text: Det har ansetts åligga bilverkstad att klarlägga om bilägaren eller försäkringsbolaget skall ses som beställare och därmed betalningsansvarig för en reparation; tillika fråga om bilägaren i något avseende härvidlag varit försumlig. Avgörande 1995-04-26; 94-4775

text: Y och F lämnade sin krockskadade bil för reparation hos verkstaden B. Ingen prisuppgift lämnades. Bolaget utförde en besiktning och värdering som skickades till parets försäkringsbolag. Efter en tid meddelade försäkringsbolaget verkstaden att man godkände reparationskostnaden, men inte betalningsåtagande. Verkstaden utförde reparationen utan att kontakta Y och F. Reparationskostnaden uppgick till 20 969 kr.

text: Y och F yrkade prisavdrag med 17 000 kr och anförde i sin anmälan till nämnden att bolaget inte hade lämnat någon prisuppgift till dem och att debiterat pris var oskäligt.

text: Verkstaden bestred yrkandet och anförde att prisuppgift hade lämnats och godkänts av försäkringsbolaget. Att försäkringen inte inte gällde ansåg bolaget bero på omständigheter som de inte kunde svara för.

text: Nämndens bedömning:

text: Innan en verkstad påbörjar reparationen av en inlämnad bil måste vekstaden komma överens med kunden om reparationens omfattning. Verkstaden bör också enligt numera fast praxis lämna en tydlig prisuppgift. Bärgas bilen in till verkstaden åligger det verkstaden att att klara ut vem som är kund och beställare av arbetet innan några åtgärder vidtas. Verkstadens ansvar på denna punkt förändras inte av att skadan till sin karaktär är sådan, att den kan omfattas av en försäkring. Inte ens det förhållandet att bilägaren gör en skadeanmälan, försäkringsbolaget besiktigar skadan och ger klartecken för hur skadan rent tekniskt får åtgärdas befriar verkstaden från att klargöra vem som ytterst är beställare. Snarare är det så att det i dessa fall är särskilt väsentligt att klarlägga om bilägaren eller försäkringsbolaget skall ses som beställare och därmed dels bestämma omfattningen, dels ikläda sig något betalningsansvar för reparationen.

text: I detta fall är det ostridigt att en detaljerad utredning om erfoderliga reparationsåtgärder (s.k. Cabas-värdering) har sänts till försäkringsbolaget, att försäkringsbolaget efter besiktning godkänt den föreslagna reparationen som sådan men inte iklätt sig något betalningsanvar.

text: Det är också ostridigt att Y och F varken har informerats om vilka reparationsåtgärder som verkstaden bedömde som erfoderliga eller om kostnaderna för dessa. De har inte beställt en konkret, kostnadsberäknad reparation.

text: Sammanfattningsvis innebär detta att bolaget enligt nämndens bedömning brustit i sina åligganden. Men Även Y och F har varit försumliga såtillvida att de lämnat in en skadad bil för reparation hos bolaget och åberopat ett försäkringsavtal som de borde ha vetat inte gällde om föraren saknade körkort.

text: Med hänsyn till det anförda - och då reparationen såvitt framgår av utredningen utförts på ett

text: fackmässigt sätt och varit till nytta för Y och F - anser nämnden det skäligt att bolaget sätter ned priset med 20 procent, dvs. med 4 000 kr.

text: De två branschledamöterna reserverade sig mot beslutet enligt följande.

text: Vid försäkringsskador betraktas försäkringsbolagen av verkstäderna som ombud för försäkringstagaren/kunden. Om försäkringstagaren regelmässigt skall kontaktas för kontroll av den av försäkringsbolaget godkända värderingen, som verkstaden betecknar som en beställning, skulle detta i många fall leda till att reparationsarbetena försenas. Detta medför också att förvaringskostnader måste tas ut av kunderna samt att ökade stilleståndskrav kommer att ställas mot försäkringsbolagen. En sådan ordning kan inte ligga i de normala konsumenternas intresse.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Särskilt villkor att som gemensamt beställd resa räknas det deltagarantal som biljetterats på en och samma biljett har bedömts vara strängare än de allmänna resevillkoren och därför betraktats som oskäligt. Avgörande 1995-02-28; 94-4827

type: rubrik

text: E och G bokade en resa till Rhodos i september 1994. Bokningen för bägge gjordes av G per telefon. G diskuterade med försäljaren om hur sängarna i dubbelrummen var placerade men beställde två enkelrum för att inte nattsömnen skulle störas. G hade nyligen varit sjuk och hade fortfarande svår hosta. Försäljaren var således medveten om varför en ändring gjordes från ett dubbelrum till två enkelrum. Priset för resan var 2 720 kr per person.

type: stycke

text: G och E avbokade resan eftersom G blev akut sjuk. E fick då besked om att avbeställningskyddet inte gällde vid sjukdom hos medresenären om man inte delade rum och hon fick därför bara tillbaka 1 298 kr på sin resa. Enligt E skulle hon aldrig ha åkt ensam och det var därför bokningen skedde samtidigt och avbeställningsskydd tecknades.

text: Arrangören bestred yrkandet. Enligt bolagets särskilda resevillkor räknas som gemensamt beställd resa det deltagarantal som biljetteras på en och samma biljett, maximalt 5 personer. Resenärerna hade möjlighet att ta del av villkoren innan anmälningsavgiften betalades.

text: Nämnden bedömning:

text: Av de för resan gällande allmänna resevillkoren framgår att en resenär, som har träffat avtal om avbeställningsskydd, har rätt att avboka en resa vid akut sjukdom hos medresenären om det är oskäligt att resenären skall genomföra resan utan den andra personens sällskap.

text: Arrangören har som särskilt villkor angivit att som gemensamt beställd resa räknas det deltagarantal som biljetterats på samma biljett. Nämnden finner att detta villkor, som är strängare än de allmänna villkoren, måste betraktas som oskäligt. Nämnden bortser därför vid sin bedömning från detta villkor.

text: Av utredningen i ärendet framgår ostridigt att resenärerna har bokat resan gemensamt även om de har fått var sin bokningshandling. Nämnden finner vidare att det hade varit oskäligt att kräva att E skulle företa resan utan sitt resesällskap. Hennes yrkande skall därför bifallas.

type: avgorande


title: Rederiets ansvar för resenärernas extra kostnader i anledning av inställd färjetransport (188 och 191 §§ sjölagen /1891:35 s.1/).

text: och

text: 191 §§

text: sjölagen

text: /1891:35 s.1/). Avgörande 1995-02-28; 94-5047

text: I bokade en färjetransport Göteborg-Harwich t.o.r. Resan skulle ske under tiden den 9 - 26 juli 1994. Priset för fyra personer och bil var 7 794 kr. Den 4 juli meddelade resebyrån i Falun att utresan var inställd. Resebyrån lyckades ordna en resa via Göteborg - Kiel och vidare över Calais - Dover. Rederiet meddelade först den 6 juli att resan var inställd. Bolaget hade ingen alternativ resväg att erbjuda.

text: Resan via Calais - Dover innebar en extra bilresa på 95 mil och resenärerna fick lämna hemorten ett dygn tidigare än vad som var tänkt. I accepterade detta med förbehåll att han skulle återkomma med med skadeståndsanspråk. Av det begärda yrkandet har endast 300 kr medgivits. I yrkade skadestånd med 4 387,73 kr. (Förlorad arbetsförtjänst 750 kr; ombokningskostnad 526 kr; måltidskostnader 431,73 kr; bilersättning 2 280 kr; övriga omkostnader 300 kr; olägenheter 1 000 kr.)

text: Rederiet bestred yrkandet som härrörde sig från resan till England med annan arrangör. Eftersom transportresan till England har avbokats så har rederiet inte ersatt merkostnader som rör denna. Kunden har fått ersättning för telefonkostnader och problem med travelcards.

text: Nämndens bedömning:

text: Ärendet skall bedömas enligt

text: sjölagen (1891:35 s. 1)

text: Enligt

text: 188 § sjölagen

text: är bortfraktaren ansvarig för personskada som drabbar passagerare på grund av händelse under resan, om skadan har vållats genom fel eller försummelse av bortfraktaren eller någon som han svarar för. Detsamma gäller skada på grund av att passagerare försenas, även om förseningen inte beror på händelse under resan. Med dröjsmål (försening) avses inte bara att prestationen fullgörs för sent utan även att prestationen helt uteblir. (Se K. Grönfors

text: Sjölagens

text: bestämmelser om passagerarbefordran, sid 83.) För att gå fri från ansvarighet måste enligt

text: 191 §

text: bortfraktaren visa, att skada som avses i

text: 188 §

text: inte har orsakats genom fel eller försummelse av honom eller någon som han svarar för. Enligt

text: 192 §

text: skall bortfraktarens ansvarighet vid försening av passagerare inte överstiga 2 000 särskilda dragningsrätter (SDR) för varje passagerare. Bortfrak-taren har enligt

text: 193 §

text: rätt att från skadans belopp göra avdrag med ett visst belopp, som utgör passagerarens självrisk. För försening av passagerare är detta belopp 20 SDR. I rederiets broschyr anges beloppet till 20 SDR eller 229 kr.

text: Av utredningen i ärendet framgår att turen Göteborg - Harwich har ställts in och att resenärerna har sett sig nödsakade att resa via Göteborg - Kiel och Calais - Dover. Till följd därav har resenärerna åsamkats extra kostnader (se nedan). Genom utred-ningen i ärendet har rederiet inte lyckats visa att skadan inte har orsakats av fel eller försummelse av bolaget eller någon som bolaget svarar för. Till följd härav är bolaget i princip skyldigt att ersätta I för den skada han orsakats genom förseningen.

text: I har genom den inställda turen och den därigenom ändrade färdvägen drabbats av extra kostnader för bilkörning, måltider, ombokning och förlorad arbetsförtjänst. Han har yrkat ersättning för dessa kostnader samt skadestånd för olägenheter. Nämnden finner att rederiet bör svara för de kostnader som uppkommit eftersom de har varit en för bolaget förutsebar följd av den inställda turen. Dock bör endast 300 kr medges som ersättning för måltider eftersom endast merkostnaden ersätts. Avdrag skall göras för självrisken med 229 kr per person. Yrkandet om skadestånd för olägenheter medges ej eftersom detta är att betrakta som en ideell skada. Enligt svensk rätt ersätts ideell skada endast i samband med personskada. Såvitt framgår av utredningen har ersättning för "övriga merkostnader" i I:s yrkande redan utbetalats av bolaget. Nämnden utgår från att det skett och bortser därför från det yrkandet vid sin bedömning av ärendet. - Rederiet bör således utge sammanlagt 2 940 kr till I.


title: Att tillfälligt använda sig av annans simbassäng för ett bad har inte ansetts innebära sådan rådighet över egendomen att denna kan anses "lånad" i den mening uttrycket används i hemförsäkrings villkor; ej heller har ett bruk under sådana omständigheter ansetts innebära att användaren på annat sätt tagit mer än helt tillfällig befattning med anläggningen.

text: Att tillfälligt använda sig av annans simbassäng för ett bad har inte ansetts innebära sådan rådighet över egendomen att denna kan anses "lånad" i den mening uttrycket används i hemförsäkringsvillkor; ej heller har ett bruk under sådana omständigheter ansetts innebära att användaren på annat sätt tagit mer än helt tillfällig befattning med anläggningen. Avgörande 1995-03-30; 94-5078

text: Under ett besök hos vänner skulle makarna E dra ifrån en elektriskt manövrerad täckningsanordning till en simbassäng. För att anordningen därvid inte skulle skadas, fordrades att en rengöringsapparat först stängdes av. Rengöringsapparaten blev emellertid inte avstängd. Skador uppkom därför på simbassängen och täckningsanordningen.

text: Makarna E yrkade att skadan skulle omfattas av ansvarsmomentet i deras hemförsäkring.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att skadan hade sin grund i en olyckshändelse, samt att, då makarna E lånat simbassängen, och i vart fall tagit mer än helt tillfällig befattning med densamma, skadan var undantagen från försäkringen. Nämndens bedömning:

text: Skadeförloppet visar att makarna E inte haft tillräckliga kunskaper om hur täckningsanordningen och bassängens kringutrustning i övrigt fungerade. Mot denna bakgrund har de förfarit vårdslöst när de via manöverpanelen satte igång maskineriet utan att dessförinnan ha tagit del av några skötselanvisningar eller på annat sätt skaffat sig nödig information om vad de skulle tänka på och hur de skulle gå tillväga. Genom sitt handlande, som förosakat skador på bassängen, har de ådragit sig ersättningsskyldighet mot dess ägare.

text: Från ansvarighetsförsäkringens skydd har i villkoren undantagits fall då försäkringstagaren skadat egendom som han hyrt, lånat, bearbetat, reparerat eller på annat sätt tagit mer än helt tillfällig befattning med.

text: Att tillfälligt använda sig av grannens eller någon annans simbassäng för ett bad innebär inte sådan rådighet över egendomen att denna kan anses "lånad" i den mening uttrycket används i villkorens undantagsbestämmelse. Ej heller innefattar ett bruk under sådana omständigheter att användaren på annat sätt tagit mer än helt tillfällig befattning med anläggningen, allrahelst som manövrerandet av utrustningen för den insatte får anses vara av helt okvalificerat slag.

text: Eftersom skadehändelsen sålunda inte är undantagen från skyddet enligt försäkringens ansvarsmoment bör försäkringsbolaget utge ersättning för den skada makarna E förorsakat.


text: Vid ett muntligt avtal (telefonbokning) om hyra av stuga har arrangörens villkor inte ansetts införlivade i avtalet; i stället har allmänna avtalsrättsliga grundsatser tillämpats. Avgörande 1995-03-20; 94-5090

text: V bokade en stuga i Danmark för fem personer. Priset för en veckas hyra i maj 1994 var 3 498 kr. Vid bokningen, som skedde per telefon, fick V ingen information om vilka avbeställnings- eller ändringsregler som gällde. En vecka efter bokningen fick han en faktura på beloppet. Inte heller då fick han någon information om gällande regler.

text: En vecka efter bokningstillfället var han tvungen att ändra bokningen till ett mindre feriehus. Han fick då veta att en ändring skulle kosta 440 Dkr. Han ansåg att denna kostnad var orimlig eftersom ändringen gjordes åtta veckor före avresan.

text: V blev mycket besviken på resebyråns sätt att hantera en återkommande kund. Han avbokade därför vistelsen. För avbokningen har han blivit debiterad 961 kr. Han anser detta vara fel och har inte erlagt beloppet. Enligt de allmänna resevillkoren har en resenär rätt att ändra en bokning 30 dagar före avresan. V har i oktober blivit krävd på 1 162 kr av ett inkassoförtag. Han yrkade att kravet på avbokningsavgift skulle avskrivas.

text: Resebyrån bestred kravet och hänvisade till den danska arrangörens villkor i katalogen. V hade tillgång till katalogen vid bokningen. Vid kundens beställning ingås ett slutligt avtal med den danska arrangören. När V ringde och ville ändra sin bokningen fick han information om att ombokningsavgiften var 25 % av totalhyran plus premien för avbeställningsförsäkringen. V har blivit debiterad för avbokningen i enlighet med villkoren.

text: Nämndens bedömning:

text: Av parternas uppgifter framgår att mellan V och resebyrån har träffats ett muntligt avtal om hyra av stuga i Danmark. Nämnden finner det inte klarlagt att V i samband med bokningen har fått information om vilka villkor som var förknippade med förhyrningen. Arrangörens villkor kan därför inte anses utgöra en del av avtalet mellan bolaget och V. För att villkoren skall bli avtalsinnehåll bör krävas att konsumenten utan svårighet haft möjlighet att i samband med avtalets ingående ta del av villkoren.

text: Eftersom nämnden inte anser att arrangörens villkor är införlivade i avtalet mellan parterna kan inte villkoren tillämpas. Ärendet får därför avgöras mot bakgrund av allmänna avtalsrättsliga grundsatser.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det mellan parterna har ingåtts ett muntligt avtal om hyra av stuga och att V har avbokat stugan. Frågan uppkommer då vilken avbokningsavgift som är skälig. Nämnden finner att en skälig expeditionsavgift för avbokningen bör vara 350 kr. Arrangören bör således nedsätta kravet till 350 kr.


title: Fråga om researrangörs ansvar för att en resa försenas och förseningen beror på någon som arrangören har anlitat (15 och 16 §§ lagen /1992:1672/ om paketresor).

text: Avgörande 1995-02-28; 94-5127

text: S och tre medresenärer bokade en rundresa med buss i Skottland som skulle äga rum den 23 juni - 2 juli 1994. Resan kostade 5 675 kr per person. Resan till Storbritannien skedde med båt. Resenärerna förlorade minst en av resans tio dagar på grund av maskinfel på rederiets fartyg. Resenärerna skulle ha anlänt till Newcastle den 24 juni kl 8.00 men de kom fram först kl. 21. Vid återfärden anlände de till Göteborg först kl. 23.30; de skulle ha varit där kl. 13.30. Överfarterna tog 34 istället för 22 timmar. R och hans medresenärer yrkade prisavdrag med 577 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet. Bolaget ansåg att det var rederiet som var ansvarigt för förseningen och anspråk på ersättning borde därför framställas till rederiet.

text: Nämndens bedömning:

text: Ärendet skall bedömas enligt lagen (

text: ) om paketresor. Om efter avresan en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas, skall arrangören enligt

text: 15 § paketreselagen

text: ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan extra kostnad för resenären. Om detta innebär en försämring för resenären är denne, om det är skäligt, berättigad till - såvitt nu är i fråga - prisavdrag. Vid andra fel i de avtalade tjänsterna har resenären enligt

text: 16 § paketreselagen

text: också - såvitt nu är i fråga - rätt till prisavdrag, om inte felet beror på resenären.

text: Av utredningen framgår att resan försenats på grund av att fartyget drabbats av en propellerskada. Härigenom drabbades resenärerna av ett bortfall av minst en dag av resans tio dagar. Det föreligger således ett fel i den avtalade prestationen. Felet är väsentligt. Till följd härav är S berättigad till prisavdrag.

text: Nämnden finner att resenärerna bör tillerkännas prisavdrag med yrkat belopp för de olägenheter som de försenade båtresorna har inneburit för dem.


title: Ett villkor som begränsar säljarens garantiansvar när köparen tecknar ett visst försäkringsskydd har ansetts inte vara förenligt med de intentioner som legat bakom regleringen i 21 § konsumentköplagen.

text: 21 § konsumentköplagen

text: . Avgörande 1995-04-21; 94-5327

text: J köpte med s.k MRF-garanti en begagnad Chevrolet. Under garantitiden uppstod ett fel på bilens motor. Säljaren, bilbolaget, vägrade att svara för reparationskostnaden med hänvisning till att det var fråga om ett fel som omfattades av J:s maskinskadeförsäkring och att garantin inte gällde sådana fel. Det försäkringsbolag hos vilket J tecknat maskinskadeförsäkringen vägrade också att svara för reparationskostnaden med hänvisning till att försäkringen inte gällde för för sådana fel som omfattas av en garanti. J yrkade att antingen bilbolaget eller försäkringsbolaget skulle svara för reparationskostnaden.

text: Bilbolaget medgav att ersätta J för maskinskadeförsäkringens självrisk, men bestred yrkandet i övrigt. Bolaget menade att detta var den ersättning som enligt garantivillkoren skulle utgå när ett fel som omfattas av garantin även omfattas av en maskinskadeförsäkring.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och menade bl.a. att det av bilbolaget åberopade garantivillkoret inte var förenligt med

text: konsumentköplagens

text: bestämmelser.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen framgår att bilbolaget vid köpet lämnat s.k. MRF-garanti på bilen. Av villkoren för denna garanti framgår under rubriken "Giltighet" att "om bilen är maskinskadeförsäkrad gäller inte garantin för skada eller fel på komponenter som omfattas av försäkringen" samt under rubriken "Säljföretagets ansvar" att "om bilen är maskinskadeförsäkrad ersätter säljföretaget köparen för kostnaden för en normal självrisk för skador som omfattas av försäkringen och som skulle ha täckts av säljföretagets garanti, om försäkring inte funnits". Vidare framgår av utredningen att J hos försäkringsbolaget tecknat en försäkring, omfattande bl.a. maskinskada, för bilen. Av de allmänna villkoren för denna försäkring framgår att försäkringen inte gäller "för skada som leverantör eller annan ansvarar för enligt garanti eller liknande åtagande". Av villkoren för maskinskadeförsäkringen framgår att försäkringsbolaget inte ersätter "skada eller fel, som /.../ täcks av garanti eller annat åtagande".

text: Nämnden prövar tvisten från utgångspunkten att det fel som orsakat motorskadan inte förelegat redan då J köpte bilen och att bilbolaget därmed inte är köprättsligt ansvarigt för felet eller den av felet följande skadan (mot bakgrund av att skadan uppträdde kort tid efter köpet är dock det antagandet långt ifrån självklart). Fråga uppstår då, med hänsyn till de sinsemellan oförenliga villkoren i MRF-garantin och maskinskadeförsäkringen, om felet och den därav följande skadan omfattas av garantin eller försäkringen.

text: Enligt nämndens mening måste utgångspunkten för en bedömning av situationen vara att säljaren, bilbolaget, har lämnat en garanti som utvidgar det köprättsliga ansvar som man som säljare alltid bär. Från detta har man gjort ett undantag som innebär att man inte ansvarar för fel eller skador till den del dessa täcks av en maskinskadeförsäkring. Då maskinskadeförsäkringens villkor emellertid undantar just situationen att felet eller skadan omfattas av en garanti från de

text: fall då ersättning utgår ur försäkringen måste man enligt nämndens mening återgå till det i förhållande till maskinskadeförsäkringen primära åtagandet, garantin, och konstatera att felet och skadan inte omfattas av den föreliggande maskinskadeförsäkringen. Man kan då konstatera att garantin i enlighet med sin lydelse täcker det inträffade.

text: För detta synsätt talar också att det i garantin uppställda undantaget för försäkring inte avser vare sig en viss egenskap hos bilen eller en på något sätt angiven fysisk del av bilen, utan utgör en begränsning av ansvaret endast då köparen tecknat ett visst försäkringsskydd. Ett sådant villkor kan, enligt nämndens mening, inte anses förenligt med de intentioner som legat bakom regleringen i

text: 21 § konsumentköplagen

text: , som behandlar situationen att säljaren genom en garanti eller liknande utfästelse åtagit sig att under en viss tid svara för funktionsdugligheten hos varan eller en del därav (jfr

text: prop. 1989/90:89 s. 110

text: f).

text: På grund av det sagda finner nämnden att bilbolaget bör avhjälpa felen på motorn på J:s bil inom ramen för MRF-garantin.


text: Fråga om säljares undersökningsplikt av inbytesvara. Avgörande 1995-04-21; 94-5474

text: I september 1994 beställde P en ny Opel. Som inbyte skulle P lämna sin gamla Opel och man avtalade om ett pris på denna. Den nya bilen skulle levereras i månadsskiftet november december. I oktober visade sig ett fel på inbytesbilen. Säljaren menade att P skulle svara för reparationskostnaden samt uppgav att man annars skulle omvärdera inbytesbilen i enlighet med leveransbestäm-melserna, och då sänka priset på denna. P menade att felet hade funnits redan då avtalet ingicks och att säljaren, som värderat inbytesbilen efter en mycket ytlig undersökning, därför skulle svara för reparationskostnaden. P åtgärdade emellertid själv felet. Han yrkade ersättning för kostnaden för material och eget arbete.

text: Säljaren bestred yrkandet och tillade att man enligt leverans-bestämmelserna kunde begära omvärdering av inbytesbilen om den vid leveransen till säljaren var i påtagligt annorlunda skick än vid värderingstillfället.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att inbytesbilens skick försämrats under tiden från det att värderingen skedde och avtalet ingicks till dess leverans av den nya bilen skulle ske. För den försämring som skett under denna tid svarar P i enlighet med leverans-bestämmelsernas 5 p. 2 st. Nämnden finner emellertid utrett att bilen varit felaktig redan vid värderingstillfället. Bolaget, som uppenbart eftersatt sin undersökningsplikt, bör därför ersätta P hans kostnader för reparation av bilen till den del dessa avser en förbättring av bilen jämfört med dess skick vid värderingstillfället.


title: Försäkringstagare som i en sporthall lämnat väska med dyrbart armbandsur utan tillsyn har visat bristande aktsamhet. Med hän visning till nämndens praxis ansågs att försäkringsersättningen inte kunde sättas ned med mer än 25 procent av den ersättning som annars skulle ha utgått på grund av skadan.

text: Försäkringstagare som i en sporthall lämnat väska med dyrbart armbandsur utan tillsyn har visat bristande aktsamhet. Med hänvisning till nämndens praxis ansågs att försäkringsersättningen inte kunde sättas ned med mer än 25 procent av den ersättning som annars skulle ha utgått på grund av skadan. Avgörande 1995-03-27; 94-5504

text: K hade lämnat ett dyrbart armbandsur i omklädningsrummet i en sporthall under den tid han duschade i ett angränsande utrymme. Väskan där uret fanns blev stulen. Försäkringsbolaget ersatte K för stölden, men gjorde avdrag med 30 procent för bristande aktsamhet.

text: K yrkade att avdraget skulle bestämmas lägre än vad försäkringsbolaget gjort.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet under hänvisning till att avdraget stod i överensstämmelse med praxis i liknande fall.

text: Nämndens bedömning:

text: I likhet med försäkringsbolaget finner nämnden att K, genom att lämna väskan med det dyrbara armbandsuret utan tillsyn i omklädningsrummet under den tid han duschade, visat bristande aktsamhet. Försäkringsersättningen skall med hänsyn härtill sättas ned med visst belopp. Enligt nämndens praxis bör i fall som det förevarande, nedsättningen dock begränsas till 25 procent av den ersättning som annars skulle ha utgått på grund av skadan. K är därför berättigad till viss ytterligare ersättning för skadan.


text: Förutsättningarna för att häva reseavtalet och resa hem har ansetts föreligga. Eftersom detta inte har tillåtits har nämnden ansett researrangören ersättningsskyldig för den skada som resenärerna härigenom drabbats av. Vid bedömningen av prisavdragets storlek har nämnden tagit hänsyn till att resan trots allt bör ha haft ett visst värde för resenärerna (15 § lagen /1992:1672/ om paketresor). Avgörande 1995-04-05; 94-5707

text: A beställde en tvåveckors resa till Kreta för sig och sin sambo. De valde hotell Achillion i Rethymnon eftersom de ville ha nära till restauranger och nöjen inne i Rethymnon. Resenärerna var inte inställda på sol och bad utan ville tillbringa semestern mitt i det livliga nattlivet i Rethymnon utan att behöva bekymra sig om en lång promenadväg till hotellet eller återhållsamhet med tanke på bilkörning. Resan, som företogs i juli 1994, kostade 6 380 kr per person.

text: Vid ankomsten till resmålet blev resenärerna anvisade boende på hotell Pela Mare i Agia Pelagia. Detta resmål låg sex mil från Rethymnon. De hade långa samtal med reseledaren och begärde att få resa hem på bolagets bekostnad enligt resevillkoren. Researrangören vägrade att medverka och representanten uppgav att detta villkor inte tillämpades. Resenärerna blev istället erbjudna fri bil under vistelsen. Enligt reseledaren skulle fax och telefonsamtal till resenärerna vidarebefordras till dem. Detta har bevisligen inte skett. - På hotell Pela Mare fanns inget kvällsliv efter kl 23 på kvällen.

text: Efter en vecka erbjöd arrangören boende på anläggningen Iperion i Rethymnon. Den anläggningen ligger högt uppe på ett berg, ca 1 500 meter från stranden och med en lutning på vägen ner på 20-30 grader. Resenärerna godtog inte detta alternativ p.g.a. läget och eftersom det var så kort tid kvar.

text: A yrkade återbetalning av erlagt belopp.

text: Arrangören erbjöd prisavdrag med 1 000 kr per person förutom den hyrbil som resenärerna hade fått disponera på resmålet. Reseledningen hade gjort den bedömningen att hemresa inte var skäligt. Resenärerna fick i stället ett dubbelrum med havsutsikt på ett A-klass hotell samt fri bil under vistelsen. Anledningen till ändringen var en överbokning. Resenärerna erbjöds att bo på anläggningen Iperion 1 500 meter från Rethymnons centrum under den andra semesterveckan. Eftersom bolaget hade kunnat tillgodose resenärernas önskemål den andra semesterveckan, utgick man från att resenärerna hellre bodde kvar i Agia Pelagia.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att 15 § lagen om paketresor är tillämplig i det aktuella ärendet. Som närmare framgår av denna paragraf skall arrangören vid ändringar efter avresan ordna lämpligt ersättningsarrangemang utan kostnad för resenären. Om sådant arrangemang inte kan ordnas eller om resenären avvisar sådant arrangemang skall arrangören, om det är skäligt, tillhandhålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan. Om en förändring i paketresan innebär en försämring för resenären är han berättigad till prisavdrag och skadestånd om det är

text: skäligt.

text: Nämnden anser att A och hennes ressällskap borde ha fått häva avtalet och resa hem när det stod klart att de inte kunde erhålla den avtalade inkvarteringen i Rethymnon och då det enda alternativ som erbjöds var beläget sex mil från Rethymnon. Eftersom researrangören inte har låtit resenärerna häva avtalet åligger det researrangören att ersätta resenärerna för den skada som de härigenom drabbats av.

text: Nämnden finner det av utredningen i ärendet framgå att resenärernas utbyte av vistelsen på grund av den ändrade inkvarteringen och det ändrade resmålet har blivit väsentligt sämre än vad de haft anledning att förutsätta. De är därför berättigade till ett prisavdrag. Skäligt avdrag finner nämnden vara 3 000 kr per person utöver den kompensation de har erhållit på resmålet i form av en fri hyrbil. Vid bedömningen av prisavdragets storlek har nämnden tagit hänsyn till att resan trots allt bör ha haft ett visst värde för resenärerna.


text: Resenärer har med ledning av researrangörens kataloguppgifter haft anledning utgå från att den lägenhet de bokat skulle ha balkong i vanliga mening. Eftersom så inte blev fallet ansågs inkvarteringen ha avvikit från vad de haft anledning att förvänta sig och inneburit sådana olägenheter som berättigade till prisavdrag. Avgörande 1995-04-05; 94-5877

text: D och T företog i september 1994 en tvåveckors resa till Kreta. Avtal träffades om en lägenhet med balkong och havsutsikt. Resan kostade 5 010 kr per person.

text: Vid ankomsten blev resenärerna inkvarterade i en lägenhet med en avbalkning på gatan som uteplats. Utsikten bestod i första hand av parkerade bilar och havet kunde man endast skymta. Resenärerna klagade omgående men reseledaren vidhöll att resenärerna hade fått balkong. Först efter en vecka fick de flytta till en lägenhet som bättre motsvarade deras förväntningar.

text: Under den första veckan blev resenärerna bestulna i lägenheten på $ 250 i grekisk valuta. Någon tog sig in genom de öppna fönstren trots att D var inne och låg och vilade. Stölden hade inte kunnat ske om resenärerna hade fått den bostad de hade avtalat. Flera timmar gick åt till att anmäla stölden på polisstationen. Resenärerna fick dessutom ställa in deltagandet i en utflykt eftersom de inte hade pengar. D och T yrkade prisavdrag med 5 000 kr.

text: Arrangören, som hävdade att resenärerna hade fått balkong, bestred yrkandet. Rummet har havsutsikt med fri utsikt som motsvarar Konsumentverkets rekommendationer.

text: Nämndens bedömning:

text: Av researrangörens katalog framgår att semestervåningar Perigiali innehåller bl.a. tvårumslägenheter med balkong mot hav. Enligt katalogen finns också "trerumslägenheter i markplan mot havet, balk.". På bild av huset i katalogen framgår att lägenheterna i markplan har en i marknivå liggande yta i en alkov som avskilts med någon form av staket eller balustrad från kringliggande markområde. Någon balkong i ordets språkliga betydelse är det inte fråga om utom möjligen i den del av huset som ligger närmast havet där det synes finnas en höjdskillnad mellan marken och den avskilda ytan innanför staketet.

text: Nämnden finner att D och T - som enligt bokningsbekräftelsen bokat en tvårumslägenhet mot hav med balkong - haft anledning att med ledning av katalogens uppgifter utgå från att de alkover som finns på markplan inte kunde vara de balkonger som avsågs i deras bokningsbekräftelse. Tvärtom måste katalogen anses ha gett dem intrycket att de alkover som syntes på bilden i markplan hörde till de lägenheter där det i katalogen särskilt angavs att lägenheterna var belägna i markplan. Till detta kommer dessutom att alkoverna knappast uppfyller vad man med allmänt svenskt språkbruk kan anses avse med balkong. Det har därför ålegat researrangören att i katalogen särskilt anmärka att researrangörens balkongbegrepp inte alltid avsåg balkong i vanlig mening.

text: Sammantaget finner nämnden därför att den inkvartering som D och T har erhållit har avvikit från vad de haft anledning att förvänta sig. Eftersom inkvarteringen har inneburit olägenheter för dem är de berättigade till ett prisavdrag med skäliga

text: 500 kr per person. Vad gäller övriga frågor som D och T tagit upp (stölden och utflykten) är det inte något som arrangören bär något ansvar för. D och Ts yrkanden i dessa delar kan därför inte bifallas.

text: Branschledamöterna reserverade sig mot beslutet och menade att resenärerna utifrån bilden i katalogen bör ha förstått att att de skulle kunna hamna i en lägenhet med den typ av "balkong" de kom att erhålla.


text: Fråga om köpare äger rätt att tillgodogöra sig en rabatt efter det att parterna träffat skriftligt avtal om bl.a. priset för köpet/tjänsten. Avgörande 1995-05-09; 94-5943

text: L och bolaget ingick den 17 oktober 1994 skriftligt avtal om köp/installation av en värmepanna i L:s fastighet till ett bestämt pris om 46 000 kr. Installationen utfördes den 8-10 november 1994. Med hänvisning till ett reklamerbjudande begärde L den 7 november 1994 hos bolaget rabatt med 2 000 kr. Hans begäran avslogs och han hänvisades till den centrala organisationen i Stockholm. När han kontaktade organisationen fick han till svar att han redan hade erhållit 3 000 kr i rabatt i form av skorstensutrustning och att han inte kunde påräkna ytterligare rabatt. L menade att rabatten om 3 000 kr är en av panntillverkaren till dennes köpare - i detta fall bolaget - lämnad rabatt; denna rabatt kan inte gälla som bolagets rabatt gentemot L.

text: L yrkade återbetalning av 2 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet bl.a. under åberopande av att L redan erhållit rabatt från panntillverkaren och att bolaget därför inte är bundet av sitt reklamåtagande.

text: Nämndens bedömning:

text: L har i ärendet företett två olika rabatterbjudanden. I det ena erbjuder panntillverkaren ett skorstenspaket, värde upp till 3 000 kr, till alla som före den 31 oktober köper en ny av bolaget tillverkad värmepanna. I det andra erbjudandet, kallat värdebevis, erbjuder ett antal butiker, bl.a. bolaget, 2 000 kr i rabatt mot överlämnande av värdebeviset om kunden före den 31 oktober 1994 hos en till reklamen ansluten butik beställer ny värmepanna inklusive installation; det anges vidare att värdebeviset kan kombineras med värdebevis om rabatt på oljebrännare men inte med andra erbjudanden.

text: I målet är ostridigt att L inte har kommit i åtnjutande av 2 000 kronors-rabatten. Bolaget har som bolaget får förstås - som skäl för att inte lämna honom denna rabatt hävdat att det förhållandet att L redan erhållit panntillverkarens rabatt medför att bolaget inte längre är bundet av sitt åtagande.

text: Av utredningen framgår vidare följande. L har i oktober 1994 ingått ett avtal med bolaget om dels köp av en viss värmepanna och ett komplett skorstenspaket jämte visst annat material, dels installation av allt detta material. För detta har parterna kommit överens om ett totalt pris; utan någon specifikation av i paketet ingående delposter. - Att det skulle föreligga något avtalsförhållande mellan L och panntillverkaren framgår inte av utredningen.

text: I propositionen till

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: anges bl.a. följande. Säljaren har marknadsfört en vara genom annonsering e.d. och därvid angett vad varan kostar. Köparen har i anslutning härtill beställt varan. I detta fall måste avtalet ofta innebära att det pris som har angetts i marknadsföringen skall gälla, om inte parterna särskilt har kommit överens om ett annat pris eller köparen annars har fått klart för sig att det angivna priset inte skall gälla (

text: prop. 1989/90:89 s. 143

text: Det finns inte något i utredningen som ger vid handen att parterna varit överens om att de till rabatterbjudandet anslutna butikernas rabatterbjudande inte skulle gälla vid köpet/installationen. Vid detta förhållande finner nämnden att bolaget är bundet av sitt erbjudande gentemot L.

text: Fråga är emellertid huruvida L:s rätt till rabatt av bolaget utesluts genom att - som bolaget påstår - L redan erhållit rabatt av panntillverkaren. Som redan nämnts utgår nämnden emellertid från att det inte föreligger något avtalsförhållande mellan L och panntillverkaren. Nämnden kan därför inte finna att L har fått någon rabatt av detta företag. Det är visserligen möjligt att bolaget gett L ett lägre pris än vad bolaget normalt skulle ha kommit fram till; detta därför att bolaget i förhållande till sin leverantör, panntillverkaren, erhållit rabatt på normalpriset för skorstenspaketet. Detta förhållande kan dock enligt nämndens mening inte påverka L:s rätt gentemot bolaget.

text: L bör således erhålla rabatten om 2 000 kr av bolaget.

text: Mot beslutet reserverade sig två ledamöter som ansåg att L:s yrkande inte skulle bifallas och anförde bl.a. följande. L och bolaget hade träffat en överenskommelse om tjänsten till ett bestämt pris. Att i efterhand sedan avtal slutits, och oberoende av om kunden haft rabattkupongen i sin ägo vid avtalstillfället eller ej, åberopa kupongen skulle så uppenbart stå i strid med förutsättningarna för avtalet, att bolaget ej skulle kunna anses skyldigt att fullfölja avtalet till överenskommet pris om rabattkupongen hade måst inlösas.


title: Fråga om anspråk mot näringsidkare i tidigare säljled (46 § konsumentköplagen /1990:932/).

text: 46 § konsumentköplagen

text: /1990:932/). Avgörande 1995-07-05; 95-0006

text: I samband med renoveringen av ett badrum i maj 1993 anlitade P ett golvföretag för inläggning av en våtrumsmatta. Företaget tillhandahöll även mattan. P köpte därefter några mjuka badrumsmattor av syntet med gummerad baksida hos ett annat företag. I februari 1994 upptäckte P att de mjuka mattorna hade orsakat kraftig missfärgning på våtrumsmattan, framför allt under handfatet där vatten droppat på den mjuka mattan. Hon framförde klagomål såväl till säljaren och grossiten av de mjuka mattorna som till säljaren och tillverkaren av våtrumsmattan. P yrkade ny våtrumsmatta med inläggning samt nya mjuka badrumsmattor.

text: Leverantören av de mjuka badrumsmattorna gick i svaromål för säljarens räkning. Man bestred yrkandet på den grunden att skadan inte orsakats av de mjuka mattorna.

text: Säljaren och installatören av våtrumsmattan hade försatts i konkurs.

text: Tillverkaren av våtrumsmattan bestred yrkandet på den grunden att det inte förelåg något fel i golvmaterialet och att skötselråd med varning för migrering levereras till bolagets återförsäljare.

text: Nämndens bedömning

text: Den färgförändring som uppstått på våtrumsmattan måste anses ha berott på s.k. migrering eller mjukgörarvandring. Detta fenomen kan uppstå när föremål av plast eller gummi kommer i inte alltför kortvarig kontakt med ett annat plast- eller gummimaterial. Migrering får anses vara ett allmänt bekant fenomen inom plast- och gummibranschen, men däremot inte särskilt känt bland vanliga konsumenter. Det kan därför krävas att den som säljer eller marknadsför sådana produkter lämnar tydlig information om risken för migrering till konsumenterna.

text: I ärendet framgår att varken säljaren eller leverantören i bakre försäljningsled av de mjuka badrumsmattorna har lämnat sådan information. Tillverkaren av våtrumsmattan har uppgivit att man till sina återförsäljare levererar skötselråd med varning för missfärgning av lösa badrumsmattor, för vidare överlämnande till konsumenterna vid köp och inläggning av bolagets produkter. Sådan information synes dock inte ha lämnats till P av säljaren och installatören av våtrumsmattan.

text: Eftersom de i målet aktuella badrumsmattorna och våtrumsmattan synes ha samverkat till den påtalade skadan bör i princip säljaren av badrumsmattorna och säljaren av våtrumsmattan dela på ansvaret för de skador som P åsamkats. I ärendet har emellertid upplysts att det sistnämnda företaget har försatts i konkurs; detta synes vara orsaken till att P har riktat sitt krav mot tillverkaren i egenskap av leverantör i bakre led av våtrumsmattan.

text: Enligt

text: 46 § konsumentköplagen (1990:932)

text: kan en köpare i vissa fall rikta anspråk på grund av fel på en vara mot en näringsidkare i tidigare säljled. Ett sådant fall är då säljaren av varan är på obestånd. Konsumentens rätt till sådan s.k. direkttalan begränsas dock genom att det krävs att ett motsvarande anspråk på grund av felet hade kunnat göras gällande mot näringsidkaren i det

text: bakre ledet av den som förvärvat varan från denne. Eftersom tillverkaren av våtrumsmattan, såvitt utrett, har lämnat information till sin återförsäljare om risken för missfärgning av lösa badrumsmattor kan tillverkaren inte - på köprättslig grund - göras ansvarigt.

text: Inte heller kan enligt nämndens mening tillverkaren av våtrumsmattan göras ansvarig enligt bestämmelserna i

text: produktansvarslagen (1992:18)

text: Vid angivna förhållanden finner nämnden att kostnaden för leverans och inläggning av nya badrumsmattor och ny våtrumsmatta bör delas lika mellan säljaren av de mjuka badrumsmattorna, å ena sidan, och säljaren av våtrumsmattans konkursbo, å andra sidan. Eftersom konkursboet inte har hörts i ärendet nöjer sig nämnden med att på detta sätt konstatera konkursboets ansvar.


text: Fråga om besiktningsman gått utöver sitt uppdrag när det avslutats med en skriftlig rapport. Avgörande 1995-07-05; 95-0100

text: W anlitade i november 1994 en besiktningsman för en okulär kontroll av två våtrum; det var ett akut läge och W behövde en snabb granskning. Vid granskningen fann besiktningsmannen direkt att våtrummen var bristfälligt utförda. I och med detta uppfattade W uppdraget som slutfört så när som på några fotografier som skulle framkallas. En tid därefter fick W till sin stora förvåning en rapport från besiktningsmannen. W klagade omgående och besiktningsmannen uppgav då att det är praxis att skriva en rapport efter en undersökning.

text: W fick en faktura från företaget på 3 922 kr. Han erlade 1 172kr, vilket han ansåg utgjorde ersättning för det utförda granskningsarbetet. W hade inte beställt en dylik rapport och inte heller blivit upplyst om att en synlig kontroll av två våtrum, som tog 45 minuter, automatiskt åtföljs av ett stort utredningarbete som kostar mer än själva kontrollen. Företaget borde ha upplyst om det, eftersom det var den största posten på fakturan. W yrkade att priset skulle sättas ned till 1 172 eftersom företaget gått utöver sitt uppdrag.

text: Företaget bestred yrkandet på den grunden att en besiktning enligt normal praxis utmynnar i en skriftlig rapport. Rapporten redovisar besiktningen och de slutsatser denna föranlett. Alla besiktningar som företaget utför redovisas skriftligt till uppdragsgivaren. Detta är normal sed och borde i detta fall, där tvist om utförandet förelåg med entreprenören, ha varit särskilt viktigt.

text: Nämndens bedömning:

text: Det framgår av utredningen att ett avtal träffats mellan parterna om besiktning av två våtrum. W har i ärendet uppgivit att hans avsikt var att få en okulär kontroll utförd i ett akut läge och att bolaget har gått utöver sitt uppdrag när detta bolag har redovisat sitt uppdrag i en rapport, som har kostat mera än själva fältarbetet. Bolaget har invänt att varje besiktningsuppdrag enligt praxis utmynnar i en skriftlig rapport.

text: Nämnden delar bolagets uppfattning att det är branschpraxis att en besiktning avslutas med en rapport; detta därför att värdet av en besiktning torde ligga just däri att besiktningen utmynnar i ett av besiktningsmannen upprättat dokument som beställaren kan visa upp vid behov. W borde ha insett detta.

text: På grund härav finner nämnden att W är skyldig att betala för rapporten. Eftersom något bestämt pris inte har avtalats mellan parterna skall han betala vad som är skäligt (jfr

text: 36 § första stycket konsumenttjänstlagen

text: , 1985:716). Det debiterade beloppet framstår som skäligt. Ws yrkande skall således lämnas utan bifall.


text: Fråga om ersättningsresa för inställd s.k. sista minutenresa. Avgörande 1995-06-26; 95-0165

text: S, som hade bokat en s.k. sista minutenresa till Gambia för sig och sin hustru för 1 995 kr per person, fick 1,5 dygn före avresan besked om att resan var inställd på grund av politisk oro i Gambia.

text: S och hans hustru begärde att få en resa till ett likvärdigt resmål eller ett resmål med högre kvalitet och till ett pris, rabatterat med samma procentsats som den inställda resan.

text: Researrangören, som hade erbjudit en annan resa under samma avreseperiod till ordinarie pris, bestred yrkandet. Omständigheterna hade enligt arrangören varit sådana att man inte ansåg sig vara skyldig att erbjuda valfri resa ur bolagets sortiment med samma procentsats i rabatt.

text: Nämndens bedömning:

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. S köpte av researrangören en paketresa till Gambia för sig och sin hustru. Eftersom avtalet mellan parterna träffades kort tid före den planerade avresan, erhöll S ett rabatterat pris utgörande 45 procent av resans katalogpris. På grund av politiska oroligheter i Gambia ställde bolaget in resan. S har begärt att erhålla en resa till ett likvärdigt resmål eller ett resmål med högre kvalitet; detta till ett pris, rabatterat med samma procentsats som den inställda resan. Bolaget har erbjudit honom en annan resa under samma avreseperiod till ordinarie pris. Bolaget har härtill anfört att vad som inträffat i fråga om Gambia inte har föranlett bolaget att medge skadestånd; extraordinär rabatt på en fullprisresa är detsamma som skadestånd.

text: Av

text: 12 § första stycket första meningen

text: och

text: 13 § första stycket första meningen

text: lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) följer bl.a. följande. Om arrangören ställer in en resa har resenären rätt att frånträda reseavtalet. Resenären har då rätt till en annan paketresa som är av likvärdig eller högre kvalitet, om arrangören kan erbjuda detta.

text: I propositionen till

text: paketreselagen

text: sägs bl.a. följande. Vid bedömning av om en erbjuden ersättningsresa är likvärdig, bättre eller sämre bör man normalt kunna utgå från de katalogpriser som gäller; resenärens egna prioriteringar bör i de flesta fall sakna betydelse för denna bedömning. En förutsättning för att resenären skall kunna kräva en ersättningsresa är att arrangören eller återförsäljaren kan erbjuda en sådan. Arrangören kan alltså inte avböja att erbjuda en annan resa med hänvisning till att han inte själv anordnar någon lämplig sådan resa. Bestämmelsen ger inte resenären fritt att välja bland alla resor som arrangören eller återförsäljaren skulle kunna erbjuda. Arrangören torde bara vara skyldig att erbjuda ersättningsresor som är någorlunda jämförbara med den som inte blev av (

text: prop. 1992/93:95 s. 85

text: Avtalet mellan bolaget och S innebär att bolaget är skyldigt att för det överenskomna priset tillhandahålla en paketresa till Gambia till S och dennes medresenär. Då bolaget har ställt in denna resa, är bolaget skyldigt att till dem tillhandahålla en annan resa av likvärdig eller högre kvalitet; en resa som i bolagets katalog är prissatt med ungefär samma pris som den inställda

text: resan bör i allmänhet anses som likvärdig och en resa med ett klart högre pris som bättre.

text: Det förhållandet att S inte har betalat ordinarie katalogpris för den inställda resan leder inte till någon annan bedömning. S och hans medresenär har således rätt till en ersättningsresa, likvärdig eller av högre kvalitet, utan att de behöver betala något utöver vad de redan har erlagt.

text: Nämnden anmärker att det inte är fråga om skadestånd enligt

text: 14 § paketreselagen

text: Branschledamöterna reserverade sig mot skrivningen i beslutet enligt följande. Den aktuella resan är en s.k. sista minutenresa. Resorna i katalogen är därför inte direkt jämförbara med den som inte blev av. Sista minutenresor har i förhållande till resor i det ordinarie programmet den olägenheten, att de inte kan bokas förrän under de sista dagarna före avresan och prissätts därför på annat sätt.

text: För att avgöra huruvida resor är likvärdiga måste, förutom eventuellt katalogpris, även resans längd, resmålets belägenhet och karaktär, inkvarteringens standard, hög- eller lågsäsong och övriga relevanta faktorer beaktas, som t.ex. resans karaktär av sista minutenresa.

text: Någon skyldighet för S att betala något pristillägg för ersättningsresan föreligger inte. Däremot skall han, om han godtar en sämre resa, ha rätt till ersättning för prisskillnaden.

text: Avtalet mellan parterna innebär att bolaget för ett visst pris är skyldigt att till S och hans medresenär tillhandahålla en resa till Gambia. Då bolaget har ställt in denna resa är bolaget skyldigt att tillhandahålla en annan paketresa av likvärdig eller högre kvalitet. Vid bedömningen av likvärdighet skall beaktas samtliga för resan relevanta faktorer innefattande resans karaktär av sista minutenresa.


text: Fråga om aktsamhetskravet när försäkringstagare vid akut sjukdomstillstånd lämnat handbagage på flygplan utan uppsikt. Avgörande 1995-04-11; 95-0185

text: G hade tillsammans med sina barn, 5 och 9 år, varit på besök i Iran. När flygplanet skulle mellanlanda i Paris fick hon ont i hjärtat och andningssvårigheter. Hon fick syrgas av personalen. Vid landningen mådde hon illa och hade kvävningskänslor och togs sig därför snabbt ut ur planet; barnen fick troligen hjälp av personalen att ta sig ut. När hon efter en liten stund kvicknade till i vänthallen, saknade hon en väska som hon hade haft som handbagage och som innehöll bl.a. en två år gammal videokamera. Man letade omedelbart i flygplanet, men utan resultat. Hon gjorde då en polisanmälan på flygplatsen i Paris.

text: G åberopade en köptrygghetsförsäkring och yrkade ersättning för förlusten av videokameran.

text: Försäkringsbolaget har hänvisat till försäkringsvillkoren. Med stöld avses i villkorsmässig mening inbrott i låst utrymme eller stöld från annan plats om den försäkrade haft varan under ständig uppsikt och i sin omedelbara närhet. Videokameran har lämnats utan uppsikt i åtminstone 10 minuter. G har ej haft varan under ständig uppsikt och ersättning skall därför ej utges genom försäkringen.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt försäkringsvillkoren gäller försäkringen för den vara som anges i köpehandlingen. Det får anses visat att G var ägare av varan. Försäkringen gäller alltså för henne.

text: I villkoren anges vidare att med "stöld" avses inbrott i låst utrymme eller stöld från annan plats om den försäkrade haft varan under ständig uppsikt och i omedelbar närhet. Denna bestämmelse i villkoren skall enligt nämnden betraktas som ett aktsamhetskrav. Om ett aktsamhetskrav inte har uppfyllts, kan ersättningen sättas ned. Med hänsyn till omständigheterna i detta fall videokameran lämnades utan uppsikt under relativt kort tid, c:a 10 minuter, på grund av att G blev akut sjuk - bör full ersättning utges utan någon nedsättning.


title: Fråga om ränteskillnadsersättning och tillämpningen av lagen (1989:567) om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m.

text: ) om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m. Avgörande 1995-06-02; 95-0476

text: Z tog år 1987 ett bostadslån till fast ränta. Avtalet innehöll ingen bestämmelse som gav långivaren rätt att ta ut ränteskillnadsersättning vid förtida betalning av lånet. Då Z senare skulle betala lånet i förtid, begärde emellertid långivaren ränteskillnadsersättning.

text: Z yrkade att nämnden skulle fastställa att ränteskillnadsersättning inte skulle utgå.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, anförde att lagen (

text: ) om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m. gav bolaget rätt att ta ut ränteskillnadsersättning.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt låneförbindelsens betalningsvillkor får låntagaren när som helst betala in hela lånet eller del av detta. Förbindelsen, som ingicks med Länsbostadsnämnden 1987, innehåller inte någon bestämmelse som berättigar kreditgivaren att ta ut ränteskillnadsersättning vid förtidsbetalning. Det har inte heller kommit fram någonting som tyder på att själva kreditavtalet skulle ha ändrats på den punkten. Avtalet berättigar alltså inte bolaget till ersättning för ränteskillnad.

text: Enligt 3 § jämförd med 1 a § i den av bolaget åberopade lagen om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m. har bolaget (sedan 1991) rätt att ta ut ersättning för ränteskillnad vid betalning utöver föreskriven amortering också när det gäller bostadslån som bolaget har betalat ut före den 1 juli 1988. Lagen innebär att det införts en reglering som sätter tidigare ingångna avtal ur spel.

text: Tillåtligheten av en sådan tillbakaverkande lagstiftning har ifrågasatts (se

text: prop. 1988/89:89

text: och 1990/91:193). Enligt Reklamationsnämndens mening bör lagen i varje fall inte ges en vidare tillämpning än vad som följer direkt av ordalydelsen. Det betyder att lagen inte bör tillämpas annat än på lån som bolaget har betalat ut. I det nu aktuella fallet har annat inte gjorts gällande än att lånet betalats ut av Länsbostadsnämnden.

text: Reklamationsnämndens slutsats blir alltså att inte heller den åberopade lagen berättigar bolaget till ränteskillnadsersättning i det aktuella fallet. Yrkandet skall därför bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ville avslå anmälarens yrkande.


title: Borgen; tillämpning av 36 § avtalslagen.

text: Borgen; tillämpning av

text: 36 § avtalslagen

text: . Avgörande 1995-05-18; 95-0477

text: N ingick i juni 1994 en borgensförbindelse för två hyresgästers åtaganden gentemot ett fastighetsbolag. I januari 1995 krävde fastighetsbolaget N på 28 900 kr avseende förfallna hyror jämte ränta.

text: N yrkade att nämnden skulle fastställa att han inte var betalningsskyldig på grund av borgensförbindelsen.

text: Fastighetsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att N fått information om innebörden av borgensförbindelsen, att bolaget inte varit skyldigt att informera N om att hyresgästerna resterade med betalning samt att N haft möjlighet att regressvis kräva hyresgästerna på betalning.

text: Nämndens bedömning:

text: Borgensförbindelsen är utformad på ett sätt som knappast kan godtas. Förbindelsen är inte begränsad vare sig i fråga om belopp eller tid och den innehåller inte några bestämmelser som gör det möjligt för borgensmannen att komma ur avtalsförhållandet.

text: Det bör dessutom ha stått klart för fastighetsbolaget, som tagit kreditupplysning på N, att denne helt saknade ekonomisk möjlighet att svara för de aktuella hyresgästernas betalningsskyldighet.

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden omständigheterna vara sådana att borgensförbindelsen skall lämnas utan avseende med tillämpning av

text: 36 § avtalslagen


text: När en säljare inte upplyst om att en skinnkappa var känslig för regn har kappan bedömts vara felaktig och felet ansetts vara väsentligt för köparen. Avgörande 1995-04- 24; 95-0614

text: I december 1994 köpte M en stentvättad nappaskinnkappa för 2 995 kr. Vid köpet hade M frågat säljaren om kappan tålde regn och snö och hade fått till svar att det inte var något att oroa sig för. När kappan senare användes i snöväder blev det fläckar på skinnet. Hon borstade kappan med mjuk borste men fläckarna gick inte bort. M klagade hos säljaren som ville smörja in kappan med balsam. Säljaren visade M en annan kappa som hade åtgärdats, men M ansåg att det resultatet var dåligt och godtog inte erbjudandet. Säljaren rekommenderade också M att duscha kappan för att få bort fläckarna. M ansåg att säljaren vid köpet borde ha informerat henne om kappans känslighet mot väta. M yrkade att få byta kappan eller häva köpet.

text: Säljbolaget anförde i sitt svar till nämnden att kappan var felfri. Den hade tillverkats av mycket mjuk two-tone kalvnappa och stentvättats. Skinnet var därför aningen känsligt för regndroppar. Fläckarna kunde man borsta bort med en mjuk klädborste. Behandling med skinnbalsam skulle göra att skinnet blev fullständigt vattenavstötande som en oily calfnappa. Säljbolaget erbjöd att behandla kappan enligt köparens önskemål så att skinnkappan skulle ha antingen den ena eller den andra egenskapen.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt nämndens mening borde säljaren ha upplyst köparen om att kappan var känslig för regn. Eftersom detta inte har skett, skall kappan anses felaktig. Felet är väsentligt för köparen. Hon har därför rätt att häva köpet.


text: När färdhandling saknat information om vart resenär skulle ringa för att kontrollera preliminär hemresetid och arrangören inte heller vidtagit några åtgärder för att hjälpa resenärerna sedan de missat sitt flyg, har arrangören ansetts vara skyldig att betala en viss ersättning; ersättningen har dock jämkats på grund av resenärernas medvållande. Avgörande 1995-06-01; 95-0810

text: R bokade två flygresor till Aten för 1 495 kr per person. Resorna bokades efter annons i tidning.

text: Enligt tidtabellen i färdhandlingarna skulle hemresan avgå från Aten den 27 augusti 1994 kl. 23.30. Resenärerna anlände till flygplatsen den dagen vid 21-tiden. Planet hade emellertid avgått redan kl. 16. Enligt arrangörens representant var biljetten förverkad och resenärerna fick ta sig hem själva. Enligt biljetten skall definitiva tider meddelas av reseledaren och enligt arrangörens resevillkor skall definitiva tider meddelas senast 14 dagar före avresan. Eftersom inga andra tider än de i biljetten angivna hade meddelats resenärerna hade de utgått från att det var dessa tider som gällde.

text: Under vistelsen i den grekiska arkipelagen hörde resenärerna av andra resande att de skulle ringa och kontrollera avresetiden före hemresan. De kontrollerade därför sina biljetter kvällen den 26 augusti men det fanns varken information eller uppgift om telefonnummer. Vid ankomsten till Aten hade de inte mötts av någon representant från arrangören och någon information hade de således inte fått. De hade fått ta sig hem på egen hand via Oslo och yrkade skadestånd med sammanlagt 4 076 kr för den fördyrade hemresan.

text: Arrangören bestred yrkandet och framhöll att det i resenärernas biljetthandling tydligt framgår att resenären skall kontakta arrangören och informera sig om hemresan. I biljetten anges också att hemresetiderna är preliminära. Arrangörens personal fanns på flygplatsen vid ankomsten och det är beklagligt om resenärerna har underlåtit att ge sig till känna. Telefonnummer till bolagets kontor i Aten finns tryckt i katalogen.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att avtal har träffats om en flygresa tur och retur till Aten. I färdhandlingarna har angivits att hemresetiderna är preliminära och att definitiva tider meddelas av reseledarna. Någon information fanns emellertid inte i färdhandlingarna om vart resenärerna skulle ringa för att kontrollera hemresetiden. Med hänsyn till denna brist i informa-tionen och till att, såvitt framkommit, arrangören inte vidtog några åtgärder för att hjälpa resenärerna när de hade missat sitt flyg, bör arrangören vara skyldig att betala en viss ersättning.

text: R och hans medresenär får emellertid anses ha varit medvållande till det skedda genom att de inte sökte ta kontakt med arrangören trots att det angavs på färdhandlingen att hemresetiderna var preliminära.

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet finner nämnden att ansvaret för de extra kostnader som har uppkommit för hemresan bör delas mellan resenärerna och researrangören. Nämnden finner det skäligt att arrangören utger 1 500 kr till R.

text: Branschledamöterna reserverade sig mot beslutet.


title: Fråga om uppsägning av kreditavtal skett i strid med konsumentkreditlagens tvingande regler. Sedan den frågan besvarats nekande har nämnden prövat om det förelegat grund för uppsägningen.

text: konsumentkreditlagens

text: tvingande regler. Sedan den frågan besvarats nekande har nämnden prövat om det förelegat grund för uppsägningen. Avgörande 1995-11-28; 95-0908

text: M och A hade sedan i december 1992 ett checkkonto med kredit hos Banken. Som säkerhet för krediten hade banken ett pantbrev i en fastighet. Banken sade i oktober 1994 upp kontot och krediten med motiveringen att det fanns skälig anledning anta att M och A inte skulle komma att fullgöra sina förpliktelser mot banken. Banken riktade i anledning härav krav på betalning mot M och A. M och A ansåg att Banken saknat fog för uppsägningen.

text: M yrkade att banken skulle utge ersättning för ekonomisk skada med 10 000 kr och ersättning för ideell skada med 15 000 kr.

text: Banken, som yrkade att nämnden skulle avvisa M:s anmälan, anförde att banken sagt upp krediten enligt avtal, att bankens krav på betalning följt god inkassosed samt att M:s krav på ersättning var föremål domstols prövning.

text: Nämndens bedömning:

text: Den 23 december 1992 träffade M och A avtal med Banken om checkkonto med kredit.

text: I avtalsformuläret finns under rubriken Kredittid två fält. I det ena har under den förtryckta texten Fr o m - t o m antecknats "1992-12-29 93.12.31". I det andra fältet har under den förtryckta texten Ev. förlängningstid (antal månader) antecknats "12". I villkoren sägs vidare: "Om banken medger förlängning av kredittiden och annat därvid inte anges, förlängs kredittiden med det antal månader som anges på sid 1 varje gång sådant medgivande lämnas".

text: Banken sade upp krediten i en skrivelse till M och A den 14 oktober 1994.

text: Tvisten gäller i första hand om denna uppsägning skett i strid med

text: konsumentkreditlagens

text: tvingande regler. Om uppsägningen inte har skett i strid med gällande rätt gäller tvisten om det förelegat grund för uppsägningen. Tvisten gäller även ett inkassokrav på 140 kr.

text: Innan nämnden prövar nu nämnda sakfrågor har den dock att ta ställning till bankens yrkande att tvisten skall avvisas då grunden för M:s skadeståndsanspråk hänför sig till omständigheter som är föremål för process.

text: Nämnden gör den bedömningen att de två tvisterna inte gäller samma sak. Den till nämnden anmälda tvisten gäller i huvudsak om banken haft rätt att säga upp A:s och M:s checkkonto medan den vid tingsrätt anhängiggjorda processen gäller M:s borgensansvar för krediter tagna av ett byggbolag som numera försatts i konkurs.

text: Nämnden avslår således bankens yrkande om avvisning.

text: Nämnden går härefter över till frågan om uppsägningen står i strid med

text: konsumentkreditlagens

text: tvingande regler.

text: Den 1 januari 1993 trädde den nya

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: i kraft. I

text: 21 §

text: i den lagen finns bestämmelser som begränsar kreditgivarens rätt att säga upp ett kreditavtal. Det mellan parterna träffade kreditavtalet innehåller uppsägningsregler som inte är förenliga med den nya lagen.

text: Enligt övergångsbestämmelserna till den nya lagen gäller äldre föreskrifter i fråga om kreditavtal som har ingåtts före den nya lagens ikraftträdande.

text: M har i denna fråga gjort gällande att det ursprungliga avtalet, som träffades när den äldre lagen gällde, inte var ett tillsvidareavtal utan endast löpte under ett år. Krediten har inte förlängts automatiskt utan ett aktivt agerande av banken har varit nödvändigt. Till stöd för att det inte varit fråga om ett tillsvidareavtal har åberopats att avtalet saknat uppsägningsklausul vilket krävs enligt 2 kap. 19 § bankrörelselagen om kredit lämnas för mer än ett år. Banken har invänt att kreditavtalet träffades när den äldre

text: konsumentkreditlagen

text: gällde. Att krediten förlängts i enlighet med villkoren innebär inte att det blir fråga om en ny kredit.

text: Nämnden anser inte att avtalet är entydigt när det gäller kredittiden utan att det finns utrymme för skilda tolkningar.

text: En avgörande fråga vid avtalstolkning är vad parterna kan ha avsett när de slöt avtalet. Någon utredning eller argumentation kring detta finns inte i ärendet. Med detta konstaterande anser nämnden att parternas agerande efter avtalstillfället men innan tvist uppkom kan ge viss vägledning om vad de åsyftade och således vara en omständighet värd att beakta vid tolkningen av avtalet.

text: Det har inte gjorts gällande i nämnden att M erbjudit banken eller banken krävt betalning den 31 december 1993 eller att parterna inför detta datum fört några förhandlingar kring lånet. Detta talar enligt nämnden för att parterna inte åsyftat en kredit, begränsad till viss tid utan en tillsvidare kredit.

text: En sådan tolkning av avtalet leder enligt nämndens bedömning inte till att avtalet strider mot bankrörelselagen.

text: Nämnden fäster också avseende vid att varken ändamålet, förutsättningarna eller villkoren för krediten förändrats. Detta är omständigheter som i praxis tillmäts betydelse när det är fråga om ett kreditavtal har förlängts eller ersatts av ett nytt avtal.

text: Nämnden finner således att något nytt avtal inte har träffats utan att parternas rättigheter och skyldigheter skall bedömas med utgångspunkt i det avtalsformulär som undertecknades den 23 december 1992.

text: Nämnden har emellertid också ställt sig frågan hur övergångsbestämmelsen till den nya

text: konsumentkreditlagen

text: skall tolkas.

text: Det skulle kunna hävdas att en tolkning som knyter an till om avtalet förnyats eller förlängts är alltför formalistisk. Det skulle ligga mer i linje med det konsumentsskyddsintresse som den nya lagen är avsedd att tillgodose om bestämmelsen kunde förstås så, att det är fråga om ett nytt avtal om parterna efter lagens ikraftträdande kommer överens om att sträcka ut kredittiden, dvs. förlänga krediten.

text: Nämnden anser inte att övergångsbestämmelsens ordalydelse ger utrymme för en sådan tolkning. Nämnden vill också understryka att en sådan tolkning inte har stöd i förarbetena till lagen. Den skulle få omfattande och svåröverskådliga konsekvenser då tillsvidareavtal är mycket vanliga inom kreditväsendet men också utformade på skiftande sätt.

text: Sammanfattningsvis innebär detta att nämnden anser att den nya

text: konsumentkreditlagen

text: inte är tillämplig när det gäller det omtvistade avtalet.

text: M har i andra hand gjort gällande att uppsägningen är oriktig även enligt den äldre

text: konsumentkreditlagen (1977:981)

text: . Enligt

text: 12 §

text: i den lagen föreligger rätt att säga upp en kredit till förtida betalning endast om kredittagaren på visst sätt befinner sig i dröjsmål. M har inte kommit i dröjsmål.

text: Den äldre

text: konsumentkreditlagen

text: gällde rent generellt alla typer av krediter. Flera bestämmelser i lagen hade dock ett inskränkt tillämpningsområde, bl.a.

text: 12 §

text: som endast gällde vid kreditköp. Med kreditköp avsågs köp av vara vid vilken säljaren lämnat köparen anstånd med någon del av betalningen.

text: Nämnden finner således att inte heller den äldre

text: konsumentkreditlagen

text: hindrat banken att åberopa de uppsägningsbestämmelser som tagits in i kreditavtalet.

text: Bankens rätt att säga upp krediten regleras i punkt 12 i avtalet. Sådan rätt föreligger bl.a. om det finns skälig anledning att anta att kredittagaren inte kommer att fullgöra sina betalningsförpliktelser mot banken.

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende om villkoret är oskäligt med hänsyn till bl.a. avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Särskild hänsyn skall tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Det har inte i ärendet förts fram några omständigheter som enligt nämnden kan utgöra skäl att med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: jämka uppsägningsbestämmelsen.

text: Banken har beviljat A och M en checkräkningskredit som senare på M:s initiativ begränsats till 70 000 kr. Bankens uppsägning riktas mot såväl A som M. I uppsägningen anges inte annan grund än att "Det finns anledning anta att Ni inte kommer att fullgöra Era betalningsförpliktelser mot banken".

text: Nämnden är mycket kritisk mot att banken i uppsägningen inte närmare preciserat grunderna för uppsägningen. Med hänsyn till den utredning som senare presenterats kan nämnden dock godta att skäl för uppsägning i och för sig förelåg med avseende på M. Emellertid var det fråga om en förhållandevis begränsad kredit - 70 000 kr - för vilken M och A svarade solidariskt. Krediten har skötts utan anmärkningar. Banken har inte gjort gällande att det funnits anledning att anta att A inte skulle komma att fullgöra sina betalningsförpliktelser. Med hänsyn till det anförda finner nämnden att banken saknat saklig grund för uppsägning och att banken bör ersätta den ekonomiska skada som uppstått till följd av den felaktiga handläggningen. Det saknas utredning om skadans omfattning och den får därför uppskattas till skäligt belopp. Nämnden vill rekommendera banken att i denna del ersätta M med 2 000 kr.

text: Vad slutligen gäller den omtvistade inkassokostnaden gör nämnden följande bedömning. Enligt lagen (

text: ) om ersättning för inkassokostnader m.m. är en gäldenär bl.a. skyldig att ge ut ersättning för dels skriftlig betalningspåminnelse, dels krav rörande skulden om kravbrev, utformat på det sätt som anges i

text: inkassolagen (1974:182)

text: , lämnats över till gäldenären. Enligt förordningen (

text: ) om ersättning för inkassokostnader m.m. gäller att högre ersättning än 45 kronor inte får tas ut för betalningspåminnelse och 140 kr för inkassokostnader.

text: Banken har i uppsägningen av lånet, dvs. i det första kravet på betalning, begärt ersättning för inkassokostnader med 140 kr. Någon situation där banken ägt rätt till ersättning för betalningspåminnelse eller inkassokostnader har inte förelegat vid det tillfället. Enligt

text: 18 § inkassolagen

text: är banken skyldig att ersätta skada till följd av otillbörlig inkassoverksamhet. Hänsyn skall även tas till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse.

text: Nämnden anser inte att utredningen visar att någon ekonomisk skada uppkommit. Däremot har M tillfogats en ideell skada. Ersättningen härför kan skäligen bestämmas till 1 000 kr. Banken bör vidare betala tillbaka den oriktigt uttagna inkassokostnaden, 140 kr.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ansåg inte M berättigad till ersättning för ideell skada.


title: Tvätteri som inte iakttagit vad som gäller enligt lagen (1985:982) om näringsidkarens rätt att sälja saker som inte har avhämtats har förklarats ersättningsskyldigt för två kavajer som inte kunnat återfinnas.

text: ) om näringsidkarens rätt att sälja saker som inte har avhämtats har förklarats ersättningsskyldigt för två kavajer som inte kunnat återfinnas. Avgörande 1995-06-19; 95-1043

text: L hade den 18 augusti 1994 lämnat in två kavajer till tvätt. I samband med en flyttning kom inlämningskvittot bort. I februari 1995 hittade hon kvittot och den 23 februari 1995 besökte hon tvätteriet för att hämta ut kavajerna. Tvätteriet sade att kavajerna hade kastats bort. På kvittot fanns telefonnumret till hennes arbete men hon blev aldrig anmanad att hämta kavajerna.

text: L yrkade ersättning för de två kavajerna med 1 200 kr.

text: Tvätteriet bestred yrkandet och anförde i sitt svar till nämnden att för inlämnat gods ansvarades i högst tre månader, som framgick av inlämningskvittot. Kavajerna lämnades in den 15 augusti 1994 och skulle vara klara för avhämtning den 18 augusti 1994. Kunden kom sex månader efter inlämningen och ville ha sina kavajer. Tvätteriet hade inte kapacitet att ha inlämnade kläder kvar längre än tre månader. Tvätteriet hade bortskaffat kavajerna.

text: Nämndens bedömning:

text: Det synes vara ostridigt att de inlämnade kläderna har förkommit under det att de har varit i tvätteriets förvar. Av utredningen framgår inte på vilket sätt kläderna har förkommit.

text: Tvätteriet har till befrielse från ansvar för förlusten åberopat att det på inlämningskvittot anges att "för inlämnat gods ansvaras högst i tre månader". Nämnden kan dock inte finna att parterna enbart genom denna förtryckta passus skulle ha träffat ett avtal av innebörd att tvätteriet skulle få rätt att realisera eller bortskaffa de inlämnade klädesplaggen utan att iaktta föreskrifterna i lagen om näringsidkarens rätt att sälja saker som inte har hämtats (

text: Enligt 3 § får en sak som inte har hämtats säljas under förutsättning att uppdraget har slutförts, att den som har beställt arbetet därefter har anmanats att hämta saken och i anmaningen upplysts om att saken annars kan komma att säljas efter en viss tid, minst tre månader från anmaningen, samt att den tid som angivits i anmaningen har löpt ut. Om näringsidkaren har en fordran på beställaren för sitt arbete, skall det av anmaningen framgå vilket belopp som skall betalas.

text: Enligt 4 § får saken säljas utan att beställaren har anmanats att hämta den, om ett år har förflutit efter det att uppdraget har slutförts samt att sakens försäljningsvärde uppenbarligen understiger en hundradel av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring.

text: Nämnden finner det framgå av utredningen att tvätteriet inte har följt bestämmelserna i nämnda lag. Tvätteriet har inte heller påstått att klädesplaggen skulle ha förkommit på grund av någon omständighet för vilken tvätteriet inte skulle bära ansvaret. Vid sådant förhållande är tvätteriet skyldigt att ersätta L för hennes förlust. Ersättningen kan skäligen bestämmas till yrkade 1 200 kr.


text: Köp av skinnsko. Bristande materialkvalitet har berättigat köparen att häva köpet; även fråga om avdrag för nytta. Avgörande 1995-05-15; 95-1365

text: S köpte i november 1994 ett par kängor i skinn för 1 895 kr. I februari 1995 upptäckte hon början till ett hål på ena kängans utsida. S ansåg att en känga till det pris hon hade betalat bör ha större hållbarhet än som varit fallet. S klagade hos säljaren men klagomålet avvisades. S yrkade hävning av köpet.

text: Säljbolaget bestred yrkandet och påstod att skadan hade uppkommit genom någon form av yttre åverkan. Bolaget hade rådfrågat sin skomakare som var av samma uppfattning.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat kängorna och har därvid konstaterat den påtalade skadan på skinnet. Enligt nämndens bedömning talar övervägande skäl för att denna är att hänföra till bristande kvalitet hos skinnet på det skadade stället. Kängorna måste därför anses felaktiga. Felet är väsentligt för S och hon bör således ha rätt att häva köpet. Med hänsyn till kängornas kondition i övrigt bör hon få tillbaka skäliga 900 kr av vad hon har betalat.


title: Den information som har lämnats i tillverkarens marknadsföring av parkettgolv har ansetts vara vilseledande genom att vara ofullständig. Eftersom informationen har inverkat på köpet har fel på varan ansetts föreligga (19 § konsumentköplagen /1990:932/).

text: 19 § konsumentköplagen

text: /1990:932/). Avgörande 1995-11-01; 95-1472

text: Innan S köpte det aktuella parkettgolvet (av körsbär) besökte han ett flertal försäljningsställen och tittade, frågade och förklarade hur han bodde och hur många det var i hans familj. Detta gjorde han för att hitta ett golv som skulle motsvara hans krav. S köpte senare golvet hos E. Redan några veckor efter inläggningen upptäckte S att golvet hade blivit mycket repigt. S yrkade i nämnden omleverans eller hävning och ersättning för arbetskostnader.

text: Säljaren E och tillverkaren T bestred yrkandena och anförde att golvet var felfritt. Skadorna hade orsakats bl.a. genom S:s hunds klor.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att E, i sin egenskap av säljare, har det köprättsliga ansvaret gentemot köparen. Tillverkaren av golvet, T, har å andra sidan lämnat köparen tio års s.k. slitagegaranti. Båda bolagen får därför anses vara motparter i ärendet.

text: Det framgår av utredningen att det aktuella golvet redan några veckor efter inläggningen blivit mycket repigt och att reporna har orsakats av hundklor.

text: Eftersom S inte har bemött E:s påstående om att han redan hade gjort sitt golvval när han köpte golvet hos bolaget lämnas invändningen om att bolaget borde ha avrått honom från köpet utan avseende.

text: Enligt

text: 19 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: föreligger fel på varan om denna inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet. Av andra stycket framgår att varan vidare skall anses felaktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om dess egenskaper eller användning som någon annan än säljaren, i tidigare säljled eller för säljarens räkning, har lämnat vid marknadsföringen av varan före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet. Varan skall dock inte anses felaktig, om säljaren varken kände till eller borde ha känt till uppgifterna. Det framgår vidare av tredje stycket att första och andra styckena inte gäller om uppgifterna har rättats i tid på ett tydligt sätt.

text: I T:s marknadsföring uppges bl.a. följande. "Ett trägolv från T är gjort för att hålla länge". "Du kan lägga T:s trägolv i princip överallt hemma. De passar lika bra i sovrummet, barnkammaren, köket eller hallen som i vardagsrummet". "Det egentliga slitskiktet är 5 lager mycket slitstark... lack". "Lacken tål att slitas på i många år och ger en lättstädad yta". I marknadsföringen framhålls att olika trägolv är olika hårda. Hårdhetsvärdet redovisas i form av s.k. Brinellvärde, varav det högsta värdet är 6,5 (för super hevea) och det lägsta är 1,3 (gran). I marknadsföringen framhålls att "Plankwood Körsbär är... betydligt hårdare än vanlig körsbär", och det hänvisas till att det aktuella golvet har 5,0 i Brinell-värde.

text: Såväl säljaren som tillverkaren har uppgett att det är ett väl-känt fenomen inom branschen att lackade trägolv inte motstår repor från hundklor. Nämnden anser att T borde informera köparna om detta i sin marknadsföring, speciellt med tanke på det stora antal familjer som har hund och slitage från hundklor således inte kan förmodas vara ovanligt. Den information som nu lämnas i tillverkarens marknadsföring är enligt nämndens mening ägnad att bibringa köparna intrycket att golven tål det slitage som de kan utsättas för.

text: Med hänsyn till det anförda finner nämnden att den information som har lämnats i tillverkarens marknadsföring är vilseledande genom att vara ofullständig i det avseende som berördes nyss. Enligt nämndens mening får det antas att informationen har inverkat på köpet. Golvet måste därför anses felaktigt. E bör (med stöd av den ovan nämnda lagbestämmelsen) och T (p.g.a. den lämnade slitagegarantin) vara solidariskt ansvariga för felet. S har därför rätt att få golvet bytt till ett felfritt sådant. Kan eller vill inte bolagen göra detta bör dessa, mot återfående av golvet, återbetala S den erlagda köpeskillingen, 13 645 kr, och ersätta honom för arbetskostnaden med det yrkade beloppet, 6 000 kr.


text: Fråga om skadestånd när hund skadat annan hund; skadeståndets storlek och eventuell jämkning. Avgörande 1995-10-20; 95-1507

text: Under en promenad blev K:s lilla Shetlands Sheapdog angripen av en mycket större hund. K åberopade i första hand hundägarens strikta ansvar enligt lag men gjorde också gällande att vårdslöshet förelegat eftersom den andre hundägaren inte sett till att hunden varit tillräckligt säkert bunden. K yrkade ersättning för hela den vårdkostnad han haft, 14 685 kr, i anledning av den inträffade skadan.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet. Bolaget hade efter kontakt med Svenska Kennelklubben gjort den bedömningen att inköpspriset för en valp utan stamtavla är högst 3 000 kr. K:s hund var vid skadetillfället sju år och enligt bolaget värd betydligt mindre. Trots detta utgick bolaget från det tänkta valpvärdet, med tillägg av 1 000 kr för ytterligare kostnader. Bolaget värderade sålunda skadan till 4 000 kr som dock jämkades till hälften varefter avdrag gjordes för självrisken.

text: Enligt K:s mening var försäkringsbolagets beräkning irrelevant, eftersom kostnaderna för vård fanns dokumenterade.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt

text: 6 § lagen (1943:459)

text: om tillsyn över hundar och katter skall skada som orsakas av en hund ersättas av dess ägare, även om ägaren inte är vållande till skadan. Ägaren till den hund som har skadat K:s hund är således i princip ersättningsskyldig.

text: Frågan är då dels hur skadan skall värderas, dels i vad mån ersättningen skall jämkas på det sätt som bolaget har gjort.

text: Inom skadeståndsrätten skiljer man på personskada och sakskada, och en skada på ett djur är av det senare slaget. Skadestånd med anledning av sakskada omfattar enligt

text: 5 kap 7 § skadeståndslagen (1972:207)

text: bl.a. ersättning för sakens värde eller reparationskostnad och värdeminskning, liksom annan kostnad till följd av skadan.

text: K:s ersättningsanspråk avser till alldeles övervägande del veterinärkostnader för vård och behandling av den skadade hunden. Som sades nyss kan skadestånd avse reparationskostnader, en kategori som veterinärkostnaderna får hänföras till. Skyldigheten att betala ersättning för kostnaderna att reparera ett skadat föremål avser bara kostnader upp till en nivå som kan anses skälig. Vid bedömningen av var denna nivå ligger måste hänsyn tas till föremålets marknadsvärde. Enligt nämndens bedömning bör dock ibland också andra omständigheter kunna beaktas.

text: Nämnden håller för övervägande sannolikt att en hundägare vanligen är beredd att betala mer än som svarar mot det faktiska marknadsvärdet för att vårda sitt skadade djur. De kostnader för vilka ersättning yrkas i detta fall uppgår till 14 685 kr. Nämnden anser att detta belopp betydligt överstiger vad som kan anses vara en rimlig gräns för skadeståndsskyldigheten.

text: Vid en samlad bedömning och med hänvisning till vad som anförts ovan anser nämnden att det skadestånd som K har rätt till bör uppskattas till 5 000 kr.

text: Nästa fråga är då om skadeståndet skall jämkas.

text: Lagen om tillsyn över hundar och katter innebär, som anförts, att ägaren ansvarar för skada som orsakas av en hund, även om ägaren inte är vållande till skadan. Bolaget har jämkat skadeståndet med hälften med hänvisning till att inget vållande är visat och att en sådan jämkning då skulle överensstämma med praxis.

text: Skadan har i detta fall uppkommit genom att hunden som orsakat den slitit sig loss från en lina, som gått av, och angripit K:s hund. Nämnden, som haft tillgång till löplinan och kunnat konstatera att denna är sliten och har ett antal knutar, anser likväl inte att det på den föreliggande utredningen finns tillräcklig grund för slutsatsen att ägaren till den angripande hunden har varit vårdslös.

text: Frågan är då vad som skall gälla när en hund i ett sådant fall biter en hund som ägs av någon annan som på motsvarande sätt bär ett ansvar oavsett vållande. Vad som är gällande rätt i detta fall är oklart. Det synes inte finnas något prejudikat i frågan. Också i den juridiska litteraturen råder osäkerhet (se Jan Hellners recension i SvJT 1984 s. 148 ff - särskilt s. 153 - av Bertil Bengtsson, Om jämkning av skadestånd Sthlm 1982).

text: Lagen om tillsyn över hundar och katter innehåller inga regler om jämkning av skadestånd. Enligt nämndens mening är det då naturligt att tillämpa de jämkningsregler som finns i skade- ståndslagen. Frågan om jämkning av skadestånd med anledning av sakskada regleras i

text: 6 kap 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: . Av bestämmelsen framgår att ett skadestånd med anledning av sakskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan.

text: I detta fall har den ena hunden angripit den andra, utan att den senare hundens ägare har varit vållande. I den situationen finns med hänsyn till vad som nu har sagts inte grund att jämka skadeståndet.

text: Med hänvisning till det anförda rekommenderar nämnden bolaget att till K utge 5 000 kr med avdrag för självrisken.

text: Mot beslutet reserverade sig en ledamot enligt följande.

text: Vad först gäller tillämpningen av

text: 5 kap 7 § skadeståndslagen

text: , anser jag att ersättning för "reparationskostnader" i normalfallet inte kan utgå med högre belopp än vad som motsvarar hundens beräknade marknadsvärde. Detta har också kommit till uttryck i nämndens tidigare praxis (Dnr 93-6510, 92-3450). En annan bedömning innebär ofrånkomligen att man tar hänsyn till känslomässiga värden, något som är mycket subjektivt betingat och knappast lämpar

text: sig som grund för en ersättningsregel. Rättspraxis synes också ha ställt sig avvisande till ersättning för affektionsintressen. Med tanke på att svårigheter kan föreligga vid bestämmandet av hundens marknadsvärde och då t ex uppkomna resekostnader är att hänföra till ersättningsposten "annan kostnad till följd av skadan", saknas det enligt min mening anledning till erinran mot bolagets bedömning i denna del.

text: Därmed är förstås inte hundägaren själv betagen möjligheten att bekosta vård i större utsträckning. Något som förmodligen är vanligt även då hunden skadas eller blir sjuk utan att någon kan ställas till ansvar.

text: I vållandefrågan delar jag majoritetens bedömning att det inte är visat att den angripande hundens ägare varit vårdslös.

text: När det gäller inverkan av det strikta ansvaret enligt lagen om tillsyn över hundrar och katter, ligger det i och för sig nära till hands att utgå från ordalydelsen på det sätt majoriteten gjort. Jämförelsen med

text: 6 kap 1 § skadeståndslagen

text: anser jag dock missvisande eftersom denna bestämmelse inte torde vara tillämplig på annan medverkan än medvållande. Vid medverkan pga strikt ansvar, då ingen av hundägarna alltså är vållande, ges tre olika alternativ: att full ersättningsskyldighet föreligger, att denna jämkas (t ex till 50 %) eller att ingen ersättningsskyldighet föreligger alls. Det sistnämnda alternativet överensstämmer med allmänna skadeståndsrättsliga principer och förekommer också inom vissa områden när två likadana strikta ansvar står mot varandra. Inom biltrafiken bortser man sålunda helt från det strikta ansvarets inverkan vid sammanstötning mellan två fordon. En sådan regel är lätt att förstå och tillämpa. Det strikta ansvaret enligt hundlagen torde dessutom knappast ha varit föranlett av att man sett till risken för att hundar kan komma att skada varandra, utan av att hundar kan vara farliga för andra djur och för människor.

text: Enligt min mening föreligger därmed inte någon ersättnings-skyldighet för bolagets försäkringstagare.


title: Presentkorts utformning har gjort reglerna om löpande skuldebrev i lagen (1936:81) om skuldebrev analogiskt tillämpliga.

text: ) om skuldebrev analogiskt tillämpliga. Avgörande 1995-09-15; 95-1625

text: M fick ett presentkort på ett fallskärmshopp till sin 50-årsdag. Kortet var giltigt i ett år från den 27 maj 1994. Hoppet skulle enligt avtal med instruktören utföras den 10 augusti 1994. Samma dag blev M uppringd av instruktören, som meddelade att man inte hade något flygplan. Man skulle ha ett flygplan tillgängligt den 18 augusti 1994. M bad instruktören att kontakta honom när man hade skaffat ett plan. När han inte hörde något från klubben ringde han till klubben i oktober 1994 och begärde att inbetalat belopp skulle betalas tillbaka. Klubben medgav inte återbetalning. M tappade förtroendet för fallskärmsklubben och ville inte längre utföra något fallskärmshopp.

text: M yrkade hävning av köpet på den grunden att fallskärmsklubben inte hållit sitt avtal.

text: Fallskärmsklubben bestred yrkandet. Presentkortet såldes utan överenskommelse om öppet köp. Det är inte personligt utan kan överlåtas. Kunden erbjöds förlängning av presentkortets giltighetstid och även ett tillgodokvitto. Klubben kan inte rå över att flygplanet gått sönder och att vädret varit sådant att det inte gick att flyga ner ett annat flygplan från Stockholm till Halmstad i tid. Detta visste man inte förrän en timme före M:s inbokade hopp. Man tog då kontakt med M och avbokade tiden. Man har från klubbens sida inte lovat att ringa upp M när planet fanns på plats. Man arbetar inte på det sättet utan ber kunderna att återkomma själva.

text: Nämndens bedömning:

text: Det aktuella presentkortet utgör en ensidig, till det yttre fristående utfästelse att utge en tjänst i form av ett fallskärmshopp till innehavaren. Eftersom utfästelsen inte avser pengar utan en tjänst, är presentkoret inte ett skuldebrev i egentlig mening. Presentkortets utformning gör emellertid att en analogisk tillämpning bör göras av reglerna om löpande skuldebrev i lagen (

text: ) om skuldebrev (

text: skuldebrevslagen

text: ). Detta innebär att innehavaren är berättigad att få en prestation enligt skuldebrevet av gäldenären.

text: Är förfallotid inte avtalad är gäldenären (fallskärmsklubben) skyldig att infria skuldebrevet när borgenären (M) det fordrar inom den tid som presentkortet är giltigt. Det innebär att klubben i princip skall fullgöra sin prestation vid anfordran. Klubben må dock ha rätt till visst rådrum. Nämnden finner att den tidsutdräkt som skett, från den 10 augusti 1994 då hoppet skulle ha ägt rum, till dess att ett nytt plan var på plats cirka en månad senare, inte är skälig. Nämnden finner därför att dröjsmål föreligger på klubbens sida. Detta leder till att M får anses berättigad att utfå det belopp på 1 400 kr som presentkortet köpts för i kontant belopp.

text: Nämnden rekommenderade Fallskärmsklubben att till M betala 1 400 kr mot att han lämnade tillbaka presentkortet.


text: Det ankommer på näringsidkaren att visa att avtalat pris inte omfattar hela det utförda arbetet. Avgörande 1995-09-13; 95-1905

text: B fick av bolaget en prisuppgift om 8 000 kr. Prisupppgiften avsåg installation av vatten- och avloppssystem till kök och duschrum, installation av vatten till toalett samt nydragning av rör. När arbetet var utfört erhöll B en faktura på 15 921:25 kr. B, som också åberopade dröjsmål och vissa fel i tjänsten, yrkade att nämnden skulle förklara att hon inte var skyldig att betala mer än det överenskomna priset.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att skillnaden mellan det överenskomna och fakturerade priset avsåg tilläggsarbeten.

text: Nämndens bedömning:

text: Vid sin bedömning utgår nämnden från följande. Parterna har avtalat om ett visst pris, nämligen 8 000 kr inklusive moms, men är oense om vad priset omfattar; detta har inte dokumenterats. Bolaget gör gällande det avtalade priset endast avser följande åtgärder; installation av kallvatten till befintligt tvättställ i wc-rum, nydragning av vatten till dusch, tvättmaskin och tvättställ i duschrum, nytt avlopp till ny golvbrunn vid dusch, nytt avlopp till tvättmaskin och nytt avlopp till nytt tvättställ samt avslut på avlopp för framtida anslutning av avlopp till kök. Anmälaren hävdar att priset också avser följande åtgärder; demontering av befintlig varmvattenberedare och flyttning till annan plats, demontering av sönderfrusen kall- och varmvattenledning till kök, nydragning av kall- och varmvatten till diskbänk, installation av diskbänksblandare och inkoppling till befintligt avlopp, reparation av läckande kran i tvättställ samt reparation av läckande wc, vilka åtgärder enligt bolagets mening är tilläggsarbeten varom överenskommelse träffats senare.

text: Fallet illustrerar betydelsen av att avtalets innehåll när det gäller omfattning och pris verkligen dokumenteras. Enligt nämndens mening bör ansvaret för att så sker i princip ligga på näringsidkaren. Om dokumentation saknas, får det ankomma på näringsidkaren att på annat sätt söka visa att det avtalade priset inte omfattar hela det utförda arbetet. Kan näringsidkaren inte det, bör konsumentens uppgift om omfattningen godtas, om den inte framstår som orimlig.

text: I det aktuella fallet har näringsidkaren inte lyckats visa att det avtalade priset endast omfattar en del av det utförda arbetet. På grund härav bör B:s uppgift godtas. Hennes yrkande att inte behöva betala mer än 8 000 kr skall därför bifallas. -Hennes uppgifter om dröjsmål och fel föranleder däremot inte något uttalande från nämndens sida.


title: Fråga om resebyråns ansvar för att rätt information förmedlas mellan researrangören och resenären. Avgörande 1995-09-28; 95-2094 P och tre medresenärer bokade i september 1994 hos resebyrån en resa till "Brasilien, Amazonas och Samba i Sydamerika". Resan beställdes ur researrangörens katalog 1994. I den fanns bara en resa till Sydamerika. Arrangemanget kostade 20 675 kr per person och resan skulle äga rum i februari 1995. Vid välkomstträffen efter ankomsten till Brasilien förstod resenärerna att de hade hamnat på en annan resa än den de trodde sig ha bokat. I resebeviset angavs visserligen "Rio de Janeiro Sydamerika rundresa" men de hade inte reagerat på det eftersom det bara fanns en Sydamerikaresa i broschyren. Resenärerna var medvetna om skyldigheten att studera färdhandlingarna men de hade fått dessa först på flygplatsen, en timme före avgång. På resmålet undersöktes möjligheterna för en alternativ resa men det visade sig inte vara möjligt med så kort varsel. Större delen av resan tillbringade de i Rio de Janeiro och Santiago de Chile istället för i Amazonas djungel som de hade räknat med. Resenärerna yrkade prisavdrag med 10 300 kr per person och ersättning för fax- och telefonkostnader med 2 000 kr. Researrangören invände att man varken hade anledning eller kapacitet att kontrollera att samtliga inbokade resenärer verkligen önskar deltaga i de resor som bokats. Researrangören måste utgå från att kunden och återförsäljaren är överens om vad som bokats. De båda resornas namn, pris och avresedatum var olika varför researrangören ansåg att resenärerna borde ha reagerat när de fick bokningsbekräftelsen. Researrangören erbjöd tots det ett presentkort om 1 000 kr per person. Resebyrån framhöll att resenärerna fått färdhandlingarna/ bekräftelserna i mycket god tid före avresan och att det ålegat dem att studera dessa handlingar. Nämndens bedömning: Nämnden konstaterar inledningsvis att en resebyrå har ett professionellt ansvar för att rätt information förmedlas mellan resenären och researrangören och att reseavtalet blir klart och tydligt. I detta ligger givetvis att rätt resa skall bokas. Så harinte skett i detta fall. En resenär är dock skyldig att noga granska resebeviset och att påtala eventuella felaktigheter och oklarheter. Formuleringarna i det aktuella resebeviset passar enligt nämndens mening emellertid lika bra på den beställda resan som på den som resenärerna hade avsett att beställa. Resenärerna har därför inte haft någon anledning att reagera mot formule-ringarna i resebeviset. Det har inte heller framkommit att det funnits anledning för researrangören att reagera mot resebyråns beställning. Ansvaret för det inträffade får således helt läggas på resebyrån. Felbokningen har inneburit att resenärernas utbyte av resan har blivit väsentligt lägre än vad de hade anledning att förvänta sig. Till följd härav bör de vara berättigade till ett prisavdrag med ett belopp som skäligen kan bestämmas till 7 000 kr per person. Detta bör utges av resebyrån. Deras utlägg för telefon och telefax har inte ifrågasatts och de bör därför vara berättigade till ersättning även för dessa utlägg med yrkat belopp, 2 000 kr. Nämnden förutsätter att de tillgodohavanden som researrangören har erbjudit resenärerna kvarstår.

text: Nämndens bedömning:


title: Borgensåtagande i hyresförhållande. När hyresvärden inte under rättat borgensmannen om hyresgästens bristande betalningsbenägenhet har det ansetts vara skäligt att jämka borgensmannens betalningsskyldighet.

text: Borgensåtagande i hyresförhållande. När hyresvärden inte underrättat borgensmannen om hyresgästens bristande betalningsbenägenhet har det ansetts vara skäligt att jämka borgensmannens betalningsskyldighet. Avgörande 1995-10-10; 95-2097

text: E gick i maj månad 1994 i borgen för en hyresgästs förpliktelser mot en hyresvärd. I slutet av december månad samma år, kom det till E:s kännedom att hyresgästen inte hade erlagt någon hyra för tiden maj till december 1994. Hyresvärden krävde i slutet av december månad 1994 med stöd av borgensåtagandet E på betalning.

text: E yrkade att hans betalningsansvar skulle inskränka sig till vad som motsvarade tre månadshyror eller skälig uppsägningstid.

text: Hyresvärden, som bestred yrkandet, anförde att det inte förelegat någon skyldighet för hyresvärden att underrätta E om att hyresgästen inte erlagt hyra samt att E:s betalningsansvar inte påverkades av det förhållandet att E inte genast fått underrättelse om hyresgästens underlåtenhet att erlägga hyra. Nämndens bedömning:

text: Det framgår av utredningen att hyresvärden först efter cirka sju månader upptäckt att hyresgästen inte hade betalat hyran. Betalar hyresgästen inte hyran skall hyresvärden enligt borgensförbindelsen underrätta borgensmannen så snart som möjligt så att han har möjlighet att vidta åtgärder innan skulden blivit alltför stor. Nämnden finner det anmärkningsvärt att så inte skett förrän efter sju månader; hade hyresvärden reagerat tidigare hade skulden kunnat begränsas. Hyresvärden får således anses ha brustit i sin underrättelseskyldighet, vilket har fört med sig att skadan blivit onödigt stor. Mot bakgrund härav finner nämnden det vara skäligt att E inte bör svara för mer än det belopp han medgett att betala. Hans yrkande skall således bifallas. ------------ En ledamot var skiljaktig och menade att tvisten var av det slag att den bör prövas av annan nämndavdelning än bankavdelningen. I sak ansåg den ledamoten att hyresvärden inte brustit i sin underrättelseskyldighet och att någon jämkning av E:s betalningsansvar därför inte kunde komma ifråga.