title: Anmälan mot Göteborgs universitet angående hanteringen av medel från Torsten Petterssons fond för sjörätt och annan transporträtt

text: Professor emeritus Hugo T har i en skrivelse hit klagat på Göteborgs universitets hantering av medel från Torsten Petterssons fond för sjörätt och annan transporträtt.

text: Göteborgs universitet har yttrat sig. Till yttrandet har fogats promemorian Finansiering av Torsten Petterssons professur i sjörätt och annan transporträtt upprättad av advokaten Rein R den 22 december 1997.

text: Från Länsstyrelsen i Västra Götalands län har inkommit en kopia av ett meddelande av den 27 februari 1998 till Göteborgs universitet angående Torsten Petterssons fond för sjörätt och annan transporträtt.

text: T har lämnat synpunkter.

text: Därefter har Göteborgs universitet gett in kopia av en anmälan till länsstyrelsen, daterad den 23 mars 1998, avseende registrering av Stiftelsen Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt, ett registreringsbevis avseende stiftelsen och ett utkast till ärendepromemoria daterad den 7 oktober 1998.

text: Direktören och skeppsredaren Torsten Pettersson avled den 25 juli 1962 och efterlämnade ett den 26 januari 1961 upprättat testamente. I testamentet förordnade han att en miljon kronor under vissa villkor skulle avsättas till en stiftelse förslagsvis benämnd "Torsten Petterssons stiftelse för sjörättsprofessur i Göteborg". Stiftelsen skulle förvaltas av en styrelse på tre personer som bl.a. skulle hålla stiftelsens medel skilda från annan egendom. Stiftelsen skulle ha till ändamål att "främja vetenskaplig forskning och undervisning i ämnena sjörätt och annan transporträtt genom att verka för inrättandet och bibehållandet av en professur vid Handelshögskolan i Göteborg i sagda ämne".

text: En sådan professur inrättades vid universitetet i Göteborg per den 1 juli 1971. I samband med inrättandet av professuren anfördes i statsverkspropositionen (

text: prop. 1971:1

text: bil. 10 s. 272) att UKÄ föreslagit inrättande av professuren, att tjänsten avsågs bli finansierad delvis genom en testamentarisk donation av direktören Torsten Pettersson att disponeras för en professur i nämnda ämne vid handelshögskolan, att inrättandet av tjänsten förordades och att kostnaderna borde täckas genom att erforderlig del av donationsmedlen togs i anspråk under de närmaste budgetåren samt att sedan donationsmedlen förbrukats kostnaderna borde täckas av medel anvisade över riksstaten. Vidare anförde det föredragande statsrådet att han utgick från att donationen stod till förfogande även under dessa förutsättningar. Utöver själva tjänsten räknade det föredragande statsrådet med medel för 500 assistenttimmar för forskning och allmänt institutionsarbete.

text: Med anledning av att Handelshögskola i Göteborg samtidigt med att professuren skulle inrättas kom att inordnas i Göteborgs universitet begärdes och erhölls av Kungl. Maj:t genom resolution den 14 maj 1971 permutation. Permutationen innebar att professuren anknöts till Göteborgs universitet i stället för Handelshögskolan och att de avsatta medlen överlämnades till staten för att under de närmaste budgetåren tas i anspråk för täckande av kostnader förenade med den föreslagna tjänsten benämnd "Torsten Petterssons professur i sjörätt och annan transporträtt".

text: Hugo T, som var den senaste innehavaren av Torsten Petterssons professur för sjörätt och annan transporträtt vid Göteborgs universitet, avgick från professuren den 1 september 1995.

text: Anmälan

text: I sin anmälan anhåller T att Justitiekanslern måtte undersöka huruvida medlen från den Petterssonska stiftelsen rätt förvaltas av Göteborgs universitet och att, medan tid är, förhindra att medlen tas i anspråk för andra ändamål än de är avsedda för.

text: T anför i huvudsak följande.

text: Han har i egenskap av senaste innehavaren av professuren sett sig som förvaltare av professurens och den avlidne donatorns intressen och i en tidigare skrivelse till rektorsämbetet vid universitetet påtalat behandlingen av professurens medel inom universitetet. De av Pettersson anvisade medlen eller en stor del av dessa har funnits på ett konto i universitetet och där vuxit till storleksordningen 40 miljoner kronor. Av dessa medel har rättsvetenskapliga institutionen vid Handelshögskolan velat ta i anspråk en väsentlig del för andra ändamål genom att sända in en räkning avseende återbetalning av felaktigt utgivna medel. Härvid skulle ha gjorts gällande att professurens kostnader felaktigt skulle ha täckts av andra utbetalningar som på ett eller annat sätt belastat institutionen. Trots att han vänt sig mot detta genom nämnda skrivelse har försöken att avleda medlen till andra ändamål än sjörätt och annan transporträtt emellertid fortsatt. Man har försökt få rektorsämbetet att fatta ett beslut som innebär uppdelning av medlen i tre delar, varav en mindre del skulle tillkomma sjö- och transporträtt. I anledning härav har han haft kontakt med internrevisorn vid universitetet. Omdestinering av medel till andra ändamål än ett klart angivet stiftelseändamål får ske endast genom permutation.

text: Utredningen

text: Göteborgs universitet har i sitt yttrande över anmälan anfört i huvudsak följande.

text: Vid rektorssammanträde den 17 juni 1997 fattades beslut rörande dispositionen av den ackumulerade avkastningen och dispositionen av fondförmögenheten avseende Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt. Rektor beslutade, efter av universitetsstyrelsen föreskrivet samråd,

text: att ur den ackumulerade avkastningen för Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt som engångsbelopp överföra sex miljoner kr till samhällsvetenskapliga fakulteten som kompensation för till professuren knutna kringkostnader för perioden t.o.m. budgetåret 1994/95

text: att - sedan överföring av de sex miljonerna kr skett och upplupen avkastning tillförts fondförmögenheten återstående medel till Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt skall disponeras sålunda:

text: a) hälften av fondförmögenheten överföres till ett fondkonto benämnt Torsten Petterssons fond för sjörättslig forskning. Fondens syfte skall vara att genom sin avkastning finansiera en professur i sjörätt och annan transporträtt samt i övrig transporträttslig forskning

text: b) hälften av fondförmögenheten överföres till ett fondkonto benämnt Torsten Petterssons fond för juridisk forskning. Fondens syfte skall vara att genom sin avkastning finansiera juridisk forskning till exempel genom inrättandet av en eller flera professurer i juridiska ämnen.

text: Då fråga uppkommit om rektors beslut den 17 juni 1997 har varit i överensstämmelse med gällande rätt, uppdrog universitetet åt advokaten Rein R vid Lagerlöf & Leman Advokatbyrå att utreda denna fråga. R har i en promemoria av den 22 december 1997 bl.a. funnit, att donationen rättsligt torde vara att betrakta som en stiftelse samt att en permutationsansökan bör övervägas.

text: Länsstyrelsen i Västra Götalands län har med skrivelse den 30 december 1997 anhållit att få kopia av Torsten Petterssons testamente och andra handlingar som är av betydelse för att kunna bedöma om "Torsten Petterssons fond är en stiftelse som skall registreras i stiftelseregistret". Ifrågavarande handlingar har enligt universitetet nyligen överlämnats till länsstyrelsen. Om länsstyrelsen finner att donationen i rättsligt avseende skall betraktas som en stiftelse, kommer en särskild prövning att ske huruvida den första att-satsen i rektors beslut den 17 juni 1997 är i överensstämmelse med

text: stiftelselagen

text: . Universitetet har vidare framhållit att rektorn den 27 januari 1998 beslutat att andra att-satsen i nyssnämnda beslut ej skall verkställas.

text: Utbetalningar från Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt kommer enligt universitetet tills vidare att anstå i avvaktan på länsstyrelsens bedömning i stiftelsefrågan.

text: Länsstyrelsen i Västra Götalands län har i sitt meddelande den 27 februari 1998 till Göteborgs universitet som sin slutsats angivit att Torsten Petterssons donation är en stiftelse som förvaltas av Göteborgs universitet samt att stiftelsen skall registreras i stiftelseregistret som förs hos länsstyrelsen. Enligt meddelandet emotser länsstyrelsen att stiftelsen anmäls för registrering.

text: T har sedan han fått del av universitetets yttrande jämte R:s utredning samt länsstyrelsens bedömning och slutsats anfört i huvudsak följande.

text: Universitet har själv låtit göra en utredning, som i stort sett bekräftar riktigheten av de synpunkter som framförts i anmälan. Till detta kommer numera länsstyrelsens bedömning och slutsats att det angivna medelsanslaget är en stiftelse. Beslutet om dispositionen av sex miljoner kronor bör enligt universitetets eget underlag leda till beloppets återbetalning, varvid förnyad utbetalning måste prövas på det sätt som anges i den för universitet gjorda utredningens rekommendation. Angelägna sjörättsändamål åsidosätts hela tiden till följd av den tidsutdräkt som föranletts av detta ärende. Det förefaller, när nu ärendet praktiskt taget samstämmigt bedömts av rektorsämbetets egna jurister och dess internrevisor, av den särskilt anlitade utredningsmannen, av tillsynsmyndigheten och i anmälan, att det utan nämnvärt dröjsmål måste kunna fastställas att i varje fall det huvudsakliga beloppet skall i dess helhet ställas till förfogande för sjö- och transporträttsliga ändamål. Det enda som möjligen är outrett i ärendet är tydligen i vad mån det efter återbetalning av de sex miljonerna från samhällsvetenskapliga fakulteten kan finnas förutsättningar för överföring av sådana medel som kompensation för betalningar gjorda av misstag. Endast i detta avseende synes det för närvarande kunna finnas några skäl att ytterligare uppehålla ett konkret beslut om disposition av medlen.

text: Av registreringsbeviset som Göteborgs universitet gett in till Justitiekanslern framgår bl.a. att Stiftelsen Torsten Petterssons donation för professur i sjörätt och annan transporträtt registrerats den 2 juni 1998 med Göteborgs universitet, c/o Ekonomiavdelningen som förvaltare och att stiftelsen skall ha till ändamål att främja vetenskaplig forskning och undervisning i ämnena sjörätt och annan transporträtt genom att verka för inrättande och bibehållande av en professur vid Handelshögskolan i Göteborg, Göteborgs universitet, i sagda ämne.

text: Göteborgs universitet har inför ett kommande rektorsbeslut underställt Justitiekanslern ett utkast till ärendepromemoria av den 7 oktober 1998 med förslag till beslut avseende viss disposition av stiftelsemedlen. Med anledning härav har Justitiekanslern under hand upplyst företrädare för universitetet att Justitiekanslerns anser sig inte kunna ha några synpunkter på de beslut som universitetet kan komma att fatta avseende stiftelsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vad som framkommit genom utredningen i ärendet ger mig anledning att inledningsvis ta upp frågan om universitets åtgärder faller inom området för Justitiekanslerns tillsyn.

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsyn över den offentliga verksamheten är således främst inriktad på att denna fullgörs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp. Däremot är det inte Justitiekanslerns uppgift att överpröva de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde eller att i allmänhet göra uttalanden om de bedömningar som har legat till grund för myndighetens ställningstaganden.

text: Enligt lagen om Justitiekanslerns tillsyn omfattar tillsynen statliga myndigheter, kommunala myndigheter och andra myndigheter som inte är statliga samt tjänstemän och andra befattningshavare vid sådana myndigheter som nu sagts. Vidare omfattar tillsynen andra, som utan att vara knutna till statlig myndighet, innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning, såvitt avser denna deras verksamhet. Bolag, stiftelser eller andra organ som är organiserade i privaträttsliga former är, även om staten eller kommunen äger dem eller har ett avgörande inflytande, inte underkastade Justitiekanslerns tillsyn. Detta innebär att Justitiekanslerns tillsyn utanför området för myndighetsutövning avser endast den rent statliga eller kommunala förvaltningsorganisationen. Ett undantag härifrån finns dock, nämligen avseende tjänstemän och uppdragstagare i statliga affärsverk, när de för verkens räkning fullgör uppdrag i sådana aktiebolag där staten genom verken utövar ett bestämmande inflytande.

text: Syftet med Justitiekanslerns tillsyn är att tillgodose allmänhetens rättsäkerhetsintressen men också att bevaka att den offentliga verksamheten även i andra avseenden fungerar väl.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet är de medel som genom Torsten Petterssons testamentsförordnande avsatts för en sjörättsprofessur i Göteborg en stiftelse i den mening som avses i

text: stiftelselagen

text: (1994:1220, SL). Det har också framkommit att Göteborgs universitet bör ses som förvaltare av stiftelsen (s.k. anknuten förvaltning, jfr

text: 2 kap. 2 § tredje stycket

text: SL).

text: En stiftelse är en juridisk person och kan alltså förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter. Stiftelsens tillgångar är en självständig förmögenhetsmassa. Vid förvaltningen av stiftelsen skall föreskrifterna i stiftelseförordnandet följas, om de inte strider mot tvingande bestämmelser i SL. Förvaltningen av stiftelsens angelägenheter kan handhas antingen av en eller flera fysiska personer som då utgör stiftelsens styrelse (s.k. egenförvaltning) eller också av en utomstående juridisk person som förvaltare av stiftelsens egendom (anknuten förvaltning). Om staten har åtagit sig förvaltningen är det den myndighet som gjort åtagandet som är förvaltare. Förvaltaren är liksom styrelsen ett organ för stiftelsen. Valet av förvaltningsform styrs av stiftarens önskemål såsom de kommit till uttryck i stiftelseförordnandet. Ledamöterna i styrelsen för en stiftelse liksom förvaltaren har i princip rätt till skäligt arvode för sitt uppdrag från stiftelsen.

text: Det är styrelsen eller förvaltaren som svarar för att föreskrifterna i stiftelseförordnandet följs. För styrelseledamöter och förvaltaren gäller särskilda jävsbestämmelser. En förvaltare får sålunda inte handlägga frågor som rör avtal mellan honom och stiftelsen. Om en styrelseledamot eller förvaltare uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar stiftelsen då han fullgör sitt uppdrag är han skyldig att ersätta skadan. Detsamma gäller om någon annan skadas genom att föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i SL åsidosätts.

text: Oavsett förvaltningsformen är en stiftelse bokföringsskyldig i den utsträckning som följer av reglerna i SL och ansvaret för att bokföringsskyldigheten fullgörs vilar på styrelsen eller förvaltaren. Om stiftelsen är bokföringsskyldig skall den också avge årsredovisning. Vidare gäller att en stiftelse skall ha minst en revisor. Revisorn i en stiftelse som förvaltas av en statlig myndighet och som är skyldig att avge årsredovisning utses av Riksrevisionsverket. Insynen i en stiftelse garanteras också genom att stiftelsen står under tillsyn av länsstyrelsen. Beträffande stiftelser som förvaltas av en myndighet är dock tillsynen mer begränsad än vad fallet är med andra stiftelser. SL ger dock länsstyrelsen rätt att under vissa speciella förhållanden ingripa mot förvaltaren. Länsstyrelsen har därmed i SL tillagts särskilda tillsynsbefogenheter avseende stiftelser som förvaltas av myndigheter som inte tillkommer Justitiekanslern.

text: Mot bakgrund av den lämnade redogörelsen kan jag för min del inte finna att enbart den omständigheten att en stiftelse förvaltas av en myndighet kan föranleda att myndighetens förvaltningsåtgärder såvitt avser stiftelsen bör omfattas av Justitiekanslerns tillsyn. Ytterligare anknytningar till den offentliga verksamheten måste därför krävas. Den stiftelse som omfattas av Hugo T:s anmälan har, som tidigare redovisats, till ändamål att täcka kostnaderna för en professur vid universitet och professuren har inrättats med hänvisning till att kostnaderna åtminstone övergångsvis skulle bestridas med medel från stiftelsen. Från allmänna utgångspunkter kan det därför finnas ett intresse av att stiftelsen förvaltas på ett tillfredsställande sätt. Stiftelsens anknytning till den offentliga verksamheten är som jag bedömer saken dock inte tillräckligt stark för att jag inom ramen för de uppgifter som lagts på Justitiekanslern skall utöva tillsyn över universitet såsom förvaltare av stiftelsen.

text: Sammanfattningsvis gör jag alltså den bedömningen att Justitiekanslerns tillsynsuppgifter inte omfattar universitet i sin egenskap av förvaltare av stiftelsen. Vad som förekommit i ärendet föranleder därför inga ytterligare uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas härmed.

text: Eftersom Hugo T:s anmälan kan ge anledning till vissa mera principiella överväganden rörande

text: stiftelselagens

text: regler om tillsynen över stiftelser som förvaltas av statliga myndigheter bör ett exemplar av detta beslut överlämnas till Justitiedepartementet.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk med anledning av ett beslut som undanröjts vid rättsprövning

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner LW ersättning med 37 020 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Vägverket att ombesörja att 37 020 kr jämte ränta enligt ovan utbetalas till LW.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: LW - som är taxichaufför - har sedan år 1994 körkort med behörigheterna A och B. Han godkändes den 27 januari 1999 vid förarprov för även behörigheten D. Vägverket utfärdade ett bevis om körkort, vilket omfattade behörigheterna A, B och D. Av de upplysningar som därvid bifogades framgick att bevisets giltighetstid var ett år från dagen för avläggande av provet och att beviset ersatte det tidigare utfärdade körkortet. För att ett körkort skulle utfärdas i enlighet med det avlagda provet krävdes att LW inom ett år från provdagen gav in en s.k. grundhandling till Vägverket. Grundhandlingen utgör underlag för utfärdande av ett körkort.

text: Trots att Vägverket påmint LW om skyldigheten att ge in grundhandlingen inom ett år efter provdagen, inkom LW först den 30 juni 2000 med en ansökan om utfärdande av körkort.

text: I beslut den 24 augusti 2000 avslog Vägverket hans ansökan om utfärdande av körkort. Som skäl för beslutet angavs bl.a. följande.

text: "Giltighetstiden för Ert bevis om körkorts utfärdande började löpa den 27 januari 1999. Enligt ovan angivna bestämmelser skulle Er ansökan ha kommit in till verket senast den 27 januari 2000. Er ansökan, i form av en skrivelse, kom in till verket den 30 juni 2000. Med anledning av att Er ansökan kom in sedan mer än ett år förflutit från det att beviset utfärdades är Vägverket förhindrat att utfärda ett körkort för Er.

text: I proposition Ny körkortslag m m, 1997/98:124 sid. 74, står i specialmotiveringen till 2 kapitlet

text: 14 § körkortslagen

text: bl.a. att underlåtenhet att medverka till att körkortshandlingen tillverkas kommer att medföra en förlust av rätten att köra fordon. Inför lagens ikraftträdande diskuterades tolkningen av bestämmelsen tillsammans med rättssakkunniga från dåvarande kommunikationsdepartementet. Det gavs inte vid något tillfälle uttryck för någon annan tolkning än den som för närvarande föreligger."

text: Av

text: 8 kap. 2 § tredje stycket körkortslagen (1998:488)

text: följer att Vägverkets avslagsbeslut inte fick överklagas. LW ansökte mot denna bakgrund om rättsprövning hos Kammarrätten i Jönköping enligt lagen (

text: ) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Kammarrätten upphävde genom beslut den 28 november 2000 Vägverkets beslut och återförvisade ärendet till verket för ny handläggning. Som skäl för beslutet angav kammarrätten bl.a. följande.

text: "Aktuella författningstexter har följande lydelse. Ett bevis att körkort utfärdats gäller som körkort till dess körkortet lämnats ut eller rätten att få ut körkortet förfallit (2 kap. 14 § KKL). Ett körkort gäller inte om det har ersatts med annat körkort (3 kap. 13 § första stycket 3. KKL). Rätten att få ut körkort förfaller ett år efter det att bevis om körkort utfärdats (3 kap. 14 § KKF).

text: Vägverket tolkar bestämmelsen om att "bevis att körkort utfärdats" så att detta bevis är att anse som körkort och att beviset ersätter det tidigare körkortets behörigheter. Vägverket anser vidare att det tidigare körkortet genom beviset har ersatts med ett annat körkort och att det körkortet och dess behörigheter därför inte längre gäller samt att det av propositionen (1997/98:124 sid.74) skulle framgå att underlåtenhet att medverka till att körkortshandlingen skall kunna tillverkas medför en förlust av rätten att köra fordon.

text: Ordalydelsen av bestämmelserna i KKL eller KKF ger inte stöd åt Vägverkets tolkning om att utfärdat bevis - sedan ettårsfristen gått ut - skulle undanröja behörigheterna enligt det tidigare körkortet. Ett bevis om körkort kan således inte jämställas med körkort i den mening som 3 kap. 13 § KKL åsyftar. Kammarrätten finner vidare att det av Vägverket åberopade propositionsuttalandet får förstås så att förlusten av rätt att köra fordon avser behörigheten att köra fordon för vilket godkänt förarprov senast avlagts. Rätten att föra ett fordon är således inte knuten till ett utfärdat bevis eller till ett körkort utan till att godkänt förarprov avlagts och ettårsfristen för aktuell behörighet inte gått ut eller att återkallelse enligt 5 kap. KKL inte skett.

text: På grund av det anförda finner kammarrätten att Vägverkets klandrade beslut strider mot gällande rättsregler. LW:s rätt att få behålla AB-behörigheten enligt tidigare körkort hade därför inte bort fråntas honom. Vägverkets beslut bör därför upphävas och ärendet återförvisas till Vägverket för ny handläggning."

text: Vägverket har med anledning av domen meddelat ett nytt beslut och utfärdat ett nytt körkort avseende AB-behörighet.

text: Anspråket

text: LW har genom sitt ombud, advokaten SL, framställt anspråk på skadestånd av staten med 37 020 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 11 januari 2001 till dess betalning sker. Beloppet avser dels förlorad arbetsinkomst i arbetet som taxichaufför under 13 arbetspass om tio timmar vardera, sammanlagt 13 780 kr, dels kostnader för erhållande av ett nytt AB-körkort om 4 490 kr och dels ombudskostnader om 18 750 kr. Han har begärt ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen

text: (1975: 635) från den 11 januari 2001 till dess betalning sker.

text: LW har som grund för sitt anspråk anfört sammanfattningsvis följande. Han har drabbats av en skada till följd av beslutet att lämna en underrättelse till körkortsregistret om att hans AB-behörighet upphört. Detta beslut har, såsom kammarrätten konstaterat, stått i uppenbar strid med körkortslagstiftningen. Beslutet innefattar därför fel eller försummelse vid myndighetsutövning av sådant slag att rätt till skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: föreligger.

text: Vägverket har i yttrande avstyrkt att LW tillerkänns ersättning och har därvid anfört bl.a. följande.

text: "Vägverkets tillämpning av bestämmelserna

text: I såväl tidigare som nuvarande lagstiftning finns en dubbeltydighet beträffande begreppet körkort - i vissa fall betyder körkort behörigheten att föra fordon och i andra fall syftar ordet på handlingen som sådan (jfr

text: SOU 1996:114

text: , avsnitt 2.2). Exempelvis avses uppenbarligen enbart handlingen i

text: 3 kap. 15 § körkortslagen

text: medan återkallelse av körkort enligt 5 kap. 3 § avser behörigheten och därmed även den som har sin grund i 2 kap. 14 §.

text: I den aktuella situationen finns dubbeltydigheten med som ett problem. Verkets tolkning har utgått dels från det grundläggande förhållandet att samtliga behörigheter skall vara samlade i en behörighetshandling och dels från att det inte skall finnas två (eller flera) samtidigt giltiga handlingar. I 3 kap. 13 § första stycket 3 sägs sålunda att ett körkort inte gäller om det har ersatts med ett annat körkort. Eftersom ett bevis om att körkort utfärdats gäller som körkort, och därvid upptar samtliga behörigheter, har verket ansett att ett tidigare utfärdat körkort - AB beträffande W - upphör att gälla i och med beviset.

text: Den alternativa - och numera gällande - tolkningen, innebär att körkort i 2 kap. 14 § har en annan betydelse än körkort i 3 kap. 13 § och att behörigheterna därigenom splittras i körkort respektive bevis om utfärdat körkort. I det sammanhanget anmärks att kammarrättens uttalande att "rätten att föra ett fordon är således inte knuten till ett utfärdat bevis eller till ett körkort utan till att godkänt förarprov avlagts" till viss del stämmer överens med tidigare 6 a § men svårligen med nu gällande lagstiftning. Det godkända provet kan inte i sig åberopas för rätten att köra.

text: Skadeståndsfrågan

text: Genom kammarrättens beslut har slagits fast att Vägverkets beslut strider mot gällande rättsregler. Den felaktiga rättstillämpningen innebär dock inte i sig att staten är skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Härför torde allmänt krävas att det är fråga om en grav felbedömning.

text: Mot bakgrund av genomgången ovan görs bedömningen att verket haft fog för den tolkning av

text: körkortslagen

text: som gjorts i W:s fall även om det funnits omständigheter som talat för nu gällande ordning. Den senare ger också ett resultat som torde få sägas stämma bäst överens med det allmänna rättsmedvetandet, men går inte heller fri från invändningar och visar därmed på lagstiftningens oklarhet i denna fråga. Uttalandet i propositionen undanröjer inte detta förhållande och det har i vart fall inte funnits skäl för verket att tolka skrivningen så, att därmed avses endast det (i förekommande fall) senast avlagda provet.

text: Sammantaget görs bedömningen att staten inte ådragit sig skadeståndsskyldighet på grund av verkets beslut.

text: För det fall bedömningen görs att ersättning skall utges, får verket anföra följande.

text: Det finns anledning att beröra frågan om W:s eventuella medverkan till den skada som uppstått. Han har vid tre tillfällen fått klar information om att rätten att få ut ett körkort förfaller efter ett år. Han har trots detta underlåtit att vidta nödvändiga åtgärder för att körkortshandlingen skulle kunna tillverkas inom rätt tid. W har enligt verkets mening därmed genom oaktsamhet medverkat till skadan med följd att jämkning bör ske."

text: LW har inkommit med ytterligare synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Är staten skadeståndsskyldig?

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: När det gäller skadestånd vid oriktig rättstillämpning - som det är fråga om i detta fall - gäller som utgångspunkt att en felaktig rättstillämpning endast i undantagsfall torde vara så uppenbart oriktig att man över huvud taget kan tala om fel eller försummelse från en myndighets sida. Det krävs således en mer påtaglig felbedömning för att oaktsamhet skall anses föreligga i sådana fall (se bl.a.

text: prop. 1972:5 s. 518

text: och

text: NJA 1994 s. 654

text: I det nu aktuella fallet har kammarrätten upphävt Vägverkets beslut med stöd av lagen (

text: ) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Enligt lagens

text: 5 §

text: skall ett förvaltningsbeslut som är av det slaget att det kan prövas enligt lagen upphävas om det strider mot någon rättsregel och det inte är uppenbart att felet saknat betydelse för avgörandet. Av

text: 1 §

text: framgår bl.a. att rättsprövning endast kan gälla beslut som innebär myndighetsutövning mot den enskilde.

text: I ärendet får det med hänsyn till kammarrättens beslut anses klarlagt att Vägverkets beslut innefattat felaktig rättstillämpning. Den fråga som är avgörande för om staten genom beslutet ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot LW är om den felaktiga tillämpningen skall bedömas vara uppenbart oriktig på det sätt som förutsätts vid tillämpning av bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Mot att skadeståndsskyldighet föreligger talar, som Vägverket pekat på, den oklarhet som i viss mån får anses finnas i körkortslagstiftningen när det gäller begreppet "körkort". Begreppets innebörd synes inte genomgående vara densamma i de aktuella bestämmelserna. Även det förhållandet att Vägverket i sitt beslut relativt utförligt redovisat skälen för sin bedömning och att beslutet således inte varit en följd av något förbiseende talar i viss utsträckning mot att anse att rättstillämpningen varit uppenbart felaktig.

text: Mot det nu sagda står emellertid framför allt det förhållandet i sig att kammarrätten funnit att Vägverkets beslut strider mot gällande rättsregler. I kammarrättens slutsats ligger därmed, som jag ser det, att Vägverket klart åsidosatt de regler som gällt för det aktuella ärendet och att Vägverkets rättstillämpning fallit utanför det område där verket inom ramen för sin kompetens haft rätt att göra olika bedömningar.

text: Vid prövningen av om den felaktiga rättstillämpningen skall anses vara av det slaget att den grundar rätt till skadestånd bör också enligt min mening beaktas att beslutet rört en fråga som för den enskilde medfört påtagliga negativa konsekvenser. Härtill kommer att effekten av Vägverkets beslut framstår som svår att sakligt motivera. För en person som avlagt ett förarprov i syfte att utöka sin behörighet att föra fordon, men som därefter försummat att iaktta de formella kraven för att få ett körkort utfärdat i enlighet med det avlagda provet, måste det framstå som svårförklarligt varför denna underlåtenhet skall medföra en förlust av rätten att föra fordon med stöd av ett tidigare utfärdat körkort. Och det är även svårt att utifrån mer allmänna ändamålssynpunkter finna något annat stöd för den ordning som Vägverkets beslut gett uttryck för än möjligen, som Vägverket pekat på i sitt yttrande, att "behörigheterna splittras i körkort respektive bevis om utfärdat körkort". Jag kan dock inte se att detta argument har någon större tyngd.

text: Sammanfattningsvis finner jag med hänvisning till det anförda att Vägverkets beslut får anses ha innefattat en felaktig rättstillämpning av sådant slag att staten ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot LW enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Han har därmed i princip rätt till ersättning för den skada som han drabbats av på grund av beslutet.

text: Har LW varit medvållande till skadan?

text: Såsom Vägverket pekat på kan det dock finnas anledning att beröra frågan om LW skall anses ha varit medvållande till den uppkomna skadan på ett sådant sätt att ersättningen till honom bör jämkas eller helt falla bort. LW:s underlåtenhet att iaktta ettårsfristen har lett till att hans rätt att få D-behörighet fallit bort. Hans ersättningsanspråk är dock inte inriktat på denna behörighet utan på AB-behörigheten, som han under alla förhållanden enligt kammarrättens avgörande haft rätt att behålla. Jag kan därför inte se att det finns något sådant samband mellan LW:s eget agerande och den uppkomna skadan att ersättningen av detta skäl skall sättas ned.

text: Skadeståndsbeloppets storlek

text: LW har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst under 13 dagar med sammanlagt 13 780 kr. Inkomstbortfallet avser tiden från det att hans AB-behörighet enligt det tidigare körkortet drogs in fram till dess att han avlade ett nytt förarprov avseende dessa behörigheter. Enligt min mening har inkomstbortfallet varit en följd av Vägverkets felaktiga beslut och jag godtar de belopp som utgör underlag för beräkningen.

text: Ersättningsyrkandet avser vidare kostnader som LW haft för att erhålla ett nytt körkort med AB-behörighet. Yrkandet avser i denna del numera, efter viss nedsättning, 4 490 kr. Dessa kostnader har uppkommit genom att LW snarast möjligt försökt att begränsa den skada som följt av Vägverkets beslut. Om han inte på detta sätt hade skaffat sig ny AB-behörighet hade ytterligare inkomstbortfall uppstått. Det har bl.a. mot denna bakgrund enligt min mening varit försvarligt av LW att lägga ned dessa kostnader. Jag saknar även i denna del anledning att ifrågasätta de olika delbeloppen.

text: Framställningen om ersättning avser slutligen de ombudskostnader som uppkommit genom att LW anlitat advokaten SL för prövningen enligt

text: rättsprövningslagen

text: och för skadeståndsärendet här. Det har enligt min mening varit motiverat att anlita juridiskt biträde i ärendet. De kostnader som uppkommit, och som sammanlagt uppgår till 18 750 kr, framstår som skäliga och bör därmed ersättas.

text: På ersättningsbeloppet skall också utges ränta i enlighet med LW:s framställning.

text: Sammanfattning

text: Jag har ovan funnit att LW är berättigad till skadestånd av staten med anledning av Vägverkets beslut och att det saknas skäl att jämka ersättningen med hänvisning till att LW skulle ha varit medvållande till skadan. Ersättning skall därför utgå till honom med sammanlagt 37 020 kr jämte ränta.

type: avgorande


title: Rätt till gratis fiske för tjänstemän hos länsstyrelsen och för polismän.

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd med anledning av anmälningarna.

text: Ärendet

text: Anmälningarna

text: EW och HNS har till Justitiekanslern anmält olika tjänstemän vid Länsstyrelsen i Norrbottens län för "misstänkt tjänstefel, mutor och bestickning". Anmälarna har gjort gällande att tjänstemännen i fråga har gjort sig skyldiga till dessa brott i och med att de dels själva erhållit rätt till gratis fiske på statens mark inom samtliga samebyar i Norrbottens lappmark, dels erbjudit olika polismän och "deras vänner" gratis fiske inom samma område. EW och HNS har också ifrågasatt om det inte för polisernas del är fråga om en otillåten bisyssla.

text: Till sina skrivelser har EW och HNS fogat en odaterad förteckning över vissa fisketillstånd i Norrbotten. HNS har även bifogat kopior av tidningsartiklar i saken.

text: Utredningen här

text: Justitiekanslern har inhämtat yttranden från dels Länsstyrelsen i Norrbottens län, dels Rikspolisstyrelsen. Länsstyrelsen har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: "Av de namngivna tjänstemännen arbetar DB och TH på länsstyrelsens fiskefunktion och JIR på länsstyrelsens rennäringsfunktion. DB är länsstyrelsens expert i fiske. JIR är länsstyrelsens expert i rennäring. BG, som var jaktchef på länsstyrelsen, har numera slutat sin anställning på länsstyrelsen. HF, som var länsstyrelsens expert i naturvård, har gått i pension.

text: W och NS vill i sin anmälan att Justitiekanslern ska utreda om de namngivna tjänstemännen på länsstyrelsen kan misstänkas för tjänstefel, mutor och bestickning. Bakgrunden till anmälan torde vara det förhållandet att länsstyrelsen med stöd av

text: 32 § rennäringslagen

text: upplåtit rätt för vissa tjänstemän att fiska i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Dessa fiskeupplåtelser har varit kostnadsfria.

text: JIR och TH har skriftligen kommenterat anmälan. Deras synpunkter bifogas detta yttrande.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: I Norrbottens län äger staten stora mark- och vattenområden inom området ovanför odlingsgränsen. Dessa områden förvaltas sedan mitten av 1980-talet av länsstyrelsen med stöd av

text: rennäringslagen

text: . Innan dess låg motsvarande arbetsuppgift på lantbruksnämnden.

text: Sedan gammalt har de tjänstemän som arbetat med rennäringsfrågor och fjällförvaltning haft möjlighet att - som en del i sitt arbete - jaga och fiska på statens mark ovan odlingsgränsen. Bakgrunden till denna ordning framgår av de synpunkter som JIR lämnat. Länsstyrelsen har tidigare också valt att också ge polisen motsvarande tillstånd. Bakgrunden därtill står att finna i att statens mark- och vattenområden ovan odlingsgränsen är mycket vidsträckta och att länsstyrelsens möjligheter att övervaka att de regler som finns för jakt, fiske och vistelse i övrigt inom fjällområdet är begränsade. Genom att polisen haft ifrågakomna tillstånd har de polismän som utnyttjat tillstånden samtidigt kunnat bevaka att de regler som gäller inte överträds.

text: Sedan några år tillbaka har länsstyrelsen upphört med att lämna jakträttsupplåtelser av den typ som tidigare förekommit till länsstyrelsens tjänstemän och andra statliga tjänstemän.

text: Under år 2000 har länsstyrelsen inlett ett arbete som syftar till att förändra principerna för att meddela fiskerättsupplåtelser på statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Detta arbete har lett fram till att länsstyrelsens rennäringsdelegation har beslutat om en policy som anger riktlinjerna för att meddela fiskerättsupplåtelser. Riktlinjerna innebär bland annat att antalet upplåtelser för husbehovsfiske med nät kommer att bli begränsade. Dessa riktlinjer, som för första gången tillämpas år 2001, har sådant innehåll att de föranlett diskussion bland den fiskeintresserade delen av länets innevånare.

text: Som en följd av de nya riktlinjerna har länsstyrelsen för år 2001 inte meddelat några sådana fiskerättsupplåtelser som skett tidigare år till länsstyrelsens tjänstemän eller till polisen. De enda avgiftsfria tillstånd till fiske i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen som meddelats för länsstyrelsens tjänstemän för år 2001 avser DB och JA, vilken arbetar på länsstyrelsens fiskefunktion. Dessa tillstånd avser enbart sådant provfiske med nät och handredskap som dessa behöver göra i sin tjänsteutövning. Därutöver har sex personer som är anställda vid länsstyrelsen i egenskap av privatpersoner meddelats tillstånd till husbehovsfiske för år 2001. (.)

text: Länsstyrelsen anser att det inte föreligger något tjänstefel i det förhållandet att vissa av länsstyrelsens tjänstemän tidigare haft årsvisa tillstånd att fiska i statens vatten inom området ovan odlingsgränsen. Länsstyrelsen kan inte heller finna att det skulle innebära en bestickning från länsstyrelsens sida att meddela polisen motsvarande tillstånd."

text: Av JIR:s yttrande, som länsstyrelsen hänvisar till i sitt remissyttrande, framgår bl.a. följande.

text: "För innevarande år 2001 har jag inget av länsstyrelsen utfärdat s.k. tjänstefisketillstånd. Däremot har jag tidigare under min långa tjänstgöring inom den statliga rennäringsadministrationen så gott som årligen haft tjänstefisketillstånd. Tidigare har jag även haft tillstånd till småviltjakt och älgjakt ovan odlingsgränsen mot avgift utfärdat av länsstyrelsen främst av det skälet att jag haft att handlägga upplåtelsefrågor enligt

text: rennäringslagen

text: och att erfarenheterna vid jakt- och fiskeutövning ansetts utgöra en kompetenshöjande faktor för tjänstemän som har att syssla med upplåtelsefrågorna.

text: Principen om tjänstetillstånd avseende jakt och fiske för tjänstemän som har att befatta sig med rennäringsfrågor enligt § 32

text: rennäringslagen

text: har ytterst diskuterats och lagts fast av rennäringsdelegationen. Som nämnts var motivet för detta att tjänstemän som verkade inom rennäringsadministrationen skulle på ett praktiskt och naturligt sätt bli varse om de frågeställningar och problem som var hänförliga till jakt- och fiskefrågorna ovan odlingsgränsen. Genom att röra sig i områdena i samband med jakt- och fiskeutövning skedde en naturlig kontakt med berörda samebyar och deras renskötsel. Samtidigt tillägnades kunskaper om terräng och geografi som är viktig och har betydelse när det exempelvis gäller att bedöma en upplåtelses inverkan på renskötseln.

text: I min nuvarande funktion - länsexpert rennäring - utgör en viktig del av arbetsuppgiften att bevaka att upplåtelser enligt § 32

text: rennäringslagen

text: inte träder samernas intressen för när. Enkelt uttryckt innebär detta att en upplåtelse enligt § 32 är tillåten så länge den inte kan anses innebära avsevärd olägenhet för renskötseln. Om en upplåtelse av mark, jakt eller fiske anses medföra sådana störningar och olägenheter för renskötseln att dessa bedöms vara avsevärda är en upplåtelse otillåten enligt

text: rennäringslagen

text: . De erfarenheter och kunskaper som byggs upp vid vistelse i området ovan odlingsgränsen i samband med jakt- och fiskeutövning är till mycket stor nytta för att få underlag och en bild av området vid bedömningen om exempelvis en sökt upplåtelse kan kollidera med bestämmelserna i

text: rennäringslagen

text: . Det är enligt min mening en kunskapsuppbyggnad som sker och som bör värdesättas och snarare betraktas som en merit när det gäller att ha förmågan och kompetensen att bedöma konsekvenserna av en upplåtelses intrång i renskötseln och bedöma om den är tillåten eller ej enligt

text: rennäringslagen

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande anfört följande.

text: "De nu aktuella fisketillstånden synes (.) inte ha gällt på fritiden, utan endast i samband med den ordinarie tjänsteutövningen. De har inte varit utfärdade till enskilda personer utan, som det får förstås, till polismyndigheten. Fisketillstånden har således endast kunnat utnyttjas i anslutning till polisarbete. Någon bisyssla i den mening som avses i

text: 7 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning torde det därför inte ha varit fråga om. Innevarande år har (.) några tillstånd till polisen inte utfärdats."

text: Från JA, som vid Länsstyrelsen i Norrbottens län är ansvarig för bl.a. fiskeupplåtelser ovan odlingsgränsen, har Justitiekanslern inhämtat följande uppgifter. Fisketillstånd har tidigare utfärdats för dels olika polismyndigheter, dels enskilda polismän. Någon anmälnings- eller rapporteringsskyldighet förelåg inte för polismännen. Däremot var tillstånden utformade på så sätt att de endast gällde i samband med tjänsteutövning för länsstyrelsens räkning; tanken var att polismännen på detta sätt skulle kunna få tillgång till mat under längre tjänstgöringsförrättningar. Ett fiskekort år 2000 kostade högst 250 kr.

text: Justitiekanslern har tagit del av de fisketillstånd som länsstyrelsen utfärdat för år 2000 för de anmälda tjänstemännen vid länsstyrelsen, de olika polismyndigheterna samt enskilda polismän.

text: EW har yttrat sig över vad myndigheterna anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om Justitiekanslerns tillsyn

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Däremot är det inte Justitiekanslerns uppgift att överpröva de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde. Normalt gör Justitiekanslern inte heller uttalanden om de bedömningar eller rättsliga överväganden som har legat till grund för en myndighets ställningstagande.

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är i stället främst inriktad på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet. Avsikten är därvid att i första hand tillgodose den enskildes krav på en rättssäker handläggning. Brister som kan tyda på systemfel uppmärksammas särskilt.

text: Handläggningen av ett liknande ärende hos Justitiekanslern

text: Justitiekanslern har i ett tidigare ärende - dnr

text: - prövat frågor som har beröringspunkter med de nu aktuella. Anmälan i det ärendet riktades mot en rennäringsdirektör på Länsstyrelsen i Västerbottens län och Justitiekanslerns prövning avsåg främst det förhållandet att länsstyrelsen hade gett enskilda polismän rätt till gratis jakt och fiske vid jakt- och fiskebevakning på fritiden. Justitiekanslern prövade även frågan om detta kunde anses utgöra en otillåten bisyssla för polisernas del. I det fallet var tillstånden utformade på så sätt att de endast gällde fiske i samband med bevakning och då även för ett medföljande vittne. Tillstånden var förenade med vissa andra villkor: tillståndshavaren var skyldig att dels underrätta länsstyrelsen innan bevakningsuppdraget påbörjades, dels i efterhand lämna en skriftlig rapport till länsstyrelsen enligt en särskilt utformad blankett.

text: Justitiekanslern fann i beslut den 20 juni 2001 inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av anmälan såvitt avsåg länsstyrelsens handläggning, men gjorde vissa uttalanden i bisysslefrågan.

text: Länsstyrelsens tillståndsgivning

text: När det gäller anmälan i den del den gäller länsstyrelsens tillståndsgivning har jag att pröva dels om länsstyrelsen genom sina beslut om fisketillstånd har följt tillämpliga bestämmelser, dels om det ligger något olämpligt i länsstyrelsens tillståndsgivning, dels också om tjänstemännen kan klandras för att de tagit emot tillstånden. Det kan då till att börja med konstateras att länsstyrelsen sedan år 2001 inte har meddelat några fisketillstånd vare sig till länsstyrelsens tjänstemän eller till polisen, utöver två tillstånd avseende provfiske som länsstyrelsens tjänstemän behöver i tjänsteutövningen. Min prövning kommer således endast att avse tiden före år 2001.

text: Närmare bestämmelser om länsstyrelsens handläggning av de frågor som här är aktuella finns i

text: rennäringslagen (1971:437)

text: och

text: rennäringsförordningen (1993:384)

text: . Nämnda författningar innehåller bl.a. regler om upplåtelse av rätt till fiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen.

text: Av

text: 32 § rennäringslagen

text: framgår att på sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition samt på renbetesfjällen får nyttjanderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt till fiske krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god fiskevård och att den kan ske utan besvärande intrång i den rätt till fiske som enligt 25 § tillkommer medlemmarna i respektive sameby. Frågan om upplåtelse prövas av länsstyrelsen. Upplåtelse som inte avser tillgodogörande av naturtillgångar eller skogsavverkning skall enligt

text: 34 § rennäringslagen

text: ske mot avgift, om inte särskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet.

text: I förarbetena till

text: rennäringslagen

text: nämns exempel på när det kan vara berättigat att medge avgiftsfrihet. Avgiftsfrihet kan, sägs det, någon gång vara befogad när det är fråga om något allmännyttigt ändamål, speciellt om dess tillgodoseende också ligger i den berörda samebyns intresse. Vid bedömningen av om sådana särskilda skäl föreligger eller inte bör stor hänsyn tas till samebyns uppfattning härom (

text: prop. 1971:51 s. 170

text: De tjänstemän vid länsstyrelsen som enligt anmälarna tidigare har fått gratis fisketillstånd arbetar eller arbetade alla med fiske-, jakt- eller naturvårdsfrågor.

text: Två av tillstånden - de som gäller DB och TH - har endast innefattat rätt till provfiske. Dessa tillstånd synes ha varit nödvändiga för att tjänstemännen i fråga skulle kunna sköta den angivna sysslan. Det får anses uppenbart att

text: rennäringslagen

text: ger utrymme för att fatta beslut om avgiftsfrihet i ett sådant fall. Tillståndsgivningen kan inte heller kritiseras från någon annan synpunkt. Jag förutsätter därvid givetvis att tillstånden avsetts bli använda, och också använts, endast för angivet ändamål och inte - exempelvis - för privatfiske.

text: De fisketillstånd som har beviljats övriga anmälda tjänstemän har varit begränsade på så sätt att fiske fått bedrivas endast i samband med tjänsteutövning för länsstyrelsens räkning. Från länsstyrelsens sida har hävdats att fiskerätten i dessa fall har varit en viktig del i tjänsteutövningen. Jag kan för min del konstatera att berörda tjänstemän inte torde ha varit i omedelbart behov av tillstånden för att kunna utföra sitt arbete. Jag noterar därvid att tillstånden inte synes ha utfärdats för att underlätta bevakningsuppgifter som länsstyrelsens tjänstemän kunde ha att utföra. Det får med hänsyn till det sagda anses ha förelegat en risk för att de aktuella tillstånden kunde uppfattas som en obehörig förmån och därmed kunde skada förtroendet för länsstyrelsen. Från den utgångspunkten kan lämpligheten i att meddela sådana tillstånd ifrågasättas. Omständigheterna är dock uppenbarligen inte sådana att förfarandet är att bedöma som mutbrott. Inte heller kan det anses vara fråga om tjänstefel från tjänstemännens sida att ta emot tillstånden. Med hänsyn till att länsstyrelsen fr.o.m. år 2001 upphört att meddela sådana tillstånd nöjer jag mig med dessa konstateranden.

text: Vad gäller de fisketillstånd som utfärdats i förhållande till polisen skall följande sägas.

text: Dessa tillstånd har utfärdats till dels olika polismyndigheter, dels enskilda polismän. De tillstånd som gäller polismyndigheterna har gällt fiske med handredskap. Vidare har det villkoret ställts upp att fiske endast får bedrivas för eget behov i samband med tjänsteutövning/bevakning för polisens räkning. De tillstånd som har beviljats för enskilda polismän har gällt fiske med högst 90 meter sammanlagd nätlängd samt handredskap. Tillstånden har utformats på så sätt att fiske endast får bedrivas i samband med tjänstgöringsuppdrag för länsstyrelsens räkning, i vissa fall med ett tillägg att det gäller endast "för eget behov". Några av tillstånden har inkluderat fiskerätt för en medföljande.

text: Tillstånden har alltså inte inneburit en generell rätt för poliser i fjällkommunerna att gratis bedriva fiske, utan fiskerätten har endast gällt i samband med tjänstgöringsuppdrag för polisens respektive länsstyrelsens räkning. Dessa tjänstgöringsuppdrag synes ha gått ut på att poliserna har bevakat att gällande regler inte överträtts. Av länsstyrelsens yttrande framgår att länsstyrelsen svårligen, bl.a. på grund av de vidsträckta bevakningsområdena, kan sköta denna bevakning på egen hand.

text: Detta sätt att bevilja polismyndigheter respektive polismän gratis fisketillstånd kan visserligen väcka misstanken att det handlar om en otillbörlig förmån. Det måste dock antas att polisen har haft nytta av tillstånden för spaningsändamål. Från den utgångspunkten kan förfarandet knappast kritiseras, utan

text: rennäringslagen

text: får anses ge utrymme för att fatta beslut om tillstånd med avgiftsfrihet på det sätt som länsstyrelsen har gjort. Det gäller även de tillstånd som avsetts bli utnyttjade av enskilda polismän vid spaning för länsstyrelsens räkning, d.v.s. utom ordinarie polistjänstgöring. I det sammanhanget får tillstånden ses delvis som en ersättning för utfört arbete, och det får därför godtas att länsstyrelsen utfärdat tillstånd som kunnat användas även för privata ändamål. När det gäller de tillstånd som utfärdats för polismyndigheterna förutsätter jag däremot i min bedömning att tillstånden avsetts bli utnyttjade, och också utnyttjats, endast i tjänsten.

text: Med hänsyn till att länsstyrelsen från och med år 2001 inte längre beviljar några sådana tillstånd som nu diskuterats ser jag inget skäl att behandla frågan närmare än som nu gjorts.

text: Otillåten bisyssla för enskilda polismän?

text: Frågeställningen här gäller om de fisketillstånd som enskilda polismän har erhållit och de sysslor som polismännen har utfört för länsstyrelsens räkning kan anses innebära att reglerna om bisysslor inte har respekterats. Även i detta hänseende omfattar min prövning endast tiden före år 2001, eftersom några sådana tillstånd inte meddelats därefter.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande hit utgått från att de aktuella fisketillstånden uteslutande har tilldelats olika polismyndigheter - inte enskilda polismän - samt att de inte har gällt på fritiden utan endast i samband med den ordinarie tjänsteutövningen. Av utredningen framgår emellertid - som nämnts ovan - att tillstånd har utfärdats även för vissa enskilda polismän. Det är dessa tillstånd som kan diskuteras från bisysslesynpunkt.

text: I

text: 7 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning (LOA) finns en allmän bestämmelse om förbud för offentliganställda att inneha s.k. förtroendeskadliga bisysslor. Enligt bestämmelsen får en arbetstagare inte ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för hans eller någon annan arbetstagares opartiskhet i arbetet eller som kan skada myndighetens anseende.

text: De aktuella tillstånden har gällt "i samband med tjänstgöringsuppdrag för länsstyrelsens räkning". Tillstånden har inte utformats på ett sådant sätt att de - oavsett om detta varit tanken - har kunnat utnyttjas endast i anslutning till polisarbete. De enskilda polismännens tillstånd är dessutom mer omfattande än de tillstånd som gällt för polismyndigheterna. Polismännen har fått sådana tillstånd i utbyte mot "vakttjänstgöring" för länsstyrelsens räkning på fritiden. Det rör sig därför i och för sig om en bisyssla.

text: En polisman är, enligt

text: 4 kap. 10 § polisförordningen (1998:1558)

text: , även på sin fritid skyldig att självmant ingripa för att trygga den allmänna ordningen och säkerheten inom det polisdistrikt där han är anställd. En polisman som fiskar inom aktuella områden är alltså förpliktad att ingripa om han exempelvis blir vittne till ett brott. Det gäller oavsett om han har ett uppdrag för en annan myndighets räkning eller inte. Med hänsyn härtill samt till att det varit fråga om uppdrag för en annan myndighets räkning till en mycket blygsam ekonomisk ersättning kan det inte med något fog anses att bisysslan rubbat förtroendet för polismännen själva eller skadat polismyndigheternas anseende. Sammantaget bedömer jag alltså att bisysslan inte kan anses ha varit förtroendeskadlig.

text: Med detta, och med ett beklagande av att handläggningen här har dragit ut på tiden, avslutar jag ärendena.


title: Fråga bl.a. om skadestånd med anledning av en arbetsförmedlings krav på utlämnande av vissa uppgifter

text: 1. Justitiekanslern avslår RR:s skadeståndsanspråk.

text: 2. Justitiekanslern uttalar kritik mot Arbetsförmedlingen Östermalm för dess åtgärd att i ett visst fall återkalla en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program samt gör i övrigt vissa uttalanden i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: RR anmälde sig som arbetslös vid arbetsförmedlingen Östermalm den 2 december 2002. Han sökte därefter arbete på det sätt som förmedlingen föreskrev. I januari 2004 signalerade a-kassan att risk för utförsäkring förelåg. Förmedlingen bedömde att RR inte skulle anvisas till garantin, utan att han skulle fortsätta att söka arbete som tidigare.

text: I september 2004 kallades RR till ett gruppmöte gällande jobbsökaraktivitet. Han deltog i gruppmötet och kom tillsammans med den del av förmedlingen som ansvarade för gruppmötet, Strategienheten, överens om att den föreslagna aktiviteten inte var aktuell för honom eftersom han räknade med att ta ut förtida pension från den 1 maj 2005. Förmedlingen Östermalm delade emellertid inte Strategienhetens bedömning. Av detta skäl kallades RR till en gruppaktivitet med start den 11 oktober 2004 vid förmedlingen Östermalm. Vid aktiviteten uppgav RR att han inte inför gruppen ville redovisa vilka arbeten han hade sökt under veckan, eftersom han ansåg det integritetskränkande. Förmedlingen, som ansåg att redovisning i grupp var en del av den pedagogiska metod som tillämpades vid gruppaktiviteter, godtog inte RR:s skäl för att inte avge någon redovisning och informerade honom om att hans anvisning därmed skulle återkallas. Någon beslutad anvisning fanns dock inte vid detta tillfälle. En sådan anvisning kom att göras först den 14 oktober 2004. Anvisningen återkallades den 22 oktober 2004 med motiveringen att RR inte kunde tillgodogöra sig verksamheten eftersom han vägrade att delta aktivt i gruppredovisningarna. RR kvarstod därefter som arbetssökande hos arbetsförmedlingen, men var ”avanmäld”. Den 2 november 2004 gjorde RR en s.k. påanmälan hos arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen skickade samtidigt ett meddelande om ifrågasatt ersättningsrätt till arbetslöshetskassan. Kassan instämde dock inte i arbetsförmedlingens bedömning, utan gav RR rätt till arbetslöshetsersättning.

text: Klagomålet och skadeståndsanspråket

text: RR har i en skrivelse till Justitiekanslern anfört bl.a. följande. I samband med inskrivningen vid arbetsförmedlingen sammanställer den arbetssökande en stor mängd information om sig själv, angående t.ex. utbildning, anställningar och kompetens. För denna typ av information råder sekretess enligt 7 kap. 10 § sekretesslagen.

text: Vid det inledande mötet på arbetsförmedlingen den 11 oktober 2004 tvingades alla närvarande berätta om sin bakgrund. Handledaren läste också högt ur de protokoll som hade upprättats i samband med inskrivningen och ställde ingående frågor. Det är mycket integritetskränkande och obehagligt att inför ovidkommande personer tvingas berätta detaljer om sin bakgrund, vilka man har kontaktat och vad man har för avsikt att göra. De övriga personerna i gruppen har inte heller tystnadsplikt. Vid två tillfällen försökte han stoppa handledaren när hon läste ur protokollet. Han sade till henne att han ville diskutera detta enskilt. Handledaren var dock helt oförstående till detta. Handledarens agerande innefattar ett brott mot sekretesslagen, både vad gäller honom och vad gäller de övriga deltagarna i mötet.

text: Efter mötet hotades han med avstängning om han inte var villig att lämna ut den personliga information som krävdes.

text: Vid nästa genomgång, den 18 oktober 2004, upplyste handledaren honom om att han var avstängd och att han kunde gå hem.

text: RR har begärt skadestånd för utebliven ersättning.

text: Myndigheternas yttranden m.m.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Arbetsmarknadsstyrelsen, AMS, som till sitt yttrande har bifogat yttranden från Länsarbetsnämnden i Stockholms län och Arbetsförmedlingen Östermalm

text: Arbetsmarknadsstyrelsen, förvaltningsavdelningen, har i sitt yttrande anfört följande.

text: ”Gällande rätt

text: Enligt 7 kap. 10 § sekretesslagen gäller sekretess i ärende om arbetsförmedling eller yrkesvägledning för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Motsvarande sekretess gäller i ärende om arbetsvård, antagning till arbetsmarknadsutbildning, hjälp och stöd vid arbetslöshet eller andra åtgärder i anställningsfrämjande syfte eller för att främja enskilds anpassning till arbetslivet.

text: Enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Staten skall också vid sådan myndighetsutövning ersätta skada på grund av att någon allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära genom fel eller försummelse.

text: Arbetsmarknadsstyrelsens ställningstagande

text: Grunderna för arbetsförmedlingens arbetsmetoder framgår av länsarbetsnämndens redogörelse härom i det bifogade yttrandet. RR har gjort gällande att han känt sig tvingad att deltaga i däri beskrivet samarbete inom en grupp av arbetssökande. Tanken bakom arbete i grupp bygger på samarbete och en fri vilja från den enskilde att medverka i denna typ av åtgärd för att medverka till lösningen av hans arbetslöshet. Det är dock arbetsförmedlaren som har det slutliga avgörandet hur detta arbete bör genomföras efter bedömningen vad som gagnar den arbetssökande bäst. I förevarande fall kan det synas som att det borde varit både möjligt och lämpligt att erbjuda RR en annan och mer individuell lösning, men det går inte att slå fast att handläggaren gjort fel som bedömt att deltagande i grupp var ett lämpligt arbetssätt i RR:s fall. Handlingarna synes utvisa en pensionsinriktning hos RR mer än ett adekvat aktivt sökande efter förvärvsarbete. Det är därför förståeligt om handläggaren önskade försöka få honom att aktivt söka lösa sin arbetslöshetsproblematik i samarbete med andra, vilket är ett vedertaget och väl utprovat arbetssätt i förmedlingsarbetet.

text: RR har rätt i att en arbetssökande inte skall behöva berätta mer om sig själv och sina levnadsförhållanden eller sökta arbeten i sällskap med andra arbetslösa än han själv önskar. Sekretessreglerna sätter också hinder i vägen för att sådana uppgifter lämnas ut av förmedlingens personal och det finns inget stöd för att någon skall kunna tvingas till detta själv. Att som handläggaren uppge RR:s förnamn och yrke måste kunna godtas i detta sammanhang. Av handlingarna framkommer att förmedlingen har en annan uppfattning om vad som förevarit. Otvetydigt har förmedlingen kvarhållit kravet om att den enskilde skulle redovisa sökta arbeten i gruppen. Denna typ av jobbsökaraktivitet i grupp förutsätter beredvillighet till denna typ av redovisning för att den skall kunna genomföras. Godtar den enskilde inte denna typ av understöd i sitt sökande efter förvärvsarbete saknas anledning att han skall vara kvar i just den formen av åtgärd.

text: Det har enligt Arbetsmarknadsstyrelsen inte uppkommit någon skada som vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Återkallelsen grundar sig på reglerna i 37§ förordningen (

text: ) om arbetsmarknadspolitiska program. Av denna framgår att länsarbetsnämnden skall återkalla en anvisning till ett annat program än aktivitetsgarantin, om den som anvisats

text: - inte inställer sig den dag han eller hon skulle ha påbörjat programmet och inte heller anmäler giltigt förhinder,

text: - inte kan tillgodogöra sig programmet på ett tillfredsställande sätt,

text: - missköter sig eller stör verksamheten, eller

text: - avvisar ett erbjudande om lämpligt arbete utan godtagbart skäl. En anvisning skall återkallas också om

text: - den som anordnar arbetspraktik inte följer en överenskommelse om finansieringsbidrag, eller

text: - det i övrigt finns särskilda skäl för återkallelse.

text: Huruvida det var rätt att återkalla anvisningen då RR uppträtt på sätt som skett har således inte prövats i högre instans. Lämpligheten i beslutet kan diskuteras, det kan framstå som om han borde ha erbjudits fortsätta i AVP med annan aktivitet, men arbetsförmedlingens beslut utgör ett bedömningsbeslut som inte kan uppfattas som så klart felaktigt att det bör ligga till grund för skadestånd. RR har dock vägrat delta aktivt i anvisad aktivitet. Att återkalla anvisningen, vilket utgör myndighetsutövning, till AVP på grund av att RR bedömdes inte tillgodogöra sig verksamheten eftersom han vägrade delta aktivt i gruppredovisning är ett beslut som RR kunnat överklaga till Arbetsmarknadsstyrelsen. Detta har han dock inte gjort.

text: Arbetsförmedlingen hade kunnat efter återkallelsen ofördröjligen anvisa RR annat arbetsmarknadspolitiskt program om det bedömts som arbetsmarknadspolitiskt motiverat. Bland annat hade detta fått som följd att han fortsatt erhålla aktivitetsstöd. Så skedde inte och någon sådan skyldighet från arbetsförmedlingens sida förelåg inte heller. Om RR ofördröjligen påanmält sig till sin arbetslöshetskassa bör någon förlust av ersättning inte ha uppkommit eftersom aktivitetsstödet han erhåller under tid i ett arbetsmarknadspolitiskt program utgör samma belopp som hans dagpenning från arbetslöshetsförsäkringen som utbetalas av hans arbetslöshetskassa.

text: Av praxis framgår att beslut endast i undantagsfall torde vara så uppenbart oriktiga att man kan tala om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När det gäller bevisvärderings- eller rättstillämpningsfrågor krävs det enligt praxis att det är fråga om uppenbara felbedömningar för att staten skall ådra sig skadeståndsskyldighet (jfr t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: ). Arbetsmarknadsstyrelsen bedömer att skadeståndsskyldighet inte bör föreligga i förevarande ärende.

text: Arbetsmarknadsstyrelsen delar i stort den bedömning som länsarbetsnämnden gjort både i skadeståndsfrågan liksom i sekretessfrågan.”

text: Länsarbetsnämnden har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: ”Förmedlingens arbetssätt, förutsättningar och gällande regler

text: I den individuella handlingsplanen kommer förmedlingen och den arbetssökande överens om vad som skall göras och av vem för att den arbetssökande skall nå målet arbete. Om den sökande och förmedlingen inte kan komma överens gäller förmedlingens bedömning. Till sitt förfogande har förmedlingen ett antal arbetsmarknadspolitiska program och insatser att erbjuda. Meningen är att programmen skall stärka den enskildes möjlighet att få eller behålla ett arbete. Exempel på program är dels Aktivitetsgarantin dels Aktiviteter inom vägledning och platsförmedling (AVP). En insats inom AVP kan exempelvis bestå av olika gruppinformationer, väglednings- och jobbsökaraktiviteter. Vid deltagande i arbetsmarknadsprogram utbetalas aktivitetsstöd. Arbetsförmedlingens uppdrag är att stödja den arbetssökande och skapa förutsättningar för henne/honom att dels få arbete, dels tillse att hon/han i förekommande fall uppfyller arbetslöshetsförsäkringens villkor. I det fall förmedlingen bedömer att en sökande behöver en speciell insats för att komma vidare i sitt jobbsökeri kan förmedlingen anvisa till ett arbetsmarknadspolitiskt program. Om den sökande utan godtagbara skäl inte vill delta i en anvisad aktivitet skall förmedlingen underrätta arbetslöshetskassan som sedan har att besluta om eventuell fortsatt ersättning. På motsvarande sätt skall förmedlingen, i det fall det gäller en sökande som redan deltar i en aktivitet, återkalla anvisningen till programmet om den sökande inte deltar i aktiviteten på det sätt som förutsätts. I båda fallen medför förmedlingens ställningstagande ekonomiska konsekvenser för den sökanden. En underrättelse skall skickas samma vecka som orsaken till underrättelsen inträffat. Ett beslut om återkallelse gäller omedelbart. I båda fallen finns möjlighet att överklaga beslutet, beträffande eventuell nedsättning av eller avstängning från arbetslöshetskassan hos länsrätten, beträffande beslut om återkallande hos Arbetsmarknadsstyrelsen. Besvärshänvisning anges i beslutet.

text: Länsarbetsnämndens synpunkter beträffande sekretessfrågan

text: Att samtliga uppgifter om en arbetssökande omfattas av sekretess är ett förhållande som varje förmedlare är varse om. Att sekretessen innebär såväl tystnadsplikt som utlämnande av handlingar likaså. Det förhållande att en sökande anmodas eller ombedes berätta om sin bakgrund inom ramen för en aktivitet kan som länsarbetsnämnden ser det varken vara detsamma som att lämna ut sekretessbelagda uppgifter eller direkt eller indirekt bryta mot tystnadsplikten. Det "protokoll" som RR uppger att förmedlaren läst upp var från en förstasida (inskrivningsblanketten) varvid endast uppgavs förnamn och att RR varit forskningschef. Inga adressuppgifter, personnummer eller andra uppgifter av privat karaktär uppgavs. RR menar att han själv borde ha fått bestämma om vad han tyckte skulle "offentliggöras", vilket han vid två tillfallen påpekade för handläggaren. Önskvärt hade naturligtvis varit att förmedlaren tillmötesgått denna önskan. Detta menar länsarbetsnämnden dock inte vara detsamma som att förmedlingen därmed brustit i sin tystnadsplikt. Det kan inte anses orimligt att inom ramen för en gemensam aktivitet på ett övergripande plan delge information om vad man arbetat med och vilka eventuella erfarenheter och önskemål man har. Utgångspunkten är att var och en utlämnar det hon/han bedömer önskvärt.

text: Länsarbetsnämndens uppfattning är att en insats eller aktivitet som delvis bygger på utbyte av information och erfarenheter deltagarna emellan med möjlighet för deltagarna att själva göra de begränsningar man vill i sig inte bryter någon sekretess. Den information som förmedlingen yppade genom att säga RR:s förnamn och tidigare yrkesbenämning kan inte heller som länsarbetsnämnden ser det vara av sådant slag att det innebär att RR eller honom närstående lidit men.”

text: Arbetsförmedlingen Östermalm har i sitt yttrande anfört bl.a. följande angående hur s.k. kundarbetsplatsgrupper, ”KAP-grupper”, arbetar.

text: ”KAP-gruppen kan lättast beskrivas som en jobbsökargrupp i sin enklaste och mest renodlade form. Sökanden arbetssökande omfattar två dagars arbetssökande/vecka från 09.00 - 11.00 samt ett redovisningstillfälle varje måndag, närvarokontroll sker som en följd av att detta är en anvisad aktivitet. Resultatet redovisas sedan i ett gemensamt forum en gång i veckan. Vid det första gemensamma mötet uppmanas naturligtvis samtliga gruppmedlemmar att presentera sig och gärna ge oss andra en bild av vilka branscher man söker arbete inom. Självklart är det så att varje person väljer själv hur pass självutlämnande man vill vara. Inga "uppläsningar" av handläggarna direkt från några "protokoll" eller andra utskrifter som berör den enskilde sökanden förekommer, inga personnummer eller adressuppgifter omnämns heller inga andra uppgifter av privat karaktär. Ovan nämnda redovisning (sökta jobb under veckan) är en helt fundamental del av gruppaktiviteten: dels som uppföljnings- och kontrollfunktion men även som pedagogisk/social funktion: gruppmedlemmarna delar med sig av sina erfarenheter och stärker varandra i sitt jobbsökande.

text: Denna typ av jobbsökaraktivitet är en i det närmaste vardaglig företeelse på de flesta Arbetsförmedlingar och det finns enligt vår mening ingenting i denna verksamhet som strider mot sekretesslagstiftningen.”

text: RR har beretts tillfälle att dels lämna synpunkter på vad myndigheterna har anfört, dels precisera sitt skadeståndsanspråk, men har inte kommit in med något yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tillsynsfrågor som aktualiseras i ärendet

text: De påståenden om sekretessbrott som RR har framfört i sin framställning aktualiserar min tillsynsfunktion.

text: Som AMS har anfört gäller enligt 7 kap. 10 § sekretesslagen sekretess i ärenden om arbetsförmedling eller yrkesvägledning för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Motsvarande sekretess gäller i ärenden om arbetsvård, antagning till arbetsmarknadsutbildning, hjälp och stöd vid arbetslöshet eller andra åtgärder i anställningsfrämjande syfte eller för att främja en enskilds anpassning till arbetslivet.

text: Bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att huvudregeln är att sekretess gäller för en sådan uppgift som avses i bestämmelsen och att uppgiften får lämnas ut bara om det står klart att ett utlämnande inte leder till men för den eller dem som uppgiften rör eller någon närstående till denne eller dessa.

text: Frågan vad som i detta sammanhang är att anse som uppgifter om en enskilds personliga förhållanden har behandlats i ett rättsfall från Regeringsrätten (

text: RÅ 1994 not. 295

text: ). Av rättsfallet framgår att uppgifter som namn, utbildning, yrkeserfarenhet och vilket yrke vederbörande söker är att anse som sådana uppgifter som avses i 7 kap. 10 § sekretesslagen.

text: Sekretess till skydd för en enskild kan efterges av den enskilde enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen. Ett sådant samtycke till att lämna ut uppgifter behöver inte vara uttryckligt. Också ett tyst, s.k. presumerat, samtycke får godtas.

text: RR har gjort gällande att handledaren vid arbetsförmedlingen har gjort sig skyldig till sekretessbrott genom att dels läsa i det protokoll som upprättades vid inskrivningen, dels ställa ingående frågor bl.a. om hans bakgrund. Det är i viss mån oklart vilka uppgifter RR menar kom fram genom detta. Dock får det anses utrett att handledaren inför gruppen berättade att RR tidigare hade varit forskningschef. Detta är i och för sig en sådan uppgift som omfattas av sekretessbestämmelsen. Omständigheterna kring uppgiftslämnandet är emellertid i viss mån oklara. Det kan också ifrågasättas om det inte är så att det måste ha stått klart att ett utlämnande av en sådan uppgift i ett sammanhang som det aktuella inte kunde leda till men för RR eller någon honom närstående. Till detta kommer att det är osäkert vilken information som hade lämnats till gruppdeltagarna om vad som skulle förekomma vid gruppaktiviteten och därmed i vilken utsträckning det, åtminstone initialt, kan anses ha förelegat ett tyst samtycke från deltagarna. Underlaget ger på grund av vad som nu har sagts inte stöd för bedömningen att något sekretessbrott har begåtts.

text: Även om det således inte kan anses utrett att det har förekommit ett sekretessbrott kan handledarens agerande inte anses som invändningsfritt. Det är naturligtvis, mot bakgrund av sekretessbestämmelsens utformning, utomordentligt viktigt att en handledare vid arbetsförmedlingen inte i en situation som den aktuella insisterar när en enskild uppger att han eller hon inte vill lämna en viss uppgift. Handledaren bör tvärtom vara uppmärksam på om en enskild ger sådana signaler. Det framstår också som viktigt att enskilda, inför en sådan gruppaktivitet som den aktuella, informeras om innehållet i sekretessbestämmelserna och om vilka uppgifter som kommer att efterfrågas vid gruppaktiviteten.

text: Av handlingarna framgår att det var den omständigheten att RR vägrade redovisa vilka arbeten som han hade sökt under veckan som var avgörande för beslutet om återkallelse. Det måste anses som rent felaktigt att enbart den omständigheten att en enskild inte vill lämna ut vissa uppgifter som omfattas av sekretess får den konsekvensen att anvisningen återkallas. Om en sådan situation uppkommer måste det i stället ankomma på arbetsförmedlingen att hitta någon annan form av åtgärd som passar den enskilde bättre. Arbetsförmedlingen kan inte undgå kritik för sitt agerande i detta hänseende.

text: Skadeståndsfrågan

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: RR har begärt ersättning för ”utebliven ersättning”. Han har inte, trots ett föreläggande från Justitiekanslern, preciserat vad det är för utebliven ersättning som avses eller vilket belopp som han begär. Han har inte heller närmare angett grunden för skadeståndsanspråket. RR kan möjligen uppfattas så att han menar att beslutet att återkalla anvisningen har åsamkat honom skada. Detta framstår emellertid som oklart och det framgår under alla förhållanden inte vilken ersättning han i så fall begär.

text: Med hänsyn till vad som nu har sagts kan utredningen inte anses ge underlag för bedömningen att någon ekonomisk skada har uppkommit. RR:s skadeståndsanspråk skall därför avslås. Jag menar dock att beslutet att återkalla anvisningen under angivna förhållanden får anses utgöra ett sådant fel som i och för sig grundar skadeståndsskyldighet för staten.


title: Anspråk på skadestånd med anledning av att Försäkringskassan har underlåtit att ersätta en kommun i samband med retroaktiv utbetalning av vårdbidrag

text: Ludvika kommun tillerkänns ersättning av staten med 101 991 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Försäkringskassan att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Social- och utbildningsförvaltningen i Ludvika kommun (fortsättningsvis Ludvika kommun eller kommunen) beviljade och betalade som förskott på en av Försäkringskassan ännu icke utbetald förmån (vårdbidrag) till SCR (den försäkrade) sammanlagt 101 991 kr för perioden mars 2005 – april 2006.

text: Ludvika kommun ingav den 17 november 2005 till Försäkringskassan en framställning om retroaktiv ersättning med 58 949 kr avseende försörjningsstöd för perioden mars – november 2005. Ytterligare en framställning kom in till Försäkringskassan den 4 april 2006. Enligt denna har ekonomiskt bistånd om 43 042 kr utbetalats avseende tiden december 2005 – april 2006.

text: Socialförsäkringsnämnden hos Försäkringskassan beslutade den 28 mars 2006 att bevilja den försäkrade vårdbidrag fr.o.m. mars 2005. Den 5 april betalade Försäkringskassan ut – efter avdrag för preliminär skatt om 38 493 kr – 68 400 kr till den försäkrade. Utbetalningen skedde utan beaktande av den ersättning som omfattades av Ludvika kommuns framställning.

text: Anspråket m.m.

text: Ludvika kommun har begärt skadestånd av staten med sammanlagt (58 949 + 43 042 =) 101 991 kr avseende det vårdbidrag som Försäkringskassan betalade ut till den försäkrade för tiden mars 2005 – april 2006 och som motsvarades av det försörjningsstöd som social- och utbildningsförvaltningen utgav till honom för samma period.

text: Försäkringskassan har i ett yttrande hit delvis tillstyrkt Ludvika kommuns begäran om ersättning samt anfört bl.a. följande.

text: ”Det är i ärendet klarlagt att social- och utbildningsförvaltningen i november 2005 gjorde en framställning hos Försäkringskassan om utbetalning av ersättning för utgivet ekonomiskt bistånd mars – november 2005 och att Försäkringskassan vid utbetalning av vårdbidraget i april 2006 underlät att ta ställning till framställan om ersättning för utgivet ekonomiskt bistånd. Försäkringskassan anser att denna underlåtenhet innebär fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Framställan som gällde utgivet försörjningsstöd efter november 2005 kom in till Försäkringskassan först den 4 april 2006 dvs. efter att beslut fattats i socialförsäkringsnämnden och efter brytdatum för utbetalningen. Försäkringskassan anser inte att den aktuella begäran handlagts felaktigt eller försumligt.

text: Försäkringskassan anser att Ludvika kommun drabbats av en förmögenhetsskada och att kommunen därför är berättigad till skadestånd med 58 949 kr.”

text: Ludvika kommun har yttrat sig över vad Försäkringskassan har anfört och därvid anfört bl.a. följande.

text: ”Anspråk

text: Social- och utbildningsförvaltningen vidhåller sitt anspråk på att ersättning också ska utbetalas för försörjningsstöd som utgivits för tiden december 2005 till och med april 2006 med beloppet 43 042 kr.

text: I framställan den 14 november 2005 till Försäkringskassan, specificeras det utbetalda försörjningsstödet. I den delen biträder försäkringskassan skadeståndsanspråket.

text: Handläggningen

text: Av naturliga skäl kunde dock inte social- och utbildningsförvaltningen vid denna tidpunkt specificera storleken på det försörjningsstöd, som kunde komma att utbetalas efter november 2005.

text: Därför har en markering gjorts under punkten 3 ”Övriga upplysningar” på bilagda blankett.

text: Här upplyses Försäkringskassan om att försörjningsstöd kommer att utges till dess förmånen utbetalas och att Försäkringskassan bör ”ringa före utbetalning” för besked om försörjningsstödets storlek.

text: Den 3 april 2006 kontaktar Försäkringskassans handläggare social- och utbildningsförvaltningen per telefon och meddelar att familjen beviljats retroaktivt vårdbidrag fr.o.m. mars 2005.

text: De båda handläggarna överenskommer därvid att det försörjningsstöd, som utbetalats för tiden 2005-12 – 2006-04, ska specificeras på blanketten ”Framställning om utbetalning …” och översändas till Försäkringskassan för utbetalning av ersättning.

text: Sammanfattning

text: Social- och utbildningsförvaltningen har således redan den 14 november 2005 till Försäkringskassan framställt om ersättning för utgivet försörjningsstöd för tiden efter 2005-12, alltså i god tid innan Försäkringskassan beslutat om vårdbidrag.

text: Efter att Försäkringskassan den 3 april 2006 meddelat sitt beslut beträffande vårdbidragsansökan kunde också social- och utbildningsförvaltningen meddelastorleken på sitt ersättningsanspråk. Detta inkom skriftligt till Försäkringskassan den 4 april 2006, enligt Försäkringskassans yttrande.

text: Yttrande

text: Med hänvisning till att framställan om ersättning inkommit i god tid före Försäkringskassans beslut; samt att det specificerade ersättningsanspråket, efter överenskommelse om formerna, meddelats Försäkringskassan utan fördröjning, vidhåller social- och utbildningsförvaltningen sitt anspråk på skadestånd motsvarande utbetalt försörjningsstöd, sammanlagt 101 991 kr.”

text: Försäkringskassan har i anledning av Ludvika kommuns yttrande uppgett bl.a. följande.

text: ”Försäkringskassan anser att Försäkringskassan inte varit försumlig eller handlat felaktigt genom att Försäkringskassan inte kontaktade kommunen trots att kommunen har skrivit ”Ring före utbetalning” på framställningen som kom in till Försäkringskassan i november 2005. Försäkringskassan anser att det åligger kommunen att bevaka så att preciserad framställning om utbetalning av ersättning för utgivet försörjningsstöd kommer in i tid. Försäkringskassan vidhåller därför att Ludvika kommun inte är berättigad till skadestånd utöver det tidigare tillstyrkta beloppet om 58 949 kr.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som har vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Bestämmelsen kan tillämpas bl.a. i fall där staten vållar förlust för en kommun och där den skadelidande kommunens ställning helt motsvarar en enskilds, t.ex. när en kommun drabbas av ett beslut i egenskap av fastighetsägare eller som part i ett tvistemål. Bestämmelsen har också ansetts kunna tillämpas när en kommun skadas som utövare av offentligrättslig verksamhet och det skadegörande handlandets eller beslutets typ är sådan att det motiverar en tillämpning av den (jfr Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, s. 66). I detta fall – där staten har underlåtit att ta ställning till om en kommun har rätt att uppbära beviljad periodisk ersättning och ersättningen har utbetalats till någon annan än kommunen – får bestämmelsen anses vara tillämplig. Justitiekanslern också tillämpat den tidigare i flera liknande fall.

text: Enligt 17 kap. 1 § andra stycket lagen (1962: 381) om allmän försäkring (AFL) får en socialnämnd, om någon i väsentlig mån har fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: utan villkor om återbetalning, från Försäkringskassan uppbära retroaktivt beviljad periodisk ersättning till den del den motsvarar vad socialnämnden sammanlagt har betalat ut till dennes samt hans makes och minderåriga barns försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningen avser.

text: Det är i ärendet klarlagt att Ludvika kommun vid två tillfällen gjorde framställningar hos Försäkringskassan om utbetalning av ersättning för utgivet försörjningsstöd enligt 17 kap. 1 § andra stycket AFL. Den första framställningen avsåg utgivet försörjningsstöd för tiden mars – november 2005, medan den andra avsåg perioden december 2005 – april 2006. Det är också klarlagt att Försäkringskassan den 5 april 2006 betalade ut retroaktivt vårdbidrag till den försäkrade avseende båda tidsperioderna.

text: Vad först gäller Ludvika kommuns framställan om ersättning för utgivet försörjningsstöd om 58 949 kr avseende perioden mars – november 2005, är det klarlagt i ärendet att Försäkringskassan vid utbetalningen av vårdbidraget underlät att ta ställning till kommunens framställning. Enligt Justitiekanslerns mening utgör denna underlåtenhet fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Med hänsyn härtill är Ludvika kommun berättigad till ersättning för utgivet försörjningsstöd om 58 949 kr avseende perioden mars – november 2005.

text: Vad härefter gäller Ludvika kommuns begäran om ersättning för utgivet försörjningsstöd om 43 042 kr avseende tiden december 2005 – april 2006 konstaterar Justitiekanslern inledningsvis följande.

text: Försäkringskassans länskontor i Ludvika har i ett yttrande daterat den 22 juni 2006 lämnat en sammanställning över vad som hade förekommit i ärendet avseende Ludvika kommuns framställning om utbetalning av ersättning för vårdbidrag till den försäkrade. Av yttrandet framgår bl.a. att handläggaren i ärendet hade fått instruktion av sin företrädare att när beslutet i socialförsäkringsnämnden fattats meddela Ludvika kommun hur mycket pengar som skulle utgå i ärendet. Socialförsäkringsnämnden meddelade beslut i ärendet den 28 mars 2006. I samband därmed tog kassans handläggare kontakt med ansvarig person vid Ludvika kommun och meddelade att en utbetalning om 106 893 kr före skatt skulle utgå för perioden mars 2005 – mars 2006 och därefter 8 271 kr per månad före skatt. I omedelbar anslutning till telefonsamtalet inkom kommunen den 4 april 2006 med en framställning om ersättning om 43 042 kr avseende perioden december 2005 – april 2006. Med anledning av denna framställning tog kassans handläggare kontakt med PUG (Försäkringskassans beräknings- och utbetalningsenhet i Falun) för att höra hur pengarna skulle betalas ut till kommunen. PUG uppgav att Försäkringskassan inte kunde betala ut några pengar om framställningen inte hade varit med i Socialförsäkringsnämnden. Efter samråd med Försäkringskassans konsult fick handläggaren i uppdrag att meddela kommunen att kommunen själv måste kräva in pengarna av den försäkrade.

text: Justitiekanslern gör följande bedömning.

text: Ludvika kommun avvaktade med att inkomma med en framställning om ersättning för utgivet försörjningsstöd för tiden efter november 2005 i väntan på att Försäkringskassan skulle fatta beslut om vårdbidrag. Av kommunens första framställning framgår att kommunen hade begärt att bli kontaktad innan någon utbetalning skulle ske. Av utredningen i ärendet framgår att kommunens framställan avseende perioden december 2005 – april 2006 inkom till Försäkringskassan i omedelbar anslutning till telefonsamtalet mellan kassans handläggare och ansvarig person vid Ludvika kommun. Framställningen inkom till kassan den 4 april 2006, dvs. dagen före utbetalningen av vårdbidraget. Enligt Justitiekanslerns uppfattning kunde kommunen rimligtvis inte slutligen precisera sin framställning om ersättning för perioden efter november 2005 innan det blev klart för vilken period retroaktiv utbetalning av vårdbidraget skulle ske. Kommunens framställning om ersättning var med hänsyn härtill inlämnad i tid och Försäkringskassan var skyldig att ta ställning till den innan utbetalningen av vårdbidraget verkställdes. Vad kassan har anfört i denna del kan inte föranleda någon annan bedömning. Försäkringskassans underlåtenhet att ta ställning till kommunens framställning om ersättning för utgivet försörjningsstöd för perioden december 2005 – april 2006 utgör därför ett skadeståndsgrundande fel. Med hänsyn härtill är Ludvika kommun berättigad till ersättning även för utgivet försörjningsstöd om 43 042 kr avseende perioden december 2005 – april 2006.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att Ludvika kommun genom Försäkringskassans underlåtenhet att betala ut ersättningen till social- och utbildningsförvaltningen har drabbats av en ren förmögenhetsskada om sammanlagt 101 991 kr. Kommunen bör därför tillerkännas detta belopp som skadestånd av staten.