avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Rektor för en kommunal grundskola nekade företrädare för en fristående gymnasieskola att få komma till skolan och informera om sin gymnasieutbildning; fråga om rektors handlande stod i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål angående att John Bauergymnasiet i Ystad nekats att få komma till Färsinga lärcenter i Sjöbo kommun för att informera om sin gymnasieutbildning. Han anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Under sex år har John Bauergymnasiet informerat elever i årskurs 9 vid grundskolor i bl.a. Sjöbo kommun om sin utbildning. Med anledning av en förfrågan under 2008 om att få lämna sådan information fick John Bauergymnasiet, den 20 oktober 2008, följande svar från rektor BB, Färsinga lärcenter. Hej Ledsen att svaret har dröjt, men frågan behandlades i strategiska ledningsgruppen först i fredags. Dessvärre är det så att vi upplåter lokaler och tid endast till de gymnasieskolor som vi har samverkansavtal med. Senare samma dag skickade BB ett kompletterande svar med följande lydelse. Hej- ett förtydligande gällande gymnasieinformation till år 9: I Sjöbo kommun har rektorerna tagit ställning för att endast det egna gymnasieförbundet ska bjudas in för att ge information till år 9 eleverna. Skulle eleverna ej finna den utbildning de söker inom gymnasieförbundet är det SYV:arna som på ett objektivt sätt ska informera om utbildningsalternativen. AA gjorde gällande att rektors beslut stred mot kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Familjenämnden i Sjöbo kommun för utredning och yttrande.

text: I ett remissvar anförde familjenämnden följande.

text: Nämndens inställning till anmälan

text: Familjenämnden bestrider den i anmälan angivna uppgiften om att nämndens verksamhetsutövande skulle strida mot beaktandet av allas likhet inför lagen samt iakttagandet av saklighet och opartiskhet, vilket är innebörden av 1 kap.

text: 9 § regeringsformen

text: Korrespondens mellan rektor BB och klaganden

text: Korrespondensen inleddes av en frågeställning från klaganden varvid BB informerade denne om de regler för gymnasierepresentation som är rådande i dennes rektorsområde. Då BB nyligen tillträtt sin befattning rådgjorde han med de övriga rektorer som ansvarar för skolår 6–9 om huruvida någon policy för frågans område förelåg i Sjöbo kommun före det att svaret avgavs till klaganden. Då BB omgående noterade att hans svar kunde missuppfattas i den del som avser Sjöbo kommuns relation till Sydskånska gymnasieförbundet kontaktade han klaganden ånyo med ett förtydligande redan samma dag. Sydskånska gymnasieförbundet är således inte någon samverkanspart utan utgör ett av kommuner samägt förbund där Sjöbo kommun är en ägar part. Sjöbo kommuns inställning i frågan om gymnasierepresentation i grundskola bygger således på en policy som samtliga rektorer för skolår 6–9 valt att ansluta sig till; som framgår av BB:s skrivning och som vare sig utgör ett delegationsbeslut eller ett beslut fattat av strategiska ledningsgruppen.

text: Övrigt/bedömning

text: Sjöbo kommun har sedan en längre tid flera inrättade tjänster i form av studie- och yrkesvägledare för respektive grundskola. Under 2008 har familjenämnden antagit en ny organisation för dessa tjänster, vilken innebär att ett vägledningsteam bildats. Detta har tilldelats ett gemensamt ansvar för all studie- och yrkesvägledning inom kommunen. En central uppgift för denna funktion är att ge saklig, korrekt och opartiskvägledning till elever och föräldrar. I den mån ett önskemål om gymnasiealternativ inte skulle kunna inrymmas inom det av kommunen delägda gymnasieförbundet har studie- och yrkesvägledningen ett särskilt ansvar för att presentera andra alternativ från andra utbildningsanordnare. Av intresse är därvidlag att inga fristående skolor på grundskolenivå synes tillhandahålla denna studie- och yrkesvägledarefunktion. Vidare finner nämnden det anmärkningsvärt att de fristående gymnasieskolorna synes utgå ifrån att obligatorisk skoltid skall tas i anspråk för information om frivillig utbildning som tillhandahålles av vinstdrivande och konkurrensutsatta företag. I Sjöbo kommuns närområde driver uppskattningsvis minst 35 olika entreprenörer fristående gymnasieverksamhet. Någon rimlighet i att upplåta grundskoletid för samtliga dessa och på så vis efterkomma klagandens definition av opartiskhet och saklighet föreligger av förklarliga skäl ej. Familjenämnden bedömer att principen om likabehandling är av yttersta vikt och att den policy som etablerats och efterlevs av nämndens rektorsområden svarar väl upp mot denna. Analogt uppmanas samtliga skolhuvudmän utan undantag att förlägga sin marknadsföring av sina tjänster till platser utanför nämndens lokaler och till tider som ej konkurrerar med grundskolans skoldagar.

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Av remissvaret framgår att John Bauergymnasiets ”gymnasieutbildning inte presenteras sakligt och opartiskt utan som ett andrahandsalternativ”. Trots att familjenämnden har anfört att samtliga skolhuvudmän uppmanas att förlägga sin marknadsföring till platser

text: utanför nämndens lokaler och på tider som inte konkurrerar med grundskolans skoldagar har ”Sydskånska Gymnasieförbundet haft möjlighet att informera under 2008”.

text: Mot bakgrund av vad AA anförde i sitt yttrande över remissvaret begärde JO att familjenämnden skulle komma in med ett förnyat yttrande. Yttrandet skulle särskilt belysa huruvida företrädare för Sydskånska gymnasieförbundet getts möjlighet att informera i grundskolan om sina utbildningar och om fristående skolor, i första hand John Bauergymnasiet i Ystad, nekats att lämna motsvarande information.

text: I ett förnyat remissvar anförde familjenämnden bl.a. följande.

text: Avseende den första frågan angående gymnasieförbundet har grundskolan i Sjöbo ett uppdrag direkt från kommunfullmäktige genom ägardirektiv och reglemente att sedan gymnasieförbundets bildande samverka vid övergången mellan de olika skolformerna. Under en period har också diskuterats att använda gemensamma vägledarresurser. Vägledarna på gymnasieförbundet förbereder och arbetar tillsammans med grundskolans vägledare vid överlämnandet. Samtliga vägledare redovisar och informerar om alla program, alltså även de program som inte kommunen själv bedriver inom gymnasieförbundet. De flesta friskolor inom regionen har valt att ingå i en regional skolportal. John Bauergymnasiet har inte erbjudits att besöka grundskolan i Sjöbokommun under skoltid. Vad vi känner till har inte John Bauergymnasiet några vägledartjänster som kan samverka med kommunens eller gymnasieförbundets vägledning eller som kan ge information om alla deras program. Till remissvaret hade vissa handlingar fogats.

text: En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade därefter upplysningar per telefon från förvaltningschefen CC, Sjöbo kommun. Hon anförde följande. John Bauergymnasiet i Ystad vände sig till kommunen och bad om att få informera om sin verksamhet i grundskolorna. John Bauergymnasiet nekades detta och hänvisades till att lämna informationen utanför skoltid. Sydskånska gymnasieförbundet tilläts att lämna information i grundskolorna eftersom det är kommunens egen verksamhet, dvs. kommunen är ”delägare” i verksamheten.

text: AA kommenterade det förnyade remissvaret och den tjänsteanteckning som upprättats i anledning av telefonsamtalet med CC.

text: I ett beslut den 23 mars 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: En skola är inte en allmän plats, och yttrandefriheten enligt

text: regeringsformen

text: innefattar inte någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en skola för att där sprida information. Skolledningen kan dock ge tillstånd för utomstående att komma till skolan för ett sådant ändamål. Vid ställningstagande till om någon eller några i detta syfte ska få tillträde till en skola måste skolledningen beakta den övergripande bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: : Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör

text: uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: I ärendet uppkommer fråga om det förhållandet att BB, rektor för Färsinga lärcenter, har nekat John Bauergymnasiet i Ystad att få komma till lärcentret för att informera om sin gymnasieutbildning, kan anses stå i strid med objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Av

text: 1 kap. 23 § skollagen (1985:1100)

text: framgår att huvudmannen ansvarar för att elever i bl.a. grundskolan har tillgång till sådan kompetens att elevernas behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses.

text: Enligt 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) ska elever få underlag för att välja fortsatt utbildning. Detta förutsätter att den obligatoriska skolan nära samverkar med de gymnasiala utbildningar som eleverna fortsätter till. Läraren ska bidra med underlag för varje elevs val av fortsatt utbildning och medverka till att utveckla kontakter med bl.a. mottagande skolor. Vidare ska studie- och yrkesvägledaren, eller den personal som fullgör motsvarande uppgifter, informera och vägleda eleverna inför den fortsatta utbildningen och yrkesinriktningen.

text: I Skolverkets allmänna råd om studie- och yrkesorientering (

text: SKOLFS 2009:20

text: ) anges bl.a. att det är viktigt att studie- och yrkesorienteringen i den obligatoriska skolan är utformad på ett sådant sätt att varje elev får information om de kurser och utbildningar som finns inom gymnasieskolan.

text: En skola har i princip rätt att själv bestämma på vilket sätt den ska ge elever information om utbildningar och studievägar samt vägleda elever inför val av utbildning. Informationen och vägledningen måste emellertid ges på ett objektivt sätt. I Skolverkets allmänna råd och kommentarer om studie- och yrkesorientering (2009) anges bl.a. följande.

text: Studie- och yrkesorienteringen ska vara opartisk. Eleven ska kunna lita på att studieoch yrkesorienteringen inte styrs av olika särintressen t.ex. när en viss föreslagen utbildning har en organisatorisk koppling till den skola som eleven går i eller till företag och organisationer som skolan samarbetar med. Det kan varken av anmälan eller nämndens remissvar dras någon säker slutsats om vilken typ av information som Sydskånska gymnasieförbundet har lämnat. Det kan ha förhållit sig på det sättet att Färsinga lärcenter låtit anställda inom gymnasieförbundet ge eleverna i årskurs 9 vägledning inför deras kommande gymnasieval, dvs. sådan information som brukar beskrivas som studie- och yrkesorientering. Om det endast har varit fråga om sådan allmän information kan detta inte anses ha medfört att rektors beslut har missgynnat John Bauergymnasiet på ett sådant sätt att beslutet skulle strida mot

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Informationen har emellertid möjligen inte begränsats till att vara endast generell, utan det kan även – direkt eller indirekt – ha förekommit en form av

text: ”marknadsföring” av gymnasieförbundets egna skolor i syfte att få elever att i första hand välja en utbildning som förbundet erbjuder.

text: Jag har inte bedömt att det finns skäl för mig att närmare utreda vad som förevarit vid informationstillfället. Rent allmänt vill jag dock anföra följande. För det fall en grundskola tillåter en viss gymnasieskola att komma till skolan för att informera särskilt om sin skola och de utbildningar som just den gymnasieskolan erbjuder, kan inte andra gymnasieskolor förvägras möjlighet att på samma villkor få lämna motsvarande information om sin verksamhet. Ett sådant agerande skulle nämligen stå i strid med det krav på saklighet och opartiskhet som gäller i verksamheten.

text: Jag utgår från att familjenämnden i sin framtida verksamhet beaktar vad jag nu har uttalat.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Serviceskyldighet
Språk
Tolk/ översättning

title: Polismyndigheten har inte tillgodosett en enskilds rätt enligt minoritetsspråkslagen att använda finska vid kontakter med myndigheten

sammanfattning: Minoritetsspråkslagen ger rätt att i vissa fall använda bl.a. finska vid kontakter med en myndighet. I en anmälan till JO förde en enskild fram klagomål mot att han inte fått använda finska vid sina kontakter med Polismyndigheten i fråga om två förundersökningar där han var målsägande. JO:s utredning bekräftade i väsentliga delar uppgifterna i anmälan. JO konstaterar bl.a. att det inte gjordes några egentliga ansträngningar för att anmälaren skulle kunna tala finska vid telefonkontakter med myndigheten och att han hade rätt att få två beslut översatta till finska, vilket Polismyndigheten inte hade gjort. JO kritiserar Polismyndigheten för de brister som kommit fram i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 juli 2020 förde AA fram klagomål bl.a. mot att Polismyndigheten inte uppfyllt kraven i 8 § minoritetsspråkslagen.

text: AA anförde i huvudsak följande. Han har varit i kontakt med Polismyndigheten med anledning av två förundersökningar där han var målsägande. Trots att han framställt önskemål om att använda finska vid sina muntliga och skriftliga kontakter med myndigheten har han inte fått möjlighet till det. Han har bl.a. inte fått tala finska och inte heller fått besluten om att lägga ned förundersökningarna översatta till finska. Vidare har han fått en kallelse till förhör på svenska.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 22 mars 2021 Yttrandet finns tillgängligt hos JO.

text: Av utredningen hos JO framgår sammanfattningsvis följande om AA:s kontakter med Polismyndigheten. AA, som behärskar svenska, har varit målsägande i två förundersökningar. AA har med anledning av

text: förundersökningarna varit i kontakt med Polismyndigheten per telefon, bl.a. med myndighetens växel, och besökt en polisstation. Han har vid dessa kontakter begärt att få använda finska men har inte fått möjlighet att göra det vid något tillfälle. Vid några av de muntliga kontakterna har han erbjudits tolk men vid andra har han hänvisats till att tala svenska. En skriftlig kontakt från AA:s sida ledde till att han blev uppringd av en anställd vid Polismyndigheten som talade svenska. AA har också begärt att få besluten om att lägga ned de båda förundersökningarna översatta till finska men inte fått det.

text: Polismyndigheten redogjorde för den rättsliga regleringen och redovisade därefter följande sammanfattande bedömning. AA:s begäran om att få kommunicera med Polismyndigheten på finska i de aktuella ärendena har inte tillgodosetts fullt ut. Vid de muntliga kontakterna borde han ha erbjudits att använda finska antingen omedelbart eller vid ett senare tillfälle när det hade gått att ordna med språkkunnig personal eller tolk. Vidare borde han ha fått nedläggningsbesluten i ärendena skriftligt översatta till finska. Polismyndigheten har följaktligen brustit i sina skyldigheter enligt 8 § minoritetsspråkslagen. Det har inte funnits några språkförbistringar i kommunikationen eftersom AA behärskar svenska. Rätten enligt minoritetsspråkslagen att kommunicera på minoritetsspråk får dock anses gälla även om den enskilde behärskar svenska. Med anledning av det inträffade ska det säkerställas att samtliga operatörer känner till de rutiner som gäller för språkfrågor. Det är en självklarhet att myndigheten ska leva upp till de krav som ställs i minoritetsspråkslagen, varför även andra informations- och utbildningsåtgärder kan bli aktuella.

text: Rättslig reglering

text: Minoritetsspråk De nationella minoritetsspråken är finska, jiddisch, meänkieli, romani chib och samiska. Det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. (Se

text: och

text: 8 §§

text: språklagen

text: Statliga förvaltningsmyndigheter vars verksamhet är av betydelse för de nationella minoriteterna eller minoritetsspråken ska informera de nationella minoriteterna om deras rättigheter och det allmännas ansvar enligt minoritetsspråkslagen och de föreskrifter som lagen hänvisar till (se 3 § lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk, fortsättningsvis minoritetsspråkslagen).

text: Enskilda har rätt att använda finska, meänkieli respektive samiska vid sina muntliga och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet vars geografiska verksamhetsområde helt eller delvis sammanfaller med minoritetsspråkets förvaltningsområde. Detta gäller i ärenden i vilka den enskilde är part eller ställföreträdare för part, om ärendet har anknytning till förvaltningsområdet. Om den enskilde använder finska, meänkieli eller samiska i ett sådant ärende, är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på samma språk. Enskilda som saknar juridiskt biträde har dessutom rätt att på begäran få en

text: skriftlig översättning av beslut och beslutsmotivering i ärendet på finska, meänkieli respektive samiska. Myndigheten ska även i övrigt sträva efter att bemöta de enskilda på dessa språk. (Se 8 § minoritetsspråkslagen.)

text: Förvaltningsområdet för finska omfattar bl.a. Stockholms kommun (se 6 § minoritetsspråkslagen). Rätten att använda minoritetsspråket omfattar bara ärenden som har anknytning till förvaltningsområdet genom t.ex. att den enskilde är bosatt inom området, att ärendet rör en verksamhet som bedrivs inom området eller en fastighet som ligger inom området (se

text: prop. 2008/09:158 s. 129

text: Av förarbetena till minoritetsspråkslagen framgår vidare att rätten att använda finska, meänkieli eller samiska gäller oavsett om den enskilde är svensk eller utländsk medborgare. Det framgår också att en översättning inte behöver tillhandahållas samtidigt som beslutet på svenska, utan det får accepteras att den dröjer några dagar efter det att beslutet meddelats. Vad gäller att myndigheten även i övrigt ska sträva efter att bemöta enskilda på minoritetsspråken anges det i förarbetena att myndigheterna bör organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att det finns beredskap och rutiner för att bemöta önskemål från enskilda att använda minoritetsspråk. Det kan t.ex. innebära kartläggning och angivande av särskild språkkompetens i interna telefonkataloger och på intranät och webbplatser. Om det inte finns minoritetsspråkstalande personal på myndigheten bör rutiner utarbetas som innebär att tolk kan ordnas med relativt kort varsel. I myndighetens lokaler, på webbplatser och av annat informationsmaterial bör det framgå att service lämnas på minoritetsspråk. (Se samma proposition s. 129 f.)

text: Förvaltningslagen

text: En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. (Se

text: 6 § förvaltningslagen

text: , FL.)

text: En myndighet ska använda tolk och se till att översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska (se

text: 13 §

text: FL).

text: Om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från

text: förvaltningslagen

text: , tillämpas den bestämmelsen (se

text: 4 §

text: FL).

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och utgångspunkter för bedömningen Min granskning har avsett om Polismyndigheten uppfyllt kraven i 8 § minoritetsspråkslagen vid de kontakter som AA uppgett att han haft med myndigheten.

text: Polismyndighetens verksamhet täcker hela Sverige och sammanfaller därmed med förvaltningsområdet för finska. De aktuella förundersökningarna avser brott begångna i Stockholm och har därmed anknytning till förvaltningsområdet för finska. AA:s kontakter har avsett förundersökningarna.

text: För AA:s rätt att använda finska vid kontakterna med Polismyndigheten krävs också att de rört ett ärende där han är part eller ställföreträdare för en part.

text: En målsägande har enligt

text: rättegångsbalken

text: inte ställning som part under förundersökningen. Med hänsyn till de intressen som bär upp minoritetsspråkslagen och till att en förundersökning typiskt sett har stor betydelse för målsäganden anser jag att AA ska betraktas som part vid tillämpningen av minoritetsspråkslagen i nu aktuella avseenden.

text: AA har alltså haft rätt att använda finska vid sina kontakter med Polismyndigheten och att få muntliga svar på finska.

text: AA har inte haft något juridiskt biträde. Han har därför också haft rätt att få en skriftlig översättning av besluten att lägga ned förundersökningarna och beslutsmotiveringarna. Någon rätt enligt minoritetsspråkslagen att få exempelvis en kallelse översatt till finska har dock inte funnits. Muntliga kontakter

text: Kontakterna med Polismyndighetens växel

text: AA har uppgett att han varit i kontakt med Polismyndighetens växel vid två tillfällen och bett om att få tala finska.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande redogjort för vilka åtgärder som enligt myndighetens rutindokument borde ha vidtagits med anledning av AA:s önskemål om att få tala finska. Av redogörelsen framgår att AA borde ha fått möjlighet att prata med någon finsktalande eller, om inte rätt språkkompetens fanns tillgänglig, hänvisats till att besöka närmaste polisstation. Vidare skulle det ha beaktats att det var fråga om en begäran att få tala ett minoritetsspråk.

text: AA har uppgett att han inte fick möjlighet att tala finska vid något av tillfällena han kontaktade växeln. Han tillfrågades i stället om ärendenummer och blev därefter antingen placerad i kö eller hänvisad att kontakta personal vid den polisstation där hans ärende hanterades.

text: Det finns inte anledning att betvivla AA:s uppgifter om hur kontakterna med växeln gick till. Av det som kommit fram kan jag inte se att det gjordes några egentliga ansträngningar från Polismyndighetens sida att tillmötesgå hans önskemål att tala finska. AA:s rätt enligt 8 § minoritetsspråkslagen att tala finska respekterades således inte.

text: Kontakterna med personal på polisstationen

text: Av utredningen i ärendet framgår inte helt klart vilka kontakter AA i övrigt haft med Polismyndigheten. Såvitt jag förstått saken besökte han en polisstation

text: åtminstone en gång och hade vidare telefonkontakt med personal på den stationen ytterligare några gånger. Det står dock klart att AA bett om att få tala finska vid minst tre tillfällen. Vid två av dessa tillfällen har han erbjudits tolk men valt att i stället fortsätta samtalen på svenska. Vid ett av tillfällena har AA:s begäran avfärdats med hänvisning till att han behärskar svenska och att han då inte har rätt till tolk enligt bestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: I likhet med Polismyndigheten anser jag att det inte kan krävas att det alltid finns personal på plats som kan tala finska, och jag ser inte något fel i att Polismyndigheten erbjudit AA tolk. En sådan kontakt via tolk borde ha kunnat komma till stånd inom några dagar.

text: När det gäller samtalet där AA inte erbjöds tolk är saken en annan. Bestämmelserna i minoritetsspråkslagen går före bestämmelsen i

text: förvaltningslagen

text: och det var därför fel att neka AA möjligheten att föra kontakterna på finska med hänvisning till att han behärskar svenska.

text: Skriftliga kontakter AA har i anmälan fört fram att han har skickat ett mejl på finska med en fråga till lokalpolisområdet men att han inte fick något annat svar än att han blev uppringd av en person som talade svenska. Även om mejlet och det efterföljande samtalet inte dokumenterats hos Polismyndigheten finns det inte anledning att tro att AA skulle ha hittat på den beskrivna händelsen.

text: AA har haft rätt att kontakta Polismyndigheten skriftligen på finska och få muntligt svar på finska. I stället för att ta kontakt med AA på svenska borde Polismyndigheten ha svarat honom på finska.

text: Skriftlig översättning av beslut och beslutsmotivering Av utredningen framgår att AA begärt att få besluten att lägga ned förundersökningarna översatta till finska.

text: Som Polismyndigheten konstaterat i sitt yttrande har AA haft rätt att få en skriftlig översättning av besluten och beslutsmotiveringarna. Polismyndigheten har alltså inte heller i denna del levt upp till kraven i 8 § minoritetsspråkslagen. Kritik och avslutande uttalanden Polismyndigheten kritiseras för att AA:s kontakter i fråga om förundersökningarna inte kunnat ske på finska och för att AA inte fick skriftliga översättningar av nedläggningsbesluten och beslutsmotiveringarna.

text: Det har genom utredningen kommit fram att det i en av förundersökningarna gjorts en anteckning om att AA vill tala finska men att det inte behövdes eftersom han kunde svenska. Minoritetsspråkslagens bestämmelser ger en enskild rätt att tala finska även om han eller hon behärskar svenska. Det var olämpligt att göra anteckningen och den kan ha medfört begränsningar av AA:s möjligheter att använda finska vid sina kontakter med Polismyndigheten.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande uppgett att det är en självklarhet att myndigheten ska leva upp till de krav som ställs i minoritetsspråkslagen och att det därför kan bli aktuellt med informations- och utbildningsåtgärder. Myndigheten har vidare i sitt yttrande uppgett att myndighetens webbplats inte innehåller sådan information som anges i 3 § minoritetsspråkslagen men att det pågår ett utvecklingsprojekt när det gäller webbplatsen. Jag ser naturligtvis positivt på dessa saker. Vad som kommit fram i övrigt i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Integritet
Kommunicering
Långsam handläggning
Sekretess

title: Allvarlig kritik mot Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun för handläggningen av ett ärende enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS)

sammanfattning: I ett LSS-ärende kommunicerade handläggaren sin utredning med förslag till beslut utan att sökanden först fått möjlighet att yttra sig över de uppgifter som handläggaren hade hämtat in från sökandens dagliga verksamhet. De inhämtade uppgifterna stod i flera avseenden i strid med de uppgifter som sökanden hade lämnat och verkar även ha haft en avgörande betydelse för förvaltningens bedömning att avslå ansökan. Med hänsyn till den betydelse som de inhämtade uppgifterna hade för bedömningen borde skrivelsen från den dagliga verksamheten ha kommunicerats med sökanden i enlighet med 17 § förvaltningslagen innan beslut meddelades. Förvaltningen kritiseras för denna och ett flertal andra brister i handläggningen av ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde advokaten AA, som ombud för BB, klagomål mot Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun i fråga om handläggningen av ett ärende enligt LSS. Hon uppgav bl.a. följande:

text: Den 25 januari 2011 ansökte BB om personlig assistans enligt LSS i en omfattning av 105 timmar per vecka. Den 25 maj 2011 gav hon, som ombud för BB, in en kompletterande ADL-bedömning. Trots ett flertal påtryckningar per telefon vidtog stadsdelsförvaltningen inga utredningsåtgärder i ärendet förrän i april 2012, dvs. ett år och tre månader efter BB:s ansökan. Den 29 maj 2012 skickade hon ett e-brev till förvaltningen och bad om information om ärendets handläggning. Något svar erhölls inte. Den 27 juli 2012 skickade hon ett brev till förvaltningen och begärde en redogörelse för vilka utredningsåtgärder som förvaltningen hade vidtagit i ärendet. Först då hörde förvaltningen av sig för att boka in ett personligt möte med BB. Mötet genomfördes den 20 augusti 2012. Den 31 augusti 2012 kommunicerade förvaltningen en utredning med förslag till beslut. I utredningen, som var synnerligen knapphändig, hänvisades bl.a. till uppgifter som förvaltningen hade inhämtat från personal på BB:s dagliga verksamhet. Den dagliga verksamheten hade kontaktats utan att BB eller någon företrädare för honom hade samtyckt till det, vilket strider mot bestämmelserna om sekretess. Förvaltningen

text: har inte heller kommunicerat skrivelsen från personalen på den dagliga verksamheten.

text: Hon begärde och fick anstånd med att yttra sig över förvaltningens utredning och förslag till beslut till den 21 september 2012. Samma dag begärde hon på nytt anstånd för att komplettera ärendet med ytterligare uppgifter från den dagliga verksamheten. Hon beviljades dock inte detta. I stället meddelade förvaltningen beslut i ärendet, i vilket man avslog BB:s begäran om personlig assistans. I ärendet meddelades beslut först ett år och tio månader efter det att BB:s ansökan kommit in till förvaltningen.

text: Till anmälan fogades vissa handlingar, bl.a. förvaltningens utredning och förslag till beslut.

text: Utredning

text: JO begärde att Hässelby-Vällingby stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över vad som hade framförts i anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde nämnden i huvudsak följande:

text: Förvaltningens utredning och yttrande

text: Förvaltningen har gjort en intern utredning och granskning av hur ansökan om personlig assistans handlagts i detta ärende och konstaterar att ett flertal fel har gjorts vilka redovisas i den följande texten. Ansökan om personlig assistans inkom den 25 januari 2011. Förvaltningen påbörjade utredningen drygt ett år senare och kommunicerade förslag till beslut den 31 augusti 2012. Detta är ett allvarligt fel och strider mot

text: förvaltningslagen

text: när det gäller att ett ärende ska handläggas skyndsamt. Uppgifter om BB:s behov av stöd och omvårdnad har bland annat inhämtats från den dagliga verksamhet där han deltar fem dagar i veckan. Förvaltningen har beviljat insatsen daglig verksamhet och har därmed skyldighet att följa upp om verksamheten motsvarar den enskildes behov och om den enskilde är nöjd med verksamheten. I utredningen av personlig assistans är det också rimligt att tänka sig att utredaren gör en förfrågan om den enskildes behov av stöd i den dagliga verksamheten för att få en bild av behovet av personligt stöd i olika moment under dagen. Detta ska dock föregås av att den enskilde och/eller dennes företrädare informeras om hur utredningen om personlig assistans kommer att gå till och vilka kontakter som kommer att tas i utredningsarbetet. Vid hänvisning till uppgifter som kommer från den dagliga verksamheten ska det framgå vem som lämnat uppgifterna. Dessa uppgifter ska också kommuniceras med den person ärendet berör. Så har inte skett i detta fall vilket också advokaten framhåller i sin skrivelse. Förvaltningen skickade utredning med förslag till beslut för kommunicering den 31 augusti 2012. Eventuella synpunkter begärdes in till den 10 september 2012. BB:s ombud begärde anstånd för att inkomma med synpunkter på utredningen och kompletterande uppgifter. Anstånd medgavs till den 21 september 2012. Ombudet begärde anstånd ytterligare en tid för att komplettera med uppgifter men medgavs inte denna möjlighet. Förvaltningen bedömde i detta skede att det inte fanns ytterligare omständigheter som talade för att bevilja anstånd.

text: Vid granskning av ärendet bedömer förvaltningen att begäran om ytterligare anstånd för att komma in med kompletterande uppgifter borde ha tillgodosetts för att säkerställa att samtliga synpunkter och kompletteringar beaktats innan beslut fattats. Detta särskilt med tanke på att förvaltningen brustit i handläggningen av ärendet.

text: Förvaltningens åtgärder med anledning av det inträffade

text: Förvaltningen har gått igenom handläggningen i det enskilda ärendet som anmälan avser. Vid granskningen konstateras ett flertal brister som ovan redovisats. Med anledning av de brister som konstateras i detta ärende har en djupare granskning gjorts av ytterligare ärenden för att se om handläggningen följer gällande lagar och riktlinjer. Vid granskning av ytterligare ärenden har inga brister i handläggningen upptäckts. Förvaltningen bedömer att de brister som framkommit i det enskilda ärendet BB är mycket ovanligt. Förvaltningen har med anledning av detta vidtagit flera åtgärder för att förhindra att detta ska uppstå framgent. Arbetssätt och rutiner har setts över. Enheten har inrättat en mottagningsfunktion som tar emot alla inkommande ansökningar och registrerar ärenden innan dessa fördelas till handläggare för utredning. På detta sätt får arbetsledningen en bra överblick över antalet inkomna ärenden och kan sedan följa upp handläggningstiden och säkerställa att alla ansökningar utreds. Förvaltningen kommer också att utöka arbetet med internkontroll, i form av aktgranskning, under 2013. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden Som följer av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska en ansökan om personlig assistans handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det går givetvis inte att ange en bestämd tid inom vilken en utredning ska vara klar eftersom utredningens omfattning beror på omständigheterna i det enskilda fallet.

text: I detta fall framgår att BB:s ansökan om personlig assistans kom in till förvaltningen den 25 januari 2011 och att AA kompletterade BB:s ansökan med en ADL-bedömning den 25 maj samma år. Förvaltningen träffade BB den 20 augusti 2012 och beslut i ärendet meddelades den 24 september 2012.

text: Det tog således ett år och tio månader från det att ansökan kom in till förvaltningen till dess att ärendet avgjordes. Såvitt framkommit verkar förvaltningen inte ha vidtagit några aktiva utredningsåtgärder annat än under en begränsad tid. Nämnden har i sitt remissvar anfört att handläggningstiden i detta ärende har utgjort ett allvarligt fel. Någon förklaring till varför handläggningen drog ut på tiden har inte lämnats. Det kan i sammanhanget noteras att BB:s ombud vid flera tillfällen ställde frågor om handläggningen. Även om nämnden inte har förklarat varför handläggningen drog ut på tiden har nämnden uppenbarligen tagit det inträffade på allvar. Nämnden har i remissvaret anfört att åtgärder har vidtagits för att något liknande inte ska kunna inträffa på nytt.

text: Mot bakgrund av det som nämnden har anfört i denna del har jag inte funnit skäl att närmare undersöka orsaken till bristen i handläggningen. Den anmärkningsvärt långa handläggningstiden förtjänar dock allvarlig kritik. Inhämtande av uppgifter från den dagliga verksamheten AA har ifrågasatt om förvaltningen hade rätt att inhämta uppgifter från BB:s dagliga verksamhet utan hans samtycke.

text: Enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller som regel sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Vid tillämpningen av sekretesslagen jämställs verksamhet enligt LSS med socialtjänst. Enligt

text: 8 kap. 2 §

text: OSL kan sekretess gälla mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet när dessa är att anse som självständiga i förhållande till varandra. Även om verksamheterna bedöms som självständiga i OSL:s mening måste det också prövas om de har organiserats på ett sådant sätt att de förhåller sig självständiga till varandra. Det är bara om båda dessa kriterier är uppfyllda som det uppstår en sekretessgräns inom en myndighet (se

text: prop. 2008/09:150 s. 360

text: Den dagliga verksamheten och LSS-enheten är båda organiserade under Hässelby- Vällingby stadsdelsnämnd. Såvitt kommit fram gäller inte någon myndighetsintern sekretess mellan enheterna. Förvaltningens åtgärd att inhämta uppgifter från den dagliga verksamheten kan således inte sägas ha skett i strid med några bestämmelser om sekretess.

text: Verksamheten enligt LSS ska enligt

text: 6 §

text: LSS vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Av bestämmelsen följer bl.a. att en utredning om insatser enligt LSS ska bedrivas i samråd med den enskilde. Nämnden ska således, om det är möjligt, diskutera med honom eller henne vilka uppgifter som behövs för att nämnden ska kunna fatta ett beslut i ärendet och komma överens med honom eller henne om hur uppgifterna ska inhämtas. Utifrån en integritetsskyddsaspekt är det därför inte tillfredställande att LSS-handläggaren inte samrådde med BB innan han kontaktade den dagliga verksamheten. Förvaltningen ska kritiseras för detta.

text: Kommunicering m.m. Av

text: 17 §

text: FL följer att ett ärende som avser myndighetsutövning mot en enskild inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon fått tillfälle att yttra sig över den. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett i vissa fall, bl.a. om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärden av någon annan anledning är uppenbart obehövlig.

text: Av förvaltningens utredning i det aktuella ärendet framgår under rubriken ”Underlag till utredningen” bl.a. att handläggaren har haft ett telefonsamtal med kontaktpersonen på den dagliga verksamheten den 10 augusti 2012 och att

text: förvaltningen den 15 augusti 2012, dvs. innan det personliga mötet med BB ägde rum, fått ett e-brev från den dagliga verksamheten som rörde BB:s behov av stöd och omvårdnad där.

text: Förvaltningen kommunicerade sin utredning med förslag till beslut den 31 augusti 2012. I utredningen hänvisades bl.a. till uppgifter som hade lämnats av personal vid den dagliga verksamheten. Dessa uppgifter stod i flera avseenden i strid med uppgifter som BB hade lämnat i sin ansökan. De inhämtade uppgifterna förefaller ha haft en avgörande betydelse för förvaltningens bedömning och beslut att avslå BB:s ansökan om personlig assistans.

text: Nämnden har i sitt remissvar bekräftat att de uppgifter som förvaltningen hämtade in från den dagliga verksamheten inte kommunicerades med BB och anfört att detta rätteligen borde ha skett. Nämnden har också påtalat att det vid en hänvisning till uppgifter från den dagliga verksamheten ska framgå vem som har lämnat uppgifterna. Med hänsyn till den betydelse som de inhämtade uppgifterna hade för förvaltningens bedömning – och även kunde få vid en eventuell domstolsprövning – borde skrivelsen från den dagliga verksamheten i sin helhet ha kommunicerats innan förvaltningen meddelade beslut i ärendet. Förvaltningen förtjänar kritik för att inte ha gjort detta.

text: Den 31 augusti 2012 skickade handläggaren utredningen med förslag till beslut till BB:s ombud för eventuella synpunkter senast den 10 september. Ombudet begärde och fick anstånd med att komma in med synpunkter på utredningen till den 21 september. Ombudet begärde då ytterligare anstånd med en vecka för att bemöta uppgifterna från den dagliga verksamheten. Detta medgavs inte. Den 24 september beslutade nämnden att avslå BB:s ansökan om personlig assistans.

text: Som jag anfört ovan förefaller uppgifterna från den dagliga verksamheten ha haft stor betydelse för förvaltningens bedömning av BB:s ansökan. Mot bakgrund av detta är det anmärkningsvärt att BB:s ombud inte fick ytterligare några dagars anstånd. I detta sammanhang noterar jag även den långsamma handläggningen från förvaltningens sida. Jag vill framhålla att det från rättssäkerhetssynpunkt är viktigt att den enskilde ges tillfälle att tillvarata sin rätt genom att komplettera och kontrollera det utredningsmaterial som har tillförts ärendet, inte minst i en situation som denna.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till handläggningen av detta ärende, som visat allvarliga brister i flera hänseenden. Nämnden har dock i sitt remissvar redogjort för vilka åtgärder nämnden vidtagit för att förhindra att något liknande inträffar igen. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken med den allvarliga kritik som uttalats.

text: Det som i övrigt har framförts, bl.a. om utredningens kvalitet, ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Frihetsberövande Omhändertagande

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Nord, för att en person omhändertagits för berusning sedan han anträffats i sin bostad

sammanfattning: Omhändertagande för berusning får inte göras om den berusade personen anträffas i en bostad. JO har i ärendet granskat omhändertaganden för berusning som gjorts dels på innergården till ett flerfamiljshus, dels i trapphuset i ett flerfamiljshus. Enligt JO kan varken innergården till eller trapphuset i ett flerfamiljshus anses vara ett område som hör till en bostad i den mening som avses i bestämmelserna om omhändertagande för berusning. Det finns därför inget förbud mot omhändertagande för berusning där. Syftet med förbudet mot omhändertagande för berusning när den berusade personen anträffats i en bostad är att skydda den enskildes integritet och privatliv. Vid ett av de granskade omhändertagandena hade personen anträffats i sin bostad men lämnat den för att tala med polisen i trapphuset. Enligt JO kan en berusad person som anträffas i en bostad men väljer att lämna bostaden för att tala med polisen, t.ex. av det skälet att det finns andra personer i bostaden, inte anses ha avstått från det skydd mot att bli omhändertagen för berusning i en bostad som finns i lagen. Detsamma gäller om personen visserligen inte anträffas i en bostad men det är polisen som förmått personen att lämna bostaden för att tala med dem. I sådana situationer finns det enligt JO normalt inte förutsättningar att omhänderta en person för berusning. Polismyndigheten kritiseras för omhändertagandet i trapphuset.

text: Anmälan

text: AA förde i en anmälan till JO fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Nord, med anledning av att han vid flera tillfällen omhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) i sitt hem. Hans beteende var inte heller sådant att det fanns förutsättningar att omhänderta honom.

text: Utredning

text: Handlingar, bland annat protokoll över omhändertaganden för berusning, hämtades in. Vid genomgång av protokollen framkom att AA vid tre tillfällen omhändertagits i anslutning till sin bostad och vid ett tillfälle i närheten av en bekants bostad. Polismyndigheten anmodades att yttra sig över dessa omhändertaganden, vilka ägde rum den 19 mars 2015, den 27 mars 2015, den

text: 30 april 2015 och den 19 september 2015.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att de poliser som deltagit vid omhändertagandena fått tillfälle att lämna upplysningar. I yttrandet angavs följande om omständigheterna kring de fyra omhändertagandena.

text: Det första omhändertagandet inträffade den 19 mars 2015. Vänner till AA kontaktade polisen eftersom de var oroliga för honom och han hade uppgett att han ville dö. När polispatrullen kom till hans hemadress och ville prata med honom insisterade han på att de skulle gå ut och prata i stället. Berörd polisman har under handläggningen av JO-ärendet uppgett att samtalet ägde rum på innergården. Det fanns flera personer i lägenheten som enligt polisens uppfattning bodde tillsammans med AA och som inte var trygga med att ha ansvaret för honom under resten av natten. AA var märkbart berusad och hade svårt att hålla balansen. Han togs med till polisstationen för tillnyktring då han bedömdes kunna utgöra en fara för sig själv. Under färden till stationen hotade han med att strypa sig själv och gjorde vissa fysiska anspelningar på detta. AA omhändertogs för andra gången den 27 mars 2015. Han ringde själv till polisen och meddelade att han satt med en pistol i handen och att han skulle sätta en kula i skallen på sig själv. Under samtalet lät han mycket påverkad och han hotade även med att sätta en spruta i sig själv så att han somnade. I samband med att polispatrullen anlände kom han ut på innergården. Patrullen konstaterade att han var uppenbart påverkad, luktade alkohol och uppvisade ett förvirrat och något maniskt tillstånd. Suicidhoten ansågs inte vara allvarligt menade men han omhändertogs ändå på grund av sin berusning och då han bedömdes kunna utgöra en fara för sig själv. AA omhändertogs för tredje gången den 30 april 2015. Allmänhet ringde till polisen och uppgav att AA var så kraftigt berusad att hans vänner inte kunde ta hand om honom. Han hade sprungit ute och ofredat grannarna. När polispatrullen kom försökte han springa därifrån. Berörd polisman har under beredningen av JO-ärendet uppgett att när polispatrullen kom till platsen befann sig AA på innergården, mellan de olika huskropparna, som hör till bostadsområdet och försökte springa från platsen. Polispatrullen konstaterade att han var kraftigt berusad och fick även uppgift om att han hotat att hoppa ut från ett fönster. Patrullen bedömde att han inte kunde ta hand om sig själv och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Under färden till och efter ankomst till polisstationen fortsatte han att hota med att ta livet av sig. Det ansågs föreligga en påtaglig risk att han skulle göra verklighet av sina hot om att ta livet av sig om han inte omhändertogs. Han hade även kunnat fortsätta störa andra i området. Vidare ansågs han vara i sådant skick att han på grund av sin berusning hade kunnat göra sig själv ordentligt illa. Det fjärde omhändertagandet gjordes den 19 september 2015. AA ringde flera gånger till polisen och uppgav att han inte orkade mer och att han skulle hänga sig. När polispatrullen kom till hans hemadress stod han i trapphuset. Han var mycket berusad, luktade alkohol och pratade forcerat och sluddrande. Vidare var han ostadig på benen. Han informerades om att han skulle omhändertas eftersom han inte bedömdes kunna ta hand om sig själv och ansågs utgöra en fara för sig själv, varpå han blev mycket agiterad och satte sig till motvärn.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Enligt Polismyndighetens mening har AA vid varje enskilt omhändertagande varit så pass berusad att han antingen inte kunnat ta hand om sig själv, utgjort en fara för sig själv eller utgjort en fara för andra. Polismyndigheten anser också att varje omhändertagande har varit försvarligt med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter. Det kan vidare konstateras att AA vid varje enskilt omhändertagande vistats i närheten av sin egen eller annans bostad men aldrig i någon bostad. Vid ett omhändertagande befann han sig i trapphuset till det hus som han själv bor i och

text: vid de övriga tre tillfällena befann han sig på innergården som hör till huset och närliggande hus. Enligt förarbetena kan även platser i direkt anslutning till en bostad anses utgöra sådan plats där omhändertagande inte får ske. Som exempel har angetts gårdar och trädgårdar, som får förstås som privata och tillhörande bostaden. I aktuella fall rör det sig om mer allmänna ytor som hör till ett bostadsområde respektive en trappuppgång som visserligen är ett enskilt utrymme men inte en bostad (se t.ex. kommentaren till

text: 1 §

text: LOB i Karnov). Polismyndigheten anser att dessa platser inte kan anses höra till AA:s egen eller annans bostad. Mot denna bakgrund har Polismyndigheten ingen anledning att ifrågasätta att det förelåg förutsättningar för de aktuella ingripandena. Myndigheten anser slutligen att dokumentationen i ärendena får anses tillräcklig.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polis (

text: 1 § första stycket

text: LOB). Ett omhändertagande får dock inte ske om den berusade personen anträffas där någon har sin bostad (

text: 1 § andra stycket

text: LOB).

text: Förbudet mot omhändertagande för berusning i bostäder har tillkommit för att lagen inte opåkallat ska medge ingrepp i en enskilds integritet eller privatliv (

text: prop. 1983/84:111 s. 37

text: Uttrycket ”har sin bostad” innebär samma avgränsning som gäller enligt bestämmelsen om hemfridsbrott i

text: 4 kap. 6 § brottsbalken

text: . Med ”bostad” avses också gårdar och trädgårdar i anslutning till bostäder. För att en gård eller en trädgård ska omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde är det inte nödvändigt att den är inhägnad om det på annat sätt framgår att området hör till bostaden. Uthus och andra ekonomibyggnader som finns inom gården eller trädgården liksom gårdsplanen omkring byggnaderna omfattas också av tillämpningsområdet. Även en tillfällig bostad, t.ex. ett hotellrum, en hytt på en båt eller ett tält, kan utgöra en persons bostad. (

text: Prop. 1983/84:111 s. 144

text: och Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: , Zeteo, 1 januari 2016, kommentaren till

text: 4 kap. 6 §

text: För allmänna platser eller andra enskilda platser än någons bostad finns inget förbud mot omhändertagande för berusning. Sådana omhändertaganden kan därför göras i t.ex. en trappuppgång i ett flerfamiljshus (se Berg, Lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. 1 §, Karnov 1 juli 2016, och Berggren m.fl., se hänvisningen ovan). Omhändertagande för berusning måste dock tillämpas restriktivt när den berusade befinner sig på ett område som kan uppfattas som privat (

text: prop. 1983/84:111 s. 37

text: I andra privata lokaler än sådana där någon har sin bostad får ett ingripande göras endast om ett omhändertagande framstår som oundgängligen nödvändigt (2 kap. 2 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer,

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1).

text: Bedömning

text: Omhändertagandet den 19 mars 2015 Av utredningen framgår att polisen den 19 mars 2015 kom till AA:s bostad sedan hans vänner bett om hjälp. I bostaden fanns flera personer utöver AA. När poliserna ville prata med AA insisterade han på att få gå ut på innergården och prata där. På innergården gjorde polismännen bedömningen att AA var märkbart berusad och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Jag har i och för sig inget att invända mot bedömningen att AA:s tillstånd var sådant att han kunde omhändertas.

text: AA omhändertogs alltså på innergården. En innergård till ett flerfamiljshus kan inte anses vara ett område som hör till en bostad i den mening som avses i bestämmelserna om omhändertagande för berusning. Det finns därför inget förbud mot omhändertagande för berusning där. Anledningen till att AA befann sig på innergården var dock att han ville tala med poliserna där sedan de anträffat honom i hans bostad där det fanns flera andra personer.

text: JO har i flera tidigare beslut ansett att en person som anträffats i en annan persons bostad och avvisats därifrån med stöd av

text: 13 § polislagen

text: därefter kan omhändertas för berusning (se t.ex. JO:s beslut den 11 december 2009, dnr

text: ). Enligt min mening är situationen emellertid annorlunda om en berusad person anträffas i en bostad men frivilligt lämnar den för att tala med polisen.

text: Som jag nämnt ovan är syftet med förbudet mot omhändertagande i en bostad att skydda den enskildes integritet och privatliv. Om en person som anträffas berusad i en bostad väljer att lämna bostaden för att tala med polisen, t.ex. av det skälet att det finns andra personer i bostaden som han eller hon inte vill ska ta del av samtalet med polisen, kan han eller hon inte anses ha avstått från det skydd mot att bli omhändertagen för berusning som

text: 1 § andra stycket

text: LOB ger uttryck för. Detsamma gäller enligt min mening om personen visserligen inte anträffas i en bostad men det är polisen som förmått personen att lämna bostaden för att tala med dem. I sådana situationer finns det alltså normalt inte förutsättningar att omhänderta en person för berusning. (Se också JK:s beslut den 3 november 2014, dnr

text: Mot denna bakgrund anser jag att omhändertagandet av AA inte var förenligt med förbudet mot omhändertagande i

text: 1 § andra stycket

text: LOB.

text: Jag har förståelse för att de ingripande poliserna ansåg att AA inte kunde lämnas kvar på platsen. Med hänsyn till vad som kommit fram genom utredningen får situationen anses ha varit sådan att poliserna hade kunnat överväga om det fanns förutsättningar att omhänderta AA enligt någon annan skyddslagstiftning. Det är emellertid ett grundläggande rättssäkerhetskrav att regler om frihetsberövanden hanteras korrekt och tillämpas endast i den situation som de är avsedda för. Polismyndigheten kan därför inte undgå kritik för det inträffade.

text: Omhändertagandena den 27 mars 2015 och den 30 april 2015 Av utredningen framgår att AA den 27 mars 2015 ringde till polisen och uttryckte att han skulle komma att skada sig själv. Flera polispatruller beordrades till hans bostad medan AA hade kontakt med polisen på telefon. När polisen kom till platsen gick AA ut på innergården. Poliserna bedömde där att hans hot inte var allvarligt menade. De bedömde också att AA var uppenbart påverkad och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Jag har inget att invända mot bedömningen att AA:s tillstånd var sådant att han kunde omhändertas.

text: Av utredningen framgår vidare att polis den 30 april 2015 kallades till en adress där AA befann sig på besök. En person hade ringt till polisen och uppgett att AA var så berusad att hans kamrater inte kunde ta hand om honom och att AA ofredat grannar på adressen. När polisen kom till platsen uppgav AA:s kamrater att de försökt att lugna ned honom men inte lyckats och att de var oroliga för vad han skulle kunna ta sig till. AA befann sig då på en innergård men sprang därifrån. En polis sprang i kapp honom. Poliserna bedömde att AA var kraftigt berusad, att han inte kunde ta hand om sig själv och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Jag har inget att invända mot bedömningen att AA:s tillstånd var sådant att han kunde omhändertas.

text: AA anträffades vid dessa tillfällen på en innergård och inte i en bostad. Som jag nämnt ovan finns inget förbud mot omhändertaganden för berusning på en innergård till ett flerfamiljshus. Det finns ingen uppgift i utredningen som tyder på att polisen förmått AA att lämna de bostäder han befunnit sig i när polisen kontaktades. Det finns därför inte grund för någon kritik mot Polismyndigheten för besluten att omhänderta AA för berusning den 27 mars och 30 april 2015.

text: Omhändertagandet den 19 september 2015 Av utredningen framgår att AA den 19 september 2015 ringde till polisen flera gånger och sa att han skulle skada sig själv. Polisen skickade en patrull till AA:s bostad. När patrullen var på väg sa AA i telefonsamtal med polisens operatör att han inte ville att polisen skulle komma dit och att han inte skulle släppa in dem. Senare under samtalet sa han dock att han skulle gå ut och vänta på polisen. När polisen kom till platsen gick AA ut i trapphuset. Han bad poliserna att få tala med dem på innergården. Poliserna bedömde där att AA var mycket berusad, att han inte kunde ta hand om sig själv och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Jag har inget att invända mot bedömningen att AA:s tillstånd var sådant att han kunde omhändertas.

text: AA anträffades i trapphuset och alltså inte i bostaden. Ett trapphus i ett flerfamiljshus kan inte anses vara ett område som hör till en bostad i den mening som avses i bestämmelserna om omhändertagande för berusning. Det finns därför inget förbud mot omhändertaganden för berusning där. Som jag redogjort för ovan finns inte heller något förbud mot omhändertagande på innergården till ett flerfamiljshus. Det finns därför inte grund för någon kritik


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Bevis Förundersökning Information Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot polisen med anledning av att resultatet av en fotokonfrontation inte redovisades till åklagare och inte heller i förundersökningsprotokollet

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Skåne, polisområde Nordvästra Skåne, för handläggningen av en förundersökning om mordbrand m.m. Han var bl.a. missnöjd med att han först i samband med huvudförhandlingen i tingsrätten fick reda på att en fotokonfrontation hade hållits med ett vittne under förundersökningen.

text: Utredning

text: Handlingar i det aktuella ärendet infordrades och granskades. Av handlingarna framkom bl.a. följande.

text: I oktober 2007 upprättades en anmälan om mordbrand i Torekovs hamn. Enligt anmälan hade en motorbåt, värd 200 000 kronor, av oklar anledning börjat brinna. Troligtvis var branden anlagd. Båten var helt utbränd men den flöt fortfarande. – I anslutning till händelsen upprättades också anmälningar om tillgreppsbrott i hamnen, liksom andra anmälningar om brott i varierande tids- och rumsmässig närhet till mordbranden, vilka samtliga misstänktes ha samband med varandra. – Polisens spanings- och utredningsarbete ledde till att två personer, däribland AA, kunde gripas redan senare samma dag.

text: Den 12 oktober 2007 hölls vittnesförhör med BB som gjort vissa iakttagelser av betydelse i sammanhanget. Förhöret avslutades med att BB uppgav att han trodde att han skulle känna igen männen om han såg dem på nytt. Förhöret redovisades i förundersökningsprotokollet.

text: Av protokollet framgick också att vice chefsåklagaren CC var förundersökningsledare i ärendet samt inspektören DD handläggare och inspektören EE biträdande handläggare.

text: I slutet av november 2007 väcktes åtal mot AA och en annan person. Huvudförhandlingen påbörjades den 5 december 2007 vid Helsingborgs tingsrätt. Denna dag hölls vittnesförhör med BB. Under förhöret framkom att en fotokonfrontation

text: hade hållits med honom under utredningen (någon sådan fanns dock inte redovisad i förundersökningsprotokollet), vilken han hänförde sig till då han i rätten uppgav att han kände igen de tilltalade.

text: CC uppgav muntligen i januari 2008 till JO bl.a. att uppgiften i tingsrätten om fotokonfrontationen hade varit en nyhet för henne. Hon hade inte gett direktiv om att en sådan konfrontation skulle hållas, och hon hade inte heller i efterhand av polisen informerats om konfrontationen. Dagen efter förhöret i tingsrätten ringde hon upp polismännen som hållit fotokonfrontationen, och det visade sig att de hade gjort det på eget bevåg. – Enligt åklagarkammarens diarium inkom dokumentation över fotokonfrontationen till kammaren först den 7 december 2007, och CC ingav därefter dokumentationen till tingsrätten inför den fortsatta huvudförhandlingen.

text: Denna dokumentation, som alltså inte togs med i förundersökningsprotokollet, hade upprättats av DD. Enligt handlingarna hade en fotokonfrontation hållits med vittnet BB den 2 november 2007. Som förhörsresultat noterade DD i huvudsak att BB inte kunde känna igen någon direkt men att en av de avbildade hade någon likhet med en av de berörda personerna.

text: Helsingborgs tingsrätt dömde AA den 19 december 2007 för stöld m.m. till ett kortare fängelsestraff. Åtalet för mordbrand ogillades. Av domen framgår att resultatet av fotokonfrontationen hade viss betydelse för rättens prövning i målet. AA överklagade inte domen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över bl.a. anledningen till att fotokonfrontationen hölls utan att man dessförinnan hade talat med åklagaren, som var förundersökningsledare, och varför åklagaren inte i efterhand informerades om saken samt även orsaken till att det inte av förundersökningsprotokollet framgick att en fotokonfrontation hållits.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren FF) kom in med ett remissvar i vilket det anfördes följande beträffande fotokonfrontationen.

text: Upplysningar

text: Beträffande den i utredningen genomförda fotokonfrontationen har utredaren i ärendet, inspektören DD, sagt sig sakna en tydlig minnesbild av händelseförloppet. Eventuellt kan en begäran om fotokonfrontation funnits i ett direktiv från den åklagare som först kontaktades i ärendet, men det kan enligt DD även vara så att beslut fattats vid en av flera diskussioner med den nuvarande åklagaren. DD hävdar att det saknats anledning att rekvirera foton i det fall en sådan begäran inte hade funnits. Grunden för fotokonfrontationen var att binda eventuella gärningsmän till tillgreppen av husbilarna. Fotokonfrontationen medförde inget utpekande av tänkbara gärningsmän och lades därför åt sidan i den fortsatta utredningen. Åtgärden dokumenterades inte i förundersökningsprotokollet.

text: Yttrande

text: Vad avser fotokonfrontationen vill myndigheten anföra följande. Vittneskonfrontationer genomförs för att undersöka om målsägande eller vittne kan känna igen (identifiera) en viss person, ett föremål eller någon annan särskiljande faktor från ett visst tillfälle. Värdet av en vittneskonfrontation är hur den genomförs

text: och dokumenteras. Rätt genomförd kan en vittneskonfrontation vara en ovärderlig tillgång i en rättsprocess och är av stor betydelse när domstolen bedömer värdet av bevisningen i brottmål. En bristfällig vittneskonfrontation kan däremot helt sakna värde eller till och med försvåra en brottsutredning. En vittneskonfrontation är att betrakta som ett förhör. Det framgår av

text: 6 § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, att hämtning till förhör av den som skall höras som vittne, får ske om vittnet behöver inställa sig på viss plats för konfrontation. Reglerna om förhör i

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i FUK ska alltså i tillämpliga delar även gälla vid en vittneskonfrontation. Exempelvis får förhör enligt

text: 23 kap. 6 §

text: RB hållas med den som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen. Det som framkommit av betydelse för utredningen vid förundersökningen ska enligt

text: 23 kap. 21 §

text: RB protokolleras. När det under en brottsutredning blir aktuellt att använda sig av en vittneskonfrontation finns det oftast en misstänkt person. Det rör sig vanligtvis om en utredning av ett brott där bevisläget är sådant att vittneskonfrontationen kan förväntas få stor betydelse för en framtida bedömning av skuldfrågan. Av denna anledning är det undersökningsledaren som beslutar om en vittneskonfrontation ska genomföras. Av

text: 2 §

text: FUK framgår att undersökningsledaren ska hålla åklagaren underrättad om förundersökningens gång, om den leds av annan än åklagare, i den mån det behövs med hänsyn till brottets beskaffenhet eller omständigheterna i övrigt. När gärningsmannen är okänd leds förundersökningen vanligtvis av polismyndigheten. Vid minsta tveksamhet om det är lämpligt med en vittneskonfrontation, val av metod eller dylikt bör en åklagare kontaktas för att få dennes bedömning eftersom det är denne som längre fram ska föra talan i domstol. I det nu aktuella fallet leddes förundersökningen av åklagare. Myndigheten konstaterar att det föreligger klara brister avseende dokumentationen kring fotokonfrontationen. Det finns således inte dokumenterat vem som beslutat om åtgärden och inte heller har det dokumenterats vilket resultat åtgärden fick. Det är tveklöst så att oavsett resultatet eller betydelsen för utredningen så borde åtgärderna ha redovisats i förundersökningsprotokollet. Det är djupt otillfredsställande att så inte skett och detta förtjänar kritik. På grund av dessa brister går det inte i efterhand med säkerhet klargöra på vems initiativ som konfrontationen genomfördes. Utredningsmannens minnesbild av händelseförloppet är vag och överensstämmer inte med åklagarens och det låter sig inte klargöras hur det faktiskt förhåller sig. Myndigheten vill dock tydligt klargöra att det är högst anmärkningsvärt om fotokonfrontationen genomfördes utan föregående beslut av förundersökningsledaren. I sin granskningsverksamhet kommer myndigheten särskilt tillse att dokumentationen av åtgärder i framtiden utförs på ett korrekt sätt.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Kompletterande upplysningar inhämtades därefter från CC som uppgav bl.a. följande. Hon kan nu inte utesluta möjligheten att det var någon annan åklagare som först handlade ärendet som gav direktiv om fotokonfrontationen med BB – Hon har också funderat på hur det kom sig att den aktuella fotokonfrontationen inte togs med i förundersökningsprotokollet utan hamnade i den s.k. slasken. Den 15 oktober 2007 gav hon direktiv om att fotokonfrontation skulle hållas med tre personer men ingen av dessa var BB. Frågan i direktiven var om de kunde peka ut den man som iakttagits i Torekov. Vid denna tidpunkt vidgick inte AA att han varit i Torekov. Senare berättade AA att han varit i Torekov, varför dessa fotokonfrontationer inte togs in i förundersökningsprotokollet. Möjligen kan hon ha haft en diskussion med utredningsmännen om huruvida dessa fotokonfrontationer skulle tas med i förundersökningsprotokollet eller inte. I vart fall reagerade hon inte när fotokonfrontationerna inte ingick i förundersökningsprotokollet. Frågan var då överspelad. Polisen kan ha behandlat alla fotokonfrontationer på samma sätt

text: och inte tänkt på att fotokonfrontationen med BB gällde en annan plats och andra omständigheter.

text: Muntliga upplysningar inhämtades vidare från kammaråklagaren GG (nu tjänstledig), som var den åklagare som först handlade ärendet. Hon uppgav i huvudsak följande. Vid den aktuella tiden tjänstgjorde hon tillsammans med två andra åklagare vid kammarens tvångsmedelsgrupp. Hon bör ensam ha handlagt det aktuella ärendet fram till dess att CC tog över handläggningen. Hon har inget minne av att hon gav direktiv om en fotokonfrontation. Hon sammanfattade, enligt den rutin hon brukar tillämpa, skriftligen de direktiv hon gav (i direktiven står inget om någon fotokonfrontation). Har hon gett några ytterligare direktiv än de som framkommer av nämnda handling bör dessa i så fall framgå av baksidorna på tvångsmedelsblanketterna.

text: De aktuella tvångsmedelsblanketterna infordrades, men något direktiv om den aktuella fotokonfrontationen fanns inte noterat på dessa.

text: I ett beslut den 19 januari 2008 anförde chefsJO Melin bl.a. följande.

text: Bedömning

text: I början av november 2007 utförde DD en fotokonfrontation med ett vittne, BB. Utredningen ger emellertid vid handen att det vid huvudförhandlingen i tingsrätten en dryg månad senare kom som en total överraskning för CC att denna fotokonfrontation hade hållits under den förundersökning som hon lett.

text: Frågor uppkommer därför om vem som beslutade om fotokonfrontationen samt om varför denna inte omgående redovisades till CC och togs med i förundersökningsprotokollet.

text: Enligt polismyndigheten har DD inte någon klar minnesbild av händelsen men anser att en begäran bör ha gjorts av någon av de båda åklagare som var engagerade i utredningen. DD har hävdat att det utan en sådan begäran saknats anledning att rekvirera fotografier för en konfrontation.

text: Jag har inte någon anledning att betvivla CC:s uppgift om att hon inte beslutade om fotokonfrontationen utan i stället blev överraskad vid rättegången då saken kom upp till diskussion. Den åklagare som var inkopplad i början av utredningen, GG, har till JO uppgett att hon inte har något minne av att hon gav direktiv om fotokonfrontationen. Något skriftligt direktiv med sådant innehåll har inte påträffats. Det kan inte heller bortses från att CC i januari 2008 uppgav att hon dagen efter förhöret i tingsrätten hade ringt polisen och att det då visat sig att polisen hade hållit fotokonfrontationen på eget bevåg. Sammantaget talar det mesta för att åklagare inte beslutade om fotokonfrontationen. En sådan åtgärd ska naturligtvis beslutas av förundersökningsledaren. Vidare borde DD ha antecknat i dokumentationen över fotokonfrontationen vem som hade beslutat om åtgärden.

text: Det står i vart fall klart att CC, som var förundersökningsledare när fotokonfrontationen ägde rum i november 2007, inte i efterhand informerades om åtgärden. Det är helt oacceptabelt. Det är naturligtvis av stor betydelse att

text: samarbetet mellan en åklagare och en polisiär utredningsman fungerar väl och att de har kontinuerliga kontakter om utredningen och om de åtgärder som vidtas i denna – inte minst eftersom det är förundersökningsledaren som är ytterst ansvarig för utredningen. Efter genomförandet av fotokonfrontationen skulle DD alltså omedelbart ha redovisat resultatet till CC och även översänt en kopia av dokumentationen till henne.

text: Jag vill även understryka att fotokonfrontationen självfallet också skulle ha redovisats i förundersökningsprotokollet. – I

text: 23 kap. 21 §

text: RB föreskrivs att vid en förundersökning ska protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för utredningen. Protokollet ska avfattas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (

text: 22 § förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948). Enligt den objektivitetsprincip som gäller vid förundersökning (

text: 23 kap. 4 § första stycket

text: RB) ska vid en sådan inte endast de omständigheter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom, beaktas och bevis, som är till hans förmån, tillvaratas (se t.ex. ”Fallet Ulf” JO 2007/08 s. 87). Det innebär att i förundersökningsprotokollet ska givetvis antecknas inte endast det som är till nackdel för en viss tilltalad utan även det som är till hans fördel (Fitger, a.a., kommentaren till

text: 23 kap. 21 §

text: RB).

text: Det nyss sagda innebär bl.a. att även en utredningsåtgärd som ur polisens synvinkel inte lett till något resultat kan, sedd från den misstänktes och försvarets synpunkt, vara av betydelse för utredningen (se också Fitger, a.a., kommentaren till

text: 23 kap. 21 §

text: RB). Polisen, och givetvis i förekommande fall åklagaren, måste vinnlägga sig om att se saken på detta sätt och i protokollet redovisa även åtgärder av nu nämnt slag. Om resultatet av en utredningsåtgärd även med en efter bästa förmåga gjord objektiv bedömning anses vara betydelselös behöver den förstås inte redovisas i protokollet. Den misstänkte och försvaret måste emellertid även i detta fall underrättas om att ytterligare utredningsmaterial finns.

text: Att resultatet av den nu aktuella fotokonfrontationen hade betydelse för utredningen – framför allt för försvaret – är uppenbart. Vittnet kunde ju inte vid konfrontationen med säkerhet peka ut de misstänkta, vilket tingsrätten också anmärkte i domen. Utredarna hos polisen, DD och EE, borde givetvis ha förstått detta när förundersökningsprotokollet sammanställdes.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för sin bristfälliga handläggning i samband med fotokonfrontationen.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Uttalanden om anhörigas rätt att ta del av handlingar som rör ställföreträdarskapet m.m.

text: Anmälan

text: AA och BB klagade på Överförmyndaren i Herrljunga kommun. De anförde därvid bl.a. följande. I december 2007 förordnades en god man för deras mor, CC. Godmanskapet omfattade att bevaka hennes rätt, förvalta hennes egendom och sörja för hennes person. Den gode mannen har brustit i sitt uppdrag. Han tog inte kontrollen över huvudmannens ekonomi eller tillgodosåg hennes behov av kläder, hygienartiklar och mat. Han sålde inte heller hennes bil, som hon inte använde på grund av sin sjukdom, och bilen förlorade under tiden ca 70 000 kr i värde. Vidare underlät han att agera i en arvstvist. Dessa brister påtalades upprepade gånger för den gode mannen och överförmyndaren. Vid ett flertal tillfällen har AA och BB försökt att få ut vissa handlingar från överförmyndaren, bl.a. ett läkarutlåtande, ett utlåtande från en demenssköterska, räkenskaper och sluträkning. Enligt överförmyndaren var de båda utlåtandena inte kompletta och saknade egentligt värde. När det gäller redovisningshandlingarna uppgav överförmyndaren att dessa ännu inte var granskade, och att de innan handlingarna hade granskats inte kunde få del av dessa. Efter många påtryckningar fick de till slut ut en årsräkning, en sluträkning och en tjänsteanteckning till en årsräkning. De hade även begärt ut kontoutdrag för 2008 utan resultat. I mars 2009 besökte BB överförmyndaren för att gå igenom akten i godmansärendet och få ett utdrag avseende huvudmannens kontouppgifter. Uppgifterna fanns för tillfället inte hos överförmyndaren, men de skulle ordnas fram senare. Detta skedde emellertid inte.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt i det aktuella godmansärendet hämtades in och granskades.

text: Anmälan remitterades till överförmyndaren för yttrande över vad anmälarna anfört om handläggningen av deras begäran om att få kopior av vissa allmänna handlingar respektive att få ta del av akten. I remissen framhölls att det i redovisningshandlingarna inte fanns någon uppgift om att huvudmannen skulle ha ägt någon bil, varför yttrandet även skulle omfatta vad anmälarna anfört i den delen.

text: I remissvaret anförde överförmyndaren DD följande.

text: Utlämnande av allmänna handlingar

text: Anmälarna (som tillhör den krets som omfattas av den sekretessbrytande regeln i

text: föräldrabalken

text: [FB]

text: 16 kap. 7 §

text: ) begärde att få del av den ekonomiska redovisningen. Överförmyndaren gjorde då den bedömningen att regeln bara tog sikte på sådan redovisning som var granskad och klar. Handlingarna tillförs inte akten förrän granskningen är avslutad. Det är ofta så att överförmyndaren nödgas ta in kompletteringar (så även i det aktuella fallet) och redovisningarna skulle många gånger framstå som både ofullständiga och missvisande för det fall de skulle lämnas ut innan färdigställande genom avslutad granskning är för handen. Så snart allt lagts till akten postades omgående en kopia till var och en av anmälarna. Om lagen skall tolkas så att även ej granskade redovisningar skall omfattas av FB

text: 16 kap. 7 §

text: , kommer överförmyndaren självklart att omedelbart ändra sina rutiner härvidlag.

text: Redovisning av huvudmannens bil

text: Enligt FB

text: 16 kap. 3 §

text: skall överförmyndaren granska förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar samt andra handlingar och uppgifter angående förvaltningen som har lämnats. Lagstiftaren har väl valt begreppet ”granskning” med anledning av att man inte anser att överförmyndaren skall göra en revision av den inlämnade redovisningen. Det rör sig således i mångt och mycket om att göra en rimlighetsbedömning av den av ställföreträdaren ingivna redovisningen. Överförmyndaren har därför i första hand att granska de uppgifter som lämnats i redovisningen. Överförmyndarens granskning kan inte anses omfatta en undersökning av om något eventuellt utelämnats (annat än när särskild anledning föreligger därtill). Det kan inte anses, utifrån lagstiftarens intentioner, rimligt att överförmyndaren rutinmässigt skall kontrollera om t.ex. lös egendom i form av en bil utelämnats från redovisningen. Om allt inre och yttre lösöre till mindre värden skall tas upp skulle det leda alldeles för långt ur både redovisnings- och granskningssynpunkt. Det bör också framhållas att ställföreträdarna lämnar sin redovisning på heder och samvete och att det därför får anses rimligt att överförmyndaren skall kunna utgå från att de lämnade uppgifterna är sanningsenliga. Många gånger är det också så att det dröjer innan ställföreträdaren har fått kännedom om lös egendom som inte befinner sig i huvudmannens besittning (i det aktuella fallet fanns bilen hos en av huvudmannens barn). Med hänvisning till det ovan anförda anser inte överförmyndaren att myndigheten begått några fel avseende den av huvudmannen tillhöriga bilen. I övrigt kan anföras, att det fanns stridiga uppfattningar hos de anhöriga om bilen skulle säljas eller inte. Det framfördes bl.a. att modern borde få ha den kvar av känslomässiga skäl. Det kan här framhållas att affektionsvärde hos nära anhörig kan innebära att ställföreträdaren kan göra undantag från realiseringskravet i FB

text: 14 kap. 4 §

text: . I alla händelser fanns det ingen anledning för överförmyndaren att inom ramen för sin tillsyn vidtaga några åtgärder p.g.a. den uteblivna försäljningen. Bilen såldes för övrigt under 2009.

text: Eftersom överförmyndarens yttrande inte behandlade vad anmälarna anfört om att få ta del av akten, remitterades ärendet på nytt i den delen. Överförmyndaren anförde därefter följande.

text: Överförmyndaren är väl medveten om att reglerna i

text: föräldrabalken

text: (FB)

text: 16 kap. 7 §

text: innebär att huvudmannens närmaste släktingar har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet som förvaras hos överförmyndaren och att denna rätt inte är begränsad i något avseende. Enligt överförmyndarens mening innebär inte detta lagrum att överförmyndaren skulle vara skyldig att ta in vissa handlingar för att kunna presentera dessa för de närmast anhöriga till huvudmannen. Överförmyndaren har hållit alla de handlingar som vid tiden för förfrågan fanns i överförmyndarens

text: akt tillgängliga för de släktingar som är aktuella i det förevarande fallet. Efter det att de fick del av årsräkningskopioma har de inte hörts av annat än genom den anmälan till JO som nu är aktuell. Lagen uppställer i dag inget krav på att de i redovisningshandlingarna upptagna posterna skall verifieras när redovisningen ges in. Däremot skall ställföreträdaren på anmodan av överförmyndaren kunna visa en mer detaljerad redogörelse på sin förvaltning. Det innebär att ställföreträdaren skall se till att hålla någon form av kassabokföring och även skaffa verifikationer (se t.ex. NJA II 1995 s. 34). I praktiken har dock sedvänjan inneburit att många överförmyndare kräver verifikationer tillsammans med årsredovisningen. I avsaknad på lagtexter eller annan vägledning har sedan dessa verifikationer hanterats på olika sätt hos olika överförmyndare. Vissa överförmyndare behåller dem i akten och andra skickar tillbaka dem efter det att kontroller gjorts. Hos överförmyndaren i Herrljunga behålls de inte, utan skickas tillbaka till ställföreträdaren efter det att granskningen av årsräkningen är avslutad. Om det skulle behövas kan överförmyndaren bestämma att ställföreträdaren skall hålla sina handlingar tillgängliga för granskning (FB

text: 16 kap. 3 §

text: ). Handlingarna kommer också för det fall att uppdraget avslutas genom att huvudmannen avlider att kunna hållas tillgängliga för granskning och så småningom att överlämnas till dödsboet enligt reglerna i FB

text: 14 kap. 23 §

text: . AA och BB kommenterade remissvaret. De anförde därvid bl.a. att överförmyndaren fortfarande inte hade delgett dem huvudmannens akt eller de kontoutdrag de begärt.

text: I ett beslut den 1 september 2009 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Allmänt om JO:s handläggning JO har inte tillsyn över gode män. Jag är därför förhindrad att uttala mig om den gode mannens åtgärder.

text: Utlämnande av handlingar När det gäller överförmyndarens handläggning av anmälarnas begäran om utlämnande av handlingar finns det anledning att inledningsvis redogöra för tillämpliga författningsbestämmelser.

text: Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF), vilken även primärt reglerar frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte innehåller uppgifter som omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av detta är att besked i utlämnandefrågan normalt bör lämnas samma dag. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. Om en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som gjort framställningen underrättas om detta. Enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , som trädde i kraft den 30

text: juni 2009, ska han eller hon också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som begär det också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Myndigheten ska behandla en sådan begäran skyndsamt.

text: Enligt

text: 32 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen

text: gäller sekretess hos överförmyndare eller överförmyndarnämnd i ärende enligt

text: föräldrabalken

text: för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Enligt

text: 32 kap. 5 § samma lag

text: hindrar inte sekretessen enligt

text: 4 §

text: att uppgift lämnas till en enskild enligt vad som föreskrivs i

text: föräldrabalken

text: Av

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: (FB) följer att en omyndig som har fyllt sexton år och den som har god man eller förvaltare har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren, och att även den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar har en sådan rätt.

text: När en begäran om att få ta del av allmänna handlingar kommer in till överförmyndaren – skriftligen eller muntligen – ska överförmyndaren i första hand pröva om utlämnande ska ske med stöd av

text: föräldrabalken

text: och, om så inte är fallet, om utlämnande ändå kan ske utan hinder av

text: . Om begäran avslås bör ett beslut om avslag sättas upp särskilt och innehålla de skäl som har bestämt utgången (jfr

text: 20 § förvaltningslagen

text: [1986:223]) samt förses med en fullföljdshänvisning (

text: 21 § förvaltningslagen

text: ). Oavsett vilket regelsystem som ska tillämpas ska en framställning om att få ta del av handlingar behandlas med tillbörlig skyndsamhet.

text: AA och BB har, som överförmyndaren konstaterat, rätt att ta del av alla handlingar som rör ställföreträdarskapet avseende CC och som förvaras hos överförmyndaren. Denna rätt är inte begränsad i något särskilt hänseende. Det har ingen betydelse huruvida exempelvis en ingiven årsräkning har hunnit granskas av överförmyndaren eller inte.

text: Om en handling som efterfrågas inte finns hos överförmyndaren saknas förutsättningar för ett utlämnande av handlingen. I ett sådant fall bör överförmyndaren i nära anslutning till att begäran om att få del av handlingen mottogs underrätta sökanden om detta.

text: Tidigare återfanns bestämmelsen i

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: Tidigare återfanns bestämmelserna i

text: 9 kap. 14 § sekretesslagen

text: Av utredningen framgår inte när anmälarna begärde att få ut de aktuella handlingarna. Det står emellertid klart att överförmyndaren inte har hanterat anmälarnas önskan om att få ta del av handlingar respektive akten i det aktuella ärendet med tillbörlig skyndsamhet. Jag är mycket kritisk till överförmyndarens hantering av frågan. Jag förutsätter att överförmyndaren omgående vidtar de åtgärder som alltjämt kan behövas. Jag utgår också från att överförmyndaren ser över sina rutiner i nu påtalat hänseende så att handläggningen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar fortsättningsvis sker i överensstämmelse med gällande bestämmelser.

text: I sammanhanget vill jag anföra att jag inte har någon synpunkt på att överförmyndaren återsänder verifikationer o.d. till ställföreträdaren efter det att granskning gjorts.

text: Överförmyndarens tillsyn Överförmyndare ska, enligt

text: 12 kap. 9 §

text: FB, utöva tillsyn och kontroll över gode män. Detta innebär bl.a. att överförmyndaren ska tillse att gode män med omsorg och nit vårdar huvudmannens rätt och bästa. Vid tillsynen ska överförmyndaren särskilt se till att huvudmannens tillgångar i skälig omfattning har använts till hans eller hennes nytta och att tillgångarna i övrigt är tryggt placerade och ger en skälig avkastning. Överförmyndarens skyldighet att vidta åtgärder mot en god man är inte inskränkt till vad som framkommit vid granskning av förteckningar, årsräkningar och sluträkningar. Denna skyldighet kan givetvis aktualiseras genom andra upplysningar som kommit till överförmyndarens kännedom.

text: Av redovisningshandlingarna i ärendet framgår dels att den gode mannen inte har upptagit någon bil i förteckningen över CC:s tillgångar, dels att en avgift till trafikförsäkringsföreningen betalats. Jag uttalar mig inte i frågan huruvida det funnits anledning för överförmyndaren att anmärka på den gode mannens förvaltning i fråga om bilen. Jag vill dock i sammanhanget framhålla att det, utifrån underlaget i årsräkningen och de upplysningar som enligt anmälarna lämnats till överförmyndaren i saken, i vart fall funnits anledning för överförmyndaren att överväga att begära in en komplettering från den gode mannens sida i fråga om förekomsten av en bil och lämplig förvaltning avseende denna.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.