title: Ersättningsposten förlorad arbetsförtjänst har ansetts omfatta utebliven ersättning för arbete vid kriminalvårdsanstalt

text: Ersättning skall utgå till DJ med 608 kr för förlorad arbetsförtjänst och 1 809 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: DJ var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 24 september - 10 oktober 2002 på grund av misstanke om grov skadegörelse. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts. Samtidigt som DJ var frihetsberövad i det aktuella ärendet avtjänade han ett fängelsestraff.

text: DJ har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 800 kr och för extra lidande under den tid han var häktad med 1 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 1 809 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: DJ har inkommit med synpunkter på åklagarens yttrande och kompletterat utredningen med ett kontoutdrag.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den som varit häktad på grund av misstanke om brott har, enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen), rätt till ersättning av staten bl.a. om förundersökning avslutas utan att åtal väcks. DJ är därmed i princip berättigad till ersättning.

text: De omständigheter som åklagaren anfört i sitt yttrande, bl.a. att DJ vägrade medverka i utredningen, är inte sådana att det enligt Justitiekanslern finns förutsättningar att jämka ersättningen enligt 6 § andra stycket frihetsberövandelagen.

text: Av 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen följer emellertid att ersättningen kan sättas ned efter vad som är skäligt om tiden för frihetsberövandet har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd.

text: Av utredningen framgår att DJ när han anhölls och häktades var intagen i kriminalvårdsanstalt för avtjänande av ett tidigare ådömt fängelsestraff. Något avbrott i verkställigheten har inte skett. Han har alltså fått tillgodoräkna sig frihetsberövandetiden som verkställighet av fängelsestraffet. Någon särskild ersättning för att frihetsberövandet varit mer påfrestande under tiden för anhållande och häktning bör - i enlighet med den praxis som Justitiekanslern tillämpar - inte utgå. Justitiekanslern avslår därför DJ:s begäran vad avserlidande.

text: DJ har vidare begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst i form av tidlön för deltagande i programverksamhet på anstalten. Sådan tidlön får anses vara en arbetsförtjänst i lagens mening. DJ har förlorat denna arbetsförtjänst under tiden för anhållande och häktning. Det förhållandet att han fått tillgodoräkna sig denna tid vid verkställighet av fängelsestraffet kan inte inverka på rätten till ersättning i denna del.

text: DJ har till stöd för sin begäran inkommit med kontoutdrag som huvudsakligen hänför sig till januari 2003. Vid telefonkontakt med anstalten i Norrköping har framkommit att DJ anlände till anstalten den 23 september 2002, dvs. en dag innan han blev anhållen. Vidare har uppgetts att de intagna under den första veckan inte deltar i programverksamheten. Någon ersättning för förlorad arbetsförtjänst kan därför inte utgå för perioden 24 - 30 september 2002. Då någon programverksamhet inte bedrivs under lördagar och söndagar kan ersättning inte heller utgå för sådana dagar, i detta fall den 5 och 6 oktober.

text: Mot bakgrund av vad som anförts finner Justitiekanslern att DJ är berättigad till ersättning för 8 dagars förlorad arbetsförtjänst. Timlönen var 9,50 kr. Ersättningen i denna del bestäms därför till (9,50 kr x 8 timmar x 8 dagar =) 608 kr. Då inkomsten enligt

text: 8 kap. 25 § inkomstskattelagen (1999:1229)

text: inte är skattepliktig innehåller Justitiekanslern ingen preliminärskatt på beloppet.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till beslut om utmätning samt behand¬ling av uppgifter i kronofogdemyndighetens verksamhet

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner YS ersättning med 12 820 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till honom.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Ett företag ansökte i juni 2008 om verkställighet av betalningsskyldighet för YS. Ansökan gavs in till Kronofogdemyndigheten tillsammans med ett betalningsföreläggande som Örnsköldsviks tingsrätt hade utfärdat den 1 november 1988. Kronofogdemyndigheten beslutade om verkställighet genom utmätning av lön.

text: I samband med att YS gjorde en invändning om preskription uppmärksammade Kronofogdemyndigheten att betalningsföreläggandet inte avsåg YS personligen utan ett handelsbolag som han hade varit bolagsman i. Kronofogdemyndigheten beslutade mot den bakgrunden, vid omprövning den 25 maj 2015, att avslå företagets ansökan om verkställighet. Sammanlagt hade då 12 820 kr utmätts hos YS.

text: På YS:s begäran beslutade Kronofogdemyndigheten den 24 juni 2015 att de uppgifter om skulden som fanns i utsöknings- och indrivningsdatabasen skulle rättas genom blockering. Uppgifterna ansågs missvisande.

text: Anspråket m.m.

text: YS har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 25 640 kr, varav 12 820 kr avser ekonomisk skada och 12 820 kr avser ideell skada. Han har anfört bl.a. följande. Kronofogdemyndigheten har beslutat att han inte haft något som helst betalningsansvar gentemot det företag som ansökte om verkställighet. Han vill därför att de medel som har utmätts ska betalas tillbaka till honom. Han anser dessutom att ett lika stort belopp ska betalas som ersättning för den ideella skada som han har åsamkats.

text: Kronofogdemyndigheten har lämnat över anspråket till Justitiekanslern och föreslagit att YS ska få ersättning för ekonomisk skada med 12 820 kr och att han dessutom ska få viss ersättning för ideell skada.

text: Kronofogdemyndigheten har anfört bl.a. följande. Verkställighetsåtgärder har genomförts under tiden 2008–2015 trots att det inte hade getts in någon exekutionstitel som gällde mot YS. Myndigheten har därigenom gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel. Det får antas att YS har lidit ekonomisk skada med det belopp han tvingats att betala. När det gäller ideell skada kan ersättning i detta fall inte utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Ersättning bör inte heller utgå med stöd av Europakonventionen. Med hänsyn till att YS varit registrerad som gäldenär i ett mål hos Kronofogdemyndigheten i ca sju år bör han däremot få viss ersättning med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: YS ska få ersättning för ren förmögenhetsskada

text: En fråga om skadestånd på grund av fel vid utmätning ska i första hand prövas enligt

text: skadeståndslagen

text: . Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § 1

text: i denna lag ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Justitiekanslern konstaterar att utmätning hos en bolagsman för ett handelsbolags skulder förutsätter att det finns en särskild exekutionstitel mot bolagsmannen (jämför rättsfallet

text: NJA 1976 s. 320

text: ). Någon sådan hade inte getts in i YS:s fall. Justitiekanslern anser därmed, i likhet med Kronofogdemyndigheten, att utmätningen av YS:s medel är att betrakta som ett skadeståndsgrundande fel.

text: YS kan som bolagsman ha haft ansvar för handelsbolagets skuld även om den aktuella exekutionstiteln inte gällde mot honom. Utredningen ger dock inte underlag för någon säker slutsats. Osäkerheten bör i denna situation bäras av staten och Justitiekanslern anser därför, i likhet med Kronofogdemyndigheten, att utmätningen får anses ha lett till ren förmögenhetsskada för YS motsvarande det belopp som har utmätts. YS ska därför få begärd ersättning i denna del.

text: YS ska inte få ersättning för ideell skada

text: YS har begärt ersättning även för ideell skada (kränkning). Han har inte tydligt angett om anspråket grundar sig på själva utmätningen eller på att han förekommit som gäldenär i målet i Kronofogdemyndighetens register. Frågorna hänger dock ihop och båda sakerna bör därför prövas.

text: Frågan om ersättning för ideell skada till följd av själva utmätningen ska prövas enligt

text: skadeståndslagen

text: medan frågan om ersättning för ideell skada till följd av registreringen i Kronofogdemyndighetens databas ska prövas enligt personuppgiftslagen. Av Högsta domstolens praxis följer vidare att ersättning för ideell skada också kan utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: I det följande prövar Justitiekanslern därför om YS har rätt till ersättning för ideell skada (1) enligt skadeståndslagen, (2) enligt personuppgiftslagen eller (3) på grund av en överträdelse av Europakonventionen.

text: (1) Ingen ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ersätta skada på grund av att någon kränks på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Även om Kronofogdemyndighetens handläggning i YS:s fall har varit felaktig finns det inte stöd för att den har innefattat något typiskt sett integritetskränkande brott. YS har därför inte rätt till ersättning för ideell skada med stöd av bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: (2) Ingen ersättning med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: Justitiekanslern konstaterar att uppgifter om det aktuella målet har registrerats och lagrats i Kronofogdemyndighetens utsöknings- och indrivningsdatabas, men att uppgifterna på begäran av YS genom beslut den 24 juni 2015 har rättats genom blockering. YS har angetts som gäldenär i målet och det har funnits uppgifter bl.a. om den aktuella skuldens storlek och vilket företag som har varit sökande.

text: Behandlingen av uppgifterna har omfattats av lagen om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet (KFMdbL). När personuppgifter behandlas enligt den lagen gäller flera av de grundläggande kraven i personuppgiftslagen. De personuppgifter som behandlas ska således vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. De ska också vara riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med bl.a. dessa krav har orsakat. Detta framgår av 3 kap. 3 § KFMdbL och 48 § personuppgiftslagen. Enligt 3 kap. 3 a § KFMdbL ska myndigheten vidare, på begäran av den registrerade, snarast rätta, blockera eller utplåna sådana uppgifter som (1) inte har behandlats i enlighet med KFMdbL eller anslutande författningar eller (2) är missvisande i fråga om den registrerades vilja eller förmåga att uppfylla sina ekonomiska förpliktelser.

text: Justitiekanslern ska mot denna bakgrund pröva om de personuppgifter som har behandlats i YS:s fall har varit adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen samt om de har varit riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella. Om dessa grundläggande krav inte har varit uppfyllda kan YS ha rätt till ersättning för ideell skada.

text: Det kan noteras att de aktuella personuppgifterna har rättats för att de har ansetts missvisande, inte för att de ansetts stå i strid med de ovan nämnda kraven. Den bedömningen kan därmed enligt Justitiekanslern inte med automatik ligga till grund för ett beslut i fråga om skadestånd. En självstän-dig bedömning av om uppgifterna har varit adekvata, relevanta och riktiga måste i stället göras.

text: Vad som menas med att personuppgifter ska vara adekvata, relevanta och riktiga är inte alldeles lätt att avgöra. Det går att anlägga olika perspektiv på saken och frågan har bedömts på något olika sätt i olika sammanhang.

text: I ett strikt perspektiv kan man säga att alla uppgifter är riktiga som på ett korrekt sätt avspeglar något som faktiskt har hänt hos den diarieförande myndigheten (jämför

text: prop. 2007/08:116 s. 14

text: ). I den juridiska litteraturen har detta beskrivits på följande sätt (se Öman och Lindblom, Personuppgiftslagen, En kommentar , fjärde upplagan, s. 206 f.).

text: En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade uppgiften ska spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen.

text: I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena (jämför

text: SOU 2001:100 s. 177

text: f. om uppgifter som vittnen lämnat i domstol och

text: SOU 2002:113 s. 275

text: f. om uppgifter som en misstänkt lämnat under förundersökning, jämför härtill

text: SOU 2008:87 s. 221

text: f.). På motsvarande sätt får man betrakta sådana i sak felaktiga personuppgifter som kan upptäckas vid en revision (jämför

text: prop. 1998/99:34 s. 67

text: ff.). […]

text: Registerförfattningsutredningen uttryckte det så att man bör ha som utgångspunkt att en uppgift, trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande, inte är oriktig i den bemärkelsen att den ska rättas, om uppgiften korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessutom behövs i verksamheten (

text: SOU 1999:105 s. 286

text: , se också t.ex.

text: SOU 2002:113 s. 275

text: f.,

text: SOU 2003:34 s. 195

text: SOU 2004:106 s. 154

text: f.,

text: SOU 2006:18 s. 237

text: och

text: SOU 2008:87 s. 222

text: ), och regeringen framhöll i samma lagstiftningsärende att bedömningen av om en uppgift ska anses vara oriktig eller inte, dvs. om uppgiften ska rättas, måste göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen (

text: prop. 2000/01:33 s. 107

text: Regeringen har också ansett att det inte är fråga om en felaktig uppgift i lagens mening om en skattemyndighet t.ex. har registrerat en person som misstänkt för visst brott, men misstanken under ett senare skede av utredningsarbetet inte längre visar sig hållbar (

text: prop. 1998/99:34 s. 40

text: , jämför i fråga om polisens registrering av brottsmisstankar

text: SOU 2001:92 s. 185

text: Som framgår finns det alltså flera förarbetsuttalanden som ger stöd för synsättet att en uppgift – trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande – inte är oriktig i lagens mening om den korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessutom behövs i densamma. Detta synsätt kan ibland leda till otillfredsställande resultat, t.ex. att personuppgifter inte rättas, och lagstiftaren har därför infört den bestämmelse som innebär att uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet ska rättas inte bara när de är oriktiga utan också när de är missvisande (se Finansdepartementets PM Rättelse av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet och

text: prop. 2007/08:116

text: Ett delvis annorlunda perspektiv framgår av Högsta förvaltningsdomstolens avgöranden

text: RÅ 2006 ref. 86

text: RÅ 2006 not. 140

text: RÅ 2007 not. 86

text: och

text: RÅ 2007 not. 87

text: . Avgörandena gäller rättelse enligt 3 kap. 3 a § KFMdbL och innebär att det i detta sammanhang inte räcker att uppgifterna i utsöknings- och indrivningsdatabasen återspeglar vad som faktiskt hänt i målet, t.ex. att det kommit in en ansökan om indrivning, för att behandlingen ska anses stå i överensstämmelse med

text: personuppgiftslagen

text: . För att uppgifterna ska anses vara adekvata och relevanta bör det enligt domstolen också finnas en fordran som kan verkställas enligt utsökningsbalken vid tidpunkten för registreringen. Om gäldenären vid den tidpunkten redan har betalat beloppet eller, vad gäller skattefordringar, fått anstånd med betalning av skatten finns det inte någon sådan fordran. Uppgifterna är då inte adekvata och relevanta.

text: Det finns således en viss motsättning mellan det synsätt som framgår av bl.a. förarbetsuttalanden och det synsätt som Högsta förvaltningsdomstolen har anlagt. Det bör emellertid observeras att Högsta förvaltningsdomstolens uttalanden har gjorts i fall som behandlat frågan om rättelse.

text: Justitiekanslerns praxis i ärenden om ersättning enligt 48 § personuppgiftslagen innebär att bedömningen av om uppgifter ska anses vara adekvata, relevanta och riktiga sker utifrån det striktare synsättet, dvs. uppgifterna bedöms utifrån vad som faktiskt har hänt hos myndigheten. Om uppgifterna har avspeglat händelseförloppet korrekt har de således ansetts vara adekvata, relevanta och riktiga (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 9 januari 2006 i ärende nr 2937-04-42, den 6 december 2006 i ärende nr

text: och den 6 november 2015 i ärende nr

text: I YS:s fall gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Justitiekanslern konstaterar att Kronofogdemyndigheten är skyldig att registrera enskilda mål i utsöknings- och indrivningsdatabasen och att då bl.a. registrera en fysisk persons identitet. Yrkanden och grunder ska också registreras, liksom beslut, betalning, redovisning och övriga åtgärder (se 1 kap. 5 § utsökningsförordningen [1981:981] och 2 kap. 5 § KFMdbL).

text: Utsöknings- och indrivningsdatabasen fungerar därmed som ett diarium som avspeglar vad som faktiskt händer i ett mål. Ett ändamål med behandlingen i databasen är också att tillhandahålla den information som behövs i Kronofogdemyndighetens verksamhet för verkställighet (se 2 kap. 2 § KFMdbL).

text: I YS:s fall är det som faktiskt har hänt att en ansökan om verkställighet har kommit in till Kronofogdemyndigheten och att myndigheten har beslutat om verkställighet genom utmätning av lön. Uppgifter om detta har registrerats och lagrats i databasen, som alltså har avspeglat vad som har hänt i målet. Det har inte kommit fram att Kronofogdemyndigheten skulle ha behandlat andra uppgifter än sådana som enligt KFMdbL får behandlas i databasen eller att uppgifterna skulle ha behandlats för otillåtna ändamål.

text: Justitiekanslern bedömer därmed att uppgifterna har varit adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och att de också har varit riktiga. Eftersom verkställighetsåtgärderna pågick till 2015 har uppgifterna även varit aktuella. Att utmätningen var felaktig, eftersom exekutionstiteln rätteligen inte gällde mot YS, medför inte att uppgifterna ska anses ha behandlats i strid med KFMdbL på det sätt som förutsätts för att skadestånd ska utgå. De rättsfall från Högsta förvaltningsdomstolen som har nämnts i det föregående har avsett frågan om rättelse och inte rätten till skadestånd. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern således att YS inte har rätt till ersättning med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: (3) Överträdelse men ingen ersättning med stöd av Europakonventionen

text: I artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen anges att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser.

text: Justitiekanslern konstaterar att utmätningen av YS:s medel utgör ett intrång i hans egendomsskydd enligt den nämnda artikeln. Intrånget kan inte anses ha skett i enlighet med lag, eftersom utmätning hos en bolagsman för ett handelsbolags skulder enligt rättspraxis förutsätter att det finns en särskild exekutionstitel mot bolagsmannen. YS:s egendomsskydd får alltså anses ha åsidosatts genom Kronofogdemyndighetens utmätning.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär detta att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller också gottgöra en kränkning som redan har inträffat.

text: Konventionsstaterna har en viss frihet att bestämma hur förpliktelserna enligt artikel 13 ska uppfyllas. En överträdelse av konventionen behöver inte alltid medföra ekonomisk ersättning, även om det i princip måste finnas en sådan möjlighet. Gottgörelse kan ske i andra former. I vissa fall kan konstaterandet att en kränkning skett i sig vara tillräckligt som gottgörelse för en skada (se

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: med hänvisningar).

text: Att en kränkning av YS:s egendomsskydd har skett är konstaterat genom detta beslut. Genom beslutet får YS även ersättning för den ekonomiska skada som han, trots vissa oklarheter, får anses ha lidit. Kronofogdemyndigheten har vidare gjort vad myndigheten kunnat för att reparera skadan. Ansökan om verkställighet har således avslagits genom ett omprövningsbeslut och registeruppgifter har rättats genom blockering.

text: Det får anses att YS i och med dessa åtgärder har fått tillräcklig gottgörelse för överträdelsen av Europakonventionen. Till den bedömningen bidrar att den felaktiga utmättningen har avsett ett relativt litet belopp, att verkställighetsbesluten genomgående har kunnat överklagas och att det saknas konkreta uppgifter om vilka konsekvenser felet fått för YS.

text: Justitiekanslern finner därmed att YS inte har rätt till ersättning för ideell skada med anledning av att hans rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts. Eftersom han inte heller har rätt till sådan ersättning på någon annan grund kan han endast få ersättning för sin ekonomiska skada.

type: avgorande


title: Handläggningstiden för en patentansökan

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: HB ansökte den 31 maj 2012 hos Patent- och registreringsverket (PRV) om patent för uppfinningen ”Fundament för elektriska smältugnar”. Patent för uppfinningen meddelades den 17 februari 2015. Handläggningstiden för ansökan var alltså 2 år och 9 månader (eller 33 månader).

text: I en anmälan hit har HB gjort gällande att PRV:s handläggningstid har varit alltför lång, att denna har inneburit att han gått miste om möjligheterna att ansöka om internationellt patent för uppfinningen och att orsaken till den långa handläggningstiden skulle vara bl.a. personalbrist hos PRV. Han har även anmärkt att PRV inte har informerat honom om möjligheterna att återta en ingiven ansökan för att ansöka på nytt eller reglerna om prioritet för en ansökan som görs utomlands avseende samma uppfinning.

text: Justitiekanslern har beslutat att granska HB:s klagomål mot PRV närmare, framför allt när det gäller påståendet om att handläggningstiden har varit alltför lång. Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från PRV och även besökt PRV:s webbplats.

text: Av PRV:s yttrande hit framgår i huvudsak följande.

text: PRV:s övergripande mål när det gäller handläggning av patentansökningar är att ge sökanden ett patent av god kvalité. När det gäller handläggningstider är det PRV:s målsättning att ett tekniskt föreläggande ska meddelas inom sju månader från inlämningsdagen och att ett slutligt beslut ska ges inom 36 månader för samtliga ansökningar (och inom 24 månader för 85 procent av ansökningarna).

text: Av

text: 1 kap. 2 § patentlagen (1967:837)

text: framgår att patent endast kan meddelas för uppfinningar som är nya i förhållande till vad som blivit känt före ansökningsdagen och dessutom skiljer sig väsentligt därifrån. Nyhetsgranskningen av en patentansökan är oerhört komplex, bl.a. måste den granskande patentingenjören gå igenom ett stort material och göra många strategiska val och avgränsningar.

text: I en patentansökan ska bl.a. patentkravet anges, dvs. bestämda uppgifter om det som ska skyddas genom patentet (

text: 2 kap. 8 § patentlagen

text: ). Patentkravet är styrande för ansökan, vilket innebär att det inte kan ändras under handläggningens gång på så sätt att ett nytt område begärs skyddat (

text: 2 kap. 13 § patentlagen

text: ). Om så är fallet måste istället en ny patentansökan ges in. Det är i förhållande till det angivna patentkravet som nyhetsgranskningen görs. Genom reglerna om prioritet (

text: 1 kap. 6 § patentlagen

text: ) finns möjlighet att ansöka om patent utomlands under tiden som ansökan om patent handläggs i Sverige. Reglerna om prioritet innebär att ansökan i utlandet ska anses ha skett samtidigt som den svenska i nyhetshänseende. Ett beviljat patent gäller från patentansökans ingivningsdag (

text: 4 kap. 40 § patentlagen

text: Vid hög arbetsbelastning prioriterar PRV att upprätthålla tiderna för de tekniska föreläggandena. Att handläggningstiden är kort i denna handläggningsfas är viktigt av många skäl. Det är bl.a. genom denna första tekniska granskning som sökanden får information om det kommer att finnas förutsättningar att bevilja ett patent.

text: I det aktuella ärendet gjordes en första teknisk granskning av anmälan i december 2012. PRV uppfattade då att uppfinningen avsåg ett tipp- och skakbart fundament för smältugnar och en process där detta fundament utnyttjades. Den granskande patentingenjören gjorde bedömningen att uppfinningen saknade uppfinningshöjd. I ett föreläggande till HB den 21 december 2012 anfördes därför hinder mot patent.

text: Efter föreläggandet inleddes en dialog mellan HB och PRV där sökanden kompletterade ansökan och förtydligade den i omgångar, vilket resulterade i ett nytt patentkrav. I ett föreläggande den 30 juni 2014 noterade PRV att det nya patentkravet saknade stöd i grundhandlingarna och att ändringen därför utgjorde en otillåten utvidgning av den ursprungliga patentansökan. PRV föreslog ett annat patentkrav som granskaren bedömde som patenterbart och bistod med förslag på de ändringar som behövde göras i beskrivningen av uppfinningen m.m.

text: HB förklarade under hösten 2014 att han ville göra ändringar i det patentkrav som PRV hade föreslagit. PRV upplyste då om att en kompletteringsgranskning behövde göras. En sådan gjordes av PRV under hösten. Inga nya hinder mot patent hittades och ett slutföreläggande meddelandes den 29 oktober 2014. Efter att detta hade besvarats meddelade PRV den 14 november 2014 att patentet kunde godkännas förutsatt att ansökningsavgiften betalades. HB ansökte då om befrielse från avgiften. Efter att denna fråga hade prövats meddelades patent för uppfinningen den 17 februari 2015.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: finns vissa allmänna krav angivna för myndigheterna när dessa handlägger ärenden där enskilda är parter. Där anges bl.a. att varje ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det anges även att myndigheten ska sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt och underlätta för den enskilde att ha med myndigheten att göra. Av

text: 4 § förvaltningslagen

text: framgår att myndigheten ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde.

text: Det är naturligtvis mycket viktigt att ärenden om patent handläggs skyndsamt, främst med hänsyn till de stora ekonomiska värden som kan stå på spel. Som PRV har redogjort för är det dock av högsta vikt att nyhetsgranskningen av det tilltänka patentet görs med stor omsorg. Av utredningen framgår att den granskningen är både komplex och tidskrävande.

text: PRV har i sitt yttrande redogjort för den interna målsättning som finns när det gäller handläggningstiderna och hur olika delar av handläggningen prioriteras. PRV har även förklarat de bestämmelser som finns till skydd för den enskilde under handläggningen (bl.a. att patentet gäller från ansökans ingivningsdag och att reglerna om prioritet kan anföras vid en ansökan utomlands).

text: I det aktuella fallet har PRV följt de handläggningstider som finns uppställda för verksamheten genom att dels göra en första teknisk granskning av ansökan inom 7 månader, dels meddela ett slutligt beslut inom 36 månader från ansökningsdagen. Utredningen visar även att PRV har varit i kontakt med sökanden många gånger både i skrift och muntligen för att underlätta och påskynda handläggningen. Det finns även lättillgänglig information på PRV:s hemsida om bl.a. villkor för patent och vad man ska tänka på om man vill ansöka om patent utomlands. Det har även visat sig att det funnits goda skäl för de prioriteringar som PRV har gjort i verksamheten.

text: Sammanfattningsvis ger det som framkommit i utredningen här inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller uttalanden från Justitiekanslerns sida. Ärendet ska därför avslutas.


title: Anspråk enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder

text: På ersättningen för lidande och förlorad arbetsförtjänst ska ränta utgå enligt

text: 6 § räntelagen

text: på ett belopp om 4 750 000 från den 20 februari 2019 till dess betalning sker.

text: Utbetalning av ersättning sker normalt inom tio arbetsdagar från beslutets datum. Ersättning för förlorad arbetsförtjänst är skattepliktig inkomst.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA dömdes den 2 augusti 2010 av Solna tingsrätt för mord till fängelse 13 år. Svea hovrätt ändrade den 21 oktober 2010 tingsrättens dom endast på så sätt att påföljden bestämdes till fängelse 15 år. Den 21 mars 2018 beviljade Högsta domstolen AA resning i fråga om bl.a. ansvar för mord och förordnade att målet i de resta delarna skulle tas upp på nytt i hovrätten. Den 7 september 2018 frikände Svea hovrätt AA från åtalet för mord.

text: AA har varit frihetsberövad under perioderna den 17 mars 2010 – 22 april 2010 och den 21 juni 2010 – 24 augusti 2018. Sammantaget har han alltså varit frihetsberövad i åtta år och tre månader.

text: Anspråket m.m.

text: AA har begärt ersättning med 25 000 000 kr inklusive ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 20 februari 2019 till dess full betalning sker. Av beloppet avser – som det får förstås – 21 106 351 kr lidande, 2 750 000 kr förlorad arbetsförtjänst och 1 143 649 kr uteblivet arv. Han har även begärt ersättning för ombudskostnader med sammanlagt 447 561 kr för 158,5 timmars arbete samt för vissa utlägg och tidsspillan.

text: Ersättningen för lidande ska i första hand utgå med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) samt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: och i andra hand med stöd av

text: 3 kap.

text: och

text: 4 §§

text: skadeståndslagen

text: . Ersättningen för ren förmögenhetsskada ska utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: Till stöd för att ersättningen för lidande ska utgå med ett förhöjt belopp har AA anfört i huvudsak följande.

text: Han dömdes för ett allvarligt brott och satt häktad en längre tid med restriktioner. Lagföringen av honom har varit förenad med stor medial uppmärksamhet. Hans liv har slagits i spillror och han har förlorat kontakten med både vänner och anhöriga. Han har även förlorat ett förstahandskontrakt till en hyresrätt och möjligheten att i framtiden skaffa sig en tryggad anställning. Under tiden i anstalt misshandlades han av andra intagna och tvingades till sjukhusvård. Hans mor avled under tiden han var intagen i anstalt och han fick inte möjlighet att prata med henne dessförinnan eller närvara på hennes begravning.

text: Såväl Polismyndigheten som Åklagarmyndigheten har allvarligt misskött utredningen mot honom. Brottsutredningen styrdes på ett sådant sätt att han utpekades som gärningsman. Polisen har bl.a. begravt uppgifter som talade till hans fördel i den s.k. slasken och telefonavlyssning har raderats. Det gjordes inte heller någon brottsplatsundersökning i ärendet. Åklagaren har även vilselett domstolarna genom diverse påståenden som saknat stöd i förundersökningen. Omständigheterna är därmed sådana att han bör tillerkännas förhöjd ersättning. Eftersom han inte fått en rättvis rättegång har hans rättigheter enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: kränkts. Att utredningen mot honom misskötts medför att ersättning i andra hand bör utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Det fanns ett testamente till förmån för honom från brottsoffret. I och med att han dömdes för mord kunde han inte göra testamentet gällande. Han gick därmed miste om ett arv uppgående till 1 143 649 kr. Ersättning för detta bör utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Till stöd för sitt anspråk har AA, utöver testamentet, lämnat in ett läkarintyg från den 30 januari 2019, en bouppteckning och ett överlåtelseavtal samt ett utdrag från förundersökningen mot honom i form av en tjänsteanteckning.

text: Åklagarmyndigheten har lämnat ett yttrande och tillstyrkt att ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen ska betalas ut.

text: Justitiekanslern har den 19 november 2018 beviljat AA förskott genom att utge ersättning för lidande med 4 500 000 kr.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har, utöver det ingivna materialet, tagit del av de resta domarna mot AA (tingsrättens mål nr B 561-10 samt hovrättens mål nr B 6903-10 och 2860-18) liksom av Högsta domstolens beslut om resning (mål nr

text: Ö 4066-17

text: Justitiekanslern har även hämtat in ett intyg från Försäkringskassan.

text: Allmänna utgångspunkter

text: Skadestånd enligt frihetsberövandelagen

text: Enligt 2 § frihetsberövandelagen har den som varit berövad friheten som anhållen under en tid av minst 24 timmar i sträck eller häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om det meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. Detsamma gäller enligt 4 § frihetsberövandelagen för den som avtjänat ett fängelsestraff om det, efter t.ex. resning, meddelas frikännande dom eller döms ut en mindre ingripande påföljd.

text: Ersättning kan enligt 7 § frihetsberövandelagen utgå för bland annat lidande och förlorad arbetsförtjänst. En grundläggande förutsättning för ersättning är att skadan har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller skador som inte direkt följer av frihetsinskränkningen utan som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet.

text: Reglerna i frihetsberövandelagen bygger på att ersättningsansvaret är strikt, dvs. det krävs inte att det har förekommit fel eller försummelse.

text: Skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: och Europakonventionen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018).

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol.

text: En grundläggande förutsättning för den frivilliga skadereglering som Justitiekanslern bedriver är att de omständigheter som åberopas till stöd för att en viss skada har inträffat i princip är klarlagda och ostridiga. Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. En allmän skadeståndsrättslig princip är att det ska föreligga ett adekvat orsakssamband mellan det felaktiga handlandet och själva skadan. Det brukar uttryckas på så sätt att orsakssambandet mellan handlandet och skadan inte får vara alltför svårförutsebart, säreget eller avlägset. Om så är fallet ersätts inte skadan. Det är den som begär ersättning som ska visa att förutsättningarna för skadestånd är uppfyllda.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning med stöd av frihetsberövandelagen

text: Det finns skäl att inledningsvis redogöra för den praxis som Justitiekanslern tillämpar beträffade lidandeersättning enligt frihetsberövandelagen.

text: Frihetsberövandelagen ger ingen vägledning för hur ersättning för lidande ska beräknas. Enligt lagens förarbeten är syftet med ersättningen att kompensera för obehagliga känslor som rädsla, förnedring, skam och liknande reaktioner, som har orsakats av frihetsberövandet i sig och som inte tar sig sådana medicinska uttryck att det är fråga om en personskada (

text: prop. 1974:97 s. 70

text: och

text: och

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: f.).

text: I förarbetena till frihetsberövandelagen sägs vidare att det i huvudsak blir fråga om att göra en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Hänsyn ska tas till den skadelidandes egen upplevelse men i första hand ska bedömningen ske utifrån förhärskande etiska och sociala värderingar, dvs. med utgångspunkt i mera generella och objektiva kriterier (

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: f.). Detta ligger i linje med den allmänna utvecklingen av skadeståndsrätten när det gäller ideella skador, som går mot att skadebedömningen ska göras objektiverat (se bl.a.

text: NJA 2012 s. 211

text: I och

text: NJA 2012 s. 464

text: Att mäta lidande i pengar är naturligtvis en mycket svår uppgift och att kunna värdera olika individers grad av lidande mot varandra så att rättstillämpningen uppfattas som rimlig och rättvis är en än svårare uppgift. Högsta domstolen har uttalat att det utmärkande för varje form av ersättning för ideell skada är att dess effekt inte direkt låter sig mätas i pengar på motsvarande sätt som en ekonomisk skada och att en bestämning av sådan ersättning därför i hög grad förutsätter normativa ställningstaganden (

text: NJA 2012 s. 464

text: , p. 10).

text: Bland de omständigheter som är av särskild betydelse i sammanhanget är frihetsberövandets längd. Ju längre tid ett frihetsberövande varat desto större är typiskt sett lidandet. Det hindrar inte att den särskilda påfrestning som ett frihetsberövande kan ha fört med sig för den enskilde också beaktas men det ska då röra sig om förhållanden som inte bara typiskt sett utan också mera påtagligt förvärrat lidandet under frihetsberövandet (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: f. och

text: NJA 2012 s. 464

text: I syfte att så långt det är möjligt uppnå en enhetlig och rättssäker bedömning utgår Justitiekanslern i sin skadereglerande verksamhet från en tänkt normalersättning för lidande. Enligt Justitiekanslerns nuvarande praxis bestäms ersättningen för lidande som utgångspunkt till 30 000 kr för den första månaden. Därefter utgår ersättning med 20 000 kr för varje ytterligare månad fram till och med den sjätte månaden då ersättning utgår med 15 000 kr per månad.

text: Högsta domstolen har i sin praxis godtagit Justitiekanslerns användning av dessa allmänna bedömningsgrunder vid bestämmande av ersättning för lidande (se

text: NJA 1990 s. 808

text: ). Vid mycket långa frihetsberövanden kan det dock vara nödvändigt att frångå dessa riktlinjer och höja ersättningen.

text: Ersättning för lidande

text: AA har efter resning frikänts från de brottsmisstankar som legat till grund för beslutet om frihetsberövande. Han är därför berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. Frihetsberövandet varade i åtta år och tre månader.

text: Den ersättning som AA har begärt överstiger väsentligt den av Justitiekanslern tillämpade ersättningen för frihetsberövanden av motsvarande längd. När det gäller de skäl som AA anfört till stöd för att ersättning ska utgå med ett högre belopp konstaterar Justitiekanslern följande.

text: Vid ett långt frihetsberövande utgår Justitiekanslern från att ett sådant frihetsberövande alltid är mycket påfrestande, bl.a. eftersom det på ett påtagligt sätt avskärmar den frihetsberövade från kontakter med omvärlden. Den omständigheten att det varit fråga om ett långt frihetsberövande innebär också regelmässigt att det varit fråga om allvarliga brottsanklagelser liksom att den frihetsberövade, i de allra flesta fall innan eventuell verkställighet, har varit föremål för restriktioner. Det är vidare även så att frihetsberövanden som föranleds av misstankar om brott av det slag som här varit ifråga, som regel får stor medial uppmärksamhet.

text: Detta innebär att i den högre ersättning som utgår i dessa fall har sådana omständigheter som regelmässigt inträffar under ett längre frihetsberövande – som att den frihetsberövade förlorar kontakten med vänner och anhöriga eller att en förälder avlider liksom att den frihetsberövade förlorar sin fasta bostad eller drabbas av svårigheter att träda in eller återinträda på arbetsmarknaden – redan beaktats. Endast i de fall där sökandens lidande kan sägas ha varit påtagligt större än för någon annan som varit frihetsberövad under lika lång tid kan det alltså bli fråga om att ytterligare höja ersättningsbeloppet.

text: Enligt Justitiekanslerns praxis bör ersättningen i detta fall bestämmas till ett högre belopp än vad som normalt utgår. Det som AA anfört innebär dock inte att det finns skäl att ytterligare höja ersättningen. Det av honom ingivna läkarintyget förändrar inte heller den bedömningen.

text: AA ska sammanfattningsvis tillerkännas en hög ersättning. Vid bestämmandet av ersättningens storlek ska främst frihetsberövandets längd beaktas. Vad AA har anfört i övrigt medför däremot inte någon särskild förhöjning utöver vad som redan skett. I fråga särskilt om eventuella överträdelser av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: , se vidare nedan (Ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: och Europakonventionen).

text: Vid en samlad bedömning och med beaktande av Justitiekanslerns praxis bör ersättningen för lidande bestämmas till 8 250 000 kr.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: Vad gäller begäran om ersättning för förlorad arbetsförtjänst gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: AA har begärt ersättning med sammanlagt 2 750 000 kr. Han har uppgett han beviljades sjukersättning år 2006 men att han under år 2009, dvs. innan han lagfördes, hade vidtagit åtgärder i syfte att återinträda på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund gör han gällande att han skulle haft en inkomst motsvarande ett butik- eller sjukvårdsbiträde om uppskattningsvis 24 000 kr före skatt.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst ska enligt frihetsberövandelagen bestämmas till ett belopp som motsvarar vad den frihetsberövade har förlorat genom själva frihetsinskränkningen. Med detta menas i första hand ett direkt inkomstbortfall till följd av att den frihetsberövade inte kunde utföra sin vanliga sysselsättning under den tid som frihetsberövandet pågick. Även förlust av inkomst under en period när en person söker nytt arbete efter ett frihetsberövande kan ge rätt till ersättning ”i skälig omfattning” (se

text: prop. 1974:97 s. 71

text: Justitiekanslern har hämtat in ett intyg från Försäkringskassan där de belopp som betalats ut till AA i form av sjukersättning under åren 2006–2010 framgår. Av intyget framgår bl.a. att han under perioden januari t.o.m. augusti 2010 fått utbetalt ersättning om drygt 7 000 kr netto per månad.

text: Det läkarintyg som AA gett in ger inte underlag för slutsatsen att han har förlorat arbetsförtjänst med det av honom begärda beloppet. Utredningen får dock anses visa att han till följd av frihetsberövandet gått miste om sjukersättning med ca 7 000 kr per månad efter skatt. Med hänsyn till den tid som AA varit frihetsberövad bestäms därför ersättningen för förlorad arbetsförtjänst till 1 000 000 kr brutto.

text: Ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: och Europakonventionen

text: AA har anfört att hans anspråk när det gäller ersättning för lidande i andra hand ska prövas utifrån

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser, dvs. för det fall ersättning inte utgår med stöd av frihetsberövandelagen. I fråga om ersättning för ren förmögenhetsskada (uteblivet arv) ska dock begäran prövas i första hand utifrån

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: Vad som anförts och vad som i övrigt framgår av de ingivna handlingarna visar enligt Justitiekanslern inte att handläggningen av AA:s ärende har varit bristfällig på ett sådant sätt att staten ådragit sig skadeståndsansvar. Vid denna bedömning saknas det skäl att pröva frågan om orsakssamband. Det har inte heller framkommit att handläggningen innefattat något sådant integritetskränkande brott som krävs för att ersättning för ideell skada ska utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Det bör här framhållas att den omständigheten att AA frikänts efter resning inte i sig är tillräcklig för att staten ska anses skadeståndsskyldig.

text: AA har i förhållandevis allmänna ordalag framfört att hans rättigheter enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har överträtts. Justitiekanslern anser inte att det som han har anfört i denna del innebär att hans rättigheter överträtts i något avseende.

text: Det bör i sammanhanget framhållas att AA genom detta beslut tillerkänns ersättning enligt frihetsberövandelagen med ett betydande belopp. Justitiekanslern anser att Sverige därigenom uppfyller sin förpliktelse enligt Europakonventionen att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel.

text: Skadeståndsanspråket ska alltså avslås i denna del.

text: Ersättning för ombudskostnader och ränta

text: Justitiekanslern kan inom ramen för statens frivilliga skadereglering förordna om ersättning för ombudskostnader i enlighet med de principer som skulle gälla vid bestämmande av ersättning för rättegångskostnader om anspråket istället hade prövats i domstol, d.v.s. med utgångspunkt i bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Av

text: 18 kap. 8 § rättegångsbalken

text: följer att kostnaderna ska ha varit skäligen påkallade för att tillvarata en parts rätt.

text: Med beaktande av ärendets art och omfattning samt utgången i själva saken (bifall endast i den del anspråket stöds på frihetsberövandelagen) bestäms ersättningen för ombudskostnader till skäliga 160 000 kr.

text: AA:s begäran om ränta godtas.

text: Tillsyn

text: Det som AA har framfört har inte gett anledning för Justitiekanslern att inom ramen för sin tillsynsverksamhet vidta någon åtgärd.


title: Kritik mot Migrationsverket med anledning av att en förvarstagen person placerats i arrest

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Migrationsverket för att en förvarstagen person vid verkställigheten av beslutet om förvar fått tillbringa för lång tid i arrest.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den iranske medborgaren MN kom till Sverige den 16 juni 2010. Migrationsverket avslog den 5 juli 2010 MN:s ansökan om uppehållstillstånd och beslutade att han med omedelbar verkställighet skulle överföras till Ungern i enlighet med Rådets förordning

text: (EG) 343/2003

text: (Dublinförordningen). Den 8 juli 2010 beslutade Migrationsverket att MN skulle tas i förvar. Beslutet verkställdes den 30 augusti 2010 då Migrationsverket också, med stöd av

text: 10 kap. 20 § första stycket 3 utlänningslagen (2005:716)

text: , beslutade att MN skulle placeras på kriminalvårdsanstalt, i häkte eller i arrest. I beslutet angavs att det fanns synnerliga skäl för beslutet om placering eftersom transporten till en förvarslokal inte kunde ordnas omedelbart. MN placerades samma dag i polisarresten i Kiruna. Den 2 september 2010 förordnades JE som offentligt biträde för MN i verkställighetsärendet avseende frågan om förvar. MN anlände till Migrationsverkets förvar i Gävle den 4 september 2010. JE har uppgett att hon först den 6 september 2010 fick kontakt med MN.

text: MN har genom JE i en anmälan hit framfört klagomål mot Migrationsverkets tillämpning av

text: i hans ärende och i allmänhet. Han har framhållit att placeringar i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest ofta varar längre än vad lag-stiftaren har avsett. Han har också gjort gällande att någon överprövning av Migrationsverkets beslut om placering sällan kommer till stånd eftersom placeringen ofta har upphört när frågan kommer till Migrationsdomstolen.

text: Utredningen m.m.

text: Migrationsverket, stf. generaldirektören CW, har i ett yttrande till Justitiekanslern anfört bl.a. följande.

text: Enligt

text: 10 kap. 20 § 3 utlänningslagen

text: får Migrationsverket besluta att en person som tagits i förvar ska placeras i t.ex. arrest om det föreligger synnerliga skäl. Detta innebär att det finns ett mycket begränsat utrymme för att kunna fatta ett sådant beslut. I förarbetena till

text: utlänningslagen

text: uppges att de situationer som avses är när en utlänning av transporttekniska skäl kan behöva placeras några timmar eller en natt i sådana lokaler och fall där verkställigheten av ett avlägsnandebeslut är mycket nära förestående (prop. 1996(07:147). Ett beslut om placering får överklagas till Migrationsdomstol.

text: Vid ett placeringsbeslut ska Polismyndigheten bistå Migrationsverket med att förflytta personen som tagits i förvar till den förvarslokal som verket anvisat. Polismyndigheten ansvarar således för att personen överförs till ett förvar. Vanligtvis utförs transporten av Kriminalvårdens transporttjänst, TPT. Att transporten till ett förvar ska ske skyndsamt framgår av tillämplig bestämmelse i

text: utlänningslagen

text: Av Migrationsverkets utredning i ärendet framgår att MN placerades i arresten i Kiruna den 30 augusti 2010 i avvaktan på transport till Migrationsverkets förvar i Gävle. Polismyndigheten i Norrbotten har uppgett i sitt yttrande att polisen transporterade MN med bil från arresten i Kiruna den 2 september 2010 och att TPT därefter tagit över transporten samma dag. Myndigheten har ingen kännedom om ärendets handläggning för tiden efter överlämnandet till TPT.

text: Förflyttningen av MN till verkets förvarslokal i Gävle har uppenbarligen dragit ut på tiden. Transporten av MN har utförts av Polismyndigheten och Kriminalvårdens trans-porttjänst. Migrationsverket kan således inte uttala sig om vad som orsakat detta eftersom polisen och TPT ansvarat för själva transporten av den förvarstagne.

text: Av information som lämnats till verket från Kriminalvården framgår att Kriminalvårdens generaldirektör den 29 april 2010 beslutat att förflyttningar av förvarstagna från polisstation eller häkte/anstalt till förvar prioriteras först under punkt fyra (sist) i prioriteringsordningen gällande inrikes transporter av intagna, [---].

text: Det är varken rimligt eller förenligt med lagstiftarens intentioner att en person placeras med stöd av

text: 10 kap. 20 § 3 utlänningslagen

text: under alltför lång tid. I de flesta fall är dock transporttiden inte känd för Migrationsverket innan placeringsbeslut fattas. Detta har dels att göra med att det är Polismyndigheten som genomför själva förvarstagandet, dels med att det – vanligtvis – är TPT som utför själva transporten.

text: Det Migrationsverket kan göra i samband med en placering av transporttekniska skäl är att i samband med placeringen också via Polismyndigheten begära att den förvarstagne ska transporteras mellan exempelvis arresten i Kiruna och förvarsenheten Gävle samt att transporten ska genomföras snarast.

text: Migrationsverket har i princip möjlighet att häva ett placeringsbeslut om det strider mot proportionalitetsprincipen. Men, då måste verket få information om att transporttiden drar ut på tiden och att transporttiden inte enbart beror på att transportsträckan är lång. Om placeringsbeslutet hävs kan detta också innebära att förvarsbeslutet måste hävas. Detta skapar problem då Migrationsverket i många fall inte är handläggande myndighet i förvarsärendet. Det är vanligt att det är någon av polismyndigheterna som handlägger förvarsärendet och ett beslut att upphäva en placering påverkar således det arbete som en annan myndighet utför. I de allra flesta fall är det dessutom TPT som ansvarar för själva transporten. Konsekvensen av detta är således att tre myndigheter är inblandade i denna process och att det ställs höga krav på samverkan mellan de berörda myndigheterna när det gäller frågan om ett eventuellt upphävande av placeringsbeslutet.

text: Migrationsverket samarbetar med Polismyndigheten och Kriminalvården i syfte att utveckla och förbättra rutiner som behandlar myndigheternas arbete inom t.ex. förvarsverksamheten. Verket kommer även fortsättningsvis att vara aktiv i detta samarbete för att på så sätt kunna säkerställa att arbetet bedrivs på ett rättssäkert sätt.

text: MN har beretts tillfälle att yttra sig över vad Migrationsverket har anfört men har inte inkommit med något yttrande.

text: Justitieombudsmannen Hans-Gunnar Axberger har inom ramen för ett initiativärende (dnr 6090-2009) inspekterat Migrationsverkets förvar. Resultatet av granskningen redovisades i ett beslut den 19 maj 2011. I beslutet uttalar JO beträffande den i detta ärende aktuella frågan bl.a. följande.

text: Utredningen visar att tiden för kriminalvårdsplaceringar enligt

text: , och då i första hand "transportplaceringar", normalt varierar från några timmar upp till tre dagar. Vid granskning av enheternas akter påträffades även ett antal fall där den förvarstagne varit placerad på detta sätt under längre tid, i vissa fall upp till sex dagar, [---].

text: Vid inspektionerna framkom även att dessa beslut mycket sällan överklagas, vilket kan bero på att utlänningen som regel ännu inte fått något offentligt biträde förordnat, och att - i de fall så ändå skett - kriminalvårdsplaceringen i princip alltid har upphört vid domstolens prövning, varför målet avskrivs.

text: Det som framkommit visar att de tidsgränser som anges i förarbetena ("några timmar eller en natt") regelmässigt överskrids. Att utlänningar, som inte är misstänkta för eller har begått något brott, rutinartat placeras flera dagar i arrestceller eller i häkten av transporttekniska skäl är inte försvarligt.

text: Även om en bidragande orsak till de långa placeringstiderna är Kriminalvårdens låga prioritet av förvarstagna är det ytterst Migrationsverkets ansvar att se till att placeringstiden håller sig inom de ramar lagstiftaren har satt upp och inte blir oproportionerligt lång. Migrationsverket förtjänar kritik för de brister som föreligger.

text: JO har i sitt beslut också funnit att det finns behov av att överväga lagstiftningen när det gäller s.k. transportplaceringar samt i flera andra avseenden och har med anledning av detta översänt sitt beslut till Regeringskansliet, Justitiedepartementet, för kännedom.

text: En statlig utredning (förvarsutredningen) fick i februari 2009 i uppdrag att med anledning av två EU-direktiv och mot bakgrund av nuvarande praxis och rutiner, särskilt överväga om de regler om förvar som gäller enligt

text: utlänningslagen

text: är ändamålsenligt utformade samt, om det var påkallat, lägga fram förslag till författningsändringar eller andra åtgärder. I uppdraget ingick att undersöka om lagstiftningen beträffande placering i häkte tillämpas som är avsett, dvs. att förvarstagna utlänningar endast i undantagsfall ska placeras i dessa lokaler. Utredningen redovisade i februari 2011 sina slutsatser och förslag i detta avseende i sitt slutbetänkande

text: SOU 2011:17

text: . Utredningen konstaterar att bestämmelsen om synnerliga skäl endast används i de situationer som lagstiftaren har avsett men att placeringar enligt bestämmelsen är förhållandevis vanligt förekommande. Utredningen konstaterar också att det är förhållandevis vanligt att en utlänning som är placerad på grund av transporttekniska skäl får stanna kvar i ett häkte längre tid än vad man avsett enligt förarbetena, vanligtvis tre till fem dagar. Utredningen föreslår att möjligheten att placera en förvarstagen utlänning av transporttekniska skäl ska framgå av en egen bestämmelse och således inte längre omfattas av bestämmelsen om placering på grund av synnerliga skäl. Utred-ningen föreslår dessutom en ny bestämmelse med innebörd att en förvars-tagen utlänning inte får vara placerad i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest av transporttekniska skäl längre tid än absolut nödvändigt och längst i tre dygn. Utredningen föreslår inte någon ändring av den nuvarande rätten att överklaga ett beslut om placering. Betänkandet har remissbehandlats. Justitiekanslern har i ett yttrande den 13 juni 2011 lämnat synpunkter på betänkandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En utlänning som har fyllt 18 år får enligt

text: 10 kap. 1 § utlänningslagen

text: tas i förvar under vissa förutsättningar. En förvarstagen ska som huvudregel vis-tas i en särskild förvarslokal. Migrationsverket får, enligt 10 kap. 20 § första stycket 3, besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest om det finns synnerliga skäl. Av förarbetena till

text: utlänningslagen

text: framgår att bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt. De situationer som avses är att en utlänning av transporttekniska skäl kan behöva placeras några timmar eller en natt i den typen av lokaler och fall där verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut är mycket nära förestående (

text: prop. 1996/97:147 s. 44

text: Det står i detta ärende klart att den tid som MN vistades i polisarrest överskred den tid som mot bakgrund av lagstiftarens överväganden kan anses godtagbar. Som JO har framhållit är det ytterst Migrationsverkets ansvar att se till att placeringstiden håller sig inom de ramar lagstiftaren har satt upp och inte blir oproportionerligt lång. Oavsett om orsaken till att MN inte kunde överföras till förvarslokalen förrän efter fem dygn var att Kriminalvården inte prioriterat transporten förtjänar Migrationsverket kritik för det inträffade.

text: Av såväl JO:s beslut som av

text: SOU 2011:17

text: framgår att det föreligger ett generellt problem med för långa placeringar i kriminalvårdsanstalt, häkte och polisarrest av transporttekniska skäl. Behovet av lagstiftning i frågan har påtalats av bl.a. JO och ett förslag till reglering har lämnats och bereds för närvarande i Regeringskansliet. Justitiekanslern delar JO:s uppfattning att det föreligger ett behov av att överväga lagstiftningen på området och överlämnar därför ett exemplar av detta beslut till Regeringskansliet, Justitiedepartementet för beaktande i det fortsatta arbetet med förvarsutredningens slutbetänkande. Justitiekanslern finner mot denna bakgrund inte skäl att utöver detta och den kritik som framgår av det ovan sagda vidta någon ytterligare åtgärd i anledning av detta ärende.


title: Justitiekanslern uttalar i ett skaderegleringsärende kritik mot Försäkringskassan för att ett beslut om vård i ett annat land inte fattats inom den föreskrivna tidsfristen samt gör allmänna uttalanden om hur skadeståndsanspråk grundade på påståenden om långsam handläggning ska hanteras

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Handläggningen

text: I förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten finns bl.a. bestämmelser om när Justitiekanslern ska handlägga ett skadeståndsanspråk. Det aktuella skadeståndsanspråket grundar sig på påståenden om långsam handläggning. Justitiekanslern har tidigare gjort bedömningen att anspråk som grundar sig på ett påstående om att en i lag föreskriven tidsfrist inte följts utgör underlåtenhet att meddela beslut och därför enligt

text: 3 §

text: i förordningen ska handläggas av Justitiekanslern (se bl.a. beslut den 19 maj 2017 i ärende 7552-16-40). Andra anspråk som grundar sig på påståenden om långsam handläggning har ansetts kunna handläggas av de myndigheterna som anges i bilagan till förordningen när det gäller skada som inträffat inom dessa myndigheters verksamhetsområde (

text: 5 §

text: ). Justitiekanslern får ta över handläggningen av ärenden som normalt handläggs av en annan myndighet (

text: 10 §

text: Det kan ifrågasättas om det finns skäl att behandla skadeståndsanspråk grundade på långsam handläggning olika beroende av om det finns en föreskriven tidsfrist eller inte. Uttrycket underlåtenhet att meddela beslut kan till sin ordalydelse omfatta även andra fall av långsam handläggning än sådana där det finns en tidsfrist. Förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: ger visst stöd för en sådan tolkning (se

text: prop. 1972:5 s. 500

text: Oavsett tolkningen av

text: 3 § i nämnda förordning

text: så finns det ändamålsskäl som talar för att Justitiekanslern ska handlägga alla skadeståndsanspråk som grundas på påståenden om långsam handläggning. Justitiekanslern handlägger redan skadeståndsanspråk grundade på långsam handläggning när flera myndigheter är inblandade, t.ex. om en förvaltningsmyndighets beslut överklagats och handläggningen därför fortsatt i domstol. Justitiekanslern bedömer därutöver inom ramen för sin tillsynsuppgift ofta olika myndigheters handläggningstider. Justitiekanslern har dessutom i uppdrag att granska andra myndigheters ärendeförteckningar över gamla ärenden, vilket ger ett gott underlag för bedömningar och jämförelser av handläggningstider. Detta medför att Justitiekanslern har bättre förutsättningar än de enskilda myndigheterna att göra enhetliga bedömningar i skadeståndsfrågor rörande långsam handläggning.

text: Eftersom det aktuella skadeståndsanspråket grundar sig på påståenden om långsam handläggning bör det alltså handläggas av Justitiekanslern.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Förutsättningarna för att få ersättning för kostnader till följd av vård utomlands finns i lagen (

text: ) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Det är Försäkringskassan som efter ansökan från en patient prövar frågor om ersättning enligt lagen (

text: 14 §

text: ). Beslut om ersättning ska fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan, men denna tid får överskridas om det finns särskilda skäl (

text: 15 §

text: Bedömningen i detta fall

text: Tillsyn

text: Justitiekanslern har handlagt flera skadeståndsanspråk där personer som sökt ersättning för kostnader till följd av vård utomlands inte fått sina ärenden handlagda inom den i lag föreskrivna 90-dagarsfristen, utan att det funnits särskilda skäl för att överskrida fristen.

text: Som Justitiekanslern konstaterat i tidigare beslut är det av vikt att allmänheten kan utgå från att i lag föreskrivna tidsfrister hålls. Att en tidsfrist som den aktuella föreskrivs i lag visar på att lagstiftaren ansett det mycket betydelsefullt för enskilda sökande att ett ärende avgörs inom rimlig tid. De negativa följderna av att en sådan tidsfrist inte hålls kan bli stora för en sökande. Vidare är det som konstaterats ovan normalt grund för skadeståndsskyldighet för staten att lagstadgade tidsfrister inte följs. Skadeståndsberäkningen kan bli komplicerad och sökanden som ofta saknar förutsättningar att anlita ett juridiskt ombud kan få svårt att med tillräcklig styrka visa vilken skada ett dröjsmål medfört. För den enskilde kan det i ett fall där bevisbördan inte uppfylls framstå som stötande att ingen kompensation betalas trots att staten tydligt avvikit från en tvingande lagregel.

text: Det är mot den bakgrunden av stor vikt att Försäkringskassan organiserar arbetet med den här ärendetypen på ett sådant sätt att tidsfristen inte överskrids annat än i fall då det finns särskilda skäl. Särskilt viktigt är det att ärendena inte blir liggande utan åtgärd ens under relativt korta tidsperioder. Eftersom handläggningen normalt innehåller moment som kan ta tid – som inhämtande av yttrande från landsting och vårdland samt översättning av handlingar – riskerar tidsfristen att överskridas om något av dessa moment drar ut på tiden i ett ärende där det dessutom förekommit inaktiva perioder.

text: Eftersom Justitiekanslern fått in flera anspråk grundade på att tidsfristen överskridits utgår jag från att Försäkringskassan utreder anledningen till den långsamma handläggningen och vidtar lämpliga åtgärder, exempelvis i form av interna riktlinjer för handläggningen av den här typen av ärenden. Jag kan komma att återkomma till den här frågan i framtida tillsynsärenden.

text: I det här fallet har det inte framkommit närmare om det är bristande rutiner, hög arbetsbelastning eller någonting annat som orsakat dröjsmålet. Oavsett anledningen ska Försäkringskassan kritiseras för att 90-dagarsfristen överskridits i två fall utan att det funnits särskilda skäl till detta. Särskilt allvarligt är den längre perioden av inaktivitet innan handläggningen av det ena ärendet påbörjades. Även den relativt långa perioden av inaktivitet som förekommit i det andra ärendet när det var klart för avgörande måste anses oacceptabel.


title: Remissvar till Socialdepartementet avseende betänkandet En väg till ökad tillsyn (SOU 2013:50)

text: (Departementets diarienummer S2013/5136/FST)

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig i ärendet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs har skett med utgångspunkt i de intressen som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern vill särskilt framhålla följande.

text: Utökad möjlighet för Konsumentombudsmannen att meddela vitessanktionerade förbudsförelägganden (avsnitt 9.2 och 11.4.1)

text: Utredningen föreslår att Konsumentombudsmannen (KO) ska ges en utökad möjlighet att självständigt förbjuda en näringsidkare vars marknadsföring strider mot marknadsföringsreglerna i

text: alkohollagen

text: respektive

text: tobakslagen

text: att fortsätta med denna. KO:s beslut föreslås kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Den föreslagna ordningen innebär även att de möjligheter som i dag finns att väcka talan vid Marknadsdomstolen kvarstår oförändrade.

text: Förslagen innebär att det i praktiken införs två parallella sanktionssystem när det gäller sådana överträdelser av marknadsföringsreglerna i

text: alkohollagen

text: respektive

text: tobakslagen

text: som står under KO:s tillsyn; å ena sidan KO:s beslut som ska överprövas i allmän förvaltningsdomstol, å andra sidan talan inför Marknadsdomstolen.

text: Frågan om utformningen av en domstolsordning för marknadsrättsliga (och immaterialrättsliga) mål är komplex och har varit omdiskuterad under lång tid (se t.ex.

text: SOU 2010:44

text: Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol).

text: Utredningens uppdrag omfattar visserligen inte att göra en översyn av eller föreslå ändringar för den nuvarande domstolsordningen på marknadsrättens område. Inte desto mindre, och särskilt mot bakgrund av de principiella diskussioner som förs och har förts om utformningen av domstolsordningen inom detta rättsområde, hade det varit önskvärt om utredningen närmare analyserat och redovisat sina överväganden i frågan om konsekvenserna av utredningens förslag om två parallella sanktionssystem för en redan komplex domstolsordning samt vilken inverkan förslagen skulle få på den nuvarande splittringen på olika domstolar och processformer inom marknadsrättens område.

text: Utredningens motivering beträffande valet av föreslagen domstolsordning är förhållandevis kortfattad (se s. 154) och det görs inte någon närmare analys av de skäl som presenteras för att talan mot KO:s beslut ska föras i allmän förvaltningsdomstol.

text: Vidare är det i viss mån oklart för vilka situationer förslaget om KO:s beslutanderätt är avsett. Enligt utredningen är avsikten med förslaget att beslutanderätten ska avse ”klara fall utan större principiellt intresse” (se s. 154). Denna avgränsning av beslutanderätten framgår emellertid inte av den föreslagna bestämmelsens ordalydelse. Det finns alltså, som förslaget är utformat, inget formellt hinder mot att KO beslutar även i fall som kan anses vara av principiell karaktär, och att dessa beslut sedermera kan komma att överprövas i de allmänna förvaltningsdomstolarna.

text: I sammanhanget framstår det även som en märklig ordning att sådana beslut avseende förbud av otillbörlig marknadsföring som föreslås kunna fattas av KO, och som alltså förutsätts vara av enklare karaktär, ska kunna prövas genom en potentiell flerinstansprövning i de allmänna förvaltningsdomstolarna, medan ärenden av principiell karaktär avseende otillbörlig marknadsföring ska prövas av Marknadsdomstolen, alltså i endast en instans.

text: Utvidgning av annonseringsförbudet i

text: alkohollagen

text: (avsnitt 5.2, 5.3 och 11.5)

text: Enligt kommittédirektiven ska utredaren ”analysera om det finns några brister i tillämpning eller regelverk när det gäller marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter, och vid behov och utan att inskränka de möjligheter att marknadsföra alkoholdrycker som nuvarande bestämmelser ger, lämna nödvändiga förslag, inklusive förslag till ändring i

text: alkohollagen

text: Genom förslaget om införandet av ett nytt andra stycke i

text: 7 kap. 4 § alkohollagen

text: utsträcks förbudet till att gälla även vid annonsering i samband med sådana databasöverföringar som beskrivs i

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Eftersom avsikten med den föreslagna utvidgningen endast är att upphäva den i detta avseende nuvarande skillnaden mellan annonsering i tryckta medier och periodiska skrifter som publiceras på internet framgår av den föreslagna bestämmelsens lydelse att det utvidgade förbudet endast träffar sådan information som tillhandahålls av redaktioner för periodiska skrifter. Annonser som tillhandahålls av andra aktörer (t.ex. redaktioner som inte publicerar tryckta periodiska skrifter) faller alltså, oavsett i vilket medium annonseringen sker, även fortsättningsvis utanför förbudet.

text: Enligt direktiven ska utredningen inte lämna förslag som begränsar de möjligheter till marknadsföring som de nuvarande reglerna erbjuder. Det aktuella förslaget innebär emellertid i praktiken en begränsning av marknadsföringsmöjligheterna för sådana nättidningar som tillhandahålls av redaktioner för periodiska skrifter. I dag är det ju, som utredningen också konstaterar, i många fall tillåtet att annonsera för starkare alkoholdrycker i tidningarnas nätupplagor, medan det är förbjudet i pappersupplagorna (se s. 160 f.). Det kan därmed ifrågasättas om förslaget är förenligt med direktiven. Utredningen synes dock mena att förslaget – som uppges vara en kodifiering av vissa branschorganisationers rekommendationer – inte begränsar möjligheterna till marknadsföring i sig, utan endast modifierar ”de tillåtna formerna för sådan marknadsföring” (se s. 161). Detta synsätt framstår emellertid inte som helt invändningsfritt.

text: Härtill kommer att förslaget under alla förhållanden riskerar att missgynna vissa redaktioner, eftersom det föreslagna annonseringsförbudet träffar enbart sådana nättidningar som tillhandahålls av redaktioner för periodiska skrifter. Redaktioner som inte publicerar tryckta tidningar faller emellertid utanför tillämpningsområdet. Utredningen har inte presenterat några synbara objektiva skäl som motiverar att lika fall behandlas olika.

text: E-handel med och hemleverans av alkoholdrycker (avsnitt 17)

text: Utredningens uppdrag i denna del är att lämna förslag om hur tillsyn av e-handel och hemleverans av alkoholdrycker – utifrån nu gällande regler – ska bedrivas och hur ålderskontrollen i samband med sådan handel ska säkerställas.

text: En grundläggande förutsättning för en effektiv och verkningsfull tillsyn av e-handel med och hemleverans av alkoholdrycker är att det finns ett tydligt regelverk, som klargör var gränserna går för lagligheten i den kommersiella e-handelsverksamheten som sådan. Det måste alltså först klargöras vad som är tillåtet respektive otillåtet i förhållande till svensk lagstiftning som rör försäljning till konsument i Sverige, dvs. räckvidden av det s.k. privatinförselundantaget i

text: alkohollagen

text: . Som utredningen också konstaterar, se bl.a. avsnitt 17.2, ger dagens materiella regler upphov till juridiska tolkningsproblem i detta hänseende.

text: Utredningens förslag innebär inte att tillsynsmyndigheten ska göra någon prövning av lagligheten av själva försäljningen, dvs. om försäljningen i sig är tillåten eller inte enligt

text: alkohollagens

text: regler om privatinförsel. Den föreslagna tillsynen är tänkt att avse enbart sista ledet i privatinförseln, alltså utlämningen vid hemleverans. Förslagen innebär därmed en risk för att tillsyn kan komma att utövas över verksamhet som, vid en senare prövning, kan visa sig vara olaglig och att olaglig alkoholhantering därigenom ges obefogad legitimitet.

text: Justitiekanslerns sammanfattande bedömning

text: Mot bakgrund av det nu redovisade och i avsaknad av en tillräcklig analys av de här skisserade frågeställningarna kan Justitiekanslern inte tillstyrka förslagen i angivna delar.


title: Klagomål mot Länsstyrelsen i Jämtlands län med anledning av brister i handläggningen av upplåtelser av rätt till älgjakt på renbetesfjällen

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Länsstyrelsen i Jämtlands län med anledning av brister vid länsstyrelsens handläggning av ärenden om jakträttsupplåtelser enligt

text: 32 § rennäringslagen (1971:437)

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den som är av samisk härkomst (same) får enligt bestämmelserna i

text: rennäringslagen

text: använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. Denna s.k. renskötselrätt tillkommer den samiska befolkningen och grundas på urminnes hävd. Renskötselrätten får utövas av den som är medlem i en sameby. Renskötsel får bedrivas hela året bl.a. på renbetesfjällen i Jämtlands län. Marken fördelas mellan samebyarna, som är sammanslutningar för att bedriva renskötsel, i särskilda byområden. En sameby kan förvärva rättigheter och åta sig skyldigheter om den har registrerats hos Sametinget. Samebyn företräder medlemmarna i frågor som rör renskötselrätten eller medlemmarnas gemensamma intressen inom rennäringen i övrigt.

text: Enligt

text: 10 § jaktlagen (1987:259)

text: har en fastighetsägare i regel jakträtt på den mark som hör till fastigheten. Vid jordbruksarrende har dock arrendatorn jakträtten på den arrenderade marken, om inte annat har avtalats. Samernas rätt att jaga är särskilt reglerad i

text: rennäringslagen

text: . Enligt

text: 25 § första stycket rennäringslagen

text: får en medlem i en sameby jaga och fiska på utmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillåten där.

text: På statlig mark inom renskötselområdet anses svenska staten ha jakträtten enligt

text: 10 § jaktlagen

text: samtidigt som samerna har motsvarande jakträtt enligt

text: rennäringslagen

text: . Enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: får nyttjanderätt på sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen upplåtas endast om det kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt till jakt eller fiske krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god viltvård och att det kan ske utan besvärande intrång i samernas rätt till jakt eller fiske enligt

text: 25 §

text: . Frågor om upplåtelser enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: prövas, såvitt gäller upplåtelse av mark för jakt, av länsstyrelsen (

text: 33 § rennäringslagen

text: och 2 § rennäringsförordningen [1993:384]). Enligt

text: 99 § rennäringslagen

text: får beslut om upplåtelse som avses i

text: 32 § rennäringslagen

text: överklagas hos regeringen. Beslut som avser upplåtelse av rätt till jakt eller fiske får överklagas endast av samebyn.

text: Anmälan

text: Ruvhten Sijte är en sameby vars renskötselområde omfattar viss kronomark på renbetesfjället i Jämtlands län. ER, ordförande i Ruvhten Sijte sameby, har i en anmälan till Justitiekanslern begärt att Justitiekanslern ska granska om Länsstyrelsens i Jämtlands län upplåtelser för älgjakt till fjällägenhetsarrendatorer inom samebyn sker på laglig grund samt om en av länsstyrelsen beslutad policy, ”Policy för älgjaktsupplåtelser på renbetesfjället i Jämtland” överensstämmer med bestämmelserna i

text: rennäringslagen

text: . Han ifrågasätter att upplåtelserna tillåts ske i sådan omfattning som länsstyrelsen beslutat om. Han uppger vidare att samebyn, trots begäran därom, inte fått information från länsstyrelsen om vilka personer som arrenderar mark och som har tilldelats rätt att jaga inom samebyns område.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat muntliga upplysningar från länsstyrelsens vilthandläggare. Samtliga handlingar hänförliga till jakträttsupplåtelser på Ruvhten Sijte samebys område åren 2011 - 2013 och utdrag ur länsstyrelsen diarium (registerutdrag) gällande de aktuella ärendena har också begärts in.

text: Utifrån vad som framkom i den inhämtade utredningen beslutade Justitiekanslern att begära in ett yttrande från Länsstyrelsen i Jämtlands län där svar begärdes på bl.a. följande frågor.

text: 1. Vilka rutiner eller anvisningar finns och hur handläggs rent faktiskt ärenden om upplåtelse av nyttjanderätt enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: 2. Vilken rättslig betydelse tillmäter länsstyrelsen den beslutade policyn, ”Policy för älgjaktsupplåtelser på renbetesfjället i Jämtland”, och hur används den i samband med handläggningen.

text: 4. Vilken kommunicering har skett och vilka överväganden har länsstyrelsen gjort i fråga om behovet av kommunicering med Ruvhten Sijte sameby vid handläggningen av ansökningar om upplåtelse av nyttjanderätt enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: inom samebyns område åren 2011 – 2013?

text: 5. Vilka rutiner har länsstyrelsen när det speciellt gäller att underrätta berörda parter om innehållet i beslut om upplåtelse av nyttjanderätt på renbetesfjället och vilka överväganden har myndigheten gjort i fråga om behovet att underrätta Ruvhten Sijte sameby om innehållet i de beslut som har berört samebyns område åren 2011 – 2013?

text: Länsstyrelsen i Jämtlands län har i sitt yttrande hit anfört bl.a. följande.

text: 1. Länsstyrelsen i Jämtlands län rutin är att följa

text: förvaltningslagen

text: och annan gällande lagstiftning och föreskrifter. Med detta som grund handläggs upplåtelser på älg enligt RL 32§ 1971:437 på följande sätt;

text: Älgjakt har sedan lång tid utövats inom Renbetesfjällen. Jakten har utövats av samebymedlemmar, f.d. samebymedlemmar, fjällägenhetsarrendatorer, f.d. fjälläggenhetsarrendatorer och privatpersoner.

text: Utöver de jakträtter som nyttjas av samebymedlemmar och före detta samebymedlemmar upplåter länsstyrelsen även jakt till andra grupper enligt RL 32§ 1971:437. Denna jakt är idag geografiskt bestämd och fördelad till ett antal olika personer. De personer som idag innehar sådan jakträtt är fjällägenhetsarrendatorer, f.d. fjällägenhetsarrendatorer och enstaka privatpersoner. Bakgrunden till de olika jakträtterna skiljer sig där fjällägenhetsarrendatorns jakt bygger på själva den historiska institution fjällägenheterna utgör. Jakt för f.d. fjällägenhetsarrendatorer baseras på ett tidigare beslut i rennäringsdelegationen (6131-1913-02) medan jaktarrenden för privatpersoner medgivits där utrymme ansetts ha funnits och ofta i samråd med berörda samebyar. Jakträtter upplåtna av länsstyrelsen har hanterats genom femåriga arrenden vilka inför förnyelse har skickats på remiss till respektive sameby.

text: Vidare har alla de med jakträtt enligt ovan också medgetts möjlighet att ta med andra jägare då de utövat jakt genom så kallade jaktgästsupplåtelser. Sådana upplåtelser ges, oavsett vem som begärt dem, av länsstyrelsen och länsstyrelsen har därmed kunskap om antalet personer som jagar med denna rätt.

text: 2. Beslutad policy för älgupplåtelser (6133-3205-09) har ingen rättslig betydelse mer än att den skall vara en vägledning och stöd för arbetet med älgjaktsupplåtelser på renbetesfjällen i Jämtlands län.

text: 5. Rutinen är att underrätta berörd jakttillståndsinnehavare om innehållet i beslutsamt kopia av innehållet i beslutet till berörd sameby. Några ytterligare överväganden om att kommunicera med berörda parter har Länsstyrelsen inte bedömt vara nödvändigt.

text: Justitiekanslerns fråga 4 har länsstyrelsen besvarat genom en lista i vilken redogörs för kommuniceringen. Av listan framgår bl.a. följande. Länsstyrelsen skickade den 16 juni 2011 en kopia av beslut om jakttillstånd år 2011 till samebyn. Den 27 juni 2011 skickades länsstyrelsens Policy för älgjaktsupplåtelser på renbetesfjällen i Jämtland till samebyn och samtliga jakttillståndshavare på remiss. Samebyn inkom den 17 oktober 2011 med synpunkter på den remitterade policyn. Den 13 juli 2012 skickades ett generellt beslut att förlänga alla gällande jakttillstånd ett år till jakttillståndsinnehavare och Ruvhten Sijte sameby. Samma dag skickades också kopia till samebyn på de enskilda besluten om jakttillstånd år 2012. ER inkom den 23 juli 2012 med en skrivelse till länsstyrelsen betecknad ”Skrivelse med anledning av begäran om översyn av jakttillstånd för älg inom Ruvhten Sijte”. Den 19 juni 2013 fattade länsstyrelsen beslut om ettåriga jakttillstånd för år 2013 som skickades till jakttillståndsinnehavarna. ER begärde den 20 september 2013 kopia på de beslutade jakttillstånden. De begärda handlingarna lämnades ut samma dag.

text: Justitiekanslern har härefter inhämtat vissa kompletterande upplysningar från vilthandläggaren vid Länsstyrelsen i Jämtlands län som har uppgett bl.a. följande. Från och med år 2011 har länsstyrelsen krävt årliga tillstånd för rätt till jakt på älg och björn på renbetesfjället. Före dess gällde att fjällägenhetsinnehavare och andra innehavare av arrenden tilldelades femåriga avtal med tillstånd till jakt och fiske. Bland det tiotalet personer som har fått upplåtelser av rätt till älgjakt på samebyn Ruhten Sijtes område finns några fjällägenhetsinnehavare och några som har andra typer av arrenden. Vidare är det två personer som har jakttillstånd utan att samtidigt ha någon nyttjanderätt till mark i området.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ramen för Justitiekanslerns prövning i detta fall

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är främst inriktad på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet. Avsikten är i första hand att tillgodose den enskildes krav på en rättssäker handläggning. Justitiekanslern kan däremot inte överpröva de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde. Normalt gör Justitiekanslern inte heller uttalanden om de bedömningar eller rättsliga överväganden som har legat till grund för en myndighets ställningstagande.

text: Med dessa utgångspunkter har Justitiekanslern inte funnit anledning att göra några uttalanden med anledning av länsstyrelsens direkta tillämpning av

text: 32 § rennäringslagen

text: i samband med jakträttsupplåtelser. Vad som har framkommit i ärendet ger emellertid anledning att ifrågasätta hur länsstyrelsen har tillämpat de förfaranderegler som ska tillämpas i samband med myndighetens handläggning av jakträttsupplåtelser.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 17 § första

text: och

text: andra stycket

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett

text: 1. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga,

text: 2. om ärendet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande,

text: 3. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller

text: 4. om avgörandet inte kan uppskjutas.

text: I

text: 21 § förvaltningslagen

text: anges bl.a. att en sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur han kan överklaga det.

text: Högsta förvaltningsdomstolen har i

text: RÅ 2008 not. 110

text: och

text: RÅ 2008 not. 111

text: (rättsprövningsärenden) slagit fast att en sameby ska betraktas som part i ärenden om markupplåtelse på mark där renskötsel får bedrivas. Domstolen fann att regeringen hade agerat i strid med den allmänna principen om kommunikationsskyldighet (som för regeringens del kommer till uttryck i

text: regeringsformen

text: och för förvaltningsdomstolarna i

text: 17 § förvaltningslagen

text: ) genom att avgöra ärendena utan att bereda samebyarna tillfälle att yttra sig innan ärendena avgjordes.

text: Bedömningen i detta fall

text: Bristande kommunicering

text: Den kommuniceringsprincip som kommer till uttryck i

text: 17 § förvaltningslagen

text: har som ändamål att bl.a. garantera medborgarna en elementär rättssäkerhet genom att principen om att ”ingen ska dömas ohörd” upprätthålls i handläggningen (se vidare

text: SOU 2010:29 s. 425

text: Av utredningen framgår att länsstyrelsen åren 2011 – 2013 handlagt omkring tio ärenden varje år där man beviljat enskilda personer jakttillstånd för älg och björn enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: inom det område som samebyn Ruvhten Sijte använder för renskötsel. Av

text: 99 § rennäringslagen

text: och Högsta förvaltningsdomstolens ovan redovisade praxis framgår att Ruvhten Sijte varit att betrakta som part i dessa ärenden om upplåtelse enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: Justitiekanslern konstaterar att länsstyrelsen inte i något fall under åren 2011 – 2013 har berett samebyn tillfälle att yttra sig över de ansökningar om upplåtelse av rätt till älgjakt som har lämnats in till länsstyrelsen. Länsstyrelsen har uppgett att man har bedömt att det inte har varit nödvändigt att kommunicera ansökningarna (se under punkten 5 i länsstyrelsens yttrande till Justitiekanslern). Några skäl för denna bedömning har inte lämnats. Mot bakgrund av de rättigheter som tillkommer en sameby enligt

text: rennäringslagen

text: och vad som anförts i anmälan om att samebyn har synpunkter på antalet jakträttsupplåtelser, kan förhållandena inte rimligen anses ha varit sådana att samtliga ansökningar kunnat bifallas utan att samebyn dessförinnan beretts tillfälle att yttra sig över ansökan.

text: Länsstyrelsens kommunicering med samebyn i samband med handläggningen av jakträttsupplåtelserna har begränsat sig till att samebyn har tillsänts kopior av besluten om jakträttsupplåtelser åren 2011 och 2012. Tillstånden för år 2013 har samebyn fått del av först sedan ER begärt ut dem hos länsstyrelsen.

text: Det sätt på vilket länsstyrelsen har handlagt dessa ärenden står enligt min bedömning i direkt strid med

text: förvaltningslagens

text: krav på kommunikation. Det finns skäl att rikta allvarlig kritik mot länsstyrelsen för dessa brister.

text: Underlåtenhet att lämna överklagandehänvisning

text: I samband med införandet av nuvarande begränsning i möjligheterna att överklaga beslut gällande upplåtelse av rätt till jakt och fiske enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: uttalades i bl.a. följande i förarbetena (

text: prop. 1995/96:226 s. 65

text: ). Länsstyrelsens beslut om upplåtelse av sådan nyttjanderätt som avses i

text: 32 § rennäringslagen

text: gäller till den helt övervägande delen upplåtelser av rätt till jakt eller fiske. Som villkor för sådana upplåtelser gäller enligt 32 § andra stycket lagen att upplåtelsen skall vara förenlig med god jaktvård eller

text: fiskevård och att den kan ske utan besvärande intrång i den rätt till jakt eller fiske som medlem i sameby har enligt

text: 25 § rennäringslagen

text: . När länsstyrelsen avslår en ansökan om upplåtelse av rätt till jakt eller fiske åberopas vanligen något av dessa skäl. Anledning att göra en annan bedömning än den länsstyrelsen gjort föreligger sällan. Rätten att överklaga ett sådant beslut bör därför kunna begränsas. Den fråga som bör kunna bli föremål för ytterligare prövning är huruvida upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Klagorätt bör därför inte tillkomma någon annan än berörd sameby.

text: Av utredningen framgår att samebyn varken i besluten eller på något annat sätt har informerats om hur besluten kan överklagas enligt

text: 99 § rennäringslagen

text: . Skyldigheten att lämna information om rätten att överklaga ska garantera att enskilda får den vägledning som de behöver för att kunna utnyttja sin rätt. Eftersom samebyn är den enda part som kan överklaga besluten om upplåtelse av jakträtt på samebyns område borde samebyn i samband med att den fick del av de aktuella besluten ha fått en anvisning om hur besluten kunde överklagas. Också i detta avseende har länsstyrelsen brustit i sin handläggning till en sådan grad att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot handläggningen.

text: Sammanfattande bedömning

text: Sammantaget visar länsstyrelsen handläggning på allvarliga brister i de delar som nu beskrivits. Genom den utredning som inhämtats i ärendet här har det även kommit fram uppgifter som tyder på att det förekommit brister i fråga om skyldigheten att motivera beslut (jfr

text: 20 § förvaltningslagen

text: ) samt underlåtenhet att besvara skrivelser från enskilda, med anknytning till ärenden om älgjaktsupplåtelser, som skickats in till myndigheten. Jag förutsätter att länsstyrelsen tar intryck av den nu framförda kritiken och ser till att snarast utveckla de rutiner som krävs för att handläggningen av ärenden om jakträttsupplåtelser enligt

text: 32 § rennäringslagen

text: ska uppfylla

text: förvaltningslagens

text: krav. Jag avser att återkomma till länsstyrelsen för att tillse att nödvändiga åtgärder har vidtagits.