nyckelord:
Barn/ungdom
Förhandling/ sammanträde

sammanfattning: Handläggningen av ett överklagande av en socialnämnds beslut enligt 13 § tredje stycket LVU om att vården med stöd av 3 § LVU skulle fortsätta. Även om frågan om beredande av vård med stöd av LVU samtidigt var föremål för prövning i domstol har nämnden inte kunnat underlåta att vidarebefordra överklagandet till länsrätten

text: 13 § tredje stycket

text: LVU om att vården med stöd av

text: 3 §

text: Anmälan

text: AA och BB klagade i en anmälan, som kom in till JO den 13 februari 2007, på Socialnämnden i Grums kommun. De gjorde gällande brister i ett flertal avseenden beträffande nämndens handläggning av ett barnavårdsärende som rörde AA:s son CC. Han var sedan april 2006 omhändertagen för vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: En av punkterna i anmälan rörde handläggningen av ett överklagande från AA av ett beslut som nämndens arbetsutskott fattade den 9 oktober 2006 vid en omprövning av vården av CC enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU. AA uppgav i anmälan att hon hade lämnat in överklagandet till nämnden i anslutning till att hon den 25 oktober 2006 fick del av sammanträdesprotokollet, men att nämnden, såvitt hon kände till, ännu inte hade vidarebefordrat överklagandet till länsrätten.

text: Utredning

text: Handlingarna i det aktuella barnavårdsärendet lånades in.

text: Anmälan remitterades därefter till socialnämnden för utredning och yttrande, särskilt avseende handläggningen av överklagandet av beslutet i oktober 2006.

text: Socialnämnden, arbetsutskottet, kom in med ett omfattande remissvar i vilket nämnden bemötte flera av punkterna i AA:s och BB:s anmälan. När det gällde handläggningen av AA:s överklagande anförde nämnden följande. AA har befogad kritik om dröjsmålet med hennes överklagan av fortsatt vård för sonen CC. Tidsåtgången från det att överklagan kom in till dess att socialnämnden svarade på densamma är oacceptabel. Socialnämndens kontrollsystem förstärks genom att förteckningen över aktuella överklagningsärenden månadsvis redovisas för socialnämndens arbetsutskott. [– – –]

text: Vård enligt

text: 3 §

text: LVU omprövas var sjätte månad. Vården för CC påbörjades 2006-04-20. Socialnämndens arbetsutskott sammanträdde den 9 oktober 2006 för att bl.a. ompröva vården för CC. Beslutet överklagades av AA. Överklagan kom in till socialnämnden den 25 oktober 2006. Länsrättens beslut om vård för CC överklagades av modern. Dom väntades från kammarrätten varför socialsekreteraren uppmanades att avvakta kammarrättens dom innan överklagan vidaresändes till länsrätten. I kammarrättens dom den 9 november 2006 – som kom in till socialnämnden samma dag – fastställdes länsrättens beslut om vård. I detta läge skulle socialsekreteraren ha vidaresänt till länsrätten AA:s överklagan och yttrande över överklagan. Socialsekreteraren missuppfattade verksamhets– ledarens vägledning och fullföljde inte uppgiften. Den kontrollfunktion som finns vid socialtjänsten för överklagningar fungerade inte heller tillfredsställande. AA påpekade i januari 2007 för handläggande socialsekreterare att överklagan inte var insänd till länsrätten. Socialsekreterare fick i uppgift att omedelbart svara på överklagan. Ärendet vidarebefordrades den 8 mars till länsrätten av socialchefen i samband med JO:s begäran om handlingar för granskning. 2007-04-04 inkom beslut från länsrätten att målet avskrivits eftersom AA tagit tillbaks sin överklagan. Ny omprövning ska beslutas i socialnämndens arbetsutskott den 10 april 2007. AA har rätt i sin kritik att socialtjänsten skulle ha inlämnat överklagan och yttrande i november och inte i mars. Socialtjänsten ser över rutinen för inkomna överklagningsärenden så att misstagen inte ska upprepas. AA kommenterade remissyttrandet.

text: AA inkom också med ytterligare synpunkter på nämndens handläggning av ärendet. Med anledning av vad hon anförde inhämtade JO bl.a. förvaltningens journalanteckningar för tiden fr.o.m. mars 2007 till oktober 2007.

text: Dessutom tog JO del av Länsstyrelsens i Värmlands län tillsynsbeslut den 28 januari 2008 (dnr 701-13926-2006) som rörde det aktuella barnavårdsärendet. Länsstyrelsen riktade i beslutet allvarlig kritik mot socialtjänsten i Grums kommun för att nämnden, i samband med att CC placerades i ett familjehem i maj 2006, inte hade fattat något formellt beslut om placeringen och inte heller hade utrett förhållandena i familjehemmet eller samrått med den kommun där familjehemmet är beläget. Länsstyrelsen anförde att nämnden därigenom inte hade iakttagit sina skyldigheter enligt

text: 6 kap.

text: och

text: 6 §§

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: I ett beslut den 30 maj 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: AA har i sin anmälan och i kompletterande skrivelser kritiserat nämndens handläggning i ett flertal avseenden. Nämnden har bemött huvuddelen av klagomålen i sitt remissyttrande.

text: Länsstyrelsen i Värmlands län har uttalat sig om brister i nämndens handläggning i samband med att CC under pågående vård omplacerades till ett familjehem. Det saknas därför anledning för mig att nu gå in på den frågan.

text: Jag vill upplysa om att JO, enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet, inte bör utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden. JO är

text: vidare återhållsam med att uttala sig i frågor som har prövats av domstol eller som rör en myndighets bedömning i sak i ett enskilt ärende. Vad som har kommit fram vid utredningen föranleder mig inte att frångå dessa principer för JO:s tillsynsverksamhet.

text: Mot bakgrund av det nu anförda har jag valt att begränsa mina uttalanden till att avse nämndens formella handläggning av AA:s överklagande av arbetsutskottets beslut i oktober 2006.

text: Enligt

text: 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett överklagande ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Beslutsmyndigheten prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, ska myndigheten enligt huvudregeln avvisa den (

text: 24 §

text: FL). Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten i enlighet med

text: 25 §

text: FL överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet, dvs. länsrätten i det nu aktuella fallet.

text: I

text: förvaltningslagen

text: anges inte inom vilken tid beslutsmyndigheten ska överlämna ett överklagande till den överprövande instansen. Det är från rättssäkerhetssynpunkt en självklarhet att överlämnandet måste ske utan dröjsmål. JO har vid flera tillfällen uttalat att som regel bör tiden inte överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314).

text: När någon vårdas med stöd av

text: 3 §

text: LVU är socialnämnden skyldig att minst en gång var sjätte månad pröva om vården ska bestå (

text: 13 § tredje stycket

text: LVU). Nämndens beslut kan överklagas till länsrätten. Det förhållandet att frågan om vård eller upphörande av vården är föremål för prövning av domstol påverkar inte nämndens skyldighet att företa omprövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU. Om nämndens beslut överklagas ska nämnden vidarebefordra överklagandet till länsrätten. Det är en sak för länsrätten att ta ställning till hur ett överklagande ska behandlas i t.ex. den situationen att det pågår ett mål vid kammarrätten som avser frågan om vård. Det är alltså inte något som nämnden ska beakta vid sin handläggning av överklagandet.

text: AA:s överklagande kom in till förvaltningen den 25 oktober 2006. Först den 8 mars 2007, dvs. drygt fyra månader senare, vidarebefordrades överklagandet till länsrätten. Den förklaring som lämnas i remissvaret till varför det dröjde innan överklagandet vidarebefordrades är att handläggaren missuppfattade verksamhetsledarens uppmaning att avvakta en kammarrättsdom angående beredande av vård enligt LVU. Som har framgått var den pågående prövningen i kammarrätten inte något skäl för nämnden att dröja med att sända över handlingarna till länsrätten.

text: Jag har noterat att enligt remissyttrandet påminde AA handläggaren om överklagandet i januari 2007. Trots det dröjde det fram till den 8 mars 2007 innan handlingarna skickades till länsrätten, vilket i sig är anmärkningsvärt.

text: Sammantaget tyder utredningen i ärendet på brister i kunskapen om hur ett överklagande ska handläggas. Att ett överklagande handläggs på ett korrekt sätt är av stor vikt från rättssäkerhetssynpunkt. Jag ser därför allvarligt på det inträffade. Med den allvarliga kritik som har uttalats avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en läkare vid Psykiatri Skåne, Region Skåne, som har lämnat ut en förälders journal till en socialnämnd för att användas i dotterns barnavårdsutredning

org: jo

sammanfattning: Mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten råder i princip sekretess. Socialnämnden har dock rätt att i en pågående barnavårdsutredning få uppgifter från sjukvården som kan antas vara av betydelse för nämndens utredning. Den utlämnande myndigheten ska pröva uppgiftsskyldighetens omfattning. En läkare vid Psykiatri Skåne lämnade ut en förälders hela patientjournal till socialtjänsten. Även om läkaren uppfattade att socialnämnden begärde att få ta del av hela journalen var han skyldig att pröva vilka uppgifter som kunde lämnas ut. Han ställde vid utlämnandet upp som ”villkor” att uppgifterna bara fick användas i utredning som avsåg skydd för barn. Ett sådant villkor kan dock inte ställas upp i förhållande till en myndighet. JO kritiserar läkaren för hans sätt att handlägga ärendet.

text: Anmälan och utredning

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. en läkare vid Psykiatri Skåne angående att hela hans patientjournal hade lämnats ut till socialtjänsten.

type: stycke

text: AA anförde bl.a. följande. Socialförvaltningen i Helsingborgs kommun begärde att få ta del av hans journaler från Najaden Syd (en öppenvårdsmottagning inom vuxenpsykiatrin) och Helsingborgs lasarett (ögonmottagningen). Anledningen till framställningen var att socialförvaltningen skulle göra en barnavårdsutredning avseende hans dotter. Framställningen gjordes först med stöd av

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Efter att socialförvaltningen hade vägrats att ta del av journalerna gjordes en ny framställning, denna gång med stöd av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. Socialförvaltningen fick ta del av omfattande sekretessbelagd information som sträckte sig över två decennier och som inte bara gällde honom, utan även släkt, vänner och bekanta. Socialförvaltningen återgav sedan vissa känsliga uppgifter från journalanteckningarna i barnavårdsutredningen.

text: AA kompletterade därefter sin anmälan och anförde bl.a. följande. Socialförvaltningens sätt att använda journalanteckningarna stod i strid med läkarens bedömning. Socialförvaltningen borde ha specificerat vilka uppgifter de ansåg sig behöva för att kunna bekräfta eller avfärda en viss frågeställning. Det var

text: fel av socialförvaltningen att begära att få ta del av en hel journal. När en tjänsteman vid en socialförvaltning och en läkare gör olika bedömningar i fråga om vad som kan lämnas ut ur en journal bör läkarens bedömning ges företräde.

text: JO:s kansli hämtade in vissa handlingar från socialförvaltningen i Helsingborgs kommun, bl.a. framställningen enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL om att få ta del av uppgifter från Najaden Syd och Socialstyrelsens beslut den 25 augusti 2011 i ärende dnr 9.2-6446/2011. I beslutet, som behandlade bl.a. den aktuella framställningen från socialnämnden om att få ta del av uppgifter från Najaden Syd m.fl., anförde Socialstyrelsen bl.a. följande.

text: Det är dock oklart vad som har begärts ut. Socialnämndens skriftliga begäran om uppgifter enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: som ställts till Najaden och Helsingborgs lasarett bedöms vara korrekta. Av nämndens yttrande framkommer att sjukjournalerna har begärts ut, vilket bedöms vara olämpligt.

text: JO:s kansli kontaktade per telefon åklagarkammaren i Helsingborg för att få information om vissa ärenden som handlades där.

text: JO begärde sedan att regionstyrelsen, Region Skåne, skulle komma in med yttrande när det gällde frågan om vilka delar av AA:s journal som hade lämnats ut till socialförvaltningen samt vilka överväganden som hade gjorts inför utlämnandet.

text: AA kom in med ytterligare kompletteringar av sin anmälan.

text: Regionstyrelsens arbetsutskott anförde följande i sitt yttrande.

text: Anmälan

text: Anmälaren anser att det från Region Skåne felaktigt lämnats ut uppgifter ur dennes journalhandlingar till socialtjänsten. Anmälan gäller journaler som lämnats ut från Helsingborgs lasarett respektive Najaden Syd.

text: Utredning och yttrande från Psykiatri Skåne

text: Helsingborgs lasarett och Psykiatri Skåne är två olika förvaltningar inom Region Skåne. Utredningar har mot bakgrund av anmälan inhämtats från båda dessa förvaltningar. Helsingborgs lasarett är en egen förvaltning inom Region Skåne. Najaden Syd är öppenvårdsmottagning inom vuxenpsykiatrin i Helsingborg som tillhör förvaltningen Psykiatri Skåne. För regionstyrelsens yttrande har inkommit en utredning från Psykiatri Skåne, se bilaga l. Av utredningen framgår bland annat följande. Från Psykiatri Skåne har till socialtjänsten lämnats ut kopia på hela anmälarens journal, samt även ett utlåtande med svar på frågor från socialtjänsten. Begäran om utlämnande inkom den 24 januari 2011 från socialsekreterare, Socialnämnden i Helsingborgs Stad, med begäran enligt 14:1

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: (SoL) att få kopior på anmälarens journal inom psykiatrin med anledning av utredning enligt 11:1 SoL angående anmälarens dotters förhållanden. Uppgifterna angavs kunna ha betydelse för den aktuella situationen för barnet i hennes hemsituation hos föräldrarna. Efter det att Psykiatri Skåne först nekat ett utlämnande inkom den 27 januari 2011 en ny begäran om att få kopior på anmälarens journal med förtydligande om att det är fråga om uppgifter som behövs till en utredning som görs med stöd av 11:2 SoL angående barnets hemförhållanden. Behandlande läkare tog därefter kontakt med socialsekreteraren som bekräftade att hon verkligen behövde allt i journalen. Anmälarens journal lämnades

text: härefter ut i sin helhet dock med villkor för utlämningen, att uppgifterna endast får användas till utredning som avser skydd av barn.

text: Utredning från Helsingborgs lasarett

text: För regionstyrelsens yttrande har inkommit en utredning från Helsingborgs lasarett. Av utredningen framgår bland annat följande. Begäran inkom den 21 januari 2011 från socialsekreterare, Socialnämnden i Helsingborgs Stad, med begäran enligt 14:1 SoL om tillgång till uppgifter i anmälarens journal som kan ha betydelse för den aktuella situationen för barnet och hemsituationen hos föräldern. Uppgifterna angavs behövas för en utredning enligt

text: SoL 11:1

text: . Helsingborgs lasarett har efter sekretessprövning lämnat ut två journalanteckningar från ögonmottagningen daterade 2010-06-07 (Ögon telefonrådgivning) och 2010-10-20 (Ögon mottagningsbesök).

text: Regionstyrelsens yttrande och slutsatser

text: Enligt 25 kap. l § Offentlighets- och sekretesslag (

text: ) (OSL) gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Enligt

text: 8 kap.

text: l § OSL får inte en uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i denna lag eller i lag eller förordning som denna lag hänvisar till. Enligt

text: 10 kap. 28 §

text: OSL hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Enligt

text: 14 kap.

text: l §

text: tredje stycket

text: socialtjänstlagen

text: är myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av stöd och skydd. Det föreligger enligt

text: socialtjänstlagen

text: (14:1 SoL) skyldighet för bl.a. myndigheter inom hälso- och sjukvården att på begäran av socialnämnd, som inlett en utredning om ett barns behov av stöd och skydd enligt 11:2 SoL, att lämna alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. Även om socialnämnden i sådant fall t.ex. kan begära kopior av en förälders hela journal, måste noga övervägas vad som ska lämnas ut. Det kan kanske i vissa fall räcka att endast ge svar på vissa frågor, lämna ut uppgifter endast för viss tidsperiod eller skriva ett sammanfattande intyg (se

text: RÅ 2007 ref. 29

text: ). Det är endast uppgifter som är av betydelse för utredningen om barns behov av skydd som ska lämnas ut, men inte alla andra i journalen förekommande uppgifter som är ovidkommande för bedömningen av skyddsbehovet. En prövning måste därför göras från fall till fall och vid behov kan aktuell handläggare hos socialnämnden kontaktas för diskussion om vilka uppgifter som behövs. Psykiatri Skåne har i anledning av begäran från socialtjänsten, efter kontakt med socialtjänsten om det verkligen var nödvändigt att lämna ut hela journalen, lämnat ut journalen i dess helhet. Socialtjänsten har vidhållit att samtliga uppgifter i journalen behövdes till skydd för barnet. Sekretessprövning har genomförts av läkare och journalen har därefter lämnats ut med villkor att uppgifterna endast får användas i utredning som avser skydd av barn. Det har därför förelegat skyldighet att lämna ut dessa uppgifter enligt vad som föreskrivs i 14:1 SoL och därmed 8:1 och 10:28 OSL. Regionstyrelsen bedömer att utlämnandet från Psykiatri Skåne har skett enligt gällande rätt. Helsingborgs lasarett har i anledning av begäran från socialtjänsten efter genomförd sekretessprövning lämnat ut två journalanteckningar. Regionstyrelsen bedömer att utlämnandet från Helsingborgs lasarett har skett enligt gällande rätt. För det fall JO skulle finna att de från Region Skånes journaler utlämnade uppgifterna efter utlämnandet har använts på annat sätt än till skydd för anmälarens barn kan Regionstyrelsen inte annat än beklaga en sådan hantering av utlämnade journaluppgifter. Regionstyrelsen konstaterar dock att den hantering som skett i de aktuella fallen vid

text: utlämnandet från Region Skåne i sin helhet har varit förenlig med gällande sekretesslagstiftning. Eftersom det ofta kan vara fråga om noggranna överväganden i samband med sekretessprövning till följd av begäran om utlämnande från socialtjänsten kommer Regionstyrelsen att uppmana till översyn av gällande rutiner vid utlämnande av uppgifter i journalkopior till socialnämnd.

text: I Psykiatri Skånes utredning, bilaga 1 till yttrandet, anförde verksamhetschefen BB och chefsöverläkaren CC följande.

text: Redogörelse för handläggningen inklusive de överväganden som gjordes (hämtat från dokumentation i journal) Uppgiften att i första ledet pröva utlämnandet av journalhandling är delegerat till behandlande specialistläkare. Vid komplicerade fall och där behov av underlag till överklagbart beslut behövs hänskjuts beslutsfattandet till chefsöverläkare som i sin tur lämnar underlag till förvaltningsledningen vid avslag på begäran om utlämnande av journal. I detta fall hanterades ärendet av erfaren specialistläkare som konsulterade såväl dåvarande chefsöverläkare inom verksamhetsområdet, som jurist inom Region Skåne. Den 24 januari 2011 inkom en begäran om utlämnande av uppgifter jämlikt 14:1 SoL med anledning av utredning enligt 11:1 SoL angående dotterns förhållande, med önskemål om uppgifter om tillgång till uppgifter från journalen från öppenvårdsmottagningen Najaden som kunde ha betydelse för den aktuella situationen för barnet i hennes hemsituation hos föräldrarna. Då behandlande läkare uppfattade ursprunget till begäran vara en vårdnadstvist nekade han, efter att ha samrått med chefsöverläkare och chefsjurist DD, utlämnande av journalhandling då patienten var negativt inställd till detta. Kontakt togs med socialsekreteraren som begärt journalhandlingarna, varvid framkom att försök hade gjorts att få ett möte till stånd för att få fram uppgifterna utan att lyckas samt att begäran skett utifrån att anmälningar inkommit att barnet for illa. Den 27 januari inkom därefter en begäran med förtydligande angående begäran att få kopior på AA:s journal; inom psykiatrin med uppgift att det är fråga om uppgifter som behövs till en utredning som görs med stöd av 11:2 SoL angående barnets hemförhållanden. Behandlande läkare kontaktar därefter begärande handläggare EE för att klargöra om hon verkligen behöver allt i journalen och får bekräftelse på detta med hänvisning till anmälningens art som gjorts att anmälan även rör närstående till AA. Efter att ha rådgjort med chefsjurist utlämnas journalen tillsammans med följebrev med villkor för utlämningen, att journalen endast får användas i utredning som avser skydd av barn. I mars månad gör socialsekreteraren en sammanställning av journalmaterialet som hon skickar till behandlande psykiatriker med begäran om kompletterande svar på frågor. Denna begäran inkom till mottagningen den 17 mars 2011. Svar begärdes senast den 31 mars. Behandlande läkare svarade på frågorna i brev den 25 mars 2011 och informerade patienten om detta vid besök den 26 april. Behandlande psykiater har getts möjlighet att lämna synpunkter på ovan gjorda redogörelse. Han har hänvisat till journalen och har sagt sig inte ha något att invända mot ovan gjorda redogörelse och har inget ytterligare att tillägga.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Det strider mot

text: 11 kap. 2 §

text: SoL att hela hans journal från Najaden Syd lämnades ut. Trots att inhämtandet och utlämnandet av journalerna från psykiatrin påstås ha skett för att skydda ett barn har någon uppgiftsskyldighet inte förelegat. Han har inte kunnat överblicka konsekvenserna av att hans journaler har lämnats ut. Det enda han vet

text: med säkerhet är att hanteringen av hans journaler har förorsakat honom oerhörda besvär.

text: JO:s kansli hämtade via telefon in kompletterande upplysningar från EE, socialsekreterare vid socialförvaltningen i Helsingborgs kommun, som uppgav bl.a. följande. Hon skickade först en begäran till Najaden Syd om att få uppgifter ur AA:s journaler som kunde ha betydelse för den aktuella situationen för barnet och barnets hemsituation hos föräldern. Därefter kontaktade läkaren henne för att diskutera framställningen. Hon hade tänkt sig att läkaren skulle skriva ett kort yttrande. Efter att läkaren hade fått information om att det rörde sig om en barnavårdsutredning sade läkaren att hon kunde få ta del av hela AA:s journal. Hon fick ett omfattande material som säkerligen uppgick till ca 30 sidor. Journalen omfattade en tidsperiod från ungefär 1996 och framåt.

text: JO hämtade därefter in AA:s journaler från Psykiatri Skåne.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 11 kap. 1 §

text: SoL stadgas att socialnämnden utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL framgår att vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet.

text: Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: I

text: 8 kap. 1 §

text: OSL stadgas att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till.

text: Enligt

text: 10 kap. 28 § samma lag

text: hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning.

text: Av 14 kap. 1 § första och tredje styckena SoL framgår att bl.a. myndigheter inom hälso- och sjukvården är skyldiga att lämna en socialnämnd alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av stöd och skydd.

text: Enligt

text: 6 kap. 7 § andra stycket

text: OSL får en myndighet överklaga ett beslut av en annan myndighet att avslå en begäran om att få ta del av en handling eller på annat sätt få del av en uppgift, om inte annat anges i lag eller förordning.

text: Bedömning

text: Mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten råder i princip sekretess. I

text: 14 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL finns dock en sekretessbrytande bestämmelse som ålägger myndigheter och befattningshavare inom hälso- och sjukvården att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av stöd och skydd. Regeln ger således socialnämnden en rätt att under en pågående barnavårdsutredning få uppgifter från sjukvården som kan vara av betydelse för nämndens utredning. Det är den utlämnande myndigheten som har att pröva uppgiftsskyldighetens omfattning.

text: Läkaren vid öppenvårdsmottagningen Najaden Syd lämnade i januari 2011 ut hela AA:s journal till socialnämnden. Journalen avsåg psykiatrisk vård under perioden 2002–2011 och omfattade ca 40 sidor. Vid utlämnandet till socialnämnden uppställde läkaren ”villkoret” att uppgifterna ”bara får användas i utredning som avser skydd för barn”. Efter att den socialsekreterare som handlade barnavårdsutredningen hade tagit del av AA:s journal gjorde hon en sammanställning som hon skickade till läkaren med begäran om kompletterande svar på ett antal frågor. Dessa frågor besvarade läkaren i ett utlåtande den 25 mars 2011.

text: JO har tidigare uttalat att en socialnämnd bör vara restriktiv när det gäller att i ett barnavårdsärende hämta in en förälders patientjournal från hälso- och sjukvården. Om det bedöms nödvändigt att hämta in information torde det i många fall vara tillräckligt att nämnden begär ett utlåtande om den enskilde från en berörd sjukvårdsinrättning. För det fall det i utlåtandet kommer fram sådana uppgifter som gör att socialnämnden bedömer att det finns behov av att hämta in ytterligare information kan nämnden i det skedet begära in hela patientjournalen eller delar av den (se bl.a. JO 2010/11 s. 578, dnr

text: Uppgifterna om hur socialnämndens framställning var utformad är motstridiga. Jag kan konstatera att det i socialnämndens skriftliga begäran angavs att nämnden ville ha tillgång till ”uppgifter från journaler på Najaden angående hennes pappa som kan ha betydelse för den aktuella situationen för barnet och hennes hemsituation hos föräldern”. Regionstyrelsen har uppgett att Psykiatri Skåne, efter att nämndens skriftliga begäran hade tagits emot, kontaktade socialtjänsten och att socialsekreteraren ”bekräftade att hon verkligen behövde allt i journalen”. Den socialsekreterare som handlade barnavårdsutredningen har anfört att hon trodde att läkaren skulle skriva ett kort yttrande men att läkaren, efter att han hade fått klart för sig att det rörde sig om en barnavårdsutredning, sade att hon kunde få ta del av hela journalen.

text: Som Socialstyrelsen har uttalat i det tidigare nämnda beslutet är det oklart vad socialtjänsten begärde ut från bl.a. Najaden Syd. Även om läkaren uppfattade att socialnämnden begärde att få ta del av hela journalen var det dock han, i egenskap av företrädare för den utlämnande myndigheten, som skulle pröva uppgiftsskyldighetens omfattning. Läkaren kunde bara lämna ut de uppgifter som var av betydelse för utredningen av barnets behov av stöd och skydd.

text: I sammanhanget vill jag nämna rättsfallet

text: RÅ 2007 ref. 29

text: där Regeringsrätten (numera Högsta förvaltningsdomstolen) gjorde bedömningen att ett sjukhus hade fullgjort sin skyldighet enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL när det hade lämnat ut begärda uppgifter till en socialnämnd i form av ett intyg som innehöll en sammanfattning av uppgifter ur patientjournalen. Regeringsrätten anförde bl.a. följande.

text: Bestämmelserna i paragrafen är utformade så att den myndighet som har skyldighet att lämna ut uppgifter har att bedöma vad som kan lämnas ut till socialtjänsten, trots att sekretess gäller. Den avvägning som här blir nödvändig måste i varje enskilt fall göras mot bakgrund av de delvis olika syftena bakom sekretessbestämmelserna och bestämmelserna i

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . De förra skyddar den enskilde mot att känsliga uppgifter får en inte avsedd spridning. De senare avser att ge socialtjänsten möjlighet att bereda en underårig person i en utsatt situation den vård eller det skydd denna behöver. I förevarande fall innefattar nämndens framställning endast en generell hänvisning till en pågående utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Sjukhuset har besvarat framställningen med ett intyg som får anses innehålla alla de uppgifter som kan vara av betydelse för utredningen. Sjukhuset har också upplyst nämnden om möjligheten att begära kompletterande uppgifter. Mot denna bakgrund finner Regeringsrätten att sjukhuset genom sina vidtagna åtgärder har fullgjort sin uppgiftsskyldighet enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Enligt min uppfattning gjorde läkaren fel när han lämnade ut hela patientjournalen beträffande AA till socialtjänsten. Alla uppgifter i den 40-sidiga journalen hade självfallet inte betydelse för socialnämndens utredning av flickans behov av stöd och skydd. Läkaren borde i stället, i första hand, ha upprättat ett utlåtande med de uppgifter som han bedömde var av betydelse för barnavårdsutredningen. På det sättet hade utlämnandet av uppgifter begränsats samtidigt som läkaren hade kunnat ”tolka” förhållandena på ett sätt som hade underlättat för socialtjänstemännen, som inte har medicinsk utbildning. Alternativet till detta tillvägagångssätt var naturligtvis att, efter en noggrann sekretessprövning, ge socialtjänsten de delar av journalen som kunde lämnas ut med stöd av den aktuella sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 14 kap. 1 §

text: SoL.

text: Jag vill också uppehålla mig vid följande. Som framgår av redogörelsen för handläggningen ställde läkaren vid utlämnandet upp ”villkoret” att uppgifterna bara fick användas i utredning som avsåg skydd för barn. Jag har svårt att förstå hur läkaren resonerade när villkoret ställdes upp. En företrädare för den utlämnande myndigheten kan givetvis inte låta bli att pröva uppgiftsskyldighetens omfattning genom att ställa upp någon form av villkor för socialtjänsten. Det verkar närmast som om läkarens avsikt var att göra ett s.k. sekretessförbehåll enligt

text: 10 kap. 4 §

text: OSL. Ett sådant förbehåll kan dock över huvud taget inte ställas upp i förhållande till en myndighet.

text: Jag är kritisk till läkarens sätt att handlägga ärendet och finner det anmärkningsvärt att regionstyrelsen har gjort bedömningen att utlämnandet från Psykiatri Skåne har skett i enlighet med gällande rätt. Både den faktiska handläggningen och remissvaret visar att det har funnits kunskapsbrister. Jag förutsätter att regionstyrelsen ser till att det sker en översyn av rutinerna när det gäller

text: utlämnande av uppgifter till socialtjänsten i sådana situationer som har behandlats i detta beslut. Vad som i övrigt har kommit fram leder inte till någon kommentar från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Journalföring
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Allvarlig kritik mot Statens institutionsstyrelses ungdomshem Tysslinge för att personalen i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen lagt ned och hållit fast en intagen ungdom mot golvet

sammanfattning: I september 2017 genomförde JO en Opcat-inspektion av Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Tysslinge. Vid granskningen kom det fram att en intagen ungdom, A.A., vid ett tillfälle i juni 2017, hade lagts ned och hållits fast mot golvet av personalen sedan han blivit aggressiv. I beslutet uttalar JO att det naturligtvis inte får förekomma att det bland personalen på de särskilda ungdomshemmen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de särskilda befogenheterna i LVU, har andra oskrivna befogenheter som i realiteten innebär att personalen i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen, RF, vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna. Utifrån hur SiS har beskrivit den aktuella händelsen, fanns det enligt JO uppenbarligen förutsättningar för att avskilja A.A. enligt 15 c § LVU. Det fattades dock inte något beslut om avskiljning, och A.A. fördes inte heller till något särskilt avskiljningsrum. Han hölls i stället fast till dess att han, enligt personalens uppfattning, hade lugnat sig. Varken i den upprättade journalanteckningen eller i institutionschefens redogörelse för händelseförloppet finns det något som tyder på att personalens avsikt med ingripandet var att föra A.A. till ett avskiljningsrum. Enligt JO framstår det därför närmast som att personalen lade ned och höll fast A.A. mot golvet utan att avsikten från början varit att avskilja A.A. JO uttalar att det inte har kommit fram att situationen var sådan att det fanns stöd för personalens agerande att hålla fast A.A. mot golvet i stället för att avskilja honom. När A.A. lades ned och hölls fast mot golvet skedde det i strid med det grundlagsfästa skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp i 2 kap. 6 § RF. JO uttalar att det inträffade naturligtvis är helt oacceptabelt och att SiS ungdomshem Tysslinge förtjänar allvarlig kritik. JO förutsätter att SiS omgående vidtar åtgärder i form av utbildningsinsatser och allmänna diskussioner om var gränserna för de särskilda befogenheterna går. JO finner skäl att skicka en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) och till Socialstyrelsen.

text: Bakgrund

text: I september 2017 genomförde JO en Opcat-inspektion av SiS ungdomshem Tysslinge (JO:s ärende med dnr 5903-2017).

text: Vid granskningen av en akt som gällde A.A., född 1999, kom det fram att han vid ett tillfälle i juni 2017 hade lagts ned och hållits fast mot golvet av personalen. Enligt journalanteckningen hade det pågått i en knapp timme.

text: Stf JO Lilian Wiklund beslutade att utreda ungdomshemmets agerande.

text: Utredning

text: JO begärde att SiS skulle yttra sig i fråga om ungdomshemmets hantering av den uppkomna situationen och besvara ett antal frågor. SiS uppgav bl.a. följande:

text: Utredning (1)

text: Tysslinges redogörelse för hanteringen av den uppkomna situationen Institutionschefen vid Tysslinge har uppgett bl.a. följande. Händelseförloppet ser enligt insamlat material ut på följande sätt. Den dag då fasthållningen ska ha skett krävde den unge i samband med att han vaknade att han skulle få sömnmedicin. Tjänstgörande behandlingspersonal ringde till arbetsledningen för att få direktiv. I enlighet med information från sjuksköterskan gavs den unge besked om att han inte skulle få någon sömnmedicin under dagen. Den unge började då agera ut mot personal. Personal agerade då i enlighet med konflikthanteringsprogrammet No Power No Lose (NPNL), och lade ner den unge på golvet. I det inledande skedet av nedläggningen och fasthållningen fortsatte den unge att agera ut mot personal, bland annat genom att försöka bitas, vilket också framkommer av journalen. När den närvarande personalen inte kunde få den unge att lugna sig larmades mer personal till lokalen för vård i enskildhet. Utifrån samtal med närvarande personal med anledning av journalanteckningen från den 12 juni 2017 kan följande händelseförlopp återskapas. Efter det att larmet hade gått tillkom mer personal till den unge och personal växlade av varandra - dels i lokalen för vård i enskildhet, dels för att hålla i den unge. Den egentliga fasthållningen fortsatte i cirka tio minuter efter att personal anlänt. Därefter bedömdes den unge vara så lugn att personal kunde släppa greppet och sitta kvar på golvet och samtala med honom. Cirka 40 minuter senare hade den unges humör blivit bättre och personal gick då med den unge in på hans rum och fortsatte samtalet. Hela incidenten utspelade sig således under en knapp timme, där den unge hölls fast av personal i 10–15 minuter. Det kan konstateras att det i ärendet finns journaldokumentation. Emellertid måste det också konstateras att det i ärendet saknas flera relevanta inslag i journalerna. Utbildningsinsatser bl.a. gällande dokumentation kommer att ske. Under den aktuella händelsen var flera personer inblandade och därför fanns det flera befattningshavare som borde ha reagerat kring att en ungdom blev fasthållen utan att något beslut om avskiljning fattats eller kom att fattas.

text: Rättslig reglering m.m. (5) – – –

text: Av SiS Riktlinjer/Juridik LVU avsnitt 6.6 (avskiljning) framgår bl.a. att när personal måste föra den unge till avskiljningen eller få honom eller henne att lugna ner sig kan personalen bli tvungen att hålla fast den unge, lägga ner honom eller henne på golvet och dylikt. När den unge inte längre uppträder störande får fysiskt tvång inte användas överhuvudtaget.

text: Av SiS Riktlinjer/Juridik LVU avsnitt 6.3 (begränsning av rörelsefriheten) framgår bl.a. att paragrafen ger stöd för att förhindra att den unge avviker från institutionen och att en intagen som försöker rymma kan – och bör – kvarhållas, vid behov även med tvång t.ex. genom fasthållning. Våldsanvändningen måste dock stå i rimlig proportion till vad man vill uppnå. Slag och sparkar är inte tillåtet, vare sig det gäller att förhindra en avvikning eller i andra situationer. Om den unge inte kan förmås att stanna genom övertalning, bör det våld som måste användas i en avvikningssituation normalt begränsas till att personalen använder sin kroppsstyrka för att hålla kvar den unge.

text: Fysiska ingripanden

text: Fysiska ingripanden omfattar allt från att personal går emellan två ungdomar som slåss eller tar en ungdom åt sidan för att försöka reda ut och lugna ner en situation till att personal håller fast den unge med kroppslig kraft (fasthållning). Fasthållning är den mest ingripande formen av fysiskt ingripande och är förenad med skaderisker. Fasthållning ska därför användas mycket restriktivt. Utifrån proportionalitetsprincipen bör fasthållning endast användas för att avvärja en risk som i den stunden bedöms större t.ex. då den unge är så våldsam att det allvarligt äventyrar övriga ungas eller personalens säkerhet. När SiS använder begreppet fasthållning avses fasthållning i enlighet med de tekniker som konflikthanteringsprogrammet NPNL lär ut vid avskiljningssituationer, d.v.s. fasthållning mot golv och fasthållning mot vägg, se bilaga 5 och 6 [bilagan redovisas inte i beslutet, JO:s anm.].

text: Avskiljning

text: Att en intagen hålls avskild i ett s.k. avskiljningsrum utgör ett typiskt fall av avskiljning. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att med avskildhet avses även andra situationer där en intagen hålls avskild genom en åtgärd från institutionens sida och därmed hindras från att ha kontakt med övriga intagna (

text: prop. 2002/03:53 s. 106

text: ). I linje med dessa förarbeten bedömer SiS att även en ungdom som hålls fast är att betrakta som avskild eftersom han eller hon då hindras från att ha kontakt med de övriga ungdomarna. Fasthållning får endast användas för att få kontroll över en våldsam situation så att en förflyttning till ett avskiljningsrum kan ske så säkert som möjligt. SiS anser att beslut om avskiljning ska fattas även för de fall den unge lugnar ner sig på vägen till avskiljningsrummet och fasthållningen därmed kan upphöra innan den unge kommer till avskiljningsrummet. – – – Det rättsliga stödet för fysiska ingripanden i olika situationer Av

text: 11 §

text: LVU följer att SiS har ett uppsiktsansvar för den unge under placeringen. Det ansvaret kan medföra att personalen ibland måste ingripa fysiskt för att den unge inte ska skada sig själv eller någon annan. JO har i ett beslut konstaterat att det bland personalens uppgifter ingår att se till att ordningen vid hemmet upprätthålls. Det ankommer således på personalen att ingripa för att t.ex. avvärja bråk. Enligt JO måste personalen vid behov kunna ta en intagen åt sidan för att genom samtal försöka reda ut situationen. Även om ett sådant ingripande ibland måste göras med en viss bestämdhet får detta ses som ett normalt led i ordningens upprätthållande (JO-beslut 2007-10-24, dnr 1316-2006). Rättsligt stöd för att vidta åtgärder, om nödvändigt genom att ingripa fysiskt, finns även i

text: 15 §

text: LVU när det gäller situationer där den unges rörelsefrihet behöver begränsas för att vården ska kunna genomföras. Rörelsefriheten kan också inskränkas med stöd av denna befogenhet om det behövs av hänsyn till övriga intagnas eller personalens säkerhet. Bestämmelsen ger även stöd för att hålla fast någon som försöker lämna hemmet. Det rättsliga stödet för att med tvång hålla fast en ungdom som försöker avvika utanför institutionsområdet t.ex. i samband med en bevakad utevistelse, finns i

text: 24 kap. 2 §

text: BrB. Av 24 kap.

text: 2 §

text: BrB framgår bl.a. att det våld får brukas som, med hänsyn till omständigheterna, är försvarligt för att en rymning ska hindras. För de fall en ungdom blir så våldsam eller utagerande att inga andra mindre ingripande åtgärder bedöms tillräckliga kan en avskiljning enligt

text: 15 c §

text: LVU bli aktuell. För att kunna avskilja en ungdom kan personalen i vissa fall vara tvungen att hålla fast den unge för att få kontroll över situationen så att en förflyttning till avskiljningsrummet kan ske på ett säkert sätt. Det rättsliga stödet för att hålla fast den unge i dessa situationer ryms, enligt SiS bedömning, inom befogenheten att hålla någon i avskildhet i

text: 15 c §

text: LVU. SiS ser fasthållningen i dessa fall som en del av verkställigheten av en avskiljning. Det rättsliga stödet för att agera i en situation då ett barn eller en ungdom skadar sig själv finns inom ramen för personalens uppsikts- och omvårdnadsansvar. Om den unge försöker skada sig själv så allvarligt att det föreligger fara för hans eller hennes liv eller hälsa kan nödbestämmelsen i

text: 24 kap. 4 §

text: BrB bli tillämplig. Så länge det fysiska ingripandet inte är ”oförsvarligt” ska detta inte medföra straffansvar. Nödrätten får dock inte ligga till grund för rutinmässiga ingripanden utan är avsedd att användas vid enstaka akuta händelser.

text: Fasthållning som metod (2) Myndighetens bedömning är att fasthållning som någon form av behandlingsmetod överhuvudtaget inte får förekomma. Detta framgår även av de yttranden som kommit in från forsknings- och utvecklingsenheten och från de tre verksamhetskontoren. Både verksamhetskontor norr och söder har uppgett i sina yttranden att detta även är något som respektive verksamhetsdirektör klargjort för områdets institutionschefer vid flera tillfällen. Eftersom fasthållning inte finns reglerad i LVU som en särskild befogenhet får fasthållning inte heller användas som ett alternativ till en avskiljning. SiS bedömning är att fasthållning mot golv eller vägg endast får användas för att verkställa en avskiljning, dvs. för att få kontroll över en våldsam situation så att en förflyttning till ett avskiljningsrum kan ske så säkert som möjligt (jfr

text: SOU 2015:71 s. 871

text: ). I vissa fall kan fasthållning även förekomma för att förhindra att en ungdom avviker från institutionen, dvs. som en del i verkställigheten av

text: 15 §

text: LVU (begränsning av rörelsefriheten). En fasthållning får aldrig pågå längre tid än vad som är nödvändigt. Det framgår även av NPNL:s instruktörshandledning att en fasthållning alltid ska göras så kortvarigt som möjligt med tanke på de risker som finns, framförallt om den sker liggande på mage. Av SiS forsknings- och utvecklingsenhets yttrande framgår att en exakt tid för hur länge en fasthållning, som sker liggande mot mage, får pågå inte är angivet men att det handlar om minuter.

text: I vilken utsträckning förekommer det att barn och unga hålls fast? (3) SiS kan inte med säkerhet svara på frågan i vilken utsträckning som det förekommer att ungdomar hålls fast. Då fasthållning vanligtvis endast används som en del av ett avskiljningsförlopp, är det bara i undantagsfall som fasthållningar finns beskrivna i dokumentationen. Den dokumentation avseende fasthållningar som finns är därmed svår att dra slutsatser ifrån. I verksamhetskontorens yttranden finns en beskrivning av respektive verksamhetskontors uppfattning av om hur ofta fasthållning förekommer inom respektive verksamhetsområde.

text: I vilka situationer kan det finnas behov av att ingripa fysiskt? (4) SiS uppsiktsansvar innebär att personalen på de särskilda ungdomshemmen har ett ansvar för att de ungdomar som är placerade inte skadar andra personer eller egendom eller själva blir utsatta för skada. Det ansvaret kan i undantagsfall innebära att personalen måste ingripa fysiskt för att avvärja t.ex. bråk mellan ungdomar eller andra farliga situationer som kan uppstå. På ungdomshemmen

text: vårdas även ungdomar som har olika former av självskadebeteende. Fysiska ingripanden kan bli nödvändiga för att förhindra att den unge allvarligt skadar sig själv. Fysiska ingripanden är alltid det sista alternativet när verbal nedtrappning inte har fungerat. Personalen får utbildning och träning i att agera nedtrappande när det uppstår olika typer av konfliktsituationer. Målet är att personalen med hjälp av verbala nedtrappningstekniker ska kunna påverka ett förlopp i ett tidigt skede för att på så sätt undvika att en situation eskalerar och blir våldsam. Även ansvaret för att hindra att barn och unga avviker från institutionen kan innebära att personalen måste ingripa fysiskt. Om personalen inte kan förmå den unge att stanna genom övertalning, kan han eller hon behöva hållas fast för att förhindra en avvikning. För att kunna avskilja en våldsam eller utåtagerande ungdom kan personalen i vissa fall vara tvungen att hålla fast den unge för att förflyttningen till avskiljningsrummet ska kunna ske på ett säkert sätt. Fysiska ingripanden får aldrig vara mer ingripande än vad som är nödvändigt och de eventuella skador eller olägenheter som ingreppet kan medföra måste stå i proportion till vad man kan vinna med ingripandet (proportionalitetsprincipen). Vid t.ex. risk för avvikning kan det i vissa fall bedömas vara bättre att, i stället för att med tvång hålla fast den unge, följa efter honom eller henne och begära polishandräckning. SiS vill i sammanhanget framhålla att de allra flesta situationer som uppstår vid ungdomshemmen löses utan att några former av fysiska ingripanden förekommer. I övrigt kan nämnas att i Barnrättskommitténs allmänna kommentarer nr 8 (2006) till artikel 19, 28.2 och 37 anges att det finns särskilda omständigheter då lärare och andra, t.ex. de som arbetar med barn på institutioner och med unga lagöverträdare, kan råka ut för farligt beteende som motiverar användningen av skäligt tvång för att kontrollera detta beteende. Även i detta fall finns en tydlig skillnad mellan den användning av våld som är motiverad på grund av behovet av att skydda ett barn eller andra människor och användningen av våld i bestraffningssyfte. Principen att använda så lite våld som möjligt under så kort tid som nöden kräver måste alltid tillämpas.

text: Avslutning

text: Det aktuella fallet Av utredningen framgår att situationen i det aktuella fallet var sådan att förutsättningar för ett beslut om avskiljning var uppfyllda. Eftersom dokumentationen är bristfällig har det emellertid inte gått att utläsa om syftet med fasthållningen har varit att få kontroll över situationen för att på ett säkert sätt kunna transportera den unge till avskiljningsrummet, eller om fasthållning använts som ett alternativ till en avskiljning. Som nämnts ovan anser SiS att det inte finns något rättsligt stöd för att använda fasthållning som ett alternativ till en avskiljning. I det aktuella fallet har det fysiska ingripandet skett i form av en fasthållning. Eftersom SiS anser att en fasthållning endast får användas för att verkställa en avskiljning anser SiS att förutsättningar för ett beslut om avskiljning förelåg, trots att den unge aldrig förflyttades till avskiljningsrummet. Det bör dock anmärkas att fasthållningen varade i 10–15 minuter och alltså var betydligt kortare än vad som anges i den journalanteckning som JO tagit del av. Vidare innefattade hela händelseförloppet att personalen aktivt försökte lösa upp det låsta läget som innefattade risk för utagerande med skaderisk inte endast för den enskilde. Som framgått ovan får åtgärder av detta slag aldrig innefatta något inslag av bestraffning. Det har framgått av redogörelsen att något sådant inslag inte förekommit.

text: I tydlighetens intresse bör här framhållas att alla fysiska ingripanden inte faller in under begreppet fasthållning. Det kan t.ex. vara fråga om att personal bara går emellan två ungdomar som slåss eller endast tar en ungdom åt sidan för att försöka reda ut och lugna ner en situation. Vad gäller den nämnda frågan om bristen på fullständig dokumentation har åtgärder vidtagits eller planerats i enlighet med avsnitt 6 i bilaga 1 [bilagan redovisas inte i beslutet, JO:s anm.]. Ytterligare frågor Remissen aktualiserar ytterligare aspekter vad avser myndighetens möjligheter och skyldigheter att ingripa fysiskt inom ramen för de särskilda befogenheterna. Det har framgått av den redogörelse som lämnats om den rättsliga regleringen m.m. att regelverket inte i alla delar har önskvärd tydlighet. Fasthållning är inte reglerad i LVU och omnämns endast kort i SiS centrala juridiska riktlinjer. Avsaknaden av mer utförlig vägledning har medfört en osäkerhet i verksamheten både när det gäller hur fasthållning får användas och hur man ser på fasthållning och andra fysiska ingripanden i rättsligt hänseende. Inom SiS pågår ett arbete för att förtydliga de juridiska riktlinjerna. Syftet är bl.a. att klargöra att fasthållning inte får användas som ett alternativ till en avskiljning utan endast får användas under en mycket begränsad tid för att få kontroll över en våldsam situation så att en förflyttning till avskiljningsrummet kan ske på ett säkert sätt.

text: Bedömning

text: Legalitetsprincipen En av de grundläggande principer som kännetecknar en rättsstat är legalitetsprincipen. Principen är inte enhetligt definierad men brukar vanligtvis uppfattas som ett krav på att ingripanden mot enskilda ska ha ett klart författningsstöd. I denna betydelse är principen också grundlagsfäst genom den bestämmelse som finns i

text: 1 kap. 1 §

text: RF om att den offentliga makten utövas under lagarna.

text: Legalitetsprincipen kommer sedan den 1 juli 2018 också till uttryck i

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: där det anges att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen.

text: Skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp Enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF är var och en gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Bestämmelsen innehåller inte någon uppräkning eller exemplifiering av vad som är att betrakta som ett kroppsligt ingrepp. I förarbetena anges dock att uttrycket kroppsligt ingrepp främst avser våld mot människokroppen (se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Den enskildes skydd enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF får enligt

text: 2 kap. 20 §

text: RF begränsas genom lag.

text: Särskilda befogenheter enligt LVU Den 1 oktober 2018 genomfördes ändringar i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och jag hänvisar i det följande till LVU i dess nuvarande lydelse.

text: Av 15–20 §§ LVU framgår att personalen vid de särskilda ungdomshemmen har befogenhet att vidta vissa i lag angivna tvångsåtgärder mot de unga som vistas vid hemmen.

text: Av

text: 15 §

text: LVU framgår att den unge, förutsatt att han eller hon vårdas på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU, får hindras att lämna hemmet och att rörelsefriheten får begränsas när det är nödvändigt för att vården av honom eller henne ska kunna genomföras. Rörelsefriheten får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagnas eller personalens säkerhet.

text: Den bestämmelse som är av särskilt intresse för bedömningen i det här ärendet är

text: 15 c §

text: LVU. Av bestämmelsen framgår att en intagen ungdom som omfattas av

text: 15 §

text: LVU får hållas i avskildhet, om det är särskilt påkallat på grund av att han eller hon uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen.

text: Av

text: 20 a §

text: LVU framgår att tvångsåtgärder enligt bl.a.

text: 15 c §

text: LVU endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, ska de användas.

text: Innebörden av

text: 20 a §

text: LVU är att skälen för att vidta en tvångsåtgärd inom ramen för vården enligt LVU ska ställas i relation till de olägenheter som ingripandet innebär för den enskilde i fråga om bl.a. dennes självbestämmanderätt och integritet. Det betyder att en tvångsåtgärd ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden och den nytta som tvångsåtgärden kan ha för den enskilde. Om syftet med tvångsåtgärden kan tillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd, ska den åtgärden väljas.

text: Begreppet fysisk fasthållning Fysisk fasthållning räknas inte upp bland de särskilda befogenheterna i LVU, och begreppet definieras inte i lag. Det har förts en diskussion om lämpligheten i att föra in fysisk fasthållning som en särskild befogenhet i LVU, men någon sådan bestämmelse har inte förts in i lagen. I det sammanhanget har begreppet fysisk fasthållning definierats som fasthållning med kroppslig kraft, t.ex. att personal håller fast en intagen ungdoms armar och ben (se

text: prop. 2017/18:169 s. 55

text: Eftersom fysisk fasthållning inte regleras i LVU, är det angeläget att begreppet inte heller används på ett sätt som skulle kunna ge intrycket av att det är en vedertagen och i lag sanktionerad metod som får användas i vissa situationer. Det är, utifrån hur begreppet har definierats i förarbetena, fråga om en sådan åtgärd som enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF förutsätter stöd i lag. Jag är därför tveksam till att föra en allmän diskussion om i vilka enskilda situationer som det skulle kunna vara befogat för personalen att ingripa med fysisk fasthållning mot en intagen ungdom. Risken med den typen av resonemang är att fokus på ett olyckligt sätt skiftar från frågan om personalens ingripande i en viss situation har stöd i lag, till en bedömning av om det har varit fråga om fysisk fasthållning och om ingripandet därmed varit befogat.

text: Det får naturligtvis inte förekomma att det bland personalen på de särskilda ungdomshemmen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de

text: 2 kap. 6 §

text: RF vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna. I alla de fall som personalen vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna ska det göras en bedömning av om åtgärden har stöd i lag. Vid den bedömningen är det irrelevant om åtgärden kan betecknas som fysisk fasthållning eller inte.

text: Händelsen den 12 juni 2017 Den händelse som är föremål för granskning i det här ärendet inträffade den 12 juni 2017 på SiS ungdomshem Tysslinge. Vid det tillfället blev en av de intagna ungdomarna, A.A., aggressiv sedan han nekats sömnmedicin. A.A. sprang ut ur sitt rum och försökte ta sig till personalkorridoren. När en av behandlingsassistenterna försökte hindra honom, gjorde han ett utfall mot assistenten. A.A. lades därefter ned och hölls fast mot golvet av flera behandlingsassistenter.

text: När det gäller frågan om under hur lång tid A.A. hölls fast mot golvet, har följande antecknats i A.A:s journal ”Sammantaget hölls A på golvet en knapp timme innan han kunde återvända till sitt rum och där fortsätta samtala med personal”. Journalanteckningen har upprättats i nära anslutning till händelsen av en av de tre behandlingsassistenter som var delaktiga i ingripandet mot A.A. Det framgår även att ytterligare en person har kontrollerat och gjort ändringar i anteckningen. Det är därför förvånande att SiS i sitt remissvar uppgett att A.A. rätteligen hölls fast i 10–15 minuter och att personalen därefter satt kvar på golvet och samtalade med honom i ca 40 minuter.

text: Frågan om under hur lång tid A.A. hölls fast utgör en central del av händelseförloppet, och det framstår därför som märkligt att den behandlingsassistent som i nära anslutning till händelsen upprättade journalanteckningen och som dessutom var delaktig i ingripandet mot A.A. skulle ha tagit fel på närmare 50 minuter. Oavsett detta synes det vara ostridigt att A.A. hölls fast under så pass lång tid att den personal som inledningsvis höll fast honom fick avlösas av annan personal. Bedömning av personalens ingripande mot A.A. Jag har inga synpunkter på att personalen inledningsvis ingrep mot A.A. Det var fråga om en akut situation och det var, såvitt kommit fram i ärendet, nödvändigt att ingripa mot A.A. för att bl.a. avvärja ett utfall mot en av behandlingsassistenterna. JO har tidigare uttalat att det bland personalens uppgifter på ett behandlingshem ingår att se till att ordningen vid hemmet upprätthålls. Det ankommer således på personalen att ingripa för att t.ex. avvärja bråk, och personalen måste vid behov kunna ta en intagen åt sidan för att genom samtal försöka reda ut situationen. Även om ett sådant ingripande ibland måste göras med viss bestämdhet får detta ses som ett normalt led i ordningens upprätthållande (jfr. JO 2008/09 s. 305, dnr

text: När det gäller det fortsatta händelseförloppet är jag däremot mer tveksam. Att lägga ned och hålla fast en person mot golvet, vare sig det pågår i en knapp timme eller i 10–15 minuter, är ett sådant ingrepp som enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF förutsätter stöd i lag och frågan är om det fanns stöd i lag för personalens agerande under den delen av händelseförloppet.

text: Det är ofrånkomligt att personalen, vid t.ex. avskiljning enligt

text: 15 c §

text: LVU, kan behöva ingripa mot den unge för att föra honom eller henne till ett avskiljningsrum. Det rättsliga stödet för att i en sådan situation använda våld kan sökas i

text: 24 kap. 2 § brottsbalken

text: (se

text: prop. 2017/18:169 s. 55

text: f.). Det finns dock inte någon möjlighet att närmare uttala vilka åtgärder som generellt sett kan vara befogade för att personalen på ett säkert sätt ska kunna föra en intagen ungdom till ett avskiljningsrum. En bedömning måste alltid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet.

text: I det här fallet hade det inte fattats något beslut om avskiljning, och A.A. fördes inte heller till något särskilt avskiljningsrum. Han hölls i stället fast till dess att han, enligt personalens uppfattning, hade lugnat sig. Varken i den upprättade journalanteckningen eller i institutionschefens redogörelse för händelseförloppet finns det något som tyder på att personalens avsikt med ingripandet var att föra A.A. till ett avskiljningsrum. Det framstår därför närmast som att personalen lade ned och höll fast A.A. mot golvet utan att avsikten från början varit att avskilja A.A. Något stöd för ett sådant agerande finns inte i LVU.

text: Utifrån hur SiS i sitt remissvar har beskrivit situationen fanns det uppenbarligen förutsättningar för att avskilja A.A. Det är därför mycket förvånande att personalen i stället valde att vidta en åtgärd som det inte finns stöd för i LVU. I

text: 20 a §

text: LVU anges visserligen att om mindre ingripande åtgärder är tillräckliga, ska de användas i stället för att hålla en ungdom i avskildhet. Det kan emellertid aldrig bli fråga om att med stöd av

text: 20 a §

text: LVU ersätta avskiljning enligt

text: 15 c §

text: LVU med att personalen i stället håller fast den unge. Ett sådant agerande förutsätter enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF stöd i lag och kan alltså inte legitimeras genom en hänvisning till

text: 20 a §

text: LVU. Det gäller även om personalens egen uppfattning skulle vara att det är en mindre ingripande åtgärd. Eftersom det fanns en möjlighet att avskilja A.A. kan personalens agerande inte heller anses försvarligt i den mening som krävs för att det ska legitimeras av

text: 24 kap. 2 §

text: BrB.

text: Det ska också tydliggöras att avskiljning aldrig får verkställas genom att den unge, i stället för att föras till ett avskiljningsrum, hålls fast på ett sådant sätt som har skett i det här fallet. Det är SiS:s skyldighet att se till att de särskilda ungdomshemmen är utformade på ett sådant sätt att personalen, i de fall förutsättningarna i

text: 15 c §

text: LVU är uppfyllda, har möjlighet att hålla de unga i avskildhet. Bristande utformning, t.ex. brist på avskiljningsrum eller problem med långa avstånd till tillgängliga avskiljningsrum, får aldrig leda till att

text: personalen ser sig tvungna att vidta åtgärder som inte ryms inom de särskilda befogenheterna i LVU.

text: Någon förklaring till varför personalen inte valde att direkt avskilja A.A. sedan han blivit aggressiv ges inte i remissvaret, och jag kan inte se någon annan orsak till det än att det har berott på bristande kunskap om regelverket. Personalen vid de särskilda ungdomshemmen har ett stort ansvar för de ungdomar som vistas där, och det är både allvarligt och oroväckande att personalen inte synes ha tillräckliga kunskaper om vilka tvångsåtgärder som får vidtas och var gränserna för dessa går. Sammanfattande bedömning Sammanfattningsvis har det inte kommit fram att situationen var sådan att det fanns stöd i lag för personalens agerande att hålla fast A.A. mot golvet i stället för att avskilja honom enligt

text: 15 c §

text: LVU. Det har för den bedömningen inte någon betydelse om A.A. hölls fast mot golvet i en knapp timme eller i endast 10–15 minuter. När A.A. lades ned och hölls fast mot golvet skedde det i strid med det grundlagsfästa skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp i

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Det är naturligtvis helt oacceptabelt, och SiS ungdomshem Tysslinge förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Barn och unga utgör en svag och därmed särskilt skyddsvärd grupp i samhället. Det är därför alltid mycket allvarligt när det kommer fram uppgifter om att denna grupp utsätts för bristande behandling. Det är särskilt allvarligt när det rör barn och unga som är berövade friheten och som därmed inte har det stöd av vuxna i sin omgivning som barn och ungdomar normalt kan förväntas ha och som dessutom har det särskilt svårt att göra sin röst hörd.

text: Den 9 oktober 2019 i mål nr 1584-19 kom Kammarrätten i Jönköping fram till att Förvaltningsrätten i Växjö inte borde ha prövat ett överklagande i sak från en ungdom som vistades på ett särskilt ungdomshem. Överklagandet avsåg ett ingripande där personalen hade lagt ned och hållit fast honom. Kammarrätten konstaterade att det inte var fråga om avskiljning enligt

text: 15 c §

text: LVU och att det rättsliga stödet i stället fanns i

text: 24 kap. 2 §

text: BrB. Ingripandet kunde därför inte bli föremål för prövning av allmän förvaltningsdomstol, och överklagandet borde därmed aldrig ha prövats i sak.

text: Till skillnad från vad som hade gällt om A.A. hade avskilts enligt

text: 15 c §

text: LVU, har det alltså inte funnits någon möjlighet för A.A. att genom ett överklagande få till en domstolsprövning av det ingripande som han utsattes för den 12 juni 2017. Möjligheten till insyn och granskning i efterhand är därmed begränsad, vilket än mer vittnar om den utsatthet som barn och unga i den här situationen befinner sig i.

text: Det borde vara en fullständig självklarhet att det vid de särskilda ungdomshemmen, på samma sätt som i övriga delar av samhället, inte förekommer att enskilda utsätts för våld från det allmänna utan stöd i lag. Jag ser därför

text: allvarligt på det inträffade och förutsätter att SiS omgående vidtar åtgärder i form av utbildningsinsatser och allmänna diskussioner om var gränserna för de särskilda befogenheterna går. Det får helt enkelt inte förekomma att personalen, på sätt som skett i det här fallet, agerar utanför sina befogenheter och i strid med

text: 2 kap. 6 §

text: RF lägger ned och håller fast en intagen ungdom mot golvet. Dokumentationen Enligt SiS återspeglas händelseförloppet inte på ett korrekt sätt i den journalanteckning som upprättades i samband med händelsen den 12 juni 2017. I journalanteckningen anges att A.A. hölls på golvet i en knapp timme, medan SiS i sitt remissvar har uppgett att A.A. rätteligen endast hölls fast i 10–15 minuter.

text: När personalen vid de särskilda ungdomshemmen har ansett det befogat att ingripa med våld mot en intagen ungdom är det naturligtvis av stor vikt att händelsen noggrant dokumenteras i journalen. Det har betydelse inte bara för den intagne ungdomen utan också för möjligheten att i efterhand granska personalens agerande. En förutsättning är att det går att lita på uppgifterna i journalen. Det får helt enkelt inte förekomma att det, på det sätt som har skett i det här fallet, i efterhand uppstår tveksamheter kring om en journalanteckning på ett korrekt sätt återspeglar vad som har hänt i en viss situation. SiS ungdomshem Tysslinge förtjänar kritik även i det avseendet.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg (IVO), som är ordinarie tillsynsmyndighet för de särskilda ungdomshemmen, och till Socialstyrelsen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Information Kommunicering

title: Kritik mot Byggnadsnämnden i Mora kommun för bristfällig handläggning av en ansökan om förhandsbesked

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 30 december 2008 förde AA fram klagomål mot Byggnadsnämnden i Mora kommun. AA anförde huvudsakligen följande.

text: Hos nämnden har handlagts ett ärende om förhandsbesked om nybyggnad av fritidshus på fastigheten K 16:6. Han fick som sakägare möjlighet att yttra sig. I det underlag som skickades ut angavs att ansökan avsåg förhandsbesked för nybyggnad på fastigheten. Kartmaterial var också bilagt. Han uppfattade handlingarna på det sätt att det var fråga om nybyggnad av ett fritidshus på fastigheten. När han sedermera tog del av nämndens beslut visade det sig att det var fråga om fyra tomtplatser för fritidsändamål. Om han fått veta det hade han inte lämnat ett positivt yttrande. Enligt hans mening har nämnden inte tillställt honom ett korrekt underlag.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar och handlingar hämtades in från Byggnadsnämnden i Mora kommun. Härefter anmodades byggnadsnämnden att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. I remissvaret anförde nämnden följande (bilagorna utelämnas här). [.] Byggnadsnämnden överlämnar stadsarkitektens skrivelser den 28 augusti 2008 och den 11 november 2008 som sitt eget yttrande i ärendet. (Skrivelserna är ställda till AA respektive hans ombud, JO:s anm.) [.]

text: Stadsarkitektens skrivelse den 28 augusti 2008

text: Ett förhandsbesked är, enligt plan- och bygglagen 9 kap. 34 §, en prövning om en åtgärd som kräver bygglov kan tillåtas på den aktuella platsen, en så kallad lokaliseringsprövning. Vid behandling av förhandsbesked för byggande av fritidshus, på fastigheterna K 1:34 och K 16:6, har du som sakägare enligt plan- och bygglagen 8 kap. 22 § beretts möjlighet att yttra dig över ansökningarna. Du fick dig tillsänt det kartmaterial som

text: redovisade var sökta åtgärder skulle prövas. I din skrivelse påstår du att du ej delgavs korrekta uppgifter. I vad består de ej korrekta uppgifterna som du delgavs? [.]

text: Stadsarkitektens skrivelse den 11 november 2008

text: Ansökan om förhandsbesked med ärendenr BYGG 2007/0702 avsåg att dela den bebyggda fastigheten K 16:6 i fyra tomter. På en av tomterna ligger den befintliga byggnaden, vilken är inritad på fastighetskartan, och dessutom redovisas tre nya tomter varav en nedanför (nordost om) Näsuddsvägen mot stranden och två ovanför (sydväst om) Näsuddsvägen. Hur sökanden tänkt sig delningen framgår av fastighetskartan. I en av de tilltänkta tomterna ingår också fastigheten K 16:5 och del av fastigheten K 16:3. [.] AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Av

text: 8 kap. 22 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: framgår att en byggnadsnämnd ska, innan lov lämnas, bereda kända sakägare och andra intressenter tillfälle att yttra sig över ansökningen om bl.a. åtgärden ska utföras i ett område som inte omfattas av detaljplan och åtgärden inte är en kompletteringsåtgärd och inte heller är reglerad i områdesbestämmelser. Bestämmelsen ska tillämpas också i ärenden om förhandsbesked (8 kap. 34 § fjärde stycket). Det ligger i sakens natur att den eller de åtgärder som avses med ansökan på ett riktigt sätt ska framgå av de handlingar som skickas till sakägarna.

text: Nämndens yttrande till JO ger inte tillfredsställande svar på de frågor anmälaren rest. Nämnden synes dock mena att kommunikationsskyldigheten i detta fall har uppfyllts. Jag delar inte den uppfattningen.

text: De handlingar som skickades till AA var ett meddelande om ”grannyttrande”, ett utdrag från en ekonomisk karta och en fastighetskarta. Handlingarna utvisar inte med tillräcklig tydlighet vad saken gäller. Utredningen ger därmed stöd åt AA:s påstående att han uppfattade att ansökan avsåg nybyggnad av endast ett fritidshus. Nämndens handläggning har således varit bristfällig.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord:
Bemötande
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Allvarlig kritik mot en tjänsteman vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Sundsvall för bemötandet vid ett telefonsamtal med en enskild

sammanfattning: En kvinna ringde till en avdelning vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Sundsvall vid ett mycket stort antal tillfällen. Vid ett av telefonsamtalen uttryckte sig en anställd vid kliniken på ett sätt som inte är acceptabelt. Tjänstemannen använde bl.a. en svordom och sade att vårdpersonalen kunde ”ringa polisen och ta en polishandräckning på” kvinnan om hon inte ”kan låta bli telefonen”. JO har uppfattat tjänstemannens ton som nedlåtande och att tjänstemannen ville göra sig lustig på kvinnans bekostnad inför annan personal som hörde samtalet. JO uttalar i beslutet att det ingår i tjänstemannarollen att man ska agera korrekt mot den som tar kontakt med en myndighet. Även när den enskilde på något vis uppträder på ett sätt som upplevs som besvärligt måste en tjänsteman kunna hantera situationen professionellt och hålla en god samtalston. Den berörda tjänstemannen har genom sitt agerande vid telefonsamtalet brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. JO riktar allvarlig kritik mot tjänstemannen för bemötandet vid telefonsamtalet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på vårdpersonal vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Sundsvall, Landstinget Västernorrland. Hon uppgav bl.a. följande:

text: Hon är anhörig till en patient som vårdas vid kliniken. I början av januari 2015 informerades hon om att patienten inte längre fick ta emot besök av henne. Hon ringde flera gånger till patientens avdelning för att få svar på varför hon inte fick besöka patienten. Efter ett tag började personalen hänvisa henne till patientens advokat, som inte kunde hjälpa henne. Hon ringde till avdelningen under flera veckors tid, men personalen lade på luren i örat på henne ett hundratal gånger. Vid ett tillfälle blev hon illa bemött av en i vårdpersonalen, BB, som skrattade åt henne, hånade henne och hotade med att begära polishandräckning om hon inte slutade ringa till avdelningen. Hon upplevde vårdpersonalens agerande som kränkande.

text: AA bifogade ljudupptagningar från telefonsamtal mellan henne och personal vid avdelningen.

text: Utredning

text: JO tog del av Inspektionen för vård och omsorgs beslut av den 26 mars 2015 i ärende med dnr 8.2-6304/2015-3.

text: JO begärde att landstingsstyrelsen, Landstinget Västernorrland, skulle yttra sig över det som hade kommit fram i anmälan om tjänstemannens bemötande vid ett telefonsamtal med AA den 3 februari 2015. Remissen besvarades av hälsooch sjukvårdsnämnden som anförde följande:

text: Målsättningen är att alla som kontaktar Landstinget Västernorrland ska få ett respektfullt bemötande. Det gäller även de fall då sekretess hindrar att uppgifter om patienten lämnas till den som ringer. Patienten har i det aktuella fallet valt att inte uppge anmälaren som en anhörig. Patienten har valt att enbart upprätthålla kontakten med anmälaren genom brevväxling. Anmälaren har haft svårt att hantera att patienten sedan 2014 haft restriktioner gällande telefon, internet och i viss mån besök. Patienten har fått information om innebörden av dessa beslut och hur de kan överklagas. Anmälaren har vid flera tillfällen, flera timmar i sträck, dag som natt under flera veckor oavbrutet ringt till såväl patienternas telefon såsom expeditionens telefon. Detta har inneburit begränsade möjligheter att ringa för övriga patienter. Anmälaren har vid tillfällen utgett sig för att vara patientens socialsekreterare och även patientens dotter. Trots ovan nämnda omständigheterna är det viktigt att utomstående får ett adekvat bemötande av personalen. Förvaltningschef för aktuell verksamhet ansvarar för att personalens agerande utreds och tillser att rutiner finns för att motverka att samma situation inträffar igen. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: De grundläggande principerna för den offentliga makten och de offentligt och statligt anställda finns i

text: regeringsformen

text: (RF). I

text: 1 kap. 9 §

text: RF slås det fast att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet innebär bl.a. att anställda vid myndigheter har en skyldighet att bemöta dem som vänder sig till myndigheten på ett korrekt sätt (se 2007/08:KU6 s. 14 f. med hänvisningar). Ett gott bemötande är viktigt både för att den enskilde har rätt till det och för att förtroendet för den offentliga förvaltningen ska kunna upprätthållas (se bl.a. JO 2014/15 s. 368, dnr

text: Jag har tagit del av några ljudupptagningar från telefonsamtal mellan AA och personal vid en avdelning vid den rättspsykiatriska kliniken och finner anledning att kommentera ett samtal som ägde rum den 3 februari 2015 mellan AA och BB. Någon officiell transkription av upptagningen har inte gjorts, men enligt mina noteringar sägs följande under samtalet:

text: BB (BB): Ja men du, vi kan ringa polisen så får vi ta en polishandräckning på dig om du inte kan låta bli telefonen.

text: AA: Du snälla du. BB: Du ska inte ha telefon. AA: Du lyssna här, du har ingenting med mig att göra så jag önskar dig bara lycka till. BB: Nej, och inte du någonting med oss heller kan jag tala om. AA: Jo därför att han sitter där. BB: Nej, du har ingenting med oss att göra. AA: Det har jag. Så länge han sitter där så får ni med mig att göra, det kan jag tala om. BB: Ja men du, är det ett hot eller ett löfte? AA: Det är ett hot från polisen ja. BB: Är det ett hot från polisen? AA: Ja. BB: Att så länge han är här så ska, vad heter du, ringa? Har polisen sagt det? AA: Ja självklart, det är min rättighet. BB: Hohoho [skrattar, JO:s anm.], ja dra åt helvete. Det är inte sant vet du. AA: Säger du dra åt helvete till mig också? BB: Ja, ja. AA: Ja, det kommer jag också att anmäla till IVO. BB: Ja men vet du vad du ska göra? Nu ska du göra såhär. Ring dit du ska göra anmälan så kan du engagera dig i det. Ja, ett dygn åtminstone. Gör det. Det kommer ta lite tid så då har du det du gör den stunden. [Skratt från andra hörs i bakgrunden, JO:s anm.] AA: Ja, de sitter och skrattar i bakgrunden, alltså. BB: Jajamänsan, vad ska man, vi vet inte om vi ska skratta eller grina vet du. AA: Alltså lyssna, ni ligger jävligt. BB: Ja, vi vet inte om vi ska skratta eller grina vet du. Det är tragiskt. AA: Nä, men det vet ni när ni blir gripna ska jag tala om för dig. BB: Ja då, det blir bra det där. Gör det du ska göra du. AA: Ja då vet ni om ni ska skratta eller gråta. BB: Ja men vet du, gör det du ska göra och så hälsa med dig. Gör det.

text: Det framgår av utredningen att AA under en period ringde till avdelningen vid ett mycket stort antal tillfällen för att få svar på varför hon inte fick besöka en viss patient. Jag har förståelse för att AA:s återkommande telefonsamtal kan ha upplevts som påfrestande för dem som arbetade på avdelningen. Det ingår dock i tjänstemannarollen att man ska agera korrekt mot den som tar kontakt med en myndighet. Även när den enskilde är arg, otrevlig eller på något annat vis uppträder på ett sätt som upplevs som besvärligt måste en tjänsteman kunna hantera situationen professionellt och hålla en god samtalston.

text: Vid det aktuella telefonsamtalet uttryckte sig BB på ett sätt som inte är acceptabelt, bl.a. genom att använda en svordom och genom att säga att vårdpersonalen kunde ”ringa polisen och ta en polishandräckning på” AA om hon inte ”kan låta bli telefonen”. När jag lyssnar på ljudupptagningen uppfattar

text: jag BB:s ton som nedlåtande. Man kan vidare höra andra personer som skrattar i bakgrunden. För mig verkar det som om BB ville göra sig lustig på AA:s bekostnad. En person som ringer till en myndighet ska inte bemötas på ett sådant sätt. BB har genom sitt agerande vid telefonsamtalet brutit mot kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF, och hon förtjänar allvarlig kritik för sitt bemötande vid telefonsamtalet.

text: Jag utgår från att landstinget har vidtagit åtgärder för att säkerställa att enskilda som tar kontakt med myndigheten blir korrekt bemötta i fortsättningen.

text: Vad AA i övrigt har anfört leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.