avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Skatteverket om underlåtenhet att pröva en begäran om ersättning enligt lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 augusti 2006, klagade AA på att skattekontoret i Halmstad inte hade prövat ett yrkande om ersättning för kostnader som uppkommit i flera taxeringsärenden. Enligt AA framställdes yrkandet den 20 juni 2005. I sina omprövningsbeslut den 30 augusti 2005 prövade emellertid Skatteverket inte yrkandet.

text: AA inkom senare med ytterligare en skrivelse. Dess innehåll har dock inte föranlett någon utredningsåtgärd här.

text: Utredning

text: Skattekontoret i Halmstad lämnade muntliga uppgifter. Skatteverket anmodades därefter att yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar den 18 december 2006 anförde Skatteverket, genom enhetschefen BB, bl.a. följande. (De i remissvaret omnämnda yttrandena m.m. har utelämnats här.)

text: Utredningen

text: AA har i sin anmälan uppgett bl.a. följande. Han är ställföreträdare för ett bolag vars skatteärenden handläggs vid Skatteverkets kontor i Halmstad. Den 30 augusti 2005 beslutade Skatteverket att taxera bolaget i enlighet med dess deklarationer för taxeringsåren 1999-2001. Inför beslutet i augusti 2005 yrkade bolaget den 20 juni 2005 ersättning för sina kostnader i ärendet. I sitt beslut underlät Skatteverket att behandla ersättningsfrågan. Bolaget påminde genom skrivelse den 6 november 2005 verket om att ersättningsfrågan inte hade behandlats samt begärde omprövning av beslutet i denna del. Skatteverket har ännu inte vidtagit någon som helst åtgärd. Skatteverket, huvudkontoret, har inhämtat yttrande från Skatteverket, Stockholmsregionen. Regionen har i sin tur inhämtat yttrande från Skattekontoret Halmstad. Handlingarna bifogas. Av yttrandena framgår bl.a. följande. Parmenides AB:s ombud CC deltog tillsammans med biträdet DD den 20 juni 2005 i ett möte med Skatteverkets företrädare i skattehuset i Halmstad. Någon begäran om ersättning enligt ersättnings-

text: lagen lämnades inte in under mötet. Den 30 augusti 2005 omprövade Skattekontoret Halmstad de beslut som besked lämnats om vid mötet den 20 juni 2005. I en skrift som inkom till Skattekontoret Halmstad den 30 augusti 2005 gjorde AA anmälan om jäv i vissa angivna ärenden (dnr. 107 686350, 686376, 686396, 686568 m.fl.). AA hänvisade till en bilagd kopia av skrivelse till JO, åtalsanmälan om grovt tjänstefel, skadeståndsframställan till JK m.m. Den inkomna skriften var ställd till Skattekontoret Halmstad med notering om att den också sänts till generaldirektören, Skatteverket, för vederbörliga åtgärder. Ett ärende (dnr.

text: 107 463060-05/1151

text: ) lades upp avseende jävsanmälan med kontorschefen som handläggare. Samma dag som anmälan kom in sändes en skrivelse om invändningen till regionskattechefen för kännedom (Regionskattechefen för Skatteverkets dåvarande Växjöregion). Härefter vidtogs inga åtgärder i ärendet och ärendet är ännu inte avslutat. Skatteverket, huvudkontoret, rättsavdelningen, har den 30 augusti 2005 erhållit en skrift från AA ställd till Skatteverkets generaldirektör, vari hemställdes om överflyttning av ”de aktuella ärendena”, till en annan region inom Skatteverket. I skriften, vilken är benämnd som anmälan om jäv samt information om åtalsanmälan om grovt tjänstefel m.m., har AA anfört bl.a. att åtgärder från Skatteverkets sida är centralt påkallade då flera tjänstemän vid Skatteverkets region i Växjö och skattekontoret i Halmstad tidigare har ignorerat uppenbara jävssituationer, bl.a. Skatteverkets yttrande i ärende 130 630072-04/1151. Handlingar bifogas för kännedom och åtgärd i jävsärendet. Skattekontoret Halmstad har, med anledning av den inkomna anmälan om jäv, inte handlagt Parmenides AB:s (tidigare Studium Generale AB) ärenden vidare. Skattekontoret har avvaktat besked i jävsfrågan från Skatteverkets generaldirektör. I november 2005 inkom CC med skrift till Skattekontoret Halmstad med yrkande om ersättning enligt ersättningslagen i ärende med dnr

text: 107 742394-04/5472

text: m.fl. Till denna skrift är fogad en begäran om ersättning daterad den 20 juni 2005 avseende samma ärenden. Det angivna diarienumret avsåg ett fortfarande öppet omprövningsärende angående bolagets (Parmenides AB) taxering 2004. Vilka ärenden som avsågs med ”m.fl.” framgick inte av de inkomna skrifterna. Skattekontoret Halmstad väntade med handläggning av begäran om ersättning i avvaktan på besked i jävsfrågan. Av Skatteverkets arbetsordning den 6 november 2006, version 1.3 punkt 5.1.5 Beslut m.m. framgår bl.a. följande. Ärenden som inte ska avgöras av styrelsen, skattenämnd eller Skatteverkets personalansvarsnämnd, ska enligt

text: 17 § förordningen (2003:1106)

text: med instruktion för Skatteverket, ISKV, avgöras av generaldirektören. Ärende som inte behöver avgöras av generaldirektören får enligt 17 § tredje stycket ISKV avgöras av någon annan tjänsteman. Sådan tjänsteman ska anges i arbetsordning eller i särskilda beslut. I den mån inte beslutsnivån anges i arbetsordning eller särskilt beslut är beslutsnivån handläggande tjänsteman. Vid avgörande av ärende av svårare beskaffenhet, större omfattning eller principiell betydelse ska information om beslut lämnas till närmast överordnad chef. Den som beslutar ska hålla närmast överordnad chef underrättad om tillämpad praxis. Överordnad chef får begära föredragning och besluta i ärende som enligt arbetsordning eller motsvarande ska avgöras av underställd tjänsteman. Beslutsnivån avseende frågor om jäv anges inte särskilt i Skatteverkets arbetsordning och inte heller i särskilt beslut.

text: Bedömning

text: Av

text: 7 § lagen (1989:479)

text: om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. framgår att en framställning om ersättning för kostnader skall göras hos den myndighet eller den domstol där kostnaderna uppkommit. Framställningen skall ha kommit in innan myndigheten eller domstolen avgör ärendet eller målet. Av 9 § framgår följande. Om den skattskyldige inte har kommit in i tid med en framställning om ersättning, får en senare inkommen framställning prövas endast under förutsättning att förseningen beror på något ursäktligt misstag.

text: Beslut i ett ersättningsärende ska alltså enligt huvudregeln meddelas i samband med avgörandet av det beskattningsärende som kostnaderna hänför sig till. Det innebär att båda besluten ska meddelas samtidigt. Detta gäller oavsett om beslutet i beskattningsärendet fattas av skattenämnd eller av tjänsteman. En för sent inkommen framställning om ersättning för kostnader ska, om inte något ursäktligt misstag föreligger, avvisas. AA har i sin skrivelse till JO angett att ”bolaget” den 20 juni 2005 yrkade ersättning för sina kostnader i ärendet. Av skrivelsen framgår varken vilket bolag som avses eller vilket ärende som avses. CC har såsom ombud för bolaget Parmenides AB den 20 juni 2005 sammanträffat med företrädare för Skatteverket i Halmstad. Enligt skattekontoret har något yrkande om ersättning för kostnader i något ärende dock inte framställts vid detta tillfälle. Någon handling daterad den 20 juni 2005 med yrkande om ersättning har inte heller kommit in till skatteverket före november 2005. Av utredningen framgår inte annat än att yrkande om ersättning för kostnader i ärendet har kommit in till Skattekontoret i Halmstad först den 6 och 7 november 2005. Skatteverket vill i detta sammanhang framhålla att det är avsändaren som bär risken för att en handling kommer fram till mottagaren. Av utredningen framgår vidare att Skattekontoret Halmstad inte har handlagt ärendet om begäran om ersättning överhuvudtaget i avvaktan på besked i jävsfrågan. Således har Skattekontoret Halmstad inte heller fattat beslut om ersättning eller om avvisning. Först i augusti 2006 initierades utredning i ersättningsärendet. I en rapport daterad den 21 augusti 2006 föreslås att yrkandet om ersättning ska avvisas i den del som det är för sent inkommet och att frågan om ersättning i övrigt ska prövas i samband med att skattekontoret avgör de ärenden som fortfarande är öppna. I fråga om handläggningen av ersättningsärendet gör Skatteverket följande bedömning. Så som ovan har angetts så vilandeförklarades handläggningen av Parmenides AB:s ärenden i och med att anmälan om jäv inkom till skattekontoret den 30 augusti 2005. Yrkandet om ersättning enligt ersättningslagen inkom till skattekontoret i november 2005. Då var fortfarande det beskattningsärende, 107 742394-04/5472, som direkt angavs i begäran, angående Parmenides AB taxering 2004 öppet eftersom det hade vilandeförklarats i avvaktan på beslut i jävsfrågan. Då beslut i ett ersättningsärende enligt huvudregeln ska meddelas i samband med avgörandet av det beskattningsärende som kostnaderna hänför sig till innebär detta att båda besluten ska meddelas samtidigt. Eftersom detta beskattningsärende fortfarande inte är avgjort har ersättningsfrågan således lagligen inte kunnat prövas. Om yrkandet om ersättning, som AA anför, även avsåg de ärenden som beslutades i augusti 2005 synes ansökan i den delen vara för sent inkommen. Av skrivelsen från CC i november 2005 framgår dock inte vilka andra ärenden än 107 742394-04/5472 som avsågs. Skattekontoret borde därför ha begärt in ett förtydligande i denna del för att därefter – om ansökan avsåg redan beslutade ärenden – avvisat ansökan i denna del såsom för sent inkommen. Det kan dock konstateras att även om ersättningsfrågan inte kan prövas i det ännu öppna ärendet och begäran för tidigare år skall avvisas så har handläggningstiden i förevarande fall varit och är alltför lång. Den omständigheten att den skattskyldige har gjort en jävsinvändning mot en eller flera handläggare innebär inte att handläggningen av ärenden får avstanna. Av

text: 12 § förvaltningslagen

text: , FL, (

text: ) framgår följande. Den som är jävig får inte handlägga ärendet. Han får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom, skall självmant ge det till känna. Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon och har någon annan inte trätt i hans ställe, skall myndigheten snarast besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om myndigheten inte är beslutsför utan honom och någon annan inte kan tillkallas

text: utan olägligt uppskov. Ett beslut i en jävsfråga får överklagas endast i samband med överklagande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Vidare följer av Skatteverkets arbetsordning att frågor om jäv i första hand ska prövas av den tjänsteman som handlägger ärendet eller av närmast överordnad chef. Huruvida åtgärder kan anses påkallade i ett ärende angående anmälan om jäv är således inte en fråga för Skatteverkets generaldirektör att ta ställning till. Skattekontoret Halmstad har med anledning av AA:s anmälan avvaktat ställningstagande från huvudkontoret. Att AA även har skickat en kopia av den ifrågavarande skriften avseende anmälan om jäv till Skatteverkets generaldirektör påverkar dock inte beslutsnivån inom Skatteverket eller det faktum att myndigheten snarast skall besluta i jävsfrågan. Skatteverkets huvudkontor har därför utgått från att Skattekontoret Halmstad handlade anmälan om jäv i vederbörlig ordning. Huvudkontoret saknade tyvärr kännedom om att skattekontoret vilandeförklarat ärenden i avvaktan på besked i jävsfrågan. Skatteverket, huvudkontoret har först denna dag, den 18 december 2006 fattat beslut i ärende (131 471885-05/1151) avseende begäran om överflyttning av ärenden till annan region m.m. Beslutet bifogas. Skatteverket, huvudkontoret, har haft en utdragen handläggningstid i ärendet om begäran om överflyttning av ärenden till annan region. Skattekontoret Halmstad har samtidigt väntat på besked i jävsfrågan. Då skattekontoret inte har handlagt Parmenides AB:s ärenden i avvaktan på huvudkontorets besked så har handläggningstiden i dessa ärenden blivit alltför lång. Skatteverket beklagar att bristen på kommunikation mellan huvudkontoret och skattekontoret har påverkat handläggningen av det aktuella ärendet. Skatteverket konstaterar sammanfattningsvis att verkets handläggningstid av det aktuella ärendet avseende begäran om ersättning för kostnader i ärende om skatt har varit alltför lång. Skatteverket beklagar detta.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Ett beslut i ett ersättningsärende meddelas normalt i samband med avgörandet av det ärende som kostnaderna hänför sig till. Eftersom det taxeringsärende som uttryckligen angetts i framställningen om ersättning fortfarande är öppet saknar jag grund för att rikta någon kritik mot skattekontoret för att man inte har fattat beslut i ersättningsärendet. Jag instämmer dock i Skatteverkets bedömning att skattekontoret borde ha begärt in ett förtydligande om vilka ytterligare ärenden ersättningsyrkandet avsåg.

text: Att det ovan nämnda taxeringsärendet och vissa andra ärenden ännu inte har avgjorts beror på att skattekontoret vilandeförklarat dessa i avvaktan på besked från Skatteverkets huvudkontor med anledning av en skrivelse från AA. I skrivelsen, som är ställd till skattekontoret i Halmstad och ankom dit den 30 augusti 2005, anförde AA jäv mot ett antal tjänstemän vid kontoret och begärde samtidigt att samtliga pågående ärenden rörande Parmenides AB skulle flyttas över till en annan region för vidare handläggning. I skrivelsen angavs också att den tillställdes, ”cc”, bl.a. generaldirektören för Skatteverket EE ”för vederbörliga åtgärder”. I skrivelsen till EE, som inkom till Skatteverkets verksledning den 30 augusti 2005, begärde AA att EE skulle besluta om överflyttning av de aktuella ärendena. AA:s skrivelser föranledde dock inte någon åtgärd från vare sig skattekontoret i Halmstad eller huvudkontoret förrän det sistnämnda i ett beslut den 18 december 2006 – alltså

text: nästan ett och ett halvt år efter att skrivelsen kom in – överlämnade frågan om överflyttning till Skatteverkets Västra Region för vidare handläggning.

text: Det är inte ovanligt att likalydande skrivelser ges in till flera myndigheter eller till flera enheter inom samma myndighet. Den tekniska utvecklingen – framförallt epost – har medfört att det numera är mycket lätt att skicka likalydande skrivelser till ett stort antal mottagare. Om och hur en sådan skrivelse skall besvaras får bedömas från fall till fall inom ramen för serviceskyldigheten. I detta ärende borde skrivelserna – som inte var helt identiska – till EE och skattekontoret ha föranlett båda mottagarna att vidta åtgärder, om inte på annat sätt så i vart fall genom att ta initiativ till samråd i frågan om hur och var skrivelserna skulle handläggas. Ett sådant samråd hade uppenbarligen gagnat handläggningen av skrivelserna och därmed även handläggningen av taxeringsärendena. Enligt min mening har såväl skattekontoret i Halmstad som huvudkontoret i detta avseende brustit i handläggningen av AA:s skriftliga framställning.

text: Det som AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Häkte Postgranskning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Brevgranskning i häkte

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade på att Kriminalvården, häktet Gävle, hade överlämnat ett brev ställt till honom till åklagaren för granskning. Han anförde vidare bl.a. att han inte fått någon underrättelse om namnet på den tjänsteman som utfört granskningen.

type: stycke

text: Utredningen

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen BB, följande (de till remissvaret fogade bilagorna har uteslutits här).

text: AA dömdes den 12 juni 2006 av Gävle tingsrätt till fängelse två månader och förverkande av två månaders villkorligt medgiven frihet. I domen förordnades att AA skulle kvarbli i häkte till dess tingsrättens dom i ansvarsdelen vann laga kraft mot honom. AA överklagade domen till Hovrätten för Nedre Norrland, som i dom den 2 augusti 2006 fastställde tingsrättens domslut. I domen förordnade hovrätten att AA skulle kvarbli i häkte till dess domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot honom, dock längst till den dag då han skulle ha frigivits villkorligt om han hade verkställt fängelsestraffet i anstalt. AA hade varit frihetsberövad i målet sedan den 21 maj 2006. Han frigavs från häktet den 9 augusti 2006, den dag han skulle frigivits villkorligt om han hade verkställt straffet i anstalt. Lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. – i fortsättningen kallad häkteslagen – gällde för frihetsberövandet. Av 9 § häkteslagen följer att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ eller den häktades offentlige försvarare skall vidarebefordras utan föregående granskning. Därutöver får den häktade sända eller ta emot brev, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, för den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras (kollusionsfara). Vägras den häktade att sända eller ta emot brev utan föregående granskning av dess innehåll, skall brevet hållas kvar men får inte öppnas utan den häktades medgivande. Av 16 § häkteslagen framgår att det är undersökningsledaren eller åklagaren som skall avgöra om det föreligger kollusionsfara som utgör hinder för den häktade att sända eller ta emot brev utan föregående granskning av dess innehåll. Det brev som nu är föremål för diskussion hade som avsändare en person vid namn CC med en boxadress i Huddinge. Av häktets yttrande framgår att man utgick från att det härrörde från en CC som man visste var placerad i häktet Huddinge med

text: restriktioner. Med vilken grad av säkerhet man kunde utgå från att CC – ett tämligen vanligt svenskt namn – var just den CC som man kände till framgår inte av yttrandet. Såvitt framgick av brevet hade det inte genomgått någon granskning av åklagare. Häktet Gävle översände därför brevet till åklagarmyndigheten för prövning av om brevväxling mellan CC och AA kunde tillåtas. Så långt utredningen visar, föregicks inte det initiativet av någon underhandskontakt mellan häktet Gävle och vare sig åklagaren eller häktet Huddinge. När det gäller häktet Gävles åtgärd, att översända brevet till åklagarmyndigheten för prövning, är det enligt Kriminalvårdens mening möjligt att anlägga två principiellt motsatta perspektiv på frågan om handlandet kan anses vara i överensstämmelse med häkteslagens regler (det fortsatta resonemanget bygger på förutsättningen att man klarlagt avsändarens identitet och omfattningen av hans restriktioner). Å ena sidan kan man anse att brevet i och med att det hade lämnat häktet Huddinge och överlämnats till Posten för vidarebefordran hade passerat de granskningsmöjligheter för utgående post som medges enligt häkteslagen. Med ett sådant synsätt blir effekten att det snarast var adressatens – AA:s – inkommande post som, trots att han inte hade några restriktioner, blev föremål för åtgärder. Med ett sådant synsätt kan åtgärden inte anses vara i överensstämmelse med häkteslagens regler. Den bedömningen ändras inte av att AA hade lämnat ett postgranskningsmedgivande eftersom han, som sagt, inte var belagd med restriktioner. Å andra sidan kan man anlägga ett myndighetsperspektiv på åtgärden och anse att, så länge avsändaren var placerad i häkte och belagd med restriktioner som innebar att han inte fick sända post utan föregående granskning, möjligheterna att vidta åtgärder med hans utgående post inte var begränsade till det verksamhetsställe där han var häktesplacerad, utan gällde inom myndigheten (Kriminalvården) i sin helhet och oberoende av om brevet hade överlämnats för extern postbefordran. Med ett sådant synsätt, vilket Kriminalvården anser bör ha förord när brevet finns i Kriminalvårdens vård, finns det inget principiellt att invända mot åtgärden. Under alla förhållanden bör dock den synpunkten framföras, att handläggningen av brevgranskningsfrågan sannolikt hade vilat på säkrare grund om häktet Gävles åtgärd med brevet hade föregåtts av underhandskontakter med häktet Huddinge och åklagarmyndigheten. Den polisman som, på åklagarmyndighetens uppdrag, prövade häktets framställan om brevgranskning avgjorde saken genom beslut den 31 juli 2006. AA vände sig därefter till häktet Gävle med en förfrågan om bl.a.namnet på beslutsfattaren. Förfrågan tycks av häktet Gävle ha uppfattas som en begäran om uppgift ur allmän handling som förvarades hos häktet och som AA ville ha nedtecknad av häktet. Förutsatt att det var klarlagt att AA bara ville utfå den aktuella uppgiften – inte själva handlingen – anser Kriminalvården inte att häktet förfor felaktigt när man hänvisade AA till den beslutsfattande myndigheten, eftersom beslutsfattarens namn är svårt att uttyda ur namnteckningen.

text: AA kommenterade remissvaret. Han tillade därvid bl.a. att lämpligheten av att åklagaren överlåter granskningen till en polisman kan ifrågasättas.

text: Uppgifter i ärendet föranledde chefsjustitieombudsmannen Mats Melin att ta upp ett initiativärende rörande polis och åklagares handläggning av frågan om huruvida brevförsändelse till en häktad person fick tas emot (dnr 4836-2007).

text: I beslut den 4 januari 2008 anförde JO Cecilia Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt artikel 8 första punkten Europakonventionen, vilken gäller som svensk lag (

text: ), har envar rätt till skydd för bl.a. sin korrespondens. I artikelns andra punkt medges dock undantag från skyddet för vad som är stadgat i lag i vissa

text: angivna syften, bl.a. förebyggandet av oordning eller brott. I

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) stagdas att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Skyddet för förtrolig kommunikation får begränsas genom lag eller, undantagsvis, annan författning (jfr

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: RF). Av motiven till bestämmelserna framgår att skyddet gäller bara under befordringstiden. När meddelandet nått fram till adressaten träder andra skyddsregler i funktion, bl.a. reglerna om skydd mot husrannsakan (jfr

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: och

text: ). De nämnda grundlagsbestämmelserna är tilllämpliga på intagna i häkten i motsvarande mån som på andra medborgare. Det ligger emellertid i sakens natur att utrymmet för inskränkningar är större inom kriminalvården än inom andra områden (jfr JO 1994/95 s. 175). Utgångspunkten vid granskning av brev till och från den som är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt skall dock vara att granskningen innebär ett allvarligt ingrepp i den enskildes personliga integritet.

text: De inskränkningar avseende brev som gällde för AA, som inte hade meddelats restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: , framgår huvudsakligen av

text: 9 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen). Enligt denna bestämmelse får, som också framgår av Kriminalvårdens yttrande, den häktade normalt ta emot brev, om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, för den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Av 16 § häkteslagen följer att, om den häktade har meddelats restriktioner, det inte är Kriminalvården utan undersökningsledaren eller åklagaren som skall avgöra om det finns hinder mot att den häktade t.ex. får ta emot eller sända brev.

text: Av utredningen framgår att det aktuella brevet kom in till häktet Gävle med normal postbefordran och att brevet därefter på häktets Gävle initiativ översändes till Åklagarmyndigheten för granskning. Av utredningen framgår vidare att häktets framställan till åklagaren avsåg CC. Frågan är då om rätten att granska avsändarens, CC:s, post hade upphört när häktet Huddinge överlämnat brevet till postbefordran. Jag är benägen att besvara den frågan jakande.

text: Möjligheten att ingripa med brevgranskning regleras som nämnts i häkteslagen. Det finns enligt min mening ingenting i den lagen som tyder på att åtgärder som avser en häktad kan företas av något annat häkte än det där den häktade är intagen. Den omorganisation som Kriminalvården genomförde år 2006 förändrar inte den bedömningen. Statsmakternas avsikt med den omorganisationen kan enligt min mening knappast ha varit att utan lagändring utvidga möjligheterna att inskränka intagnas fri- och rättigheter, vilket får sägas bli fallet om vilket häkte som helst skulle kunna ingripa mot en häktad. Att det inte är ett rent hypotetiskt fall framgår för övrigt av detta ärende. Tvärtom gäller, och bör gälla, att inskränkningar i enskilda personers grundlagsstadgade fri- och rättigheter skall tolkas restriktivt, dvs. en myndighet skall ha klart författningsstöd för de inskränkande åtgärder den vidtar (jfr JO 1998/99 s. 138).

text: Min utgångspunkt är således att möjligheten att granska CC:s utgående post upphörde i och med att brevet överlämnades till postbefordran av häktet Huddinge. Häktet Gävle hade alltså inte lagligt stöd för sina åtgärder beträffande CC:s utgående post. Däremot hade häktet Gävle naturligtvis haft möjlighet att med stöd av 9 § häkteslagen granska den post som ankom till AA, om skäl härför hade ansetts föreligga.

text: Häktet Gävle förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Det som AA framfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dom/domskäl

title: Kritik mot en rådman vid Blekinge tingsrätt för bristfällig utformning av domskälen i en brottmålsdom

sammanfattning: Tingsrätten har formulerat sina domskäl så knapphändigt att det inte går att bedöma om domslutet är riktigt. Tingsrättens ordförande får kritik.

text: Initiativet

text: JO genomförde den 11–13 november 2014 en inspektion vid Blekinge tingsrätt och uppmärksammade då domen i mål B 2260-13. Fråga uppkom om domskälen hade utformats i överensstämmelse med bestämmelsen i

text: 30 kap. 5 § första stycket 5 rättegångsbalken

text: , RB. Jag beslutade att utreda frågan om tingsrättens motivering av domen i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ett dagboksblad och domen i tingsrättens mål begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: I målet var den tilltalade AA åtalad för misshandel. Åklagaren påstod att hon hade tagit ett stryptag runt målsägandens hals och att målsäganden fick blåmärken, rivsår och svårigheter att andas. AA kom inte till huvudförhandlingen, men hennes offentliga försvarare var närvarande. Målet avgjordes trots att AA inte var närvarande. Av domen framgick att försvararen ifrågasatte lämpligheten av detta. Det antecknades vidare att AA under förundersökningen hade bekräftat att hon hade träffat målsäganden den aktuella kvällen men att hon till följd av berusning inte hade något minne av att det som påstods hade hänt. Åklagaren åberopade viss skriftlig bevisning, och förhör hölls med målsäganden och hennes make. Tingsrätten dömde AA för misshandel och skrev följande domskäl: Genom den åberopade bevisningen finner tingsrätten klarlagt att AA utövat sådant våld mot [målsäganden] som åklagaren påstått. AA ska därför dömas för misshandel, som inte är att bedöma som ringa. I en remiss uppmanade JO tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över frågan om domskälens utformning.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) lämnade in ett yttrande tillsammans med upplysningar från rådmannen CC.

text: CC upplyste om bl.a. följande:

text: Tingsrätten beslutade att avgöra målet i den tilltalades utevaro. Förhandlingstiden uppgick till 40 minuter och tingsrätten avkunnade dom efter överläggning. Den tilltalade dömdes i enlighet med åklagarens gärningspåstående för misshandel, och påföljden bestämdes till skyddstillsyn med särskild föreskrift. Den tilltalade förpliktades att utge ersättning för kränkning. Domen överklagades inte av någon part. Under rubriken ”YRKANDEN M.M.” redovisades den tilltalades inställning till den åtalade gärningen på så sätt att hon bekräftat att hon träffat målsäganden den aktuella kvällen, men att hon till följd av sin berusning inte har något minne av händelsen som sådan. Den tilltalade motsatte sig att betala skadestånd men godtog beloppet som skäligt samt sättet att beräkna räntan. Under rubriken ”UTREDNINGEN” redovisades i domen den upptagna bevisningen, vilken således utgjordes av rättsintyg och fotografier samt förhör med målsägande och vittne. Berörda parter berättade om händelsen, men deras berättelser återgavs inte i domen. Under rubriken ”DOMSKÄL” angav tingsrätten helt kort att tingsrätten genom den åberopade bevisningen fann klarlagt att den tilltalade utövat sådant våld mot målsäganden som åklagaren gjort gällande. Till följd av detta dömdes den tilltalade för misshandel, vilken inte var att bedöma som ringa. Sett i ljuset av den fråga som JO nu ställt kan undertecknad hålla med om att domskälen är kortfattade, men att frågan om vad som är bevisat i målet likväl redovisats på ett sådant sätt att inte någon av parterna synes ha svävat i tvivelsmål om detta eller i övrigt ifrågasatt domens innehåll. Det förefaller troligt att ordrikedomen vid avkunnandet varit mer omfattande än vad som kommit på pränt i domen. För det fall JO anser att jag brustit i något avseende är jag naturligtvis beredd att ta till mig kritik för detta. En pressad arbetssituation, med underbemannad domarkår, kan möjligen ursäkta det inträffade.

text: BB uppgav följande:

text: Beträffande redovisning av handläggningsåtgärder och domens utformning hänvisas till rådmannen CC:s yttrande. När en tilltalad döms mot sitt nekande eller, som i detta fall, när den tilltalade inte har någon minnesbild av den åtalade händelsen, måste domskälen vara utformade så att det är möjligt att förstå hur tingsrätten har resonerat och vad tingsrätten grundar sina slutsatser på. Av domskälen ska framgå hur domstolen värderat bevismaterialet så att det klart framgår vilka bevis som enskilt eller tillsammans lagts till grund för avgörandet och varför så har skett. Detta gäller i synnerhet när den tilltalade har dömts för brott trots att han eller hon inte har varit närvarande under huvudförhandlingen. Jag delar den uppfattning som rådmannen CC har gett uttryck för att domskälen är kortfattade. Jag anser att de är så summariska att det inte klart framgår hur tingsrätten har resonerat.

text: Bedömning

text: Att domstolarna noggrant redovisar skälen för sina domslut är viktigt ur bl.a. rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för rättskipningen. Att domstolarna ska motivera sina avgöranden följer också av Europakonventionens krav på en

text: rättvis rättegång (se

text: SOU 2001:103, s. 275

text: f. och de hänvisningar till praxis som görs där).

text: I

text: 30 kap. 5 § första stycket

text: RB finns bestämmelser om vad en brottmålsdom ska innehålla. Enligt bestämmelsens femte punkt ska domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet anges i domen. Med domskälen avses de skäl som bestämt utgången i målet såväl i bevisfrågan som i rättsfrågan. Rätten måste alltså redovisa hur den har värderat den bevisning som parterna åberopat och upplysa parterna om varför man ansett att en viss omständighet är styrkt eller inte. Vad parter och vittnen har uppgett behöver normalt inte redovisas ordagrant eftersom en alltför utförlig redogörelse för vad som kommit fram under bevisupptagningen snarast riskerar att onödigt tynga domen. Inte heller behöver den skriftliga bevisningen normalt redovisas i detalj. Däremot måste domskälen självfallet vara utformade så att det är möjligt att förstå vad tingsrätten grundar sina slutsatser på. I domskälen bör rätten under alla förhållanden redovisa hur den har bearbetat bevismaterialet. Detta innebär att det ska framgå av domskälen vilka bevis som enskilt eller tillsammans har styrkt en viss ifrågasatt händelse.

text: Hur utförlig en domsmotivering bör vara beror naturligtvis på omständigheterna i det enskilda målet (jfr

text: 30 kap. 6 §

text: RB om möjligheten att i vissa fall utfärda dom i förenklad form). Det är särskilt viktigt att rätten utförligt redovisar sin bevisvärdering i brottmål när åtalet ogillats eller den tilltalade fällts mot sitt nekande (se t.ex. JO 1999/2000 s. 55, dnr

text: ). Det gör det möjligt för parterna och andra att kontrollera hur domstolen har resonerat och underlättar för domaren att själv kontrollera riktigheten av sina tankegångar. En utförlig motivering underlättar också för den förlorande parten att bedöma om det lönar sig att överklaga och för den högre instansen att bedöma domens riktighet.

text: I det nu aktuella målet höll tingsrätten huvudförhandling trots att AA inte var närvarande och dömde henne för misshandel. I domen redovisade tingsrätten vad AA hade uppgett under förundersökningen om sina minnesbilder av den aktuella händelsen och vilken bevisning som åberopades i målet. Det står dock ingenting i domen om vad de personer som hördes vid huvudförhandlingen berättade om händelsen och ingenting om vad som kom fram genom den skriftliga bevisningen. I redovisningen av skälen för att döma AA för misshandel anges endast att det genom den åberopade bevisningen är klarlagt att den tilltalade utövat sådant våld mot målsäganden som åklagaren påstått. Det framgår alltså inte hur rättens analys av bevisningen kunde leda fram till att rätten ansåg att det var bevisat att AA tagit ett stryptag trots att hon själv inte erkände det. När det gäller skadorna framgår det visserligen av domen att målsäganden visat upp ärr, men i övrigt framgår det inte hur rätten kommit fram till att ett strypgrepp orsakat blåmärken, rivsår och svårigheter att andas.

text: Enligt min mening går det alltså inte att utifrån den skrivna domen bedöma om tingsrättens domslut är riktigt. Domskälen uppfyller därför inte kraven i

text: 30 kap. 5 § första stycket 5

text: RB.

text: CC var ordförande vid huvudförhandlingen i målet, och han är ansvarig för utformningen av domen. Han ska därför kritiseras för den bristfälliga utformningen av domskälen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Unionens arbetslöshetskassa kan inte undgå kritik för hanteringen av en begäran om omprövning av ett beslut om arbetslöshetsersättning

sammanfattning: En arbetslöshetskassa ska enligt 61 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, ALF, ompröva ett beslut om rätt till ersättning om det begärs av den enskilde. Enligt 63 § ALF har kassan också en skyldighet att under vissa förutsättningar ändra vissa slags fel i ett beslut. En arbetslöshetskassa får även anses ha befogenhet att ändra ett beslut till den enskildes fördel enligt 37 § förvaltningslagen (2017:900), FL, om den anser att beslutet är felaktigt på grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av någon annan anledning. I beslutet uttalar JO att Unionens arbetslöshetskassa inte kan undgå kritik för hanteringen av en begäran om omprövning av ett beslut om arbetslöshetsersättning. Arbetslöshetskassan hanterade inte begäran som en omprövning förrän en månad efter att den hade kommit in. Under den tiden utredde arbetslöshetskassan i stället om det fanns förutsättningar att fatta ett nytt grundbeslut. Enligt JO:s uppfattning har Unionens arbetslöshetskassa inte heller uppfyllt sin serviceskyldighet. JO uttalar vidare att om den enskilde inom tidsfristen för omprövning uttrycker missnöje över ett beslut eller skickar in nya handlingar, bör utgångspunkten vara att detta ska hanteras inom ramen för ett omprövningsärende för att den enskilde ska få en så fullständig prövning som möjligt. Det är också först efter ett omprövningsbeslut som den enskilde genom ett överklagande kan få till stånd en domstolsprövning. I de flesta situationer är alltså en omprövning enligt 61 § ALF fördelaktigare för den enskilde än den mer begränsade prövning som arbetslöshetskassan kan göra med stöd av 63 § ALF eller 37 § FL.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 maj 2020 klagade AA på Unionens arbetslöshetskassa och förde fram bl.a. följande. Den 1 april 2020 begärde hon omprövning av arbetslöshetskassans beslut om arbetslöshetsersättning. Först den 6 maj 2020 fick hon en bekräftelse på att kassan hade tagit emot hennes begäran och att en omprövning skulle göras. Hon har nu fått besked om att det kommer att dröja flera veckor innan hon får ett beslut.

text: Utredning

text: JO hämtade in och granskade handlingarna i ärendet. Av handlingarna framgick bl.a. att ett beslut fattats den 1 juni 2020 i omprövningsärendet.

text: JO begärde därefter att Unionens arbetslöshetskassa skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan. I sitt remissvar den 17 september 2020 anförde arbetslöshetskassan bl.a. följande.

text: Kassans inställning

text: Påstående om fördröjning av handläggning och otrevligt bemötande AA anmäler sig som arbetslös hos Arbetsförmedlingen den 13 januari 2020. Hon påbörjar därefter sin ansökan om arbetslöshetsersättning genom att skicka in handlingar till kassan. Det är dock genom att skicka in tidrapport som en sökande formellt ansöker om ersättning. AA skickar in en första tidrapport den 25 mars 2020 och det är först efter det som kassan har möjlighet att fatta beslut. Kassan fattar beslut den 27 mars 2020 och beviljar AA en ersättningsperiod med fastställd genomsnittlig arbetstid och genomsnittlig inkomst baserade på de intyg som skickats in till kassan. Kassan kan inte se att utredaren kunnat bidra mer till att handläggningstiden kortades ner i det fallet. Utredare M.K. erinrar sig att han samtalat med AA en gång i telefon under ärendegången inför grundbeslutet. Han har vid det tillfället förklarat att de många antalet arbetsgivarintyg krävde manuell hantering och att han arbetade med handläggningen. AA uppges varit nöjd med svaret. När hon sedan efter grundbeslutet ifrågasatte beräkningen av sin ersättning skapade utredaren ett nytt ärende för att se vad som blivit fel och om det fanns möjlighet att rätta beslutet. Han gick därefter på semester och en kollega tilldelades fortsatt handläggning av ärendet. En begäran om omprövning kan skickas in via e-post, eller som i AA:s fall, via ett meddelande i Mina sidor (se Kammarrätten i Stockholm dom i mål nr 3276- 08). När arbetslöshetskassan får in en handling bör kassan utgå från att det handlar om en begäran om omprövning när det framgår en reaktion på ett beslut och om handlingen kommer in inom två månader från att beslutet fattades. Den bedömningen bör göras även om det anges som ett överklagande eller en begäran om ändring/rättelse. Om en medlem skickar in nya handlingar eller om kassan får in annat nytt underlag efter ett beslut, ser kassan dock en möjlighet att under vissa förutsättningar fatta ett nytt grundbeslut. Det förutsätter emellertid dels att det tydligt framgår av underlaget att ett nytt beslut är helt till fördel för den sökande, dels att ingen annan bedömning görs av det ursprungliga underlaget. Det kan inte heller pågå ett omprövningsärende eller att sökande har överklagat till domstol eller fått frågan prövad i domstol. En ytterligare förutsättning är att sökande inte begär omprövning av beslutet. När utredare BB tilldelades ärendet var hennes utgångspunkt att se om det fanns möjlighet att kunna ta ett nytt grundbeslut i syfte att handlägga ärendet så snabbt och smidigt som möjligt. Det framgår av hennes redogörelse av ärendet att hon inte ansåg att det tydligt framkom att AA begärt omprövning. I det här fallet handlade det också om en helt gynnande ändring för den enskilde. BB uppger att en ny beräkning samt individuppgifter från skatteverket inhämtades innan AA kontaktades per telefon. Utredaren försökte även nå arbetsgivaren och efterfrågade så tidigt som den 16 april 2020 samtliga lönespecifikationer för de aktuella månaderna i fastställd ramtid. Det var först när AA inte ansåg sig

text: behöva skicka in lönespecifikationer som BB kontaktade omprövningsutredare CC. Omprövningsutredaren bedömde vid kontakt med utredaren att beslutet inte var uppenbart felaktigt och därigenom inte kunde rättas. Omprövningsutredare förmedlade även att om AA. framfört att hon är missnöjd med beslutet bör det överlämnas för omprövning, vilket också skedde den 5 maj 2020. Vid kassans telefonkontakt med AA den 12 maj 2020 framgår att hon anser sig ha begärt omprövning den l april 2020 och omprövningsutredaren förmedlar att ärendet kommer att prioriteras. Det går att utläsa från den redovisade ärendegången att omprövningsutredaren varit i kontakt med arbetsgivaren samt kommunicerat med AA. Hon anser sig försökt att hantera ärendet skyndsamt och på smidigaste sätt. När omprövningsutredaren inte lyckades nå arbetsgivaren och inga nya arbetsgivarintyg inkom beräknades ärendet utifrån lönespecifikationerna som timanställningar. En sökande som har haft anställning i olika sysselsättningsgrader ska egentligen inte beräknas på det sättet. Omprövningsutredaren tog likväl beslut på befintligt underlag, vilket resulterade i ett beslut med en högre genomsnittlig inkomst per dag och en högre genomsnittlig arbetstid per vecka. Samtliga utredare i AA:s ärende har lämnat synpunkter och uppger sig vara främmande till att de medvetet skulle förlängt handläggningsförfarandet eller bemött henne otrevligt. Utredare BB och omprövningsutredare CC förmedlar i sina redogörelser snarare tvärtom, att de lagt ner tid för att så snart som möjligt kunna fatta nytt beslut på korrekt underlag. Utredare BB förmedlar också att samtalen med AA var sansade och trevliga med en gemensam önskan om att finna lösningar. En nedlåtande ton förekom inte från någon part under dessa samtal. – – –

text: Annan felaktighet eller försummelse i kassans handläggning? Anledning till att en medlem som är missnöjd med ett beslut måste begära att kassan själv omprövar detta innan hen kan gå vidare till förvaltningsrätt, är att förfarandet ska bli enklare och att onödiga domstolsprocesser ska undvikas. För medlemmen kan det finnas en tidsvinst med att kassan även under vissa förutsättningar kan fatta ett nytt grundbeslut. Emellertid, när AA uttrycker ett missnöje och benämner omprövning i en skriftlig handling inom två månader från att beslutet fattades, finner kassan att den rättsenliga hanteringen borde varit att överlämna ärendet direkt för omprövning. Kassan kan dock inte se att AA riskerat att lida någon rättsförlust. Även om överlämningen av omprövningen fördröjdes var hennes begäran inte lämnad därhän, utan under utredning. Kassan bedömer inte heller att vare sig grundbeslut eller omprövningsbeslut har fördröjts av onödiga kompletteringar. Den vidare utredningen efter grundbeslutet påvisar att kassan varit behjälplig genom att kontakta företrädare hos arbetsgivaren flertalet gånger med syfte att erhålla korrekta uppgifter. De lönespecifikationer som legat till grund för kassan att kunna fastställa en ny beräkning efterfrågades tidigt i utredningen. De senaste lönespecifikationerna inkommer till kassan den 27 maj 2020 och efterföljande omprövningsbeslut fattades inom ett par dagar. Kassan anser inte att förfarandet har fördröjt utbetalningen av den högre ersättningen till AA. – – –

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: JO har som främsta uppgift att utöva tillsyn över att myndigheter och deras tjänstemän följer lagar och andra författningar i sin verksamhet.

text: Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter och står därför endast under JO:s tillsyn till den del verksamheten omfattar myndighetsutövning. Kassornas handläggning av ärenden om arbetslöshetsersättning innehåller myndighetsutövning. I enlighet med vad JO tidigare har uttalat bör

text: förvaltningslagens (2017:900)

text: , FL, bestämmelser vara vägledande för kassorna i den myndighetsutövande verksamheten (se t.ex.

text: JO 2015/16 s. 311

text: och JO 2021/22 s. 42). Det pågår också ett lagstiftningsarbete som syftar till att

text: förvaltningslagen

text: i vissa fall ska tillämpas för handläggningen hos en arbetslöshetskassa (se

text: Ds 2021:24

text: I

text: 6 § andra stycket

text: FL anges att en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Av

text: 20 § första stycket

text: FL framgår att om en framställning är ofullständig eller oklar ska en myndighet i första hand hjälpa den enskilde till rätta inom ramen för sin allmänna serviceskyldighet.

text: Enligt

text: 61 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring, ALF, ska beslut av en arbetslöshetskassa i ärenden om rätt till ersättning enligt ALF omprövas av kassan, om det begärs av den enskilde som beslutet angår. Arbetslöshetskassans beslut får, enligt

text: 50 §

text: ALF, inte överklagas av en enskild innan arbetslöshetskassan har omprövat sitt beslut enligt 61 §.

text: ALF innehåller en specialbestämmelse om ändring av beslut som har fattats med stöd av den lagen. Enligt

text: 63 § första stycket

text: ALF ska en arbetslöshetskassa utan begäran ändra ett beslut som inte överprövats av en högre instans om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, om beslutet blivit oriktigt på grund av att det fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om beslutet har blivit oriktigt på grund av en uppenbart felaktig rättstillämpning eller någon annan liknande orsak.

text: I FL finns allmänna bestämmelser om ändring av beslut. Av

text: 37 §

text: FL framgår att en myndighet får ändra ett beslut som den har meddelat som första instans om den anser att beslutet är felaktigt på grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av någon annan anledning. Ett beslut som till sin karaktär är gynnande för den enskilde får dock bara ändras till den enskildes nackdel under vissa omständigheter.

text: Bedömning

text: Med anledning av att Unionens arbetslöshetskassa den 27 mars 2020 beslutade att bevilja AA viss arbetslöshetsersättning kontaktade hon arbetslöshetskassan via e-post. Flera e-postmeddelanden skickades därefter mellan AA och en handläggare. I ett sådant meddelande den 1 april 2020 skrev AA bl.a. ”då får det bli en omprövning”. Oaktat detta påbörjade arbetslöshetskassan inte något omprövningsärende utan utredde i stället om det fanns förutsättningar att fatta

text: ett nytt grundbeslut. Begäran om omprövning hanterades inte som en sådan förrän efter en månad. Arbetslöshetskassan fattade ett omprövningsbeslut den 1 juni 2020.

text: Jag anser att AA:s formulering i e-postmeddelandet var tillräckligt tydlig för att arbetslöshetskassan skulle ha hanterat skrivelsen som en begäran om omprövning redan från början. Om det var oklart för kassan vad hon menade borde den inom ramen för sin serviceskyldighet ha tagit kontakt med henne för att reda ut det. Av den e-postkonversation som AA hade med arbetslöshetskassan framgår dessutom att hon redan dagen innan begäran om omprövning, den 31 mars 2020, uttryckte att hon var missnöjd med kassans beslut. Utifrån serviceskyldigheten borde handläggaren ha rett ut om AA redan då avsåg att begära omprövning eller åtminstone ha informerat henne om möjligheten att göra det. Enligt vad Unionens arbetslöshetskassa påstått i sitt remissvar har hanteringen av AA:s begäran inte medfört att handläggningstiden har dragit ut på tiden. Jag ser ingen anledning att ifrågasätta kassans uppgifter om det. Unionens arbetslöshetskassa kan ändå inte undgå kritik för hur AA:s ärende hanterades.

text: Som jag tidigare uttalat ska en arbetslöshetskassa som får in kompletteringar i ett avslutat ärende och bedömer att den enskilde vill ha en ny prövning, ompröva ärendet om inte den enskilde uttryckligen har gjort en ny ansökan (JO 2021/22 s. 42, se särskilt s. 55).

text: Jag noterar att arbetslöshetskassan i sitt remissvar skriver att kassan ser en möjlighet att under vissa förutsättningar fatta ett nytt grundbeslut om den enskilde skickar in nya handlingar eller om kassan får in annat nytt underlag efter att ett beslut har fattats. Jag vill med anledning av det göra följande förtydliganden.

text: En arbetslöshetskassa är i vissa fall skyldig att ändra ett beslut utan att det har begärts av den enskilde. Som framgår av

text: 63 §

text: ALF kan det t.ex. vara fråga om ett skriv- eller räknefel som gjort att beslutet blivit uppenbart oriktigt. Det är också möjligt att ändra ett beslut med stöd av

text: 63 §

text: ALF om det sedan beslutet fattats kommer in handlingar som visar att det fattades på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag. En arbetslöshetskassa får även anses ha befogenhet att ändra ett beslut till den enskildes fördel med stöd av

text: 37 §

text: FL om den anser att beslutet är felaktigt på grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av någon annan anledning. För det fall en arbetslöshetskassa ändrar ett beslut måste det framgå att ändringen skett med stöd av

text: 63 §

text: ALF eller, i förekommande fall, med stöd av

text: 37 §

text: FL.

text: Om en enskild inom tidsfristen ger in nya handlingar eller på annat sätt uttrycker missnöje med ett beslut bör utgångspunkten vara att detta ska hanteras inom ramen för ett omprövningsärende för att den enskilde ska få en så fullständig prövning som möjligt. Det är också först efter ett omprövningsbeslut som den enskilde kan få till stånd en domstolsprövning. I de flesta situationer är

text: alltså en omprövning enligt

text: 61 §

text: ALF fördelaktigare för den enskilde än en ändring enligt

text: 63 §

text: ALF eller

text: 37 §

text: FL.

text: Med detta sagt vill jag klargöra att förhållandena i undantagsfall kan vara sådana att en ändring enligt

text: 63 §

text: ALF eller

text: 37 §

text: FL är fördelaktigare för den enskilde. Det handlar om situationer där det är tydligt att ett beslut blivit felaktigt och snabbt kan ändras helt i enlighet med den enskildes yrkande. Om det finns någon tvekan om huruvida ett ändringsbeslut är det fördelaktigaste alternativet för den enskilde måste dock ärendet hanteras som en omprövning.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Jag anser att det finns anledning att skicka en kopia av beslutet till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Samtycke Sekretess

title: Anmälan mot Länsarbetsnämnden i Gävleborgs län angående hanteringen av skyddade personuppgifter

text: I en anmälan till JO klagade AA på arbetsförmedlingen i Ockelbo, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Gävleborgs län. I anmälan och i en kompletterande skrivelse anförde AA bl.a. följande. AA lever under skyddad identitet. Utan att först ha kontaktat AA har AA:s handläggare vid arbetsförmedlingen gett ut AA:s namn och telefonnummer till presumtiva arbetsgivare. Handläggaren har även lämnat ut namn, adress, personnummer m.m. till en arbetspsykolog. Till anmälan fogade AA en polisanmälan i saken och en underrättelse från åklagare om att förundersökning inte inleds.

text: Utredning

text: Länsarbetsnämnden i Gävleborgs län anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som anfördes i anmälan, särskilt hur

text: 7 kap. 10 § sekretesslagen (1980:100)

text: har tillämpats beträffande de uppgifter som berördes i anmälan.

text: Länsarbetsdirektör BB gav in ett remissvar till vilket var fogat ett yttrande från CC, chef vid arbetsförmedlingen i Ockelbo. Av länsarbetsdirektörens remissvar framgick bl.a. följande.

text: – – – Vi finner i den granskning som gjorts dels belägg för att arbetsförmedlingen har lämnat ut telefonnummer till en arbetsgivare dels att detta skett på grund av ett missförstånd där handläggaren uppfattat sig ha tillstånd att kunna lämna ut detta. Länsarbetsnämnden har tidigare i brev till anmälaren beklagat detta missförstånd. I arbetsförmedlingens allmänna uppdrag ingår att sammanföra arbetssökande och arbetsgivare för att nå en god matchning på arbetsmarknaden. Detta arbete sker också utan friktion i lejonparten av alla de uppdrag vi får från såväl arbetssökande som arbetsgivare. Vi finner i detta ärende att anmälaren är missnöjd med hanteringen trots de försiktighetsmått som föregått den nu aktuella händelsen. Handläggaren har också dokumenterat det samtal där missförståndet har avhandlats och på direkt fråga svarade anmälaren att hon inte lidit men av att telefonnumret hade lämnats ut till arbetsgivaren. Vi finner att arbetsförmedlingen har tillämpat de regler om sekretess som finns och känt till den form av skyddad identitet anmälaren har så långt det är rimligt att begära. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Personuppgifter hos myndigheter är som regel offentliga. Hos Skatteverket gäller emellertid sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen

text: i bl.a. verksamhet som avser folkbokföringen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Med stöd av den bestämmelsen kan Skatteverket åsätta uppgifter i folkbokföringen s.k. sekretessmarkering (ibland kallad skyddad identitet) Sekretessmarkering kan den få som lever t.ex. under hot eller är utsatt för förföljelse. En sekretessmarkering av en uppgift är inte något bindande avgörande av sekretessfrågan utan utgör endast en upplysning om att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter får lämnas ut. Markeringen motsvarar i princip den hemligstämpling som enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: kan åsättas en allmän handling. Sekretessprövningen sker först sedan uppgiften begärts utlämnad. Även en sekretessmarkerad uppgift kan således vid en närmare prövning av sekretessfrågan komma att lämnas ut.

text: Regleringen i

text: är inte tillämplig hos arbetsförmedlingarna. För sekretessprövning av personuppgifter hos arbetsförmedlingarna finns i stället följande reglering i

text: 7 kap. 10 § första stycket sekretesslagen

text: . Sekretess gäller i ärende om arbetsförmedling eller yrkesvägledning för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Motsvarande sekretess gäller i ärende om arbetsvård, antagning till arbetsmarknadsutbildning, hjälp och stöd vid arbetslöshet eller andra åtgärder i anställningsfrämjande syfte eller för att främja enskilds anpassning till arbetslivet. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärende som avses i detta stycke.

text: Arbetsförmedlingen skall i förekommande fall med stöd av nyss nämnda bestämmelse göra en självständig prövning av om personuppgifter kan sekretesskyddas eller inte. Arbetsförmedlingens eventuella kännedom om att en person har en sekretessmarkering i folkbokföringen tjänar dock som en indikation på att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifterna om personen i fråga kan lämnas ut. Prövningen gäller även uppgifter som inte återfinns i folkbokföringen och oavsett varifrån uppgifterna härrör. Sekretessen är uttryckt med ett s.k. omvänt skaderekvisit, dvs. det föreligger en presumtion för att uppgifterna omfattas av sekretess. Om en uppgift efter prövning bedöms vara belagd med sekretess kan arbetsförmedlingen ändå med stöd av

text: 1 kap. 5 § sekretesslagen

text: lämna ut uppgiften om det är nödvändigt för att myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Denna bestämmelse bör dock tillämpas restriktivt (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465 och 494). Dessutom kan enligt

text: 14 kap. 4 § sekretesslagen

text: den enskilde helt eller delvis efterge den sekretess som skyddar denne. Ett sådant samtycke behöver inte vara uttryckligt. Också ett tyst, s.k. presumerat samtycke, får godtas. Ibland framgår av den enskildes beteende och förväntningar att han i viss utsträckning accepterar att en hemlig uppgift vidarebefordras (se Regner, Eliason och Heuman,

text: Sekretesslagen

text: – en kommentar, s. 14:36).

text: Arbetsförmedlingen har lämnat ut personuppgifter om AA till en presumtiv arbetsgivare trots att AA lever under s.k. skyddad identitet. Uppgiftslämnandet har skett i arbetsförmedlingens verksamhet att förmedla arbete till AA. Arbetsförmedlingen har uppfattat sig ha AA:s medgivande att lämna ut uppgifterna. Såvitt framkommit har anmälaren inte lidit men av det inträffade. Med hänsyn till dessa omständigheter och mot bakgrund av det regelverk jag ovan redogjort för finner jag inte grund för att rikta någon kritik mot arbetsförmedlingens agerande. Jag vill dock erinra om vikten av att eventuella samtycken till att lämna ut personuppgifter klarläggs i fall då den arbetssökande lever under s.k. skyddad identitet.

text: Som en avslutande anmärkning vill jag nämna att regeringen i

text: prop. 2005/06:161

text: , Sekretessfrågor – Skyddade adresser, m.m. föreslagit nya sekretessbestämmelser som skall gälla som ett minimiskydd för enskildas integritet hos alla myndigheter. De uppgifter som skall skyddas med stöd av de föreslagna bestämmelserna är bl.a. uppgifter om adress och telefonnummer som är hänförliga till enskilda personer som är utsatta för t.ex. personförföljelse. Förslaget till lagändring, som föreslås träda i kraft den 1 oktober 2006, har ännu inte behandlats av riksdagen.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inget uttalande av mig.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende mot Kriminalvården, anstalten Salberga, i fråga om omständigheterna vid en s.k. bältesläggning

sammanfattning: En intagen i anstalten Salberga var belagd med fängsel och placerad i s.k. bältessäng omkring 15 timmar. När han efter drygt 3 timmar behövde uträtta sina behov erbjöds han, med hänvisning till säkerhetsskäl, inget annat alternativ än att fastspänd göra detta i en vuxenblöja. Han tackade dock nej till detta. Enligt den intagne behandlades han i detta sammanhang på ett nedsättande och kränkande sätt av en kriminalvårdare. Den intagne uträttade så småningom, fastspänd, sina behov och blev därefter liggande bältad i sin urin. ChefsJO uttalar i beslutet bl.a. att hon inte haft möjlighet att göra någon fullständig värdering av om det var nödvändigt att lägga den intagne i bälte vid det aktuella tillfället eller om detta hade kunnat avlägsnas när han behövde besöka toaletten. Hon konstaterar emellertid att det som framkommit i det aktuella fallet ger upphov till allvarliga betänkligheter när det gäller Kriminalvårdens bedömningar enligt 1 kap. 6 § fängelselagen. Enligt den bestämmelsen får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. ChefsJO pekar i beslutet på nödvändigheten av att Kriminalvården gör kontinuerliga omprövningar av behovet av bältesläggning, så att åtgärden inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt. ChefsJO konstaterar i beslutet att dokumentationen av bältesläggningen i den intagnes journal är ytterst bristfällig, vilket medfört betydande svårigheter att utvärdera händelsen i efterhand. Hon är mycket kritisk till detta. Vad gäller den intagnes påståenden om nedsättande eller kränkande bemötande konstaterar ChefsJO att uppgift står mot uppgift och att det som kommit fram genom utredningen därför inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd.

text: Initiativet

text: Vid JO:s inspektion av Kriminalvården, häktet och anstalten Salberga, den 12–

text: 14 februari 2019 samtalade JO:s medarbetare enskilt med en intagen, AA, som uppgav bl.a. följande:

text: Vid ett tillfälle i februari 2019 placerades han i bälte under sammanlagt 15 timmars tid. Han besöktes av en läkare vid ett tillfälle. Han kunde inte se någon

text: personal i cellen som han vistades i. Han fick uträtta sina behov medan han låg bältad. En kriminalvårdare, BB, nekade honom att urinera i avsedd behållare och erbjöd honom i stället att bära blöja. BB hånlog i det sammanhanget åt honom. Han tackade nej till att bära blöja eftersom det kändes fruktansvärt kränkande. AA sa då: ”Jag har inte tid att stå här och prata om sådant trams. Pissa ned dig”, och stängde dörren till cellen. AA fick därefter ligga bältad i sin urin.

text: Med anledning av den aktuella bältesläggningen beslutade jag att utreda saken i ett initiativärende.

text: Utredning

text: Handlingar om den intagnes uppgifter begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Den 1 februari 2019 kl. 15.26 placerades AA med stöd av

text: 6 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: i avskildhet. AA förflyttades då till en s.k. OBS-cell. Efter detta började AA bl.a. trycka på signalanordningen vid upprepade tillfällen samt sparka och slå på observationsrutan, fönsterrutan, toalettdörren och celldörren. AA ställde sig på händer i sängen och sparkade i taket samt slog på lampor och branddetektor. Han sprutade även vatten på signalanordningen.

text: En kriminalvårdstjänsteman fattade kl. 20.10 beslut om att AA skulle beläggas med fängsel, vilket har noterats i en anteckning i Kriminalvårdens klientadministrativa system KVR. Anteckningen anger inte vilken typ av fängsel som avses eller med stöd av vilken bestämmelse åtgärden vidtogs.

text: AA undersöktes av en läkare kl. 20.30.

text: Den 2 februari kl. 8.39 antecknades i KVR att AA erbjöds att få nya byxor eftersom han hade urinerat.

text: Enligt anteckning i KVR togs fängslet bort kl. 11.15.

text: I ett beslut kl. 13.00 omvandlades AA:s placering i avskildhet till att avse

text: 6 kap. 7 § 2 fängelselagen

text: Den 4 februari avslutades tillsynen av AA.

text: Uppgifterna sammanställdes i en promemoria. Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig över promemorian med följande särskilda frågeställningar:

text: 1. Vilka rutiner har anstalten för dokumentation av beslut om bältesläggning? Av svaret bör bl.a. framgå när samt på vilket sätt ett sådant beslut ska dokumenteras.

text: 2. Hur ser anstaltens rutiner ut för tillsyn i samband med bältesläggning? Hur dokumenteras beslut avseende tillsyn?

text: 3. Vilka möjligheter har AA haft att få uträtta sina behov under tiden han varit bälteslagd? Yttrandet bör även omfatta AA:s uppgifter om att han fick ligga bältad i sin urin samt kriminalvårdaren BB:s bemötande av honom.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har hämtats in från region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från verksamhetsområde Salberga. 1. Anstalten Salberga har inte någon lokal rutin eller anvisning för dokumentation av beslut om bältesläggning. I stället tillämpas avsnitt 15.3.4 i Kriminalvårdens säkerhetshandbok, som avser fängselanvändning genom exempelvis bältesläggning vid våldsamt uppträdande eller självskadebeteende. Beslut om fängselanvändning dokumenteras i det ärende om placering i avskildhet som först skapats i kriminalvårdsregistret (KVR). Dokumentation i KVR sker så snart det blivit aktuellt att belägga en intagen med fängsel, oavsett fängslets art. Av dokumentationen ska framgå skälen för fängselanvändningen, vem som fattat beslutet, med stöd av vilken bestämmelse beslutet fattats, fängslets art, när den intagne belades med fängsel, när fängslet avlägsnades och om den intagne undersökts av läkare. 2. Anstalten Salberga har inte någon lokal rutin eller anvisning om tillsyn i samband med bältesläggning utan tillämpar även i denna del instruktionerna i Kriminalvårdens säkerhetshandbok. I avsnitt 15.2 i denna handbok anges att en klient som är fängslad ska stå under ständig bevakning. Detta gäller alltså även vid bältesläggning. Beslutet om tillsyn dokumenteras i en särskilt avsedd daganteckningsmall, benämnd ”Särskild tillsyn”, i KVR. Av beslutet om tillsyn ska framgå vem som fattat beslutet, formerna för tillsynen och vad som legat till grund för beslutet. 3. Av den logg som förs av vakthavande befäl framgår att AA runt kl. 23.30 den aktuella kvällen uppmärksammade personal på att han behövde gå på toaletten. Eftersom det bedömdes vara nödvändigt hålla AA bälteslagd, erbjöds han en s.k. vuxenblöja för att kunna uträtta sina behov under sanitära former. AA avböjde detta. Det framgår vidare att AA runt kl. 3.15 hade urinerat liggandes i sängen. Personal torkade vid det tillfället bort urinen och frågade AA om de skulle klippa av de blöta byxorna, vilket AA avböjde. Den berörde medarbetaren, BB, har uppgett följande. AA uppmärksammade personal på att han behövde urinera, varvid personalen frågade vakthavande befäl hur de skulle gå till väga. Vakthavande befäl svarade att AA fick använda en vuxenblöja och att personalen inte fick avlägsna fängslet. AA tackade dock nej till den möjligheten och informerades därför om att han skulle påkalla personals uppmärksamhet om han ändrade sig. Det stämmer inte att BB hånlog eller uttalade sig på det sätt som anges i anmälan.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion

text: till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt

text: 8 kap. 10 § första stycket andra punkten fängelselagen

text: får en intagen beläggas med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Om en intagen beläggs med fängsel ska åtgärden, enligt

text: 24 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: , dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå vilka skälen för åtgärden är, fängslets art, när den intagne belades med fängsel, när fängslet avlägsnades och om den intagne undersökts av läkare. Enligt 8 kap. 12 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) ska en intagen som har belagts med fängsel för att han eller hon uppträder våldsamt hållas under noggrann tillsyn så länge åtgärden består. I avsnitt 15.2 Kriminalvårdens säkerhetshandbok anges bl.a. att klient som är fängslad ska stå under ständig bevakning. I avsnitt 15.3.4 i samma handbok anges följande. Om en klient som uppträder våldsamt eller har försökt att skada sig själv behöver fängslas, ska följande framgå av fängselbeslutet samt av dess fortlöpande dokumentation. Vem som har fattat beslutet, skäl till beslutet, vilken typ av fängsel som har beslutats, tidsangivelser för när fängslet anbringades, tidsangivelser för när fängslet avlägsnades och om och när klienten undersöktes av läkare (kravet gäller vid användning av spännbälte och i förebyggande fall vid användning av japansk bår). Av avsnitt 15.4 i den ovannämnda handboken framgår att bl.a. spännbälte är en form av fängsel som är godkänd för användning inom kriminalvården.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Bältesläggning är en form av användning av fängsel. Frågorna om dokumentation av beslut om fängsel och tillsyn vid fängsel regleras i

text: 24 § fängelseförordningen

text: och Kriminalvårdens säkerhetshandbok. Kriminalvården anser därför att det inte finns anledning att även ta fram lokala rutiner eller anvisningar för dokumentation av beslut om bältesläggning och tillsyn i samband med bältesläggning. Av JO:s promemoria framgår att det i anteckning i KVR den 1 februari 2019 saknas uppgift om vilken typ av fängsel som användes och med stöd av vilken bestämmelse som åtgärden vidtogs. Kriminalvården kan konstatera att det som anges i

text: 24 § fängelseförordningen

text: och myndighetens säkerhetshandbok därmed inte har följts. Frågan om en tvångsåtgärd ska vidtas innefattar givetvis svåra avvägningar. I det aktuella fallet bedömdes det finnas säkerhetsskäl mot att avlägsna fängslet när AA ville uträtta sina behov. AA erbjöds därför ett alternativ som han avböjde. I stället uträttade han sina behov i bältessängen. Efter att han hade gjort det städade personal och frågade om han önskade få de blöta byxorna borttagna. AA avböjde dock även detta. Mot den bakgrunden kan situationen, enligt Kriminalvårdens bedömning, inte anses ha hanterats felaktigt. Slutligen har BB tillbakavisat uppgiften om att han skulle ha uppträtt och uttalat sig på ett nedlåtande sätt.

text: Kompletterande utredningsåtgärd

text: Den logg som Kriminalvården åberopar i remissvaret har begärts in och granskats.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för viss rättslig reglering som är relevant i ärendet, bl.a. de författningar som reglerar användandet av fängsel (t.ex. bältesläggning) i anstalt. Jag vill för egen del tillägga följande:

text: Av

text: 8 kap. 10 § andra stycket fängelselagen (2010:610)

text: framgår att en läkare så snart som möjligt ska undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt bestämmelsens första stycke 2.

text: För varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Det framgår av

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: Vid den aktuella tidpunkten fanns i 14 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ett krav på att dokumentationen i den intagnes journal skulle omfatta alla beslut som hade fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om den intagne. Liknande bestämmelser finns nu i

text: 9 § förordningen (2018:1746)

text: om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område.

text: Bedömning

text: Inledande synpunkter Jag vill inledningsvis upplysa om att frågor om förutsättningarna för bältesläggning inom Kriminalvården har utretts även i ett annat ärende hos JO, dnr 279-2018, där beslut har fattats i dag. I det beslutet görs mer principiella uttalanden i övergripande frågor, och jag utvecklar därför inte samma resonemang i detta beslut.

text: Som framgår av Kriminalvårdens remissvar får en intagen enligt

text: 8 kap. 10 § första stycket 2 fängelselagen

text: beläggas med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Regleringen ger alltså uttryck för en restriktiv tillämpning (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 155

text: ). Det är även en allmän utgångspunkt enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Jag noterar även att den europeiska kommittén till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT) 2016 rekommenderade den svenska regeringen att anpassa lagar och andra föreskrifter samt utbildningsinsatser för att se till att ett antal uppräknade

text: principer och minimiregler respekteras vid användning av fängsel som bältesläggning i kriminalvården. Kommittén framhöll bl.a. att åtgärden bara bör användas som en sista utväg för att förebygga risk att den enskilde skadar sig själv, och bara när andra rimliga handlingsalternativ inte skulle kunna reducera risken på ett betryggande sätt. Åtgärdens varaktighet bör vara så kort som möjligt (vanligtvis minuter snarare än timmar). I sitt svar till CPT uppgav regeringen bl.a. att de principer och minimikrav som kommittén rekommenderade uppfylls i det gällande regelverket.

text: Bältesläggning är den mest ingripande åtgärd som Kriminalvården kan vidta mot en intagen som bedöms farlig antingen för sig själv eller för sin omgivning. Jag har inte möjlighet att göra någon fullständig värdering av anstalten Salbergas bedömning att det var nödvändigt att lägga AA i bälte vid det aktuella tillfället eller att detta av säkerhetsskäl inte kunde avlägsnas ens när AA behövde besöka toaletten. Det är inte heller min uppgift att överpröva Kriminalvårdens beslut i dessa avseenden. Jag måste trots detta konstatera att det som framkommit genom utredningen ger upphov till allvarliga betänkligheter när det gäller Kriminalvårdens proportionalitetsbedömningar i detta fall. Behandlingen av AA under bältesläggningen Utredningen visar att AA var bälteslagd under drygt 15 timmar, vilket är en i sammanhanget synnerligen lång tid. Som framgår av CPT:s ovannämnda uttalanden bör utgångspunkten vara att det vanligtvis ska röra sig om minuter snarare än timmar. Jag noterar vidare att en tvångsåtgärd av detta slag inte bara utgör en synnerligen ingripande frihetsinskränkning utan också är förenad med risker för den intagnes fysiska och psykiska hälsa. För att

text: fängelselagens

text: krav på proportionalitet ska vara uppfyllt måste Kriminalvården göra kontinuerliga omprövningar av behovet av bältesläggning, så att åtgärden inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt. Det har dock inte genom utredningen kunnat klarläggas vilka fortlöpande överväganden och bedömningar som i detta fall eventuellt gjordes i fråga om möjligheten att övergå till andra, mindre ingripande, handlingsalternativ. Jag har mot den bakgrunden svårt att känna mig övertygad om det inte kunde ha varit möjligt att avsluta bältesläggningen inom kortare tid än 15 timmar.

text: Kriminalvården måste också så långt det praktiskt är möjligt vidta åtgärder för att underlätta situationen för en intagen som är bälteslagd. Av utredningen framgår att AA hänvisades till att uträtta sina behov utan att släppas från bältet. Kriminalvården har förklarat att detta grundades på en bedömning utifrån

text: Se vidare mitt beslut i JO:s ärende med dnr 279-2018 och där angivna källor, bl.a. fotnot 22 och 23.

text: säkerhetsskäl och att AA erbjöds en vuxenblöja, som han dock tackade nej till. AA uträttade därefter sina behov när han låg bältad.

text: JO har tidigare uttalat, om intagna i polisarrest, att en intagen normalt ska ges möjlighet att uträtta sina behov på en toalett (se JO 2017/18 s. 248 och 2018/19 s. 361). Dessa uttalanden har även relevans för Kriminalvårdens verksamhet. I besluten uttalade JO också att det är godtagbart att en intagen ibland kan behöva vänta på att få besöka toaletten, bl.a. om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. I vissa fall kan även den intagnes tillstånd vara sådant att han eller hon inte kan tas till en toalett.

text: Det måste typiskt sett upplevas som förnedrande av en person som befinner sig i en sådan situation som AA gjorde att vara hänvisad till att uträtta sina behov iförd en vuxenblöja (jfr mitt beslut den 17 oktober 2018, dnr 8166-2017, samt mina uttalanden i protokoll vid Opcat-inspektion av anstalten Västervik Norra den 1–3 juli 2019, dnr O 46-2019). Det kan även ifrågasättas om ett sådant förfarande är förenligt med

text: fängelselagens

text: grundläggande bestämmelse om att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde (

text: 1 kap. 4 § fängelselagen

text: Av utredningen framgår att AA uppvisade ett mycket utåtagerande och upprört beteende i anslutning till att anstalten beslutade att bälteslägga honom. Utifrån detta kan det visserligen inte helt uteslutas att det kunde ha varit förenat med säkerhetsrisker att drygt tre timmar senare låta AA använda sig av en toalett. Det får dock inte annat än i undantagsfall förekomma att en intagen hänvisas till att uträtta sina behov iförd en vuxenblöja, och när det sker måste det alltid vara motiverat av omständigheterna i det enskilda fallet (jfr

text: JO 2018/19 s. 361

text: ). Huruvida omständigheterna var sådana i AA:s fall är, som framgått ovan, ytterst en bedömningsfråga. Jag kan däremot konstatera att dokumentationen av den aktuella bältesläggningen uppvisar oroväckande brister, vilket har försvårat en kontroll av händelsen i efterhand. Jag behandlar den frågan i det följande.

text: Bristfällig dokumentation m.m. I den dokumentation som fanns tillgänglig för mig när ärendet remitterades till Kriminalvården förekommer inga uppgifter om att AA påtalade för anstaltspersonal att han behövde gå på toaletten. Det finns inte heller några uppgifter om vilka överväganden som gjordes i anslutning till detta. Av Kriminalvårdens yttrande framgår emellertid att AA framförde sitt önskemål drygt tre timmar efter det att han blev bälteslagd. Anstalten ska dock som tidigare nämnts ha bedömt att AA av säkerhetsskäl inte kunde släppas loss från bältet. Kriminalvården har i sammanhanget hänvisat till uppgifter som nedtecknats i vakthavande befäls logg.

text: Vid inledandet av detta initiativärende begärde JO att få ta del av all dokumentation som rörde den aktuella bältesläggningen. Den nyss nämnda loggen, som uppenbarligen innehöll relevanta uppgifter om händelsen,

text: skickades dock inte till JO när Kriminalvården besvarade JO:s rekvisition. Jag har numera tagit del av den aktuella loggen.

text: Jag finner anledning att här påminna om myndigheternas grundlagsreglerade skyldighet att ge JO tillgång till handlingar, vilken är en viktig förutsättning för att ombudsmännen ska kunna fullgöra sitt uppdrag som en del av riksdagens kontrollmakt. Det är således fråga om en skyldighet som myndigheterna måste fullgöra med stor noggrannhet.

text: I övrigt kan jag konstatera att dokumentationen av bältesläggningen i AA:s journal är mycket knapphändig, bl.a. när det gäller gjorda iakttagelser under den tid som denna pågick samt vilka överväganden som gjorts. Det kan nämnas att det efter vad som framkommit inte finns några uppgifter antecknade i journalen om den senare delen av kvällen eller natten som AA var bälteslagd. Dokumentationen är alltså ytterst bristfällig, vilket medför betydande svårigheter att utvärdera händelsen i efterhand. Detta är naturligtvis särskilt allvarligt när det gäller en så ingripande åtgärd som bältesläggning, där kraven på kontinuerliga proportionalitetsbedömningar är högt ställda. Utredningen visar härutöver att anstalten inte har dokumenterat beslutet om bältesläggning på det sätt som föreskrivs i

text: 24 § fängelseförordningen

text: . Jag har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att Kriminalvården dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt, inte minst när det gäller tvångsåtgärder mot intagna. Jag är mycket kritisk till de brister som framkommit i dessa avseenden.

text: Övrigt Vad beträffar AA:s uppgifter om att han ska ha blivit utsatt för nedsättande eller kränkande bemötande av en kriminalvårdare har dessa tillbakavisats av Kriminalvården. Uppgift står alltså mot uppgift. Jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat. Jag får därför konstatera att det som har kommit fram inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida i den delen, men vill framhålla vikten av att intagna bemöts med respekt för sitt människovärde.

text: Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: I mitt beslut i det ovannämnda initiativärendet med dnr 279-2018 har jag funnit anledning att hos regeringen göra en framställan om översyn av

text: fängelselagens

text: och häkteslagens bestämmelser om fängsel. Mot den bakgrunden finner jag även skäl att överlämna en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.