessprövning, dock med tydlig koppling till och med betoning av de fastställda bedömningsgrunderna för den fortsatta ärendehanteringen. Gruppens sekretessprövning innebar främst att anförda namn i förutredningen byttes ut mot benämning av befattningshavare. Någon maskning av övriga uppgifter i texten bedömdes inte vara särskilt påkallad. Berörda befattningshavare anför något motstridigt mellan varandra att den gemensamma sekretessprövningen resulterade i dels en maskad version, dels en version där namn byttes ut mot befattning. Avsikten skulle vara att publicera den maskade versionen men att det av misstag blev den omaskade versionen, den med namn utbytt mot befattningshavare, som blev publicerad. Detta motsägs dock av vissa befattningshavare i utredningsgruppen som framhåller att det efter sekretessprövningen fanns endast en [1] version av förstudien och att det var den versionen som publicerades. – – – Efter den 30 oktober 2023 gjorde kommunen en förnyad sekretessbedömning gällande den publicerade texten. Detta föranlett av påpekande gällande innehållet

text: med avseende på vad som kunde bedömas vara uppgift av personlig karaktär. Enligt rutin görs en ny sekretessbedömning vid varje ny begäran om utlämnande av allmän handling. Kommunstyrelsen redovisade följande bedömning. Gagnefs kommun bedömde vid publiceringstillfället den 27 oktober 2023 att texten i den aktuella publiceringen överensstämde med regleringen enligt 17 kap. 3 b § och till

text: 32 kap. 3 b § Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: utifrån att den aktuella texten inte innehöll några utpekanden med namn på berörda personer. Vidare med hänvisning till den generella strävan till öppenhet och transparens i hanteringen av själva visselblåsarärendet. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I ett uppföljningsärende enligt lagen om skydd för personer som rapporterar om missförhållanden (

text: visselblåsarlagen

text: ) gäller sekretess för vissa uppgifter. I

text: 17 kap. 3 b § första stycket

text: OSL finns bestämmelser till skydd för utredningen i uppföljningsärendet.

text: Sekretess gäller också till skydd för enskild i bl.a. ett uppföljningsärende och hos en myndighet i ett ärende som har sin grund i ett uppföljningsärende avseende myndigheten (se

text: 32 kap. 3 b § första stycket

text: OSL).

text: Sekretessen till skydd för enskild ska gälla för uppgift som kan avslöja den rapporterande personens identitet, och för uppgift som kan avslöja identiteten på en annan enskild, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men (se

text: 32 kap. 3 b § andra stycket

text: OSL).

text: Med andra enskilda personer avses alla personer som kan förekomma i ett ärende om uppföljning eller åtgärder, t.ex. personer som påstås ha orsakat ett missförhållande, personer som åberopas som vittnen eller personer som bistått den rapporterande personen (se

text: prop. 2020/21:193 s. 309

text: Sekretessens föremål är uppgifter som kan avslöja identiteten på rapporterande personer och andra enskilda personer. Bestämmelsen ska tillämpas på såväl identitetsuppgifter som andra uppgifter som kan bidra till att identiteten avslöjas. Sådana andra uppgifter kan t.ex. vara konkreta beskrivningar av händelser, angivande av tidpunkter eller vilka grupper av personer som var inblandade. Det handlar om uppgifter som ensamt eller tillsammans med andra uppgifter, oavsett om de finns i rapporten eller inte, kan avslöja identiteten på enskilda personer. (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [19 juni 2024, version 29, JUNO], kommentaren till 32 kap. 3 b §.)

text: En uppgift för vilken sekretess gäller får inte röjas för enskilda eller någon annan myndighet, om inget annat anges i offentlighets- och sekretesslagen (se

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: I det allmännas verksamhet ska, i stället för bestämmelserna om tystnadsplikt i

text: visselblåsarlagen

text: , bestämmelserna i OSL tillämpas (se

text: 9 kap. 2 § visselblåsarlagen

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Gagnefs kommun gav en extern aktör i uppdrag att utreda uppgifter om jäv som inkommit till kommunens visselblåsarfunktion. En så kallad förutredning mottogs av en inom kommunen särskilt tillsatt utredningsgrupp för visselblåsarärenden. Efter att förutredningen bearbetats redaktionellt publicerades den på kommunens webbplats.

text: Enligt kommunstyrelsen har personerna i gruppen uppgett att publiceringen föregicks av en grundlig och seriös sekretessprövning som innebar att namn ersattes med tjänstetitlar.

text: Jag ställer mig frågande till utredningsgruppens slutsats. En uppgift om en tjänstetitel kan många gånger, särskilt vid en mindre myndighet, vara lätt att knyta till en viss person. Utredningen visar att de tjänstetitlar som förekom i den publicerade handlingen enkelt kunde kopplas till de personer som avsågs, bl.a. AA.

text: Jag kan därför konstatera att bedömningen av hur identiteten för de berörda personerna skulle skyddas vid publiceringen inte gjorts med tillräcklig omsorg. Kommunstyrelsen ska kritiseras för det.

text: Styrelsen har förklarat att öppenhet och transparens var avgörande inför beslutet att publicera handlingen på webbplatsen. Det är positivt att en myndighet strävar efter att vara så öppen som möjligt gentemot allmänheten men det får naturligtvis inte medföra att sekretessbelagda uppgifter riskerar att offentliggöras.

text: Jag noterar att kommunstyrelsen har vidtagit åtgärder för att säkerställa korrekt hantering av publiceringar på kommunens webbplats, sekretessprövningar och handlingsutlämnanden.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Anna Sundström har föredragit ärendet och byråchefen Charlotte Håkansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Borås, för att felaktig information om möjligheterna att få inneha frimärken lämnats till en intagen

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 november 2022 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Borås. Han anförde bl.a. följande.

text: Intagna får inte ta emot frimärken från utsidan då anstalten anser att de kan vara doppade i knark. I dag tjänar intagna bara 13 kr per timme och ett frimärke kostar lika mycket. Det står i hans och andras verkställighetsplaner att de ska ha kontakt med närstående. Intagna ska inte behöva arbeta en timme för att ha råd med ett frimärke.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade en medarbetare hos JO in muntliga upplysningar från anstalten Borås. Vid samtalet framkom i huvudsak följande. Anstalten har nya rutiner om vad som får tas in och har blivit hårdare med frimärken. När frimärken skickas in till anstalten omhändertas de och förvaras i förrådet. Den intagne har ingen möjlighet att få tillgång till dem utan får köpa frimärken i kiosken.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA fört fram i sin anmälan om att intagna inte får ta emot frimärken och ge en närmare beskrivning av anstaltens rutin för hanteringen av oanvända frimärken som kommer in till intagna. Myndigheten skulle även redogöra för bakgrunden till rutinen och vilka överväganden som gjorts om mindre ingripande åtgärder samt besvara frågan om det fattas något beslut med anledning av hanteringen.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom regionchefen för Region Väst, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifterna har inhämtats från kriminalvård chefen BB på anstalten Borås. Avseende fr gcställningen hurnvida de intagna på anstalten far ta emot frimärken som skickats till dem utifrån har följande anförts. När en intagen på anstalten får frimärken skickade till sig utifrån får denne alltid information om att ådana anlänt till dennes förråd. Den intagne får sedan ansöka om att fä in frimärkena på sitt bostadsrum på anstalten. När ansökan om att få inneha frimärkena gjorts undersöker förråd personalen huruvida de är inköpta i Kriminalvårdens nationella kioskverksamJ1et och andra om tändigheter om kan vara relevanta, t.ex. om det är möjligt att visitera frimärket och klistrets innehåll, innan ett beslut fattas i det enskilda ärendet. Om ett frimärke är köpt inom Kriminalvårdens nationella kioskverksamhet är det som regel inga problem att få inneha detta då det kommit in på anstalten genom kontrollerade former direkt från tillverkaren av frimärken. Om ett frimärke skickats till den intagne utifrån krävs det att det går att säkerställa att det inte kommer att utgöra en säkerhetsrisk inne på an talten. Frimärken inköpta utanför Kriminalvården kan innehålla otillåtna sub tanser, t.ex. narkotika. Att vi itera frimärken kräver både teknisk utrustning och personalre urser som anstalten i dagsläget aknar. Det finns också en risk att frimiirken, om ju betingar ett ekonomiskt värde används som handelsvara mellan de intagna på anstalten. Anstalten Borås har i dagsläget ett högt antal intagna med missbruksproblematik varför risken för införsel av narkotika bedöms vara hög. I det aktuella ärendet har följande skett. Den 8 augusti 2022 gjorde AA en ansökan om att få inneha frimärken på anstalten Borås. Förrådspersonalen eftersökte men hittade inga frimärken bland hans tillhörigheter i förrådet på anstalten Borås. Dock framgick att det skulle finnas frimärken bland de av AA:s tillhörigheter som fann kvar p an talten Kolmården där AA befunnit sig innan han förflyttade till anstalten Borås. Personalen på avdelningen amt AA fick muntlig infom1ation om delta och all en ny ans .. kan fick göras om att få inneha frimärkena så snart dessa ankommit till anstalten Borå . AA:s saker som fanns på anstalten Kolmården skickades till an talten Bor s den 31 juli 2022. Den 4 augu ti 2022 skickade ytterligare tillhörigheter till anstalten Boras och det ·amma kedde även den 15 september 2022. fter den si ta försändelsen med AA:s egendom till anstalten Borås fick AA ett kvitto på att samtliga tillhörig heter fanns inskrivna i förrådet. Bland de tillhörigheter som kom till anstalten Borås fanns inga frimärken. Den 17 januari 2023 kom två frimärken, skickade utifrån, till AA:s förrådstillhörigheter vilket han fick meddelande om. Den 14 februari 2022 [torde rätteligen vara 2023, JO:s anm.] gjordes en utlämning av ett frimärke efter en hemställan från AA Utlämningen gick till på så sätt att AA:s kontaktperson gick ner till förrådet med det brev AA ville skicka och såg till att det blev frankerat och skickat via post.

text: Författningsbestämmelser

text: Av I kap.

text: 6 § fängelselagen (2010:610)

text: (fäL) framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än om följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätt hållas. En kontrnll- eller tvångsåtgärd får endast använda om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 5 kap. I § FäL följer att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte ådaoa som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten ell.er 2. antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de per onliga tillhörigheter som är motiverade med hföt yn till att verkställigheten ska kunna genomföra p tt ändam lsenligt sätt.

text: Av de allmänna råden till 5 kap. 1 § FäL i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse, F ARK Fängelse, framgår bl.a. att vid bedömningen av vilka personliga tillhörigh ter som kan an es vara motiverade för att verk tällig heten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt och därmed kan tillåtas bör ta in utgång punkt i att ordningen och säkerheten ka kunna upprätlhallas och att verk tällighcten särskilt ska iruikta på • tgärder om förebygger återfall i brott. Mottagande och innehav av tillhörigheter om kan äventyra ordningen eller säkerheten, t.ex. tillhörigheter som genom sin mängd försvårar visitation eller vållar sanitär olägenhet eller som kan antas motverka den behandling som den intagne genomgår är aldrig motiverat. Bedömningen av vad som kan anses motiverat kan variera sa väl mellan olika avdelningar och anstalter som mellan olika intagna och grupper av intagna. Följande personliga tillhörigheter anses nom1alt vara motiverade att inneha: underkläder och träningsskor, gla. ögon eller annat synhjä\J medel, hörselhjälp medel, armbandsur av enklare beskaffenhet, vigselring, ett fåtal övriga smycken av mindre värde, ett fåtal elektriska apparater av enklare slag, utrustning som behövs för att utöva religion, fotografier, brev och vykort, CD-spelare och hörlurar eller motsvarande, CD-skivor eller motsvarande, om den intagne har tillgång till CD-spelare eller motsvarande, telefonkortet till INTIK-systemet samt tillhörigheter som är inköpta i kio k eller varuautomat genom Kriminalvårdens försorg. Även andra personliga tillhörigheter än de uppräknade kan vara motiverade om innehavet bedöms särskilt angeläget för den intagne.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: JO har den 2 december 2022 varit i telefonkontakt med anstalten Borås och efterfrågat vilka rutiner som gäller angående innehav av frimärken. Informa tionen anstalten Borås då gav var att frimärken som kommer utifrån aldrig godkänns för innehav av de intagna. Denna infom1ation gav troligen intrycket av att ett generellt ställningstagande hade gjorts och atl individuell prövning av innehavet inte aldrig skedde. Detsamma gäller den information om anmälaren AA fått av anstalten. Det är givetvis vtildigt viktigt alt den information Kriminalvården lämnar lill intagna är korrekt och alt det där framg r att det är en individuell prövning om ska göras i varje en kilt fall. Preci som det framgår av yttrandet från anstalten Borås är det bekymmer ·amt att frimärken är en produkt om genom in utform ning kan vara svårvisiterade och genom sitt ekonomiska värde även kan utgöra grund för handel. Detta utgör dock inget hinder för all varje fall ska pröva individuellt amt att anstalten på andra . ätt kan lösa att de intagna får användning för frimärken som skickas till dem utifrån, t.ex. genom att man hjälper de intagna att frankera brev utan att frimärkena tas in på anstalten. Ytterst är det sedan domstolen som får pröva huruvida ett innehav av frimärken ska tillåtas i det enskilda fallet, se t.ex. Förvaltningsrätten i Jönköpings dom 2022-05-10, mål nr 1791-22 där frimärkena i det enskilda fallet ansågs kunna äventyra säkerheten på anstalten då det saknade möjlighet att äkcr tälta att de var fria från olagliga sub Ian er. Förvaltningsrätten påtalade även att eftersom frimärken alufördes i anstaltens kio. k hade den intagne möjlighet att kunna uppriit1hålla kontakten med sina närstående. Innehavet av frimärken som skickats utifrån ansågs mot denna bakgrund inte är'kilt angeläget för den intagne och inte heller motiverat med hänsyn till att han verkställighet kulle kunna genomföra på ett ändamålsenligt sätt.

text: AA fick tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för viss rättslig reglering. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: I sitt yttrande har Kriminalvården pekat på att frimärken kan användas som handelsvara och att frimärken som är köpta utanför anstalten kan innehålla otillåtna substanser, t.ex. narkotika. De är svårvisiterade och anstalten har för närvarande inte vare sig teknisk utrustning eller personalresurser att kontrollera frimärken. Anstalten kan emellertid på andra sätt lösa att intagna får användning av frimärken som har skickats till dem, t.ex. genom att någon ur personalen frankerar den intagnes brev utan att frimärkena behöver tas in på avdelningen.

text: Kriminalvården har vidare uppgett sig ha förståelse för att den information som anstalten lämnade till JO och AA gav intryck av att det skulle finnas ett generellt ställningstagande från anstaltens sida om att frimärken utifrån aldrig godkänns för innehav. Som myndigheten har framhållit är det givetvis viktigt att den information som lämnas till intagna är korrekt och att det där framgår att det ska göras en individuell prövning i varje enskilt fall. Anstalten kan inte undgå kritik för bristerna i informationen som AA har fått. Det bör understrykas att det inte är tillåtet att ett verksamhetsställe har ett generellt förbud mot innehav av frimärken som är inköpta någon annanstans än inom Kriminalvårdens kioskverksamhet (jfr JO:s beslut den 25 september 2015, dnr

text: Det här ärendet berör vidare frågan om när innehållet i en försändelse kan omhändertas, dvs. om det kan bli aktuellt med en sådan åtgärd före befordran. Den saken har även uppmärksammats vid bl.a. min inspektion av anstalten Mariefred i maj 2022 (se inspektionsprotokollet i JO:s ärende dnr 3636-2022). Som nämnts har JO och Kriminalvården gett uttryck för olika uppfattningar i frågan. Jag finner inte skäl att här göra några uttalanden men kan få anledning att återkomma till detta vid min fortsatta granskning av Kriminalvårdens hantering av intagnas post. I sammanhanget noterar jag att AA fick möjlighet att disponera ett av de två frimärkena som skickades till honom och som i mitten av januari 2023 lades bland hans förrådstillhörigheter, genom att en kriminalvårdsanställd hämtade frimärket i förrådet samt frankerade och postade ett brev som han ville skicka. Jag har inte nu några synpunkter på anstaltens hantering i den delen men vill avslutningsvis tillägga följande.

text: Givetvis är det av yttersta vikt att häktes- och anstaltsmiljöer hålls fria från droger och Kriminalvården har i uppdrag både att förebygga återfall i brott och att bekämpa narkotikamissbruket. Det är därför i och för sig förståeligt att ett verksamhetsställe - med anledning av att frimärken kan vara preparerade med otillåtna substanser såsom narkotika liksom att en hel del intagna har missbruks problematik - är extra vaksamt vid hanteringen av inkommande försändelser. Alldeles oavsett detta måste det dock göras en individuell prövning i varje enskilt fall för att en tvångsåtgärd i form av omhändertagande eller kvarhållande ska bli aktuell. Dessutom beskrivs ett tillvägagångssätt i Kriminalvårdens egen handbok som innebär att verksamhetsstället låter granskningen innefatta att misstänkta försändelser skickas till NFC för analys. Jag vill härutöver påminna om att JO tidigare uttalat att det framstår som olämpligt att en anstalt i samband

text: med frigivning lämnar ut tillhörigheter till de intagna som anstalten i ett tidigare skede misstänkt innehåller narkotika. Ett verksamhetsställe som omhändertar en försändelse på grund av misstanke om att den innehåller narkotika bör anmäla det misstänkta brottet till polisen. (Se

text: JO 2016/17 s. 280

text: .) Det som i övrigt har kommit fram motiverar inte några uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Ellinor Gustavsson. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


nyckelord: Beslut Dokumentation Förundersökning Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten Dalarna, som tvingat en person som misstänktes för ringa narkotikabrott till urinprov genom katetersättning; tvångsåtgärden vidtogs dessutom utan att något beslut fattats

sammanfattning: En person misstänktes för ringa narkotikabrott genom eget bruk. Det beslutades därför att han skulle lämna urinprov. Han kunde inte lämna någon urin, utan bad om blodprovstagning. Polisen lät i stället sjukvårdspersonal sätta kateter på honom. En misstanke om endast ringa narkotikabrott kan dock inte rättfärdiga ett så långtgående ingrepp; det står inte i rimlig proportion till brottets straffvärde.

text: De närmare omständigheterna kring katetersättningen har inte kunnat klarläggas; tvångsåtgärden har ägt rum utan att något beslut fattats och det finns ingen beslutsfattare som kan hållas ansvarig, vilket självfallet är oacceptabelt.

text: Det inträffade har sammantaget föranlett allvarlig kritik mot Polismyndigheten Dalarna, ytterst dess ledning, som har att se till att polisens befogenheter utövas i formellt korrekta och rättssäkra former.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Polismyndigheten Dalarna. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 26 februari 2010 frihetsberövades han av polisen i Mora såsom misstänkt för ringa narkotikabrott. Han fördes till polisstationen i Mora där polisen begärde att han skulle lämna ett urinprov. Eftersom han inte kunde lämna någon urin bad han om att få lämna ett blodprov. Polisen nekade detta och lät i stället genomföra en katetersättning på honom i syfte att få ett urinprov. [Katetersättning innebär att ett rör – en kateter – förs in i urinledaren för tömning av urinblåsan.] Det fanns dock ingen urin och det hela slutade med att det togs ett blodprov, vilket ledde till att han sedermera dömdes till böter för ringa narkotikabrott. Han har inte något att erinra mot ingripandet i dess helhet men vill att JO ska uttala sig om att polisen lät sätta kateter på honom.

text: AA framförde även kritik mot hur en förundersökning mot vissa polismän om tjänstefel hade handlagts vid Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål.

text: Utredning

text: Handlingarna i polisens ärende Av handlingarna i polisens ärende framgick bl.a. följande.

text: AA påträffades av polisen i Mora på kvällen den 26 februari 2010. Han bedömdes som skäligen misstänkt för narkotikabrott genom eget bruk och innehav samt medtogs för kroppsbesiktning. Grunden för misstanken var att AA betedde sig nervöst, att han var muntorr samt att han uppvisade rödflammiga kinder, blodsprängda blanka ögon och stora pupiller. Ett förhör hölls vid vilket han förnekade brott men uppgav att han cirka ett år tidigare hade brukat narkotika.

text: En kroppsbesiktning av AA genom blodprovstagning genomfördes på Mora lasarett. Blodprovet skickades till Rättsmedicinalverket för analys. Enligt ett första analysbesked, som avsåg vissa narkotikaklassade substanser, var provet negativt. Enligt ett senare utfärdat analysbesked var blodprovet positivt beträffande de narkotikaklassade substanserna fentanyl, buprenorfin och norbuprenorfin. Ett nytt förhör med AA hölls den 27 september 2010. Han förnekade alltjämt brott och hade inte någon förklaring till att narkotikaklassade substanser hade påträffats i hans blod.

text: I handlingarna finns inga spår av att något beslut om katetersättning fattats eller att försök gjorts att få fram ett urinprov på detta sätt.

text: Det kan tilläggas att Mora tingsrätt den 29 oktober 2010 dömde AA för ringa narkotikabrott genom eget bruk och bestämde påföljden till 30 dagsböter. Yttranden till Justitiekanslern Hos Justitiekanslern, JK, handläggs en begäran från AA om skadestånd av staten med anledning av det aktuella ingripandet. Polismyndigheten och Rikspolisstyrelsen har yttrat sig i det ärendet.

text: Polismyndigheten har därvid anfört bl.a. följande. AA har inte förmåtts lämna urin, trots att försök genomförts med kateter. Polismyndigheten bedömer, med beaktande av proportionalitetsprincipen samt då misstanken avsett ringa brott och det var möjligt att säkerställa bevisning genom blodprov, att det inte varit försvarligt att använda kateter i aktuellt fall. Polismyndigheten har i sitt yttrande till JK även konstaterat att det i ärendet inte finns redovisat vem som fattade beslutet om att använda kateter, att de fält som avser urinprov i protokollet lämnats tomma, att uppgift om ansvarigt befäl saknas och att det inte heller framgår av protokollet att katetersättningen misslyckades eller vem som utfört provet. Polismyndigheten ansåg att det var anmärkningsvärt att beslutsfattarens namn inte framgick, särskilt när en så ingripande tvångsåtgärd använts vid ett ringa brott.

text: Rikspolisstyrelsen (BB) har i sitt yttrande till JK anfört bl.a. följande.

text: På Rättsmedicinalverkets hemsida anges att urinprov oftast är att föredra, då man genom analys ska avgöra om en person tagit narkotika, eftersom ämnen finns kvar längre i urin och i högre koncentration. Man anger också att det dessutom finns fler metoder att spåra substanser i urin än i blod. Enligt Rikspolisstyrelsens mening, med beaktande av samtliga omständigheter som har framkommit, har vakthavande befäl haft grund för att besluta om att kateter skulle användas.

text: JK har inte fattat beslut i skadeståndsärendet.

text: Förundersökning om tjänstefel AA anmälde de polismän som var delaktiga i ingripandet mot honom för tjänstefel. Tf. chefsåklagaren CC, Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, inledde den 30 augusti 2010 en förundersökning. Den 4 november 2010 lades förundersökningen ned på den grunden att det inte längre fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade begåtts.

text: AA begärde överprövning. Överåklagaren DD fann inte skäl att ändra beslutet. Han anförde bl.a. följande.

text: På Rättsmedicinalverkets hemsida anges att urinprov oftast är att föredra, då man genom analys ska avgöra om en person tagit narkotika, eftersom ämnen finns kvar längre i urin och i högre koncentration. Man anger också att det dessutom finns fler metoder att spåra substanser i urin än i blod. Jag finner mot den bakgrunden och den information och kunskap som polisen hade om AA samt dennes oförmåga att lämna ifrån sig ett urinprov, att det inte varit oproportionerligt, att försöka säkra ett urinprov på det sätt som varit avsett med beslutet i stället för att låta ta ett blodprov på AA. […] Ett protokoll över kroppsbesiktningen […] synes inte ha upprättats. Detta eventuella åsidosättande av vad som gällt för uppgiften är att anse som ringa tjänstefel.

text: Yttranden till JO Polismyndigheten (länspolismästaren EE) har yttrat sig till JO och därvid hänvisat till den bedömning som myndigheten redovisat till JK, dvs. att det med beaktande av proportionalitetsprincipen inte varit försvarligt att låta sätta kateter på AA för att få ett urinprov. Till polismyndighetens yttrande bifogades yttranden från chefen för polisområde Mora och ett flertal polismän som var inblandade i AA:s ärende.

text: Även Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen FF) har yttrat sig till JO, och anfört bl.a. följande.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om provtagning vid misstanke om bruk av narkotika och drograttfylleri (

text: RPSFS 2006:1

text: , FAP 420-3). I föreskrifterna och de allmänna råden ges bestämmelser och råd bl.a. om hur urinprovstagning ska övervakas. Samtliga uttalanden handlar uppenbarligen om normalt lämnande av urinprov. I 5 § första stycket sägs att om urinprov inte kan genomföras ska blodprov tas. En rimlig tolkning av föreskriften leder fram till att urin ska lämnas på naturligt sätt och att kateter inte ska komma till användning om den misstänkte har problem att lämna urinprov.

text: Proportionalitetsprincipen som slås fast i 28 kap. 3 a § jämförd med

text: 28 kap. 13 § första stycket rättegångsbalken

text: innebär att en åtgärd får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte. I proportionalitetsbedömningen är bl.a. det misstänkta brottets svårhetsgrad avgörande. I ärendet handlade det om misstanke om ringa narkotikabrott. Visserligen finns det fängelse i straffskalan men någon annan påföljd än ett bötesstraff var knappast att förvänta. Olika personer kan självklart känna på olika sätt angående de två provmetoder som här varit aktuella. Rimligtvis bör dock, enligt styrelsens bedömning, urinprovstagning med användande av kateter för de flesta vara mer integritetskränkande än en blodprovstagning. Enligt styrelsen borde därför polisen, inte minst mot bakgrund av brottets svårhetsgrad, inte ha försökt få fram ett urinprov genom användande av kateter utan i stället tagit ett blodprov då AA inte lyckades lämna urinprov på normalt sätt.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF, är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. påtvingade kroppsliga ingrepp. Begränsningar i dessa grundläggande fri- och rättigheter får enligt

text: 2 kap. 20 §

text: RF göras genom lag. Bestämmelser som ger polisen rätt att göra sådana påtvingade kroppsliga ingrepp som avses i

text: 2 kap. 6 §

text: RF finns bl.a. i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: , RB.

text: Enligt

text: 28 kap. 12 §

text: RB får den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa kroppsbesiktigas bl.a. för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Enligt bestämmelsen avses med kroppsbesiktning en undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada.

text: Beslut om kroppsbesiktning fattas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Föreligger fara i dröjsmål får kroppsbesiktning beslutas av polisman. (Se 28 kap. 13 och 4 §§ RB.)

text: För kroppsbesiktning liksom för all användning av straffprocessuella tvångsmedel gäller de s.k. behovs- och proportionalitetsprinciperna, vilka nära ansluter till varandra. Principerna har utvecklats i praxis och i viss utsträckning kodifierats i lag.

text: Proportionalitetsprincipen, som i fråga om kroppsbesiktning kommer till uttryck i

text: 28 kap. 3 a §

text: RB, innebär att ett tvångsmedel får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Proportionalitetsprincipen är avsedd att beaktas inte endast vid beslutsfattandet utan även vid verkställigheten av beslut om tvångsmedel (jfr bl.a.

text: prop. 2005/06:178 s. 100

text: f.). Den innebär att det i varje enskilt fall måste prövas om en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, omfattning och varaktighet står i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Om så inte skulle vara fallet får man antingen använda en mindre

text: ingripande åtgärd eller helt avstå från att tillgripa tvångsåtgärder. (Se bl.a.

text: prop. 1988/89:124 s. 26

text: f. och JO 1994/95 s. 134.) Av proportionalitetsprincipen följer att större restriktivitet bör iakttas i fråga om användning av tvångsmedel ju lindrigare det misstänkta brottet är (jfr

text: prop. 1986/87:112 s. 31

text: f. och JO 2008/09 s. 113).

text: Bestämmelsen om kroppsbesiktning innehåller inte några uttryckliga inskränkningar i fråga om vilka typer av provtagningar och undersökningar som får förekomma. Att en kroppsbesiktning inte får utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada utesluter i sig alla större operativa ingrepp. Även många andra mindre operativa ingrepp torde få anses uteslutna. Att en undersökning eller provtagning kan medföra övergående obehag eller besvär eller förorsaka kortvarig smärta hos den undersökte, utgör dock som utgångspunkt inte hinder mot att åtgärden genomförs. (Jfr

text: prop. 1993/94:24 s. 47

text: f. och Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje upplagan, s. 650.)

text: Bedömning

text: Flera av de polismän som var inblandade i ingripandet mot AA har i yttranden till JO anfört att detta påverkades av vissa särskilda omständigheter. Det finns emellertid skäl att avstå från att gå in på dessa omständigheter här. Jag begränsar därför min bedömning till de frågor av principiellt intresse som AA:s anmälan aktualiserar.

text: Att via ett beslut om kroppsbesiktning framtvinga ett urinprov genom katetersättning är såväl fysiskt som från integritetssynpunkt en mycket ingripande tvångsåtgärd, som inte bör förekomma annat än när det föreligger starka skäl för ett medicinskt ingrepp av detta slag. Att rutinmässigt använda katetersättning i stället för blodprov enbart därför att urinprov är bättre för att påvisa förekomst av narkotika är enligt min mening uteslutet. Jag noterar att detta även synes vara Rikspolisstyrelsens uppfattning.

text: För att katetersättning ska få tillgripas bör det krävas att det föreligger någon särskild omständighet som gör att åtgärden framstår som nödvändig och som dessutom uppväger det betydande intrång i den enskildes sfär som ingreppet utgör. Jag vill inte utesluta att omständigheterna i detta fall var sådana att ett behov hade kunnat påvisas. Oavsett hur det förhöll sig med den saken kan emellertid en misstanke om endast ringa narkotikabrott inte rättfärdiga katetersättning; ingreppet står inte i rimlig proportion till straffvärdet i det brott som ska utredas. Jag noterar att Polismyndigheten Dalarna inte heller anser att det var försvarligt att sätta kateter på AA. Den mot honom vidtagna tvångsåtgärden ska alltså kritiseras.

text: Det finns ingen dokumentation där det framgår vem som beordrat om katetersättning, och inte heller varför åtgärden tillgreps eller vad den resulterade i, vilket redan det är synnerligen anmärkningsvärt. Av redogörelserna från de inblandade framgår att ingripandet synes ha kommit till stånd som ett resultat av en allmän diskussion på polisstationen, utan några formella överväganden. Jag tvingas

text: därmed konstatera att det inte finns vare sig beslut eller beslutsfattare – bara en av sjukhuspersonal vidtagen tvångsåtgärd. Detta – och att ingen därmed kan hållas ansvarig för det som likväl förekom – är naturligtvis helt oacceptabelt.

text: Det inträffade kan sammantaget inte föranleda annat än allvarlig kritik mot Polismyndigheten Dalarna, ytterst dess ledning, som har att se till att polisens befogenheter utövas i formellt korrekta och rättssäkra former.

text: AA:s anmälan mot Riksenheten för polismål föranleder inget särskilt uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot åklagare för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål bl.a. mot kammaråklagaren BB, åklagarkammaren i Luleå, lokal åklagare i Gällivare, med anledning av handläggningstiden i en förundersökning. Han riktade vidare kritik mot Gällivare Sjukhus och Länsrätten i Norrbottens län samt mot Kammarrätten i Sundsvall.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende C-547-04 m.m. infordrades och granskades.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande. Efter anmälan från Socialförvaltningen i Gällivare kommun upprättades den 9 september 2004 en polisanmälan om sexuellt ofredande. Målsäganden var under 18 år. Kammaråklagaren BB beslutade den 5 oktober 2004 att inleda förundersökning och den 19 oktober 2005 väckte hon åtal för sexuellt utnyttjande av underårig alternativt sexuellt ofredande.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningen av ärendet med särskilt beaktande av fristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: [FUK].

text: Åklagarmyndigheten (vice överåklagaren CC) kom in med ett yttrande jämte upplysningar dels från chefsåklagaren DD, åklagarkammaren i Luleå (här utelämnade), dels från BB.

text: CC anförde i huvudsak bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Socialförvaltningen i Gällivare kommun anmälde i skrivelse den 9 september 2004 till Polismyndigheten i Norrbotten att EE kunde ha blivit utsatt för sexuell kränkning/övergrepp. I den av polismyndigheten upprättade anmälan rubricerades den anmälda händelsen som sexuellt ofredande (2500-K19811-04). Den 5 oktober 2004 beslutade kammaråklagaren BB att inleda förundersökning för sexuellt ofredande. I utredningsdirektiv samma dag till polisen sägs bl.a. att brottsrubriceringen eventuellt kan komma att ändras till sexuellt utnyttjande av underårig. Den 20 oktober 2004 hörs FF, mor till EE. Den 19 november 2004 hörs ett vittne. Den 2 december 2004 hörs målsäganden EE. Förhöret dokumenteras på

text: videoband. Ett förnyat förhör med målsäganden hålls den 16 december 2004. Även det förhöret dokumenteras på videoband. Den 17 december 2004 utvidgar åklagaren brottsmisstanken till att även omfatta sexuellt utnyttjande av underårig. I skrivelse den 7 februari 2005 begär åklagaren rättshjälp i Finland i enlighet med lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Den 22 februari 2005 hålls förhör med GG hos polisen i Rovaniemi. Under förhöret delges GG misstanke om sexuellt utnyttjande alternativt sexuellt ofredande i november 2003. Förhöret hålls på svenska med tolkning till finska. I skrivelse den 30 mars 2005 till Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) begär åklagaren genom Polismyndigheten i Norrbotten att SKL om möjligt skall kunna förbättra ljudkvaliteten på de videobandsförhör som hållits med målsäganden. Den 4 juli 2005 inkommer svar från SKL i form av ett analysbesked. I ansökan den 24 maj 2005 till Gällivare tingsrätt begär åklagaren att tingsrätten i enlighet med

text: 1 § lagen (1999:997)

text: om särskild företrädare för barn skall förordna en särskild företrädare för målsäganden. I beslut den 20 juli 2005 förordnar tingsrätten en särskild företrädare för målsäganden. Den 17 augusti 2005 begär åklagaren att tingsrätten skall förordna en offentlig försvarare för den misstänkte GG. Den 24 augusti 2005 förordnade tingsrätten advokaten HH i Torneå till offentlig försvarare för GG. I skrivelse den 13 september 2005 till åklagaren begär advokaten HH att förundersökningsprotokollet, utlåtanden och bilagor skall översättas till finska språket innan GG kan avge yttrande över förundersökningen. I skrivelse den 16 september 2005 till advokaten HH uppger åklagaren bl.a. att förundersökningsmaterialet kommer att översättas till finska språket och därefter tillställas GG. Den 18 oktober 2005 har GG underrättats om utredningen enligt

text: 23 kap 18 § rättegångsbalken

text: . Den 19 oktober 2005 väcker åklagaren åtal mot GG för sexuellt utnyttjande av underårig alternativt sexuellt ofredande. – – –

text: Bedömning

text: I nu aktuellt mål gör sig den särskilda tremånadersfristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: gällande. Tiden räknas från det att det finns någon som skäligen kan misstänkas för brottet dvs. det krävs inte att någon formellt delgivits misstanke om brott. Åklagaren beslutade den 5 oktober 2004 att inleda förundersökning för sexuellt ofredande. I utredningsdirektiv samma dag sägs bl.a. att modern FF vid samtal med åklagaren uppgivit att fadern GG skulle ha vidrört målsägandens underliv. I direktiven sägs att modern närmare skall höras rörande detta. Vidare sägs att brottsrubriceringen kan komma att ändras till att avse sexuellt utnyttjande. Det torde mot bakgrund härav vara så att tremånadersfristen i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: börjat löpa i samband med åklagarens beslut den 5 oktober 2004. Förhören med målsäganden hölls först i december 2004 och det sista så sent som den 17 december, vilket innebar att knappt tre veckor återstod innan beslut i åtalsfrågan skulle ha skett. Möjligheten att fatta ett beslut i åtalsfrågan inom den angivna tidsfristen kom härigenom att bli i det närmaste obefintlig. Åklagaren borde i samband med sitt beslut den 5 oktober 2004 ha sett till att ett förhör med målsäganden kom till stånd i nära anslutning till att modern hördes. Den som skäligen kunde misstänkas för brottet var boende i Finland. Personen ifråga talade såvitt framgår av handlingarna inte svenska. Förundersökningens fortsatta förlopp kom därvid att kräva en begäran om rättslig hjälp i Finland. Vidare skulle förundersökningsmaterialet komma att behöva översättas till finska. Nu nämnda omständigheter, vilka i och för sig torde ha varit kända för åklagaren i ett tidigt skede av förundersökningen, gör att det torde ha varit förenat med stora svårigheter för åklagaren att kunna fatta ett beslut i åtalsfrågan senast den 5 januari 2005. Att tidsfristen mot bakgrund härav kom att överskridas är något som får anses motiverat på sätt som sägs i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Däremot kan det inte anses motiverat att beslut i åtalsfrågan dröjt ända till den 19 oktober 2005.

text: BB upplyste bl.a. följande.

text: Det är riktigt att den tilltalade delgavs misstanke och hördes i ärendet i Finland den 22 februari 2005. Den 30 mars 2005 skickades inspelningsmaterial av målsägandeförhör till SKL för om möjligt höja ljudkvaliteten på banden. Materialet kom åter från SKL den 30 juni 2005, se begäran om forensisk undersökning och analysbesked SKL. Undertecknad var då på semester. Under hösten skickades hela förundersökningen för översättning till finska, vilken blev färdigställd och inkom till polismyndigheten den 7 oktober 2005. Ovan angivna omständigheter har bidragit till att den i 2 a § FUK stipulerade fristen har överskridits. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av 2 a § FUK framgår att en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Bestämmelsen ger således ett utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen.

text: Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintresse tas tillvara.

text: Som CC anfört i remissvaret räknas tremånadersfristen i 2 a § FUK från det att det finns någon som skäligen kan misstänkas för brottet och det krävs inte att denne formellt delgivits misstanke om brottet. Det är bl.a. av det skälet viktigt att uppgiften i ärendet om när viss person bedöms var skäligen misstänkt för brottet är korrekt dokumenterad. Ytterst är detta förundersökningsledarens ansvar.

text: I RAR-systemet är dokumenterat att BB den 13 september 2005 beslutat att AA var skäligen misstänkt för de aktuella brotten. Mot bakgrund av att hon i februari 2005 begärde rättslig hjälp för att hålla förhör med AA och delge honom misstanke om brott måste hon givetvis ha gjort bedömningen att han var skäligen misstänkt långt tidigare än i september 2005. Hon har emellertid inte själv angett vid vilken tidpunkt hon ansåg att AA var skäligen misstänkt. CC har däremot uppgett att fristen torde ha börjat löpa i samband med åklagarens beslut om att inleda förundersökning, dvs. i oktober 2004. Åtal väcktes dock först i oktober 2005.

text: Den misstänkte var bosatt i Finland och talade inte svenska. Åklagaren begärde därför rättslig hjälp i Finland för ett förhör med honom. Vidare fick förundersökningsmaterialet översättas till finska. Jag har förståelse för att dessa omständigheter samt vad som framkommit om problemet med ljudkvaliteten på ett videoband från ett målsägandeförhör bidrog till att den gällande tremånadersfristen överskreds. Det har emellertid under utredningens gång vid några tillfällen förekommit till synes omotiverade uppehåll i handläggningen. Sammantaget anser

text: jag att förhållandena inte varit sådana att det var motiverat att förundersökningen dragit ut på tiden i den utsträckning som skett. Handläggningstiden i ärendet har således, oavsett om fristen började löpa i oktober 2004 eller vid en något senare tidpunkt när förhör med målsägandens mor och målsäganden genomförts, varit alltför lång och åklagaren kan inte undgå kritik för detta.

text: Vad som kommit fram i övrigt motiverar inte något uttalande från min sida.

text: I ärendet har samråd skett med justitieombudsmännen Kerstin André och Nils-Olof Berggren som är ansvariga för tillsynen över bl.a. hälso- och sjukvården respektive förvaltningsdomstolarna.

text: Ärendet avslutas.