avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Tillämpning av självrättelseinstitutet i 26 § förvaltningslagen

text: Anmälan

text: AA anmälde Byggnadsnämnden i Tyresö kommun angående handläggning och beslut i två bygglovsärenden. Han anförde bl.a. följande.

text: Den 15 juni 2005 beviljades han bygglov och marklov för nybyggnad av enbostadshus m.m. på fastigheterna Våren 7 och 8.

text: En mättekniker från kommunen ville inte utföra sitt uppdrag enligt förutsättningarna i 2005 års bygglovsbeslut där det anges att ”färdig mark på parkeringsplats anläggs på en höjd av +33,0 meter”, utan i stället hänvisade denne till nybyggnadskartan som anger höjden +30,0 meter.

text: Han kontaktades av handläggaren BB som förklarade att den angivna höjden +33,0 meter var ett skrivfel och att beslutet i stället avsåg höjden +30,0 meter. Han fick också en skrivelse som innehöll ett rättelsebeslut med den innebörden. Nämnden har därmed, enligt hans mening, utan rättsligt stöd ändrat ett positivt förvaltningsrättsligt beslut.

text: Härefter har han ansökt om marklov och ändring av tidigare beviljat bygglov för att bl.a. kunna anlägga parkeringsplatsen på höjden +32,5 meter. Nämnden har avslagit denna ansökan. Han har överklagat beslutet till länsstyrelsen.

text: Nämnden har inte behandlat den nya ansökan i dess helhet och beslutet avser sådant som inte omfattas av ansökan. Handläggningen har också varit långsam. Nämndens hantering och beslut har försvårat möjligheterna för honom att utnyttja och bebygga fastigheterna samt medfört orimliga byggkostnader. Hanteringen och besluten präglas av subjektivitet och partiskhet. Nämndens beslut strider också mot kraven på likformig behandling inom ett planområde.

text: Utredning

text: Byggnadsnämnden i Tyresö kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över innehållet i anmälan, särskilt handläggningen av rättelsebeslutet. I sitt yttrande anförde byggnadsnämnden bl.a. följande. – – –

text: Handläggning av ärendet

text: Bygglov beviljades 2005-06-15, § 127 för uppförande av enbostadshus i en våning med suterrängvåning och vind om 160 kvm BYA, garage i en våning med suterrängvåning om 40 kvm BYA, broanläggning 20 m placerad över fastighetsgränsen till Våren 8, terrasser och murar samt marklov för släntutfyllnad och för anordnande av parkeringsplats under vissa förutsättningar bl.a. att färdig mark på parkeringsplats anläggs på +33,0. Bygglovet innefattade avvikelse från planen gällande murens placering på mark som enligt planen inte får bebyggas. Protokollet ändrades 2009-10-19 med en tjänsteanteckning avseende höjden på parkeringsplatsen till +30,0 och uppges där vara en felskrivning. De till beslutet hörande godkända ritningarna redovisar höjden +30,0 på parkeringsplatsen och är således den höjd som sökanden själv föreslagit på nybyggnadskartan/ situationsplanen. – – – AA kommenterade yttrandet och tillade bl.a. följande. Handläggaren BB ”beställde” nya ritningar från honom som var anpassade till höjden +30,0 meter. Han hade fått information om att en ansökan med höjden +30,0 meter skulle kunna beviljas, medan en ansökan med höjden +33,0 meter sannolikt skulle avslås. Därmed kom inte bygglovsansökan att överensstämma med hans ursprungliga önskemål, utan med BB:s.

text: I ett beslut den 15 april 2011 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Genom ett beslut den 15 juni 2005, § 127, meddelade Byggnadsnämnden i Tyresö kommun bygglov och marklov för ett antal åtgärder på fastigheterna Våren 7 och 8, allt under förutsättning bl.a. att färdig mark på parkeringsplats anläggs på en höjd av +33,0 meter.

text: Den 19 oktober 2009 gjordes en anteckning på nämndens sammanträdesprotokoll. Enligt anteckningen, som rubricerades ”felskrivet”, skulle höjden +30,0 meter gälla i stället för +33,0 meter. Anteckningen undertecknades med initialerna ”BB”.

text: Härefter ansökte AA om marklov och ändring av tidigare beviljat bygglov. Byggnadsnämnden har genom ett beslut den 28 januari 2010, § 8, avslagit denna ansökan. Beslutet har överklagats till Länsstyrelsen i Stockholms län.

text: Jag tar i det följande till bedömning upp förfarandet vid byggnadsnämndens rättelse av nämndens beslut den 15 juni 2005. I övrigt finns det, med beaktande av bl.a. att länsstyrelsen för närvarande handlägger överklagandet av nämndens beslut den 28 januari 2010, inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder eller göra några uttalanden med anledning av klagomålen.

text: I

text: 26 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Innan rättelse sker ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig.

text: Rättelser enligt bestämmelsen kan ske till både den enskildes fördel och nackdel, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Det krävs dock att det är fråga om ett förbiseendefel, dvs. att myndigheten fattat ett riktigt beslut men av misstag återgett beslutet på ett felaktigt sätt. Det får inte vara fråga om sådana fel som beror på t.ex. bristfällig utredning, felaktig bedömning av fakta, oriktig rättstillämpning eller liknande. För att ett förbiseendefel ska få rättas måste oriktigheten vara uppenbar. Felet kan t.ex. framgå vid ett studium av själva beslutet eller vid en enkel jämförelse med handlingarna i ärendet. När det är fråga om en ändring till parts nackdel, som i detta fall, måste bestämmelsen användas med stor försiktighet (se även

text: SOU 2010:29 s. 570

text: Den rättelse varom nu är fråga ligger enligt min mening på gränsen för det tillåtna. Själva beslutsformuleringen i protokollet ger ingen indikation på att uppgiften om att parkeringsplatsen ska anläggas på en höjd av +33,0 meter skulle ha tillkommit genom ett rent förbiseende. Av de ritningar som bifogats ansökningen om bygglov framgår emellertid att höjden ska vara +30,0 meter. Av utredningen framgår också att AA – låt vara motvilligt – härvidlag anpassat ritningarna och därmed sin ansökan efter bygglovshandläggarens anvisningar. Mot denna bakgrund får med viss tvekan godtas att vad som ändrats genom rättelsebeslutet var en uppenbar oriktighet till följd av ett sådant förbiseende som anges i

text: 26 § förvaltningslagen

text: Däremot framgår det inte på ett entydigt sätt av aktmaterialet eller nämndens yttrande till JO att AA gavs möjlighet att yttra sig innan rättelsen skedde. Eftersom bygglovsärendet avsåg myndighetsutövning mot enskild och ändringen av beslutet var till AA:s nackdel, skulle han ha fått möjlighet till det.

text: Rättelse av ett förbiseendefel ska i princip ske i samma ordning som gäller för det ursprungliga beslutandet. Vid nämndsammanträden ska protokoll föras på ordförandens ansvar. Protokollet ska senast 14 dagar efter sammanträdet justeras på det sätt fullmäktige bestämt (6 kap. 30 § jämförd med

text: 5 kap.

text: 62 §§

text: kommunallagen

text: , 1991:900).

text: I ett tidigare ärende (JO 2002/03 s. 397), som även det gällde förfarandet vid rättelse av ett beslut som fattats vid en byggnadsnämnds sammanträde, uttalade JO Berggren följande:

text: Att justera ett protokoll innebär att kontrollera riktigheten av detta samt att, efter eventuella ändringar, intyga denna med sin namnteckning. Kontrollen avser vad som har förevarit under sammanträdet. Någon anledning att därvidlag undanta uppgifter om sakförhållandena i behandlade ärenden föreligger inte. En annan sak är att justerare kan vara beroende av handläggande tjänstemäns medverkan i sådana hänseenden. Detsamma gäller för övrigt sekreterare, vilka inte omfattas av den uttryckliga regleringen i

text: kommunallagen

text: och är att anse som biträden åt ordföranden. Som justerare anses ordföranden självskriven (

text: prop. 1990/91:117 s. 193

text: ) utöver den eller dem som särskilt utsetts för uppdraget. Mot denna bakgrund bör det enligt min mening krävas att en rättelse av ett justerat protokoll bestyrks av justerarna, om nu inte beslut i den frågan fattas vid ett sammanträde (jfr Hilborn m.fl.,

text: Kommunallagen

text: , upplaga år 2001, s. 266, ang. fullmäktiges protokoll), vilket kan anses nödvändigt för rättelser som avser själva innehållet i fattade beslut.

text: Av utredningen framgår att nämnden inte behandlade frågan om rättelse i samma ordning som det rättade beslutet. Någon förklaring till det inträffade har inte framkommit.

text: Sammanfattningsvis har byggnadsnämnden således i flera avseenden hanterat självrättelseinstitutet i

text: 26 § förvaltningslagen

text: på ett vårdslöst och delvis direkt felaktigt sätt. För detta förtjänar nämnden kritik.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Förundersökning Integritet Proportionalitetsprincipen Publicering Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden angående polisens publicering av bilder från övervakningskameror på Internet i syfte att få allmänhetens hjälp att identifiera personer misstänkta för brott

org: jo

sammanfattning: Polismyndigheten i Skåne har, i syfte att få allmänhetens hjälp att identifiera personer misstänkta för brott, publicerat bilder från övervakningskameror på Internet. Enligt min uppfattning krävs, för att en sådan åtgärd ska vara rättsenlig och lämplig i övrigt, att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen, att bilderna visar någon som utför vad som objektivt sett är ett brott eller försök till brott och att det för brottet inte ska vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader. - Om det rör sig om särskilt grov brottslighet eller om den misstänkte på goda grunder kan antas vara farlig för allmänheten eller enskilda, kan en publicering undantagsvis vara försvarbar även utan ett så starkt bevisläge.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan som kom in till JO den 28 augusti 2009 klagomål mot Polismyndigheten i Skåne med anledning av att myndigheten tillkännagett att den, i syfte att få allmänhetens hjälp att identifiera misstänkta personer, kunde komma att publicera bilder från övervakningskameror på sin hemsida på Internet.

type: stycke

text: Utredningen

text: Polismyndigheten anmodades att komma in med yttrande över vilka rättsliga och övriga överväganden som föregick det ovan nämnda beslutet att, under vissa förutsättningar, publicera bilder från övervakningskameror på sin hemsida.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett yttrande, varvid sammanfattningsvis anfördes att polismyndigheten anser att publicering av övervakningsbilder på Internet inte strider mot gällande bestämmelser, men att det i varje enskilt fall krävs noggranna lämplighetsöverväganden inför en sådan publicering. Genom de krav som myndigheten ställt upp i en upprättad tjänsteföreskrift ansåg myndigheten att en rimlig avvägning mellan de motstående intressena, å ena sidan kravet på att polisen utreder och lagför brott och å andra sidan skyddet för den enskildes integritet, uppnåtts.

text: Det inhämtades därefter att Rikspolisstyrelsen begärt ett s.k. samråd med Datainspektionen avseende lagligheten i polisens publicering av personuppgifter på

text: Internet generellt sett och att Datainspektionen den 30 november 2009 avgett ett sådant yttrande. I yttrandet anförde Datainspektionen sammanfattningsvis att en publicering endast i undantagsfall, t.ex. om det rör sig om särskilt grov brottslighet eller då gärningsmannen på goda grunder kan antas vara farlig för allmänheten eller enskilda, är förenlig med bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen

text: . Datainspektionen ifrågasatte också om en tillräckligt ingående sekretessprövning kan göras med det begränsade material som polisen disponerar och uppgav slutligen att den anser att de närmare förutsättningarna för polisens publicering av personuppgifter på Internet bör författningsregleras.

text: Rikspolisstyrelsen anmodades därefter att komma in med ett yttrande över styrelsens uppfattning såväl vad gäller rättsenligheten av att i brottsutredande syfte publicera bilder från övervakningskameror på polisens hemsidor på Internet som i fråga om lämpligheten av att så sker.

text: Rikspolisstyrelsen (rikspolischefen CC) kom in med ett yttrande och anförde bl.a. följande.

text: Allmänna utgångspunkter

text: Publicering av bilder på brottsmisstänkta personer på Internet har varit föremål för olika överväganden under 2000-talet. Polisdatautredningen föreslog i betänkandet Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet år 2001 att frågan borde lagregleras. Förslaget omfattade även personer som betraktas som farliga (

text: SOU 2001:92 s. 180

text: f.). I departementspromemorian Behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet (

text: Ds 2007:43

text: ) konstaterades däremot att det vare sig av integritetsskäl eller av andra skäl fanns behov av någon reglering utan att polisen, som vid all annan personuppgiftsbehandling, skulle överväga de allmänna förutsättningarna för en publicering och göra en bedömning av om det var lämpligt ur integritetssynpunkt. Förslaget till ny polisdatalag som nu är föremål för riksdagsbehandling innehåller ingen regel gällande publicering av bilder på Internet (se närmare

text: prop. 2009/10:85

text: ). Justitiekanslerns (JK) beslut från år 2007 (Beslut 2007-09-25; Dnr 1803-0731) som gällde just publicering av bilder på enskilda är av särskilt intresse. Det gällde bilder på en målsägande som förekom på en övervakningsfilm när ett rånförsök gjordes. Polisen hade bl.a. lagt ut en del av övervakningsfilmen på sin hemsida. JK uttalade bl.a. att det vid sidan av sekretesslagens bestämmelser inte finns något generellt hinder för polis och åklagare att lämna ut uppgifter ur en förundersökning till allmänheten, t.ex. genom publicering på polisens hemsida, för det fall det bedöms erforderligt för den brottsutredande verksamheten. Däremot ska polisen noga överväga konsekvenserna av offentliggörandet. Rikspolisstyrelsen vill inledningsvis anföra att styrelsen i allt väsentligt ställer sig bakom Polismyndighetens i Skåne bedömning av rättsläget och de verksamhetsbehov som föreligger för publicering av misstänkta personer på Internet samt under vilka närmare förutsättningar sådan publicering bör kunna ske. Rikspolisstyrelsen vill särskilt anföra följande.

text: Polisdatalagen

text: och

text: personuppgiftslagen

text: Polisdatalagen

text: gäller utöver

text: personuppgiftslagen

text: vid behandling av personuppgifter i polisens verksamhet. Eftersom

text: polisdatalagen

text: saknar särskilda bestämmelser om publicering av bilder på Internet ska bedömningen ske utifrån

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser.

text: Rikspolisstyrelsen delar den bedömning som Datainspektionen gjort, nämligen att personuppgifterna får anses ingå i ett strukturerat material på vilket

text: personuppgiftslagens

text: hanteringsregler är tillämpliga. Det innebär i princip att en behandling ska vara förenlig med lagens samtliga bestämmelser. Rikspolisstyrelsen menar också, liksom Datainspektionen, att den nu aktuella behandlingen är förenlig med de grundläggande kraven i

text: 9 § personuppgiftslagen

text: . Beträffande tillåtlighetsbedömningen enligt

text: 10 § personuppgiftslagen

text: gör Rikspolisstyrelsen däremot en annan bedömning än Datainspektionen. I

text: 10 § personuppgiftslagen

text: anges när det är tillåtet att behandla personuppgifter. Personuppgifter får behandlas utan samtycke om behandlingen anses nödvändig utifrån ett visst syfte. 1

text: 10 § d

text: anges att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse, 1

text: 10 § e nämnda lag

text: anges att personuppgifter får behandlas om behandlingen anses nödvändig för att en arbetsuppgift i samband med att myndighetsutövning ska kunna utföras. I kommentaren till

text: personuppgiftslagen

text: (Sören Öman, Hans-Olof Lindblom;

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar; 3:e upplagan, s. 182 f.) uttalas att vad nödvändighetskravet närmare innebär inte är helt klart. En personuppgift torde vara nödvändig att behandla om ändamålet inte kan realiseras om inte uppgiften får användas. Nödvändighetskravet torde däremot inte innebära att det ska vara faktiskt omöjligt att utföra en arbetsuppgift utan sådan behandling av personuppgifter som omfattas av lagen, utan det räcker sannolikt att det innebär en påtaglig förenkling att personuppgifterna behandlas elektroniskt. Om däremot en arbetsuppgift kan utföras nästan lika enkelt och billigt utan att personuppgifterna behandlas, kan det inte anses nödvändigt att behandla dem. Vad särskilt gäller bestämmelsen i punkten e konstateras i kommentaren att genom den bestämmelsen torde en stor del av den behandling av personuppgifter som utförs inom den offentliga sektorn vara tillåten, i vart fall när det gäller den egentliga sakverksamheten (aa s. 192). Med tanke på den närmare utformningen av bestämmelserna i punkten d respektive e och mot bakgrund av uttalanden i förarbetena ligger det enligt Rikspolisstyrelsens bedömning närmast till hands att göra bedömningen utifrån bestämmelsen i punkten e. Mot bakgrund av vad som sägs i förarbetena menar Rikspolisstyrelsen att det får anses nödvändigt i bestämmelsens mening att publicera en bild på en misstänkt gärningsman om detta är en förutsättning för att kunna komma vidare i en brottsutredning. I en sådan situation måste förutsättningarna för behandling av personuppgifter enligt

text: 10 § e

text: anses vara uppfyllda och behandlingen tillåten enligt bestämmelsen. I en situation där publicering bedöms som den i princip enda framkomliga vägen för att komma vidare i en utredning avseende viss allvarligare brottslighet skulle det enligt Rikspolisstyrelsen t.o.m. kunna uppfattas som stötande om förundersökningen lades ned trots att det finns material som skulle kunna binda en gärningsman till brottet. Rikspolisstyrelsen menar att förarbetsuttalandena till och med ger stöd för att publicera bilder även i andra fall än när detta är en absolut förutsättning för utredningens fortsatta bedrivande. Datainspektionen menar dock att vare sig bestämmelsen i

text: 10 §

text: d

text: eller

text: e

text: är tillämplig på polisens publicering av bilder på Internet. Som skäl anges att det ur en polisiär synvinkel inte kan anses nödvändigt i

text: personuppgiftslagens

text: mening att lämna ut övervakningsbilder genom att publicera dem på Internet. Enligt Datainspektionen kan däremot bestämmelsen i

text: 10 § f

text: , dvs. efter en intresseavvägning, åberopas som grund för sådan publicering. Eftersom det i paragrafen uppställda nödvändighetskriteriet är en förutsättning även för tillämpningen av

text: 10 § f

text: blir Datainspektionens resonemang något svårförståeligt. Datainspektionen anser således att den enda rättsliga grunden i

text: 10 § personuppgiftslagen

text: för polisen att publicera bilder på misstänkta gärningsman är punkten f. I sitt yttrande utvecklar Datainspektionen vidare vilka kriterier som bör gälla för

text: den intresseavvägning som ska göras enligt bestämmelsen. Rikspolisstyrelsen kan bara konstatera att det över huvud taget inte är praktiskt möjligt att tillämpa dessa kriterier och göra de bedömningar som i så fall skulle krävas. Vidare anser Rikspolisstyrelsen att de intressen som Datainspektionen vill skydda genom uppställandet av dessa kriterier får anses väl tillgodosedda genom annan lagstiftning, bl.a.

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: som stadgar att en förundersökning ska bedrivas så att någon inte onödigt utsätts för misstanke eller annan olägenhet. Vad gäller tillämpligheten av

text: 33 § personuppgiftslagen

text: gör Rikspolisstyrelsen ingen annan bedömning än Polismyndigheten i Skåne. Rikspolisstyrelsens uppfattning är således att varken

text: polisdatalagens

text: eller

text: personuppgiftslagen

text: bestämmelser hindrar det nu aktuella förfarandet.

text: Offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: Bestämmelser om sekretess till skydd för den brottsförebyggande och brottsutredande verksamheten finns bl.a. i

text: 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Sekretess till skydd för uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i en förundersökning regleras i

text: 35 kap. 1 § samma lag

text: . Enligt

text: 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: hindrar inte sekretess till skydd för en enskild att en uppgift lämnas ut till en annan enskild eller till en myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Av kommentaren till offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: (Eva Lenberg Ulrika Geijer, Anna Tansjö; Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: . En kommentar; 1:a upplagan, s. 10:2:1) framgår att bestämmelsen ska tillämpas restriktivt och att sekretessen enbart får efterges i sådana fall då ett utlämnande är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra ett visst åliggande. Rikspolisstyrelsen anser att i de fall när, såsom också Polismyndigheten i Skåne har resonerat, i princip alla andra utredningsåtgärder är uttömda bör det vara möjligt att med stöd av bestämmelsen lämna ut en bild på en misstänkt gärningsman genom publicering på Internet såsom en sista åtgärd för att utreda brottet. Styrelsen menar att detta gäller även om det är fråga om en sekretessbestämmelse med s.k. omvänt skaderekvisit. Datainspektionen aktualiserar i sitt yttrande bestämmelsen i

text: 21 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . Enligt den bestämmelsen gäller sekretess för personuppgift om det kan antas att ett utlämnade skulle medföra att uppgiften behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Ett generellt förbud gäller alltså för att lämna ut personuppgifter om det kan antas att utlämnandet skulle innebära att uppgiften behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Bedömningen ska då inte ta sikte på myndighetens utlämnande av uppgifter utan i stället avse om det kan antas att uppgifterna efter utlämnandet kommer att behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Datainspektionen har i detta sammanhang sett farhågor med att uppgifterna utgör sådana uppgifter om lagöverträdelser m.m. som avses i

text: 21 § personuppgiftslagen

text: . Sådana uppgifter får nämligen behandlas i strukturerad form endast av myndigheter. Enligt kommentaren till offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: (Eva Lenberg m.fl. a.a., s. 21:7:1) torde dock risken för sådan skada som anges i bestämmelsen i praktiken aktualiseras bara vid massuttag i någon form av uppgifter. I likhet med Polismyndigheten i Skåne anser således Rikspolisstyrelsen att offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: , enligt vad som ovan sagts, inte hindrar en publicering av bilder på Internet.

text: Lämplighetsbedömning

text: Rikspolisstyrelsen anser således att det inte föreligger några formella rättsliga hinder för polisen att publicera bilder på brottsmisstänkta personer på Internet. Att publicera bilder på personer misstänkta för brott på Internet måste i sig betraktas som ett intrång i den personliga integriteten. Det är därför viktigt att detta sker med

text: försiktighet och efter en noggrann avvägning mellan intresset av att utreda brott och den enskildes intresse av integritet. Även om det i svensk rätt saknas en regel om allmänt skydd för den enskildes personliga integritet ska självfallet en myndighet vid tillämpningen av gällande bestämmelser beakta den enskildes integritet (

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: ). I dag finns ett behov av att i verksamheten kunna använda sig av alla möjligheter som lagstiftaren medger för att skapa effektiva arbetsmetoder och öka effektiviteten i utredningsverksamheten så att polisen kan fullgöra sitt uppdrag enligt

text: 2 § polislagen (1984:387)

text: . Digital media förekommer i förundersökningar i långt större utsträckning än för bara några år sedan. I en stor del av ärendena har gärningsmannen fångats på bild utan att denne kunnat identifieras. Polisen har således i dag ett stort antal ärenden där den enda möjligheten att komma vidare i utredningen är att söka allmänhetens hjälp med identifiering av den misstänkte gärningsmannen. För att kameraövervakning utöver att användas i brottsförebyggande syfte även på ett effektivt sätt ska kunna bidra till att öka antalet uppklarade brott menar Rikspolisstyrelsen att det är angeläget att bilder från övervakningen under vissa förutsättningar ska kunna publiceras på Internet. Av visst intresse i sammanhanget är två av Regeringsrätten nyligen meddelade domar den 11 februari 2010 (mål nr 7834-08, 7872-08). I domarna gör Regeringsrätten bedömningen att övervakningsintresset beträffande vissa brottsutsatta områden, då andra åtgärder inte visat sig tillräckligt effektiva, är större än det starka integritetsintresset och därmed meddelat tillstånd till allmän kameraövervakning av vissa områden i centrala Stockholm. Regeringsrätten har i avgörandena funnit att det finns ett stort behov av allmän kameraövervakning. I likhet med Polismyndigheten i Skåne anser Rikspolisstyrelsen att det ur ett integritetsperspektiv är viktigt att det finns tydliga kriterier för när publicering av misstänkta gärningsmän på Internet ska kunna ske. Detta skapar också förutsättningar för en enhetlig tillämpning runt om i landet. De tjänsteföreskrifter som Polismyndigheten i Skåne har tagit fram är enligt Rikspolisstyrelsens mening väl genomarbetade och kan med fördel användas som utgångspunkt för det fall Rikspolisstyrelsen beslutar att ta fram riktlinjer på området. Vad särskilt gäller frågan om hur allvarlig brottslighet det bör vara fråga om vill Rikspolisstyrelsen framhålla följande. Enligt Datainspektionens bedömning bör det vara fråga om särskilt allvarlig brottslighet för att publicering ska få ske och synes härvid ansluta sig till det förslag som Polisdatautredningen lade fram i sitt betänkande, dvs. att misstanken ska avse ett brott för vilket inte lindrigare straff än fängelse i två år är föreskrivet. Ett sådant krav skulle medföra att publicering inte kan komma i fråga när det exempelvis gäller misstanke om grov misshandel, eftersom påföljden för det brottet är fängelse lägst ett och högst tio år. En misshandel är att betrakta som grov om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller på annat sätt visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Det är således fråga om ett mycket allvarligt brott. Andra mycket allvarliga brott som inte skulle komma att omfattas är exempelvis olaga frihetsberövande, rån och allmänfarlig ödeläggelse. Det handlar här om brott för vilka minimistraffet är ett års fängelse. Att använda publicering av bilder på personer som är misstänkta för sådan allvarlig brottslighet måste rimligen anses vara motiverat även ur ett integritetsperspektiv. I likhet med den uppfattning som Polismyndigheten i Skåne redovisar i sitt yttrande kan det emellertid finnas skäl att tillåta publicering även när det gäller vissa andra brott. Som nämnts ovan har polisen i dag ett stort antal ärenden där den enda möjligheten att komma vidare i utredningen bedömts vara att söka allmänhetens hjälp med identifiering av den misstänkte gärningsmannen. Exempel på sådana ärenden är

text: brottsutredningar som gäller grov skadegörelse, omfattande bedrägerier, utpressning eller stöld där den misstänkte gärningsmannen fångats av en kamera vid en banks uttagsautomat eller av övervakningskameran i en taxi. Även i många fall av misshandel saknas möjligheter att gå vidare på grund av att den misstänkte gärningsmannen inte kan identifieras. Det bör framhållas att vissa av dessa brott är s.k. mängdbrott vilka utgör en mycket stor del av den totala brottsligheten och som polisen har att prioritera. Det är här fråga om brott för vilka fängelse i två år ingår i straffskalan. Mot bakgrund av vad som sagts ovan bör polisen kunna publicera bilder av misstänkta gärningsmän även vid sådana brott. I ett beslut den 21 december 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Inledning Polismyndigheten i Skåne har, i syfte att få allmänhetens hjälp att identifiera personer misstänkta för brott, publicerat bilder från övervakningskameror på myndighetens hemsida på Internet.

text: Enligt den tjänsteföreskrift som gäller för publiceringen krävs för att publicering ska få ske att det sker under en pågående förundersökning i aktuellt brott, att det för brottet ingår två års fängelse i straffskalan och att det är av väsentlig vikt för utredningen av brottet att bilden publiceras.

text: Såväl polismyndigheten som Rikspolisstyrelsen har ansett att publiceringen är rättsenlig och, om de förutsättningar som uppställs i tjänsteföreskriften är uppfyllda, lämplig.

text: Jag gör ingen annan bedömning än polismyndigheten och Rikspolisstyrelsen beträffande vilka lagar som ska tillämpas vid en prövning av rättsenligheten och lämpligheten i övrigt av publiceringen. Således kommer jag nedan att bedöma om och i så fall under vilka förutsättningar som en publicering av bilder på misstänkta på Internet är förenlig med i första hand bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL, och offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Publiceringens förenlighet med bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen

text: Bestämmelser om polisens behandling av personuppgifter finns i

text: polisdatalagen (1998:622)

text: Polisdatalagen

text: gäller utöver

text: personuppgiftslagen

text: och innehåller de särregler som har ansetts nödvändiga i polisens verksamhet. Några särregler beträffande den behandling av personuppgifter som här är aktuell finns emellertid inte. Således är det bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen

text: som ska tillämpas.

text: I

text: 9 §

text: PUL anges de grundläggande kraven på behandlingen av personuppgifter. För att en viss behandling ska vara laglig krävs inte bara att behandlingen av personuppgifter utförs i enlighet med dessa krav, utan behandlingen måste också kunna hänföras till något av de fall som anges i

text: 10 §

text: PUL, där det finns en uttömmande uppräkning av i vilka fall behandling av personuppgifter utan den registrerades samtycke är tillåten. Kan en tilltänkt behandling inte hänföras till

text: något av de fall som anges i 10 §, är behandlingen otillåten och får inte genomföras.

text: I

text: 5 a §

text: PUL, den s.k. missbruksregeln, föreskrivs dock att bl.a. bestämmelserna i 9 och 10 §§ inte behöver tillämpas på behandling av personuppgifter som inte ingår i eller är avsedda att ingå i en samling av personuppgifter som har strukturerats för att påtagligt underlätta sökning efter eller sammanställning av personuppgifter. För sådan behandling gäller dock att den inte får utföras om den innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet. Polismyndigheten har ansett att denna bestämmelse är tillämplig i det aktuella ärendet.

text: Datainspektionen har däremot, i det ovan nämnda samrådsyttrandet, inte ansett att bestämmelsen i

text: 5 a §

text: PUL är tillämplig och Rikspolisstyrelsen har instämt i denna bedömning. Jag har ingen annan uppfattning. Det är ju här närmast fråga om personuppgifter i form av bilder som utlämnas, och därmed behandlas, på ett sätt som syftar till att påtagligt underlätta för allmänheten att söka efter och ta del av just dessa personuppgifter.

text: För att den aktuella behandlingen av personuppgifter ska vara tillåten enligt

text: personuppgiftslagen

text: krävs således att den kan hänföras till något av de fall som anges i lagens

text: 10 §

text: . Rikspolisstyrelsen har ansett att det ligger närmast till hands att göra bedömningen utifrån bestämmelsen i

text: 10 § e

text: , enligt vilken behandling får ske bl.a. om den är nödvändig för att den personuppgiftsansvarige ska kunna utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning.

text: Datainspektionen har å andra sidan bedömt saken så att en behandling av personuppgifter bestående i att lämna ut övervakningsbilder genom att publicera dem på Internet inte i

text: personuppgiftslagens

text: mening kan anses nödvändig för att en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning ska kunna utföras. En annan sak är att bestämmelsen tillåter att polismyndigheten samlar in och internt behandlar bilderna automatiserat, för att t.ex. kunna färdigställa ett förundersökningsprotokoll.

text: Det är odiskutabelt en polisiär arbetsuppgift att identifiera och eftersöka den som är misstänkt för brott för att kunna gripa och lagföra denne. Jag anser emellertid för min del att behandling av personuppgifter bestående i att uppgifter om personer misstänkta för brott lämnas ut genom publicering på Internet generellt sett inte kan anses nödvändig för att polisen ska kunna utföra arbetsuppgiften att utreda brott. Däremot kan givetvis, som Datainspektionen påpekat, samma personuppgifter samlas in och internt behandlas automatiserat.

text: Enligt min mening kan dock en publicering av bilder på en misstänkt på Internet – i enskilda fall och under vissa förutsättningar – anses nödvändig för att utföra en polisiär arbetsuppgift.

text: Jag anser därför att det ligger närmare till hands att bedöma tillåtligheten av den aktuella behandlingen av personuppgifterna genom att tillämpa den bestämmelse

text: av generalklausulskaraktär som finns i

text: 10 § f

text: PUL. Enligt den bestämmelsen får en behandling av personuppgifter ske om den är nödvändig för att ett ändamål som rör ett berättigat intresse hos den personuppgiftsansvarige ska kunna tillgodoses, om detta intresse väger tyngre än den registrerades intresse av skydd mot kränkning av den personliga integriteten.

text: För att avgöra om en publicering är tillåten enligt den bestämmelsen krävs således att det görs en avvägning mellan polisens intresse av att i visst fall utreda ett brott, som väl i och för sig alltid får anses vara berättigat, och den enskildes intresse av skydd för sin personliga integritet. En publicering av övervakningsbilder kan alltså vara tillåten med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: . Jag återkommer senare i detta beslut till vilka förutsättningar som enligt min mening bör vara uppfyllda för att en publicering av övervakningsbilder ska vara försvarbar.

text: Det bör slutligen nämnas att en ny polisdatalag (

text: ) träder i kraft den 1 mars 2012. Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: i nya

text: polisdatalagen

text: gäller den lagen, med vissa undantag, i stället för

text: personuppgiftslagen

text: . Detta innebär bl.a. att bestämmelserna i

text: 10 §

text: PUL inte längre kommer att bli tillämpliga på bl.a. polisens brottsutredande verksamhet. Dock kommer de grundläggande krav på behandling av personuppgifter som framgår av

text: 9 §

text: PUL att i huvudsak alltjämt vara tillämpliga. Det finns inte heller i den nya

text: polisdatalagen

text: någon bestämmelse som uttryckligen tar sikte på den behandling av personuppgifter som är aktuell i detta ärende.

text: Publiceringens förenlighet med bestämmelserna i offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: I

text: 18 kap 1 §

text: OSL finns bestämmelser om sekretess till skydd för det allmännas brottsförebyggande eller brottsbeivrande verksamhet. Eftersom den aktuella publiceringen görs i syfte att utreda ett brott får det anses självklart att polisen bedömt att publiceringen inte kan anses störa utredningen.

text: Enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. För sådana uppgifter gäller således en presumtion för sekretess.

text: Beträffande uppgift om namnet på den misstänkte i en förundersökning anförde lagstiftaren i proposition 2003/04:93 s. 66 följande.

text: Inte heller när det gäller förundersökningsfallen kan en uppgift om den misstänktes namn anses utgöra en typiskt sett harmlös uppgift. Det kan tvärtom i stället antas att personen i fråga blir utsatt för andras missaktning om uppgiften att denne är misstänkt för brott kommer ut. Uppgift om att någon är misstänkt för brott får således i normalfallet anses vara så pass känslig att uppgiften omfattas av sekretess även vid tillämpning av ett rakt skaderekvisit (dvs. när det råder en presumtion för offentlighet, JO:s anmärkning).

text: Jag kan inte inse att bedömningen skulle bli annorlunda när det gäller en bild på den misstänkte. Det kan väl till och med sägas att en bild många gånger är lättare att knyta till en viss person än vad enbart en namnuppgift är.

text: Utgångspunkten för bedömningen måste enligt min uppfattning mot denna bakgrund vara att bilder från en övervakningskamera som ingår i en förundersökning och som är så tydliga att misstänkta personer kan identifieras, omfattas av sekretess. Det bör även anmärkas att presumtionen för sekretess enligt bestämmelsen torde bli starkare ju allvarligare brott som misstankarna rör – detta eftersom det normalt sett måste anses vara större risk att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om misstankarna rör ett allvarligt brott än om det gäller ett mer bagatellartat sådant.

text: Enligt

text: 21 kap. 7 §

text: OSL gäller vidare sekretess för personuppgift, om det kan antas att ett utlämnande skulle medföra att uppgiften behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Bestämmelsen innefattar inte någon tystnadsplikt i vanlig bemärkelse. Risk för sådan skada som anges i bestämmelsen torde nämligen i praktiken aktualiseras bara i samband med utlämnanden av allmänna handlingar. Dock kan andra bestämmelser om sekretess också vara tillämpliga på personuppgifterna i fråga och i sådana fall föreligger också tystnadsplikt för uppgifterna. Bedömningen ska inte ta sikte på om myndighetens utlämnande av uppgifter skulle strida mot

text: personuppgiftslagen

text: , utan ska avse om det kan antas att uppgifterna efter utlämnandet kommer att behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Den risk för skada som anges i bestämmelsen har främst ansetts aktualiseras vid utlämnanden av en större mängd uppgifter, s.k. massuttag, men också ett utlämnande av selekterade uppgifter har ansetts kunna innebära risk för den i bestämmelsen angivna skadan. Det torde inte kunna uteslutas att bestämmelsen även kan bli tillämplig vid fall av utlämnanden som rör enstaka personuppgifter (

text: SOU 2010:4 s. 152

text: f.).

text: Datainspektionen har pekat på att uppgifter om lagöverträdelser m.m. endast får behandlas i strukturerad form av myndigheter (

text: 21 §

text: PUL) och att det innebär att all behandling som privatpersoner, företag och organisationer gör och som omfattar uppbyggande av egna databaser med de bilder som polisen publicerar är i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Datainspektionen har också ansett att det på goda grunder kan antas att även en stor del av den ostrukturerade behandling som sker hos mottagarna skulle anses kränkande och således stå i strid med

text: 5 a § andra stycket

text: PUL.

text: Jag anser för egen del till att börja med att en första förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig torde vara att någon faktiskt begärt att få ut en personuppgift, vilket ju inte är fallet i den aktuella situationen. Det förhållandet måste i vart fall vara ägnat att påtagligt försvåra möjligheten att göra några välgrundade antaganden om avsikt och syfte hos mottagarna av uppgifterna. Oavsett detta måste bestämmelsen vidare anses ha sitt huvudsakliga tillämpningsområde vad gäller uppgifter som inte är sekretessbelagda enligt någon

text: annan bestämmelse och som således, om bestämmelsen inte fanns, kunde ha lämnats ut. Beträffande uppgifter om att någon är misstänkt för brott har jag ovan konstaterat att utgångspunkten måste vara att det i och för sig råder sekretess för sådana uppgifter. Enligt min uppfattning utgör således denna bestämmelse inget hinder mot den aktuella publiceringen på Internet.

text: Av

text: 10 kap. 2 §

text: OSL framgår att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt och sekretessen får efterges bara i sådana fall då ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra ett visst åliggande. Enbart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande nedsätts genom en föreskriven sekretess får alltså inte leda till att sekretessen åsidosätts (Eva Lenberg, Ulrika Geijer och Anna Tansjö, Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: , En kommentar, s. 10:2:1). Såvitt gäller förundersökningar brukar bestämmelsen tillämpas t.ex. vid vittnesförhör eftersom det vid sådana ofta är nödvändigt att lämna ut hemliga uppgifter till förhörspersonen, t.ex. för att kunna ställa en förhörspersons uppgifter mot vad en annan förhörsperson uppgett (se Jesper Ekroth och Therése Fridström Montoya, Nödvändigt utlämnande enligt

text: sekretesslagen

text: 1 kap. 5 §

text: , FT 2008 s. 153 för en utförlig redogörelse av hur bestämmelsen [som motsvarar nuvarande

text: 10 kap. 2 §

text: OSL] tillämpats).

text: Bestämmelsen måste, även om lagstiftaren inte torde ha haft denna typ av utlämnande i åtanke ens vid senare tids lagstiftningsarbete, anses lämna ett utrymme för att efter en prövning i det enskilda fallet lämna ut sekretessbelagda uppgifter på det aktuella sättet.

text: Även i förhållande till offentlighets- och

text: sekretesslagens

text: reglering gäller således att en publicering på Internet av övervakningsbilder i syfte att identifiera en misstänkt person kan vara tillåten.

text: Hur ska avvägningen göras? Jag anser således att varken

text: personuppgiftslagen

text: eller offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: ställer upp något absolut hinder mot att publicera bilder från övervakningskameror på Internet i syfte att identifiera misstänkta personer.

text: Frågan blir då under vilka närmare förutsättningar som förfarandet kan anses motiverat.

text: Vid denna bedömning måste naturligtvis även bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: , (RB) enligt vilken en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet, beaktas. Detta innebär bl.a. att under förundersökningen ska diskretion iakttas så långt det är möjligt.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att åtgärden att publicera bilder från övervakningskameror på Internet är en helt annan sak än att en bild på en misstänkt person visas för eventuella vittnen vid t.ex. dörrknackning i närheten av en brottsplats. En publicering innebär att uppgiften omedelbart blir tillgänglig för alla som har tillgång till Internet. I och med publiceringen måste också, även om polismyndigheten lägger tekniska spärrar på bilderna i syfte att försvåra nedladdning, polisen i princip anses avhända sig all kontroll över hur mottagarna väljer att använda uppgifterna. Detta innebär att en publicering kan få stora konsekvenser för framför allt den misstänkte och dennes anhöriga, men även för den som har ett utseende som påminner om den misstänktes.

text: Med hänsyn till de vittgående konsekvenser en publicering således kan få anser jag att nödvändighetskriteriet i såväl

text: personuppgiftslagen

text: som i offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: i detta sammanhang bör ges en restriktiv innebörd. Det bör därför krävas att det inte finns något annat realistiskt sätt att komma vidare i utredningen. Alternativet till publicering ska helt enkelt vara att den pågående förundersökningen läggs ned. En publicering får således aldrig ske slentrianmässigt eller som en genväg när det finns andra måhända mer resurskrävande, men ändå praktiskt genomförbara, åtgärder som kan vidtas för att nå samma resultat. I den aktuella tjänsteföreskriften stadgas att det ska vara av väsentlig vikt för utredningen av brottet att publicering sker. Jag anser att detta krav bör skärpas ytterligare och att det således ska krävas att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen av brottet.

text: Vad sedan gäller den vidare avvägningen bör man hålla i minnet att om en förundersökning avslutas med att åklagaren väcker åtal blir namnet på den åtalade offentligt. Detsamma gäller, som huvudregel, bilderna från övervakningskamerorna om de tas med i förundersökningsprotokollet. I dessa fall kan därför en publicering sägas innebära endast en tidigareläggning av offentliggörandet av misstankarna och bilderna. Det men eller den kränkning av den personliga integriteten som den misstänkte eller dennes anhöriga därvid riskerar att utsättas för kan enligt min uppfattning generellt inte jämföras med vad som kan drabba den som varit misstänkt i en förundersökning som inte avslutas med att åtal väcks. I ett sådant fall skulle ju uppgifterna, om publicering inte hade skett, som huvudregel alltjämt ha varit sekretessbelagda. Det finns mot den bakgrunden skäl att ställa höga krav på brottsmisstankens styrka.

text: I den aktuella tjänsteföreskriften anges beträffande brottsmisstanken inte mer än att publiceringen ska avse personer misstänkta för brott. Polismyndigheten anger vidare i sitt yttrande att om personen varit känd så skulle denne ha delgetts misstanke om brott. Således är det tillräckligt att personen i fråga skulle ha ansetts skäligen misstänkt för brott,

text: 23 kap. 18 §

text: RB. För att så ska vara fallet krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått brottet (se t.ex. JO 2009/10 s. 72). Det rör sig emellertid inte om ett särskilt högt ställt beviskrav, och långt ifrån alla förundersökningar i vilken någon antecknats som skäligen misstänkt leder till att denne åtalas för brottet. Särskilt

text: med tanke på den spridning en publicering av de aktuella uppgifterna på Internet kan få, och de konsekvenser detta kan medföra för den misstänkte och dennes anhöriga, bör kravet därför ställas betydligt högre än så.

text: Jag har, trots tjänsteföreskriftens innehåll, uppfattat polismyndigheten så, att en publicering av bilder från övervakningskameror endast kan bli aktuell när bilderna – antingen sedda för sig eller bedömda tillsammans med övrig utredning i ärendet – visar någon som utför vad som objektivt sett är ett brott. En sådan situation kan ju på sitt sätt sägas påminna om ett gripande på bar gärning. Det är enligt min uppfattning också en rimlig nivå på bevisläget, som i väsentlig mån borde minska risken för oriktiga utpekanden på Internet från polisens sida. Jag vill emellertid inte utesluta att en publicering någon gång kan vara försvarbar även utan ett så starkt bevisläge, nämligen om det rör sig om särskilt grov brottslighet eller om den misstänkte på goda grunder kan antas vara farlig för allmänheten eller enskilda.

text: Slutligen krävs naturligtvis att misstankarna gäller ett brott av viss svårighetsgrad. Jag har förvisso ovan angett att presumtionen för sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL torde bli starkare ju allvarligare brott det är fråga om, men det är självfallet också så att intresset av att brottet utreds blir större ju allvarligare brottet är.

text: Polismyndigheten och Rikspolisstyrelsen har ansett att en lämplig avgränsning är att det för brottet ska ingå två års fängelse i straffskalan.

text: I Polisdatautredningens betänkande Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet (

text: SOU 2001:92

text: ) föreslogs att en efterlysning av en person på Internet med anledning av misstanke om brott skulle få ske endast om misstanken avsåg ett brott för vilket inte lindrigare straff än fängelse i två år var föreskrivet eller personen kunde antas vara farlig för annans personliga säkerhet. Tiden anknyter till bestämmelsen om s.k. obligatorisk häktning i

text: 24 kap. 1 §

text: RB, dvs. att när det gäller brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år ska häktning ske om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas.

text: I den departementspromemoria, Behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet (

text: Ds 2007:43

text: ), som därefter upprättades ansågs det emellertid knappast lämpligt att införa särregler just för publicering av personuppgifter på Internet.

text: Jag kan konstatera att ett krav på att två års fängelse ska ingå i straffskalan för det aktuella brottet i princip endast utesluter brott av mindre allvarlig karaktär, såsom ringa misshandel, snatteri, bedrägligt beteende, ringa narkotikabrott m.fl. Med tanke på vad jag ovan angett om den spridning m.m. som en publicering på Internet ger, kan den avgränsningen inte anses tillräckligt begränsande.

text: Polisdatautredningens förslag innebär å andra sidan att en publicering bara skulle kunna bli aktuell vid utredningar om de allra allvarligaste brotten, såsom mord, synnerligen grov misshandel, våldtäkt och grovt rån. Däremot skulle en sådan reglering inte tillåta publicering i brottsutredningar om t.ex. grov misshandel, rån,

text: grovt bedrägeri eller grov stöld. När det gäller sådan förhållandevis allvarlig brottslighet måste intresset av att brotten utreds anses väga mycket tungt.

text: Jag anser för egen del att en lämplig avvägning kan vara att det för brottet inte ska vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse i minst sex månader. Åtgärden bör kunna användas även vid försök till sådant brott. Sammanfattning och övriga synpunkter Sammanfattningsvis menar jag att följande förutsättningar ska vara uppfyllda för att åtgärden att publicera bilder från övervakningskameror på Internet i syfte att identifiera en person misstänkt för brott ska vara rättsenlig och lämplig.

text: - Åtgärden ska vara av synnerlig vikt för utredningen.

text: - Bilderna från övervakningskameran ska – antingen sedda för sig eller bedömda tillsammans med övrig utredning i ärendet – visa någon eller några som utför vad som objektivt sett är ett brott eller försök till brott.

text: - Det ska för brottet inte vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse i minst sex månader.

text: Om dessa förutsättningar är uppfyllda, får således intresset av att utreda det aktuella brottet anses väga tyngre än det skydd för den enskilde som stadgas i

text: personuppgiftslagen

text: och offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: . Åtgärden måste då också anses vara förenlig med bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Detsamma måste i undantagsfall kunna gälla även utan ett så starkt bevisläge, om det rör sig om särskilt grov brottslighet eller om den misstänkte på goda grunder kan antas vara farlig för allmänheten eller enskilda.

text: Trots vad jag ovan angett angående de särdrag som den aktuella utredningsåtgärden har, är jag inte övertygad om lämpligheten av att i lag förordna om förutsättningarna för att använda den. Eftersom Datainspektionen väckt frågan finner jag emellertid anledning att överlämna en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Däremot är det förstås angeläget att polismyndigheterna tillämpar åtgärden enhetligt, och jag utgår från att Rikspolisstyrelsen utfärdar riktlinjer i frågan. Jag instämmer slutligen i att polismyndighetens tjänsteföreskrift därvid kan användas som utgångspunkt och har ingenting att invända mot vad som där anges beträffande t.ex. gallring och om behöriga beslutsfattare.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Besök Serviceskyldighet

title: Fråga om avsaknad av fast besökstid vid en av Centrala studiestödsnämndens (CSN) lokala arbetsenheter inneburit att de krav avseende myndigheternas tillgänglighet som uppställs i 5 § förvaltningslagen (1986:223) har åsidosatts

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, ordförande för Studentkåren Högskolan i Kalmar, klagomål mot CSN. Av anmälan framgick bl.a. följande. CSN:s lokala arbetsenhet i Kalmar genomförde den 1 november 2004 förändringar i sitt öppethållande. Den fasta besökstiden drogs in och kontakt skulle numera ske genom telefon, hemsida eller e-post. Det fanns dock möjlighet att boka tid för besök. AA ifrågasatte om avsaknaden av fast besökstid var förenlig med den serviceskyldighet som åläggs myndigheter enligt

text: 5 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade föredraganden per telefon upplysningar från kontorschefen Carin Birgersdotter, CSN:s lokala arbetsenhet i Kalmar. Hon uppgav bl.a. följande.

text: Lokalkontoret i Kalmar hade tidigare fast besökstid måndag–fredag mellan kl. 13.00 och 15.00. Lokalkontoret har nu, efter ett beslut av myndigheten centralt, som ett försök infört tidsbokning per telefon. Efter sådan bokning kan besök ske även på andra tider än mellan kl. 13.00 och 15.00.

text: De som önskar besöka lokalkontoret för att begära ut allmänna handlingar är hänvisade till att först ringa och framföra sin begäran. De kan därefter, om de så önskar, komma till kontoret, där det finns personal hela dagen.

text: Föredraganden noterade i samband med samtalet att den som ringde till lokalkontoret blev, genom en automatiserad svarsfunktion, uppmanad att ”ange personnummer för den ärendet avser” innan samtalet kopplades vidare till telefonkön.

text: CSN, huvudkontoret i Sundsvall, anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande angående vad som framgick av anmälan och de upplysningar som

text: hade inhämtats. I remissvaret, beslutat av dåvarande generaldirektören BB, anfördes följande.

text: CSN:s ställningstagande

text: CSN är väl medveten om den författningsreglerade skyldigheten som finns för myndigheter att ha öppet för besök och om fasta besökstider beslutats ska detta särskilt anslås. Denna senare skyldighet synes främst vara motiverad utifrån allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar och inte vara en påbjuden nivå för en myndighets servicefunktion. CSN:s lokala arbetsenheter saknar en särskild registratorsfunktion och mot den bakgrunden har CSN bedömt att det inte föreligger någon skyldighet att besluta om särskilda öppettider för alla lokala arbetsenheter inom CSN:s organisation. Någon absolut skyldighet för CSN att ha anslagna mottagningstider på minst två timmar varje arbetsdag vid varje lokal arbetsenhet anser CSN inte finns. Bortsett från arbetsenheterna i Kalmar och Linköping samt kundcenter i Kiruna har för närvarande övriga arbetsenheter alltid anslagen receptionsmottagning under ett antal timmar varje vardag. Enligt CSN:s uppfattning måste behovet av fasta öppettider för spontana besök vid lokala arbetsenheter styras av hur stort behovet av detta bedöms vara på varje ort där arbetsenheten är placerad. Det är också viktigt att arbetsenhetens resurser kan utnyttjas så att bästa effektiviteten nås vid service till allmänheten. Bortsett från allmänhetens intresse av att ta del av allmänna handlingar vilket tillgodoses på huvudkontoret måste motivet för fasta öppettider vara att myndigheten därigenom bereder allmänheten den bästa servicen. För en arbetsenhet med begränsat antal anställda kan fasta öppettider vara mycket resurskrävande rent personellt. Det är inte möjligt att samtidigt med arbetet i receptionen också arbeta med andra arbetsuppgifter som telefonarbete eller handläggning även om antalet besök är begränsat. Att ha fasta öppettider innebär i dessa fall en mindre effektiv användning av personalresurserna på CSN. Detta innebär i sin tur att CSN inte kan ge optimal service åt allmänheten. Den tjänsteanteckning från JO som bifogats remissen utvisar att brister finns i CSN:s automatiserade svarsfunktion då någon ringer CSN:s 0771- nummer. Enskilds personnummer är av intresse om anledningen till telefonsamtalet är ett studiestödsärende då en snabb registrering av personnummer spar tid för den handläggare som tar emot samtalet. För övriga frågor, dvs. frågor som inte rör speciellt studiestödsärenden, ska inte CSN anmoda enskild att uppge personnummer för att kopplas vidare efter att ha ringt CSN:s 0771-nummer. CSN kommer snarast att se till att ändring görs.

text: Förändringar av CSN:s organisation

text: Under 2003 tvingades CSN på grund av ekonomiska skäl att strukturera om CSN:s organisation; lägga ner elva lokala arbetsställen och säga upp nära 200 personer. CSN består numera av huvudkontoret i Sundsvall samt lokala arbetsställen i Lund, Kalmar, Göteborg, Linköping, Stockholm, Visby, Eskilstuna, Örebro, Uppsala, Falun/Gävle, Sundsvall, Umeå och Kiruna. CSN har även besöksställen i Malmö och Luleå. Antalet orter där CSN har besöksställen har därmed minskat från 25 till 16.

text: CSN:s arbete med att förbättra servicen

text: CSN har under tidigare år haft svårigheter att upprätthålla både en god telefontillgänglighet och korta handläggningstider. CSN har därför på olika sätt arbetat för att effektivisera verksamheten, främst genom att öka andelen maskinellt hanterade ärenden och förändrade arbetsrutiner. Under de senaste två åren minskade CSN:s handläggningstider men problem kvarstod med bristande telefontillgänglighet och ett kraftigt ökat inflöde av e-brev i början av 2004.

text: Den stora minskningen av CSN:s personalstyrka krävde kraftfulla åtgärder för att CSN:s kunder inte skulle bli lidande. CSN förändrade styrningen av verksamheten och ökade effektiviteten genom ändrad arbetsfördelning mellan CSN:s arbetsställen. Vissa mindre arbetsuppgifter koncentrerades till några få arbetsställen för ökad rättssäkerhet och effektivitet. Genom förändrat arbetssätt har CSN trots resursminskningen lyckats behålla de korta handläggningstiderna och samtidigt öka tillgängligheten i telefon. E-posthanteringen har effektiviserats. Antalet telefonsamtal är oförändrat högt däremot har antal e- brev och antal besök på CSN:s besöksställen minskat markant. Personalneddragningen medförde att CSN:s totala resurser för kundservice i telefon, receptioner och e-post minskade. Den neddragna representationen i landet kom därför att skapa ett behov av en ny infrastruktur avseende service till allmänheten. För CSN är det viktigt att söka skapa en servicefunktion till allmänheten som inte är beroende av enskilds bostadsort eller studiebakgrund utan som i så hög grad som möjligt styrs av enskilds behov av kontakter med CSN. För att kunna nå personer på andra orter än där CSN har något arbetsställe arbetar CSN aktivt med s.k. vidareinformatörer vid de olika skolorna. Syftet är att alla studerande – oberoende av avstånd till CSN – ska kunna få information och annan service. Dessa vidareinformatörer är ofta de som allra först kommer i kontakt med någon som har frågor inom CSN:s verksamhetsområde varför det är viktigt att vidareinformatörerna har såväl goda kunskaper som kontakter med CSN. En ytterligare utveckling av det dagliga arbetet inom CSN är dessutom nödvändig för att få en så effektiv verksamhet som möjligt. Det är viktigt att arbetsinsatserna prioriteras utifrån de krav som kan ställas på CSN såväl från statsmakten som från enskilda. CSN har koncentrerat de insatser CSN gör för att förbättra servicen till enskilda och samtidigt sökt fånga upp de studerande som är i störst behov av råd och hjälp från CSN. Ett antagande utifrån CSN:s verksamhet i denna del tyder på att CSN kan ha svårigheter att så tidigt som möjligt fånga upp studerande med de största behoven av råd och stöd i studiesociala frågor. Antalet personer med stora behov av råd och stöd har ökat under senare år. Det är beträffande denna grupp av CSN:s intressenter också viktigt att CSN får möjligheter till kontakter så tidigt som möjligt och det är vidare önskvärt att CSN till viss del kan styra den första kontakten till en kvalificerad handläggare som är specialiserad inom det studiesociala område som den enskilde har frågor om. Det är också viktigt att personalen utan tidspress kan informera enskilda som besöker ett arbetsställe. CSN arbetar aktivt med att försöka nå de personer som har störst behov av råd och stöd från CSN för att på så sätt förbättra servicen till enskilda. CSN har därför gjort det möjligt för enskilda att boka besök med en handläggare hos CSN. Tills vidare marknadsförs denna möjlighet endast för arbetsstället i Kalmar. Vid en hård prioritering av arbetsinsatserna är det också viktigt att CSN söker styra tillgängligheten av information och upplysningar på sådant sätt att enskild själv snabbt kan erhålla efterfrågad information. Via CSN:s webbplats kan då alla med tillgång till dator få information och även lämna uppgifter till CSN under hela dygnet. Under de senaste åren har CSN också kunnat konstatera att antalet besök där ökat kraftigt. CSN har också utökat telefontiderna för att enskilda – oberoende av bostadsort – enklare ska kunna nå CSN. Det är i detta sammanhang viktigt att uppmärksamma att en stor grupp som önskar kontakt med CSN är de som slutat studera och har frågor om återbetalningen av lånen. Detta gäller särskilt vid de tidpunkter CSN aviserat avgifter för låntagarna. Gruppen återbetalare ökar och kontakterna med dessa låntagare rör då ofta personrelaterade problem som kan vara mycket tidskrävande för CSN:s personal.

text: CSN:s öppettider för spontana besök

text: I samband med att anpassa CSN till de organisatoriska förändringar som gjorts har öppethållandetiderna minskats till två timmar per dag vid de flesta arbetsenheterna eftersom antalet spontana besök minskat. CSN:s registratorsfunktion finns på CSN:s huvudkontor i Sundsvall som har receptionen öppen för spontana besök klockan 09– 12 och 13–15 varje dag. På vissa orter där det finns ett stort behov av att komma i kontakt med CSN har öppettiderna ökat genom att CSN också har arbetsplatser på särskilda mötesplatser. Det gäller framför allt Stockholm, Göteborg och Malmö. CSN har däremot beslutat att minska öppettiderna på två orter med få besök, nämligen Kalmar och Linköping. Kundcenter i Kiruna som har som huvuduppgift att ge telefonservice har inte öppet för spontana besök. CSN:s arbetsenhet i Linköping kommer – förutom vid terminsstarter – att begränsa öppettiderna till två timmar per dag under måndag till onsdag. Under terminsstart är dock alltid en tjänsteman varje dag anträffbar på CSN:s mötesplats på Zenit inom universitetsområdet och kan där fullgöra alla arbetsuppgifter på sätt som på den ordinarie arbetsplatsen. Däremot kommer denna mötesplats inte vara tillgänglig för spontana besök annat än under torsdag och fredag övrig terminstid och stängd under alla lov. CSN:s arbetsenhet i Kalmar har cirka 20 anställda. Enheten ska ge personlig service till personer inom ett geografiskt område som förutom Kalmar län består av Kronobergs och Blekinge län. Härtill kommer att arbetsenheten i Kalmar även har delvis handläggaransvar för studiehjälpsfrågor inom Jönköpings län. Vid resursplanering inom arbetsenheten i Kalmar ifrågasattes till vilken nytta resurser avsattes för att bemanna receptionen. Antalet besök hade under de senaste två åren minskat betydligt i omfattning och någon kvalitativ rådgivning efterfrågades vanligtvis inte. Arbetsenheten i Kalmar arbetar till stor del med telefonservice och det är inte möjligt för den som är avsatt för receptionsarbete att samtidigt delta i telefonservicearbetet. Mot denna bakgrund aktualiserades frågan om ett förändrat arbetssätt. I stort sett alla besök under senare tid kunde ha klarats av genom ett telefonsamtal eller genom att handlingar lades i brevlådan vid entrén i stället för att lämnas över disk. CSN beslutade då att på försök stänga arbetsenheten i Kalmar för spontana besök. Hur länge detta försök ska pågå har inte bestämts men uppföljning och utvärdering kommer att ske under hösten 2005. Personalen i Kalmar hade också en önskan att mer aktivt få ta hand om de personer som har mer omfattande behov av information. För att detta ska ske så effektivt som möjligt krävs då en planering så att den som söker upp arbetsstället för särskild rådgivning också får möta en handläggare som helst är specialiserad på just den del av det studiesociala området som berörs av de frågor den enskilde har. Arbetsenheten vill alltså skapa mer resurser för inbokade besök för mer kvalificerad rådgivning. Genom beställning av besökstid kan besök bokas in under hela arbetsdagen och enskild behöver då inte tidsmässigt anpassa besöket till en särskild tidpunkt. Med hänsyn till det stora geografiska område som enheten servicemässigt ska betjäna krävs bl.a. utvidgade kontakter med vidareinformatörer inom utbildningsväsendet så att alla inom området kan få samma möjlighet till service i studiesociala frågor som de som bor i Kalmar eller ortens omedelbara närhet. Det kan då inte uteslutas att personal från Kalmar stämmer möte med enskild på ort utanför Kalmar om inte den enskilde kan ta sig till Kalmar. Tid och resurser måste då avsättas för utökade informationsinsatser till vidareinformatörer och möjligheter till personliga kontakter med de personer som vid telefonkontakt med CSN begär att få komma på besök för att prata om sitt ärende. Naturligtvis kan även CSN:s personal vid telefonsamtal föreslå ett personligt sammanträffande för att underlätta informationsutbytet.

text: CSN:s telefon- och besökstider

text: CSN har ett för hela organisationen gemensamt telefonnummer som allmänheten ringer för att komma i kontakt med CSN. Telefonarbetet har därför sedan flera år inte längre en geografisk anknytning till visst lokalt arbetsställe inom Sverige mot bakgrund av enskilds bostads- eller studieort. Telefonlinjerna är öppna klockan 08.00–16.30, dvs. numera hela arbetsdagen, och flera hundra handläggare är dagligen schemalagda för enbart telefonarbete under viss del av dagen. CSN har även en gemensam postadress för ansökningar och brev. CSN tillämpar elektronisk dokumenthantering och inkomna handlingar blir efter skanning tillgängliga för alla inom CSN. För att effektivisera telefon- och handläggningsrutinerna finns en fördelning mellan de lokala arbetsenheterna på sätt att vissa enheter har telefonservice som huvuduppgift och andra har ärendehandläggning. Alla lokala arbetsenheter – inklusive kundcenter i Kiruna – arbetar dagligen med både telefon- och handläggningsuppgifter om än i olika omfattning. Inte heller ärendehandläggningen har således längre någon geografisk anknytning till visst lokalt arbetsställe inom Sverige mot bakgrund av enskilds bostads- eller studieort. CSN:s strävan är att alla kunder oavsett bostadsort, ska få lika snabb handläggning och lika god tillgänglighet i telefon- och e-posthantering. Avslutningsvis vill CSN framhålla följande. Det är alltså viktigt att CSN kan ge en så kvalificerad service som möjligt och CSN:s lokala arbetsenheter avsätter stora personella resurser för personliga kontakter med såväl allmänheten som anställda inom utbildningsväsendet och andra myndigheter inom bestämda geografiska områden. Dessa områden har genom den tidigare nämnda omorganisationen av CSN ytmässigt ökat vilket naturligtvis medför att tidigare arbetssätt måste förändras även mot denna bakgrund och alltså inte enbart mot redovisad personalneddragning som omorganisationen medförde.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Vid telefonsamtal den 1 februari 2006 lämnade chefsjuristen CC, CSN, bl.a. följande upplysningar. Utvärderingen av försöket med att inte ha fast besökstid vid den lokala arbetsenheten i Kalmar har påbörjats. Enligt de uppgifter han har tagit del av har försöket fungerat bra. CSN har inte, förutom från studentkåren vid Högskolan i Kalmar, fått in några klagomål i saken.

text: I ett beslut den 28 februari 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Offentlighetsprincipen innebär bl.a. att den enskilde har rätt att ta del av allmänna handlingar som förvaras hos myndigheter. Enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser skall en begärd handling lämnas ut genast eller så snart det är möjligt om det inte föreligger hinder mot ett utlämnande (

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: I

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns bestämmelser om statliga och kommunala myndigheters serviceskyldighet gentemot enskilda. I

text: 4 §

text: FL finns bestämmelser om myndigheternas skyldighet att lämna vägledning, upplysningar, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. I

text: 5 §

text: FL regleras frågan om myndigheternas tillgänglighet.

text: Enligt bestämmelsen i

text: 5 §

text: FL skall myndigheterna ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda, skall allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheterna skall också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt. En myndighet skall – med undantag för midsommarafton, julafton och nyårsafton – ha öppet under minst två timmar varje helgfri måndag–fredag för att kunna ta emot och registrera allmänna handlingar och för att kunna ta emot framställningar om att få ta del av allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten.

text: Bestämmelsen om öppethållandetider i

text: 5 §

text: FL trädde i kraft den 1 juli 1999. Om hur bestämmelsen skall förstås har i förarbetena anförts bl.a. följande (

text: prop. 1998/99:52 s. 7

text: f.).

text: Bestämmelsen bör ta sikte på tiderna för öppethållande hos myndigheternas registratorskontor eller motsvarande. Dessa kontor bör på vardagar i princip alltid vara tillgängliga för allmänheten i rimlig utsträckning. / – – – / Den föreslagna bestämmelsen kommer att bli tillämplig på myndigheternas verksamhet under alla vardagar. Den är emellertid betingad av frågan om öppethållande på klämdagar och vid liknande tillfällen då myndigheterna undantagsvis kan behöva ha en mer begränsad tid för öppethållande. Det skall alltså betonas att det är frågan om ett absolut minimikrav – avsikten med förslaget är inte att nuvarande tider för öppethållande skall inskränkas. Bestämmelsen skall i stället förstås så att det normalt krävs ett längre öppethållande för att tillgodose allmänhetens intresse av insyn och service, men att det i undantagsfall är acceptabelt att inskränka öppethållandet till två timmar. Anledning saknas för närvarande att fastställa några särskilda tider under vilka myndigheterna normalt skall hålla sina registratorskontor öppna. Utgångspunkten är att den föreslagna bestämmelsen kommer att träffa alla myndigheter. Kravet på öppethållande tar emellertid som redan har framhållits sikte på myndigheternas registratorskontor eller motsvarande. En myndighet som har flera små kontor måste självfallet inte hålla alla dessa öppna enligt den föreslagna bestämmelsen.

text: Bedömning

text: Avsaknad av fast besökstid vid CSN:s lokala arbetsenhet i Kalmar AA har klagat på att CSN:s lokala arbetsenhet i Kalmar inte, såsom tidigare, har bestämda öppettider för besökare.

text: Av remissvaret och per telefon inhämtade upplysningar framgår bl.a. följande vad gäller CSN:s organisation och verksamhet.

text: Under år 2003 omstrukturerade CSN sin organisation på grund av ekonomiska skäl. Detta innebar bl.a. en minskning av personalen med nära 200 personer samt nedläggning av elva lokala arbetsenheter. För att förhindra att CSN:s kunder skulle bli lidande behövde verksamheten effektiviseras. CSN ändrade därför arbetsfördelningen mellan arbetsenheterna och koncentrerade vissa arbetsuppgifter till vissa ställen. CSN har även försökt öka möjligheten för den enskilde att själv,

text: bl.a. genom besök på CSN:s webbplats, snabbt kunna söka och få del av efterfrågad information.

text: Vid resursplanering inom den lokala arbetsenheten i Kalmar uppkom frågan om nyttan med att avsätta resurser till att bemanna receptionen. Antalet besök vid arbetsenheten hade minskat betydligt och någon kvalitativ rådgivning efterfrågades vanligtvis inte. Som ett försök infördes därför ett system med tidsbokning per telefon. De som önskar besöka enheten är således hänvisade till att först ringa och beställa tid.

text: Det kan konstateras att bestämmelserna om serviceskyldighet i 4 och 5 §§ FL avser myndigheten som sådan. Hur långt en myndighet kan begränsa sin tillgänglighet är en avvägningsfråga som myndigheten får avgöra med hänsyn främst till verksamhetens art, arbets- och resurssituationen och den grundlagsskyddade rätten att ta del av allmänna handlingar. En lokal arbetsenhet kan i detta sammanhang inte ses isolerad från myndigheten i övrigt. Vad gäller frågan om tillgänglighet är således det avgörande att myndigheten uppfyller de krav som uppställs i

text: 5 §

text: FL. Vid den bedömningen är i förevarande fall bl.a. följande omständigheter av intresse.

text: CSN har en för myndigheten gemensam postadress för ansökningar och brev. Registratorsfunktionen finns vid huvudkontoret i Sundsvall som har receptionen öppen för besök varje vardag kl. 09.00–12.00 och 13.00–15.00. De lokala arbetsenheterna har således ingen egen registratorsfunktion. CSN tillämpar elektronisk dokumenthantering. Detta innebär bl.a. att handlingar som inkommer till myndigheten skannas och därefter finns tillgängliga för alla tjänstemän inom CSN oavsett var handläggningen av ett ärende sker. Ärendehandläggningen har inte någon geografisk anknytning till visst lokalt arbetsställe. Vidare har CSN ett för hela organisationen gemensamt telefonnummer som allmänheten ringer för att komma i kontakt med myndigheten. Telefonlinjerna är öppna kl. 08.00–16.30. Efter tidsbokning tar även de lokala arbetsenheter som saknar fast besökstid emot besök av enskilda.

text: Vad som har kommit fram ger mot denna bakgrund inte anledning att anta att CSN har åsidosatt de krav avseende myndigheternas tillgänglighet som uppställs i

text: 5 §

text: FL. Jag finner således inte skäl att rikta någon kritik mot CSN vad gäller avsaknaden av fast besökstid vid den lokala arbetsenheten i Kalmar.

text: Övrigt Såsom CSN har anfört i remissvaret är det inte lämpligt att en enskild som har en allmän fråga anmodas att uppge sitt personnummer efter att ha ringt till CSN:s 0771-nummer. Jag utgår från att detta numera har rättats till och finner inte skäl att vidare uppehålla mig vid saken.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Inhibition
Långsam handläggning
Överklagande

title: Kritik mot Vägverket för dröjsmål med att överlämna ett överklagande, som innehöll en begäran om inhibition, till länsstyrelsen, även kritik mot Länsstyrelsen i Västra Götalands län för dröjsmål med att pröva en begäran om inhibition

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 28 augusti 2009 förde Sweets Konfektyr i Partille AB fram klagomål mot Länsstyrelsen i Västra Götalands län och en tjänsteman där. Bolaget anförde följande.

text: Vägverket förordnade genom ett beslut den 11 april 2008 att utfarten från fastigheten H 18:1 till väg E20 skulle spärras av. Den 12 maj 2008 överklagade bolaget beslutet. Bolaget yrkade att beslutet skulle upphävas, alternativt ändras och att Länsstyrelsen i Västra Götalands län skulle – i avvaktan på att överklagandet prövades slutligt – förordna att beslutet tills vidare inte skulle gälla. Den 22 maj 2009 överlämnade Vägverket överklagandet till länsstyrelsen, som vid tidpunkten för anmälan till JO ännu inte hade tagit ställning till begäran om inhibition.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från Länsstyrelsen i Västra Götalands län.

text: Härefter anmodades Länsstyrelsen i Västra Götalands län och Vägverket att göra en utredning och yttra sig över innehållet i Sweets Konfektyr i Partille AB:s anmälan.

text: I remissvaret anförde Länsstyrelsen i Västra Götalands län följande. – – – Sedan Vägverket i Region Väst den 11 april 2008 beslutat om avstängning av befintlig anslutning av enskild väg från fastigheten H 18:1 mot väg E20, överklagade Sweets Konfektyr i Partille AB beslutet till Länsstyrelsen i Västra Götaland. Skrivelsen med överklagandet kom in till Länsstyrelsen den 22 maj 2009 (dnr 258-46354-2009). I skrivelsen yrkade Sweets Konfektyr i Partille AB även inhibition av Vägverkets beslut. Som befullmäktigat ombud anmälde sig AA. Den 25 augusti 2009 begärde Sweets Konfektyr i Partille AB att inhibitionsyrkandet omedelbart skulle prövas. Handläggaren handlade omedelbart yrkandet med prioritet. Den 28 augusti 2009 föredrog handläggaren ärendet och slutligt beslut

text: fattades. Handläggaren meddelade beslutet genom att omedelbart faxa detsamma (fax till ombudet). Genom Länsstyrelsens beslut avslogs Sweets Konfektyr i Partille AB:s överklagande av Vägverkets beslut. Ärendet lämnades till rättsenhetens expedition för åtgärd i diariet. – – –

text: Sedan Sweets Konfektyr i Partille AB överklagat Länsstyrelsens beslut har ärendet överlämnats till Regeringen.

text: Bedömning

text: Länsstyrelsens utgångspunkt är att inhibitionsyrkanden ska handläggas skyndsamt. Länsstyrelsen gjorde i detta fall ett förbiseende när inte inhibitionsyrkandet behandlades skyndsamt. Det är beklagligt. När handläggaren den 25 augusti 2009 av ombudet uppmärksammades på förbiseendet prioriterades ärendet och handlades genast. – – –

text: I sitt remissvar anförde Vägverket följande (bilagan utelämnas här).

text: Grundläggande bestämmelser om förvaltningsmyndigheters hantering av överklaganden finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Av

text: 23 § andra stycket nämnda lag

text: framgår att en skrivelse med överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Enligt

text: 24 § första stycket

text: prövar den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent, ska myndigheten avvisa den, om inte annat följer av andra eller

text: tredje stycket

text: . Enligt

text: tredje stycket

text: sistnämnda paragraf ska överklagandet inte avvisas, om den inom överklagandetiden har kommit in till den myndighet som ska pröva överklagandet. I ett sådant fall ska denna myndighet vidarebefordra skrivelsen till den myndighet som har meddelat beslutet och samtidigt lämna uppgift om vilken dag överklagandet kom in till den högre instansen. Någon bestämd reglerad tidsfrist inom vilken en förvaltningsmyndighet ska överlämna handlingarna till överinstansen finns inte fastlagd. Det är emellertid självklart att detta ska ske utan dröjsmål enligt vad som föreskrivs i

text: 7 §

text: FL. I normalfallet bör tiden inte överstiga en vecka (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314). Annat har inte framkommit än att väghållningsmyndigheten – även om verkställigheten inte var nära förestående – har haft att uppfatta den överlämnade skrivelsen som ett överklagande och således bort hanterat den enligt ovan redovisade regelsystem. Så har dock inte skett vilket naturligtvis inte är godtagbart. De felaktigheter som handläggningen varit behäftad med kan ha sin grund i bristande kunskaper om den rättsliga regleringen på området. Det inträffade åskådliggör därför behovet av kraftfulla insatser för att förstärka arbetet med förvaltningsrättslig kvalitetssäkring. – – –

text: Sweets Konfektyr i Partille AB kommenterade remissvaret och förde fram ytterligare klagomål mot länsstyrelsen. Dessa har inte föranlett någon ytterligare utredning från JO:s sida.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 40 § väglagen (1971:948)

text: framgår att väghållningsmyndigheten får, om det är nödvändigt med hänsyn till trafiksäkerheten eller framkomligheten på en allmän väg, förordna att en enskild vägs anslutning till den allmänna vägen ska spärras av eller ändras och verkställa beslutet. Ett sådant beslut gäller omedelbart, om inte något annat förordnas i beslutet (77 § andra stycket). Väghållningsmyndighetens beslut enligt 40 § får överklagas hos länsstyrelsen (73 §).

text: I

text: och

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters hantering av överklaganden. Enligt dessa ska beslutsmyndigheten pröva om en skrivelse med överklagade kommit in i rätt tid och ska, om detta är fallet, överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet eller domstol som ska pröva överklagandet. JO har vid upprepade tillfällen uttalat att myndigheterna ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen utan dröjsmål och att handläggningstiden i normalfallet – även med beaktande av den skyldighet att ompröva beslutet som följer av

text: 27 § förvaltningslagen

text: – inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO 1995/96 s. 314 och 2002/03 s. 424). Om klaganden begär att beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition) kan det krävas särskild skyndsamhet vid handläggningen av ett överklagande (jfr

text: prop. 1985/86:80 s. 74

text: ). I sådana fall ska överklagandet genast överlämnas till överinstansen för att göra det möjligt för denna att ta ställning till begäran om inhibition. Handläggningstiden bör i sådana fall – med beaktande att omprövningsskyldigheten enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: inte gäller när klaganden begär inhibition – inte överstiga en till två dagar (jfr

text: JO 2006/07 s. 160

text: och JO:s beslut den 18 januari 1999 i dnr 1100-1998, se FT 1999:31).

text: I

text: 29 § förvaltningslagen

text: anges att en myndighet som ska pröva ett överklagande får bestämma att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla. Det ligger i sakens natur att en begäran om inhibition alltid ska handläggas skyndsamt. Ett skäl till detta är att en åtgärd, om överinstansen anser att det finns skäl att meddela inhibition, ska hinna stoppas innan det uppkommer skada för den part som begärt inhibition. Hur lång tid en överinstans kan dröja med att pröva en begäran om inhibition utan att överskrida kravet på skyndsam behandling är en bedömningsfråga. Om ärendet innehåller ett omfattande material samt komplicerade och svårbedömda frågor kan prövningen tillåtas dröja längre än om utredningen är förhållandevis begränsad.

text: Bedömning

text: Vägverkets handläggning av ett överklagande som innehöll en begäran om inhibition Genom ett beslut den 11 april 2008 förordnade Vägverket med stöd av

text: 40 § väglagen

text: att utfarten från fastigheten H 18:1 till väg E20 skulle spärras av. Av

text: 77 § andra stycket väglagen

text: framgår att beslutet gällde omedelbart. Sweets Konfektyr i Partille AB överklagade beslutet och begärde att det tills vidare inte skulle gälla (inhibition).

text: Av utredningen framgår att bolagets överklagande kom in till Vägverket den 12 maj 2008 men inte överlämnades till Länsstyrelsen i Västra Götalands län förrän i slutet av maj 2009. I detta fall har alltså överklagandet överlämnats till överinstansen först sedan mer än 12 månader förflutit från det att skrivelsen med överklagande kom in till Vägverket. Någon godtagbar förklaring till att handläggningen tilläts dra ut på tiden har inte framkommit. Vägverket har beklagat det inträffade och angett att det åskådliggör ett behov av kraftfulla utbildningsinsatser för att stärka arbetet med förvaltningsrättslig kvalitetssäkring. Jag instämmer i den be-

text: dömningen och förutsätter att myndigheten vidtar nödvändiga åtgärder. Vägverket kan ändå inte undgå allvarlig kritik för handläggningen av bolagets överklagande. Länsstyrelsens handläggning av en begäran om inhibition Bolagets överklagande och handlingarna i ärendet kom in till länsstyrelsen den 22 maj 2009. Genom ett beslut den 28 augusti 2009 avslog länsstyrelsen överklagandet. Att överklagandet prövades slutligt innebar att det inte längre fanns skäl för myndigheten att ta ställning till begäran om inhibition; någon prövning av begäran om inhibition hade heller inte skett dessförinnan.

text: Som framgår av den rättsliga regleringen ska en begäran om inhibition prövas skyndsamt. Handläggningstidens längd kan naturligtvis variera beroende på omfattningen av utredningen och de frågor som myndigheten har att ta ställning till. I detta fall borde begäran om inhibition ha prövats långt tidigare än vad som i realiteten blev fallet. Underlåtenheten att med tillräcklig skyndsamhet pröva inhibitionsfrågan framstår i detta fall som en engångsföreteelse. Länsstyrelsen har också beklagat det inträffade. Handläggningen måste ändå kritiseras. Övrigt Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från JO:s sida.