title: Skadestånd när Kronofogden skickat utdrag till en person via dennes arbetsplats

text: Justitiekanslern tillerkänner JB och LB skadestånd med vardera 5 000 kr samt ersättning för ombudskostnader med vardera 3 332 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningarna till JB och LB.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: JB och LB har haft skulder hos Kronofogdemyndigheten. I oktober 2014 skickade JB ett e-brev till myndigheten med frågor om när deras skulder hade blivit fullt betalda. Hon använde den e-postadress som hon hade tillgång till i sitt arbete men bad att få svar till sin privata e-postadress. Dagen efter skickade Kronofogdemyndighetens kundservice ett svar till den privata e-postadress som hon uppgett.

text: JB uppfattade att svaret inte kunde stämma och skickade därför ett nytt e-brev till Kronofogdemyndigheten. Kundservice sorterade detta i kategorin ”Microfiche” och meddelade JB via e-post att en beställning av microfiche (i fortsättningen mikrokort) hade tagits emot. JB hörde av sig på nytt och frågade vad hon ansågs ha beställt. Kronofogdemyndigheten svarade att man på mikrokort kan se vilka skulder som har varit föremål för indrivning och vilka betalningar som har gjorts. Kronofogdemyndigheten frågade om JB ville ha ett sådant utdrag. JB kom inte in med något svar på frågan.

text: Kronofogdemyndigheten skrev därefter ut den information om JB:s och LB:s skulder som fanns på mikrokorten och lade utskriften i ett kuvert. Kuvertet adresserades till JB:s arbetsgivare med tillägget ” att J”. Arbetsgivarens postadress hade framgått av det första e-postmeddelande som JB skickat till myndigheten. Kuvertet kom sedan att öppnas av andra anställda på arbetsplatsen.

text: Anspråket

text: JB och LB har begärt skadestånd av staten med totalt 101 500 kr, varav 1 500 kr avser inkomstförlust för JB och 100 000 kr anges avse sveda och värk enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen. De har också begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 20 724 kr.

text: Till stöd för sitt anspråk har de anfört i huvudsak följande. JB tog kontakt med Kronofogdemyndigheten som privatperson för att få veta vilket datum hennes och LB:s sista skuld hade betalats. Hon begärde inte något registerutdrag. Att Kronofogdemyndigheten i denna situation valde att skicka ett utdrag till hennes arbetsgivare är oacceptabelt. Det var fråga om känsliga och sekretesskyddade uppgifter som borde ha skickats till hennes folkbokföringsadress. Brevet öppnades nu i receptionen och cirkulerade därefter på arbetsplatsen innan det till slut nådde henne. På arbetsplatsen fanns åtminstone fyra andra personer som hette J och Kronofogdemyndigheten hade inte skrivit efternamn på kuvertet. JB:s arbetskamrater har alltså kunnat läsa om deras skulder och de har mått mycket dåligt på grund av det inträffade. JB blev chockad och ledsen när hon upptäckte det öppnade kuvertet. Hon lämnade arbetsplatsen den dagen och inkomstförlusten blev 1 500 kr.

text: Utredningen

text: Kronofogdemyndigheten har föreslagit att JB och LB ska få viss ersättning enligt

text: personuppgiftslagen

text: (PUL) och anfört bl.a. följande.

text: Bestämmelser om Kronofogdemyndighetens behandling av personuppgifter finns främst i lagen om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet (KFMdbL). Genom hänvisningar till PUL framgår att personuppgifter ska behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Felaktig personuppgiftsbehandling kan leda till skadestånd.

text: De aktuella uppgifterna är gallrade ur utsöknings- och indrivningsdatabasen och överförda till mikrokort. Bevarandet av uppgifter på mikrokort är inte helt eller delvis automatiserat. Det kan vidare ifrågasättas om mikrokorten är sökbara på ett sådant sätt att samlingen är ett manuellt register enligt PUL. Det är alltså tveksamt om samlingen omfattas av KFMdbL och PUL.

text: Om man sätter det skyddsintresse som PUL ger uttryck för i förgrunden kan man ändå komma till slutsatsen att skadestånd bör lämnas vid denna typ av oriktig personuppgiftsbehandling. Kronofogdemyndigheten har översänt personuppgifter rörande JB och LB till JB under hennes arbetsgivares adress, trots att hon inte begärt att uppgifterna skulle skickas dit. Även om myndigheten inte hade avsett att uppgifterna skulle komma arbetsgivaren till del kan detta förfarande inte anses ha varit korrekt och i enlighet med god sed. Viss ersättning bör lämnas.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Det finns inte något läkarintyg eller någon annan utredning som visar att någon av sökandena har lidit personsskada i skadeståndsrättslig mening. Deras anspråk får i stället bedömas som ett anspråk på ersättning för ren förmögenhetsskada (inkomstförlust) och ideell skada (kränkning).

text: Allmänna bestämmelser om skadestånd finns i

text: skadeståndslagen

text: . Särskilda föreskrifter i annan lagstiftning har dock företräde framför denna lag, vilket framgår av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Vid behandling av personuppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet finns sådana särskilda föreskrifter. Enligt

text: 3 kap. 3 §

text: KFMdbL och

text: 48 §

text: PUL ska Kronofogdemyndigheten som personuppgiftsansvarig ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med KFMdbL eller anslutande författningar har orsakat.

text: Är KFMdbL tillämplig i detta fall?

text: Den första frågan i detta fall är om Kronofogdemyndighetens åtgärd att skicka de aktuella utdragen till JB:s arbetsplats är en sådan behandling av personuppgifter som över huvud taget omfattas av KFMdbL.

text: Av 1 kap. 1 § KFMdbL framgår att lagen tillämpas vid behandling av personuppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet med bl.a. utsökning och indrivning, om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Tillämpningsområdet motsvarar vad som gäller enligt

text: 5 §

text: PUL och de olika begreppen har samma innebörd som enligt PUL.

text: Det står klart att den utskrift som Kronofogdemyndigheten har skickat till JB:s arbetsplats har innehållit personuppgifter om henne och om LB. Det står vidare klart att utlämnande av personuppgifter genom översändande betraktas som behandling av personuppgifter enligt 1 kap. 3 § KFMdbL jämförd med

text: 3 §

text: PUL (se även

text: SOU 2003:40 s. 190

text: Detta räcker dock inte för att KFMdbL ska vara tillämplig. Som framgått krävs det dessutom att behandlingen har varit helt eller delvis automatiserad eller att uppgifterna har ingått i eller varit avsedda att ingå i ett manuellt register i form av en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier.

text: Själva utlämnandet har i detta fall skett via vanlig post och alltså inte varit helt eller delvis automatiserat eller uppfyllt kriterierna för ett manuellt register. Detta får dock anses ha mindre betydelse. Det avgörande måste i stället vara vilken karaktär den bakomliggande behandlingen av personuppgifter har haft. Om den behandlingen har omfattats av KFMdbL – för att den varit helt eller delvis automatiserad eller uppfyllt kriterierna för ett manuellt register – måste även utlämnandet omfattas (jfr Öman och Lindblom, Personuppgiftslagen, En kommentar, fjärde upplagan, s. 83 f. och 122).

text: Av utredningen framgår att de aktuella personuppgifterna inte har varit tillgängliga i utsöknings- och indrivningsdatabasen. Efter gallring ur denna databas har uppgifterna i stället funnits på mikrokort. Frågan är därmed om behandlingen av personuppgifter i Kronofogdemyndighetens samling av mikrokort har varit helt eller delvis automatiserad eller uppfyllt kriterierna för ett manuellt register. Behandlingen på mikrokort måste ses som åtskild från den tidigare behandlingen i utsöknings- och indrivningsdatabasen.

text: Med automatiserad behandling avses i princip behandling i datorer av personuppgifter som finns i datorformat. Mikrofilmning har inte ansetts vara en behandling som utförs på automatiserad väg (jfr

text: Ds 2005:13 s. 193

text: samt Länsrätten i Stockholms läns dom den 29 oktober 2002 i mål nr 4349-02).

text: Begreppet delvis automatiserad behandling kan bl.a. omfatta den situationen att någon samlar in personuppgifter manuellt, t.ex. via enkäter, med syfte att senare registrera uppgifterna i datorformat (jfr Öman och Lindblom, s. 122).

text: Kriterierna för ett manuellt register har ansetts innebära bl.a. att det ska vara fråga om en samling av personuppgifter och att uppgiftssamlingen ska vara strukturerad, dvs. sorterad enligt något slags system. Enligt lagtexten ska uppgifterna dessutom vara tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Den förhärskande meningen får anses vara att det ska handla om minst två olika sökkriterier eller sökingångar, som båda ska avse personuppgifter (jfr Öman och Lindblom s. 124 ff. med hänvisningar).

text: Kronofogdemyndighetens samling av mikrokort har beskrivits närmare i den ovan angivna länsrättsdomen från 2002. Av länsrättens beskrivning framgår att pärmarna med mikrokort är organiserade utifrån tidpunkten för gallring ur utsöknings- och indrivningsdatabasen. I pärmarna är uppgifterna organiserade utifrån personnummer. Till pärmarna hör bl.a. ett kortregister, uppdelat utifrån gallringsår, i vilket det är möjligt att söka på namn för att på så vis finna ett personnummer. Vid sökning i utsöknings- och indrivningsdatabasen på en person som har aktuella ärenden hos myndigheten framgår i förekommande fall att det finns äldre uppgifter på mikrokort. Mikrokorten används framför allt internt för bokföringsändamål, som verifikationer.

text: Kronofogdemyndigheten har hänvisat till länsrättsdomen i detta ärende och på fråga från Justitiekanslern uppgett att mikrokortsamlingen fortfarande är sökbar utifrån personnummer samt med hjälp av det angivna namnregistret. Vissa nyare uppgifter ska dessutom ha börjat sparas i USB-minnen.

text: Justitiekanslern bedömer mot denna bakgrund att mikrokortsamlingen omfattas av KFMdbL åtminstone som ett manuellt register, eftersom det är fråga om en strukturerad samling av personuppgifter som på grund av namnregistret är sökbara med hjälp av både personnummer och namn. Åtgärden att skicka de aktuella utdragen till JB:s arbetsplats har därmed varit en sådan behandling av personuppgifter som omfattas av KFMdbL och skadeståndsbestämmelsen i

text: 48 §

text: PUL.

text: Har behandlingen av personuppgifter stått i strid med KFMdbL?

text: Personuppgifter ska enligt 1 kap. 3 § första stycket 3 KFMdbL jämförd med

text: 9 § första stycket b

text: PUL behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Vad som är god sed vid behandling av personuppgifter får enligt förarbetena till PUL avgöras mot bakgrund av bl.a. de mer preciserade föreskrifter som kan finnas på olika områden och hur ansvarsfulla personuppgiftsansvariga som regel beter sig (se

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: Av handlingarna i ärendet framgår att den normala hanteringen hos Kronofogdemyndigheten är att registerutdrag skickas till den adress som den enskilde själv hänvisat till. Finns ingen annan adress angiven skickas utdraget till folkbokföringsadressen. I detta fall har denna rutin frångåtts och Justitiekanslern anser i likhet med Kronofogdemyndigheten att det inte kan anses ha varit förenligt med god sed att översända JB:s och LB:s personuppgifter till JB via hennes arbetsplats. Behandlingen har alltså stått i strid med KFMdbL och staten är därför skyldig att ersätta JB och LB för den skada och kränkning av den personliga integriteten som den felaktiga behandlingen av uppgifterna har orsakat.

text: Ersättning för ren förmögenhetskada (inkomstförlust)

text: Justitiekanslern bedömer det som tveksamt om det föreligger ett rimligt orsakssamband mellan den felaktiga behandlingen av personuppgifter och den påstådda skadan i denna del. Oavsett detta finns det ingen utredning som visar att JB har fått löneavdrag eller på annat sätt drabbats av en inkomstförlust på 1 500 kr genom att gå hem från arbetet den aktuella dagen. Anspråket i denna del ska därför avslås.

text: Ersättning för ideell skada (kränkning)

text: Det får anses stå klart att den felaktiga behandlingen av personuppgifter har medfört en kränkning av JB:s och LB:s personliga integritet.

text: Ersättning för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Därvid ska beaktas bl.a. sådana faktorer som om det funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: a. prop. s. 143

text: ff.).

text: Högsta domstolen har därutöver uttalat att syftet med kränkningsersättning vid överträdelser av PUL:s regler är att ersättningen ska kompensera känslor hos den skadelidande och ge upprättelse (se avgörandet

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). Ersättningen ska enligt Högsta domstolen bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit. Enligt domstolen bör ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga ligga under 5 000 kr. Ersättningen för en kränkning som är att bedöma som mindre allvarlig, om än inte helt obetydlig, bör normalt bestämmas till 3 000 kr.

text: I detta fall kan Justitiekanslern konstatera att den felaktiga behandlingen har rört personuppgifter av ett integritetskänsligt slag. Uppgifterna har såvitt framgår också spridits på JB:s arbetsplats, låt vara inom en mindre krets. Det har samtidigt inte framkommit att JB eller LB vid sidan av obehaget har drabbats av några konkreta negativa konsekvenser till följd av felet. Vid en samlad bedömning bör JB och LB tillerkännas skadestånd för kränkning med 5 000 kr var.

text: Ersättning för ombudskostnader

text: JB och LB har begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 20 724 kr, avseende bl.a. drygt 13 timmars arbete.

text: Med hänsyn till ärendets art och omfattning samt utgången i sak anser Justitiekanslern att ersättningen ska begränsas till 6 664 kr, vilket motsvarar kostnaden för totalt fyra timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för 2016 med tillägg för vissa utlägg. Det arbete som ombudet lagt ned därutöver kan inte anses ha varit skäligen påkallat för att ta tillvara sökandenas rätt. Ersättningen bör fördelas lika mellan sökandena, vilket ger 3 332 kr var.


publisher: Justitiekanslern

title: Inget skadestånd för Utrikesdepartementets beslut om indragen mobil passlösning i USA

org: jk

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Det har sedan 2009 varit möjligt för svenska medborgare boende i USA att förnya sina pass på ett antal olika orter i USA. Detta har kunnat ske genom att personal vid Sveriges ambassad i Washington rest runt med en mobil passtation. Under de senaste åren har ambassadens personal gjort omkring 15 sådana passresor varje år till orter med många bofasta svenskar såsom San Francisco, Fort Lauderdale och Seattle.

text: Till följd av omfattande tekniska problem med de mobila passtationerna och uppkopplingen mot digitala system i Sverige, bl.a. hos Migrationsverket, kunde ambassaden under hösten 2019 genomföra endast en resa. Övriga resor fick ställas in.

text: Den 16 oktober 2019 skickade ambassaden ett textunderlag till honorärkonsulaten runtom i USA. Underlaget var tänkt att användas när konsulaten meddelade de personer (kunder) som hade passtider inbokade att deras passtider inte kunde nyttjas till följd av de inställda resorna. Konsulaten skickade ut ett e-postmeddelande till berörda kunder samma dag. I e-postmeddelandet uppmanades den som hade krav på annan ersättning än ansökningsavgiften att kontakta Justitiekanslern.

text: I november 2019 konstaterade Utrikesdepartementet att det inte var praktisk möjligt att utveckla någon ny mobil passlösning. Mot denna bakgrund beslutades om en något lägre servicenivå vad gäller utfärdandet av pass i USA. Servicenivån motsvarar den som gäller för de flesta andra länder. Ordinarie svenska pass utfärdas numera på ambassaden i Washington och på generalkonsulatet i New York. Det finns även en möjlighet att ansöka om provisoriska pass vid vissa av honorärkonsulaten i USA.

text: Anspråket m.m.

text: AA har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 399 USD. Han har till grund för sitt anspråk uppgett att hans inbokade passtid vid svenska konsulatet i San Francisco vid två tillfällen ställts in med kort varsel. I samband med att hans tid den 21 oktober 2019 ställdes in hade han bokat boende två nätter via Airbnb. Han hade inte någon möjlighet att avboka boendet. Kostnaden uppgår till det begärda beloppet.

text: Utrikesdepartementet har avstyrkt anspråket och anfört att vare sig de tekniska fel som drabbat passtationerna eller beslutet att inte längre tillhandahålla denna service innebär att någon skadeståndsskyldighet för staten uppkommit. När det gäller de resor som fick ställas in under hösten 2019 har departementet uppgett bl.a. följande.

text: Ambassaden planerade att åka till konsulatet i San Francisco den 10–12 september 2019. Den 6 september fick ambassaden information om att de tekniska problemen hänförliga till passtationerna inte kunde lösas. Ambassaden meddelade omgående konsulatet som samma dag meddelade alla kunder att passresan var inställd. Kunderna meddelades vid ett senare tillfälle att det fanns en möjlighet att boka en ny tid den 21–25 oktober 2019. Ambassaden kunde, trots fortsatta tekniska problem, genomföra en resa till konsulatet i Fort Lauderdale den 24–26 september 2019. Problemen fortsatte dock, varför en inplanerad resa till San Diego den 8–10 oktober 2019 fick ställas in. Trots stora ansträngningar gick det inte att lösa de tekniska problemen och den 11 oktober 2019 fick ambassaden besked från Utrikesdepartementet att lösningen med den mobila stationen inte längre kunde erbjudas. Den 15 oktober 2019 mottog ambassaden en plan, inklusive en kommunikationsstrategi, från Utrikesdepartementet angående hur de uteblivna möjligheterna för svenskar i USA att erhålla pass genom mobila passtationer skulle hanteras. Den 16 oktober 2019 skickade ambassaden ett textunderlag till honorärkonsulaten, vilket skulle användas när konsulaten meddelade drabbade kunder (jfr. vad som angetts ovan; Justitiekanslerns anmärkning ).

text: Justitiekanslern har till följd av ambassadens e-postutskick tagit emot ett flertal krav på skadestånd från enskilda sökande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Justitiekanslern instämmer i den bedömning som Utrikesdepartementet gjort i skadeståndsfrågan. De tekniska fel som förekommit i detta fall kan inte anses hänförliga till fel eller försummelse från statens sida i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (jfr Justitiekanslerns beslut den 12 juli 2018 i dnr 3039-18-4.3.2 och där angivna beslut). Inte heller kan Utrikesdepartementets beslut att inte längre tillhandahålla den typ av service som det varit fråga om anses utgöra fel och försummelse på ett sätt som grundar skadeståndsansvar för staten. Ersättningsanspråket ska därför avslås.

text: Det ovan anförda innebär alltså att den upplysning som lämnats till berörda kunder om att de som hade anspråk på annan ersättning än ansökningsavgiften skulle vända sig till Justitiekanslern har varit missvisande. Detta är olyckligt och Justitiekanslern beklagar de olägenheter som det inneburit för enskilda sökande.

type: avgorande


title: Granskning av Säkerhetspolisens rutiner rörande informatörsverksamhet

text: 1. Justitiekanslern gör vissa uttalanden men finner inte anledning att rikta någon kritik mot Säkerhetspolisen med anledning av vad som har framkommit om de rutiner som gäller där rörande informatörsverksamhet.

text: 2. Justitiekanslern hemställer att Säkerhetspolisen – när regelverket har fastställts – ser till att Justitiekanslern får ta del av det nya regelverk rörande informatörsverksamhet som för närvarande håller på att tas fram.

text: Ärendet

text: Med anledning av en anmälan hit beslutade Justitiekanslern den 28 september 2009 att granska Säkerhetspolisens (Säpo) rutiner rörande informatörsverksamhet. Det huvudsakliga syftet med granskningen var att kontrollera om det föreligger några rättssäkerhetsproblem eller systemfel i Säpos informatörsverksamhet och om man vidtar nödvändiga åtgärder för att garantera informatörens säkerhet i samband med att samarbetet avslutas. Ett annat syfte med granskningen var att kontrollera om Säpo i samband med avveckling av informatörer vidtar de åtgärder som rimligen kan krävas för att man ska underlätta informatörens ekonomiska och personliga situation i framtiden.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har samtalat med representanter för Säpo (bl.a. chefsjuristen LÅJ och verksjuristen MHL). Vid detta samtal har Säpo lämnat en redogörelse för de rutiner som gäller för användande av informatörer. Justitiekanslern har även tagit del av vissa dokument.

text: Vidare har Justitiekanslern som en del av detta tillsynsärende närvarat vid ett förlikningssammanträde mellan Säpo och en f.d. informatör.

text: Merparten av de uppgifter som Säpo har lämnat i ärendet omfattas av sekretess enligt

text: 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Det kan antas att något allmänt eller enskilt intresse lider avsevärd skada eller betydande men om uppgifterna röjs. Justitiekanslern gör alltså bedömningen att den delen av beslutet som innehåller Säpos redovisning omfattas av sekretess enligt

text: 42 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . Uppgifterna finns därför i en sekretessbelagd bilaga till beslutet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En informatör är en person som lämnar förtrolig information om brottslighet till Polisen eller, som är aktuellt i detta ärende, information av betydelse för Säpos arbete (jfr

text: SOU 2003:74 s. 17

text: och

text: I Rikspolisstyrelsens författningssamling finns sedan år 2007 föreskrifter och allmänna råd om användande av informatörer (

text: RPSFS 2007:5

text: /FAP 490-1). Den aktuella författningen gäller uttryckligen inte Säpo (se 1 § andra stycket). Säpo har uppgett att man i stället har egna fastlagda rutiner och bestämmelser för sitt användande av informatörer.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har i ett beslut den 25 juni 2008 i ärendet med dnr 1772-2007 bl.a. uttalat sig om användandet av informatörer inom den ”öppna” Polisen. I beslutet framhöll JO att denna verksamhet är av känslig karaktär, inte minst för att de personer som anlitas som informatörer ofta själva har nära anknytning till kriminell verksamhet. JO konstaterade vidare att det är av allra största vikt att det inom Polisen finns en väl fungerande organisation och ett kontrollsystem för hanteringen av informatörer samt att detta är en förutsättning för att informatören ska känna sig trygg med att fortlöpande lämna känslig information.

text: Många av de synpunkter som JO har redovisat rörande informatörsverksamheten hos Polisen gör sig gällande även hos Säpo. Vissa skillnader föreligger dock. Säpo har t.ex. påpekat att de informatörer som man använder sig av oftast inte – på det sätt som inte sällan synes vara fallet med den öppna Polisens informatörer – har nära anknytning till kriminell verksamhet.

text: Efter att ha tagit del av Säpos redogörelse rörande rutinerna på det aktuella området konstaterar jag att informatörsverksamheten synes bedrivas på ett i allt väsentligt genomtänkt, enhetligt och säkert sätt. Säpo har redovisat genomtänkta rutiner för avveckling av informatörer. Såvitt jag kan bedöma vidtar man de åtgärder som krävs för att så långt som möjligt garantera informatörens säkerhet. Jag bedömer också att Säpo i princip har de rutiner som rimligen kan krävas för att stödja informatörens personliga och ekonomiska situation. Huruvida rutinerna ger godtagbara resultat i varje enskilt fall har jag inte kunnat undersöka.

text: Det finns anledning att särskilt framhålla betydelsen av att informatörerna inte används på ett sådant sätt att deras framtid, sedan de har lämnat verksamheten, äventyras. Det framstår exempelvis som mycket angeläget att de behåller en vanlig civil verksamhet, och ges nödvändigt stöd i denna, medan de verkar som informatörer. Annars finns uppenbarligen risken att de får svårt att etablera sig i ett normalt liv. Skulle sådana svårigheter uppkomma som en följd helt eller delvis av tiden som informatör, måste det ankomma på Säpo att i all rimlig omfattning stödja informatörens återgång i civil verksamhet.

text: Vid granskningen har det även framkommit att rutinerna under de senaste åren har utvecklats inom ramen för en löpande kvalitetssäkring. År 2008 tillsatte säkerhetspolischefen AD en intern utredning som fick i uppdrag att se över informatörsverksamheten. Utredningen ledde bl.a. till att man tillsatte en arbetsgrupp som ska utveckla det interna regelverket på området. Arbetsgruppen avser att presentera sina förslag våren 2010.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att granskningen inte har påvisat några brister av betydelse i Säpos informatörsverksamhet. Jag finner därför inte anledning att uttala någon kritik mot Säpo för hur man bedriver denna verksamhet. Det framstår dock som angeläget att det finns tydliga riktlinjer för arbetet, inte minst för att informatörens framtid inte onödigtvis ska sättas på spel. Det är därför positivt att Säpo ser över sitt interna regelverk på området.

text: Som en uppföljning av detta ärende bör Justitiekanslern ta del av det nya regelverk som för närvarande håller på att tas fram.

text: Avslutningsvis vill jag påpeka att jag vid det nämnda förlikningssammanträdet noterade att företrädare för Säpo uppträdde på ett delvis mindre förtroendeingivande sätt. Sålunda observerade jag att en representant för Säpo bryskt bad motpartens ombud hålla tyst när han talade. Jag uppfattade det som att företrädarna för Säpo även i övrigt ibland hade ett onödigt högt tonläge i sina samtal med motparten och hans ombud. Så bör myndighetsföreträdare inte uppträda annat än i särskilda undantagsfall.

text: Jag noterar vidare att Säpo någon vecka före mötet hade lämnat ett förlikningsbud som löpte ut kl. 16.00 samma dag som mötet hölls. Som jag uppfattade motparten upplevde han det som att myndigheten satte hård press på honom. Jag har förståelse för att han kände på detta sätt. Jag vill i detta sammanhang framhålla att det naturligtvis är viktigt att en myndighet som för förlikningsförhandlingar med en enskild inte sätter en sådan press på motparten att han eller hon känner sig illa bemött. Det gäller alldeles särskilt när myndigheten befinner sig i en maktposition i förhållande till den enskilde.

text: Jag vill samtidigt poängtera att de bud som Säpo lämnade vid förlikningssammanträdet enligt min mening var rimligt generösa. Vid mötet redogjorde även Säpo för flera – enligt min mening – bra åtgärder som man hade vidtagit i syfte att avvecklingen av informatören skulle ske på ett sådant sätt att han kände sig rättvist behandlad och att det i framtiden inte uppkommer några problem med hans säkerhet. Det har efter mötet framkommit att Säpo och motparten har ingått en förlikning, vilket är positivt.

text: Jag vill betona att det är viktigt att företrädare för myndigheter i alla sammanhang uppträder respektfullt och förtroendeingivande mot enskilda, men jag avslutar ärendet utan någon ytterligare åtgärd.


title: Justitiekanslerns andra rättssäkerhetsprojekt

text: Under åren 2004 – 2006 bedrevs på Justitiekanslerns uppdrag ett tillsynsprojekt om rättssäkerheten i brottmål. Arbetet leddes av professor Hans-Gunnar Axberger, numera justitieombudsman, och resulterade i juni 2006 i rapportenFelaktigt dömda. I december samma år avslutades ärendet här genom en skrivelse till justitieministern med vissa förslag.

text: Justitiekanslern beslöt den 18 september 2008 att följa upp det tidigare projektet med en förnyad utredning (det här ärendet). Utredningen har benämnts Rättsäkerhetsprojekt 2.

text: Projektet skulle bedrivas i enlighet med en plan som fogades till beslutet. Inriktningen var att det skulle avslutas senast vid utgången av år 2010. Med anledning av personbyte på justitiekanslersposten beslöts dock att projektet skulle avslutas i förtid.

text: Med anledning av den förkortade projekttiden har arbetet blivit mindre omfattande än planerat. Det har koncentrerats kring bevisprövningsfrågor, dels från ett i huvudsak teoretiskt perspektiv, dels utifrån en studie av domar i narkotikamål och en annan studie av mål där resning har beviljats. Med anledning av den diskussion som förekom efter Felaktigt dömda har gruppen också särskilt övervägt frågan vilken tillsyn över dömandet som kan och bör förekomma. Vidare har vissa beteendevetenskapliga frågor som behöver beaktas vid domstolarnas bevisvärdering undersökts.

text: Projektgruppens arbete och förslag presenteras i rapporten ”Rättssäkerheten i brottmål”, som har färdigställts denna dag. Den kommer nu att lämnas för tryckning och beräknas komma ut i tryckt skick i mitten av december.

text: Ett lagförslag i rapporten riktas till Justitiedepartementet, som också berörs av undersökningarna och flera av de överväganden som görs. Ett par förslag, undersökningarna och ett antal överväganden rör vidare Domstolsverket. Departementet och verket ska därför tillställas detta beslut och rapporten.

text: I ett särskilt tillsynsärende tar Justitiekanslern upp frågan om anmälan till Statens ansvarsnämnd av två domare i Svea hovrätt.


title: Fråga om åklagaren och Polisen gjorde något fel när man avvaktade med att gripa en person som var efterlyst p.g.a. att det uppstod nya brottsmisstankar mot personen ifråga

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte någon åtgärd därutöver.

text: Ärendet

text: Advokaterna LK och SR har i en anmälan hit den 17 september 2008 hemställt att Justitiekanslern ska uttala sig om en polisiär arbetsmetod som de har benämnt interimistisk passivitet. De har, med hänvisning till ett fall som de i egenskap av offentliga försvarare var involverade i, anfört bl.a. följande.

text: ”Den 29 juni 2005 efterlystes JG för att avtjäna ett fängelsestraff om 1 år 4 månader.

text: Den 19 december 2005 häktades JG i sin utevaro av Göteborgs tingsrätt misstänkt för grov kvinnofridskränkning. Som särskilda häktningsrunder angavs flyktfara, recidiv och kollusion.

text: Den 13 januari 2006 fastställde hovrätten över Västra Sverige det dit överklagade häktningsbeslutet.

text: Dessa förhållanden var kända för den operativa ledningen för länskriminalen i Skåne och för åklagaren i målet när de den 7 mars 2006 ingav en framställan om hemlig telefonavlyssning och teleövervakning mot bl.a. JG. Den 8 mars 2006 biföll tingsrätten åklagarens framställan.

text: Redan den 25 januari 2006 hade polisen beställt tömning av den telefon som JG använde. Detta framgår av bilaga […]. Av samma bilaga framgår att polisen kände till JG:s adress dvs. den adress där han bodde.

text: Av utdrag ur i målet intagen spaningslogg påbörjades spaning mot JG. Det torde framgå att spaningspersonal sitter och iakttar JG. En omfattande telefonavlyssning sker därefter mot JG, som antingen befinner sig på en byggarbetsplats i centrala Malmö där han arbetade som sprinklermontör eller i Helsingborg med omnejd.

text: Någon information om att JG övervakas lämnas inte till åklagaren i Göteborg, något som väl torde framgå av dennes e-postmeddelande till kammaråklagare Stefan Gradler.

text: Den 17 mars 2006 beslutar polis och åklagare i Malmö att gripa JG, något som sker när denne är på väg till sin arbetsplats i Malmö. Gripandet sker helt odramatiskt i Malmö.

text: Polisen i Skåne har senast i månadsskiftet februari/mars 2006 haft en klar uppfattning var JG befann sig. I stället för att följa instansordningsprincipen, dvs. att verkställa myndighets och domstols beslut och dom, förefaller polisen ha hoppats att JG skulle kunna impliceras för nya brott för vilka man ämnade gripa honom.

text: I sin ursprungliga plädering i tingsrätten betecknade kammaråklagare Stefan Gradler denna polisiära arbetsmetod som interimistisk passivitet. Senare har måhända detta uttryck något tonats ned. Arbetsmetoden som sådan har dock försvarats.

text: Då undertecknade, i vart fall hittills, levt i tron att polisen hade att verkställa domstols dom och beslut och även att förebygga och förhindra brott före det att de begåtts, anser vi det som angeläget att denna arbetsmetod granskas av JK.”

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens och hovrättens domar i det aktuella målet (Helsingborgs tingsrätts dom den 30 november 2007 i mål nr B 2114-07 och Hovrätten över Skåne och Blekinges dom den 31 mars 2008 i mål nr B 2905-07). Av domarna framgår att JG hävdade att Polisen gjorde sig skyldig till brottsprovokation i strid med Europakonventionen när man underlät att gripa honom trots att det var känt att han var både efterlyst för att verkställa ett tidigare ådömt straff och häktad i sin utevaro.

text: Varken tingsrätten eller hovrätten ansåg att Polisen hade gjort sig skyldig till någon otillåten brottsprovokation. Högsta domstolen beviljade inte prövningstillstånd efter att JG hade överklagat domen dit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av anmälan framgår att Polisen avvaktade i vart fall drygt två veckor med att gripa JG efter det att man hade fått kännedom om var han uppehöll sig. Frågan om detta förfarande kan anses stå i strid med Europakonventionen och utgöra en otillåten brottsprovokation har prövats av tingsrätten och hovrätten i det aktuella brottmålet. Både tingsrätten och hovrätten fann att så inte var fallet. Sedan domstolarna tagit ställning finner jag inte anledning att gå in på någon bedömning av denna fråga.

text: När det gäller frågan om det aktuella förfaringssättet kan anses otillåtet eller olämpligt på någon annan grund gör jag följande överväganden.

text: Det ligger i sakens natur att Polisen snarast möjligt ska gripa en person som är häktad i sin utevaro eller efterlyst för att avtjäna ett fängelsestraff. Denna skyldighet får anses ligga inom det som i polisiära sammanhang betecknas som handräckning, jfr Justitiekanslerns beslut den 11 oktober 2007 i ärendet med dnr

text: . Det saknas dock någon uttrycklig bestämmelse som anger att Polisen alltid ska verkställa ett sådant beslut omedelbart när personen i fråga har påträffats. Däremot finns det bestämmelser som anger vad som ska ske när Polisen har verkställt ett beslut att häkta någon i hans eller hennes utevaro, jfr

text: 24 kap. 17 § tredje stycket rättegångsbalken

text: och

text: 29 § fjärde stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: När en person som är häktad i sin utevaro blir misstänkt för nya brott uppstår en intressekonflikt mellan Polisens uppgifter att å ena sidan verkställa häktningsbeslutet och å andra sidan bedriva spaning och utredning beträffande den nya brottsmisstanken, jfr

text: 2 § 3 polislagen (1984:387)

text: I ett fall som det nu aktuella är det knappast fel av Polisen att, efter ett beslut av förundersökningsledaren, avvakta med att gripa den misstänkte till dess att man eventuellt har fått fram tillräcklig bevisning för att kunna gripa och anhålla honom för den nya brottsmisstanken. Detta gäller särskilt eftersom det rörde sig om en allvarlig brottsmisstanke med flera misstänkta och där brottet redan hade påbörjats när Polisen fick reda på var den efterlyste personen uppehöll sig. Om Polisen skulle vara tvungen att omedelbart verkställa häktningsbeslutet skulle det i förlängningen kunna innebära att man i brist på bevisning inte kan få någon av de misstänkta fällda för de brott som den nya misstanken avser. En sådan ordning skulle stå i strid med Polisens uppgifter att utreda och beivra brott.

text: I de fall där en misstänkt som är häktad i sin utevaro eller efterlyst kan utgöra fara för någon annan person utgår jag från att Polisen har den misstänkte under uppsikt i avvaktan på att man griper honom eller henne.

text: Det sagda undanskymmer naturligtvis inte det faktum att situationer som den aktuella ofta inrymmer svåra överväganden med viktiga motstående intressen. Det förtjänar att nämnas att regeringen nyligen har tillkallat en särskilt utredare som, med särskilt beaktande av bl.a. rättssäkerhetsaspekterna, har i uppdrag att lämna förslag till lagändringar rörande vissa polisiära arbetsmetoder såsom provokativa åtgärder (

text: Dir. 2007:185

text: ). Den i detta ärende aktuella frågan tangerar vissa av de frågor som utredaren ska behandla. Det bör även nämnas att Riksdagens ombudsmän (JO) nyligen har granskat Polisens användning av bl.a. provokativa åtgärder och i detta sammanhang gjort vissa uttalanden, se JO:s beslut den 25 juni 2008 i ärendet nr 1772-2007.

text: Mot denna bakgrund anser jag att det saknas tillräckliga skäl för mig att närmare granska Polisens och åklagarens agerande i samband med att Polisen under viss tid avvaktade med att gripa JG.

text: Ärendet avslutas.


title: Rätten enligt artikel 5.3 i Europakonventionen till rättegång inom skälig tid eller att bli försatt på fri fot har ansetts inte ha åsidosatts i ett mål där den tilltalade var berövad friheten i drygt ett år

text: Justitiekanslern avslår RM:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: RM var under tiden den 20 mars 2009 – 7 april 2010 frihetsberövad som gripen, anhållen och häktad på grund av misstanke om grov narkotikasmuggling. Frikännande dom meddelades av Helsingborgs tingsrätt den 16 april 2010 (mål nr B 1672-09). Domen överklagades av åklagaren, men målet skrevs av från vidare handläggning av Hovrätten över Skåne och Blekinge den 10 juni 2010 sedan åklagaren hade återkallat sitt överklagande (mål nr B 1425-10).

text: RM ansökte om ersättning hos Justitiekanslern enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ). Till stöd för sitt anspråk anförde han bl.a. att frihetsberövandet var omgärdat av restriktioner, att han var orolig för sin sociala och ekonomiska situation samt att hans familjesituation påverkades under och efter frihetsberövandet.

text: I beslut den 19 januari 2011 konstaterade Justitiekanslern att den omständigheten att ett frihetsberövande omgärdas av restriktioner samt att frihetsberövandet upplevs som kvalfyllt normalt sett inte är sådana omständigheter som enligt Justitiekanslerns praxis ger anledning att utge en förhöjd ersättning eftersom dessa förhållanden redan har beaktats vid bestämmandet av ersättningsnivån som sådan. Däremot ansågs det föreligga skäl att bestämma ersättningen till ett belopp som översteg vad som normalt utgick vid frihetsberövanden av motsvarande längd med hänsyn till den allvarliga brottsmisstanken. RM tillerkändes ersättning för lidande med ett förhöjt belopp om 250 000 kr och för utgifter med 1 180 kr jämte ränta.

text: I beslut den 3 juni 2011 tillerkände Justitiekanslern RM ersättning för ombudskostnader i ärendet med 5 670 kr och avslog hans begäran om ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

text: Anspråket

text: RM har i nu aktuellt ärende, som det får förstås, begärt skadestånd av staten för ideell skada med 150 000 kr jämte ränta och ersättning för ombudskostnader.

text: Till stöd för sitt anspråk har RM anfört i huvudsak följande.

text: Han har varit utsatt för ett avsevärt lidande under sina tolv och en halv månad i häkte under vilken tid han till större delen hade restriktioner, innan han fick sin sak prövad i domstol. Den svenska staten har i och med den långa häktningstiden brutit mot

text: artikel 5.3 i Europakonventionen

text: . Skadestånd ska därför utgå enligt artikel 5.5 i konventionen.

text: Han är även berättigad till skadestånd från staten i enlighet med

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: eftersom en överträdelse av Europakonventionen anses utgöra, förutom ett konventionsbrott, fel eller försummelse vid myndighetsutövning enligt

text: skadeståndslagen

text: Vidare ska staten i samtliga fall då ett frihetsberövande är för handen beakta proportionalitetsprincipen. Denna princip har staten inte beaktat vid häktningen av honom. Detta har fått till följd att han har suttit häktad oskäligt länge, varför han är berättigad till skadestånd även på denna grund.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Helsingborgs tingsrätt och från Åklagarmyndigheten i frågan om RM:s rättigheter enligt

text: artikel 5.3 i Europakonventionen

text: har upprätthållits i brottmålsprocessen mot honom.

text: Helsingborgs tingsrätt, lagmannen YNJ, har anfört följande:

text: Den 22 mars 2009 begärdes RM häktad såsom på sannolika skäl [misstänkt] för grov narkotikasmuggling den 20 mars samma år i Helsingborg. Som särskilda häktningsgrunder gjordes gällande flyktfara, kollusionsfara och den s.k. 2-årsregeln. Åklagaren begärde också tillstånd att få ålägga RM restriktioner. Tingsrätten höll häktningsförhandling samma dag som häktningsframställningen gjordes. Vid häktningsförhandlingen framkom att lastbilen som narkotikan hade hittats i hade lastats i Nederländerna och att avsikten var att lasten skulle lossas i Finland. Vidare namngav RM några personer som hade hanterat lasten. Efter häktningsförhandlingens avslutande avkunnade tingsrätten beslut om att RM var häktad såsom på sannolika skäl misstänkt för grov narkotikasmuggling på samtliga de häktningsgrunder som åklagaren hade gjort gällande. Åklagaren gavs vidare tillstånd att få meddela RM restriktioner. Åtalstiden sattes till två veckor.

text: Den 2 februari [rätteligen april] 2009 respektive den 16 februari [rätteligen april] samma år begärde åklagaren åtalsförlängning med två veckor vid varje tillfälle samt begärdes fortsatt tillstånd att få meddela RM restriktioner. RM medgav framställningarna och tingsrätten meddelade beslut på handlingarna i enlighet med åklagarens begäran.

text: Precis som RM angett hölls omhäktningsförhandlingar i målet den 30 april 2009, den 28 maj 2009, den 12 juni 2009, den 25 juni 2009 och den 9 juli 2009. Vid dessa omhäktningsförhandlingar prövades – förutom själva brottsmisstanken, de särskilda häktningsgrunderna och åklagarens generella tillstånd att få ålägga RM restriktioner – även om RM skulle ha rätt att ringa obevakade samtal till sin sambo samt om han skulle ha rätt till gemensam vistelse och förvaring i form av samsittning. Utifrån de skäl som åklagaren redovisade vid förhandlingarna ansåg tingsrätten att det fortfarande förelåg kollusionsfara, att åklagaren skulle ha fortsatt tillstånd till restriktioner samt att RM:s telefonsamtal skulle vara övervakade. När det gäller gemensam vistelse och förvaring i form av samsittning angav tingsrätten i sina första två beslut att åklagaren hade rätt att förbjuda detta. I besluten från den 12 juni, den 25 juni och den 9 juli angav tingsrätten att åklagaren fick besluta om gemensam vistelse och förvaring i form av samsittning om det var lämpligt.

text: I tiden efter den 9 juli 2009 och fram till dess att stämningsansökan kom in till tingsrätten den 4 november 2009 begärde åklagaren åtalsförlängning samt fortsatt tillstånd att få meddela RM restriktioner med två veckors mellanrum. I varje framställan gav åklagaren en kortfattad redogörelse för varför åtal inte kunde väckas, den fortsatta kollusionsfaran samt skälen för begäran om fortsatt tillstånd att få meddela

text: RM restriktioner. Vid varje tillfälle medgav RM åklagarens framställan och tingsrätten fattade beslut om åtalsförlängning och fortsatt tillstånd till restriktioner på handlingarna.

text: I samband med att åtalet gavs in till tingsrätten den 4 november 2009 begärde åklagaren även att tingsrätten skulle fatta beslut om bevisupptagning hos domstol i Nederländerna avseende vittnet [M V]. RM biträdde genom sin offentlige försvarare yrkandet om bevisupptagning. Samma dag som framställningen gjordes fattade tingsrätten beslut om bevisupptagning. I beslutet erinrade tingsrätten också om att RM var häktad och att bevisupptagningen därmed skulle behandlas särskilt skyndsamt.

text: Den 18 mars 2010 kom det översatta protokollet från bevisupptagningen in till tingsrätten.

text: Den 26 och 31 mars 2010 höll tingsätten huvudförhandling i målet. Vid huvudförhandlingens avslutande begärde åklagaren att RM skulle vara fortsatt häktad. Åklagaren uppgav samtidigt att RM inte längre hade restriktioner. Tingsrätten påbörjade enskild överläggning och vid denna beslutades, dels tidpunkt för när dom i målet skulle meddelas, dels att RM skulle vara fortsatt häktad till dess att dom eller annat beslut i målet meddelades.

text: Tingsrätten höll fortsatt överläggning i målet den 7 april 2010 och vid denna beslutades att RM omedelbart skulle försättas på fri fot. Tingsrätten följde upp så att beslutet kom fram till ansvarig person på häktet. Den l6 april 2010 meddelade tingsrätten en ogillande dom i målet.

text: Sammanfattningsvis har således frågorna om brottsmisstanken, de särskilda häktningsgrunderna och åklagarens tillstånd att få meddela restriktioner under hela tiden fram till dess att åtal väckts prövats av tingsrätten med två veckors mellanrum. Frågorna har prövats av flera olika domare. Beslutet har fattats på ett underlag där det namngetts personer i såväl Nederländerna som i Finland vilka skulle höras under förundersökningen och vars uppgifter RM sedan skulle konfronteras med. Tingsrätten konstaterar att brottsmisstanken var allvarlig och brottmålsutredningen komplicerad. Tidsutdräkten har såvitt framgår inte berott på någon passivitet från statens sida. Enligt tingsrättens bedömning har Europakonventionens krav om rätt till rättegång inom skälig tid upprätthållits.

text: Åklagarmyndigheten, vice riksåklagaren KS, har inhämtat yttrande om ärendets handläggning från berörd åklagare och har därutöver anfört bl.a. följande:

text: Bedömning av det aktuella ärendet

text: Inledande synpunkter

text: Till att börja med kan det konstateras att utredningen avsåg allvarlig brottslighet med ett mycket högt straffvärde där förundersökningsåtgärder vidtogs i tre länder.

text: Mot bakgrund av det höga straffvärdet och den tydliga kollusions- och flyktfaran som förelåg i målet så delar jag åklagarens och tingsrättens bedömningar att det fanns behov att hålla RM häktad fram till dess att tingsrätten vid fortsatt överläggning fann att bevisningen inte var tillräcklig. Jag delar även bedömningen att det fanns behov av att meddela RM restriktioner fram till dess att förhöret med V hållits vid nederländsk domstol.

text: Frågan är då om längden på häktningen var sådan att frihetsberövandet stred mot proportionalitetsprincipens krav eller art. 5.3 i Europakonventionen. Den handläggningstid som ska bedömas i ärendet är tiden från det att RM greps, den 20 mars 2009, till dess han sattes på fri fot den 7 april 2010, dvs. drygt 12 månader. Frihetsberövandet hade varat drygt sju månader när åtal väcktes den 4 november 2009.

text: Ärendets handläggning kan delas upp i två tidsperioder, handläggningen under förundersökningen och handläggningen vid tingsrätten efter det att åtal väckts. Såväl utgångspunkterna som ansvaret för handläggningen skiljer sig åt mellan dessa två delar.

text: Handläggningen under förundersökningen

text: Häktningsfrågan har prövats av tingsrätten initialt efter anhållandet, vid ett antal omhäktningsförhandlingar och vid beslut om förlängd åtalstid utan förhandling. Domstolen har därvid prövat såväl om det förelegat sannolika skäl för brottsligheten som de särskilda häktningsskälen och att frihetsberövandet var förenligt med proportionalitetsprincipens krav. Vid flera av dessa tillfällen har även innehållet i restriktionerna uttryckligen prövats.

text: Vid beslut om häktning är det ytterst domstolen som är ansvarig för frihetsberövandet och för att det inte är för långt i förhållande till brottsligheten, proportionalitetsprincipen och Europakonventionen. Som förundersökningsledare faller dock även en del av ansvaret på åklagaren som är skyldig att se till att utredningen drivs framåt så snabbt som det är möjligt. Åklagaren har också i detta läge möjlighet att själv häva häktningsbeslutet för det fall åklagaren anser att det inte längre finns skäl till häktning.

text: I detta fall har förundersökningsåtgärder vidtagits under drygt sex månaders tid, från gripandet till dess förundersökningen delgavs enligt 23 kap. 18§

text: rättegångsbalken

text: . Förundersökningen har varit relativt omfattande med internationella inslag och det finns inget som tyder på att utredningen under denna tid inte har bedrivits med den skyndsamhet som ärendet krävde med hänsyn till frihetsberövandet eller att det förekommit några dröjsmål under denna period.

text: Handläggningen efter åtalet

text: När ett åtal är väckt kan åklagaren inte längre självmant häva häktningsbeslutet och det ankommer inte heller längre på åklagaren att vidta några direkta åtgärder i ärendet (bortsett från eventuella kompletteringar av förundersökningen) i väntan på huvudförhandling. Domstolen blir i denna del ensamt ansvarig för riktigheten i och längden av häktningen.

text: Huvudförhandlingen i detta ärende ägde rum först nästan fem månader efter åtalet vilket till största delen synes ha berott på att bevisupptagning skulle ske med ett vittne i nederländsk domstol.

text: Jag har i denna del inte funnit något i tingsrättens handläggning som gett åklagaren anledning att agera i ärendet. I övrigt så avstår jag från att närmare granska och bedöma tingsrättens hantering av ärendet.

text: Sammanfattande bedömning

text: Som framkommit ovan anser jag inte att förundersökningen tagit så lång tid, eller bedrivits på ett sådant sätt att den inneburit en kränkning av vare sig proportionalitetsprincipens krav eller art. 5.3 Europakonventionen. Inte heller anser jag att den tid som RM totalt varit frihetsberövad i målet i sig är så lång att den medfört en sådan kränkning. Det föreligger därmed enligt min mening inte någon skadeståndsskyldighet för staten med anledning av åklagares agerande.

text: För det fall att skadeståndsskyldighet skulle övervägas bör frågan om betydelsen av den kompensation som RM redan fått avseende lidande under den tid han suttit häktad i enlighet med lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder övervägas.

text: RM har fått del av yttrandena.

text: Justitiekanslern har inhämtat och tagit del av protokollen från häktningsförhandlingarna i Helsingborgs tingsrätt i mål nr B 1672-09 samt tingsrättens dagboksblad i målet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta person-skada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdel-ser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skade-ståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Relevanta bestämmelser i

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: Europakonventionens artikel 5 om rätten till frihet och säkerhet stadgar bl.a. följande:

text: 1. Var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom i följande fall och i den ordning som lagen föreskriver:

text: c) när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad friheten för att ställas inför behörig rättslig myndighet såsom skäligen misstänkt för att ha begått ett brott, eller när det skäligen anses nödvändigt för att hindra honom från att begå ett brott eller att undkomma efter att ha gjort detta.

text: 3. Var och en som är arresterad eller på annat sätt berövad friheten i enlighet med vad som sagts under punkt 1.c skall utan dröjsmål ställas inför domare eller annan ämbetsman, som enligt lag får fullgöra dömande uppgifter, och skall vara berättigad till rättegång inom skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång. […]

text: Artikel 5 i Europakonventionen

text: innebär alltså för det första att ett frihetsberövande alltid måste ske med stöd i nationell lagstiftning för att vara förenligt med konventionen. Enligt punkten 1.c är det vidare en förutsättning för ett frihetsberövande i avvaktan på lagföring att den frihetsberövade är skäligen misstänkt för brottet. För den som är frihetsberövad i avvaktan på lagföring gäller dessutom de garantier som framgår av punkten 3. Det rör sig bl.a. om att frihetsberövandet ska prövas av domare. Dessutom ska den frihetsberövade vara berättigad till rättegång inom skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång.

text: I frågan vad som i detta sammanhang ska förstås med ”skälig tid” finns det en rikhaltig praxis från Europadomstolen (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, fjärde upplagan, s. 129 ff). Härav framgår bl.a. följande.

text: Den relevanta tidsperioden enligt

text: artikel 5.3 i Europakonventionen

text: löper från frihetsberövandets början till dess att dom i rättegången meddelas i första instans, eller den frihetsberövade dessförinnan friges.

text: Europakonventionen innehåller inte någon absolut tidsgräns för vad som är att anse som ”skälig tid” för frihetsberövande i avvaktan på rättegång, men Europadomstolen har i ett flertal avgöranden framhållit att häktningstider om ca fem år i allmänhet strider mot konventionen och att det måste finnas tvingande skäl för att häktningstider av sådan längd ska anses förenliga med artikel 5.3.

text: Skälig misstanke om brott är en förutsättning för frihetsberövandet i avvaktan på rättegång, men är efter en tid inte ensamt tillräckligt. Efter någon tid måste det därför vid sidan av skälig misstanke om brott finnas ett annat häktningsskäl som flyktfara, kollusionsfara eller fara för fortsatt brottslighet i enlighet med bestämmelserna i inhemsk lag. Således måste ”relevanta” och ”tillräckliga” skäl för frihetsberövandet föreligga i det enskilda fallet.

text: När det i och för sig finns godtagbara häktningsskäl, måste dessutom prövas om myndigheterna bedrivit brottsutredningen med sådan skyndsamhet som varit påkallad med hänsyn till frihetsberövandet. Av relevans för denna bedömning är hur länge förundersökningen och rättegången i första instans pågått, hur komplicerad utredningen varit och om det har förekommit speciella dröjsmål i handläggningen.

text: Häktningstiden måste också stå i rimligt förhållande till det fängelsestraff som kan komma att utdömas. Vidare måste besluten om häktning, särskilt när det är fråga om långvarig häktning, vara tydligt motiverade.

text: Överväganden

text: Inledningsvis konstateras att Justitiekanslern har tillerkänt RM ersättning enligt bestämmelserna i frihetsberövandelagen i ärendet med dnr

text: för, så vitt nu är av intresse, lidande under frihetsberövandetiden med 250 000 kr.

text: Frågan i detta ärende är om det finns förutsättningar att tillerkänna honom ytterligare ersättning för ideell skada. För det fall RM:s rättigheter enligt

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: har åsidosatts och det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen att han tillerkänns ekonomisk ersättning för det lidande som en sådan överträdelse har medfört kan ersättning dock utgå utan särskilt stöd i lag.

text: Av utredningen framgår följande.

text: RM är medborgare i Nederländerna och har sitt hemvist där. Han frihetsberövades på sannolika skäl, alltså enligt den högre misstankegraden, misstänkt för grov narkotikasmuggling i Helsingborg den 20 mars 2009 avseende 149,7 kg cannabisharts som påträffades vid en tullkontroll i en lastbil som framfördes av RM och som var på väg mot Finland. De särskilda häktningsskälen var flyktfara och kollusionsfara. För brottet är inte heller föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år och det var inte uppenbart att skäl för häktning saknades. Åklagaren medgavs även tillstånd att meddela restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a § första stycket rättegångsbalken

text: Vid två tillfällen i april 2009 begärde åklagaren med två veckors mellanrum åtalsförlängning samt fortsatt tillstånd att få meddela RM restriktioner. RM medgav sådan förlängning vid de båda tillfällena.

text: Vid omhäktningsförhandlingar den 30 april, 28 maj, 12 juni, 25 juni och 9 juli 2009 prövade tingsrätten om det alltjämt förelåg sannolika skäl för brottsmisstanken mot RM, de särskilda häktningsskälen, åklagarens tillstånd att få ålägga RM restriktioner och om han skulle ha rätt att ringa obevakade samtal till sin sambo samt om han skulle ha rätt till gemensam vistelse och förvaring i form av samsittning.

text: I tiden efter den 9 juli 2009 och fram till dess att åtal väcktes den 4 november 2009 begärde åklagaren med två veckors mellanrum åtalsförlängning samt fortsatt tillstånd att få meddela RM restriktioner. RM medgav sådan förlängning vid samtliga tillfällen.

text: I samband med att åtal väcktes åberopade åklagaren vittnesförhör med en person i Nederländerna. RM biträdde åklagarens yrkande om bevisupptagning. Bevisupptagningen i Nederländerna hölls den 1 mars 2010.

text: Tingsrätten kallade till huvudförhandling den 26 mars 2010, som dock fick ställas in på grund av sjukdom. Huvudförhandling i målet hölls den 31 mars 2010. Vid fortsatt överläggning i tingsrätten den 7 april 2010 försattes RM på fri fot.

text: RM har varit på sannolika skäl misstänkt för ett allvarligt brott med högt straffvärde. Brottsutredningen har varit relativt omfattande och har haft internationella inslag.

text: Den relevanta tidsperioden har i detta fall uppgått till drygt tolv och en halv månad. Handläggningstiden har, så vitt framkommit, inte till någon del varit hänförlig till RM:s eget agerande. Den har emellertid inte heller varit hänförlig till dröjsmål eller passivitet från rättens eller åklagarens sida. Utredningen har bedrivits med den skyndsamhet som ärendet har krävt och frågan om förutsättningarna för ett fortsatt frihetsberövande av RM har kontinuerligt omprövats. Som framgår av tingsrättens respektive Åklagarmyndighetens yttrande liksom av utredningen i övrigt har myndigheterna varit medvetna om och kontinuerligt gjort just denna avvägning mellan intresset av brottsutredning och lagföring och RM:s intresse av en prövning inom skälig tid. Med hänsyn härtill och vid en samlad bedömning av de omständigheter som har kommit fram i ärendet finner Justitiekanslern att RM:s rättigheter enligt

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: i detta fall inte har åsidosatts.

text: Utredningen ger inte heller underlag för bedömningen att Helsingborgs tingsrätt eller Åklagarmyndigheten i övrigt har ådragit staten något skadeståndsansvar gentemot RM enligt bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: genom handläggningen av och besluten i hans ärende.

text: RM:s begäran om ersättning av staten ska därför avslås.


title: Kritik mot tingsrätt för omfattningen av ett sekretessförordnande i en brottmålsdom

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Umeå tingsrätt för omfattningen av sekretessförordnandet i en brottmålsdom samt gör vissa allmänna uttalanden när det gäller utformningen av domar med sekretesskyddade uppgifter.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I samband med en inspektion vid Umeå tingsrätt den 5 och 6 december 2002 framkom följande vid granskningen av vissa akter och domar.

text: Tingsrätten hade i ett brottmål ogillat åtalet mot en i domen angiven person. Av domslutet framgick även att målsägandens skadeståndsyrkande hade ogillats. Under rubriken Målsägande (part) angavs Se domsbilaga 1 (HEMLIG). I domslutet fanns det också - utöver beslut om ersättning till den offentlige försvararen och målsägandebiträdet - ett förordnande om att sekretessen enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen skulle bestå för den muntliga och skriftliga bevisning som hade förebringats vid huvudförhandlingen inom stängda dörrar. Slutligen fanns följande förordnande: Tingsrätten förordnar vidare jämlikt

text: 12 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: att sekretessen skall gälla för tingsrättens dom, utom såvitt avser sidorna 1 och 2, och den skiljaktiga meningen.

text: Justitiekanslern tog del av domen i dess helhet. På sidorna 1 och 2, som var offentliga, fanns tingsrättens domslut. Tingsrätten redovisade därefter, på sidorna 3-11, åklagarens och målsägandens yrkanden, den tilltalades inställning, en bakgrund till åtalet, bevisningen samt domskälen. Det framgick av domskälen att en skiss hade fogats till domen som en bilaga (domsbilaga 2). På sidan 12 i domen fanns det endast en överklagandehänvisning, underskriften från rättens ordförande jämte namnförtydligande, en anteckning om att skiljaktig mening redovisades i en protokollsbilaga samt anteckningen AVRÄKNINGSUNDERLAG, se tingsrättens aktbilaga 45.

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till Umeå tingsrätt för upplysningar enligt följande.

text: Sekretessförordnandet medför att tingsrättens domskäl inte till någon del är offentliga. Sekretessförordnandet omfattar dessutom bl.a:

text: a) den gärning och brottsrubricering som åtalet avsett

text: b) överklagandehänvisningen jämte upplysning om vem som varit rättens ordförande

text: c) uppgift om vem eller vilka av rättens ledamöter som har varit skiljaktiga

text: d) avräkningsunderlaget

text: Justitiekanslern önskar upplysningar om bakgrunden till att sekretessförordnandet fått denna utformning och omfattning.

text: Umeå tingsrätt (lagmannen HH) inkom med ett yttrande i vilket hänvisades till ett bifogat yttrande från rådmannen LV. HH uppgav att han för egen del inte hade något att anföra.

text: LV

text: "Justitiekanslern har inledningsvis antecknat att åtalet ogillades. Det förtjänar påpekas att även om ett åtal ogillas kan en dom innehålla många känsliga uppgifter som det kan finnas anledning att sekretessbelägga, inte minst om det rör sig om ett åtal för sexualbrott med en mindre flicka som målsägande.

text: Tingsrätten har beslutat att sekretessbelägga domskälen medan den skiljaktiga meningen gjorts offentlig. Generellt sett bör iakttas restriktivitet med att sekretessbelägga domar. För det fall en dom innehåller en skiljaktig mening kan det dessutom finnas ett intresse av att granska den mot domskälen. Grunden för att sekretessbelägga domskälen i B 790-02 har sin grund i

text: 9 kap. 16 § sekretesslagen

text: , dvs. tingsrätten har bedömt att sekretess skulle gälla eftersom det kunnat antas att särskilt målsäganden skulle lida skada eller men om uppgifterna röjts. Domskälen är fem sidor långa och innehåller en ingående analys av det i målet förebringade materialet. Domskälen innehåller också en mängd detaljuppgifter av olika slag med anknytning till målsäganden. Vid sådant förhållande, och då någon annan utformning av domskälen inte ansetts möjlig, har tingsrätten funnit anledning att till skydd för målsäganden sekretessbelägga domskälen. När det gäller den skiljaktiga meningen har situationen varit en annan. Nämndemannen har trott på målsägandens uppgifter och inte påverkats av vad som må ha förekommit i övrigt. Den skiljaktiga meningen har av dessa skäl kunnat begränsas till elva rader och utformas utan identifiering av målsäganden.

text: Beträffande sekretessens omfattning i övrigt så borde brottsrubriceringen ha varit offentlig och inte ha placerats på en sekretessbelagd sida i domen. Brottsrubriceringen kan dock utläsas av den skiljaktiga meningen. Av förbiseende har i domslutet inte angetts att sekretessen inte omfattat sidan 12 i domen. På sidan 12 fanns överklagandehänvisningen jämte upplysning om vem som varit rättens ordförande och uppgift om att det förelegat en skiljaktig mening. Det framgår emellertid på flera sätt att sidan inte varit belagd med sekretess. Det har antecknats på dagboksbladet, som upprättats samma dag som domen meddelats, vilka sidor sekretess gällt för och där har sidan 12 inte upptagits. Sidan 11 i domen har anpassats för att vara belagd med sekretess liksom sidan 12 för att vara offentlig. Vid såväl domens expediering som arkivering har sidan 12 hanterats som offentlig. Tingsrätten avser att göra rättelse i domen.

text: Avräkningsunderlaget ingår inte som en del av domen utan är en särskild och från domen fristående aktbilaga i målet. Avräkningsunderlaget har inte omfattats av något sekretessbeslut i domen och har hanterats i enlighet med detta som en offentlig handling."

text: Justitiekanslern har tagit del av akten i målet och har kunnat konstatera att sidan 12 i domen är ihophäftad med sidorna 1 och 2 medan den skiljaktiga meningen förvaras i ett förslutet kuvert tillsammans med sidorna 3-11 och domsbilagorna 1 och 2. En dagboksanteckning i målhanteringssystemet (MÅHS), från samma dag som domen meddelades, har texten DOM (SEKRETESS s 3-11, BIL 1-2, skiljaktig mening). Av förhandlingsprotokollet framgår det att huvudförhandlingen hade hållits inom stängda dörrar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om sekretess i domar

text: En brottmålsdom skall enligt

text: 30 kap. 5 § rättegångsbalken

text: (RB) avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange (1) domstolen samt tid och ställe för domens meddelande, (2) parterna samt deras ombud eller biträden och den tilltalades försvarare, (3) domslutet, (4) parternas yrkanden och de omständigheter som dessa grundats på, och (5) domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet.

text: I mål om ansvar och skadestånd för sexualbrott gäller sekretess hos domstol för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs (

text: 9 kap. 16 § sekretesslagen

text: Förebringas uppgift inom stängda dörrar består sekretessen under den fortsatta handläggningen om inte domstolen förordnar annat (

text: 12 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen

text: ). Sedan domstolen har skilt målet från sig består sekretessen endast om domstolen i domen har förordnat om det. Sekretessen upphör vidare att gälla för uppgift som tagits in i domen, såvida det inte finns ett förordnande i domen om att sekretessen skall bestå. Ett sådant sekretessförordnande får inte - annat än i vissa sällsynta undantagsfall som inte är aktuella här - omfatta själva domslutet.

text: Det är av rättssäkerhetsskäl viktigt att domstolarnas handläggning och domar i mycket stor utsträckning är offentliga. Allmänhetens insyn är dessutom en grundläggande förutsättning för förtroendet för domstolarnas arbete. I vissa fall kan dock avsteg från offentlighetsprincipen göras. Lagstiftaren har i stor utsträckning överlämnat åt domstolarna att avgöra huruvida offentlighets- eller sekretessintresset skall väga tyngst i det enskilda fallet. I förarbetena till

text: sekretesslagen

text: anges emellertid att det får förutsättas att domstolarna är restriktiva med att sekretessbelägga domar (jfr prop. 1979/80:2 s. 309).

text: I många fall torde det vara tillräckligt att sekretessbelägga målsägandens och vissa vittnens identitet eftersom s.k. avidentifierade uppgifter kan innebära att någon risk för skada eller men inte uppkommer. I vissa fall - t.ex. när den tilltalade och målsäganden är släkt eller har en annan nära relation - kan en avidentifiering inte ensam vara tillräcklig. Det kan finnas uppgifter i utredningen, t.ex. platsen för gärningen och personliga förhållanden, som gör att målsäganden ändå kan identifieras. Det finns också situationer där omständigheterna är så känsliga att målsäganden även behöver skydd i förhållande till personer som redan känner till hans eller hennes identitet.

text: Sekretess beträffande yrkanden och inställningar

text: Tingsrätten har ansett att det var ett misstag att inte i den offentliga delen av domen redovisa vad brottsmisstanken i målet avsåg. Jag instämmer i denna uppfattning. När åtalet - som i förevarande fall - har ogillats framgår det inte av domslutet vilket brott som åtalet har avsett. Det har i detta fall inte varit möjligt för en utomstående att få kännedom om vad åtalet avsett och det finns en risk att detta leder till spekulationer om att det varit frågan om en ännu allvarligare brottmisstanke än vad som varit fallet. Även för den tilltalade måste det vara en brist att det inte framgår vilka brottsmisstankar som han eller hon har friats från.

text: Utöver uppgiften om vilket brott som åtalet avsåg anser jag att även gärningsbeskrivningen, åtminstone delvis, borde ha varit offentlig. Det torde visserligen ofta finnas känsliga uppgifter i åtalet - utöver målsägandens identitet - som det kan vara angeläget att sekretessbelägga. En möjlig lösning är i sådana fall att sekretessbelägga den fullständiga gärningsbeskrivningen, men låta en s.k. maskad version ingå i den offentliga domen.

text: Det har inte framkommit något som tyder på att det funnits skäl att sekretessbelägga det enskilda anspråket respektive den tilltalades inställning till såväl detta som åtalet.

text: Sekretess beträffande domskälen

text: I de allra flesta domar med känsliga uppgifter torde det vara möjligt att åtminstone delvis redovisa domskälen offentligt. I de fall där det inte är en framkomlig väg att avidentifiera redovisningen av den bevisning som har förebringats får denna del sekretessbeläggas. Det är däremot normalt inte godtagbart att själva konklusionen i domskälen hålls hemlig. Detta gäller särskilt när ett åtal ogillas. Anledningen till detta är att det kan finnas olika skäl till att ett åtal ogillas. En vanlig anledning torde vara att domstolen vid bevisvärderingen funnit att målsägandens uppgifter - i avsaknad av egentlig stödbevisning - inte är tillräckliga för att beviskravet skall anses uppfyllt. Det kan emellertid också vara så att domstolen funnit att ett brott har begåtts, men att detta är preskriberat eller att gärningen inte omfattas av åtalet. En annan tänkbar situation är att det vid huvudförhandlingen framkommit nya uppgifter som innebär att åklagaren ansett att den tilltalade sannolikt är oskyldig och lagt ned åtalet, varvid den tilltalade har yrkat frikännande dom.

text: Ovanstående exempel belyser varför offentlighetsintresset måste anses väga extra tungt när det gäller domstolens slutsatser. Någon anledning att helt sekretessbelägga domskälen i förevarande fall har inte framkommit.

text: Sekretessen beträffande den skiljaktiga meningen

text: En skiljaktig mening utgör inte en del av själva domen. Före den 1 juli 2000 skulle skiljaktiga meningar antecknas i protokollet (se

text: 6 kap. 3 § första stycket 8

text: RB i dess tidigare lydelse). Numera anges det i lagtexten endast att skiljaktiga meningar skall framgå av målregistret eller av akten och att de skall meddelas parterna på samma tid och sätt som domen (jfr 6 kap. 2 § andra stycket och 30 kap. 7 § femte stycket RB).

text: Av såväl sekretessförordnandets ordalydelse som dagboksanteckningen och tingsrättens faktiska hantering framgår det - till skillnad från vad tingsrätten har uppgett i sitt yttrande - att även den skiljaktiga meningen omfattas av sekretess. Det torde inte heller ha varit fråga om ett förbiseende från tingsrättens sida eftersom målsägandens förnamn nämns där, vilket lätt skulle kunna ha undvikits om den skulle ha varit offentlig.

text: Det som jag har anfört i fråga om domskälen gäller självfallet även för den skiljaktiga meningen. Det är dessutom inte godtagbart att hålla hemligt vem eller vilka av rättens ledamöter som har varit skiljaktiga.

text: Utformningen av sekretessförordnandet

text: Utredningen i ärendet visar till en början att sekretessförordnandet av misstag har fått en alltför vid omfattning. Uppenbarligen har inte tingsrätten avsett att sekretessen skulle omfatta s. 12 i domen. Detta misstag belyser en viktig fråga, nämligen hur domstolen bör utforma ett sekretessförordnande. Domstolen skall självfallet noga överväga vilka uppgifter som bör omfattas av sekretess. Ett sätt att minska risken för misstag kan, om det är praktiskt möjligt, vara att positivt ange vilka delar av materialet som sekretessen omfattar. I sådana fall skulle de tolkningssvårigheter som nu uppkommit - huruvida den skiljaktiga meningen och avräkningsunderlaget omfattas av sekretessförordnandet eller inte - ha undvikits.

text: Sammanfattning

text: Jag konstaterar sammanfattningsvis att tingsrättens sekretessförordnande har varit för omfattande och riktar kritik mot tingsrätten för detta. Tingsrätten borde inte ha sekretessbelagt parternas yrkanden och inställningar, domskälen i deras helhet, den skiljaktiga meningen eller uppgiften om vilken av rättens ledamöter som var skiljaktig.

text: Ärendet avslutas härmed.


title: Inspektion av Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg den 13 –14 oktober 2015

text: 1. Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Verksamheten vid Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg bedrivs enligt Justitiekanslerns mening i huvudsak mycket väl. Såvitt granskningen visar är kontorets handläggning av ärenden rättssäker och effektiv. Hand-läggningen får anses väl uppfylla de krav som finns i

text: utsökningsbalken

text: och utsökningsförordningen.

text: Justitiekanslern framför dock vissa synpunkter beträffande bl.a. tiden för beslut om utmätning i enskilda mål samt handläggningen av några ärenden rörande exekutiv försäljning av fast egendom.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. Kronofogdemyndigheten.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att under hös-ten 2015 inspektera Kronofogdemyndighetens kontor i Helsingborg (nedan ”Helsingborgskontoret”). Helsingborgskontoret underrättades per telefon om inspektionen en vecka före inspektionens genomförande. Ett brev skickades samma dag till tillförordnade enhetschefen Sven Sjövall och teamchefen Robert Nyström angående bl.a. inspektionens inriktning och vissa önskemål om underlaget för inspektionen.

text: 3. Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att kontrollera att förfarandereglerna i

text: utsökningsbalken

text: och utsökningsförordningen hade iakttagits. Särskild vikt skulle läggas vid handläggningsfristerna vid utmätning och försäljning av lös respektive fast egendom samt tillämpningen av reglerna beträffande utmätningsordningen.

text: 3.2 Inspektionens genomförande

text: Justitiekanslern tog inför inspektionen del av Kronofogdemyndighetens årsredovisning för 2014, arbetsordning, treårsplan för perioden 2015–2017, rapport om ansvarsfördelning och statistikuppgifter avseende försäljning av fast egendom.

text: Under inspektionen granskade Justitiekanslern de 50 senast avslutade försäljningsärendena (varav ca 25 avsåg lös egendom och ca 25 fast egendom), de 10 äldsta pågående försäljningsärendena (samtliga avsåg fast egendom), 100 utmätningsärenden inkomna under första veckan i oktober 2014 (50 enskilda mål och 50 allmänna mål) samt de 10 äldsta pågående utmätningsärendena.

text: Under inspektionen samtalade Justitiekanslern med personal från Helsingborgskontoret. Inspektionen avslutades med att Justitiekanslern redogjorde för sina iakttagelser vid ett avslutande samtal med personalen på kontoret.

text: Inspektionen inleddes den 13 oktober 2015 kl 09.15 och avslutades den 14 oktober 2015 ca kl. 16.00.

text: 3.3 Inledande samtal

text: Ett inledande möte ägde rum med Sven Sjövall, tillförordnad chef, Fredrik Lugnmark, teamchef för verkställigheten i Helsingborg och Malmö, Robert Nyström, teamchef för försäljning, Per Bolin, teamchef för utlandsteamet, Cissela Björk, teamchef för juristteamet, och Martin Olsson, teamchef för verkställigheten i Helsingborg och Kristianstad.

text: Inspektionen inleddes med att Justitiekanslern kortfattat informerade om inspektionens syfte och inriktning. Därefter gav Sven Sjövall och Robert Nyström en kort presentation av Kronfogdemyndighetens organisation, ärendetyper och antalet ärenden.

text: Helsingborgskontorets förteträdare presenterade bl.a. statistik avseende handläggningstiderna för försäljning av fast egendom. Enligt kontoret sker det första försäljningsförsöket i 72 procent av försäljningsärendena inom fyra månader från det att ärendet överlämnas till försäljningsteamet. I 96 procent av fallen har det första försäljningsförsöket skett inom 6 månader.

text: I dagsläget har Helsingborgskontoret 32 försäljningsärenden som är äldre än 6 månader. Det är oftast praktiska problem – såsom gäldenärens ovilja att samarbeta – som orsakar dröjsmålen.

text: Under år 2013–2015 har handläggningstiderna avseende försäljning av fast egendom förkortats. Kompetensutveckling anses vara en av anledningarna till den positiva utvecklingen. Efter Europadomstolens avgörande den 25 juli 2013 i målet

text: Rousk mot Sverige

text: har dock fler anstånd börjat lämnas. Rousk-avgörandet har också gjort kartläggningen av gäldenärens egendom mer komplicerad, vilket har lett till längre handläggningstider i verkställighetsfasen.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande samtalet övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden. Justitiekanslern gjorde då bl.a. de iakttagelser som följer.

text: 4.2 Utmätningsordningen

text: En aspekt som granskades särskilt vid genomgången av de i avsnitt 3.2 omnämnda ärendena var hur bestämmelsen om den s.k. utmätningsordningen i

text: 4 kap. 3 § andra stycket utsökningsbalken

text: tillämpas. Enligt den angivna bestämmelsen ska – av utmätningsbar egendom – i första hand tas i anspråk sådan tillgång som kan användas till fordringens betalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären. I praktiken innebär detta att Kronofogdemyndigheten som huvudregel ska tillämpa följande utmätningsordning.

text: 1. Kontanta medel

text: 2. Banktillgodohavanden och andra likvida tillgångar som kan lyftas omedelbart

text: 3. Löneutmätning

text: 4. Fondandelar och aktier

text: 5. Övrig lös egendom

text: 6. Fast egendom

text: 7. Skepp, luftfartyg, tvistiga fordringar m.m.

text: En förutsättning för att denna utmätningsordning ska kunna upprätthållas är att Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut föregås av en adekvat utredning om gäldenärens anställnings- och inkomstförhållanden samt en undersökning av om denne har utmätningsbar egendom (s.k. tillgångsundersökning).

text: I denna del granskades särskilt frågan om i vilken utsträckning Europa-domstolens uttalanden i målet

text: Rousk mot Sverige

text: har fått genomslag i den praktiska tillämpningen. Den slutsats som kunde dras vid Justitiekanslerns granskning var att tillgångsundersökningarna skedde i en rimlig omfattning som var anpassad efter omständigheterna i varje enskilt fall. I de granskade ärendena hade också de riktlinjer som följer av utmätningsordningen regelmässigt efterföljts. Det kunde alltså konstateras att utmätning av t.ex. lös eller fast egendom inte förekom annat än då det framkommit att det saknades banktillgodohavanden etc. och möjlighet att (inom rimlig tid) driva in betalning för utmätningsfordringen genom löneutmätning.

text: I något fall hade ett beslut om utmätning av en bostadsrättslägenhet, som var värderad till ca 600 000 kr, upphävts efter överklagande på den grunden att som mest ca 60 000 kr skulle återstå för betalning av utmätningsfordringen sedan förrättningskostnader och bostadslån betalats. Med hänvisning till Europadomstolens nämnda avgörande bedömde tingsrätten att en exekutiv försäljning av bostadsrättslägenheten skulle innebära ett oproportionerligt ingrepp när pågående löneutmätning kunde förväntas leda till att utmätningsfordringarna blev betalda inom några år. Att tingsrätten i detta fall gjorde en annan bedömning än Kronofogdemyndigheten innebär inte på något sätt att Kronofogdemyndigheten kan kritiseras för sin tillämpning av utmätningsordningen, men fallet illustrerar att de avvägningar mellan borgenärens och gäldenärens intressen som måste göras ofta är svåra. Mot denna bakgrund var det med tillfredställelse som Justitiekanslern kunde konstatera att myndighetens ställningstaganden i nu berörda avseenden, att döma av de granskade ärendena, genomgående tycks grunda sig på väl avvägda tillgångsundersökningar och nyanserade avvägningar mellan gäldenärernas och borgenärernas motstående intressen. Vid samtal med myndighetens personal framgick också att det finns en stor medvetenhet om de särskilda krav på proportionalitetsbedömningar som följer av Rousk-avgörandet.

text: 4.3 Beslut om utmätning i enskilda mål

text: Granskningen kom i denna del att omfatta ca 50 enskilda mål inkomna under oktober 2014 samt de 10 äldsta pågående utmätningsärendena.

text: Utmätning ska ske så snart som möjligt efter det att de handlingar som behövs har kommit in till Kronofogdemyndigheten (4 kap. 10 § utsökningsbalken). Före

text: utsökningsbalken

text: gällde en tidsfrist på fyra veckor. Att tidsfristen slopats får enligt förarbetena (

text: prop. 1980/81:8

text: ) inte leda till att handläggningstiderna förlängs överlag. I doktrinen framhålls att förhållandena på området har ändrats i flera avseenden, bl.a. beträffande organisation, antalet mål och tekniska hjälpmedel. I fråga om tid för verkställande av utmätning får man räkna med att det numera ofta tar längre tid än vad som förutsattes vid tillkomsten av

text: utsökningsbalken

text: (Wallin m.fl., Utsökningsbalken: en kommentar, version den 1 augusti 2013, Zeteo-kommentaren till

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: Vid inspektionen framkom, i de fall där gäldenären inte redan var föremål för utmätning, att utmätningsbeslutet fattades ungefär fyra månader från det att ansökan om utmätning kom in till Kronofogdemyndigheten. Denna bedömning bekräftades av personalen vid Helsingborgskontoret. I de fall där utmätning redan pågick fattades ett tilläggsbeslut inom ca en månad.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning kan en genomsnittlig handläggningstid om fyra månader för att fatta beslut om utmätning i och för sig anses som problematisk i förhållande till det skyndsamhetskrav som uttrycks i

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: . Med hänsyn till skyndsamhetskravets allmänt hållna utformning kan dock handläggningstiden inte sägas vara oförenlig med regleringen. Justitiekanslern utgår från att kontoret likväl har en plan för att om möjligt på sikt få ned handläggningstiderna.

text: 4.4 Exekutiv försäljning av lös egendom

text: Granskningen kom i denna del att omfatta de 25 senast avslutade försäljningsärendena.

text: Försäljning av utmätt egendom sker genom Kronofogdemyndighetens försorg (

text: 8 kap. 1 § första stycket utsökningsbalken

text: ). Detta ska ske utan dröjsmål om inte hinder möter (

text: 8 kap. 3 § första stycket utsökningsbalken

text: ). Enligt andra stycket kan Kronofogdemyndigheten bevilja anstånd under vissa förutsättningar. Försäljning av lös egendom ska ske inom två månader från utmätningen såvida inte särskilda skäl föreligger (9 kap. 2 § utsökningsförordningen).

text: De försäljningsärenden avseende lös egendom som granskades gav inte anledning till någon anmärkning i fråga om handläggningstiderna. I ärenden där tidsfristen om två månader överskreds framkom omständigheter som gjorde överskridandet godtagbart, t.ex. beviljade anstånd och gäldenärers ovilja att samarbeta. Det ska dock framhållas att flera av de granskade ärendena avslutades utan att försäljning hade ägt rum.

text: 4.5 Handläggningstider vid exekutiv försäljning av fast egendom

text: Vad som har redovisats om regleringen i

text: 8 kap.

text: utsökningsbalken

text: gäller generellt även vid exekutiv försäljning av fast egendom. I 12 kap. utsökningsbalken föreskrivs därutöver särskilda tidsfrister vid exekutiv försäljning av fast egendom. Enligt

text: 12 kap. 11 § utsökningsbalken

text: bör utmätt fastighet säljas inom fyra månader från utmätningen eller, i vissa särskilt angivna fall, från det att begäran om försäljning kom in till Kronofogdemyndigheten, om inte hinder möter eller anstånd beviljas enligt

text: 8 kap. 3 § utsökningsbalken

text: . Anstånd får inte utan synnerliga skäl medges utöver ett år från nämnda tidpunkt.

text: Enligt Helsingborgskontorets egen statistik blir 72 procent av fastigheterna föremål för ett försäljningsförsök inom fyra månader från utmätning. Vid inspektionen uppkom fråga om hur handläggningstiderna hade beräknats. Av de upplysningar som lämnades av företrädare för Helsingborgskontoret framgår att en försäljningsanmälan enligt interna riktlinjer ska göras inom fem dagar från utmätningstillfället och att handläggningstiderna enligt statistiken exkluderar tid där anstånd har beviljats.

text: De 25 senast avslutade försäljningsärendena som granskades gav inte anledning till någon anmärkning i fråga om handläggningstiden.

text: Vid granskningen av de tio äldsta ännu inte avslutade ärendena gjorde inspektionsgruppen följande iakttagelser.

text: Dnr F-7-02-12

text: I början av år 2002 begärde en konkursförvaltare för ett konkursbos räkning att en fastighet skulle säljas exekutivt. Fastigheten såldes på exekutiv auktion samma år. Konkursen avslutades den 1 april 2004 genom att Stockholms tingsrätt beslutade att skriva av konkursen enligt

text: 10 kap. 1 § konkurslagen

text: . Tingsrätten fastställde samtidigt konkursförvaltarens arvode och kostnadsersättning och beslutade att viss del av arvodet respektive kostnadsersättningen skulle utgå ur likviden för den försålda fastigheten (jfr

text: 14 kap. 18 § konkurslagen

text: Såvitt framgår av handlingarna i ärendet har konkursförvaltaren därefter inte vänt sig till Kronofogdemyndigheten för att få arvode och kostnadsersättning utbetald. Enligt uppgift från Kronofogdemyndighetens personal har myndigheten inte lyckats komma i kontakt med konkursförvaltaren. Att några sådana försök har förekommit finns dock inte dokumenterat i ärendet. Först i slutet av juni 2015 vände sig Kronofogdemyndigheten till Stockholms tingsrätt för att få besked om konkursen var avslutad och vilken ersättning konkursförvaltaren hade tillerkänts. Tingsrätten översände protokollet med beslut till Kronofogdemyndigheten per mail den 23 juni 2015.

text: Justitiekanslern konstaterar att det har förekommit anmärkningsvärt långa perioder av inaktivitet i ärendet. De brister som uppmärksammats tyder på att bevakningssystemet vid försäljningsfunktionen inte har fungerat tillfredsställande i detta fall.

text: Dnr F-327-02-08

text: Sedan en fastighet år 2003 sålts på exekutiv auktion kunde ett skuldebrev i original inte återfinnas hos banken. Kronofogdemyndighetens handläggare hade år 2005 och i juni 2006 viss kontakt med banken angående detta. Därefter vidtogs inte någon åtgärd från Kronofogdemyndighetens sida förrän i juni 2014, då en ny kontakt togs med banken. Vidare ägde ett par kontakter rum mellan Kronofogdemyndigheten och banken under hösten 2014. Den senaste dagboksnoteringen hos Kronofogdemyndigheten är från den 3 november 2014. Enligt den noteringen skulle banken se till att förkommet pantbrev (rätteligen skuldebrev) dödas. Myndighetens bevakning av ärendet flyttades då fram sex månader, dvs. till maj 2014. Någon uppföljning från Kronofogdemyndighetens sida tycks därefter inte ha skett.

text: Även i detta ärende har det således förekommit långa perioder av inaktivitet vid handläggningen till synes på grund av brister i bevakningssystemet.

text: Dnr F-2277-11-07

text: Kronofogdemyndigheten utmätte i juni 2011 en fastighet för vilken gäldenären var registrerad som lagfaren ägare vid utmätningen. Efter utmätningsbeslutet gjorde gäldenären, med hänvisning till ett köpebrev, gällande att han hade sålt fastigheten före utmätningsbeslutet. Den nya ägaren sökte och beviljades lagfart. Kronofogdemyndigheten ställde in en planerad exekutiv försäljning av fastigheten under hösten 2011 på grund av att det rådde osäkerhet om en köpare, vid angivna förhållanden (bruten lagfartskedja), skulle kunna beviljas lagfart.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att Kronofogdemyndigheten avvaktade med den exekutiva auktionen, i syfte att undvika ett framtida skadestånds-anspråk, och i november 2011 kontaktade Inskrivningsmyndigheten i Eksjö för att få svar på vissa frågor. Även Lantmäteriet lämnade synpunkter. I mars 2012 skickade den fastighetsförsäljare som hade utrett frågan ett mail till bl.a. försäljningscheferna på Kronofogdemyndigheten där han redovi-sade sin bedömning att fastigheten tills vidare inte kunde säljas. I september 2013 skickades en förfrågan till en kronofogde om ny tid kunde sättas ut för auktion. I februari 2014 meddelade kronofogden att han hade lämnat frågan till sin chef för utredning. Av dagboksanteckningar under senare delen av år 2014 och år 2015 framgår att det råder olika uppfattningar om hur frågan ska hanteras. Enligt den senaste dagboksanteckningen i ärendet den 6 juli 2015 ska ett försäljningsförsök ske. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet har något sådant försök inte skett.

text: Justitiekanslern har förståelse för att de rättsliga frågorna i ärendet har varit svårbedömda och att detta kan ha påverkat handläggningstiden. Med hänsyn till att relativt långa perioder av inaktivitet har förekomit verkar det dock som att ärendet inte har varit så prioriterat som det borde ha varit. Justitiekanslern noterar också att det mer än tre månader efter ställningstagandet att ett försäljningsförsök skulle ske inte synes ha företagits någon åtgärd för att genomföra försäljningen.

text: 4.6 Delgivning

text: Vid granskningen konstaterades att svårigheter med att delge gäldenärer utmätningsbeslut fick till följd att ett förhållandevis stort antal mål hölls öppna under längre tid än som annars hade varit nödvändigt. I flera av dessa mål finns det skäl att ifrågasätta om myndigheten har agerat med tillräcklig kraft för att få till stånd en snabbare delgivning. Det noteras att det inte verkar finnas några enhetliga rutiner för bevakning av att delgivning sker eller att eventuella sådana rutiner i vart fall inte efterlevs fullt ut. Det inne-bär att flera ärenden har varit öppna under lång tid utan att några förnyade delgivningsförsök har gjorts.

text: Det framkom att myndigheten var medveten om de nu påtalade problemen och att särskilda utbildningsinsatser för att öka kunskapen om regelverket om delgivning hade planerats redan före Justitiekanslerns inspektion.

text: 5. Avslutande samtal

text: Justitiekanslern redogjorde vid ett avslutande samtal övergripande för de iakttagelser som gjordes av inspektionsgruppen. Vid samtalet hade samtliga anställda vid Helsingborgskontoret getts möjlighet att delta.

text: Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett mycket gott och vänligt bemötande från Kronofogdemyndighetens personal under inspektionen.

text: Vid inspektionen deltog byråchefen Daniel Kjellgren, föredragandena Nedim Salcic, Ralf Järtelius, Carin Häckter och Maria Wagermark, notarien Christoffer Lundqvist samt assistenten Anne-Christine Forsman.