title: Förnyad kritik mot Inspektionen för vård och omsorg för långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Även uttalanden om myndighetens handläggningstider generellt i sådana ärenden

sammanfattning: I oktober 2022 riktade chefsJO kritik mot IVO för långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Vidare uttalade han att den generella handläggningstid som angavs på myndighetens webbplats i fråga om journalförstöringsärenden – cirka ett år – normalt framstår som alltför lång och att situationen var mycket bekymmersam. ChefsJO har nu, med utgångspunkt i en anmälan som kom in till JO i maj 2024, följt upp det som kom fram vid den tidigare granskningen. IVO får kritik för passiv och långsam handläggning av det journalförstöringsärende som anmälan avser. Vidare konstaterar chefsJO med oro att den genomsnittliga handläggningstiden för journalförstöringsärenden i dag är lika lång som vid den föregående granskningen, dvs. ett år. Under en period har läget varit ännu allvarligare med handläggningstider på cirka 20 månader. ChefsJO understryker att långa handläggningstider inte bara drabbar enskilda personer utan också medför en risk för att allmänhetens förtroende för myndighetens verksamhet skadas. IVO har redogjort för de åtgärder som myndigheten har vidtagit och planerar att vidta för att komma till rätta med problemet. ChefsJO:s uppfattning är att beskrivningen av åtgärderna – med undantag för tillförandet av extra medel – saknar den konkretion som kan förväntas med hänsyn till det allvarliga läge som råder. Han förutsätter att IVO nu snarast vidtar de konkreta och effektiva åtgärder som krävs för att myndigheten så fort som möjligt ska kunna komma till rätta med handläggningstiderna.

text: Bakgrund

text: I ett beslut den 10 oktober 2022 (JO 2023 s. 120, dnr 486-2022) kritiserade jag Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Jag underströk vikten av att myndigheten skulle göra sitt yttersta för att så snabbt som möjligt korta ned handläggningstiderna. IVO uppmanades också att – utöver att begära ytterligare medel – överväga vilka andra åtgärder som kunde behövas för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Den 15 maj 2024 gav AA in en anmälan till JO angående långsam handläggning av ett ärende om journalförstöring. Jag har valt att med utgångspunkt i hans anmälan följa upp det som kom fram i det tidigare ärendet.

text: Anmälan

text: I sin anmälan till JO anförde AA bl.a. följande. I november 2022 begärde han att vissa uppgifter i hans patientjournal skulle förstöras. Efter 14 månaders handläggningstid utan beslut begärde han, med stöd av

text: 12 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , att IVO skulle avgöra ärendet inom fyra veckor. IVO avslog begäran men förvaltningsrätten biföll hans överklagande och beslutade att ärendet skulle avgöras snabbt. IVO avgjorde ärendet först den 13 maj 2024.

text: Utredning

text: JO hämtade in dagboksbladet i IVO:s ärende. Därefter begärde JO att myndigheten skulle yttra sig över det som AA hade anfört i fråga om handläggningstid. IVO uppmanades också att redogöra för:

text: - handläggningstiderna generellt för ärenden om journalförstöring, - vilka eventuella åtgärder myndigheten hade vidtagit för att förkorta handläggningstiderna för dessa ärenden, - vilken effekt de eventuella åtgärderna bedömdes ha haft, och - en prognos för myndighetens handläggningstider för dessa ärenden under kommande år.

text: I sitt remissyttrande den 3 september 2024 anförde IVO bl.a. följande.

text: Det aktuella ärendet inleddes den 30 november 2022. Den 24 juli 2023 skickade IVO en underrättelse om väsentlig försening till AA. I december 2023 begärde AA att ärendet skulle avgöras inom fyra veckor, varvid IVO avslog begäran. AA överklagade beslutet till förvaltningsrätten som den 19 februari 2024 biföll överklagandet och förelade IVO att snarast möjligt avgöra ärendet. Efter förvaltningsrättens dom begärde IVO att AA skulle ge in kompletterande uppgifter. Myndigheten begärde sedan in journalkopior och gav berörda vårdenheter möjlighet att yttra sig. Därefter skickades en begäran om komplettering till AA. Den 13 maj 2024 fattade IVO beslut i ärendet.

text: IVO beklagar den långa handläggningstiden. Den generella handläggningstiden i journalförstöringsärenden uppgår till cirka 20 månader vilket inte är tillfredsställande. Det finns utmaningar med långa handläggningstider inom flera ärendeslag som IVO behöver arbeta vidare med.

text: Under hösten 2023 har journalförstöringsgruppen fått ökade resurser och arbetat med att bygga upp kompetensen för dessa ärenden. Handläggningstiderna har börjat minska och det finns en nedåtgående trend. IVO har också genomfört förändringar vad gäller beslutsfattandet inom ärendeslaget genom att enhetschef har fått ett tydligare beslutsfattarmandat. Detta beräknas leda till ökade möjligheter att leda och fördela arbetet och korta ned handläggningstiderna. Under hösten 2024 kommer IVO att fortsatt se över arbetssätt, klarlägga rättsläget för vissa principiella frågor och fortsatt se över resursfördelningen.

text: En effektiv och snabb handläggning är en viktig rättssäkerhetsfråga som IVO arbetar med på olika sätt. Förutom de nämnda åtgärderna har IVO för avsikt att ta fram en avarbetningsplan för att minska balanserna för journalförstöringsärenden. IVO har även generellt förstärkt rättstillämpningen på myndigheten genom att införa en tydligare beredning av ärenden, vilket innebär att andra funktioner än tidigare arbetar med journalförstöringsärenden. Myndigheten kommer kontinuerligt att följa upp och utvärdera vidtagna åtgärder och fortsätta arbetet med att utveckla hanteringen av detta ärendeslag. Genom de vidtagna åtgärderna kan IVO få en ökad möjlighet att prognostisera myndighetens handläggningstider för ärenden om journalförstöring.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 9 § förvaltningslagen

text: framgår att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: får en enskild part skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet, om ärendet inte har avgjorts i första instans senast inom sex månader. Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran.

text: I

text: 49 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att om en domstol eller en förvaltningsmyndighet bifaller ett överklagande av ett sådant avslagsbeslut som avses i 12 §, ska den besluta att förelägga den myndighet som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den tid som överinstansen bestämmer avgöra det ärende som överklagandet avser.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att handläggningstiden för AA:s ärende om journalförstöring uppgick till nästan ett och ett halvt år. Under mer än 14 månader av den tiden vidtog IVO inte några åtgärder utöver att underrätta AA om att avgörandet bedömdes bli väsentligt försenat. Det var först efter att förvaltningsrätten hade förelagt IVO att avgöra ärendet snarast möjligt som myndigheten vidtog aktiva handläggningsåtgärder. Det är uppenbart att handläggningen av ärendet har varit passiv och handläggningstiden oacceptabelt lång. IVO får kritik för dessa brister.

text: Det har också visat sig att handläggningstiderna för ärenden om journalförstöring generellt sett är långa och att de har varit det under en längre tid. I mitt beslut den 10 oktober 2022 konstaterade jag att handläggningstiden för det ärende som anmälan gällde uppgick till mer än ett och ett halvt år. Jag noterade också att IVO på sin webbplats informerade om att handläggningstiden för journalförstöringsärenden vid tidpunkten var cirka ett år. Jag uttalade att en

text: handläggningstid på ett år normalt framstår som alltför lång och att situationen var mycket bekymmersam.

text: Det är med oro som jag konstaterar att handläggningstiderna i dag är lika långa som vid min förra granskning. Enligt information på IVO:s webbplats är den genomsnittliga handläggningstiden nu ett år. Vid tidpunkten för IVO:s yttrande till JO i september 2024 var läget ännu allvarligare med handläggningstider på cirka 20 månader. Som IVO konstaterat har myndigheten problem med långa handläggningstider inte bara i ärenden om journalförstöring utan även i t.ex. klagomålsärenden, vilket JO har kritiserat myndigheten för vid upprepade tillfällen (se t.ex. JO 2024 s. 100, dnr 8914-2022 m.fl.).

text: Att ärenden avgörs inom skälig tid är en fråga om rättssäkerhet. Jag vill understryka att långa handläggningstider inte bara drabbar enskilda personer utan också medför en risk för att allmänhetens förtroende för myndighetens verksamhet skadas. IVO har redogjort för de åtgärder som myndigheten har vidtagit sedan min föregående granskning samt för åtgärder som planeras. Min uppfattning är att beskrivningen av åtgärderna – med undantag för tillförandet av extra resurser – saknar den konkretion som kan förväntas med hänsyn till det allvarliga läge som råder. De hittills vidtagna åtgärderna har inte lett till att situationen har förbättrats sedan min förra granskning. IVO har inte heller presenterat någon prognos för handläggningstiderna i ärenden om journalförstöring under 2025 trots att JO uttryckligen har bett myndigheten att lämna en sådan redogörelse.

text: Jag förutsätter att IVO nu snarast vidtar de konkreta och effektiva åtgärder som krävs för att myndigheten så fort som möjligt ska kunna komma till rätta med handläggningstiderna.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Jag har även i ett annat beslut denna dag (dnr 2940-2024) riktat kritik mot IVO för långsam handläggning av ett klagomålsärende.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emilia Franke har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende rörande hanteringen av vissa anteckningar angående elever vid Bromangymnasiet i Hudiksvalls kommun. Fråga bl.a. om handlingarnas rättsliga status

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid Riksdagens ombudsmannaexpedition upprättades den 22 december 2000 en promemoria med följande innehåll.

type: stycke

text: Vid JO Kerstin Andrés inspektion av Bromangymnasiet i Hudiksvalls kommun den 3–5 oktober 2000 gjordes den iakttagelsen att i vissa pärmar fanns anteckningar som rörde enskilda elever. I protokollet från inspektionen noterades följande.

text: Vid granskningen uppmärksammades att det inom rektorsområde 4 fanns pärmar indelade i flikar för varje klass. Under varje flik satt för varje elev i klassen följande handlingar  ett försättsblad där olika anteckningar var gjorda om eleven. Anteckningarna kunde närmast liknas vid en journal avseende eleven. På bladet var från början endast elevens namn och personnummer antecknade. Därefter har bladet fyllts på med diverse uppgifter om eleven. Det förekom att uppgifterna var sådana att de omfattades av sekretess. Det förekom även olika värdeomdömen om eleverna. Det framgick inte vem som hade gjort anteckningarna men enligt uppgift av rektor var samtliga noteringar gjorda av henne,  studieresultat med betyg,  i förekommande fall minnesanteckningar från elevvårdsmöten och protokoll från elevvårdskonferens.

text: I pärmarna fanns, förutom de ovan nämnda handlingarna, ett flertal andra handlingar som i sig är att anse som allmänna handlingar, bl.a. justerade protokoll från klasskonferenser.

text: Jag har därför beslutat att i ett särskilt ärende behandla frågan om vilka regler som gäller för de anteckningar om eleverna som var förda i journalform (dnr 4428- 2000).

text: Utredning och yttrande skall inhämtas från Utbildnings- och arbetsmarknadsnämnden i Hudiksvalls kommun. Nämnden skall därvid ange sin syn på huruvida de handlingar som innehåller anteckningarna, med beaktande av de regler som gäller för minnesanteckningar respektive myndighetsinternt arbetsmaterial, är att betrakta som allmänna i den mening som avses i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Utredning

text: Nämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande i enlighet med promemorian.

text: Utbildnings- och arbetsmarknadsnämndens arbetsutskott överlämnade ett tjänsteutlåtande av gymnasiechefen AA som svar på remissen. I tjänsteutlåtandet anfördes följande.

text: Ansvarig rektor, BB, har i bifogad utredning redovisat vilka rutiner hon tillämpat i samband med anteckningar om enskilda elever och vad lagstiftningen säger om detta. Följande har framkommit:

text:  De anteckningar som gjorts angående enskilda elevers personliga förhållanden är att betrakta som minnesanteckningar.  Minnesanteckningarna har förvarats i pärmar tillsammans med allmänna handlingar.  I enlighet med

text: tryckfrihetsförordningen

text: och sekretesslagen ska sådant material förvaras åtskilt. Det kan således konstateras att den gemensamma förvaring av minnesanteckningar och allmänna handlingar som skett inte är förenligt med gällande regelverk. Detta har nu åtgärdats så att minnesanteckningarna inte förvaras tillsammans med allmänna handlingar och dessutom inte arkiveras utan destrueras så snart eleverna avslutat sina studier vid skolan.

text: Till tjänsteutlåtandet fogades en redogörelse av rektorn vid Bromangymnasiet BB över de aktuella anteckningarnas tillkomst och användning. I redogörelsen anfördes bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Som rektor på Bromangymnasiet tar jag i dag emot ca 125 elever inför varje nytt läsår. Enligt

text: skollagen

text: har jag som rektor det övergripande ansvaret, verksamheten inriktas på att nå de riksgiltiga målen. Jag har också ett särskilt ansvar för att  undervisningen organiseras efter den enskilde elevens önskemål och val av kurser så långt som möjligt,  undervisningen anpassas efter den enskilde elevens skiftande behov och förutsättningar,  undervisning, elevvårds- samt studie- och yrkesvägledarverksamhet utformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får det,  varje elev får en individuell studieplan som justeras kontinuerligt vid behov,  föräldrar får insyn i elevens skolgång. Under mina första år som rektor kände jag en stor brist i att information om enskilda elever inte fanns tillgänglig när man behövde den. Det gällde framför allt i enskilda kontakter med elever och/eller föräldrar samt i konferenssituationer där elevens hela situation skulle bedömas. Informationen fanns men måste sammanställas inför varje ”ärende” som dök upp. Detta innebar att många ärenden drog ut på tiden och att man sällan kunde ge ett rakt svar. Därför gick jag från och med läsåret 98/0l över till mitt

text: nuvarande system. Dessa pärmar har jag alltid betraktat som mina minnesanteckningar för att kunna hålla koll på mina elever.

text: Rutiner

text: Mina rutiner när det gäller att föra anteckningar om eleverna är att inför ett nytt läsår tilldela den nya årskursen en pärm. Varje klass i årskursen ges en klassflik. Klassfliken innehåller inför läsårets start ett blad per elev där namn och personnummer finns. Elevens studietid dokumenteras sedan av mig i form av minnesanteckningar. Den första anteckning som jag gör är den information jag får av skolsköterska, kurator, studievägledare, speciallärare eller elevens förälder innan terminsstart. Det som vi kallar överlämnande information. Därefter skriver jag in anteckningar från samtal, besök och inträffade situationer som jag tror att det är av vikt att jag dokumenterar. Kopior på ev. elevvårdskonferenser samt minnesanteckningar från träffar med mentorer, elever och föräldrar finns också samlade här. Bakom klassfliken finns också kopior på klasskonferensprotokoll, klassrådsprotokoll etc. – – – Alla mina anteckningar är minnesanteckningar. Uppgifter kan dock användas till beredning av vissa ärenden. Dessa ärenden protokollförs och arkiveras centralt som sekretessbelagda handlingar. Kopior på dessa sätter jag in för mitt eget minnes skull. I beslut den 18 december 2002 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Handling är allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: Enligt

text: 2 kap. 6 §

text: TF anses en handling inkommen till myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa.

text: I

text: 2 kap. 7 §

text: TF anges när en handling anses upprättad hos en myndighet. I lagrummets första stycke föreskrivs följande. Handling anses upprättad när den har expedierats eller, om den inte har expedierats, när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen ej hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. I andra stycket anges bl.a. att i stället för vad som föreskrivs i första stycket anses diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som föres fortlöpande upprättad, när handlingen har färdigställts för anteckning eller införing. I förarbetena (se

text: prop. 1975/76:160 s. 143

text: ) anges bl.a. att en anteckning i en sådan handling omedelbart blir allmän.

text: I

text: 2 kap. 9 § första stycket

text: TF föreskrivs följande. Hos myndighet tillkommen minnesanteckning som ej har expedierats skall ej heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § anses som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den icke tages om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria

text: och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendes föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgift.

text: Med minnesanteckning enligt

text: 2 kap. 9 §

text: TF åsyftas enligt förarbetena (se

text: prop. 1975/76:160 s. 168

text: ) ”stolp”-promemorior, synpunktspromemorior, rättsutredningar och andra liknande handlingar som har tillkommit endast för att underlätta föredragningen av ett ärende. Även memorialanteckningar från en domstolsförhandling avsedda att vara underlag för domskrivning samt ett register över en vidlyftig akt tillkommet uteslutande som ett hjälpmedel för den föredragande tjänstemannen omfattas av bestämmelsen. I lagtexten anges uttryckligen att uppteckning eller upptagning som innebär att sakuppgift har tillförts ett ärende inte omfattas. I fråga om en sådan handling gäller således endast de allmänna reglerna i

text: 2 kap. 7 §

text: TF.

text: I

text: 15 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns bestämmelser om registrering och utlämnande av allmänna handlingar m.m.

text: Jag känner sedan tidigare till, bl.a. genom vidtagna inspektioner inom skolområdet, att det råder en stor osäkerhet om hur det ovan redovisade regelsystemet skall tillämpas vad avser den dokumentation, bl.a. egna förda anteckningar, som lärare och andra anställda inom skolan har om respektive elev. Mot bakgrund härav och med hänsyn till de iakttagelser som jag gjorde vid min inspektion på Bromangymnasiet, ansåg jag att det fanns skäl att inleda ett särskilt ärende och i detta rent generellt ta upp och belysa olika frågor rörande dokumentationens rättsliga status, då denna har betydelse för hanteringen av handlingarna bl.a. vad gäller frågan om registreringsskyldighet föreligger eller inte. Utgångspunkten i ärendet var således inte primärt att ta ställning till om de anteckningar om eleverna som rektor vid Bromangymnasiet hade gjort utgjorde allmänna handlingar eller inte. Huruvida så är fallet är för övrigt en fråga som det ytterst ankommer på domstol att ta ställning till.

text: En målsättning med att ta upp aktuella frågeställningar till behandling var att fästa bl.a. regeringens uppmärksamhet på de brister och svårigheter i rättstillämpningen som råder inom skolområdet vad gäller hanteringen av allmänna handlingar. Detta gäller för övrigt inte endast tillämpningen av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: sekretesslagen

text: , utan även regelverket i

text: personuppgiftslagen

text: , 1998:204, (se Datainspektionens rapport 2002:2, Behandling av elevers personuppgifter i grundskolan). Jag har nu noterat att denna målsättning i allt väsentligt redan har uppfyllts i och med att regeringen den 10 oktober 2002 har beslutat att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av bestämmelserna i

text: sekretesslagen

text: om sekretess i skolan (

text: dir. 2002:130

text: , Offentlighet och sekretess i skolan). I utredarens uppdrag ingår att utredaren skall göra en kartläggning av den dokumentation som förekommer i anslutning till den enskilde eleven. I uppdraget ingår även att utredaren skall analysera i vilken utsträckning denna dokumentation utgör allmänna handlingar och om uppgifter som ingår i dessa handlingar är offentliga eller om de kan omfattas av sekretess. Utredaren skall med utgångspunkt i denna analys lämna de förslag till ändringar i sekretessbestämmelserna som kan anses påkallade.

text: Eftersom saken nu är föremål för utredning inom Regeringskansliet anser jag inte att det är lämpligt att jag inom ramen för detta ärende gör några uttalanden utan avvaktar därmed till remissbehandlingen av det kommande utredningsbetänkandet.

text: Innan jag lämnar frågan vill jag dock, för att belysa problemet med den i skolan förekommande dokumentationen om eleverna, något beröra de av rektor vid Bromangymnasiet förda anteckningarna. Av remissvaret framgår att Utbildningsoch arbetsmarknadsnämndens arbetsutskott har instämt i rektors bedömning att hennes anteckningar om eleverna utgör minnesanteckningar och att de därför inte är att betrakta som allmänna handlingar. Det som i ärendet har kommit fram om hur det s.k. försättsbladet för varje elev ser ut, att anteckningarna i försättsbladet har förts löpande under elevens tid vid skolan och att anteckningarna tidigare även har sparats efter det att eleven slutat vid skolan, utgör enligt min mening omständigheter som medför att det kan ifrågasättas om inte anteckningarna kan vara att jämställa med ett sådant

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF. Som jag nämnt ovan ankommer det dock ytterst på domstol att ta ställning till den frågan. Jag säger därför inte mer om den saken utan vill bara peka på detta som ett exempel på svårigheten att avgöra dokumentationens rättsliga status.

text: Ärendet avslutas.

text: Med hänsyn till att frågan om sekretessen på skolans område kommer att utredas av den nu tillsatte särskilde utredaren, finner jag skäl att översända en kopia av beslutet till Utbildningsdepartementet för kännedom. Jag utgår från att jag, för det fall utredarens arbete utmynnar i förslag till författningsändringar, efter remiss bereds tillfälle att yttra mig över ett sådant förslag.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Rättelse

title: Fråga om dröjsmål med att fatta beslut i ett ärende rörande handikappersättning. Även fråga om rättelse av en underrättelse om beslut

text: I ett beslut den 29 november 1999 – som avsåg dåvarande Bohusläns allmänna försäkringskassa (numera Västra Götalands läns allmänna försäkringskassa) – anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 november 1998 har AA klagat på försäkringskassans handläggning av ett ärende rörande handikappersättning. Hon har därvid bl.a. anfört att BB – på inrådan av försäkringskassan – ansökt om handikappersättning under hösten 1997 och att han ännu inte fått något besked från försäkringskassan i saken. Kassan har inte heller informerat BB om förmånen eller om ärendets handläggning.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades den 1 december 1998 till försäkringskassan för yttrande såvitt avser handläggningstiden i ärendet. I remissvaret daterat den 29 januari 1999 hänvisade försäkringskassans direktör CC till ett yttrade av lokalkontoret i Lysekil vari angavs bl.a. följande.

text: BB har den 21 november 1997 inkommit med ansökan om handikappersättning. Samtidigt som ansökan om handikappersättning inkom pågick utredning om rätt till assistansersättning. Frågan om assistansersättning behandlades i socialförsäkringsnämnden den 6 april 1998. BB fick avslag på ansökan om assistansersättning. Handikappersättning prövades ej vid detta tillfälle. Beslutet om avslag på assistansersättning har överklagats till länsrätten den 6 april 1998. Den 26 maj 1998 efterlyser BB utredning och beslut rörande handikappersättning genom brev till försäkringskassan. Den 30 juni 1998 svarar handläggande tjänsteman på denna förfrågan, att ansökan om handikappersättning ej har prövats, då försäkringskassan väntat på beslut från länsrätten angående rätten till assistansersättning då dessa två förmåner till viss del går i varandra. Därefter har BB ej avhörts. BB har i sin skrivelse till JO framfört tre olika frågeställningar. För det första undrar han om han inte på ett tidigt stadium borde få upplysning och hjälp med att fylla i ansökan om handikappersättning. Detta ansåg handläggande tjänsteman ej nödvändigt med tanke på att uppgifterna angående hjälpbehovet redan fanns inhämtade för utredning angående assistansersättning. Nästa fråga är om det har varit riktigt av försäkringskassan att avvakta länsrättens beslut. De båda handikappförmånerna

text: assistansersättning och handikappersättning påverkar varandra inbördes så att om man beviljas assistansersättning kan detta påverka storleken på handikappersättningen då hjälpbehovet tillgodoses genom assistanstimmar. Detta har enligt handläggande tjänsteman varit anledningen till att man valt att avvakta länsrättens beslut. Den sista frågan är om handläggningstiden kan anses rimlig. När det gäller handläggningstiden för handikappersättning är försäkringskassans målsättning fyra månader. Handläggningstiden för detta ärende är således ej i linje med kassans målsättning. Lokalkontorets uppfattning i frågan är att ansökan om handikappersättning borde ha prövats samtidigt med rätten till assistansersättning. Att avvakta beslut i länsrätten har ej varit en riktig åtgärd. Ansökan om handikappersättning kommer snarast att behandlas.

text: För egen del anförde CC i huvudsak följande.

text: Bedömning

text: Det är naturligtvis mycket viktigt att den som ansöker om en förmån får den information som är nödvändig, även om alla handlingar/uppgifter redan finns tillgängliga hos kassan. Om så inte skett kan vi bara beklaga detta. När det gäller handläggningstiden är den alltför lång och ligger inte i linje med kassans målsättning. Att avvakta beslutet i länsrätten var inte en riktig åtgärd. Kassan beklagar även detta förfarande.

text: Åtgärder

text: Berörda handläggare har informerats om gällande rutiner och regler. BB kommer att kontaktas och informeras om att hans ansökan om handikappersättning snarast kommer att behandlas.

text: AA har beretts tillfälle att yttra sig över försäkringskassans remissvar men har inte hörts av.

text: Länsrätten avgjorde – efter överklagande av BB – hans mål om assistansersättning genom dom den 21 december 1998. Länsrätten fastslog därvid att han har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov för tid som överstiger 20 timmar per vecka. Länsrätten visade målet åter till kassan för att pröva och fastställa BB:s assistansbehov. Den 21 juni 1999 fattade försäkringskassan beslut i ärendet. Kassan fattade beslut i BB:s ärende angående handikappersättning den 25 maj 1999.

text: Bedömning

text: Det är en allmän förvaltningsrättslig princip att ett ärende skall tas upp till avgörande så snart utredningen är avslutad. Principen har sin legala förankring i det krav på snabbhet i handläggningen som uppställs i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . I vissa fall har försäkringskassorna intresse av att avvakta vägledande rättsliga avgöranden från högre instans. Att under någon längre tid avvakta ett sådant avgörande kan dock inte anses förenligt med nämnda krav på snabb handläggning. Endast om uppskov med beslutet medgivits av parten eller om det väntade avgörandet i högre instans är mycket nära förestående anser jag att ett sådant förfarande kan godtas.

text: I Allmänna råd 1998:5 Handikappersättning enligt lagen om allmän försäkring anför Riksförsäkringsverket (RFV) under rubriken 6.1

text: Handikappersättning och andra ersättningar följande på s. 25 f.

text: Den som omfattas av LSS personkrets har rätt att för sin dagliga livsföring få assistansersättning om han har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov under i genomsnitt mer än 20 timmar i veckan. Bestämmelserna om detta finns i lagen om assistansersättning (LASS). – – – Det behov av personlig assistans som den enskilde har i sin dagliga livsföring avser i de allra flesta fall samma hjälpbehov som har legat till grund för bedömningen av rätten till handikappersättning. Det innebär att den del av handikappersättningen som kompenserar den funktionshindrades behov av speciell hjälp av annan kan helt eller delvis bli kompenserad med assistansersättning. Med hänsyn till vad som sagts ovan rekommenderar RFV att försäkringskassan gör en omprövning av rätten till handikappersättning i samband med att assistansersättning beviljas. – – – BB:s ansökan om handikappersättning kom in till försäkringskassan den 21 november 1997. Vid den tidpunkten var fråga om BB:s rätt till assistansersättning föremål för utredning hos försäkringskassan. Kassan avgjorde detta ärende genom beslut den 6 april 1998. Efter överklagande av BB fastslog länsrätten genom dom den 21 december 1998 att BB har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov för tid som överstiger 20 timmar per vecka varvid länsrätten återförvisade målet till försäkringskassan för att pröva och fastställa assistansbehovet. Kassan avgjorde härefter BB:s ärende om assistansersättning genom beslut den 21 juni 1999. Hans ärende angående handikappersättning avgjorde kassan genom beslut den 25 maj 1999.

text: Genom utredningen har framkommit att BB:s ärende om handikappersättning var färdigt för avgörande redan vid tidpunkten för kassans beslut i ärendet angående assistansersättning den 6 april 1998. I vart fall torde några mera omfattande utredningsåtgärder för att ett materiellt riktigt beslut skulle kunna ha fattats vid den tidpunkten inte ha krävts. Försäkringskassan har emellertid valt att avvakta med att avgöra frågan om BB:s rätt till handikappersättning till dess att länsrätten – efter överklagande av BB – prövat frågan om hans rätt till assistansersättning. Som skäl för att avvakta länsrättens dom har kassan angivit att de båda förmånerna påverkar varandra inbördes så att assistansersättningen kan komma att påverka handikappersättningens storlek. Om personlig assistans beviljas kan detta – som framgått ovan – påverka rätten till handikappersättning vad gäller ersättningens storlek. Detta är dock enligt min mening inte ett godtagbart skäl för att – på sätt som skett i BB:s fall – avvakta med att fatta beslut i fråga om rätten till handikappersättning. Försäkringskassan har i remissvaret beklagat dröjsmålet i BB:s ärende om handikappersättning och anfört att den borde ha avgjort de båda ärendena gällande assistansersättning och handikappersättning samtidigt. Jag är av samma uppfattning. Kassan förtjänar kritik för att ärendets slutbehandling fördröjts.

text: Avslutningsvis vill jag anteckna följande. Av från försäkringskassan infordrade handlingar framgår att kassan vid rättelse av en felskrivning i sin underrättelse om socialförsäkringsnämndens beslut den 21 juni 1999 i BB:s ärende om assistansersättning åberopat

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Vad avser rättelse av underrättelser om beslut har jag i tidigare ärenden (se JO:s

text: ämbetsberättelser 1997/98 s. 402 f. och 1999/2000 s. 304 f.) framhållit att beslut får eller skall ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL men att underrättelser om beslut inte kan ändras med stöd av detta lagrum. Om en beslutsunderrättelse är felaktig eller ofullständig skall rättelse ske med stöd av allmänna principer. Detta kan företrädesvis ske genom att försäkringskassan till den försäkrade skickar en skrivelse, i vilken felaktigheten eller ofullständigheten påpekas och tillrättaläggs. Vidare bör en rättelse göras på den felaktiga eller ofullständiga beslutsunderrättelsen som sedan signeras och dateras. Alternativt kan en hänvisning till den särskilda skrivelsen göras på beslutsunderrättelsen.

text: I övrigt har inget framkommit som ger mig anledning till något uttalande. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Yttrandefrihet i kommunala lokaler: Ingripanden mot opinionsbildning i ett bibliotek respektive ett museum

sammanfattning: I kommunala lokaler lades opinionsbildande material ut. Detta tilläts först men sedan togs materialet bort av personalen. Av utredningen hos JO framgår att ingripandena stöddes på godtagbara principer. I en så känslig fråga som rätten till opinionsbildning i det allmännas lokaler är det dock inte tillräckligt att det finns en outtalad praxis. Den kommunala nämnden borde ha tydliggjort vad som gäller för såväl allmänheten som berörd personal.

text: Bakgrund och utredning

text: I en anmälan till JO uppgavs följande. När kultur- och fritidsförvaltningen i Alingsås kommun föreslog att Alingsås museum skulle flyttas ville några medborgare bilda en intresseförening och lägga ut namnlistor i receptionerna på museet och på Alingsås bibliotek för att se vilket motstånd som fanns mot förvaltningens förslag. Detta förhindrades dock av en tjänsteman, AA, med hänvisning till att kommunens lokaler inte skulle främja eller stödja politiska manifestationer eller propaganda.

text: Muntliga upplysningar hämtades in från AA, som uppgav bl.a. följande. Han hade fått i uppdrag att se över utvecklingsmöjligheterna för Alingsås museum. Ett förslag som han presenterade mötte motstånd hos intresseföreningen Museets vänner. Föreningen skrev en artikel i lokaltidningen där den uppgav att namnlistor mot förvaltningens förslag skulle läggas ut på sex olika ställen, däribland på museet och biblioteket. Namnlistorna lades så småningom ut på receptionsdiskarna i biblioteket respektive museet. Där ska något annat än museets och bibliotekets eget material inte ligga. Han bad därför museivärden/ biblioteksvärden att ta bort listorna och återlämna dem till föreningen, med de namn som hunnit skrivas på, vilket också skedde. Vid ingången till museet och i foajén till biblioteket finns plats där information om olika kulturella aktiviteter får sättas upp. Där finns en tydlig skylt som anger att den som vill sätta upp något först måste fråga i receptionen. Det är endast information som på något sätt hör ihop med museets eller bibliotekets verksamhet som får sättas upp, inte bilannonser eller politisk propaganda.

text: Kultur- och fritidsnämnden i Alingsås kommun anmodades att yttra sig. Nämnden yttrade sig genom att ställa sig bakom ett utlåtande som upprättats av kommunjuristen BB. Denne angav följande utgångspunkter för sin bedömning:

text: Den ordningen gäller i Alingsås att biblioteken och museet inte är en öppenarena för offentlig debatt eller opinionsbildning. I den nu aktuella situationen ville ett antal personer lägga ut namnlistor för att bilda föreningen Museets vänner. Biblioteken upplåts inte för partiers opinionsbildning i anslutning till allmänna val och det har inte anförts eller enligt min kännedom varit så att den nu aktuella åtgärden med namnlista särbehandlats negativt jämfört med andra namnlistor eller andra motsvarande åtgärder. Att ställa ut planförslag m.m. är inte att jämställa med en namnlista i opinionsbildande syfte. Efter en redovisning av vissa bestämmelser i

text: bibliotekslagen

text: och hänvisningar till tidigare JO-avgöranden m.m. avslutades utlåtandet med följande bedömning:

text: Kommunens bibliotek och museum är offentliga miljöer. De är däremot inga allmänna platser även om allmänheten enligt

text: 2 § bibliotekslagen

text: ska ha tillgång till folkbibliotek. Kultur- och fritidsnämnden kan begränsa användningen av och tillgången till lokalerna så länge detta sker på ett rättsenligt sätt. En begränsning av användningen av lokalerna och tillämpningen av en sådan begränsning ska ske objektivt. Den inskränkning anmälaren reagerat mot (att lägga ut namnlistor på biblioteksdisken) har skett objektivt, likställigt och utan avseende på syftet med listan. Otillbörlig inskränkning av yttrandefriheten har inte skett. Personalen bakom disken har inte motsatt sig att lista lades ut. Personer som önskat placera aktuella listor i bibliotekets lokaler har enligt min bedömning inte fått ett så samstämmigt och motiverat svar på sin framställan som vore önskvärt. Det arbete förvaltningen inlett med att ta fram förtydligade riktlinjer på området är väl motiverat.

text: Bedömning

text: Grundlagarnas skydd för yttrandefriheten hindrar inte att det allmännas företrädare, i lokaler där det allmänna svarar för verksamheten, reglerar i vad mån olika typer av budskap får spridas. Reglerna måste dock vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika enskilda framställningar på grund av deras innehåll.

text: Regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet ska iakttas.

text: Enligt vad som uppgetts från kultur- och fritidsnämndens sida är biblioteken och museet i Alingsås inte öppna arenor för debatt och opinionsbildning. De upplåts exempelvis inte för partiers opinionsbildning vid allmänna val. Någon rätt för allmänheten att bedriva opinionsbildning i dessa lokaler har därför inte funnits.

text: De principer som enligt nämndens yttrande gäller i Alingsås har karaktär av ordningsregler som ska tillämpas på samma sätt för alla framställningar av samma slag, utan hänsynstagande till innehållet i den enskilda framställningen. Något hinder mot att uppställa och tillämpa sådana regler finns inte.

text: Varken biblioteks- eller museipersonalen motsatte sig dock inledningsvis att listorna spreds. Först efter en tid ingrep förvaltningschefen genom att be personalen ta bort dem. Jag har förståelse för att detta på vissa håll uppfattades som ett sätt för kommunförvaltningen att hindra en för förvaltningen besvärande opinionsbildning.

text: Det har dock inte framkommit något som tyder på annat än att åtgärden haft stöd i de principer som var avsedda att gälla.

text: Felet var att dessa principer inte tillämpades från början, något som synes bero på att nämnden inte hade tillkännagett dem för personal och allmänhet. I en så känslig fråga som rätten till opinionsbildning i det allmännas lokaler är det inte tillräckligt att det finns en outtalad praxis. Det måste också tydliggöras vad som gäller. I det hänseendet har kultur- och fritidsnämnden brustit.


title: Ifrågasatt inskränkning av yttrandefriheten för chef i Försvarsmakten

text: I ett beslut den 22 juni 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Bakgrund

text: Av en artikel i Dagens Nyheter den 25 november 1999 framgick bl.a. följande.

text: Överbefälhavaren AA kallade den 19 november 1999 till sig chefen för Sydkustens marinkommando, översten av första graden BB, eftersom denne hade varit kritisk mot förslaget om försvarets nya grundorganisation. Överbefälhavaren lät BB förstå att hans lojalitet mot förslaget var en förutsättning för hans fortsatta chefskap i Karlskrona. I ett internmeddelande den 22 november 1999 från Högkvarteret anfördes bl.a.: ”Överbefälhavaren har tydliggjort att det inte är möjligt att som chef i myndigheten aktivt föra ut en uppfattning som går emot myndighetens ställningstagande.”

text: Anmälningarna

text: CC, DD och EE har, med åberopande av uppgifterna i den ovan nämnda artikeln, i anmälningar till JO gjort gällande att överbefälhavaren AA på ett grundlagsstridigt sätt begränsat BB:s yttrandefrihet.

text: Utredningen

text: Efter remiss har Försvarsmakten, överbefälhavaren AA, anfört följande. Anmälningarna hänför sig till bl.a. det samtal som jag hade med chefen för Sydkustens Marinkommando översten av första graden BB den 19 november 1999. Bakgrunden till samtalet den 19 november är kortfattat att Försvarsmakten efter ett omfattande internt arbete deltagit i en process som har syftat till att i en gemensam arbetsgrupp mellan försvarsdepartementet och Försvarsmakten utarbeta en ny Försvarsmaktsorganisation. I sitt arbete har gruppen noga tagit del av detaljerade underlag och förslag från Försvarsmaktens olika enheter samt genomfört omfattande förbandsbesök. Arbetsgruppen, under ledning av försvarsdepartementet, redovisade den 20 oktober 1999 för försvarsministern ett förslag till ny grundorganisation. Jag har, liksom militärledningen, hållits kontinuerligt underrättad om arbetets framskridande och har också på myndighetens vägnar ställt mig bakom förslaget. Tanken med att vid denna omorganisation ha en gemensam beredningsgrupp har varit omsorgen om personalen. Erfarenheter från tidigare omorganisationer har varit att personalen fått flera och olika besked – från myndigheten, regeringen och riksdagen –

text: om deras framtid i en ny förändrad organisation. Denna gång fick man ett samlat förslag som var avvägt efter ekonomiska, militära och politiska synpunkter och som dessutom har förutsättningar att kunna beslutas av riksdagen under våren 2000. Min uppfattning som myndighetschef är således att Försvarsmaktens olika enheter och chefer haft rimliga möjligheter att få sina synpunkter hörda och förslag framförda till den gemensamma arbetsgruppen. När arbetsgruppen den 20 oktober lade fram sitt förslag till chefen för försvarsdepartementet hade Försvarsmakten således tagit slutlig ställning. Den 5 november, några veckor efter att arbetsgruppen lämnade sitt förslag, skrev BB ett handbrev till mig där han utvecklade sin uppfattning om kort- och långsiktiga konsekvenser av arbetsgruppens förslag. Han avslutade sitt brev med att han ansåg att det vara hans skyldighet och rättighet att fortsätta argumentera intill dess att riksdagsbeslut i frågan är fattat. Den 16 november fick jag ett nytt handbrev från BB där han framförde att han inte hade uppfattat att arbetsgruppens förslag var Försvarsmaktens, och därmed mitt, ställningstagande till en ny grundorganisation. BB begärde att få ett personligt samtal med mig för att klara ut eventuella missuppfattningar. Det var detta samtal han fick tre dagar senare i närvaro av ställföreträdande överbefälhavaren FF. Vid mötet den 19 november 1999 redogjorde jag för BB att chefska på en sådan nivå som chef för ett Marinkommando ställer krav på det personliga agerandet. Det går inte att först döma ut myndighetens ställningstagande som felaktigt och därefter aktivt föra ut en annan uppfattning när man som chef senare med kraft och lojalitet förutsätts genomföra detsamma. Den egna trovärdigheten som chef blir låg eller obefintlig både nedåt och uppåt i organisationen. En chef förväntas kunna genomföra fattade beslut och har ett stort ansvar, inte minst mot underställd personal. Försvarsmakten kan inte avvakta ett riksdagsbeslut i mars 2000 utan måste successivt förbereda och planera med det underlag som regeringen i sin proposition lägger fast. För mig är det således en etisk och moralisk fråga att en chef i Försvarsmakten kan leda ett effektivt och trovärdigt genomförande av en kommande omorganisation. Det nu sagda innebär naturligtvis inte någon åtgärd från min eller högkvarterets sida att försöka begränsa den grundlagsfästa yttrandefriheten. Vid mötet förklarade BB för mig och FF att han endast avsåg att beskriva konsekvenserna runt den nya Försvarsmaktsorganisationen och att han förstod att hans agerande har kunnat uppfattas på ett annat sätt. BB angav vid vårt samtal att han har samma uppfattning som mig att det är ohållbart att chefer i sin befattning verkar för en annan uppfattning än den som är myndighetens. Det var innehållet i det senare som skickades ut internt i Försvarsmakten som ett klarläggande av BB:s och min inställning och att saken därmed var utagerad för min del.

text: CC och DD har kommenterat remissvaret.

text: BB har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret. Något yttrande har dock inte inkommit.

text: Bedömning

text: I

text: 2 kap. 1 § första punkten regeringsformen

text: (RF) föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Den enskilde tillförsäkras även bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet (tredje och fjärde punkterna samma stadgande). Begränsning av rättigheterna får ske genom lag (

text: 2 kap. 12 §

text: RF). I

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) anges att var och en har rätt att, då ej annat särskilt anges i förordningen, i vad ämne som helst meddela uppgifter och underrättelser för offentliggörande i tryckt skrift (

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF). Myndighet eller annat allmänt organ får inte

text: efterforska den som lämnat sådant meddelande. Undantag från detta förbud finns dock när det gäller vissa angivna brott (

text: 3 kap. 4 §

text: TF). En reglering motsvarande den i

text: tryckfrihetsförordningen

text: finns för lämnande av uppgifter till radio och television i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan således, liksom arbetstagare i allmänhet, ge uttryck för sin uppfattning rörande den egna arbetsgivarens verksamhet. I sekretesslagen finns dock regler som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad de fått veta i samband med sin tjänst. I t.ex. 2 kap. sekretesslagen finns regler om sekretess med hänsyn främst till rikets säkerhet eller dess förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation. I 16 kap. sekretesslagen föreskrivs vissa inskränkningar i den s.k. meddelarfriheten.

text: Om inte reglerna i sekretesslagen utgör något hinder häremot, har, som framgår av redogörelsen ovan, en anställd inom Försvarsmakten, liksom andra offentligt anställda, frihet att framföra sina synpunkter i olika frågor även om synpunkterna avviker från arbetsgivarens uppfattning. Ett sådant agerande kan emellertid i praktiken leda till att det blir omöjligt för den anställde att utföra sitt arbete på ett sätt som arbetsgivaren kan acceptera. Högkvarterets internmeddelande den 22 november 1999 ger klart uttryck för detta förhållande.

text: Vad som framkommit genom utredningen ger inte stöd för kritik eller någon annan åtgärd från min sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Interimistiskt beslut
Långsam handläggning

title: Försäkringskassan har i ett ärende om ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring underlåtit att meddela ett formellt beslut med anledning av en begäran om provisoriskt beslut. Även fråga om lång handläggningstid

text: I en anmälan till JO klagade AA på hanteringen av hennes ärende om sjukersättning.

text: Försäkringskassans journalanteckningar i ärendet lånades in. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av AA:s ansökan om förlängd sjukersättning. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, såvitt här är av intresse, följande.

text: Försäkringskassan i Värmland har under sommaren och hösten 2007 haft problem och inte klarat handläggningen på ett önskvärt sätt när det gäller ansökningar av sjuk- och aktivitetsersättningar. På grund av handläggarbyten har ärendehanteringen fördröjts, vilket är den huvudsakliga anledningen i AA:s ärende. Angående förfrågan från AA den 5 september om provisoriskt beslut så skulle handläggaren direkt ha vänt sig till föredraganden i socialförsäkringsnämnden som beslutar i dessa ärenden på delegation av socialförsäkringsnämnden oavsett beviljande eller avslag. Tyvärr blev inte detta gjort och det provisoriska beslutet blev därmed försenat. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I sitt beslut den 4 april 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: JO Pennlöv har i ett tidigare beslut den 17 september 1997 (JO 1998/99 s. 387) uttalat följande beträffande frågan om meddelandet av provisoriska beslut.

text: I 20 kap. 2 a lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) jämfört med

text: 8 kap. 3 § lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring anges att försäkringskassan om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger, men det finns sannolika skäl för att sådan rätt föreligger, skall besluta att ersättning skall betalas ut med skäligt belopp om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade. Av utredningen framgår att försäkringskassan inte har meddelat något formellt beslut med anledning av BB:s begäran om förskottsutbetalning av livräntan, utan enbart underrättat honom om att försäkringskassan inte skulle göra någon utbetalning. Detta har inneburit att BB saknat möjlighet att få sin begäran överprövad. Försäkringskassans underlåtenhet att meddela beslut kan inte undgå kritik från min sida.

text: Med anledning av vad Försäkringskassan anför i det nu aktuella fallet, om att det är föredraganden som fattar provisoriska beslut ”oavsett beviljande eller avslag”, vill jag göra följande förtydligande. För att ett provisoriskt beslut över huvud taget ska kunna fattas i ett ansökningsärende krävs att det finns sannolika skäl för att rätt till den sökta ersättningen föreligger (20 kap. 2 a AFL). Om den försäkrade har begärt ett provisoriskt beslut och förutsättningar för att meddela ett sådant saknas ska kassan meddela den försäkrade detta i form av ett beslut. Beslutet ska vara försett med fullföljdshänvisning.

text: Av utredningen framgår att AA:s sjukersättning löpte ut den 31 juli 2007 och att hon i god tid dessförinnan, den 15 maj 2007, hade inkommit till Försäkringskassan med en komplett ansökan om fortsatt hel sjukersättning. Den 3 oktober 2007 fattade Försäkringskassan ett provisoriskt beslut om förlängning och den 17 december 2007 beslutade kassan slutligt att bevilja AA fortsatt hel tidsbegränsad sjukersättning. Den totala handläggningstiden uppgick således till sju månader, vilket är en oacceptabelt lång tid. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för sin hantering av ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Jäv
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Anmälan mot socialtjänsten i Oxelösunds kommun om jäv; fråga om användningen av sociala medier

sammanfattning: Myndigheter ska i sin verksamhet iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). Den som ska handlägga ett ärende vid socialtjänsten är jävig bl.a. om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet. I det granskade ärendet har utredningen inte visat att socialtjänstens handläggare var Facebookvän med mamman till två barn under den tid som hon handlade barnavårdsutredningar rörande barnen. Att de var vänner på Facebook i samband med att handläggaren i ett senare skede gjorde en insats av begränsat slag ger inte anledning för JO att uttala någon kritik. JO tillägger: Det är en utgångspunkt att kraven på oberoende och opartiskhet ska uppfyllas med viss marginal. Barnärenden vid socialtjänsten innefattar myndighetsutövning mot enskilda av ingripande och känslig natur. Det är därför viktigt att socialtjänsten upprätthåller parternas förtroende och strävar efter att med god marginal uppfylla de krav som ställs på saklighet och opartiskhet. Det innebär att det kan vara olämpligt att en tjänsteman deltar i handläggningen av ett ärende när det finns omständigheter som kan påverka förtroendet för tjänstemannens opartiskhet, även om omständigheterna inte är av så kvalificerat slag att det är fråga om jäv. Enligt JO framstår det som olämpligt att den som är vän på Facebook eller liknande med någon av parterna i en pågående utredning deltar i handläggningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialtjänsten i Oxelösunds kommun samt mot socionomkonsulten BB och socialchefen CC. AA anförde bl.a. följande. Socialtjänsten har haft flera ärenden rörande hennes bror DD:s barn, och BB har under utredningarna tagit ställning för barnens mamma. Den 31 juli 2014 fick AA höra av sin bror att polisen skulle verkställa domstolens beslut om att barnen skulle hämtas av polis hos barnens mamma. Enligt uppgift från polisen skulle BB närvara. Samma dag letade AA upp mamman på Facebook och upptäckte då att mamman var Facebookvän med BB. När DD fick veta det ringde han till CC och upplyste henne om BB:s och mammans vänskap. Han bad att få byta handläggare men fick beskedet att han inte fick det. Först när DD:s pappa ringde och sa att de hade bevis för vänskapen utsågs en ny handläggare. AA

text: misstänker att BB berättade för mamman att polisen skulle komma dit eftersom det inte var någon hemma när polisen kom dit.

text: Utredning

text: JO begärde att Vård- och omsorgsnämnden i Oxelösunds kommun skulle yttra sig över anmälan till JO. I sitt yttrande framförde nämnden huvudsakligen följande:

text: Sammanfattning av handläggningen

text: Utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: inleddes 131128 av den äldre pojken i och med att nämnden gjorde polisanmälan om misshandel av honom efter inkommen anmälan från dennes skola. Utpekad gärningsman var pojkens far. Utredningens frågeställning inriktades på den äldre pojkens välbefinnande och eventuella behov av skydd med anledning av brottsanmälan. Initialt i utredningen framkom att det pågick sedan en längre tid en komplicerad och konfliktfylld familjerättslig tvist mellan föräldrarna avseende bägge barnens vårdnad och boende varför utredning inleddes 131210 även på den yngre brodern. Handläggare för bägge utredningarna var socialsekreterare EE. På grund av sjukdom övertogs utredningarna under februari -14 av socionomkonsult BB. Utredningarna avslutades 140319 respektive 140321 utan insats då bedömningen var att barnen befann sig i en trygg miljö hos sin mamma i Arboga. Utredningar öppnades på nytt 140519 med anledning av uppgift om att barnen skulle hämtas av polis för verkställighet av domstolsbeslut om boende och det fanns anledning för nämnden att befara att barnen kunde fara illa vid ingripandet. Ansvarig utredare var BB. Utredningarna avslutades 140609 utan insats då verkställighet med polishandräckning inte längre var aktuellt. Vid tidpunkten när verkställighet av domstolsbeslutet genomfördes enligt beskrivning i aktuell anmälan fanns ingen pågående utredning av barnen. Socialtjänsten i Arboga begärde biträde av socialtjänsten i Oxelösund i samband med överlämningen av barnen till deras far då deras bedömning var att det kunde bli ett traumatiskt möte. På grund av vakanser inom personalgruppen samt löpande semesterperiod fanns inga handläggare tillgängliga utöver BB och FF när överlämningen genomfördes. Därav deras närvaro. När det gäller AA:s påstående om att det skulle förekomma en privat vänskapsrelation mellan BB och [mamman] och därför är partisk så är vår bedömning att hon övertolkar begreppet i sammanhanget. Att vara ”vän” på Facebook är endast ett kommando för att kunna etablera kontakt. Om vänskap i ordets rätta bemärkelse har uppstått så behöver innehållet i korrespondensen granskas innan detta kan konstateras. Oxelösunds kommuns inställning till sociala medier som Facebook är att detta är ännu en kommunikationsväg mellan myndighet och medborgare som kan vara ett komplement till post, telefoni etc. Kommunen har en rutin som säger att anställda även privat får använda sociala medier under arbetstid om än restriktivt. Vad beträffar AA:s påstående om partiskhet så konstaterar nämnden att detta i sammanhanget i sig är en partsinlaga. Socialtjänsterna i Oxelösund och Arboga har oberoende av varandra kommit fram till samma bedömning om vad som är till barnens bästa i detta ärende. Att domstolen hittills varit av en annan uppfattning kan konstateras vilket dock inte ändrar nämndens uppfattning.

text: AA yttrade sig över vård- och omsorgsnämndens yttrande och anförde bl.a. följande:

text: BB har agerat partiskt och har inte lämnat någon information till DD. I början av

text: 2014 fattade tingsrätten ett beslut om att DD tills vidare skulle ha ensam vårdnad

text: om barnen. Barnen bodde då hos mamman. Kort därefter yttrade sig BB på eget initiativ till tingsrätten och rekommenderade att barnen skulle bo kvar hos mamman. Tingsrätten beslutade därefter att mamman tills vidare skulle ha ensam vårdnad. Senare beslutade tingsrätten på nytt att pappan skulle ha ensam vårdnad. Mamman lämnade dock inte över barnen till DD. Tingsrätten fattade därför flera beslut om verkställighet av beslutet om ensam vårdnad. I skälen till ett av de besluten anförde tingsrätten följande: När hämtning beslutas ska tingsrätten enligt 21 kap. 4 § jämförd med

text: 2 § föräldrabalken

text: uppdra åt en ledamot i socialnämnden o.dyl. eller en tjänsteman vid socialtjänsten att verka för att den föräldern som verkställigheten riktas mot frivilligt ska fullgöra vad som åligger henne eller honom, om särskilda skäl inte talar emot detta. Som [mamman] har anfört så har de sociala myndigheterna såväl i Arboga (där barnen nu är folkbokförda) som Oxelösunds kommuner ställt sig på hennes sida samt på olika sätt på eget initiativ agerat för eller engagerat sig i hennes sak. Att lämna ett uppdrag av aktuellt slag till någon av dessa myndigheter framstår därför inte som lämpligt. Med hänsyn till hur BB hade agerat gentemot DD tidigare misstänkte AA att BB och mamman hade kontakt vid sidan av utredningarna. Det var därför AA gjorde efterforskningarna på Facebook. Under den tid BB var vän på Facebook med mamman skrev mamman ett öppet inlägg på Facebook som bl.a. innehöll påståenden om att DD skulle ha utsatt barnen för våld.

text: Bedömning

text: Jag har funnit skäl att utreda frågan om det fanns anledning att ifrågasätta socialtjänstens och BB:s opartiskhet med hänsyn till att BB och barnens mamma var s.k. vänner på Facebook.

text: Frågan om jäv Det grundläggande kravet på att myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet framgår av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Vid socialtjänstens ärendehandläggning tillämpas jävsreglerna i

text: 6 kap. 25 § kommunallagen (1991:900)

text: . Punkterna 1–4 innehåller en uppräkning av faktiska omständigheter, bl.a. släktskap, som medför att en anställd hos kommunen är jävig att handlägga ett ärende. Punkt 5 innehåller en allmänt hållen bestämmelse som anger att den som ska handlägga ett ärende är jävig om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet (s.k. delikatessjäv). Det är den sistnämnda regeln som nu är aktuell.

text: Det krävs inte att tjänstemannen rent faktiskt har brustit i kraven på opartiskhet och objektivitet för att det ska vara fråga om jäv. Det är tillräckligt att det med ett objektivt betraktelsesätt finns någon omständighet som rubbar förtroendet för tjänstemannen.

text: Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet. Han eller hon får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot

text: honom eller henne ska självmant ge det till känna (

text: 6 kap. 24 § kommunallagen

text: ). Bestämmelsen innebär att tjänstemannen ska anmäla omständigheten till nämnden.

text: Jävsreglerna ska tillämpas när socialtjänsten handlägger ärenden. Genom utredningen har det kommit fram att BB under februari–mars respektive mitten av maj–början av juni 2014 var handläggare i två utredningsärenden som gällde DD:s barn. Vidare är det utrett att hon, på begäran av socialtjänsten i Arboga, medverkade när barnen enligt ett domstolsbeslut skulle hämtas hos mamman med hjälp av polis i slutet av juli 2014. Det är också utrett att BB vid den tidpunkten var Facebookvän med barnens mamma. Däremot framgår det inte av utredningen att hon var vän på Facebook med barnens mamma redan när hon handlade de s.k. barnavårdsutredningarna. Nämnden har anfört att det inte fanns något pågående ärende rörande DD:s barn när BB medverkade vid polishämtningen av barnen. Frågan blir därmed till att börja med om BB:s biträde i den situationen utgjorde sådan ärendehandläggning som avses i

text: kommunallagen

text: Kommunallagen

text: innehåller inte någon definition av begreppet ärende. En myndighets ärendehandläggning skiljer sig från sådan förvaltningsverksamhet som endast utgör faktiskt handlande. Frågan om vad som ska anses vara ärendehandläggning respektive faktiskt handlande berördes i förarbetena till

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Som exempel på myndigheters faktiska handlande angavs att hålla en lektion i en skola, att utföra en operation på ett sjukhus, att en polisman dirigerar trafiken eller att en konduktör kontrollerar en biljett (se

text: prop. 1971:30 s. 315

text: ). Gränsen mellan vad som är ärendehandläggning och vad som är faktiskt handlande kan ibland vara svår att dra. I de fall då gränsdragningen vållar problem är det upp till myndigheten att utifrån omständigheterna i det särskilda fallet avgöra om åtgärden kan anses utgöra handläggning av ett ärende. Bedömningen beror på sådana faktorer som vem som vänder sig till myndigheten, i vilken form myndigheten har kontaktats och vilka regler som finns på det aktuella området. Ytterst får myndigheten bedöma om det från rättsskyddssynpunkt krävs att de regler som gäller för ärendehandläggning tillämpas i det enskilda fallet. (Jfr Hellners & Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, version den 31 maj 2010, Zeteo, under rubriken Ärende.)

text: I det nu aktuella fallet hade socialtjänsten i Oxelösunds kommun tagit emot en begäran från socialtjänsten i Arboga kommun om biträde i samband med att tingsrättens beslut om ensam vårdnad skulle verkställas genom att barnen hämtades med polis. BB:s roll i sammanhanget var, som jag har uppfattat saken, endast att utgöra ett stöd för barnen då socialtjänsten i Arboga kommun hade bedömt att mötet med pappan kunde bli traumatiskt. Socialtjänsten i Oxelösunds kommun hade vid den tidpunkten inte något ”eget” öppet ärende som gällde barnen. Oxelösunds kommuns socialförvaltning får dock anses ha biträtt vid den ärendehandläggning som skedde vid socialtjänsten i Arboga kommun. Redan av den anledningen fanns det enligt min mening skäl att betrakta BB:s medverkan som handläggning av ett ärende. Hennes medverkan skedde dessutom i samband med polisens myndighetsutövning mot en enskild. Det fanns därför även från

text: rättsskyddssynpunkt skäl för att tillämpa de regler som gäller vid ärendehandläggning. Det innebär att även

text: kommunallagens

text: bestämmelser om jäv var tillämpliga.

text: Det ska därför prövas om det fanns någon särskild omständighet som var ägnad att rubba förtroendet för BB:s opartiskhet. Uttrycket särskild markerar att det krävs något mera påtagligt för att omständigheten ska vara av sådant slag. Som ett typiskt exempel kan nämnas att en tjänsteman är nära vän eller har en djup konflikt med en part i ett ärende. Det är inte möjligt att uttömmande ange alla de situationer där delikatessjäv kan förekomma. En samlad bedömning av alla omständigheter måste göras i varje enskilt fall. (Jfr a.a., kommentaren till

text: 11 § förvaltningslagen

text: . Se även JO 2002/03 s. 252, dnr

text: Som nämnts tidigare är det endast utrett att BB var vän på Facebook med barnens mamma vid den tidpunkt när barnen skulle överlämnas till pappan. Hennes insats blev nödvändig bl.a. på grund av personalsituationen vid socialtjänsten. Det var fråga om en begränsad insats som i sig inte innefattade myndighetsutövning mot en enskild. Den omständigheten att hon var Facebookvän med barnens mamma utgjorde i det sammanhanget inte en sådan särskild omständighet som enligt

text: 6 kap. 25 § kommunallagen

text: var ägnad att rubba förtroendet för BB. Hon var alltså inte jävig när hon medverkade vid polishämtningen. Vän på Facebook med parter i ett ärende? Jävsreglernas syfte är att förhindra misstankar om bristande opartiskhet och ovidkommande hänsyn. Det är en utgångspunkt att kraven på oberoende och opartiskhet ska uppfyllas med viss marginal (jfr

text: NJA 2014 s. 482

text: om domarjäv). Barnärenden vid socialtjänsten innefattar myndighetsutövning mot enskilda av ingripande och känslig natur. Socialtjänstens utredningar om vårdnad, boende och umgänge spelar ofta en avgörande roll i föräldrars tvister om barn. Det är därför viktigt att socialtjänsten upprätthåller parternas förtroende och strävar efter att med god marginal uppfylla de krav som ställs på saklighet och opartiskhet. Det innebär att det kan vara olämpligt att en tjänsteman deltar i handläggningen av ett ärende när det finns omständigheter som kan påverka förtroendet för tjänstemannens opartiskhet, även om omständigheterna inte är av så kvalificerat slag att det är fråga om jäv.

text: Att t.ex. genom ett privat Facebookkonto vara vän med den ena parten i en barnavårds- eller vårdnadsutredning är en omständighet som kan påverka den andra partens förtroende för handläggarens opartiskhet. Det framstår därför som olämpligt att den som är vän på Facebook med någon av parterna i en pågående utredning deltar i handläggningen. Även om tjänstemannen skulle vara Facebookvän med båda parterna kan deras förtroende för handläggaren komma att påverkas. Informationsflödet på Facebook styrs av vilka som är Facebookvänner med varandra och vilka inställningar i programmet de inblandade använder. Det finns därför en risk för att parterna misstänker att handläggaren får del av och påverkas av information som inte når dem båda, t.ex. ren argumentation som inte

text: tillför ärendet sakuppgifter och som därför inte behöver dokumenteras och kommuniceras. Enligt min mening är det alltså inte mindre olämpligt att vara Facebookvän med båda parter i en pågående utredning. Behov av riktlinjer Socialnämnden har i sitt yttrande uppgett att Oxelösunds kommuns inställning till sociala medier som Facebook är att de utgör ytterligare en kommunikationsväg till medborgarna. Jag har i ett beslut den 15 januari 2015, dnr 2611-2013, gjort vissa uttalanden om socialtjänstens informationsinhämtning från internet i ärenden om ekonomiskt bistånd. Utöver de synpunkter jag har fört fram i det här och i det tidigare beslutet vill jag betona att myndigheter som avser att kommunicera genom sociala medier bör ha riktlinjer för när sådan kommunikation är lämplig och hur den i sådana fall bör ske. Självklart måste det tydligt framgå att det är myndigheten som är avsändare eller adressat. Det bör alltså inte komma i fråga att anställda vid myndigheten använder exempelvis privata Facebookkonton för kommunikation som sker i tjänsten.

text: Övrigt Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Förhör

title: Fråga om den rättsliga grunden för att placera intagna i avskildhet m.m.

text: Anmälan

text: AA anförde, som uppgiven talesman för de intagna på avdelningarna B, C och D i anstalten Norrtälje, i en anmälan i huvudsak följande. Onsdagen den 13 oktober 2004 låstes dörrarna till de intagnas bostadsrum inte upp på morgonen. Först på eftermiddagen öppnades dörrarna och då informerades de intagna om att de hade varit placerade i avskildhet med stöd av

text: 50 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL). Inte heller påföljande dag öppnades dörrarna till bostadsrummen på morgonen. De intagna informerades åter om att de var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL. De gavs inte möjlighet till utevistelse och fick inte heller duscha eller ringa sina anhöriga och tala om att besök nu inte var tillåtna. Eftersom en del intagna fick vänta upp till två timmar på att få gå på toaletten var de tvungna att uträtta sina behov i papperskorgar i sina bostadsrum. Det var även problem med mathållningen. Först tisdagen den 18 oktober 2004 skedde en förbättring av förhållandena. Rapporter rörande intagna som senare visade sig vara oskyldiga till någon form av misskötsamhet togs inte bort ur KLAS (Kriminalvårdens klientadministrativa system, JO:s anm.).

text: Utredning

text: Kriminalvårdsmyndigheten anmodades att yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten genom kriminalvårdschefen BB i huvudsak följande.

text: Inledningsvis kan konstateras att undertecknad kriminalvårdschef BB hade semester under de aktuella dagarna och inte återkom i tjänst förrän 2004-10-18. Kriminalvårdsinspektör CC var tillförordnad kriminalvårdschef 2004-10-08–17. Han har inkommit med följande skriftliga redogörelse angående händelseförloppet (bifogas): ”Undertecknad tjänstgjorde aktuella dagar som kriminalvårdschef och ansvarade således fullt ut för de beslut som fattades. Övriga medarbetare hade alltså funktionerna som rådgivare och verkställare av de åtgärder jag beordrade. Onsdagen den 13 oktober observeras obehöriga i anslutning till anstaltsområdet och av i särskild ordning inhämtad information drogs slutsatsen att otillåtna objekt kastats in på anstaltsområdet och att dessa objekt dessutom kommit i intagnas besittning. I anledning härav vidtas behövliga åtgärder för undersökning av om så verkligen är fallet, dvs. avskildhetsplaceringar och visitationer jämte ytterligare

text: underrättelseinhämtning. Kriminalvårdsstyrelsens (KVS) jour informeras omgående om situationen och vidtagna mått och steg. Den 14 oktober finns ny information av sådan kvalitet och med sådant innehåll att det tillsammans med andra omständigheter (upplopp med vandalisering på anstalten Mariefred) inte är utrymme för annat än största möjliga försiktighet. Informationens innehåll var att ett upplopp liknande det som drabbat Mariefredsanstalten skulle äga rum i närtid vid Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje. Jag beslutade därför att omedelbart isolera berörda avdelningar i syfte att skapa tid för ytterligare utredning. Efter utredningen finns starka misstankar mot en relativt vid krets intagna, så många att tillgängliga isoleringsplatser såväl inom anstalten som snabbt tillgängliga i riket ej förslår (placeringssituationen med överbelagda häkten, vandaliseringar på andra slutna anstalter) varför jag beordrar upprättande av provisorisk isolering på en av normalavdelningarna. Inget talade nämligen för att omplacering av 10 till 20 intagna skulle kunna genomföras inom mindre än en månad, särskilt som placeringsorganisationen var under omorganisation och flyttning till nya lokaler, och personalrekrytering var heller inte slutförd, bl.a. var chefen inte på plats. (Det kan anmärkas att fortfarande, i skrivande stund, 27 november, är inte omplaceringarna klara eller ens planerade.) Beslutet om provisorisk isoleringsavdelning fattades således, förutom av akuta säkerhetsskäl, för att skapa handlingsfrihet under den relativt långa tid som sannolikt skulle förflyta innan samtliga berörda intagna fått adekvat placering. Risken var uppenbar att isoleringstiden skulle bli minst så lång som den i efterhand visat sig bli; att ha intagna isolerade utan möjlighet till promenad fann jag ej acceptabelt. Även dessa åtgärder anmäldes till KVS och såväl här som vid händelserna kvällen den 13 oktober orienterades ordinarie kriminalvårdschef. Kommunikationen med KVS upprätthölls med flera kontakter dagligen under den aktuella tiden. Beträffande lagstöd för vidtagna åtgärder kan jag bara konstatera att nuvarande lagstiftning inte är helt anpassad till den verkliga situationen på våra slutna anstalter, i detta fall torde dock såväl 50 som 20 och 17 §§ KvaL komma i fråga, se vidare JO- 2751-2003.”

text: Granskning av händelseförloppet:

text: Av anmälan framgår att celldörrarna inte låstes upp på morgonen den 13 oktober. Detta stämmer inte. Den 13 oktober var de intagna i normal verksamhet. Däremot låstes celldörrarna på avdelningarna B och C inte upp på morgonen den 14 oktober. Anledningen till avskildhetsplaceringarna var den ovan beskrivna, med inkast på kvällen den 13 oktober. De intagna på avdelning C placerades i avskildhet jämlikt 50 § KvaL ca kl. 18.30 den 13 oktober. De intagna på avdelning B avskildhetsplacerades fr.o.m. kl. 07.00 den 14 oktober. Samtliga avskildhetsplaceringar avslutades den 14 oktober kl. 15.30. Skillnaderna mellan avdelningarna berodde på att de akuta insatserna med visitation i första hand riktades mot intagna på avdelning C, där man kunde se koppling mellan de gripna personerna utanför anstalten och någon enskild intagen. Under avskildhetsplaceringen 2004-10-13--14 fanns inte rimliga möjligheter att genomföra förhör med samtliga intagna. Insatserna koncentrerades därför på de intagna, som bedömdes ha kunnat vara inblandade. Något skäl att undanhålla de intagna att de satt placerade jämlikt 50 § KvaL fanns inte. Däremot kunde anledningen inte av utredningsskäl avslöjas i detta läge. Den 14 oktober inkom information från flera av varandra oberoende källor om ett kommande upplopp på anstalten, som skulle beröra avdelningarna B, C och D. Det enda sättet att hindra detta var ett snabbt avskiljande av de intagna på de berörda avdelningarna, vilket skedde fr.o.m. kl. 07.00 den 15 oktober avseende intagna på B och C samt fr.o.m. kl. 10.15 samma dag avseende intagna på D. Gruppen intagna var stor och avskildhetsplatser fanns, vilket framgår av tf. kriminalvårdschefens yttrande, inte att tillgå i denna omfattning. Avskildhetsplaceringen verkställdes därför på bostadsavdelningarna. Någon möjlighet fanns inte i detta läge att bedöma vilka intagna, som eventuellt inte alls var inblandade i planerna. För D-avdelningens

text: del avslutades avskildhetsplaceringarna den 18 oktober, medan avskildhetsplaceringen jämlikt 50 § KvaL för intagna på avdelningarna B och C upphörde den 19 oktober. Situationen på dessa avdelningar var betydligt mer komplicerad än på D med strategiska omflyttningar mellan avdelningarna. Med anledning av de fortfarande pågående omflyttningarna var det ej möjligt att låta dessa intagna återgå i normal verksamhet förrän följande dag, d.v.s. den 20 oktober. Det var under rådande förhållanden ej möjligt att ha dem i arbete och de placerades därför i fortsatt avskildhet jämlikt 17 § 2 st KvaL fram till den 20 oktober. Redan under fredagen den 15 oktober påbörjades omflyttningarna, som således syftade till att skapa en isoleringsavdelning i det ena benet på C-avdelningen, där intagna som bedömdes skulle bli fortsatt avskildhetsplacerade placerades. Kravallstaket sattes upp för att möjlig-göra promenader från den nya isoleringsavdelningen. Dessa hann dock genomföras bara i något enstaka fall, innan situationen löstes upp. Beträffande informationen till de intagna angående avskildhetsparagrafen råder delade meningar om i vilken omfattning de intagna muntligt informerats om detta. Helt säkert är att åtminstone en del av de intagna fick information om att det var 50 § KvaL som gällde för placeringen. Personal i tjänst under helgen vittnar om en rörig, turbulent och närmast kaotisk helg, som av många bedöms som den värsta de upplevt under sin tid i kriminalvården. Förutom erfarna vårdare, var det även ny och oerfaren personal i tjänst i synnerhet på en av de aktuella avdelningarna, vilket inte gjorde situationen lättare. Stämningen på avdelningarna var mycket dålig med aggressivitet från de intagnas sida. Tiden räckte i stort sett inte till för annat än att öppna för toalettbesök samt för matutdelning. Varje öppning krävde att tre personal var närvarande. Vid avskildhetsplaceringar jämlikt 50 § KvaL råder generellt stor restriktivitet avseende telefonsamtal. Något generellt förbud mot att ringa anhöriga för att avbeställa besök hade dock inte utgått och någon intagen tilläts även göra detta. Även personal ringde anhöriga för att inställa besök. Dock har det i efterhand visat sig att alla besökare ej fått informationen.

text: Kommentarer till punkterna under begärd granskning

text: - Uppgifter om nära förestående allvarlig skadegörelse/upplopp, som skulle beröra intagna på avdelningarna B, C och D, fanns hos säkerhetsgruppen den 14 oktober och vidarebefordrades samma dag till den tillförordnade kriminalvårdschefen CC. Av säkerhetsskäl kan vi inte för intagna avslöja detaljerna i denna information, som kom från flera oberoende källor och som bedömdes tillförlitlig och allvarlig. Skäl fanns att ta uppgifterna på största allvar. Undertecknad BB hade som ovan framgått semester under hela det akuta händelseförloppet och kom inte i tjänst förrän den 18 oktober. Av CC:s uppgifter framgår att han kontaktade undertecknad både om avskildhetsplaceringarna den 13 oktober samt om åtgärderna fr.o.m. den 15 oktober. - Informationsutbytet skedde således inte mellan ordinarie kriminalvårdschef och säkerhetsgruppen utan mellan säkerhetsgruppen och CC. De åtgärder, som sedan vidtogs, beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av CC med anledning av den information han fått av gruppen. - Av 13 § KvaL framgår att intagen skall ha möjlighet att dagligen vistas utomhus minst en timme om ej synnerligt hinder möter däremot. Av 50 § KvaL framgår bl.a. att den intagne skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig. Att promenader inte kunde ordnas berodde på det stora antalet avskildhetsplacerade, vilket gjorde att det ej fanns praktiska möjligheter att tillåta promenad. - Att besök ej skulle kunna genomföras för de intagna som var avskildhetsplacerade på paviljongerna B, C och D beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av tf. kriminalvårdschef. Som ovan framgår gavs inget generellt förbud för intagna att ringa anhöriga om besöken. Säkerhetsinspektören DD beslutade inte om något sådant. Under placering jämlikt 50 § KvaL är man mycket restriktiv med telefonsamtal. Dock gjordes undantag för besök och även personal ringde anhöriga

text: om detta. Sammanlagt verkar kontakt inte ha tagits i några enstaka fall, vilket är beklagligt. - De intagna på paviljong D var avskildhetsplacerade jämlikt 50 § KvaL 2004-10- 15–18. De intagna på B och C var avskildhetsplacerade jämlikt 50 § KvaL 2004-10- 15–19 samt därefter placerade jämlikt 17 § 2 st Kval fram till 2004-10-20. (”I sluten anstalt får dock gemensamheten mellan intagna på fritiden inskränkas, om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten”.) Detta beslutades inte av säkerhetsgruppen utan av ansvarig kriminalvårdsinspektör i samråd med kriminalvårdschefen. Att en del av de intagna skulle varit isolerade jämlikt 21 § KvaL är ej korrekt. Denna paragraf berör lättnader i avskildheten. Däremot placerades ett mindre antal intagna, som ansågs ha haft en ledande roll i planeringen av skadegörelsen m.m. jämlikt 20 § 1 st 1 p KvaL samt 20 § 1 st 2 p KvaL (föreliggande fara för bl.a. allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom samt för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten). - Individuella avskildhetsbeslut har fattats avseende ovan angivna intagna placerade jämlikt 20 § 1 st 1 p och 20 § 1 st 2 p KvaL, eftersom sådan placering bedömts nödvändig. Omprövningen av dessa beslut sker var tionde dag och anmäls jämlikt

text: 31 § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt omedelbart till Kriminalvårdsstyrelsen. Besluten kan även överklagas. - Som tidigare nämnts har säkerhetsgruppen inte i något fall varit beslutsfattare angående avskildhetsplaceringarna. Informationen om skälen till avskildhetsplaceringarna lämnades av tf. kriminalvårdschefen till ansvariga för de aktuella avdelningarna. Att placeringarna skedde jämlikt 50 § KvaL var ingen hemlighet. Däremot låg det i sakens natur att inte lämna ut närmare uppgifter om skälen, eftersom utredning pågick. Som ovan framgår går uppfattningarna isär om i vilken omfattning de intagna informerades om paragrafplaceringen. Telefonsamtalen till besökare/anhöriga har redan kommenterats ovan. - Enligt anmälan har intagna isolerats kollektivt jämlikt 50 § KvaL vid nära ett tjugotal tillfällen sedan årsskiftet. Intagnas bedömning är att skäl bara funnits vid två tillfällen. Anstalten använder sig inte av denna form av avskildhet annat än när sådan bedöms absolut nödvändig. Sedan årsskiftet har följande skäl lett till sådan avskildhetsplacering på någon eller några av avdelningarna B, C och D: 2004-03-28: Väpnat fritagningsförsök. Påskhelgen (jämlikt 17§ 2 st KvaL): Misstanke om vapen inne på anstalten. 2004-07-25: Slagsmål, misshandel av intagen, avskildhet ca 4 timmar. 2004-08-04: Väpnad fritagning/rymning. 2004-09-03: Större antal berusade/påverkade intagna i verkstaden och på avdelningen. 2004-09-23: Berusade/påverkade intagna på avdelningen på kvällen. Dessutom de två nu aktuella avskildhetsplaceringarna i oktober. - Kontakterna med KVS sköttes av tf. kriminalvårdschefen. Vid dessa redogjordes för de åtgärder, som myndigheten hade för avsikt att vidta och vidtog. Myndigheten sköter verksamheten på anstalten. Åtgärderna ifrågasattes inte av KVS. Önskemålet/begäran om förflyttning av intagna skickas till Placeringsenheten för handläggning och beslut och var därför inte föremål för diskussion vid ovan angivna samtal. - Både undertecknad BB och DD (säkerhetsinspektör, ej säkerhetschef) har vid tillsättning på nuvarande tjänst befunnits ha den utbildning/kompetens, som bedömts lämplig för befattningen. I kriminalvårdschefens fall har bedömningen gjorts av KVS, i säkerhetsinspektörens fall av myndigheten.

text: Ingen i säkerhetsgruppen har några personliga eller ekonomiska intressen i anstaltens kiosk. Vem som får idka kioskverksamhet på anstalten har bestämts via upphandling av utanförstående näringsidkare. Så har skett även beträffande de näringsidkare som f.n. sköter verksamheten. - Behandlingen av personuppgifter inom kriminalvården regleras dels av

text: personuppgiftslagen

text: , PuL (

text: ), dels av lagen (

text: ) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården. I förordningen (

text: ) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ges kompletterande uppgifter om sådan behandling av personuppgifter, som omfattas av lagen. Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om behandling av personuppgifter inom kriminalvården finns i Kriminalvårdsverkets författningssamling

text: KVVFS 2002:6

text: . Föreskrifter om akthantering och journalföring finns i

text: KVVFS 1995:3

text: (numera Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om journal

text: KVVFS 2004:17

text: , JO:s anm.). Av

text: 28 §

text: PuL framgår att den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter, som inte har behandlats i enlighet med denna lag eller föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Av

text: 8 §

text: lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården framgår att

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser angående rättelse av felaktiga uppgifter gäller även för behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Förordningen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården ger i

text: 15 §

text: kriminalvårdsmyndigheten stöd för att behandla personuppgifter avseende bl.a. misskötsamhet. I

text: 3 §

text: , allmänna råd, KVS:s föreskrifter och allmänna råd om behandling av personuppgifter inom kriminalvården, anges som exempel på felaktig behandling att fel personnummer eller fel adress angivits för en person eller att personuppgifter, även om de är korrekta, använts på ett felaktigt sätt i verksamheten. Av

text: 11 §

text: KVVFS 1995:3

text: (numera

text: 25 §

text: KVVFS 2004:17

text: , JO:s anm.) framgår att en anteckning i behandlingsjournalen inte får tas bort. Om felaktigheter uppmärksammas skall de strykas över och ny anteckning införas, av vilken det skall framgå att det är fråga om en rättelse. I de aktuella fallen har det funnits lagstöd för att skriva rapporter i Kriminalvårdens administrativa system (KLAS) om misstanke om planerad skadegörelse. Ingen intagen på de berörda avdelningarna kunde i detta läge fritas från misstanke. Efter att förhör hållits, har beslut fattats i vilka det beträffande de flesta intagna på de aktuella avdelningarna konstateras att den intagne ”ej varit en av dem som kan knytas till aktuell händelse”. Rapporten och förhöret har därför ej föranlett någon disciplinär åtgärd. Vi kan inte se att detta fyller kriterierna för felaktig behandling av personuppgifter, vilket skulle föranleda rättelse. Beträffande den uttryckta oron för att rapporterna skulle kunna påverka den fortsatta verkställigheten kan sägas att Placeringsenheten (sedan 2004-12-01 KVS placeringsenhet) har tillgång till alla uppgifter i KLAS. Inför en begäran om förflyttning skrivs dessutom normalt ett placeringsunderlag, som delges den intagne, varför han själv kan påpeka om han anser att någon uppgift använts på ett felaktigt sätt. - Besluten om avskildhet fattades av tf. kriminalvårdschefen CC. Undertecknads uttalande i Radio Stockholm (lösryckt ur sitt sammanhang) betydde att vi hade fått information, som viktats och bedömts trovärdig både av polis och vår egen underrättelsetjänst. Vi kunde då inte göra annat än agera och detta bedömdes vara det enda sättet att hantera situationen på. Uttalandet förtydligades av mig vid ett samtal med representanter för intagnas förtroenderåd den 28 oktober. Jag förklarade då att myndigheten i ett initialskede med svepande uppgifter om en aktion liknande den som ägt rum på anstalten Mariefred behövde tid för att hitta de drivande i aktionen. Jag är väl medveten om att förfaringssättet med avskildhetsplaceringar

text: även drabbar en del ”oskyldiga”. När vi väl hittat den kärna av intagna, som ansågs drivande, kunde avskildhetsplaceringarna hävas.

text: Myndighetens sammanlagda bedömning:

text: Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje har under innevarande år drabbats av en rad ordningsstörningar av allvarlig karaktär. Att klientsammansättningen är svår på denna anstalt är allmänt känt och påtalas ofta i olika sammanhang. Till en del beror detta på den rådande bristen på platser på slutna anstalter, vilket ibland leder till klart olämpliga klientkombinationer. Uppgifterna, som fanns den 14 oktober, hanterades på det enda sätt beslutsfattaren på myndigheten vid tillfället fann möjligt. Avskildhetsplaceringarna på bostadspaviljongerna med den begränsade service från personalens sida den ledde till, skapade mycket irritation hos de intagna, som riktade sin aggressivitet mot avdelningspersonalen. På grund av den stora gruppen avskildhetsplacerade fanns det inte möjligheter att erbjuda de isolerade några lättnader i avskildheten. De formella brister vi upptäckt vid vår egen granskning är: – Alla besökare fick ej information om indragning av besök. Huruvida anstalten gjort misstag eller berörda personer ej kunnat nås, har varit svårt att i efterhand säkerställa. – Informationen om vilket lagrum som tillämpades avseende avskildheten har tydligen ej gått fram till alla intagna. Slutligen kan, såsom tf. kriminalvårdschefen påtalar i sitt yttrande, konstateras att nuvarande lagstiftning inte är helt anpassad till den verkliga situationen på våra slutna anstalter. Användningen av 50 § och 17 § andra st KvaL i de nu aktuella sammanhangen kan förvisso diskuteras. Samtidigt upplever vi att JO i beslut i annat ärende den 23 september 2004 (dnr 2751-2003) uttalat viss förståelse för motsvarande problem med avskildhetsplaceringar och även vidarebefordrat sitt beslut till Kriminalvårdskommittén, som bl.a. har att utarbeta en ny kriminalvårdslag.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 28 december 2005 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Av 17 § första stycket KvaL följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning skall vistas tillsammans med andra intagna, om inte annat följer av bestämmelserna i KvaL eller av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Vägrar ett större antal av de intagna vid en sluten anstalt samtidigt att ha den sysselsättning som har ålagts dem, får dock gemensamheten mellan dem inskränkas i den mån det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten. Enligt andra stycket får den intagne på fritiden i den utsträckning han önskar det vistas tillsammans med andra intagna, om inte annat följer av bestämmelserna i KvaL. I en sluten anstalt får dock gemensamheten mellan intagna på fritiden inskränkas, om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten.

text: Av dåvarande 3 kap. 3 § Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt

text: KVVFS 2004:13

text: (numera

text: KVVFS 2005:2

text: ) framgår bl.a. att ordinarie tid för programverksamhet för de intagna skall vara 40 timmar i veckan och att programverksamheten skall förläggas mellan kl. 7.30 och 19.00 helgfri måndag–fredag.

text: I 50 § KvaL föreskrivs att under utredningen av frågor som avses i 49 § – dvs. frågor om senareläggning av villkorlig frigivning, varning eller tillsägelse – får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Åtgärden får inte bestå längre än fyra dygn. Kan den intagne inte hållas avskild på anstalten, får han placeras i allmänt häkte, om detta är lämpligare än att han förs över till en annan anstalt. Den intagne skall få den lättnad i avskildheten som är möjlig.

text: Av utredningen framgår följande om hur länge de intagna har varit placerade i avskildhet och med stöd av vilket lagrum.

text: De intagna på avdelning B var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL från den 14 oktober 2004 kl. 07.00 till kl. 15.30 samma dag. Därefter placerades de på nytt i avskildhet med stöd av samma paragraf från den 15 oktober 2004 kl. 07.00 till den 19 oktober 2004, varefter de fortsatt var placerade i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL fram till den 20 oktober 2004. Placeringen i avskildhet med stöd av 50 § KvaL varade för de intagna på avdelning C från den 13 oktober 2004 ca kl. 18.30 till den 14 oktober 2004 kl. 15.30. Placeringen i avskildhet återupptogs därefter från den 15 oktober 2004 kl. 07.00 till den 19 oktober 2004. I likhet med de intagna på avdelning B och under samma tidsperiod var de intagna på avdelning C därefter placerade i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL. Intagna på avdelning D var placerade i avskildhet med stöd av 50 § KvaL från kl. 10.15 den 15 oktober till den 18 oktober 2004.

text: Därutöver har ett mindre antal intagna varit placerade i avskildhet med stöd av 20 § första stycket 1 och 2 KvaL, eftersom de har bedömts haft en ledande roll i planeringen av skadegörelse.

text: Vad först gäller frågan om placering i avskildhet med stöd av 17 § andra stycket KvaL vill jag anföra följande.

text: Det finns större möjligheter att på en sluten anstalt avskilja intagna från gemensamheten med hänsyn till förhållandena i anstalten om det inträffar en händelse under fritid än om den inträffar under den fastställda programtiden. Om den inträffar under fritiden finns en möjlighet att inskränka gemensamheten mellan intagna om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena i anstalten. Under programtid är detta möjligt endast om det är fråga om kollektiv arbetsvägran. JO har i tidigare beslut anfört att det inger starka betänkligheter att – som kriminalvårdsmyndigheten även i det här fallet måste ha gjort – tillfälligt ändra dagordningen för att bestämmelsen i 17 § andra stycket KvaL om inskränkning under fritid skulle vara tillämplig (se bl.a. JO:s beslut den 23 september 2004, dnr

text: ). Jag finner inte skäl att för egen del göra någon annan bedömning (se även

text: SOU 2005:54 s. 470

text: f.).

text: Vad sedan gäller frågan om placering av intagna i avskildhet med stöd av 50 § KvaL vill jag anföra följande.

text: Kriminalvårdsmyndigheten har i sitt remissvar uppgett att det under perioden den 13 oktober 2004 till den 14 oktober 2004 inte fanns möjlighet att hålla förhör med samtliga intagna utan att insatserna koncentrerades på de intagna som bedömdes vara inblandade i den händelse som låg till grund för besluten om placering i avskildhet. Om det under nästa period av placering i avskildhet med stöd av 50 § KvaL – fr.o.m. den 15 oktober t.o.m. den 18 respektive 19 oktober 2004 – har hållits förhör med de intagna framgår inte av myndighetens remissvar. Som kriminalvårdsmyndigheten har anfört i sitt remissvar kan tillämpningen av 50 § KvaL i den aktuella situationen diskuteras. Kriminalvårdskommittén har också uppmärksammat de tolknings- och tillämpningssvårigheter som den nuvarande lagstiftningen ger upphov till (se

text: SOU 2005:54 s. 471

text: Med anledning av vad AA har anfört om möjligheterna att gå på toaletten och att duscha vill jag erinra om att vad som anges i 9 § första stycket KvaL om att en intagen skall behandlas med aktning för sitt människovärde och vad som föreskrivs i dåvarande 2 kap. 6 § Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVVFS 2004:13

text: , om att den intagne skall ha möjlighet att dagligen sköta sin hygien.