nyckelord: Behörighet Rättidsprövning

title: Handläggningen av ett ärende rörande lokala trafikföreskrifter. Bland annat frågor om en länsrätts behörighet

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO klagade AA på Miljönämnden i Strömstads kommun och Länsrätten i Göteborg. Hon var kritisk till handläggningen av ett ärende angående lokala trafikföreskrifter. Enligt uppgifter på Strömstads kommuns hemsida är det nu tekniska nämnden som är trafiknämnd och därmed ansvarig för lokala trafikföreskrifter.

text: Utredning

text: Länsrättens i Göteborg akt i mål 7275-01 lånades in. Av akten framgick att AA i en skrivelse som kom in till länsrätten den 27 december 2001 överklagade ett beslut om lokala trafikföreskrifter som Miljönämnden i Strömstads kommun hade fattat den 20 november 2001.

text: Av dagboksbladet framgick att kontinuerlig handläggning hade skett i målet fram till den 27 augusti 2002. Nästa notering på dagboksbladet är från den 1 april 2003 då AA gav in en skrift.

text: Den 8 november 2004 konstaterade länsrätten att talan mot miljönämndens beslut inte skulle föras hos länsrätten utan hos länsstyrelsen. Länsrätten anmodade miljönämnden att rättidspröva överklagandet och, om det hade kommit in i rätt tid, översända det till Länsstyrelsen i Västra Götalands län.

text: I den inlånade akten fanns vidare ett brev ställt till lagmannen vid Länsrätten i Göteborg. Brevet var ankomststämplat den 18 augusti 2003 men inte aktbilagerat eller på annat sätt diariefört. I brevet ställde AA ett antal frågor. Det framgick varken av akten eller av dagboksbladet att brevet hade besvarats.

text: Anmälan remitterades till länsrätten som anmodades att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av målet. Av remissvaret skulle vidare framgå vilka åtgärder som hade vidtagits med anledning av det brev som AA ställt till lagmannen och som kom in den 18 augusti 2003.

text: I remissvaret som var undertecknat av lagmannen BB angavs bl.a. följande.

text: Länsrätten kan inte annat än djupt beklaga den långa handläggningstiden av målet. Som utredning och yttrande över handläggningen hänvisar länsrätten till den promemoria som upprättats av chefsrådmannen CC och som bifogas detta yttrande. Vad gäller brevet ställt till lagmannen och som kom in den 18 augusti 2003 ger de efterforskningar som länsrätten nu gjort ingen annan förklaring än att brevet av misstag bara har lagts in i akten. Brev som är direkt ställda till lagmannen öppnas inte vid postöppningen utan kuvertet lämnas direkt till lagmannen. Denne gör då en bedömning av om brevet är en administrativ skrivelse som skall diarieföras i det administrativa diariet eller om det tillhör något pågående mål och därmed skall aktbilageras i akten. Uppenbarligen har så inte skett i detta fall. För att motverka att liknande misstag görs framöver har länsrätten hos all berörd personal inskärpt vikten av att handlingar inte bara kan läggas in i en akt utan åtgärd.

text: Av den bifogade promemorian framgick i huvudsak följande.

text: Målet kom in till länsrätten i december 2001 och avgjordes först i november 2004. Det är givetvis inte acceptabelt, i all synnerhet som det visade sig att länsrätten inte var rätt instans att pröva överklagandet. Jag beklagar att avgörandet dröjt så länge. Målet tilldelades fiskalsroteln på avdelning 3. Normalt görs redan inledningsvis en prövning av länsrättens behörighet. Jag utgår från att det skett även i detta fall. Att dåvarande rotelinnehavare då inte gjorde den bedömningen som länsrätten senare gjorde, nämligen att länsrätten inte var rätt instans, kan jag ha viss förståelse för. Den till beslutet fogade bilagan sa att beslutet skulle överklagas till länsrätten. Till det kommer att det krävdes ett ganska ingående studium av lagtexten där olika lagrum fick jämföras med varandra för att man skulle komma fram till att det var länsstyrelsen som skulle pröva överklagandet och inte länsrätten inom ramen för en laglighetsprövning. Som bekant blir det aktuellt med en laglighetsprövning först om det inte finns särskilda bestämmelser för överklagande, vilket alltså fanns i detta fall. Man kan emellertid också konstatera att skriftväxlingen i målet var avslutad någon gång under våren 2002. Målet borde då med länsrättens normala handläggningsrutiner ha avgjorts före, eller kort efter, sommaruppehållet samma år. Så skedde inte och det är inte lätt att nu få klarhet i varför det dröjde så länge innan målet avgjordes. Några förklaringar har jag dock kunnat få fram. Fiskalsrotlarna på länsrätten har, från och till, haft besvärande målbalanser, bl.a. som en följd av att fiskalerna inte haft någon notarie till sin hjälp. I princip har fiskalen själv fått ta det fulla ansvaret för målen på sin rotel. På fiskalsroteln på avdelning 3, den fiskalsrotel på länsrätten som har mål om laglighetsprövning, hann man inte avgöra målen i den takt som man skulle önska. Det blev en anhopning av allt äldre mål, bl.a. om laglighetsprövning. Med hjälp av andra på avdelningen har nu fiskalen efter ett förtjänstfullt arbete avgjort många av de äldre målen. Det finns även andra förklaringar till att just det mål som anmälan avser inte kom att avgöras tidigare. En av de fyra fiskaler som tjänstgjorde på rotel 33 under tiden från det att målet kom in till dess att det avgjordes ville av förhållanden som kan karakteriseras som jäv inte handlägga målet. Målet överlämnades då från rotel 33 till en föredragande på avdelningen, där akten av misstag sorterades in bland avdelningens skattemål. Först i samband med de ansträngningar avdelningen, och framför allt fiskalen, gjorde hösten 2004 för att avgöra gamla laglighetsprövningsmål kom akten till rätta och målet avgjordes. Som tidigare sagts beklagar jag att målet inte har avgjorts tidigare. Som avdelningschef har jag det fulla ansvaret för att målen på avdelningen avgörs i rimlig tid. Minskade resurser och anslag gör att man får acceptera längre handläggningstider än vad som är önskvärt. Så långa handläggningstider som det

text: har blivit i detta fall kan dock inte accepteras. Jag har med nuvarande fiskal, i samband med att de äldre målen om laglighetsprövning avgjordes, diskuterat frågan om fiskalsroteln även i fortsättningen skall tilldelas mål om laglighetsprövning. Jag hade då främst fiskalernas pressade arbetssituation i åtanke. Vi kom dock överens om att det av utbildningsskäl var bra om fiskalerna även fortsättningsvis handlade mål om laglighetsprövning. Detta förutsatte dock förbättrade rutiner för uppföljningen av äldre mål, vilket har införts. Med nuvarande verksamhetsstöd, VERA, har möjligheterna att följa upp äldre mål också förbättrats. – – – Min avsikt är att vid ett avdelningsmöte ta upp den av AA framförda kritiken och de synpunkter som jag har redovisat ovan. – – –

text: Strömstads kommuns handlingar och beslut i ärendet lånades in. Bland de inlånade handlingarna fanns en underrättelse från tekniska förvaltningen till AA daterad den 25 november 2004 med följande innehåll.

text: Underrättelse om beslut från länsrätten

text: Länsrätten har funnit att rätt instans för överklagning av den lokala trafikföreskriften är länsstyrelsen. Vid telefonsamtal den 25/11 2004 med CC vid länsrätten, informerades han om att den överklagade lokala trafikföreskriften blev upphävd av miljönämnden 2003-12-18, MN § 373 dnr MN/2001-1398. CC ansåg att det därmed inte finns någon anledning att vidarebefordra ärendet till länsstyrelsen utan att istället underrätta er.

text: Anmälan remitterades därefter till tekniska nämnden för utredning och yttrande angående handläggningen efter länsrättens beslut den 8 november 2004.

text: Tekniska nämnden gav som sitt remissvar in ett yttrande upprättat av avdelningschefen DD. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: – – – Enligt länsrätten beslut 2004-11-08 (Mål nr 7275-01E) skulle Miljönämnden rättidspröva överklagandet och om det har kommit in i rätt tid översända det till Länsstyrelsen i Västra Götaland. Enligt telefonkontakt med länsrätten 2004-11-25, CC, informerades han om att den överklagade lokala trafikföreskriften blev upphävd av MN 2003-12-18 MN § 373 dnr MN/2001-1398. CC ansåg då att därmed inte finns någon anledning att vidarebefordra ärendet till länsstyrelsen utan istället underrätta AA. – – –

text: AA kommenterade remissvaren.

text: I ett beslut den 22 september 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Länsrättens handläggning av mål 7275-01 I

text: 34 kap. 1 § rättegångsbalken

text: föreskrivs att rättegångshinder självmant skall beaktas av rätten. Grundregeln anses vara densamma inom förvaltnings-

text: processen även om den i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: bara har kommit till uttryck beträffande hinder som består i att talan har väckts för sent (

text: 6 §

text: ). Till de rättegångshinder som skall beaktas hör att talan har väckts vid fel instans.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningsprocesslagen

text: skall en länsrätt eller kammarrätt om den i samband med att ett mål inleds finner att den saknar behörighet att handlägga målet, om en annan motsvarande domstol är behörig, under vissa angivna förutsättningar överlämna handlingarna i målet till den domstolen. Paragrafen reglerar endast överlämnande till en annan allmän förvaltningsdomstol. Frågan om överlämnande till en förvaltningsmyndighet är oreglerad. Ett skyndsamt ställningstagande i behörighetsfrågan är dock särskilt angeläget i ett sådant fall eftersom den som inlett målet vid rättidsprövningen inte får tillgodoräknas tiden innan överklagandet kommit in till beslutsmyndigheten eller till rätt överinstans (se mitt beslut,

text: JO 2003/04 s. 164

text: ). Av det sagda följer att länsrätten när överklagandet kommit in utan dröjsmål haft att ta ställning till om domstolen varit rätt överinstans. Vid en sådan prövning gjord med erforderlig noggrannhet, borde länsrätten funnit att överklagandet skulle prövas av länsstyrelsen.

text: Enligt min mening är det anmärkningsvärt att det felaktiga upptagandet av överklagandet uppdagades först efter tre år när målet var färdigt för avgörande. Länsrätten kan trots angiven förklaring inte undgå kritik i detta avseende. Länsrättens handläggning av AA:s brev av den 18 augusti 2003 Jag noterar att man på länsrätten har inskärpt vikten av att handlingar inte får bli liggande utan att erforderliga åtgärder vidtas och jag utgår från att liknande misstag inte skall upprepas.

text: Tekniska nämndens handläggning JO bör enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Min granskning när det gäller tekniska nämndens handläggning avser därför endast handläggningen efter länsrättens beslut den 8 november 2004.

text: Länsrättens anmodan till den kommunala nämnden att rättidspröva överklagandet får ses som en serviceåtgärd gentemot AA utan någon bindande förpliktelse för nämnden. När det gäller hanteringen av överklagandet har nämnden i första hand haft att tillämpa bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: Av

text: 24 § första stycket förvaltningslagen

text: följer att en myndighet som har meddelat ett överklagat beslut skall pröva om en skrivelse med ett överklagande har kommit in i rätt tid. För det fall att skrivelsen har kommit in för sent skall myndigheten avvisa den om inte undantagen i andra och tredje styckena är uppfyllda. Av 25 § följer vidare att myndigheten om överklagandet inte skall avvisas skall överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet. Enligt 27 § skall en myndighet om

text: den finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Omprövningsskyldigheten gäller även om beslutet överklagas.

text: Kommunen har inte redogjort för den rättsliga grunden för att inte rättidspröva överklagandet. Enligt min mening borde rättidsprövning ha skett varefter kommunen skulle ha vidtagit de åtgärder som följt av denna prövning, dvs. avvisat överklagandet eller överlämnat det till länsstyrelsen.

text: Jag stannar vid dessa uttalanden.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Diarieföring
God man/förvaltare

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för handläggningen av en begäran om byte av god man

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 4 april 2005, bl.a. på hur Överförmyndarnämnden i Bjuvs kommun hade handlagt hans dotters, BB, begäran om byte av god man.

type: stycke

text: Utredning

text: BB:s akt lånades in och granskades.

text: Med anledning av iakttagelser som gjordes vid granskningen upprättades den 16 maj 2005 en promemoria. Av denna framgår i huvudsak följande.

text: På ansökan av överförmyndarnämnden beslutade Helsingborgs tingsrätt den 26 februari 1997 att anordna godmanskap för BB enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: att bevaka hennes rätt, förvalta hennes egendom och sörja för hennes person. Till god man förordnades CC. Den 18 november 2003 inkom BB med en skrivelse i vilken hon avsade sig den gode mannen CC med omedelbar verkan och meddelade att hennes anhöriga skulle hjälpa henne i de fall det behövdes. Enligt en anteckning i överförmyndarnämndens dagbok ringde AA till nämnden den 15 december 2003 och uppgav att innebörden av BB:s skrivelse var att hon önskade att hennes far skulle förordnas som god man för henne i CC:s ställe. Enligt anteckningen upplystes AA bl.a. om att BB måste återta sin ansökan och komma in med en ny ansökan om byte av god man. Det antecknades vidare att AA skulle återkomma, kanske först in på det nya året. Sedan Länsstyrelsen i Skåne län den 23 augusti 2004 hade avslutat ett ärende med anledning av AA:s anmälan mot överförmyndarnämnden och överförmyndarnämnden hade tagit del av länsstyrelsens beslut, beslutade nämnden den 26 oktober 2004 att för närvarande inte vidta några åtgärder. Av överförmyndarnämndens akt framgår således att BB endast inkommit med en skrivelse rörande CC:s förordnande som god man. Överförmyndarnämnden bör anmodas att yttra sig över vilka åtgärder som vidtagits med anledning av BB:s skrivelse daterad den 18 november 2003.

text: Promemorian remitterades till överförmyndarnämnden för yttrande. I överförmyndarnämndens remissvar den 21 juni 2005 anförde nämndens ordförande DD i huvudsak följande (bifogade handlingar har här utelämnats).

text: BB:s skrivelse daterad den 18 november 2003 placerades i särskild mapp framför dagboksbladen i BB:s akt i avvaktan på handläggning; ansökan till och beslut i tingsrätten om eventuellt upphörande av godmanskapet.

text: Kopia av skrivelsen placerades i mappen ”Åtgärda”. Ärendet betraktades ej som brådskande varför ingen märkning med förtur gjordes. Ärendet anmäldes till överförmyndarnämnden vid sammanträde den 9 december 2003. Ärendet tog en annan vändning då ny skrivelse daterad den 12 januari 2004 inkom med order att fadern AA skall vara god man för BB. Detta trots Länsstyrelsens klara och tydliga uttalande att vid byte av god man är det överförmyndarnämnden som beslutar om förordnande av god man. För närvarande är inga åtgärder planerade i avvaktan på JO:s utlåtande. Den senaste utvecklingen av ärendet kommer att presenteras för överförmyndarnämnden vid sammanträde den 14 juni 2005.

text: I en förnyad remiss anmodades överförmyndarnämnden att yttra sig över varför den skrivelse daterad den 12 januari 2004 som omnämns i remissvaret varken har registrerats i dagboken eller tillförts överförmyndarnämndens akt. Nämnden skulle vidare yttra sig över vilka åtgärder som överförmyndarnämnden hade vidtagit med anledning av skrivelsen. I nämndens nya remissvar den 12 juli 2005 anförde DD i huvudsak följande (bifogade handlingar har här utelämnats).

text: BB:s skrivelse den 12 januari 2004 handlades på samma sätt som tidigare skrivelse, dvs. placerades i akten framför dagboken med kopia i överförmyndarnämndens mapp ”Till nästa sammanträde”. Mappvalet beroende på att undertecknad ej ville ta beslutet eftersom ärendet var så infekterat. BB:s fader var genom länsstyrelsens beslut informerad om att det är överförmyndarnämnden som vid byte av god man förordnar ny god man. Av AA:s skrivelse till JO den 1 april 2005 framgår att det är han som dikterat dotterns skrivelse angående byte av god man. Nästa sammanträde var planerat till februari, då bokslut och verksamhetsberättelse avseende det gångna året beräknades vara färdigställda. Av olika anledningar blev det inget sammanträde under vintern–våren 2004. Överförmyndarnämnden avhöll endast ett sammanträde under år 2004. Detta ägde rum den 26 oktober då även BB:s ärende anmäldes och behandlades. Överförmyndarnämnden tog inget beslut i ärendet då man ville avvakta BB:s tillfrisknande och återgång till normalt tillstånd. Fortlöpande har under tiden muntliga rapporter erhållits från gode mannen att BB inte vill byta god man, inte vill att fadern skall vara god man för henne, vill att nuvarande gode mannen skall vara kvar. Men BB vågar inte sätta sig upp mot fadern, vill hålla sig väl med alla. Mot faderns krav på ett förordnande som god man för BB står moderns klara uttalande om motsättning till detta. AA överklagade överförmyndarnämndens ställningstagande vid sammanträde den 26 oktober 2004. Överklagandet översändes omgående till tingsrätten. I avvaktan på tingsrättens beslut togs inga nya beslut i BB:s ärende. Protokoll från tingsrätten med beslut om avvisning av ärendet erhölls den 9 mars 2005. Inom överförmyndarnämnden pågår en diskussion om att, ev. via socialförvaltningen som handhar BB:s dagliga verksamhet, låta en opartisk psykolog/psykiatriker utreda vad som egentligen är BB:s egen önskan. Beslut har ej tagits i avvaktan på JO:s uttalande.

text: AA yttrade sig över nämndens remissvar.

text: I beslut den 10 februari 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Jag har vid min granskning i ärendet kunnat konstatera att det, bl.a. vad gäller omvårdnaden om BB, råder motsättningar mellan AA och den gode mannen. Gode män står emellertid inte under JO:s tillsyn. Jag uttalar mig därför inte om den gode mannens sätt att fullgöra sitt uppdrag.

text: När det gäller frågan om hur överförmyndarnämnden har handlagt BB:s begäran om att den gode mannen skall entledigas och att AA skall utses till ny god man vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Detta innebär att nödvändig utredning skall inhämtas så snart som möjligt och att ärendet därefter skall tas upp till avgörande.

text: BB:s ansökan om byte av god man kom – såvitt har kunnat utredas – in till överförmyndarnämnden i januari 2004. Därefter har inte några åtgärder vidtagits för att utreda och slutligt avgöra ärendet. Den 26 oktober 2004 tog överförmyndarnämnden upp frågan med anledning av det beslut som nämnden hade erhållit från Länsstyrelsen avseende AA:s anmälan mot överförmyndarnämnden. Nämnden beslutade att för närvarande inte vidta några åtgärder.

text: Överförmyndarnämndens ordförande har i nämndens remissvar anfört att hon inte själv ville fatta beslut i frågan, eftersom ärendet var så infekterat, och att hon därför valde att avvakta nämndens nästa sammanträde. Av olika anledningar hölls det emellertid inte några sammanträden i nämnden under vintern–våren 2004, utan först den 26 oktober 2004. Att nämnden inte tog något beslut vid det sammanträdet berodde – enligt nämndens ordförande – på att man ville avvakta BB:s tillfrisknande och återgång till normalt tillstånd.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att en överförmyndarnämnd självfallet är skyldig att hålla sammanträden så ofta som det krävs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med gällande regelverk. Att nämnden inte hade några sammanträden under vintern och våren 2004 utgör således inte en godtagbar anledning att avvakta med ärendets avgörande.

text: Inte heller BB:s hälsotillstånd eller att överförmyndarnämndens handläggning är föremål för prövning hos en annan myndighet utgör skäl att avvakta med ett slutligt ställningstagande till BB:s begäran om byte av god man. Jag ställer mig mycket kritisk till att ärendets slutbehandling har fördröjts. Genom att förfara på detta sätt har BB fråntagits sin möjlighet att begära överprövning av nämndens ställningstagande i frågan. Jag utgår från att överförmyndarnämnden – om så inte redan har skett – omgående vidtar erforderliga åtgärder med anledning av BB:s ansökan om byte av den gode mannen och fattar ett slutligt beslut i saken.

text: Enligt

text: 17 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: skall samtliga handlingar som har getts in till överförmyndaren och som avser ett visst godmanskap bevaras och sammanföras till en akt. Till akten skall dessutom fogas kopior av skrivelser i ärendet samt anteckningar om sådana beslut och åtgärder av överförmyndaren som inte framgår av någon annan handling eller av registret. Sådana anteckningar skall ange dagen för beslutet eller åtgärden.

text: Handlingar som hör till akten skall förvaras ordnade i tidsföljd eller på något annat sätt.

text: Såvitt framkommit av utredningen har BB:s skrivelse av den 14 januari 2004 om byte av god man inte diarieförts och tillförts överförmyndarnämndens akt. Detta är enligt min mening anmärkningsvärt. Jag utgår från att nämnden snarast ser över sina rutiner vad gäller diarieföring och akthantering.

text: Det har under JO:s granskning framkommit även andra brister i överförmyndarnämndens handläggning. Överförmyndarnämnden har t.ex. inte, såvitt framgår av BB:s akt, vidtagit några åtgärder med anledning av att den gode mannen i december 2002 framförde att hon ville bli entledigad från sitt uppdrag. JO bör emellertid enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Jag anser inte att det finns sådana skäl i detta fall.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det har förekommit flera allvarliga brister i överförmyndarnämndens handläggning av BB:s ärende. För detta kan överförmyndarnämnden och nämndens ordförande inte undgå kritik.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Socialnämnden i Mönsterås kommun får kritik för placeringen av en ensamkommande gift flicka och för brister i uppföljningen av vården av flickan

sammanfattning: En ensamkommande flicka kom till Sverige tillsammans med sin faster och fasterns familj. Migrationsverket anvisade flickan till Mönsterås kommun. Vid ankomsten till Sverige uppgav flickan att hon var 13 år och gift med sin kusin, en vuxen son i fasterns familj. Socialnämnden inledde i januari 2016 en utredning om flickan. Socialnämnden försökte att hitta ett boende i samförstånd med flickan och flickans gode man, men flickan gick inte med på att placeras i ett annat boende. Socialnämnden ansåg inte att det fanns grund för tvångsåtgärder enligt LVU och såg ingen annan utväg än att bevilja flickan bistånd enligt socialtjänstlagen i form av en familjehemsplacering hos fastern och fasterns man. Socialnämnden informerade flickan och familjen om vad som gäller för 13-åringar i Sverige och ställde vissa krav på familjen. Socialnämnden utsåg även en socialpedagog/behandlare som skulle ha kontakt med flickan och familjehemmet. JO uttalar att barn som är under 15 år har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. Ett barn som inte har fyllt 15 år och som har en sexuell relation med en vuxen person utsätts för brott. Det har inte någon betydelse om barnet har deltagit frivilligt i de sexuella handlingarna. En uppgift om att ett barn under 15 år är gift med eller har en äktenskapsliknande relation med t.ex. en son till de tilltänkta familjehemsföräldrarna är enligt JO en uppgift av sådan art att det framstår som olämpligt att placera barnet i det hemmet med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen. De eventuella skyddsfaktorer som finns i ett tilltänkt familjehem kan i ett sådant fall inte väga upp den risk som en placering i familjehemmet innebär för barnet. JO konstaterar att socialnämndens uppgift att noga följa vården, och se till att ett barn som är placerat i ett familjehem har det bra, är en av socialnämndens viktigaste uppgifter. Med anledning av de uppgifter som hade kommit fram om flickan var det enligt JO särskilt angeläget att placeringen av henne noggrant följdes upp och att socialtjänsten hade en tät och kontinuerlig kontakt med flickan och familjehemmet. Enligt JO var det inte tillräckligt att överlåta insynen i flickans situation och familjehemmet till en socialpedagog/behandlare på det sätt som skedde. I beslutet riktar JO kritik mot socialnämnden för att nämnden placerade flickan i familjehemmet trots att det hade kommit fram uppgifter om att flickan, som var under

text: 15 år, var gift med en vuxen son till familjehemsföräldrarna. JO kritiserar även nämnden för att den inte har följt vården av flickan på ett godtagbart sätt. Sammantaget anser JO att bristerna i handläggningen är allvarliga.

text: Bakgrund

text: AA kom till Sverige tillsammans med sin faster och fasterns familj. AA uppgav då att hon att hon var 13 år gammal och att hon var gift med sin kusin, en vuxen son i fasterns familj. Migrationsverket anvisade AA som ett ensamkommande barn till Mönsterås kommun.

text: Socialnämnden i Mönsterås kommun inledde i januari 2016 en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, om AA. Under utredningstiden bodde AA tillsammans med sin faster på ett anläggningsboende. Socialnämnden gjorde ett flertal försök att i samförstånd med AA och AA:s gode man hitta ett annat boende till henne, men AA var bestämd med att hon ville bo hos sin faster.

text: Vid samtal med utredarna tog AA tillbaka uppgiften om att hon var gift och uppgav att hennes riktiga ålder när hon kom till Sverige var 15 år. Socialnämnden informerade AA och familjen om vad som gäller för 13-åringar i Sverige och ställde även krav på att kusinen inte fick bo tillsammans med familjen på anläggningsboendet. I april 2016 flyttade familjen till en egen lägenhet. Utredningen avslutades i maj 2016. Efter avslutad utredning beviljade socialnämnden AA bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL i form av en familjehemsplacering hos fastern och fasterns man.

text: I september 2016 fick nämnden kännedom om att AA var gravid. AA uppgav då att hon och kusinen hade gift sig innan AA kom till Sverige. Uppgifterna ledde till att socialnämnden inledde en ny utredning. AA omhändertogs med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (

text: ), LVU, och socialnämnden ansökte hos förvaltningsrätten om att AA skulle ges vård med stöd av LVU. I en dom avslog förvaltningsrätten socialnämndens ansökan.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i mars 2017 ifrågasatte BB hur Socialnämnden i Mönsterås kommun hade hanterat ärendet om AA.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa journalhandlingar från individ- och familjeomsorgen i Mönsterås kommun. Sedan begärde JO att socialnämnden skulle yttra sig över det som BB hade anfört i anmälan och besvara några specifika frågor som JO ställde till nämnden.

text: I ett yttrande i maj 2017 anförde nämnden bl.a. följande:

text: 1. Vilka åtgärder vidtog nämnden för att utreda förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningar för att AA skulle få god vård i det aktuella familjehemmet? Vilka

text: överväganden gjorde nämnden i frågan om familjehemmet kunde erbjuda AA en trygg och säker miljö? Gjorde nämnden någon riskbedömning med anledning av uppgiften om att AA var gift med en son till familjehemsföräldrarna?

text: AA kom till Mönsterås kommun 25 januari 2016. Hon kom med sin faster, hennes man och deras barn. Varav en kusin på 20 år som man uppgivit att AA var gift med. Den 25 januari inkommer anmälan till socialtjänsten om att AA kom till Sverige utan vårdnadshavare, alltså som ensamkommande flyktingbarn. Redan den 26 januari 2016 görs ett första hembesök hos AA och familjen, samtidigt som utredning inleds. Vid detta besök informerar också socialtjänsten tydligt om att i Sverige är det olagligt för en 13-åring att vara gift och att ha en sexuell relation. Familjen och AA uppger då att AA inte alls är gift med sin 20-åriga kusin utan att man uppgivit det för att inte riskera att splittras vid ankomst till Sverige. Efter detta besök görs ett flertal täta besök hos familjen och AA samt att AA och god man kommer till socialtjänstens kontor. Vid flera tillfällen informerar socialsekreterare om att det inte är lagligt att en 13-åring är gift i Sverige och varje gång nekar man till att AA är gift med sin 20-åriga kusin. Socialsekreterare informerar också om att AA kan bo hos sin faster under utredningstiden i avvaktan på vad utredningen säger. Socialtjänsten ställer också krav på att fasterns och mannens 20-åriga son inte kan bo ihop med AA och familjen. 20åringen är egentligen anvisad till annat boende i kommunen och hänvisas till att vistas där. Familjen lovar vid upprepade tillfällen att vuxna sonen bor på annan adress. 20-åringen registrerar sig även på en adress på annan ort. Försök görs att motivera AA att flytta till ett boende för ensamkommande flickor. AA är dock tydlig med att om hon måste bo där vill hon inte leva längre. Hon vill bo ihop med sin faster och hennes familj. Socialsekreterare har kontakt med föreståndare på anläggningsboendet för att få information om 20-åringen trots socialtjänstens krav skulle bo hos AA och fasterns familj. I början av april 2016 får socialtjänsten kännedom om att 20-åringen setts vistas hos AA och familjen. Kontakt tas med familjen och socialsekreterare påpekar återigen att kravet för att AA ska kunna bo med sin faster är att 20-åringen inte bor hos dem. Några dagar senare har familjen ordnat sig ett nytt boende på Migrationsverkets anläggningsboende i […]. Familjen får då en egen lägenhet. Här finns mindre möjligheter för socialtjänsten att se till så att AA har det bra. Dagen efter att familjen flyttar görs hembesök i nya boendet. Familjen uppger att 20-åringen inte ska bo där och att AA och han inte är gifta. Socialtjänstens krav är alltjämt att om AA ska bo med familjen får den 20-åriga sonen inte bo med familjen. Utredningen avslutas här med insats från socialpedagog som ska jobba i hemmet med AA och familjen. Trots upprepade möten, riskbedömningar, information till familjen och täta besök framkommer dock i september 2016 att AA är gravid med 20-åringen. Då tillstår de också att de är gifta. Sammanfattningsvis har socialtjänsten gjort kontinuerliga avstämningar i familjehemmet, kontinuerligt påmint om vad som gäller för 13-åringar i Sverige och vid flera tillfällen träffat AA och pratat med henne om hennes rättigheter och hur hon ser på sin situation. Försök till omplaceringar har gjorts med. Då AA inte vill medverka till omplacering görs bedömningen att tillsyn i familjehemmet är den minst bästa lösningen för AA.

text: 2. Hur har nämnden samverkat med AA:s gode man? Lämnade den gode mannen sitt samtycke till en placering av AA i familjehemmet?

text: Socialtjänsten har haft tät kontakt med god man under hela processen. God man och socialtjänst har hela tiden varit tveksamma till AA:s placering i familjehemmet. AA har dock inte gått med på någon annan placering. Vid försök att prata om eller föreslå annat boende har AA agerat ut på olika sätt. Frivillig

text: omplacering har alltså inte kunnat genomföras. Med den kunskapen bedömde god man och socialsekreterare att flytta AA från familjehemmet mot hennes vilja gav för stora negativa konsekvenser för AA. Samtidigt hade vi hela tiden uppföljning och utvärdering av boendesituationen.

text: 3. Hur följde nämnden upp AA:s situation i tiden efter att utredningen hade avslutats? Vilka kontakter hade nämnden med AA under perioden den 30 maj 2016 – 11 oktober 2016? Vidtog nämnden några andra åtgärder under den tidsperioden?

text: Nämnden beslutade om insats i form av socialpedagog/behandlare som kontinuerligt hade insatser i hemmet hos AA. Under sommaren är det i huvudsak insats från socialpedagog som kontakten från socialtjänstens sida består i. Utifrån upprepade löften från familjehemmet, AA och 20-åringen att det unga paret inte var gifta och att 20-åringen inte skulle bo i lägenheten hos AA bedömde socialtjänsten att insatsen skulle vara tillräcklig under en period.

text: 4. Finns det i dagsläget någon pågående placering eller annan insats för AA med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: Beslut om placering på utredningshem finns men AA vägrar att gå med på den placeringen. Socialtjänsten har då beslutat om utredning i hemmet där AA nu vistas. Utredningen pågår i nuläget.

text: JO begärde att individ- och familjeomsorgen skulle komma in med kompletterande upplysningar när det gällde socialpedagogens/behandlarens uppdrag och vilka kontakter som denne hade haft med AA och familjehemmet under perioden den 30 maj–11 oktober 2016 samt en redogörelse för om socialpedagogen/behandlaren lämnade någon information till nämnden medan uppdraget pågick, och vad som i så fall kom fram.

text: I skriftliga upplysningar den 26 juni 2017, som hade undertecknats av avdelningschef CC, anförde individ- och familjeomsorgen bl.a. följande:

text: Under våren 2016 delades socialtjänstens barn- och ungdomsgrupp upp i två enheter: En grupp som jobbar med barn 0 – 13 år och en grupp som jobbar med ungdomar 13 – 21 år. I samband med den här uppdelningen lämnades AA:s ärende över till ungdomsgruppen från handläggare som arbetar i barngruppen. Tidigare handläggare har försökt att på frivillig väg omplacera AA till mer lämpliga former av boende än hos sin faster och hennes man. Försöken misslyckas då AA vägrar att flytta. Grund för tvångsåtgärder föreligger inte varpå handläggare bedömer att den enda möjlighet vi har är att stadigvarande placera AA hos sin faster och hennes man. Detta beslut tar också socialnämnden. Enligt dokumentationen från tidigare handläggare lämnas ärendet samt information om socialtjänstens oro över om familjehemmet kan tillgodose AA:s behov över från barngruppen till ungdomsgruppen. Tidigare handläggare lämnar information om att socialtjänsten anser att ytterligare insatser behövs för att säkerställa AA:s trygghet. Tidigare handläggare ger muntligt uppdrag till socialpedagog, vilken tjänstgör på Migrationsverkets anläggningsboende, att göra tillsyn i hemmet hos AA. Tillsyn genomförs oregistrerat då det är så socialtjänstens förebyggande informationsarbete på anläggningsboendet genomförs. Till dess att det eventuellt framkommer något som föranleder att utredning inleds. När utredningen avslutas av handläggare i barngruppen skriver handläggare i utredningen/motivering till förslag till beslut om placering att AA inte får alla sina behov tillgodosedda på ett tillfredsställande sätt i nätverkshemmet men att de brister som förelåg i omsorgen eventuellt kunde vägas upp med extra stöd från socialtjänsten.

text: Ansvarig arbetsledare på ungdomsenheten anser inte att det föreligger skäl att öppna ny utredning med hänvisning till nämndens beslut om stadigvarande placering i familjehemmet. Vid besöken i AA:s familjehem framkommer inget oroväckande som föranleder oro från socialtjänstens sida. Den 14 september kommer AA och god man på besök på socialtjänsten för att genomföra övervägande för placering i familjehemmet. Den 23 september inkommer en anonym anmälan som gör att socialtjänsten öppnar en ny utredning den 30 september.

text: Bedömning

text: JO:s granskning Socialnämndens handläggning av ärendet om AA väcker flera frågor. Jag har begränsat min granskning till nämndens beslut om placering av AA i familjehemmet och uppföljningen av vården av AA fram till dess att nämnden inledde en ny utredning den 30 september 2016. Allmänna utgångspunkter När ett ensamkommande barn har kommit till Sverige ska Migrationsverket anvisa en kommun som ska ansvara för omhändertagandet av barnet. Anvisningskommunen har därmed det yttersta ansvaret för att barnet får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver (3 § lagen [1994:137] om mottagande av asylsökande m.fl. och

text: 2 a kap. 1 §

text: SoL).

text: Vid handläggningen av ärenden som rör ensamkommande barn ska nämnden tillämpa bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: om utredning och placering m.m. Det följer av den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler ska gälla för alla barn som vistas i landet (se

text: prop. 2005/06:46 s. 41

text: En god man för ett ensamkommande barn likställs med en vårdnadshavare och har samma befogenheter som en sådan. Den gode mannen ska därmed ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. Barnets gode man har rätt och skyldighet att bestämma i alla frågor som rör barnet, såväl personliga som ekonomiska och rättsliga (2 § lagen [2005:429] om god man för ensamkommande barn och

text: prop. 2004/05:136 s. 29

text: och

text: ). Insatser enligt SoL kräver alltså samtycke från barnets gode man och – om ett barn har fyllt 15 år – från barnet. Den gode mannen har därmed möjlighet att utöva ett avgörande inflytande över frågan om bl.a. barnets boende.

text: Socialnämnden ska verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet (

text: 5 kap. 1 §

text: SoL).

text: Socialnämnden ska se till att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård (

text: 6 kap. 1 §

text: SoL).

text: Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid alla beslut och andra åtgärder som rör vård- och behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande (

text: 1 kap. 2 §

text: SoL).

text: När ett barn placeras ska det i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Vad som är bäst för barnet enligt

text: 1 kap. 2 §

text: SoL ska dock alltid beaktas (

text: 6 kap. 5 §

text: SoL). Ett beslut om att placera barnet hos en anhörig eller annan närstående benämns ofta nätverksplacering eller anhörigplacering. Det finns även situationer då ett barn bor hos en familj i Sverige efter en överenskommelse med en ställföreträdare för barnet, s.k. privatplacering.

text: Ett barn får inte tas emot i ett enskilt hem utan att socialnämnden har lämnat medgivande till det eller har beslutat om vård. Socialnämnden får inte lämna ett medgivande eller fatta ett beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård där är utredda av en socialnämnd (

text: 6 kap. 6 §

text: SoL).

text: Socialnämndens medgivande tar sikte på s.k. privatplaceringar medan beslut om vård avser situationer då familjehemsplacering sker efter socialnämndens beslut.

text: Vid utredningen ska socialnämnden bedöma hemmets allmänna förutsättningar för att erbjuda barn vård som är trygg, säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Nämnden ska dessutom bedöma om hemmet har förutsättningar för att tillgodose det tilltänkta barnets specifika behov. Socialnämnden ska särskilt uppmärksamma förekomsten av våld mot närstående, annan brottslighet, missbruk eller andra omständigheter i det tilltänkta familjehemmet som kan äventyra ett barns eller en ung persons trygghet och säkerhet (4 kap. 1 och 2 §§ Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd: Socialnämndens ansvar för barn och unga i familjehem, jourhem eller hem för vård eller boende [

text: SOSFS 2012:11

text: Hemmets lämplighet ska bedömas genom en sammanvägning av det som har kommit fram i utredningen. Bedömningen och de uppgifter som ligger till grund för denna ska tillsammans med övriga fakta om familjen sammanställas i en familjehemsutredning (

text: 4 kap. 8 §

text: SOSFS 2012:11).

text: Utredningsskyldigheten gäller för alla former av placeringar i enskilda hem. Samma krav på utredningens omfattning och kvalitet ska alltså ställas oavsett om det är fråga om en privatplacering, nätverksplacering, placering i ett konsulentstött familjehem eller en ”vanlig” familjehemsplacering.

text: Socialnämnden har ett särskilt ansvar för att noga följa vården av de barn och ungdomar som vårdas i bl.a. ett familjehem (

text: 6 kap. 7 b §

text: SoL).

text: Uppgiften om AA:s ålder Vid ankomsten till Sverige uppgav AA att hon var 13 år. I asylprocessen registrerade Migrationsverket den ålder som AA hade uppgett. I samtal med socialtjänstens utredare uppgav AA att hennes ålder var 15 år när hon kom till Sverige.

text: När det gäller frågan om åldersbedömning vill jag framhålla att varje myndighet måste göra en egen bedömning av ett ensamkommande asylsökande barns ålder inom ramen för sin verksamhet och utifrån det regelverk som styr denna om det inte finns någon särskild reglering om annat. I praktiken har dock Migrationsverkets beslut om ålder ofta stor betydelse vid den åldersbedömning som den andra myndigheten själv ska göra (jämför propositionen Åldersbedömning tidigare i asylprocessen [

text: prop. 2016/17:121 s. 13

text: ] och

text: 12 kap. 2 § regeringsformen

text: samt JO 2017/18 s. 332, ärende med dnr 5565- 2016).

text: I detta fall verkar socialnämnden inte ha gjort någon egen bedömning av AA:s ålder. Det innebär att nämnden alltså hade att utgå från att hon var 13 år när ärendet inleddes.

text: Socialnämnden borde inte ha placerat AA i familjehemmet med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: Uppgifter om att ett barn under 15 år är gift med en vuxen person måste naturligtvis utredas omsorgsfullt av socialnämnden. Ett barn som inte har fyllt 15 år och som har en sexuell relation med en vuxen person utsätts för brott. (

text: 6 kap.

text: och

text: 5 §§

text: brottsbalken

text: Utgångspunkten är att barn under 15 år har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. Det har alltså inte någon betydelse om barnet har deltagit frivilligt i de sexuella handlingarna (

text: prop. 2004/05:45 s. 21

text: och

text: JO brukar som regel vara försiktig med att uttala sig om de bedömningar som en nämnd har gjort. Det som har kommit fram i ärendet om AA ger mig dock anledning att uttala följande:

text: Redan när Migrationsverket anvisade AA till Mönsterås kommun fick nämnden information om att AA var gift med sin kusin, en vuxen son till fastern. Uppgiften ledde till oro för AA:s förhållanden. Under utredningen tog AA och fastern tillbaka uppgifterna om äktenskapet. Enligt en journalanteckning som jag har tagit del av gav utredarna uttryck för att de inte upplevde uppgifterna som trovärdiga. I remissvaret har socialnämnden uppgett att nämnden vid upprepade tillfällen informerade familjen om vad som gäller för 13-åringar i Sverige och att nämnden ställde krav på att AA:s kusin inte fick bo tillsammans med familjen. Under utredningstiden kom det dock fram uppgifter om att mannen ändå hade vistats hos familjen. Nämnden har även redogjort för att förutsättningarna för att se till att AA hade det bra i boendet blev sämre när familjen flyttade till ett annat boende.

text: Nämnden gjorde bedömningen att det inte gick att genomföra en omplacering mot AA:s vilja. Utredningen avslutades ”med insats från socialpedagog som ska jobba i hemmet med AA och familjen”. I en komplettering till yttrandet har förvaltningen uppgett att det inte fanns grund för någon tvångsåtgärd och att man inte såg någon annan möjlighet än att stadigvarande placera AA i familjehemmet hos sin faster och fasterns man.

text: Jag har förståelse för att nämnden ställdes inför en svår situation när man gjorde bedömningen att det inte gick att hitta en boendelösning på frivillig väg och när man inte heller ansåg att det fanns grund för tvångsåtgärder enligt LVU. En socialnämnd kan dock inte erbjuda andra insatser än sådana som nämnden bedömer kan tillgodose barnets behov på ett lämpligt sätt. Varken barnet eller den gode mannen har någon obegränsad frihet att välja vård- eller boendeform eller var placeringen närmare ska ske (jämför

text: prop. 1979/80:1 s. 185

text: och

text: prop. 2000/01:80 s. 91

text: Ett nätverkshem ska, som jag har anfört ovan, utredas på samma sätt som andra familjehem. En socialnämnd ställs generellt inför svåra avväganden när det kan bli aktuellt att placera ett barn i ett nätverkshem där familjehemsföräldrarna själva är asylsökande. Det ställer höga krav på familjehemsutredningen, och varje hem måste utredas noga för att socialnämnden ska kunna säkerställa att familjen kan tillgodose barnets behov och rättigheter. Inför det slutliga ställningstagandet ska nämnden göra en sammanvägd bedömning av förhållandena i det tilltänkta familjehemmet och förutsättningarna för att ge barnet vård där.

text: I det aktuella fallet fanns det omständigheter som talade för en placering av AA i det tilltänkta familjehemmet såsom att familjen hade god kännedom om henne och att AA kände en anknytning till och trygghet hos familjen. AA uttryckte även ett starkt önskemål om att få bo i det aktuella hemmet. Sådana omständigheter kan vid en sammanvägning av det som har kommit fram i en utredning om familjehemmet ofta leda till bedömningen att det är till barnets bästa att placeras där, trots att det har kommit fram vissa andra brister i det tilltänkta familjehemmets förmåga att uppfylla de åtaganden som ett uppdrag som familjehem innebär.

text: Ett barn som är under 15 år har behov av ett absolut skydd mot sexuella handlingar. En uppgift om att ett barn under 15 år är gift med eller har en äktenskapsliknande relation till t.ex. en son i ett tilltänkt familjehem är enligt min mening en uppgift av sådan art att det framstår som olämpligt med en placering av barnet i det hemmet med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . De eventuella skyddsfaktorer som finns i familjehemmet kan i ett sådant fall inte väga upp den risk som en placering i familjehemmet innebär för barnet. En annan sak är att familjen i många fall ändå kan och bör kvarstå som viktiga personer för barnet.

text: I detta fall hade AA uppgett att hon var gift med en vuxen son till de tilltänkta familjehemsföräldrarna. Hon tog sedan tillbaka uppgifterna men nämnden bedömde inte de senare uppgifterna som trovärdiga. Socialnämnden fick även information om att den aktuella mannen hade vistats i familjehemmets boende. De uppgifter som kom fram var enligt min mening sådana att socialnämnden inte borde ha erbjudit AA en placering i familjehemmet enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Nämndens åtgärder att informera familjehemmet om de regler som gäller för 13-åringar i Sverige och krav på att mannen som AA hade uppgett sig vara gift med inte fick bo tillsammans med familjen var i det sammanhanget inte tillräckliga.

text: Nämnden får kritik för att den placerade AA i familjehemmet trots att det hade kommit fram uppgifter om att hon var gift med en son till familjehemsföräldrarna. Socialnämnden har brustit i sitt ansvar att följa upp AA:s förhållanden i familjehemmet Socialnämnden har ett särskilt ansvar för barn som vistas i bl.a. ett familjehem. Nämnden ska noga följa vården av barnet. Uppföljningen sker framför allt genom regelbundna besök i familjehemmet och genom samtal med barnet och familjehemsföräldrarna. När det gäller ensamkommande barn är samtal med den gode mannen givetvis av stor vikt. Under uppföljningen ska nämnden särskilt uppmärksamma barnets eller den unges hälsa, utveckling, sociala beteende, skolgång och relationer till anhöriga och andra närstående (

text: 6 kap. 7 b §

text: SoL). Nämnden ska vara uppmärksam på om det finns behov av ändrade eller utökade insatser som kan medföra att det krävs en ny utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL (Socialstyrelsens allmänna råd: Handläggning av ärenden som gäller barn och unga [

text: SOSFS 2014:6

text: s. 6]).

text: Att noga följa vården och se till att ett barn som är placerat i ett familjehem har det bra är en av socialnämndens viktigaste uppgifter. För att nämnden ska kunna fullgöra sitt ansvar för att ett barn växer upp under trygga förhållanden krävs som regel en tät och kontinuerlig kontakt med barnet samt regelbundna besök där barnet vistas. Arbetet med att följa en placering måste givetvis anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet. Genom uppföljningen ska socialtjänsten bl.a. säkerställa att vården är rättssäker och trygg.

text: I remissvaret har nämnden uppgett att AA hade en pågående insats i form av en socialpedagog/behandlare och att det under sommaren i huvudsak var denne som hade kontakt med AA och familjen. Nämnden gjorde bedömningen att den kontakten var tillräcklig.

text: Mot bakgrund av det som hade kommit fram om AA och hennes relation till familjehemsföräldrarnas son var det naturligtvis särskilt angeläget att placeringen av AA noggrant följdes upp och att socialtjänsten hade en tät och kontinuerlig kontakt med AA och familjehemmet. Jag anser därför att det inte var tillräckligt att överlåta insynen i AA:s situation och familjehemmet till en

text: socialpedagog/behandlare på det sätt som skedde. Nämnden har därmed inte på ett godtagbart sätt följt AA:s situation i familjehemmet. För den bristen förtjänar nämnden kritik. Avslutande synpunkter Jag riktar i detta beslut kritik mot Socialnämnden i Mönsterås kommun för att nämnden placerade AA i familjehemmet trots att det hade kommit fram uppgifter om att AA, som var under 15 år, var gift med en vuxen son till familjehemsföräldrarna. Jag kritiserar även socialnämnden för att den inte har följt vården av AA på ett godtagbart sätt. Sammantaget är bristerna i handläggningen allvarliga.

text: Jag noterar att AA numera har fyllt 15 år. Insatser med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: för ett ensamkommande barn som har fyllt 15 år kräver samtycke av både barnet och den gode mannen. AA har även uppnått åldern för sexuellt självbestämmande. Det skyddsbehov som finns när det gäller barn som är under 15 år gör sig därför inte längre lika starkt gällande (jämför JO 2016/17 s. 484, dnr

text: Om nämnden bedömer att ett enskilt hem inte är lämpligt som familjehem ska en placering i det hemmet inte ske med stöd av bestämmelserna i SoL. Om det inte går att komma överens om ett lämpligt boende för barnet saknas därför förutsättningar för att placera barnet på frivillig grund. Det kan därmed uppstå en situation där det inte går att placera barnet med stöd av SoL och där det inte heller finns grund för tvångsåtgärder enligt LVU. Socialtjänsten har dock, utifrån sitt ansvar för att barn och unga som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver, ett fortsatt ansvar för barnet (

text: 5 kap. 1 §

text: SoL). Hur det kravet ska tillgodoses varierar naturligtvis från fall till fall, och jag är medveten om att detta inte är en enkel uppgift för socialtjänsten.

text: Socialstyrelsen överlämnade den 30 november 2017 en rapport till regeringen: Barn som kommer till Sverige och uppges vara gifta. Rapporten bygger bl.a. på intervjuer med socialsekreterare och deras chefer. Det har under arbetet med rapporten kommit fram att kommunerna önskar mer stöd i hur de ska handlägga ärenden som gäller barn som kommer till Sverige och uppger sig vara gifta. Socialstyrelsen har därför beslutat att ta fram en vägledning i syfte att förtydliga regelverket och tydliggöra vad socialtjänsten behöver ta hänsyn till vid handläggningen av sådana ärenden. Enligt Socialstyrelsen ska vägledningen vara klar under första kvartalet 2018 (läs mer på Socialstyrelsens webbplats www.socialstyrelsen.se).

text: Jag ser positivt på att det tas fram en vägledning på området. Det är min förhoppning att en sådan vägledning ska underlätta kommunernas handläggning av dessa ärenden och att den ska bli ett gott stöd vid framtagandet av egna interna handläggningsrutiner.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende mot en länsstyrelse angående handläggningen av ärenden rörande utredning av medicinska krav för fortsatt körkortsinnehav

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Länsstyrelsen i Kronobergs län den 26–28 oktober 2004 antecknades följande till protokollet under punkten 3.2.3.4 (JO:s dnr 3678-2004).

text: I ärenden rörande omprövning av körkortsinnehav (dnr 253-8344-03, 253-304-03 och 253-1655-03) förekom yttranden från länsstyrelsens konsultläkare där denne föreföll tillstyrka att ärendet avgjordes med villkor om att körkortshavaren efter sex månader skulle ge in nytt läkarintyg. I stället för att avgöra ärendet i enlighet med detta förelade länsstyrelsen körkortshavaren att inom sex månader komma in med läkarintyg i det pågående ärendet. Länsstyrelsen angav i respektive föreläggande att körkortet i enlighet med

text: 5 kap. 3 § 8 körkortslagen

text: skulle komma att återkallas om föreläggandet inte följdes. Konsultläkarens yttrande återgavs i samtliga fall i en särskild handling benämnd ”REMISS/YTTRANDE”, utformad av länsstyrelsen. Handlingen innehåller två spalter där läkaren kan kryssa för olika alternativ samt göra egna noteringar. I den vänstra spalten kan läkaren ange vilka kompletteringar, exempelvis ingivande av läkarintyg, som bör göras innan ett ärende kan avgöras. Den högra spalten är avsedd för läkarens synpunkter i sakfrågan. Under meningen Ärendet tillstyrks för en tid av ………. år/mån finns alternativ på åtgärder som efter angiven tid måste vidtas.

text: I ett av ärendena (dnr 253-1655-03) hade konsultläkaren vid ett tidigare tillfälle i den vänstra spalten angett att komplettering krävdes i form av läkarintyg att ges in inom sex månader. Sedan komplettering skett tillstyrkte konsultläkaren på sätt som inledningsvis redovisats att ärendet avgjordes. Företrädare för länsstyrelsen uppgav bl.a. följande. Länsstyrelsens tillvägagångssätt är att avgöra ärendet genom beslut om villkor för fortsatt körkortsinnehav endast om länsstyrelsen bedömer att tiden för att komma in med nytt läkarintyg skall sättas längre än sex månader. Är tiden sex månader eller kortare utfärdas i stället ett nytt föreläggande i det pågående ärendet. Beslutet härom kan inte i sig överklagas. Om körkortshavaren vägrar att följa föreläggandet kan länsstyrelsen återkalla körkortet. Först genom ett överklagande av ett sådant beslut kan ett föreläggande komma att överprövas. Hur andra länsstyrelser gör har inte undersökts. – Utformningen av blanketten är inte tillfredsställande. Bland annat har vissa rutor fallit bort. JO anförde följande till protokollet. Om det finns anledning att anta att en körkortshavare inte uppfyller de förutsättningar som gäller för att inneha körkort, skall länsstyrelsen enligt

text: 5 kap. 2 § första stycket körkortsförordningen (1998:980)

text: skyndsamt utreda dennes lämplighet. Som framgår av andra stycket får länsstyrelsen i detta syfte förelägga

text: körkortshavaren bl.a. att ge in ett läkarintyg som visar att körkortshavaren uppfyller de medicinska kraven för körkortsinnehavet. I stället för att besluta om körkortsingripande kan länsstyrelsen med stöd av

text: 3 kap. 10 § körkortslagen

text: föreskriva särskilda villkor för körkortsinnehavet (se även

text: 3 kap. 9 § körkortsförordningen

text: ). Berörda ärenden rör frågan om ingripande på grund av bruk av medel som påverkar förmågan att framföra motordrivet fordon. Detta regleras närmare i 12 kap. Vägverkets föreskrifter (

text: VVFS 1996:200

text: ) om medicinska krav för innehav av körkort, traktorkort och taxiförarlegitimation m.m. Av 9 § framgår att fortsatt innehav kan medges trots att varaktig nykterhet inte har verifierats om omständigheterna i övrigt med styrka talar för en god prognos. Enligt 10 § skall omprövning ske efter sex månader, efter ytterligare sex månader och efter ytterligare tolv månader. Som allmänt råd till denna bestämmelse har Vägverket anfört bl.a. att ett villkor om läkarintyg inte bör omfatta den totala uppföljningsperioden. Sedan läkarintyg har kommit in har länsstyrelsen således att avgöra om körkortsingripande skall ske eller om det är tillräckligt att villkor föreskrivs. Det kan givetvis också förekomma att ytterligare kompletteringar är nödvändiga. Om länsstyrelsen bedömer att körkortsinnehavet kan fortsätta med omprövning efter sex månader synes dock nyss nämnda föreskrifter tala för att ärendet skall avgöras genom ett beslut om villkor för körkortsinnehavet (jfr bl.a.

text: RÅ 1995 ref. 81

text: som rörde ett föreläggande som grundade sig på ett tidigare beslut om villkor att efter sex månader komma in med läkarintyg). Därigenom får körkortshavaren också möjlighet till överprövning av behovet av ytterligare utredning (jfr RÅ85 2:12), vilket annars kan ske endast om körkortet återkallas på grund av körkortshavarens vägran att ge in läkarintyg. Mot bakgrund av det nyss sagda skall länsstyrelsen anmodas att yttra sig över handläggningen av här berörda ärenden.

text: Utredning

text: I yttrande den 16 mars 2005 anförde länsstyrelsen följande.

text: Länsstyrelsen har anmodats yttra sig över principerna för handläggning av körkortsärenden när det gäller omprövning på grund av medicinsk lämplighet. I tre ärenden har länsstyrelsen, trots att vår konsultläkare tillstyrkt fortsatt innehav av körkort, förelagt körkortshavaren att komma in med läkarintyg. I de fall som uppmärksammats av JO har konsultläkarens rekommendation att låta körkortshavaren behålla körkortet gjorts med förutsättningen att det fortsatta körkortsinnehavet skulle förenas med villkor om att lämna läkarintyg för att fortsatt styrka sin lämplighet. I inspektionsprotokollet har JO redogjort för vilka konsekvenser beslut om att förelägga om fortsatt utredning av ett ifrågasatt körkortsinnehav får för körkortshavaren, jämfört med ett beslut om villkor. I det fall länsstyrelsen i ett utredningsärende förelägger körkortshavaren att komma in med läkarintyg (med stöd av

text: 5 kap. 2 § körkortsförordningen

text: [KKF]) kan körkortshavaren inte överklaga länsstyrelsens beslut att kräva in intyg. Ett sådant beslut kan endast bli överprövat i samband med att länsstyrelsen återkallar körkortet på grund av att det efterfrågade intyget inte kommit in. I det fall länsstyrelsen i stället beslutar att förena körkortet med villkor att lämna läkarintyg (med stöd av

text: 3 kap. 10 § körkortslagen

text: [KKL]), kan körkortshavaren överklaga – och få överprövat – länsstyrelsens beslut att kräva att läkarintyg lämnas. Länsstyrelsen vill här framhålla följande. Innehavet av ett körkort kan ifrågasättas, genom att det kommer in en anmälan från läkare eller polis, genom att det kommer fram omständigheter i en dom eller strafföreläggande eller om det av annan anledning finns anledning att ifrågasätta ett körkortsinnehav. Länsstyrelsen har då att (skyndsamt) utreda frågan om körkortshavarens lämplighet. När det gäller ifrågasatt körkortsinnehav på grund av misstanke om att en körkortshavare inte uppfyller de

text: medicinska kraven ingår normalt i utredningen att körkortshavaren föreläggs att lämna läkarintyg enligt 5 kap. 2 § KKF, för att styrka sin lämplighet. Länsstyrelsen kan, i denna utredning av om körkortshavaren är lämplig eller inte, komma att kräva (genom att förelägga honom/henne) att flera intyg lämnas. Om det kvarstår frågetecken efter att ett begärt intyg lämnats in kan körkortshavaren föreläggas på nytt osv. till dess det står klart att körkortshavaren inte är lämplig eller det står klart att det inte finns anledning att ingripa mot körkortsinnehavet. (Utredningen är då alltså klar.) Om utredningen visar att körkortshavaren är olämplig återkallas körkortet med stöd av 5 kap. 3 § punkten 7 KKL. Länsstyrelsen kan vidare, när utredningen är klar och denna har utvisat att det inte finns något hinder för körkortsinnehav, antingen besluta att ingen åtgärd vidtas avseende körkortsinnehavet eller att inget körkortsingripande skall ske men att körkortet skall förenas med villkor enligt 3 kap. 10 § KKL. I det senare fallet föreligger det alltså inget hinder mot innehavet, under förutsättning att en uppföljning sker i form av att körkortet förenas med villkor. Under utredningens gång skickar länsstyrelsen förfrågningar, i form av remisser, till länsstyrelsens konsultläkare i körkortsfrågor. Konsultläkaren gör de medicinska bedömningarna, bl.a. utifrån bestämmelserna i Vägverkets föreskrifter om medicinska krav för innehav av körkort, traktorkort och taxiförarlegitimation m.m. (

text: VVFS 1996:200

text: ändrad genom

text: VVFS 1998:89

text: ). Konsultläkaren är ett stöd och en hjälp för länsstyrelsens handläggare när det gäller att hantera de medicinska frågorna kring körkortsinnehav. Länsstyrelsen är emellertid inte bunden av de svar och rekommendationer som konsultläkaren ger. I de tre av JO granskade ärendena 253-8344-03 enligt protokollet – avser dock 253- 8344-02 – 253-304-03 samt 253-1655-03 har remiss skickats till konsultläkaren. Två av ärendena har påbörjats som utredningsärende, dvs. körkortsinnehavet har ifrågasatts på grund av att det fanns misstanke om att körkortshavarna inte var tillförlitliga i nykterhetshänseende (i båda fall i anledning av uppgifter som framkommit i dom från allmän domstol). I det tredje ärendet har körkortshavaren meddelats körkortstillstånd med villkor om att lämna läkarintyg, men eftersom intyg inte lämnats (i tid) har körkortsinnehavet ifrågasatts. Konsultläkaren har i samtliga tre fall – efter det att körkortshavarna förelagts om att komma in med intyg, dessa intyg kommit in och konsultläkaren granskat intygen – kryssat i att ”ärendet tillstyrks för en tid av sex månader, därefter förnyad undersökning och nytt intyg utfärdat av specialist i allmän medicin/distriktsläkare, styrkt med prover tagna vid tre tillfällen” (alternativt varannan månad). Mot bakgrund av vad som redogjorts ovan om hur ett ärende normalt handläggs skulle detta innebära att – under förutsättning att det inte fanns anledning att ifrågasätta konsultläkarens bedömning i ärendet – körkortshavaren ansågs ”färdigutredd” och att det inte fanns anledning att besluta om ett körkortsingripande under förutsättning att körkortet förenades med villkor om uppföljning i form av läkarintyg. Emellertid har ordinarie rutiner inte följts (dvs. att ärendet överlämnas till annan handläggare som beslutar om villkor, efter det att körkortshavaren kommunicerats). Anledningen torde vara att handläggarna av dessa ärenden (det rör sig om två olika handläggare) varit oerfarna och inte lämnats tillräckligt tydliga instruktioner om rutinerna i förevarande typ av ärende, samt att den remiss som länsstyrelsen skickar till konsultläkaren, och även får svar från konsultläkaren på, är otydlig i sin utformning. Eftersom handläggaren självständigt handlägger ärendet fram till dess att ett beslut om återkallelse fattas, har inte någon annan varit inblandad och kunnat ta upp saken med respektive handläggare. För att säkerställa att problemet inte uppstår igen har följande åtgärder vidtagits: − Konsultläkarremisserna har fått ny, och tydligare utformning. − En genomgång har gjorts – i samband med ett arbetsgruppsmöte – av rutinerna i förevarande typ av ärende.

text: Bedömning

text: När samtliga åtgärder som har bedömts vara nödvändiga för utredningen av ett ärende har vidtagits och beredningen kan sägas vara färdig skall myndigheten på grundval av utredningen avgöra ärendet genom ett beslut.

text: Utgångspunkten för länsstyrelsens bedömning i de nu aktuella ärendena var att körkortsinnehav förutsätter att varaktig nykterhet kan verifieras. Även om så inte är fallet är det dock möjligt att medge fortsatt innehav av körkort om omständigheterna i övrigt med styrka talar för en god prognos. I en sådan situation måste länsstyrelsen självfallet följa upp och ompröva om nämnda krav kommer att kunna uppfyllas eller om det finns skäl att på nytt överväga om ett körkortsingripande skall ske. Vägverket har föreskrivit inom vilka intervall omprövning skall ske (se 12 kap. 10 § Vägverkets föreskrifter om medicinska krav för innehav av körkort, traktorkort och taxiförarlegitimation m.m.). Som länsstyrelsen också har anfört sker uppföljningen genom att det fortsatta körkortsinnehavet med stöd av

text: 3 kap. 10 § körkortslagen

text: förenas med villkor.

text: Konsultläkaren har, till synes i överensstämmelse med Vägverkets föreskrifter, föreslagit fortsatt körkortsinnehav med villkor att inom sex månader komma in med nytt läkarintyg. Om det inte fanns skäl att frångå konsultläkarens bedömning borde länsstyrelsen ha avslutat respektive ärende enligt konsultläkarens tillstyrkan. Att länsstyrelsen i stället utfärdade ett nytt föreläggande medförde bl.a. att körkortshavarna fråntogs möjligheten att få behovet av ytterligare utredning prövat i högre instans. Av länsstyrelsens yttrande framgår att handläggningen inte har skett enligt tillämpliga rutiner.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Jönköpings län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Jönköping, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 11 januari 2007, ifrågasatte Jönköpings Byggnads AB, genom AA, åklagares vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Jönköping, handläggning av en förundersökning rörande bokföringsbrott och skattebrott. Han uppgav att ärendet legat i över fyra år utan åtgärd och att det därefter skrivits av med hänvisning till preskription.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 205A-1437-02-1 samt Polismyndighetens i Jönköpings län ärende (K25717-02) infordrades och granskades. Av dessa framkom bl.a. följande.

text: Den 25 juni 2002 inkom till åklagarkammaren från en advokat anmälan, jämte förvaltarberättelse, rörande misstanke om bokföringsbrott av företrädare i ett bolag som försatts i konkurs. Den 17 september 2002 inleddes förundersökning och direktiv gavs. Sedan vissa utredningsåtgärder vidtagits gavs den 15 oktober 2003 ytterligare direktiv till polisen. Den 9 mars 2004 inleddes förundersökning avseende skattebrott och direktiv utfärdades samma dag. Därefter skickade åklagaren två påminnelser till polisen. Den 12 september 2005 hölls ett förhör. Åklagaren påminde sedan vid ytterligare två tillfällen. Förundersökningen lades ned den 22 september 2006 med motiveringen att skattebrottet preskriberats och att bokföringsbrottet inte skulle gå att utreda innan preskription inträdde.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) inkom med ett yttrande enligt i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Handlingarna i ärendet K25717-02 har granskats varvid bl.a. följande framkommit.

text: Anmälan inkom till Åklagarkammaren i Jönköping den 25 juni 2002 tillsammans med förvaltarberättelse. Förundersökning inleddes av åklagare den 17 september 2002. Samma dag överfördes ärendet till Ekoroteln vid Polismyndigheten i Jönköpings län med utredningsdirektiv. Ärendet överlämnades av rotelchefen till ekonom för genomgång och inhämtning av bokföring enligt åklagarens direktiv. Ekonomen meddelade att hon var jävig i detta ärende och att hon därför inte kunde göra den ekonomiska analys som erfordrades. Den 21 november 2002 lades ärendet i balans med anledning av att utredningsläget vid roteln var ansträngt och att det inte fanns någon handläggare som kunde ta sig an ärendet vid denna tidpunkt. I slutet av december 2002 tog den ordinarie ekonomen på roteln föräldraledigt och en vikarie tillsattes i februari 2003. Bokföringen i det aktuella bolaget hämtades in och under senare delen av 2003 granskades bokföringsmaterialet. I direktiv från åklagaren den 15 oktober 2003 konstaterade åklagaren att de dittills vidtagna granskningsåtgärderna inte gav tillräckligt underlag för en bedömning och att det därför skulle hållas förhör, vilket också gjordes i november samma år. Därefter skickade polisens ekonom över sin samlade bild av ärendet till åklagaren samt en begäran att få tillgång till kontoutdrag avseende bolagets ägares privata konton. I januari 2004 erhöll polisen kontoutdragen. I mars 2004 lämnade åklagaren nya direktiv och konstaterade att det skulle komma att krävas mycket arbete för att komma vidare i utredningen. Åklagaren överlämnade till Polismyndigheten att ta ställning till hur ärendet skulle prioriteras men nämnde även ärenden som han ansåg hade högre prioritet. Sommaren 2004 tillträdde en ny chef för Ekoroteln som under tiden fram till april/maj 2005 samtidigt var chef för en annan utredningsenhet vid Polismyndigheten. Den 23 maj 2005 tilldelades en handläggare ärendet och därefter vidtogs utredningsåtgärder med bl.a. polisförhör. Efter att åklagaren skickat två påminnelser, varav den sista skickades i mars 2006, fördes en dialog mellan handläggaren och åklagaren. Åklagaren konstaterade då att ärendet var nära preskription och att han hade för avsikt att lägga ned ärendet. I september 2006 lades ärendet ned.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Av

text: 23 kap 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: skall en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns inte längre anledning till dess fullföljande, skall den läggas ned. Då åklagare leder förundersökningen har denne ansvaret för att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Det kan konstateras att här aktuellt ärende har varit av komplicerad beskaffenhet med ett omfattande bokföringsmaterial som krävt personal med specialistkompetens. Olika omständigheter har bidragit till att utredningen inte har bedrivits tillräckligt effektivt. Det framgår att utredningen har fått stå tillbaka för ärenden som haft högre prioritet. Trots detta har det funnits en strävan att driva utredningen framåt genom olika åtgärder. Polismyndigheten finner att det inte kan uteslutas att åklagarens direktiv, där han överlåtit till Polismyndigheten att göra en prioritering av ärendet och även uttalat sin egen uppfattning i frågan, kan ha påverkat ansvarig chef vad gäller prioriteringsnivån. Detta innebär inte att Polismyndigheten kan fråntas sitt ansvar att driva brottsutredningar med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Det är otillfredsställande, som i detta fall, att polisarbetet har bedrivits på ett sådant sätt att en förundersökning måste läggas ned på grund av risk för att brottet preskriberas. Myndigheten kommer att arbeta vidare för att ge de förutsättningar som krävs för att brottsutredningar ska kunna handläggas med det krav på skyndsamhet som är föreskrivet.

text: Åklagarmyndigheten anmodades därefter att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Myndigheten (genom vice överåklagaren CC) kom in med ett remissvar jämte yttrande från chefsåklagaren DD.

text: DD

text: Inledningsvis kan jag i allt väsentligt bekräfta den redovisning som Polismyndigheten i Jönköpings län lämnat till JO beträffande handläggningen. Vad som dock inte med tydlighet framgår av redovisningen är att EE vid ett flertal tillfällen skriftligen påmint polisens eko-rotel, nämligen 2004-09-28, 2005-03-29, 2005-09-13 och slutligen 2006-03-21. Eko-roteln har efter samtliga påminnelser lämnat besked om handläggningen och då i ett par svar att ärendet är lagt i balans. Av polismyndighetens yttrande framgår att myndigheten inte anser att skyndsamhetskravet enligt

text: 23 kap 4 § 2 st.

text: RB uppfyllts i detta fall. Det är en åsikt som jag måste instämma i. Sedan jag tillträdde som kammarchef juni 2003 har jag vid ett stort antal tillfällen påtalat för polismyndighetens högsta ledning att polisens genomströmningstider för eko-mål har varit och är alltjämt oacceptabla. Förutvarande RÅ besökte kammaren 2003-10-28 och vid detta besök anordnades ett möte mellan denne och dåvarande länspolismästaren där just problemen med eko-utredningarna diskuterades. Härefter avgav jag 2003-11-05 ett yttrande över polismyndighetens förslag till verksamhetsplan, där jag ånyo påtalade problemen med eko-utredningarna. Yttrandet bifogas (här utelämnat; JO:s anm.). Detta yttrande fick till följd att ett stormöte anordnades mellan eko-åklagare och eko-rotelns personal där problemen dryftades. Härefter har jag, såsom tidigare nämnts, fortlöpande aktualiserat problemen med eko-målen med länspolismästaren. Glädjande är att vi under i vart fall det senaste halvåret sett en effektivitetsökning, som främst beror på att äldre och erfarna utredare rekryterats till eko-roteln. Tyvärr har polismyndigheten haft problem med att ersätta vakanser på eko-roteln med unga, välutbildade och ambitiösa utredare. Dessa vill syssla med annan utredningsverksamhet, trots lägre löneläge. Det nu konkreta ärendet har inte särskilt påtalats för polismyndighetens ledning utan de påpekanden som vi här ifrån kammaren har gjort har varit av mer generell natur, eftersom vi haft problem med ett stort antal ärenden. Ändock anser jag att såväl kammaråklagare EE som jag genom de åtgärder och påpekanden som gjorts under flera års tid, bland annat lyft upp problemen på högsta åklagarnivå, vidtagit de åtgärder som kan anses krävas för att skynda på förundersökningen. Jag anser inte heller att kritik kan riktas mot EE för dennes direktiv att ifrågavarande ärende bl. a. p.g.a. preskriptionstiden måste stå tillbaka för andra ärenden där möjligheterna till framgång var större.

text: CC anförde i huvudsak följande.

text: Bedömning

text: Efter att åklagaren den 17 september 2002 beslutat att inleda förundersökning för bokföringsbrott utfärdade åklagaren samma dag skriftliga utredningsdirektiv till polisen. I direktiven sägs bl.a. att hela bokföringen måste bli föremål för en fullständig genomgång och då av polisens ekonom vid ekoroteln. Av polismyndighetens yttrande framgår att ärendet den 21 november 2002 lades i balans p.g.a. utredningsläget vid ekoroteln. En granskning av bokföringen kom att ske under senare delen av 2003. Av chefsåklagarens yttrande framgår att åklagaren därefter vid upprepade tillfällen påmint polisen. Vidare framgår att chefsåklagaren vid upprepade tillfällen med polisledningen tagit upp problemen när det gällde polisens resurs- och kompetensbrist gällande utredningen av ekomålen. Jag får härvid redovisa till chefsåklagarens yttrande.

text: Enligt Åklagarmyndighetens mening har den handläggande åklagaren och chefen för åklagarkammaren gjort vad som rimligen kan begäras för att få till stånd en fungerande verksamhet rörande utredningen av ekomålen. I nu aktuellt mål beslutade åklagaren den 22 september 2006 dels att lägga ned förundersökningen rörande skattebrott under motivering att brottet har preskriberats och dels att lägga ned förundersökningen rörande bokföringsbrott under motivering att det är uppenbart att brottet inte går att utreda innan preskription inträtt. Av handlingarna framgår att brottet skulle preskriberas den 8 mars 2007. Enligt Åklagarmyndighetens mening kan det understundom vara nödvändigt att prioritera i den ordning som målen skall bli föremål för utredning. Detta är inte helt ovanligt när det gäller handläggning av ekomål. Att prioriteringen därvid görs så att preskription i görligaste mån undviks är självfallet viktigt. Av chefsåklagarens yttrande framgår att anhopningen av mål var av sådan omfattning att en prioritering var nödvändig att göra. Även om det inte helt kan uteslutas att det är möjligt att åklagaren tillsammans med företrädare för ekoroteln genom en annan prioritering kunnat ha förhindra att preskription inträtt på sätt som nu skett bör enligt Åklagarmyndighetens mening åklagaren inte kritiseras för att prioriteringen i slutändan inneburit att brotten preskriberats. Att preskription i nu aktuellt mål inträtt torde i första hand vara att tillskriva polisens bristande utredningsresurser. Jönköpings Byggnads AB bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]).

text: Utredningen ger vid handen att det aktuella ärendet i perioder har legat obearbetat under mycket lång tid, som längst under drygt ett och ett halvt år och därefter under ytterligare en period om drygt ett år innan förundersökningen på grund av preskription och förestående preskription lades ned.

text: Som förklaring till den underlåtna handläggningen har polismyndigheten i huvudsak hänvisat till stor arbetsbelastning, resursbrist och rekryteringssvårigheter. Åklagarmyndigheten har å sin sida främst lyft fram polisens bristande utredningsresurser.

text: Även om arbetssituationen är ansträngd och man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra, är det självfallet helt oacceptabelt att inga åtgärder vidtas i ett ärende under så lång tid som nu varit fallet och att en förundersökning läggs ned på grund av preskription eller nära förestående preskription.

text: Enligt min mening är det uppenbart att ansvaret för den bristfälliga hanteringen av ärendet i första hand åvilar polismyndigheten. Det som kommit fram i ärendet om de problem som myndigheten brottas med, t.ex. rekryteringssvårigheter, för att komma till rätta med handläggningen av ekomål är i högsta grad oroväckande. En väl fungerande utredningsverksamhet har nämligen en betydande brottsförebyggande effekt och bidrar till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas

text: intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Jag utgår från att myndigheten kommer att vidta kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med de aktuella problemen så att utredningsverksamheten framdeles kan bedrivas på ett effektivt och rättssäkert sätt.

text: Det övergripande ansvaret för förundersökningen har vilat på EE. Mot bakgrund av vad som framkommit om de kontakter som förevarit mellan polismyndigheten och åklagare beträffande handläggningen av eko-ärenden och det förhållandet att EE påmint med viss regelbundenhet om ärendet finner jag inte anledning att rikta någon kritik mot honom för bristande aktivitet. Jag vill emellertid erinra om de föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning av pågående förundersökningar som nyligen utfärdats (

text: ÅFS 2007:5

text: ). I 2 § stadgas bl.a. att åklagaren inte får dröja med att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt längre tid än tre månader från det att utredningsåtgärder senast vidtogs eller åklagaren genom direktiv, påminnelser eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt.

text: Den 22 september 2006 beslutade EE att lägga ned förundersökningen med motiveringen att preskription inträtt för skattebrottet och att det var uppenbart att bokföringsbrottet inte gick att utreda innan preskription inträdde. Tidpunkten för bokföringsbrottet har i anmälan angetts vara den 3 september 1996 till och med den 8 mars 2002, vilket innebär att brottet skulle preskriberas den 8 mars 2007.

text: En åklagare bör, enligt min uppfattning, normalt sett inte lägga ned en förundersökning med hänvisning till förestående preskription. Även om polisens bristande utredningsresurser talar för att bokföringsbrottet inte skulle ha kunnat utredas innan preskription inträtt återstod vid tiden för EE:s beslut sex månader till preskription. Eftersom det är av stor betydelse för medborgarnas förtroende för åklagare och polis att brottsanmälningar leder till en så noggrann utredning som möjligt borde förundersökningen i den delen inte ha lagts ned redan den 22 september 2006.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten för bristerna i handläggningen. Jag konstaterar vidare att EE inte kan undgå viss kritik för sitt beslut att lägga ned för-undersökningen avseende bokföringsbrott trots att preskription ännu inte inträtt.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Medborgarnämnden i Värnamo kommun för brister i utredningsförfarandet i ärenden om ekonomiskt bistånd

sammanfattning: I beslutet uttalar sig JO om utredningsförfarandet i ärenden om ekonomiskt bistånd. Medborgarnämnden i Värnamo kommun får kritik för utformningen av vissa frågeformulär och blanketter i sådana ärenden.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot socialtjänsten i Värnamo kommun om handläggningen av ett ärende om försörjningsstöd. Han uppgav i huvudsak följande: När han tog kontakt med socialtjänsten för att ansöka om försörjningsstöd blev han uppmanad att fylla i ett standardiserat formulär. I formuläret fanns det t.ex. frågor om sökanden hade varit utsatt för psykisk misshandel eller sexuella övergrepp och om hans eller hennes husdjur hade blivit misshandlat. Dessa frågor hade inget att göra med hans ansökan om ekonomisk hjälp. Socialtjänsten ville också ha hans tillåtelse att begära handlingar från bl.a. psykolog och läkare. Han ifrågasätter att socialtjänsten behövde ha tillgång till dessa uppgifter.

text: Utredning

text: JO begärde in ansökningsformulär och samtyckesblanketter från medborgarförvaltningen i Värnamo kommun. Därefter begärde JO att Medborgarnämnden i Värnamo kommun skulle yttra sig över anmälan. Nämnden, sociala utskottet, anförde i huvudsak följande:

text: Vid den tid då AA ansökte om försörjningsstöd var den rutin gällande att den sökande ombads att fylla i relativt omfattande material, som skulle ligga till grund för bedömning om personens rätt till ekonomiskt bistånd. Syftet med detta dokument var att alla sökande skulle få en likvärdig utredning. En annan anledning är att personen, innan den kommer på besök till medborgarförvaltningen, ska vara förberedd på vilka frågor som kan komma.

text: Utredning

text: Medborgarförvaltningens ekonomisektion har påbörjat arbetet med en översyn av ansökningsförfarandet. Vissa frågor har visat sig vara alltför ingående och personliga före det att en kontakt etablerats mellan klient och handläggare. Det har

text: ej heller framgått av materialet att ifyllande av svar på frågorna är frivilligt. Det ska även göras en översyn rörande vilka bilagor som ska medfölja ansökan. AA har nu kontakt med handläggare på ekonomisektionen och inget har framkommit som tyder på att denna kontakt är negativ för AA. AA fick möjlighet att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på ett annat sätt har enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Vid prövningen av en ansökan om försörjningsstöd ska socialnämnden i första hand ta ställning till om den enskilde är i behov av stöd och hjälp och om behovet kan tillgodoses på något annat sätt än genom bistånd. För att kunna göra en sådan prövning måste socialnämnden i sin utredning skaffa sig en helhetsbild över den enskildes ekonomiska situation. Vilka utredningsåtgärder som behöver vidtas och hur uppgifterna ska tas in bör bestämmas i samråd mellan handläggaren och den sökande. Uppgifter ska i första hand komma från den enskilde själv. Det är givetvis endast uppgifter som är relevanta för biståndsbedömningen i det enskilda ärendet som ska begäras in.

text: För att handläggningen ska bli effektiv kan det vara lämpligt att förvaltningen informerar den enskilde om vilka handlingar och uppgifter som han eller hon bör ha med sig eller eventuellt lämna in till förvaltningen i förväg. De uppgifter och handlingar som förvaltningen begär in måste givetvis vara förenliga med de principer som gäller för socialtjänstens verksamhet. I den delen kan jag hänvisa till bestämmelsen i

text: 1 kap. 1 §

text: SoL om att socialtjänsten ska visa respekt för den enskildes integritet. Det är också viktigt att lyfta fram att nämndens utredning inte får bli mer omfattande än vad som är nödvändigt för prövningen i det enskilda fallet. Jag vill i sammanhanget poängtera att om den biståndssökande inte vill att socialtjänsten ska kontrollera vissa uppgifter eller om den enskilde inte vill lämna vissa uppgifter till förvaltningen, kan han eller hon välja att inte fullfölja sin ansökan eller att få den avgjord på de uppgifter som finns.

text: Jag har tagit del av det utredningsformulär som förvaltningen lämnade till AA. Formuläret innehöll tolv olika avsnitt där varje avsnitt behandlade ett ämne, t.ex. personuppgifter, aktuell situation, ekonomi, arbetslivserfarenhet och hälsa. Inom varje avsnitt fanns flera frågor som den sökande skulle besvara. I avsnittet som behandlade hälsa uppmanades den sökande att bl.a. besvara frågor som ”Har ni de kontakter ni önskar gällande er psykiska hälsa?”, ”Har du någonsin blivit utsatt för sexuella övergrepp?” och ”Har ditt husdjur någonsin blivit fysiskt misshandlat?”.

text: Om det inte finns någon indikation för t.ex. psykisk ohälsa är det olämpligt att i ett inledande skede av handläggningen ställa ingående frågor till den sökande om detta. Under socialtjänstens handläggning av ärendet kan det naturligtvis komma fram uppgifter om den enskilde som gör det motiverat att fördjupa utredningen i

text: vissa avseenden. Vilken utredning som i så fall kan behövas bör bestämmas i samråd med den enskilde.

text: Det är enligt min mening anmärkningsvärt att det utredningsformulär som förvaltningen använde vid den sökandes inledande kontakt med förvaltningen innehöll frågor av mycket känslig natur och flera frågor som framstår som irrelevanta för biståndsbedömningen. Formuläret lämnades till den enskilde utan att någon bedömning gjordes av om det var motiverat att ställa samtliga frågor till den sökande. Vidare framgick det inte att det var frivilligt för den sökande att svara på frågorna.

text: Jag har även tagit del av en separat samtyckesblankett och en blankett för återkallande av samtycke som förvaltningen använde. Jag vill framhålla att det är viktigt att de förtryckta medgivanden som den enskilde förväntas skriva under inte är för generellt utformade. Ett lämpligt arbetssätt är att den enskilde efter samråd med handläggaren lämnar sitt samtycke till varje specifik utredningskontakt som bedöms vara nödvändig för utredningen i det enskilda fallet.

text: Sammanfattningsvis är jag kritisk till förvaltningens utredningsförfarande och till utformningen av de blanketter som användes under utredningen.

text: Nämnden har i remissvaret medgett att det funnits brister i ansökningsförfarandet och förklarat att en översyn av detta påbörjades under 2014. Jag utgår från att nämnden beaktar mina uttalanden och säkerställer att förvaltningen numera arbetar efter rutiner som är förenliga med bestämmelserna i SoL.

text: Mina synpunkter på utredningsförfarandet i biståndsärenden är generella. Jag skickar därför en kopia av detta beslut för kännedom till Inspektionen för vård och omsorg, som är ordinarie tillsynsmyndighet för socialtjänsten, och till

text: Socialstyrelsen, som bl.a. ansvarar för att ta fram föreskrifter och allmänna råd på det området. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Långsam handläggning
Underrättelse

title: Anmälningar mot åklagare vid Åklagarmyndigheten i Stockholm gällande dröjsmål med att underrätta socialnämnden om ett meddelat besöksförbud m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i två anmälningar klagomål mot åklagare vid Åklagarmyndigheten i Stockholm. I den första anmälan klagade han på att socialnämnden inte hade underrättats om ett meddelat besöksförbud. Han uppgav att han den 27 januari 2003 hade delgivits ett besöksförbud meddelat av kammaråklagaren BB. Trots att han och hans f.d. fru, som var den person som besöksförbudet avsåg att skydda, har gemensamma barn under 18 år underrättades inte socialnämnden i enlighet med gällande bestämmelser. En underrättelse skickades inte förrän han hade skickat en förfrågan i saken till åklagarkammaren

text: I en senare inkommen anmälan riktade AA kritik mot kammaråklagaren CC för att denne inte hade vidarebefordrat ett överklagande. Han anförde då att han hade fått avslag på sin begäran om besöksförbud för hans f.d. fru. Trots att han två månader innan anmälan till JO gjordes hade skrivit till åklagaren och begärt att saken skulle prövas av tingsrätten hade ingenting hänt. Han bifogade den aktuella skrivelsen till anmälan.

text: Utredning

text: Från åklagarkammaren i Stockholm infordrades diarieblad samt beslut om besöksförbud i ärende C5-18-348-03. Dessutom inhämtades muntliga upplysningar.

text: BB anförde att hon tjänstgjorde i stället för den ordinarie åklagaren i ärendet, kammaråklagaren DD, vid en häktningsförhandling och att hon i samband med denna beslutade om besöksförbud för AA. Hon kontrollerade inte att en underrättelse skickades i ärendet och känner inte till kammarens rutiner i detta avseende.

text: DD uppgav att hon kände till att en underrättelse till socialnämnden i det aktuella fallet hade skickats först sedan AA framfört klagomål. Normalt skickas underrättelser genom kansliets försorg och det hade, såvitt hon kände till, inte varit några klagomål tidigare.

text: En åklagarsekreterare på kammaren uppgav att hon skötte fem rotlar på kammaren varav tre handlägger familjevåldsärenden. Hon kände inte till att det fanns en skyldighet att underrätta socialnämnden om besöksförbud när parterna har gemensamma barn under 18 år. Det är först efter den aktuella händelsen som hon fått kännedom om detta. Såvitt hon förstår ligger ansvaret för underrättelsen på åklagaren men frågan har inte närmare diskuterats på kammaren.

text: Ärendet remitterades därefter till åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande i följande avseenden.

text: 1. Anledningen till att en underrättelse till socialnämnden inte skickades i anslutning till att beslut om besöksförbud meddelades,

text: 2. vilka rutiner som tillämpas beträffande underrättelser till socialnämnden, samt

text: 3. hur AA begäran den 28 mars 2003 om omprövning av beslut och prövning i tingsrätt hade handlagts.

text: Åklagarmyndigheten inkom med ett remissvar till vilket fogats yttranden från chefsåklagaren EE samt DD och BB.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 § lagen (1988:688)

text: om besöksförbud får förbud meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Åklagarens beslut om besöksförbud skall prövas av tingsrätten, om den som har ålagts besöksförbud eller den som förbudet avses skydda begär det. Begäran om sådan prövning skall göras hos åklagaren, som i så fall skall överlämna ärendet till rätten (14 §).

text: I 23 § föreskrivs att åklagaren, om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl till det, får häva eller ändra ett beslut i fråga om besöksförbud som har meddelats av åklagaren eller rätten.

text: Enligt 6 a § skall frågor om besöksförbud handläggas skyndsamt.

text: Av

text: 4 a § förordningen (1988:691)

text: om tillämpning av lagen (

text: ) om besöksförbud följer att om en domstol eller åklagare meddelar beslut om besöksförbud skall socialnämnden genast underrättas, om den mot vilket beslutet avses gälla och den som förbudet avses skydda har gemensamma barn under 18 år.

text: Bedömning

text: Av utredningen har framkommit att ärendet i vilket AA meddelades besöksförbud var lottat på DD men att hon var på kurs den dag som häktningsförhandling mot AA skulle hållas varför BB tjänstgjorde vid denna. BB hade då också att ta ställning till en begäran om besöksförbud. Hon meddelade AA besöksförbud och delgav honom detta i samband med häktningsförhandlingen. BB har anfört att hon

text: efter förhandlingen överlämnade akten i ärendet till DD:s sekreterare och utgick ifrån att DD hade ansvar för att vidta de åtgärder som efter häktningsförhandlingen blev aktuella i ärendet. DD har uppgett att hon var av uppfattningen att underrättelser till socialnämnden sköttes av kansliet.

text: Åklagarmyndigheten har anfört att anledningen till att underrättelse inte genast skickades i ärendet sannolikt berott på ett missförstånd mellan BB och DD i frågan om vem som hade det fulla ansvaret för ärendet.

text: Åklagarmyndigheten har i denna fråga angett att det är åklagaren som har ansvaret för att underrättelser skickas men att den faktiska expedieringen av underrättelsen kan delegeras till kanslipersonal vid kammaren. Jag har ingen annan uppfattning i den frågan. I det aktuella fallet synes emellertid ansvarsfrågan ha försvårats genom det förhållandet att en åklagare som inte var lottad på ärendet kom att fatta beslut. I ett sådant fall är det enligt min uppfattning den åklagare som fattat beslutet som har ansvar för att åtgärder som följer av beslutet vidtas.

text: Jag noterar att EE uppgett att man på kammaren vidtalat sekreterarna att vara uppmärksamma på frågan och att vidtala åklagaren om de ser att en underrättelse skall skickas alternativt själva ombesörjer att så sker.

text: När det sedan gäller handläggningen av AA begäran om besöksförbud har framkommit att denna kom in den 20 mars 2003 och eftersom det då inte fanns något pågående ärende på myndigheten där hans f.d. fru var misstänkt lades ansökan upp som ett ärende i A-diariet. Ärendet lottades på DD Hon var vid tillfället inte i tjänst varför ärendet kom att handläggas av CC som samma dag beslutade att besöksförbud inte skulle meddelas. Påföljande dag expedierades en underrättelse om beslutet till AA. I en skrivelse som kom in till kammaren den 31 mars 2003 begärde AA omprövning av beslutet samt att saken skulle prövas av tingsrätten.

text: Av remissvaret framgår att varken CC eller DD har sett den skrift som kom in från AA den 31 mars. Det är också upplyst att akten kommit bort och att man på kammaren trots omfattande letande inte kunnat återfinna den. En kopia av den aktuella skrivelsen har emellertid funnits i en annan akt varför åklagare i augusti 2003, när saken uppmärksammades, omprövade beslutet utan att finna skäl att ändra det och därefter skickade skrivelsen till Stockholms tingsrätt för prövning.

text: Som sagts ovan föreskrivs i 6 a § lagen om besöksförbud att frågor om besöksförbud skall handläggas skyndsamt. Skyndsamhetskravet gäller för alla myndigheter som har i uppgift att handlägga frågor om besöksförbud. Därav följer att kravet gäller såväl vid åklagares omprövning som vid överprövning av rätten. I det aktuella fallet har någon omprövning och överprövning inte kommit till stånd med den skyndsamhet som föreskrivs eftersom akten förkommit. Detta är givetvis inte acceptabelt. Jag vill erinra om vikten av att myndigheten har rutiner för undvika att detta inträffar.

text: Åklagarmyndigheten har även uppgett att man vid ett ledningsgruppsmöte i augusti 2003 särskilt tagit upp frågan om underrättelser till socialnämnden i

text: besöksförbudsärenden samt att uppmärksamheten inom myndigheten även i övrigt skärps vad gäller handläggningen av besöksförbudsärenden. Vad AA anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.