title: Fråga om ett sexårigt, ej skolpliktigt, barn kunde tas emot i en grundskola efter framställning från endast en av vårdnadshavarna

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO hemställde AA, som ombud för BB, att JO skulle undersöka om rektor för Karlbergsskolan i Karlskoga kommun hade handlat i enlighet med gällande lagstiftning när hon på moderns, CC:s, begäran hade skrivit in DD, född 1996, i skolan utan att inhämta faderns, BB:s, tillstånd samt om rektor hade handlat rätt när hon vägrade skriva ut DD då hon fick kännedom om att barnet redan var inskrivet i en annan skola och att fadern motsatte sig inskrivningen. AA hemställde även att JO skulle granska om kommunchefen och förvaltningschefen i Karlskoga kommun hade handlat i enlighet med gällande lagstiftning när de informerade rektorn om att hon skulle låta DD gå kvar i skolan trots att de hade kännedom om ovannämnda omständigheter.

text: Utredning

text: Skolverket anmodades att, efter hörande av vederbörande nämnd, inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. I sitt yttrande anförde Skolverket bl.a. följande.

text: Mottagande i grundskolan

text: Av anmälarens skrivelser framgår bl.a. följande. BB och CC har gemensam vårdnad om barnet DD, född i maj månad 1996. DD skrevs av modern i juni månad 2002 ut ur den skola i Stockholms stad där DD sedan tidigare var inskriven (jfr

text: 3 kap. 8 § skollagen

text: samt 6 kap. 1 § andra stycket grundskoleförordningen, Skolverkets anm.). Anmälaren har begärt att rektor i Karlskoga kommun skall skriva ut eleven ur kommunens grundskola samt anmoda modern att DD måtte fullgöra sin skolplikt i den skola i Stockholm där denna redan är inskriven. Av kommunens skrivelser i ärendet framgår bl.a. följande. Den 12 augusti 2002 skrevs DD in i grundskolan i Karlskoga kommun. Skolan hade då kontrollerat att DD sedan den 6 augusti 2002 var folkbokförd i Karlskoga kommun. I samband med att modern ansökte om att DD skulle skrivas in i grundskolan framkom att även fadern var vårdnadshavare samt att denne motsatte sig såväl att DD folkbokförts i Karlskoga kommun som att DD skulle tas emot i grundskolan i Karlskoga kommun. Då DD enligt kommunen var skolpliktig samt folkbokförd i kommunen förelåg en skyldighet att tillhandahålla plats i kommunens grundskola.

text: Skolverket konstaterar att DD är född i maj månad 1996. Hon var och är således inte skolpliktig. I

text: 3 kap. 8 § skollagen

text: anges att om ett barns vårdnadshavare begär det, skall barnet redan höstterminen det kalenderår det fyller sex år jämställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan. Om barnet har två vårdnadshavare förutsätter det att en sådan begäran görs av båda vårdnadshavarna då beslut om ett barns skolgång som regel inte kan fattas enbart av den ene av två vårdnadshavare (jfr

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: samt JO:s beslut den 15 februari 2001, dnr

text: ). En kommun kan således som regel inte ta emot ett icke skolpliktigt barn i sin grundskola om inte båda vårdnadshavarna begär det. Om det i stället rört sig om en skolpliktig elev hade Karlskoga kommuns agerande varit helt korrekt. Då hade kommunen – trots att det skett mot den ene vårdnadshavarens vilja – varit skyldig att med stöd av

text: 4 kap. 5 § skollagen

text: sörja för att DD fått utbildning i kommunens grundskola. Frågan kompliceras något av att DD redan var inskriven i grundskolan i Stockholms stad och att det av handlingarna i ärendet inte framgår annat än att vårdnadshavarna var överens om att DD skulle börja grundskolan inför höstterminsstarten 2002. Skolverket konstaterar att DD var (och eventuellt alltjämt är) inskriven i grundskolan i Stockholms stad. Skolverket går inte närmare in på frågan huruvida staden med hänsyn till den ändrade folkbokföringen är skyldig att erbjuda DD utbildning i dess grundskola. Trots att båda vårdnadshavarna ansökte och fick DD inskriven i grundskolan i Stockholms stad har DD genom moderns agerande inte påbörjat den utbildningen. Eftersom DD inte är skolpliktig och skolgång i grundskolan således är frivillig kan varken Stockholms stad eller Karlskoga kommun vidta några åtgärder (t.ex. vitesföreläggande) för att DD skall gå i grundskolan i Stockholm eller någon annanstans. Även om vårdnadshavarna en gång var överens om att DD skulle börja grundskolan trots att hon inte var skolpliktig så kan man alltså sedan inte framtvinga att den skolgången verkligen kommer till stånd om inte båda vårdnadshavarna samverkar till detta. Vid prövningen av modern/vårdnadshavarens ansökan om att DD skulle tas emot i grundskolan i Karlskoga kommun kunde kommunen konstatera att fadern/vårdnadshavaren motsatte sig detta. Kommunen borde rimligen också konstaterat att DD inte var skolpliktig. Det förhållande att båda vårdnadshavarna i och för sig var överens om att DD skulle påbörja sin grundskoleutbildning trots att denna inte var skolpliktig, kan ändå inte ligga till grund för att DD skulle tas emot som elev i Karlbergsskolan i Karlskoga kommun då fadern motsatte sig valet av skola.

text: Kommunchefens respektive förvaltningschefens roll i ärendet

text: Vad avser synpunkterna på kommunchefens och förvaltningschefens agerande så visar inte utredningen exakt vilka kontakter dessa haft med rektor i ärendet. Det har inte gjorts gällande annat än att de ”informerat”, dvs. lämnat råd till, rektor. Såväl kommunchefen som förvaltningschefen saknar delegation att besluta i frågor som rör mottagande av elever i grundskolan och ingen av dem har heller såvitt framgår av handlingarna i ärendet deltagit i något beslut som rör DD:s skolgång. Som Skolverket uppfattar det har det således inte framkommit något som visar att kommunchefen eller förvaltningschefen begått några formella felaktigheter. När det gäller det materiella innehållet av dessa råd har Skolverket i föregående avsnitt uttryckt sin inställning.

text: Behörighet att fatta beslut å nämndens vägnar

text: Av insänd delegationsordning framgår bl.a. följande. Rektor i grundskolan har delegation att medge sexåringar att börja skolan (

text: 3 kap. 8 § skollagen

text: ). Vidare har rektor delegation att besluta om elevs placering vid viss skola (

text: 4 kap. 6 § skollagen

text: Däremot framgår inte att rektor har delegation att besluta om att skriva in barn i grundskolan (6 kap. 1 § grundskoleförordningen).

text: Skolverkets roll i ärendet

text: I rektors skrivelse till anmälaren den 20 augusti 2002 anförs bl.a. att DD är skolpliktig samt folkbokförd i Karlskoga kommun och att kommunen därför är skyldig att tillhandahålla plats i grundskolan. Vidare uppger rektor följande: ”Denna uppfattning (att DD med hänvisning till sin folkbokföring och skolplikt skall gå i skolan i Karlskoga kommun, Skolverkets anm.) delas av Skolverkets juridiska expertis.”

text: I tjänsteanteckning upprättad den 15 augusti 2002 av förvaltningschefen Ralf Dahl anges följande. ”Kontaktar en av Skolverkets jurister i ärendet. Berättar om skattemyndighetens beslut om folkbokföring av DD, och rådfrågar hur Karlskoga skall ställa sig till skolgång hos oss så som modern vill, men mot faderns vilja. Juristen skall kontakta JO med anledning av ett uttalande i ett liknande ärende, som behöver tolkas och sedan återkomma.” Senare samma dag antecknas: ”Skolverkets jurist ringer och har samrått med Skolverkets chefsjurist. Huvudprincipen är att eleven skall erbjudas skolgång i den kommun där eleven bor och är folkbokförd, i detta fallet Karlskoga.”

text: Skolverkets jurist EE uppger att hon den 15 augusti 2002 var i telefonkontakt med företrädare för Karlskoga kommun. Hon uppger, som hon nu drar sig till minnes, att hon förutsatte att kommunens frågor rörde ett skolpliktigt barn och hon redogjorde för lagstiftningens innehåll utifrån detta förhållande. Om hon förstått att det rört sig om ett icke skolpliktigt barn hade hon reagerat på detta eftersom det är andra föreskrifter som gäller då.

text: Avslutande kommentarer

text: Det aktuella ärendet visar på omständigheter som skulle kunna leda till att ett barn som redan deltagit ett år i förskoleklassen måste tillbringa ytterligare ett år i förskoleklassen eller alternativt återgå till förskolan endast av det skälet att vårdnadshavarna inte kan enas om val av skola. Sådana konsekvenser av regelverket är enligt Skolverket otillfredsställande ur ett barnperspektiv. Skolverket noterar att det under de senaste åren handlagts ett flertal ärenden hos såväl Skolverket som JO och som rört konsekvenserna av vårdnadshavares oenighet om barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet. I ett sådant ärende som rörde val av förskola fann JO skäl att överlämna en kopia av sitt beslut till Regeringskansliet med anledning av att regeringen aviserat tillsättningen av en kommitté med uppgift att bl.a. se över 1998 års vårdnadsreform (JO:s beslut den 24 januari 2002, dnr

text: ). Skolverket noterar att en kommitté om vårdnad, boende och umgänge nu tillkallats (Ju 2002:09). Direktiven anger emellertid inte något om att kommittén särskilt skall utreda frågan om beslut som rör barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet vid gemensam vårdnad (

text: dir. 2002:89

text: ). Oavsett vilka bedömningar JO gör med anledning av den nu aktuella anmälan finner Skolverket att frågor som rör skolgång och barnomsorg vid gemensam vårdnad lämpligen borde utredas av nämnda kommitté. Skolverket finner därför skäl att till kommittén överlämna en kopia av sitt yttrande.

text: Barn- och utbildningsnämnden i Karlskoga kommun samt AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I beslut den 11 november 2004 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: . Närmare regler om vårdnadens utövande finns i

text: 6 kap.

text: 13 §§

text: föräldrabalken

text: . Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare skall de enligt

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: skall inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen är direkt förhindrad, skall behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till lagstiftningen uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet skall tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning (

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: Någon förändring såvitt avser kravet på gemensamma beslut i frågor som rör barnets skolgång och bosättning har inte skett. Enligt gällande rätt krävs alltså att vårdnadshavarna är överens om inskrivning i viss skola respektive byte av skola. Detta skall ses mot bakgrund av vad som i

text: skollagen (1985:1100)

text: föreskrivs om att alla barn som är bosatta i landet har skolplikt, att den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn skall se till att barnet fullgör sin skolplikt och att en vårdnadshavare under vissa förhållanden får föreläggas vid vite att iaktta sina skyldigheter (se

text: 3 kap.

text: och

text: 16 §§

text: skollagen

text: ). Om vårdnadshavarna inte kan enas i en fråga rörande barnets skolgång kan detta ytterst leda till att den gemensamma vårdnaden måste upplösas.

text: Enligt

text: 4 kap. 5 § skollagen

text: skall hemkommunen – folkbokföringskommunen – sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i grundskolan. I

text: skollagen

text: finns det bestämmelser som tillåter avsteg från denna huvudregel. I

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: stadgas sålunda att en kommun i sin grundskola även skall ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grundskola. Enligt

text: 4 kap. 8 a § skollagen

text: har en kommun också rätt att, efter önskemål av vårdnadshavare, i sin grundskola ta emot en elev från en annan kommun.

text: Bestämmelserna i

text: 4 kap. 8 §

text: och

text: 8 a §

text: skollagen

text: är endast tillämpliga när fråga uppkommer om en kommun är skyldig respektive har rätt att ta emot en elev vars

text: grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja för. Bestämmelserna saknar således intresse i detta ärende.

text: I

text: 3 kap. 7 § skollagen

text: stadgas att skolplikten inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller sju år. Enligt 8 § i samma kapitel skall, om ett barns vårdnadshavare begär det, barnet redan höstterminen det kalenderår det fyller sex år jämställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan.

text: Som har framgått ovan är beslut i frågan om barns skolgång ett sådant beslut som vårdnadshavarna har att fatta gemensamt. JO har vid flera tillfällen uttalat att skolan måste känna till och kunna belägga de förhållanden som ligger till grund för att barnet skall tas emot i skolan. Detta innebär bl.a. att en skola, genom att inhämta besked från folkbokföringen, måste kontrollera uppgifterna om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet. Vidare måste vårdnadshavarens respektive vårdnadshavarnas inställning till inskrivning i en viss skola klarläggas (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397).

text: I förevarande fall gäller frågan mottagande i grundskolan av ett barn som under det aktuella kalenderåret fyllde sex år, dvs. som inte var skolpliktigt. Som tidigare har nämnts följer det av

text: 3 kap. 8 § skollagen

text: att sexåringar skall tas emot i grundskolan bara om deras vårdnadshavare begär det.

text: Rektors beslut att ta emot DD i Karlbergsskolan grundades på att DD var folkbokförd i Karlskoga kommun. När beslutet fattades kände rektor till att även fadern var vårdnadshavare samt att han motsatte sig både DD:s ändrade folkbokföring och att hon skulle tas emot i skola i Karlskoga kommun. Det förhållandet att DD inte var skolpliktig vid den aktuella tidpunkten har över huvud taget inte uppmärksammats av kommunen. I en skrivelse den 20 augusti 2002 till faderns ombud har rektor tvärtom åberopat att DD ”är enligt

text: skollagen

text: skolpliktig”.

text: Jag delar Skolverkets uppfattning att det inte förelåg förutsättningar för att ta emot DD eftersom fadern inte samtyckte till att hon skulle börja i Karlbergsskolan. Den omständigheten att vårdnadshavarna i och för sig var överens om att DD skulle börja i grundskolan ett år i förtid ändrar inte den bedömningen.

text: Av utredningen framgår att delegationsordningen inte medger rektor att besluta om inskrivning av barn i grundskolan (6 kap. 1 § grundskoleförordningen [1994:1194]). För det fall så inte redan har skett förutsätter jag att nämnden ser över delegationsordningen i det avseendet.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande. Som Skolverket har anfört har både JO och Skolverket under de senaste åren utrett ett flertal ärenden som rört skolors agerande i fall där vårdnadshavare har varit oeniga om barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet. Jag har tidigare överlämnat kopior av beslut rörande val av förskola, förskoleklass samt grundskola till Regeringskansliet

text: respektive den kommitté som utreder vissa frågor om vårdnad, boende och umgänge (Ju 2002:09). Jag finner det lämpligt att kommittén får ta del även av förevarande beslut. En kopia av det överlämnas därför till kommittén för kännedom. __________________ Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende gällande åklagares dröjsmål med att ta ställning i åtalsfrågan

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Under en inspektion vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Nyköping, den 16–18 november 2004 uppmärksammades följande tre ärenden i vilka beslut i åtalsfrågan hade dröjt efter det att färdigställda förundersökningsprotokoll redovisats av polisen.

type: stycke

text: Förundersökning om barnpornografibrott inleddes den 19 januari 2001 (C2-181- 01). Ett förundersökningsprotokoll, som delgetts den misstänkte, inkom till åklagarkammaren den 18 maj 2001. Vice chefsåklagaren AA väckte åtal den 11 november 2004.

text: En anmälan om grov förskingring kom in till åklagarkammaren den 15 februari 2002 (C2-406-02). Efter det att ett färdigställt förundersökningsprotokoll hade inkommit den 27 oktober 2003 väckte AA åtal den 15 november 2004.

text: Förundersökning rörande brott mot

text: djurskyddslagen

text: inleddes i ett ärende den 20 januari 2004 (C7-3227-03). Sedan förundersökningen slutförts och den misstänkte delgetts förundersökningsprotokollet inkom det till åklagarkammaren den 20 augusti 2004. Kammaråklagaren BB hade vid tidpunkten för inspektionen inte fattat något beslut i åtalsfrågan.

text: Jag beslutade att ta upp åklagarnas handläggning till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över varför beslut inte fattats tidigare i de ovan nämnda två första ärendena respektive varför beslut inte fattats i det sistnämnda.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar till vilket var fogat yttranden från chefsåklagaren CC samt AA och BB.

text: BB Ärendet avser brott mot

text: djurskyddslagen

text: – dnr 202-3227-03. Anmälan inkom till åklagarkammaren den 28 november 2003. Efter genomgång av anmälan m.fl.

text: handlingar inleddes förundersökning den 20 januari 2004. Efter kompletterande direktiv inkom förundersökningsprotokollet den 20 augusti 2004. JO önskar veta varför åtalsfrågan ännu inte avgjorts vid inspektionen 16-18 november 2004. Ärendet hade alltså vid tiden för JO-inspektionen legat för prövning mindre än tre månader. Utgångspunkten för JO:s granskning är uppenbarligen att en sådan tidsutdräkt är att anse som oacceptabel för ett oprioriterat ärende. Följande förklaring ges. Åklagarkammaren hade under den aktuella tidsperioden ett allmänt ansträngt arbetsläge, vilket i hög grad gällde även min rotel. Ärendet är av ovanlig natur och innehåller därmed juridik och bedömningar som kräver förberedelse genom inläsning av såväl litteratur som förarbeten och inte minst en hel del funderande. Detta i förening med att ärendet som sagt inte är prioriterat enligt våra normer gjorde att det blev liggande sagda tid. I det nu anförda ligger att jag inte anser att liggetiden är oacceptabel. Åtal är numera väckt.

text: AA

text: Jag önskar till en början nämna att de ärenden jag har att handlägga på min rotel, både då och nu, så gott som uteslutande är åklagarledda – och i många fall komplicerade – förundersökningar. De prioriteringar jag haft att göra gällande ärendenas handläggning, har – förutom lagstadgade tidsfrister – i hög grad styrts av hänsyn till såväl målsäganden, misstänkta som andra inblandade personer. Ett stort antal ärenden har till sin karaktär varit sådana att de krävt mycket stora insatser från min sida, både i fråga om tid och i engagemang. Med ovanstående kortfattade bakgrund av en besvärlig arbetssituation, önskar jag beträffande vart och ett av nu berörda ärenden anföra följande. C2-181-01 Förundersökning inleddes gällande misstanke om barnpornografibrott den 19 januari 2001. Ett färdigställt förundersökningsprotokoll inkom till åklagarkammaren den 18 maj 2001. Beslut i åtalsfrågan fattades av mig först den 11 november 2004 och fällande dom har meddelats av Nyköpings tingsrätt den 19 januari 2005 (mål nr B 141-01). Tilltalad dömdes för barnpornografibrott till villkorlig dom och dagsböter. Nu aktuellt ärende utgjorde en del av en större barnpornografihärva, där tyngdpunkten handlades av åklagare vid åklagarkammaren i Örebro. Vid roteln för särskilda objekt vid Rikskriminalpolisen, som granskat materialet i det av mig handlagda ärendet, bedömdes att 156 bilder av 728 var av den art att de visade barn som utsatts för särskilt hänsynslös behandling. Min ambition var, mot bakgrund av att barnpornografibrott då var relativt sällan förekommande och vägledande domar få, att bedöma huruvida enbart innehavet av bilderna kunde utgöra grovt brott. För att göra denna bedömning skulle det, som jag såg det, vara nödvändigt att själv ta del av hela materialet, något som krävde både tid och ansträngning i övrigt. Med detta i beaktande och sett till den arbetstyngda situationen i övrigt, kom jag att skjuta arbetet med genomgången av materialet framför mig. Under mellantiden – tiden från det att förundersökningsprotokollet inkom till dess att beslut om åtal fattades – hade jag även kontakt med åklagaren ”i huvudärendet” och tog del av visst utredningsmaterial därifrån, detta för att kunna bedöma huruvida jag i bevishänseende skulle kunna ha nytta av att ta in ytterligare material i det ärende jag svarade för. Efter att ha tagit del av domar där det framkommit att utrymmet för att bedöma barnpornografibrott som grovt är mycket begränsat om det enbart är fråga om eget innehav, beslutade jag så småningom att väcka åtal för brott av normalgraden. Tyvärr har handläggningstiden dragit ut på tiden och blivit oacceptabelt lång. C2-406-02 Den 15 februari 2002 inkom en polisanmälan till åklagarkammaren om grov förskingring och jag kom således att överta och leda förundersökningen. Färdigställt förundersökningsprotokoll inkom i oktober 2003 och beslut i åtalsfrågan fattades genom att åtal väcktes den 15 november 2004 för grov förskingring. Sammanträde i brottmålet planeras nu att hållas vid Nyköpings tingsrätt innan en huvudförhandling.

text: Förundersökningen har varit synnerligen omfattande och svårbedömd. Det har krävts åtskillig tid från min sida att penetrera materialet, som bland annat inrymmer bakomliggande vilseledande bokföring, för att kunna göra bedömningen om vad åtalet skall omfatta och vilken bevisning som krävs. Med tanke på att arbetssituationen under aktuell tidsperiod varit ansträngd har jag allt som oftast, när jag påbörjat arbetet med ärendet, blivit avbruten av arbetsuppgifter med högre prioritet. Detta har i sin tur lett till att arbetet, i vart fall till viss del, behövt börjas om, när jag åter kunnat ta mig tid med ärendet. Under mellantiden, från det att förundersökningsprotokoll inkommit till det att jag fattat beslut i åtalsfrågan, har jag även haft successiv kontakt med den offentlige försvararen, för att om möjligt, och i avsikt att underlätta handläggningen vid en kommande huvudförhandling, få fram ett mer preciserat ställningstagande från försvarets sida i skuldfrågan. Tyvärr har handläggningen av ärendet olyckligtvis dragit ut på tiden.

text: CC anförde i huvudsak följande.

text: Kammaren har väl inarbetade rutiner för balans- och ärendebevakning. Månadslistor utvisande bl.a. till åklagare ingivna förundersökningar för beslut och balanserade pågående förundersökningar hos polisen har regelbundet uttagits. Påminnelserutiner till polisen och kanslistöd för bevakning av ärendebalanser är ävenledes välfungerande rutiner vid kammaren. Därtill har återkommande balansdiskussioner förekommit vid skilda kammarmöten. Åklagarkammaren i Nyköping är en jämförelsevis liten kammare. Kammaren är dimensionerad med 9 st. åklagare – inklusive chefsåklagaren med begränsad operativ verksamhet – för handläggning av allmänna mål, 2 st. eko-åklagare för handläggning av ekomål samt 1 st. miljöåklagare för handläggning av miljömål. Jag går här inte närmare in på de ansvarsområden enligt gällande arbetsordning som eko- och miljöåklagarna ansvarar för. De vid JO-inspektionen angivna ärendena hör hemma under begreppet allmänna mål vid kammaren. Således inryms dessa tre ärenden i den ärendemängd som handläggs av ovan nämnda åklagare som handlägger allmänna mål. Redan vid omorganisationen av åklagarväsendet 1996 dimensionerades kammaren i Nyköping med 9 st åklagare för handläggning av allmänna mål. Arbetsbördan har under de år som gått ökat vid kammaren avseende denna ärendekategori. Under tiden mars 2004 - februari 2005 handlades drygt 3 300 ärenden inkluderande drygt 3 500 misstänkta personer vid kammaren. Brottsmisstankarna uppgick under samma tidsrymd till drygt 4 500. Under kalenderåret 2004 tillämpades personellt tvångsmedel i form av anhållande mot 465 personer varav 193 begärdes häktade. Ovanstående arbetssituation vid kammaren skall vägas mot det under 2003-2004 rådande personalläget på åklagarsidan för allmänna mål. En åklagare skadade sig allvarligt i anslutning till årsskiftet 2002/2003. Efter en lång tids sjukfrånvaro erhöll han sjukbidrag under våren 2004. Först den 1 april 2004 tillsattes en ersättare, som är småbarnspappa. Denne var därefter föräldraledig fr.o.m. oktober 2004 och resten av året. En annan åklagare har varit föräldraledig från tidpunkt under 2002 fram till 1 juni 2003. Därefter var denna åklagare partiellt föräldraledig under resterande tid 2003 och hela 2004. En tredje åklagare – även denne småbarnsförälder – har varit partiellt föräldraledig under år 2004. Därutöver har kammaren sedan bildandet av de internationella kamrarna 2001 varit ”fråntagen” en åklagare. Denna ”ersattes” först i september 2003 med en åklagaraspirant, vilket i sig medför nedsatt ”åklagarkraft” under utbildningstiden. Under hösten 2004 handlade kammarens två eko-åklagare ett mål i tingsrätten som varade i närmare fyra månader. Under nämnda tid tvingades kammarens ekobrottsverksamhet hanteras av annan allmänåklagare vid kammaren. En av kammarens eko-

text: åklagare har dessutom i egenskap av småbarnsförälder varit partiellt föräldraledig sedan september 2003 och under tiden fram till årsskiftet 2004/2005 – med undantag för tiden då ovannämnd huvudförhandling pågick – med visst förstärkningsbehov av allmänåklagare som följd. Man kan sammanfatta situationen till att kammaren under åren 2003-2004 genomgående arbetat med ca 25 % mindre ”åklagarkraft” beträffande allmänna mål än som krävs enligt tidigare uppskattad dimensionering. Ovanstående är viktigt att omnämna med tanke på att ärendeinflödet under nu aktuella år varit högt och åklagarnas arbetssituation under långa tider varit mycket pressad. Vissa rotlar – t.ex. vice chefsåklagarens – har därutöver speciell tilldelning av jämförelsevis tunga och juridiskt svårbedömda ärenden. Beträffande övriga omständigheter som har föranlett att beslut i åtalsfrågan har dröjt/inte fattats i nu aktuella ärenden vill jag hänvisa till förundersökningsledarnas egna yttranden. För egen del har jag inte något att tillägga i dessa delar.

text: Åklagarmyndigheten

text: I ärende C 2-181-01 väcktes åtal den 11 november 2004 för barnpornografibrott. Förundersökningsprotokoll i ärendet hade redovisats den 18 maj 2001. Av

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: framgår att förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som möjligt. I konsekvens härmed åligger det givetvis åklagaren att efter avslutad förundersökning så snart förutsättningar medger det att besluta i åtalsfrågan. Ärendet gällde misstanke om barnpornografibrott som är en art av brottslighet som av flera anledningar bör handläggas såväl aktivt som skyndsamt. Den som visar intresse för material, som innebär att barn utsätts för moment av brottsliga övergrepp bidrar till att övergreppen sker. Barnpornografibrotten är till sin natur svåra att spåra upp och avslöja. När en förundersökning ger tillräckliga skäl till åtal är det angeläget att lagföring sker och att påföljd utdöms i så nära anslutning till brottet som möjligt. I förevarande fall har tingsrätten i sina domskäl hänvisat till

text: 29 kap. 5 § 7 p. brottsbalken

text: och valet av såväl påföljd som antalet dagsböter har påverkats av den ovanligt långa tid som förflutit sedan brottet begicks. Den tidsutdräkt som föreligger mellan redovisning av förundersökningsprotokoll och beslut i åtalsfrågan, som är mer än tre år, är enligt min mening helt oacceptabel. I ärende C 2-406-02 gjordes anmälan om misstanke om grov förskingring i februari 2002. Ett arbetsexemplar av förundersökningen redovisades den 4 april 2003. Sedan den offentlige försvararen bett om ytterligare tid för genomläsning medgavs detta fram till den 1 oktober 2003. Åtal väcktes därefter drygt ett år senare. Visserligen tillhör förmögenhetsbrotten inte de högprioriterade ärendena och förundersökningen var i förevarande fall synnerligen omfattande och krävde genomgång av bokföring, men förundersökningen hade letts av åklagaren och denne hade också möjlighet att från april till oktober förbereda sig för ett beslut i åtalsfrågan. Brottet var begånget under tiden januari 1998 - juni 2001 och gällde misstanke om förskingring av drygt 600 000 kr härtill kom att muntlig bevisning åberopades i målet dessa omständigheter borde ha föranlett större skyndsamhet. Vid den JO-inspektion av Åklagarkammaren i Nyköping som ägde rum den 16-18 november 2004 noterades att åtal ännu inte var väckt i ärende C 7-3227-03. Förundersökning hade inletts beträffande misstanke om brott mot

text: djurskyddslagen

text: den 20 januari 2004 och förundersökningsprotokoll hade redovisats den 20 augusti 2004. Numera har åtal väckts. I sitt yttrande har BB angett att han på grund av det ansträngda arbetsläget vid kammaren var i behov av den tid som det tog innan han kunde fatta beslut i ärendet. Vad BB har anfört får enligt min mening accepteras som godtagbara skäl för den tid som åtgått fram till åtalsbeslut. Avslutningsvis vill jag nämna att till arbetsuppgifterna vid Åklagarmyndighetens nyinrättade åklagaravdelning hör bl.a. att utöva rättslig tillsyn och kontroll av åklagarkamrarna. Som ett led i detta arbete beslutades den 2 februari 2005 att en kartläggning skulle göras av samtliga kamrars äldre icke avslutade ärenden från 2003 och bakåt. Resultatet av denna tillsyn bör kunna leda till att rutinerna avseende äldre ärenden ytterligare förbättras.

text: Ett diarieblad i ärende C7-3227-03 inhämtades. Av detta framgick att BB väckte åtal den 31 januari 2005. Vidare infordrades tingsrättens domar i de aktuella målen.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Det är självfallet angeläget att beslut i åtalsfrågan meddelas så snart som möjligt efter det att utredningen slutförts. Beträffande t.ex. häktade och ungdomar gäller särskilda tidsfrister inom vilka beslut i åtalsfrågan måste föreligga. I ärenden där sådana frister saknas är det inte möjligt att generellt säga hur lång tid som rimligen kan få förflyta från det att utredningen redovisas tills ett beslut i åtalsfrågan fattas utan detta är beroende bl.a. av vad saken gäller och hur omfattande förundersökningen är. Det nämnda skyndsamhetskravet gäller emellertid till dess att beslut i åtalsfrågan fattats varför ett uppehåll i handläggningen på detta stadium kan medföra att ovan nämnda bestämmelse åsidosätts. I artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna stadgas också att den som anklagas för brott skall vara berättigad till rättegång inom skälig tid.

text: I det äldsta av de granskade ärendena dröjde det nära tre och ett halvt år från det att förundersökningsprotokollet inkom till åklagarkammaren till dess att AA fattade beslut i åtalsfrågan. Ett så långt dröjsmål är inte försvarbart, oavsett vilka omständigheter som föreligger i det enskilda fallet. Det var därför med tvekan som jag beslutade att inte vidta någon annan åtgärd än att remittera ärendet i denna del. AA har uppgett att ärendet krävde särskilda överväganden och att detta i kombination med hans ansträngda arbetssituation var anledningen till att beslutet dröjde. Även med beaktande av detta kan ett så långt dröjsmål inte vara resultatet av annat än grova felprioriteringar. Dröjsmålet är, som Åklagarmyndigheten också anfört, helt oacceptabelt. – Tingsrätten har vid påföljdsval och straffmätning beaktat den långa tid som förflutit sedan brottet begicks.

text: I ärendet avseende grov förskingring dröjde det drygt ett år efter det att förundersökningen slutfördes innan åtal väcktes. AA har även här hänvisat till sin besvärliga arbetssituation och därutöver angett att förundersökningen varit synnerligen omfattande och svårbedömd. Tidsutdräkten är inte heller i detta ärende godtagbar. – Tingsrätten har vid straffmätningen i viss mån beaktat att lång tid förflutit sedan brottet begicks.

text: AA har beträffande båda ärendena hänvisat till sin besvärliga arbetssituation. Han har inte upplyst om huruvida han vände sig till sin chef och informerade denne om dröjsmålen. En åklagare som har en arbetssituation som gör att han inte på erforderligt sätt kan handlägga vissa ärenden måste givetvis informera sin chef. Sammanfattningsvis förtjänar AA mycket allvarlig kritik för de dröjsmål som förevarit.

text: CC har bekräftat att arbetssituationen varit mycket pressad och att AA haft speciell tilldelning av tunga och juridiskt svårbedömda ärenden. Jag utgår från att en sådan sammansättning av ärendena i och för sig inte torde torde vara ovanlig

text: för den som innehar tjänst som vice chefsåklagare. CC har vidare uppgett att kammaren har inarbetade rutiner för balans- och ärendebevakning. Inte heller CC har emellertid uppgett att han fick kännedom om dröjsmålet med de aktuella ärendena före JO:s inspektion. Detta föranleder mig att erinra om chefsåklagarens övergripande ansvar för verksamheten och uppgiften att planera, leda och fördela arbetet. Däri ligger att genom regelbundna rotelgenomgångar eller på annat sätt hålla sig informerad om bl.a. de problem som kan ha uppstått. CC borde således ha haft kännedom om dröjsmålet med ställningstagandet i åtalsfrågan i de båda ärendena och vidtagit åtgärder för att se till att beslut kunnat meddelas tidigare än som skett. Han kan därför inte undgå kritik för att ärendena, särskilt det äldsta, under alltför lång tid kommit att ligga utan åtgärd.

text: När det gäller det ärende som handlagts av BB har beslutet i åtalsfrågan meddelats cirka fem månader efter det att förundersökningsprotokollet redovisades. Som sagts ovan kan inte någon generell tidsfrist anges inom vilken ett beslut i åtalsfrågan skall vara fattat. Även med hänsyn tagen till de omständigheter som BB anfört är det min uppfattning att den tid som förflöt innan beslut fattades i ärendet medförde att

text: rättegångsbalkens

text: krav på skyndsamhet inte var uppfyllt. BB kan således inte undgå kritik.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

type: avgorande


title: Handläggning hos en valnämnd av ett lokalt partis förfrågan om att dels få ta del av uppgifter om vilka personer som ansvarade för vallokalerna i en kommun under valdagen den 15 september 2002, dels få ta del av handlingar innehållande samma uppgifter

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 september 2002, klagade AA, som representant för Linköpingspartiet, på Valnämnden i Linköpings kommun. Klagomålen rörde bl.a. att nämnden, trots begäran härom ett flertal gånger muntligen och därefter i en e-postskrivelse den 26 augusti 2002, inte lämnat ut uppgift om namn och telefonnummer för de personer som ansvarade för vallokalerna i Linköpings kommun under valdagen den 15 september 2002. Han hade inte fått något skriftligt beslut med motivering och överklagandehänvisning, trots att han begärt detta.

text: Till anmälan var fogade bl.a. kopior av e-postskrivelsen den 26 augusti 2002 ställd till stadsjuristen i kommunen, tillika valnämndens sekreterare, BB, och hans svar på skrivelsen. Skrivelsen har följande lydelse.

text: Hej BB. Vi vill ha namnen och tel. nr till ansvarig för resp. vallokal/valdistrikt valdagen i god tid innan den 15/9 2002. Så vitt jag vet är alla personer i kommunens tjänst offentliga. Om Du/Ni ändå vägrar att lämna ut dessa namn vill jag omgående ha ett svar som inkluderar en tydlig motivering till ert avslag och därtill en tydlig besvärshänvisning. Med vänliga hälsningar AA. Ordförande Linköpingspartiet

text: Svaret från BB till AA har följande lydelse.

text: Hej AA! Du får diskutera den frågan med valnämndens ordförande CC, tel 142807. Valnämnden har tagit beslut om att namnen på valdistriktsordförandena inte lämnas ut. Hälsningar, BB.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till valnämnden för utredning och yttrande. Valnämnden anförde i remissvar bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Valnämnden uppdrog i början av 2002 åt sin ordförande, vice ordförande och sekreterare att påbörja rekryteringen av ordförande och vice ordförande till kommunens 90 valdistrikt och att boka vallokaler inför höstens val. Det huvudsakliga arbetet med rekryteringen sköttes av valnämndens ordförande, som tog kontakt med tidigare ordföranden och andra som kunde vara lämpliga för uppdragen. Dessa fick i sin tur i uppdrag att rekrytera övriga valförrättare och rösträknare till sina respektive valdistrikt. Uppgifter om namn, adresser m. m. till alla dessa valförrättare (ordföranden, vice, deputeranden och rösträknare) skulle respektive valdistriktsordförande lämna in till valnämndens sekreterare, som, vartefter de kom in, sammanställde dessa i en förteckning. Sammanställningen blev klar först lördagen den 13 september, för behandling vid valnämndens sammanträde den 14 september, då rekryteringarna godkändes genom att valnämnden fastställde förteckningen. Valnämnden är ytterst noga med att behandla alla politiska partier lika. Uppgifter om vilka som är valförrättare brukar normalt inte vara efterfrågade och är ingenting som valnämnden brukar sprida information om. Däremot får den som så önskar uppgift om vilka vallokaler som kommer att användas, så snart de är bokade, vilket brukar vara klart under försommaren. Valnämnden har aldrig åtagit sig att tillhandahålla något partis namnvalsedlar i anslutning till vallokalerna. Stöd i detta finns i Riksskatteverkets information den 11 augusti 1995 angående Sarajevolistans och Fria EU-kritikers önskemål om distribution och bevakning av deras valsedlar. Däremot åtog sig valnämnden att vid årets s k institutionsröstning, särskild röstmottagning på vårdinrättningar m. m., tillhandahålla även namnvalsedlarna på institutionerna, eftersom partiföreträdare inte skulle bli insläppta på samtliga institutioner, bl a kriminalvårdsanstalten i kommunen. Detta var dock ett åtagande som gick att överblicka och ta ansvar för och kom samtliga partier till del.

text: Händelseförlopp

text: Valnämnden vill först komplettera AA:s beskrivning av händelseförloppet enligt följande: Den 21 eller 22 augusti begärde AA per telefon av valnämndens sekreterare att få del av valnämndens beslut om vallokaler och lista med namn och telefonnummer till ordförandena i respektive valdistrikt. Samma dag vidarebefordrade sekreteraren frågan till valnämndens ordförande och vice ordförande för samråd. Den 22 augusti skickade sekreteraren en lista över vallokalerna samt valnämndens protokoll till AA per e-post, med besked att namnen på valdistriktens ordförande inte lämnas ut och att frågor om detta hänvisas till valnämndens ordförande. Samma dag svarade AA per e-post att han ville ha namn på ”lokalansvariga”, ”ansvarig till de olika vallokalerna” med adress och telefonnummer.

text: Senare samma dag begärde sekreteraren per e-post ett förtydligande, om AA nu avsåg skolvaktmästare eller motsvarande, eftersom han fått besked att ordförandenas namn inte lämnades ut. Den 22 augusti tog valnämnden upp AA:s begäran och godkände att distriktsordförandenas namn inte lämnas ut. Anledningen till beslutet var att förteckningen

text: inte var färdig och att ordförandena måste hinna informeras om sina skyldigheter innan de blev kontaktade av AA. Den 23 augusti uppsökte valnämndens ordförande AA och delgav honom valnämndens beslut samt förklarade motiven för detsamma. AA hade då inga invändningar och begärde inte att få någon besvärshänvisning. Den 26 augusti begärde AA per e-post att få namn och telefonnummer till ansvariga för respektive valdistrikt, med motivering till ev. avslag och besvärshänvisning. Samma dag hänvisade sekreteraren per e-post AA att diskutera frågan med valnämndens ordförande, med hänvisning till valnämndens tidigare meddelade beslut. Den 12 september begärde AA per e-post att få en lista över vallokaler som, liksom i tidigare val, skulle ha förtida öppethållande för utläggning av valsedlar. Samma dag frågade sekreteraren per e-post vilka vallokaler som skulle ha haft sådant öppethållande, eftersom det inte förekommit. AA svarade inte. Senare samma dag svarade sekreteraren per e-post, efter samråd med ordföranden, att något förtida öppethållande inte förekommer. Samtidigt fick AA beskedet att förteckningen över valförrättare väntades bli komplett den 13 september och fastställd av valnämnden på morgonen den 14 september samt att han därefter kunde få del av den. Den 14 september kl. 9.00 sammanträdde valnämnden och godkände rekryteringarna genom att fastställa förteckningen. Samma dag kl 10.00 hämtade AA en förteckning över vallokaler och valdistriktsordförande. Förteckningen innehöll då inga uppgifter om telefonnummer, eftersom flera av dessa var hemliga eller att ordförandena ändå begärt att dessa inte skulle lämnas ut. AA gjorde då inga invändningar mot förteckningen eller begärde någon besvärshänvisning.

text: Kommentarer

text: AA:s påståenden kommenteras här i den ordning de framförs i hans anmälan: 1 st AA påstår att det var fråga om offentliga handlingar. Det är en missuppfattning. När hans begäran inkom fanns ingen upprättad handling med uppgifter om valförrättarna. Det som fanns var en icke komplett förteckning, som var att betrakta som arbetsmaterial, eftersom insamlingen och sammanställningen av uppgifterna pågick. Insamlingen var färdig först på fredagen och sammanställningen först på lördagen före valdagen. Alltså fanns dessförinnan ingen allmän handling och därmed inga offentliga uppgifter. AA säger att han inte fick skriftligt beslut med motivering. Som framgår av den kronologiska sammanställningen fick AA först besked genom det medium han själv använt, e-post. Därefter tog valnämnden upp frågan för beslut. Det är riktigt att AA därefter inte fick något skriftligt beslut med motivering. I stället uppsökte valnämndens ordförande AA och informerade honom om valnämndens beslut och motiven för detta. AA begärde då inte att få något skriftligt besked eller besvärshänvisning, varför valnämnden hade anledning att förmoda att han inte längre önskade någon sådan. AA hävdar att BB förhalat ärendet genom att ”missförstå vår begäran”. Eftersom AA inte fått ut uppgifter om valdistriktsordförandena sökte BB utröna om AA nu med begreppet ”lokalansvariga” avsåg en annan personalkategori. Vaktmästare m fl kunde då vara en grupp som skulle kunna tänkas vara behjälpliga. 3 st AA säger att tidningens journalist erbjöds ta del av handlingarna.

text: Journalisten fick, på förfrågan, beskedet att han kunde få del av uppgifter om han så önskade, med förbehåll om att inte sprida dessa. Det är enligt reglerna om meddelarfrihet tillåtet för offentligt anställda att lämna uppgifter till massmedia. 5 st AA menar att grunden för avslagsbeslutet var en tveksam sekretessregel. Grunden för valnämndens beslut att inte lämna ut ordförandenas namn var inte den tveksamma sekretessregeln. Grunden var, som framgår ovan, att det vid den tiden inte fanns någon allmän handling med de begärda uppgifterna och att det inte fanns skäl att ändå lämna ut de efterfrågade uppgifterna. Det svar om sekretessgrund, som återges i tidningsartikeln, är ett svar på journalistens fråga om sekretesslagen innehåller någon regel som kunde vara tillämplig på allmänna handlingar i ett fall som detta. 6 st AA påstår att valnämnden förhalat handläggningen. Valnämnden har inte förhalat genom att hänvisa till sekretesslagen. Grunden för avslag framgår ovan. AA har inte, när han fått besked i ärendet, begärt något ytterligare. 7 st AA funderar över varför BB inledningsvis skött kontakterna med honom. BB skötte inledningsvis kontakterna med AA eftersom AA vänt sig till honom. Det ingår också i uppdraget som valnämndens sekreterare. AA fick redan med vändande post den 22 augusti beskedet att vidare frågor om valdistriktsordförandena fick ställas till valnämndens ordförande. 8 st AA efterlyser skriftligt svar. Som framgått ovan uppsökte valnämndens ordförande den 23 augusti AA och delgav honom muntligen valnämndens beslut samt förklarade motiven för detsamma. AA hade då inga invändningar och begärde inte att få någon besvärshänvisning. Valnämnden hade därför anledning att förmoda att han inte längre önskade någon sådan. 9 st AA hävdar att politiska motståndare och kommunens jurist använder sin ställning i ett politiskt rävspel för att försvåra för ett litet parti. AA tycks, liksom vid tidigare val, ha uppfattningen att alla andra partier ringer runt till valdistriktsordförandena och får tillstånd att komma och lägga ut valsedlar i vallokalerna redan under lördagen före valet. Så är inte fallet. Inte heller behöver man veta vare sig telefonnummer eller namn på ordföranden om det uppstår problem i någon vallokal (som AA anför i 5 st). Man kan vända sig till vem som helst av valförrättarna, så det är inte det egentliga skälet till AA:s begäran. Det råder ingen tvekan om AA:s avsikter. Han har nämligen vid de senaste valen haft samma önskemål och då varit tydligare om hur han skulle använda uppgifterna, för att be valdistriktsordförandena att ta ansvar för hans valsedlar. Visserligen skulle valnämnden ha kunnat lämna ut uppgifter om många ordföranden, fastän någon färdig förteckning inte fanns. Men AA:s önskemål innebar att Linköpingspartiet skulle kunna få en fördel som övriga partier inte får. Det hade valnämnden inte anledning att medverka till. Dessutom skulle det ha kunnat uppstå mycket allvarliga ansvarsfrågor om valdistriktsordförande hade blivit övertalad att ta ansvar för Linköpingspartiets

text: valsedlar i vallokalen. Hur skulle partiet ha reagerat om valsedlarna, trots en sådan överenskommelse, inte fanns i lokalen? Sålunda har varken valnämndens ordförande eller nämndens sekreterare inlåtit sig i politiskt rävspel för att försvåra för ett litet parti, inte heller för att ge något parti särskilda fördelar.

text: Sammanfattning

text: Valnämnden har inte vägrat AA att ta del av allmänna handlingar, eftersom de uppgifter han sökte inte fanns i någon allmän handling, endast i ett ofullständigt arbetsmaterial. Valnämnden har inte lämnat AA något skriftligt besked eller besvärshänvisning, vilket är en brist i handläggningen. Men valnämnden har sammanträffat med AA och muntligen informerat om avslagsbeslutet, varvid AA inte framfört några önskemål om skriftlighet eller besvärshänvisning. Nämnden hade därför anledning att tro att han inte längre begärde något sådant. Om han vidhållit sin begäran hade han naturligtvis fått både skriftligt besked och besvärshänvisning. AA kommenterade remissvaret och vidhöll sin kritik. Han anförde bl.a. följande. Av valnämndens protokoll från den 22 augusti 2002 § 26 under rubriken ”valförrättare” framgår att ”Ordförande är rekryterade till samtliga distrikt”. Vid tidpunkten för partiets förfrågan saknades således ingen person, vilket valnämnden hävdat i sitt yttrande till JO. Där sägs: ”Det som fanns var en icke komplett förteckning …”. Vidare överlämnades listorna till Länsstyrelsen i Östergötland där de fanns tillgängliga redan på måndagen den 9 september 2002. Det stämmer inte att valnämndens ordförande CC delgav honom valnämndens beslut muntligen vid ett besök den 23 augusti 2003. Besöket ägde rum den 29 augusti och ingen förklaring gavs till beslutet vid detta tillfälle.

text: I beslut den 24 oktober 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Där regleras även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar. Enligt 2 kap. 3 § första stycket är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Med upprättad avses i princip att handlingen skall finnas i sitt definitiva skick (se t.ex. Bohlin, Offentlighetsprincipen, 6:e u. 2001 s. 71).

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst

text: dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan.

text: Bestämmelserna om handlingsoffentlighet innefattar inte någon skyldighet för en myndighet att med anledning av en begäran om utlämnande upprätta en handling, som skulle innehålla t.ex. en sammanställning av uppgifter.

text: En begäran om handlingsutlämnande skall inte förväxlas med en begäran om att få uppgift ur allmän handling. Förfarandet vid en begäran av sistnämnda slag regleras i

text: 15 kap. 4 § första stycket sekretesslagen

text: . Enligt detta lagrum skall en myndighet på begäran av en enskild lämna uppgift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Ett beslut att inte lämna ut uppgifter kan inte överklagas.

text: Bedömning

text: Som framgått skiljer sig regleringen åt när det gäller utlämnande av allmänna handlingar respektive lämnande av uppgifter ur handlingar. Vilket regelsystem som skall tillämpas får avgöras utifrån den framställning som den enskilde gjort. Vid oklarhet skall myndigheten söka ta reda på vad som avses. Om frågan inte kan utredas, skall en begäran presumeras innefatta ett önskemål att få ta del av en allmän handling. Varken i anmälan eller i remissvaret har den nyss nämnda distinktionen närmare berörts. Utredningen i ärendet ger ändock enligt min mening underlag för följande bedömning.

text: Nämnden har hävdat att förteckningen över valdistriktens ordförande utgjorde arbetsmaterial som inte var allmän handling och att eftersom AA inte framförde något önskemål om skriftligt besked med överklagandehänvisning har detta inte lämnats. Valnämnden borde dock i vart fall av lydelsen på det e-postmeddelande som togs emot den 26 augusti 2002 ha förstått att AA önskade ett skriftligt beslut med överklagandehänvisning i utlämnandefrågan. Nämnden eller den tjänsteman som var behörig att fatta beslut på nämndens vägnar borde således skyndsamt ha meddelat ett avslagsbeslut med överklagandehänvisning. Ett sådant beslut hade kunnat innefatta nämndens bedömning att handlingen inte var allmän. På det sättet hade AA kunnat få överinstansens prövning av denna nämndens bedömning.

text: Av den nyss lämnade redogörelsen för den rättsliga regleringen framgår bl.a. att en myndighet inte utan stöd av någon bestämmelse i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller

text: sekretesslagen

text: får vägra att lämna ut en allmän handling. Mot den bakgrunden framstår nämndens remissyttrande, främst under avsnitt ”9 st”, som anmärkningsvärt och tydande på mycket allvarliga brister när det gäller

text: tillämpningen av offentlighetsprincipen. Jag har också med förvåning tagit del av nämndens kommentarer i remissyttrandet under avsnitt ”3 st” när det gäller innebörden av den s.k. meddelarfriheten. Med meddelarfrihet avses det komplex av regler som finns i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och som innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publicering i bl.a. tryckta skrifter. Nämndens yttrande ger uttryck för uppfattningen att myndigheterna som sådana skall kunna tillämpa olika regler när det gäller handlingsutlämnande till exempelvis journalister eller till andra enskilda. Denna uppfattning är naturligtvis felaktig.

text: Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till nämndens handläggning.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Beslut Bistånd

title: Kritik mot Spånga-Tensta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för hanteringen av en ansökan om försörjningsstöd

sammanfattning: En man kontaktade vid flera tillfällen mottagningsenheten vid Spånga-Tensta stadsdelsförvaltning och uppgav att han ville ansöka om ekonomiskt bistånd. Handläggaren hänvisade mannen till att återkomma eftersom han inte uppfyllde kraven för ekonomiskt bistånd. JO uttalar i beslutet att det inte alltid är helt givet om en enskild som kontaktar förvaltningen vill ansöka om ekonomiskt bistånd eller endast efterfrågar information om när man är berättigad till sådan hjälp. JO har i tidigare beslut uttalat att om det inte är helt klart att den enskilde enbart önskar upplysningar om ekonomiskt bistånd ska hans begäran uppfattas som en ansökan om bistånd och avgöras genom ett formellt beslut. I det aktuella fallet har handläggaren vid telefonsamtalen noterat att mannen ville ansöka om ekonomiskt bistånd. JO uttalar i beslutet att det inte kan ha förelegat någon osäkerhet om att mannen ansökte om ekonomiskt bistånd och inte enbart efterfrågade information. Hans telefonkontakter med förvaltningen borde därför ha hanterats som en ansökan om ekonomiskt bistånd. Nämnden skulle ha utrett hans rätt till bistånd och fattat ett formellt beslut. Stadsdelsnämnden får kritik för sin hantering av ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Spånga-Tensta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. Han uppgav bl.a. att han i januari och maj 2016 ringt till stadsdelsförvaltningen för att ansöka om ekonomiskt bistånd men att förvaltningen inte hade behandlat hans muntliga framställningar som ansökningar.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in stadsdelsförvaltningens journalanteckningar angående ekonomiskt bistånd beträffande AA. Därefter begärde JO att Spånga- Tensta stadsdelsnämnd skulle yttra sig över frågan om AA ska anses ha ansökt om bistånd i januari och maj 2016 och om nämnden därför borde ha fattat formella beslut om hans rätt till försörjningsstöd.

text: Stadsdelsnämnden, sociala delegationen, anförde i ett yttrande bl.a. följande:

text: Vid ansökan om ekonomiskt bistånd görs en förhandsbedömning via telefonen. Där rådgör man med individer som ringer in och önskar mer information kring ekonomiskt bistånd. Vid förhandsbedömningen görs en första bedömning på huruvida individen ifråga anses berättigad ekonomiskt bistånd eller inte. En förhandsbedömning är en information som ges till individen och socialsekreteraren informerar om att om man väljer att ansöka så kommer man troligast få ett bifall alternativt avslag samt på vilka grunder. Socialsekreteraren ska alltid informera personen som ringer in att man har rätt att ansöka oavsett vilken förhandsbedömning som görs. I Stockholms stad används instrumentet "Initialbedömning l" för att säkerhetsställa rätten till bistånd. Detta för att säkerhetsställa att oavsett vilken socialsekreterare man pratar med ska man kunna få en likvärdig bedömning samt likvärdig information över hela Stockholms stad. Stadsdelen arbetar ständigt med bemötandefrågor genom att bland annat informera alla personer som kontaktar ekonomiskt bistånd om deras rättigheter och skyldigheter därav bland annat rätten att ansöka om ekonomiskt bistånd. 2016-01-25 ringer AA till ekonomiskt bistånd, han uppger då att han inte är inskriven på arbetsförmedlingen. AA uppmanas skriva in sig och sedan återkomma när han gjort detta. 2016-05-10 återkommer AA till mottagningstelefonen, först närmare fyra månader senare. AA berättade då att han skrev in sig på arbetsförmedlingen 2016-04-19. AA ombeds då återkomma efter att ha varit inskriven i en månad. 2016-05-20 ringer AA igen och har då tackat nej till en utbildning genom Arbetsförmedlingen och därmed även möjligheten till att bli berättigad aktivitets stöd från Försäkringskassan. AA ombeds vid detta tillfälle kontakta sin handläggare på Arbetsförmedlingen för att se om han kan ingå i utbildningen och bli berättigat aktivitets stöd för att på så sätt säkra sin försörjning. Det ligger på den enskilde själv att söka bidrag eller ersättningar från andra socialförsäkringssystem innan rätten till försörjningsstöd inträder. Exempel på dessa ersättningar kan vara aktivitetsstöd. AA har heller inte stått till arbetsmarknadens förfogande i den utsträckning som krävs för rätten till bistånd och bedömdes därmed inte ha gjort allt som krävs för att förändra sin situation mot självförsörjning. AA har ringt in vid tre tillfällen, det ses inte som sannolikt att man vid alla dessa tillfällen missat att informera kring personens rätt att ansöka. Det är dock tråkigt om personen upplever att denne inte fått en tillräckligt god information från socialsekreterare. Socialsekreterarna skall vid varje telefonsamtal med klient informera om rätten att ansöka om bistånd oavsett förhandsbedömning. Bedömningen är att sökande under förhandsbedömningen fått information om rätten att ansöka om ekonomiskt bistånd men att det troligtvis, utifrån inlämnad information, inte kommer att bli ett bifall.

text: Sammanfattning

text: AA har vid flera utredningssamtal på mottagningen hänvisats till att återkomma då det i förhandsbedömningen framkommit att AA inte stått till arbetsmarknadens förfogande samt fördröjt sin rätt till egna inkomster. AA har informerats om vad som behöver göras innan rätten till ekonomiskt bistånd kan trädas in. AA har upplevt missnöje då han uppger att han vid telefonsamtalen ansökt om ekonomiskt bistånd men att detta inte mottagits. Socialsekreterarna arbetar rutinmässigt med att informera klienter i telefonsamtal om deras rättigheter och skyldigheter, detta har dock inte dokumenterats i detta fall. Bedömning är att AA fått stöd och rådgivning i telefon och att han vid telefonutredningen inte ansökt om ekonomiskt bistånd.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och livsföring i övrigt. Det finns inte några bestämmelser om hur den enskilde ska göra en ansökan om försörjningsstöd. En ansökan kan således göras muntligt. Det ligger dock i sakens natur att en ansökan i första hand bör göras skriftligt.

text: Det är inte ovanligt att socialtjänsten tar emot samtal från enskilda som har frågor om ekonomiskt bistånd. Det kan i en sådan situation uppstå osäkerhet hos socialtjänsten om huruvida den enskilde endast önskar allmänna upplysningar om ekonomiskt bistånd eller vill göra en ansökan om ekonomiskt bistånd. JO har i flera beslut uttalat att om det inte är helt klart att den enskilde enbart önskar upplysningar om ekonomiskt bistånd ska hans eller hennes begäran uppfattas som en ansökan om bistånd och avgöras genom ett formellt beslut (se JO 1987/88 s. 151, dnr

text: och JO 1997/98 s. 347, dnr

text: Vid stadsdelsförvaltningen finns en mottagningsenhet som tar emot telefonsamtal från allmänheten och som ger vägledning till enskilda i vissa frågor som rör försörjningsstöd. Om en enskild ställer frågor om sin rätt till försörjningsstöd gör handläggaren en första bedömning av om den enskilde anses berättigad till ekonomiskt bistånd eller inte, en s.k. förhandsbedömning. Nämnden har i sitt remissvar vidare uppgett att handläggaren alltid ska informera personen som ringer om rätten att ansöka om ekonomiskt bistånd oavsett vilken förhandsbedömning som görs. Så långt har jag inte någon invändning mot förvaltningens rutiner.

text: Den fråga som man måste ställa sig är dock om den enskilde genom samtalet har avsett att ansöka om försörjningsstöd eller om den enskilde vänt sig till förvaltningen för att fråga om han eller hon är eller vad han eller hon ska göra för att vara berättigad till ekonomisk hjälp. Bedömningen är inte alltid helt given. Om den enskilde ringer till förvaltningen och uppger att han eller hon behöver hjälp för att klara av sin försörjning är utrymmet för att inte anse att den enskilde har ansökt om bistånd begränsat. De uppgifter som den enskilde lämnar vid samtalet torde sällan vara sådana att ett beslut om försörjningsstöd kan fattas på grundval av uppgifterna. Handläggaren ska då givetvis upplysa den enskilde om vilka ytterligare uppgifter som han eller hon bör komma in med. Den vägledningen ges inom ramen för ett ärende om försörjningsstöd.

text: Av förvaltningens journalanteckningar framgår bl.a. följande. Den 25 januari 2016 kontaktade AA mottagningsenheten. Handläggaren hänvisade AA till att skriva in sig på Arbetsförmedlingen och ringa tillbaka om en månad. Den 10 maj 2016 ringde AA på nytt till mottagningsenheten. Handläggaren noterade

text: i journalanteckning att AA ville ansöka om ekonomiskt bistånd. Vid telefonsamtalet uppgav AA att han hade skrivit in sig på Arbetsförmedlingen. Handläggaren informerade AA om att han måste ha varit inskriven på Arbetsförmedlingen minst en månad innan han var berättigad att ansöka om ekonomiskt bistånd. Den 17 maj 2016 kontaktade AA åter mottagningsenheten. Handläggaren noterade att AA ringde för att ansöka om ekonomiskt bistånd. Vid telefonsamtalet framkom att AA hade tackat nej till en utbildning via Arbetsförmedlingen. Handläggaren informerade honom om att han inte kunde tacka nej till en utbildning och i stället få försörjningsstöd.

text: AA har anfört att han vänt sig till förvaltningen för att ansöka om ekonomiskt bistånd men att hans ansökningar inte har behandlats. Att AA avsåg att ansöka om bistånd stöds av journalanteckningar den 10 och 17 maj 2016 då handläggaren antecknade att AA ville ansöka om ekonomiskt bistånd. Det borde således inte ha förelegat någon osäkerhet om att AA ansökte om bistånd och inte enbart efterfrågade information om när man är berättigad till sådan hjälp.

text: Utifrån det som har kommit fram i ärendet anser jag att AA telefonkontakter med socialtjänsten, i vart fall i maj 2016, borde ha hanterats som en ansökan om bistånd och att nämnden skulle ha utrett hans rätt till bistånd. Efter utredning skulle nämnden ha fattat ett formellt beslut som AA hade kunnat överklaga om det hade gått honom emot. Nämnden förtjänar kritik för sin hantering av ärendet.

text: Det finns skäl för nämnden att se över förvaltningens rutiner när det gäller samtal från personer som vänder sig till förvaltningen för att få ekonomisk hjälp.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Länsrätt har avskrivit ärenden om riksfärdtjänst, eftersom tidpunkten för aktuell resa passerats, men ändå uttalat sig i sakfrågan. Fråga om betydelsen av sådana uttalanden vid kommunens prövning av senare ärenden rörande likartade förhållanden

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Storumans kommun. Klagomålen avsåg handläggningen av och beslut i två ärenden om riksfärdtjänst. I anmälan uppgav AA följande.

text: Jag är funktionshindrad och kan på grund av detta inte resa med allmänna kommunikationer. Jag ansökte därför hos Storumans kommun om riksfärdtjänst med taxi när jag skulle åka till Skellefteå över en helg. Kommunen avslog min ansökan och beviljade i stället riksfärdtjänst med buss och ledsagare. Eftersom jag inte klarar av att resa med buss även om jag har en ledsagare med mig överklagade jag avslagsbeslutet till Länsrätten i Västerbottens län. Länsrätten konstaterade i domskälen att jag borde ha beviljats riksfärdtjänst med taxi. På grund av att tidpunkten för resan passerats beslutade emellertid länsrätten att med åberopande av domskälen avskriva målet från vidare handläggning. Beslutet, mål nr 1855-04 E, bifogas. Tidpunkten för resan hade som nämnts passerat, men eftersom länsrätten i domskälen uttalat att jag borde ha beviljats resa med taxi mellan Storuman och Skellefteå utgick jag ifrån att nästa ansökan från mig skulle beviljas förutsatt att övriga omständigheter var desamma. Så blev dock inte fallet. Följande höst skulle jag nämligen göra en exakt likadan resa mellan Storuman och Skellefteå. Syftet med resan var detsamma liksom själva resan som skulle vara Storuman–Skellefteå tur och retur. Mitt funktionshinder var detsamma, förutom att mitt tillstånd försämrats något under det år som gått. Storumans kommun avslog emellertid riksfärdtjänstresa med taxi och beviljade resa med buss och ledsagare. När jag ifrågasatte detta hävdade handläggaren, BB, att eftersom länsrätten inte meddelat någon dom tog de inte hänsyn till vad som antecknats i domskälen. Enligt handläggaren var detta enbart rekommendationer till kommunen och dessa rekommendationer hade kommunen inte någon skyldighet att följa. BB menade även att länsrättens avskrivningsbeslut inte var möjligt att överklaga och att kommunen naturligtvis annars skulle ha gjort det eftersom de anser att jag kan åka buss med ledsagare i stället för taxi. Jag överklagade även detta avslagsbeslut och påpekade då även för länsrätten att kommunen ansåg deras beslut vara rekommendationer och att det som krävdes för Storumans kommun var en dom. Länsrätten meddelade dom i målet. Domen med mål nr 2395-05 E bifogas. I domskälen skriver man åter att jag borde ha beviljats en

text: resa med taxi. Domslutet lyder dock att målet avskrivs från vidare handläggning, med åberopande av domskälen, eftersom tidpunkten för resan passerats. Jag har nu åter varit i kontakt med handläggarna i Storumans kommun. Såväl BB (nu tjänstledig) som CC menar att även detta är en rekommendation från länsrätten. En rekommendation som de inte heller denna gång kommer att följa. En ny ansökan från mig kommer alltså även den att avslås. Jag kommer att överklaga, länsrätten kommer att anse att jag borde ha fått resa med taxi, men i slutänden blir det ändå ingen resa eftersom tidpunkten för resan har passerats när domen kommer och det måste till en ny ansökan för att den ska kunna bli av. Den nya ansökan kommer Storumans kommun att avslå och så vidare. Det kan inte vara rimligt att kommunala handläggare gång på gång tillåts ignorera såväl lagakraftvunna domar som beslut och medvetet obstruera lagstiftningen. Jag vill därför göra en JO-anmälan mot såväl Storumans kommun som dess handläggare för ansökningar om färdtjänst och riksfärdtjänst.

text: Utredning

text: Akterna i de aktuella ärendena och målen hämtades in från Storumans kommun och Länsrätten i Västerbottens län.

text: Av handlingarna framgår bl.a. följande. Omsorgsnämnden i Storumans kommun beslutade den 8 september 2004 att bevilja AA riksfärdtjänst med buss och ledsagare för en resa den 24 och 26 september 2004 mellan Storuman och Medlefors folkhögskola; yrkandet att få anlita taxi avslogs. Ärendet hade inletts den 8 september 2004. AA överklagade beslutet den 6 oktober 2004. Länsrätten i Västerbottens län fann i beslut den 9 maj 2005 i mål nr 1855-04 att AA:s ansökan borde ha bifallits men avskrev målet eftersom tiden för resan hade förflutit. Med avslag på begäran om att få anlita taxi beslutade Kommunstyrelsen i Storumans kommun den 1 november 2005 att bevilja AA riksfärdtjänst med buss och ledsagare för en resa den 18 och 20 november 2005 mellan Storuman och Medlefors folkhögskola. Ärendet hade inletts den 21 oktober 2005. AA överklagade beslutet den 14 november 2005. Länsrätten i Västerbottens län fann i dom den 7 mars 2006 i mål nr 2395-05 att AA:s ansökan borde ha bifallits men avskrev målet eftersom tiden för resan hade förflutit.

text: Ärendet remitterades därefter till Storumans kommun för utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan.

text: Kommunstyrelsen i Storumans kommun anförde i sitt yttrande följande.

text: – – – AA inkom med ansökan för riksfärdtjänst en dryg månad innan resorna skulle ske. Vid all utredning av riksfärdtjänst görs hembesök och utredningen sker med stöd av frågor från en utredningsblankett som används vid all utredning av riksfärdtjänst. Detta för att säkerställa att alla sökande skall få en likvärdig bedömning. Eftersom AA ansökte om en likadan resa under hösten 2004, begärde utredaren ett läkarutlåtande som beskriver sökandens eventuella förmåga att resa med allmänna kommunikationer. Utredaren lämnade ett brev med frågor som skulle besvaras av läkare angående den sökandes förmåga och hur funktionshindret påverkas av att åka med allmänna kommunikationer. Utredaren fick tillåtelse av sökanden att kontakta sjukvården i Lycksele för att få svar på frågorna. Kontakt erhölls inte mellan utredaren och Lycksele sjukvård. En annan utredare fick i uppdrag att meddela

text: sökanden att kontakt inte erhållits. Sökanden ansåg att det skulle bli en orimlig kostnad för resa och läkarbesök till Lycksele för detta läkarutlåtande. Utredare fick muntligt löfte av AA att kontakta sökandes läkare i Umeå. Utredaren läste upp de ställda frågorna. Utredaren beskrev för läkaren att sökanden tyckte att restiden skulle bli för lång utifrån sökandens besvär. Läkaren ansåg att sökandens funktionshinder inte berättigar till resa med bil, eftersom ledsagare och buss beviljats. Utredaren läste upp detta för sökanden som fortfarande vidhöll att restiden skulle bli för lång. Rutiner för handläggning av riksfärdtjänst och färdtjänst i Storumans kommun framgår av bilaga 1 [här utelämnad, JO:s anmärkning]. Enligt lagen om riksfärdtjänst (

text: ) och gällande regelverk för riksfärdtjänst i Storumans kommun skall den sökande styrka sitt funktionshinder med ett läkarutlåtande. Läkarutlåtande bekostas av sökanden. Utredaren har i detta fall hjälpt sökande med att införskaffa ett läkarutlåtande, något som är utöver utredarens skyldighet. Utredaren fann att sökanden för den aktuella resan uppfyllde kraven för riksfärdtjänst med allmänna kommunikationer och ledsagare. I Transportrådets Allmänna råd för riksfärdtjänsten 1989:3, vilka alltjämt används av domstolarna vid tolkning av lagen om riksfärdtjänst, anges följande (sid 5): ”Tillståndet att anlita riksfärdtjänst skall ges för det färdsätt som med hänsyn till resenärens förutsättningar är det minst kostsamma. Några utgångspunkter kan vara: att tåg och buss i linjetrafik alltid är det billigaste alternativet att en flygresa, även om den sker tillsammans med en ledsagare, så gott som alltid är billigare än en lång taxiresa att specialfordon är det dyraste färdmedlet. Tillstånd skall därför i första hand ges för resan med tåg, flyg, buss eller båt i reguljär trafik, eventuellt med ledsagare, om resenären med hänsyn till sina förutsättningar kan resa med något av dessa färdmedel. Tillstånd för resa med taxi eller specialfordon får endast ges om de allmänna kommunikationerna inte kan utnyttjas p g a resenärens funktionshinder. Tillgängligheten till allmänna kommunikationer ökar successivt med den fortlöpande handikappanpassningen. Detta innebär att behovet av att anlita taxi och specialfordon för riksfärdtjänstresor minskar. I tveksamma fall eller när resenären är osäker på vilket färdsätt som kan utnyttjas bör handläggaren upplysa resenären om vilka möjligheter som finns att resa med kollektiva färdmedel och vilken service som trafikföretagen ger.” Vid första resetillfället överklagade sökanden ärendet till Länsrätten i Västerbottens län. Länsrätten konstaterade i mål 1855-04 att tiden för resan passerat och avskrev målet (se tidigare insänt underlag). Vid andra resetillfället överklagade sökanden på nytt beslutet hos länsrätten. Länsrätten prövade även denna gång inte ärendet i sak p g a att tiden för resan passerat, utan avskrev endast målet. Länsrätten ansåg vid båda tillfällena att sökandens ansökningar borde ha bifallits. Värt att poängtera är att sökanden i sin överklagan och utredaren i sin rättidsprövning angivit att det är av stor vikt att överklagan tas upp till prövning och att dom avkunnas. Eftersom länsrätten endast avskrivit målet går beslutet i praktiken inte att överklaga hos kammarrätten. Ur rättssäkerhetssynpunkt måste detta vara oacceptabelt och föranleda att länsrätten ser över sina rutiner. Riksfärdtjänstresor borde ha förtur i handläggningen i domstolarna, eftersom det oftast är kort tid mellan ansökan och det datum då resan skall göras, eller att dom fastställs för att vidare prövning skall kunna göras. Det är av stor vikt att det går att överklaga de domar som länsrätten avkunnar, både för den enskilde och för kommunen. Utredaren har varit i kontakt med Kammarrätten i Sundsvall och där fått till svar att om kommunen överklagar länsrättens beslut så är det bara avskrivningen av ärendet och inte sakinnehållet som kan överklagas.

text: Beslut om riksfärdtjänst fattas av kommunen för varje resa. Detta innebär att det vid varje ansökan bedöms huruvida den sökande till följd av funktionshinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt och, om så bedöms vara fallet, vilket färdsätt som beviljas för den aktuella resan. Eftersom varje ansökan om riksfärdtjänst föranleder en ny prövning har Storumans kommun således inte ignorerat lagakraftvunna domar, vilket sökande gör gällande. Utredaren har följt gällande lagstiftning och de regler för riksfärdtjänst som gäller för Storumans kommun, vilket inte kan anses vara att medvetet obstruera. Riksfärdtjänst med taxi och specialfordon är enligt ovan nämnda Allmänna råd komplement till allmänna kommunikationer och ska samplaneras när så är möjligt. Restiden varierar därmed beroende av antalet medresenärer och var deras slutdestinationer finns. Det finns därmed ingen garanti för sökanden att restiden blir kortare eller att resan blir mindre påfrestande med riksfärdtjänst med taxi än med andra färdmedel. Restiden blir lång även för personer utan funktionshinder. Detta är därför oftast inget skäl att få resan beviljad med taxi. Eftersom kollektivtrafiken görs alltmer tillgänglig för funktionshindrade blir det successivt allt oftare möjligt för funktionshindrade att resa med kollektivtrafiken. Vid behov även i form av riksfärdtjänst tillsammans med ledsagare. Ledsagare var i de aktuella fallen beviljade för att sökanden skulle kunna få stöd att resa sig upp i bussen och för att hjälpa till med att bära bagaget. Det kan konstateras att på den tänkta resvägen, Storuman, Lycksele och Skellefteå körs 25 av 33 turer med handikappanpassad buss. Detta innebär att det finns låg entré vid påstigning av bussen och handikapptoalett i bussen. Som en jämförelse kan Kammarrättens i Göteborg dom i mål nr 3140 rörande en ansökan om färdtjänst nämnas, där sökande hade svårigheter att genomföra ändamålet med sin resa om denna skulle företas med allmänna kommunikationer. I domen förs ett resonemang om att det endast är hur resan kan genomföras som skall bedömas och utredas, inte ändamålet med resan. Även om denna dom rör färdtjänst och inte riksfärdtjänst kan det ändå finnas skäl till en jämförelse eftersom kraven att få tillstånd till riksfärdtjänst enligt gällande lagstiftning är högre ställda än för färdtjänst. Med hänvisning till ovanstående bedömer kommunstyrelsen i Storumans kommun att det inte finns anledning till kritik av handläggning av AA:s ansökningar om riksfärdtjänst och hemställer att JO lämnar anmälan utan erinran eller annan åtgärd.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 2 augusti 2007 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Det är inte svårt att förstå, att anmälaren ställer sig frågande inför ett system, som kan leda till att för henne förmånliga uttalanden i ett avgörande av en förvaltningsdomstol inte får någon effekt. Grundproblemet är naturligtvis tidsfaktorn, dvs. omöjligheten i många fall att hinna slutligt pröva och avgöra ett överklagande, innan den sökta färdtjänstresan avses äga rum.

text: Den principfråga som här väckts har relativt nyligen varit föremål för behandling i Regeringsrätten. I rättsfallet

text: RÅ 2006 ref. 21

text: , som också gällde riksfärdtjänst, hade kammarrätten i sin överklagade dom avskrivit målet från vidare handläggning, eftersom tiden för den aktuella resan vid prövningstillfället hade passerats, men rätten hade trots utgången i målet uttalat sig i frågan huruvida klaganden varit berättigad att företa den aktuella resan enligt sina önskemål. Regeringsrätten noterade, att det hos förvaltningsdomstolarna utbildat sig en praxis av innebörd att

text: sakprövning bör ske i avskrivningsmål, när klaganden får anses ha ett befogat intresse av att kunna få prövat om det funnits laga eller tillräckliga skäl för den beslutade åtgärden.

text: Vad gäller innebörden av sådana uttalanden fastslog Regeringsrätten, att dessa egentligen inte hör till avgörandet som sådant utan får ses som ett slags extra service åt klaganden: ”Deras betydelse blir beroende av om beslutsmyndigheten är beredd att i framtiden fästa något avseende vid dem. Några självständiga verkningar har inte uttalandena, och de kan naturligtvis inte på motsvarande sätt som en fastställelsedom ligga till grund för ett nytt avgörande.”

text: Jag har i princip ingen annan mening, även om jag anser det tämligen självklart, att en myndighet, som har att bedöma en fråga i vilken ett överordnat organ – dessutom en domstol – tidigare gett uttryck för en viss uppfattning, har att beakta vad som då sagts, även om uttalandet gjorts på nämnt sätt och alltså inte är direkt bindande. Beaktas måste dock alltid att två snarlika fall inte nödvändigtvis behöver vara identiska. Även om en och samma sökande vid upprepade tillfällen ansöker om riksfärdtjänst avseende samma resmål, kan t.ex. både sökandens hälsotillstånd och utbudet av färdmedel och dessas kvalitet ha förändrats. En ny ansökan förutsätter således under alla förhållanden en förnyad prövning med beaktande av då föreliggande omständigheter.

text: Av det sagda framgår att jag saknar grund för att rikta kritik mot Storumans kommun för hanteringen av de båda ärendena om riksfärdtjänst.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord: Beslag Dokumentation Förundersökning

title: Fråga om protokollering av beslagtaget gods samt behörighet att fastställa beslaget när åklagare är förundersökningsledare

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten i Göteborg, åklagarkammaren i Borås, med anledning av handläggningen av beslag.

text: Utredning

text: Vissa handlingar fordrades in från bl.a. Polismyndigheten i Västra Götaland i ärende – – – .

text: Det framkom därvid att chefsåklagaren BB med anledning av misstanke om narkotikabrott hade beslutat om en husrannsakan i AA:s bostad, som verkställdes den 29 augusti 2002. I det protokoll som upprättades över förrättningen (– – –) antecknades att en plånbok innehållande diverse handlingar (beslagspunkt 1) och vissa specificerade kontanter som låg i plånboken (beslagspunkt 2) hade tagits i beslag. Beslagen hade gjorts av polisassistenten CC. Den 30 augusti 2002 fastställde vakthavande befälet, inspektören DD, beslagen. Den 18 september 2002 upprättades sedan en särskild förteckning över resterande innehåll i plånboken. Förteckningen omfattade tolv punkter.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från DD varvid följande framkom. När som i detta fall beslutet om husrannsakan fattas av en jouråklagare, har han som rutin att själv fastställa beslag som rapporteras till honom för att handlingarna rörande beslaget snabbt skall komma på plats i beslagsliggaren m.m. Det är också ett ”kvitto” på att han, i egenskap av vakthavande befäl, har gått igenom beslaget. Denna rutin tillämpas även av andra vakthavande befäl. Ingen åklagare har hittills reagerat över detta. I motsvarande situation under ordinarie arbetstid tar han alltid kontakt med den åklagare som är förundersökningsledare och föredrar ärendet för denne. I förekommande fall fastställer han sedan beslaget på uppdrag av åklagaren.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande enligt följande.

text: På vilken rättslig grund fattades beslut om fastställande av beslaget av vakthavande befäl?

text: Vad var anledningen till att en förteckning över innehållet i den plånbok som togs i beslag upprättades först den 18 september 2002?

text: Polismyndigheten (länspolismästaren EE) kom in med ett remissvar. Efter en inledande redogörelse för beredningen av svaret anförde myndigheten följande.

text: Av beredningen framgår att misstanke om olaga hot framkom mot AA under kvällen den 29 augusti 2002. Det framkom också misstankar om att AA hade setts med vapen. Kontakt togs med jourhavande åklagare, chefsåklagare BB. BB fattade beslut om husrannsakan i AA:s bostad med biutrymmen jämte fordon. Under kvällen togs ett stort antal föremål i beslag, däribland en plånbok med innehåll som redovisades i protokoll med dnr – – –. Det har framkommit att någon detaljerad förteckning över innehållet i plånboken inte gjordes vid beslagstillfället den 29 augusti 2002. Den 18 september gjordes en sammanställning av punkten 1 i protokollet. Den 2 oktober 2002 gjordes ytterligare en undersökning av plånboken och då påträffades, innanför ett tygfoder i plånboken, en missfärgad 500-kronorssedel samt ett SIM-kort till mobiltelefon. Det senare beslaget redovisades i protokoll med dnr – Av handlingar i ärendet samt av de uppgifter som inhämtats framkommer att en fullständig förteckning av innehållet i plånboken inte gjordes vid beslagstillfället den 29 augusti. Det har skett den 18 september och dessutom har ytterligare komplettering av beslaget gjorts den 2 oktober 2002. Vid en tidpunkt före kl. 22.00 den 29 augusti 2002 beslutade chefsåklagare BB om husrannsakan och gick då formellt in som förundersökningsledare i utredningen. Trots att en åklagare var förundersökningsledare har inre befälet, inspektör DD, under natten den 30 augusti fastställt beslaget utan att ha fått i uppdrag av åklagare att göra detta. Enligt polismyndighetens uppfattning finns det brister i handläggningen av ärendet. Det består i att en detaljerad förteckning av beslaget inte gjordes i samband med husrannsakan den 29 augusti. Det finns även brister i formellt hänseende vad gäller den rättsliga grunden för inre befälet att fastställa beslag när åklagare gått in som förundersökningsledare. Bestämmelserna i FAP 102-2 3 kap. 1 § har inte följts i sin helhet. Polismyndigheten kommer att vidtaga sådana åtgärder att fel i handläggningsförfarandet för framtiden kan undvikas.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Göteborg för upplysningar och yttrande angående de överväganden som gjordes och de åtgärder som eventuellt vidtogs när det framkom att beslaget i fråga hade fastställts av vakthavande befäl.

text: Åklagarmyndigheten (vice överåklagaren FF) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren GG (här utelämnade). I yttrandet anfördes följande.

text: Bakgrund

text: Den 29 augusti 2002 beslutade en jouråklagare att reell husrannsakan skulle göras i AA:s bostad med biutrymmen jämte fordon med anledning av att AA var misstänkt för bl.a. narkotikabrott. Husrannsakan verkställdes samma dag dels i bostaden, dels i ett källarförråd. Protokoll över husrannsakningarna och de beslag som gjordes upprättades och fick diarienummer – – – respektive – – –. Beslagen fastställdes av

text: polisman (vakthavande befäl) den 30 augusti 2002. Beslagsprotokollen kom in till åklagarkammaren i Borås senare samma dag, men de kom inte att fastställas av handläggande åklagare. Åklagarkammaren i Borås genom chefsåklagaren GG har anmodats att lämna upplysningar om vilka överväganden som gjordes och vilka åtgärder som eventuellt vidtogs när det framkom att beslaget i fråga hade fastställts av vakthavande befäl. GG har kommit in med yttrande till åklagarmyndigheten. Av detta framgår bl.a. att åklagaren inte vidtog några särskilda åtgärder med anledning av att beslaget hade fastställts av vakthavande befäl. Vidare framgår, att det inträffade har lett till att samtliga vakthavande befäl genom närpolischefen har erinrats om att beslag inte får fastställas av polisman i åklagarledd förundersökning samt att GG har instruerat åklagarna på åklagarkammaren att vara uppmärksamma på situationer av förekommande slag. Av akten framgår att övriga beslagsprotokoll i ärendet har fastställts av åklagare.

text: Bedömning

text: Bestämmelsen om undersökningsledarens och åklagarens skyldighet att pröva om ett beslag skall bestå avser att trygga rättssäkerheten. Intill dess beslaget har fastställts av undersökningsledaren eller åklagaren har detta karaktären av ett rent provisorium och det är mera än en formsak att beslaget underställs någon av dessa för prövning (JO 1986/87 s. 100). Den aktuella förundersökningen leddes av åklagare. Av bestämmelserna ovan följer att det har ålegat åklagaren att fastställa beslaget, då det vakthavande befälet inte har varit behörig att avgöra frågan om beslaget skulle bestå eller inte. Åklagaren har vid sin hantering av de aktuella beslagsprotokollen enligt min mening brustit i att följa gällande bestämmelser. Jag kommer med anledning av det inträffade för egen del att erinra åklagarna vid åklagarmyndigheten om bestämmelsernas innebörd och vikten av att de följs.

text: I ett beslut den 9 juli 2003 anförde chefsJO Eklundh föjande.

text: Bedömning

text: Protokollering Enligt

text: 27 kap. 13 § rättegångsbalken

text: (RB) skall protokoll föras över beslag. Ändamålet med beslaget och vad som därvid förekommit skall anges och de beslagtagna föremålen skall noga beskrivas.

text: Rättegångsbalkens

text: regler om protokoll över beslag anses inte innebära ett absolut krav på omedelbar dokumentation. Det får, när det rör sig om beslag av omfattande material, godtas att en detaljerad förteckning över den omhändertagna egendomen upprättas först sedan denna förts till polismyndighetens lokaler. Om ett detaljerat protokoll inte upprättas omedelbart, krävs dock att man på platsen för beslaget genom anteckningar dokumenterar vad för slags egendom man för med sig och vilket antal det rör sig om (se JO 1975/76 s. 154 och 1982/83 s. 48).

text: I det nu aktuella fallet antecknades i det beslagsprotokoll som upprättades den 29 augusti 2002 att en plånbok och vissa kontanter hade tagits i beslag. Först omkring tre veckor senare upprättades en särskild förteckning över innehållet i plånboken. Det är uppenbart att det här inte var fråga om ett material av större omfattning. Den

text: detaljerade förteckningen borde således, vilket också polismyndigheten anfört, ha upprättats redan i samband med husrannsakan.

text: Fastställandet av beslagen Ett föremål får tas i beslag efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren. Vid fara i dröjsmål får, med visst undantag, åtgärden vidtas av en polisman även utan sådant beslut (

text: 27 kap. 4 § andra stycket

text: RB). Om ett beslag har verkställts av någon annan än undersökningsledaren eller åklagaren och denne inte har beslutat om beslaget skall anmälan skyndsamt göras hos honom, som omedelbart skall pröva om beslaget skall bestå (

text: 27 kap. 4 § tredje stycket

text: RB). Ett beslag i en situation av nu angivet slag är således, som åklagarmyndigheten har påpekat, att betrakta som ett provisorium i avvaktan på att det fastställs av den som har ansvaret för ledningen av förundersökningen.

text: Av utredningen framgår att DD fastställde de beslag som gjordes vid husrannsakan. Eftersom förundersökningen leddes av åklagare, var han emellertid inte behörig att pröva frågan om fastställande av beslagen. Som åklagarmyndigheten anfört hade det i stället ankommit på åklagaren att fastställa beslagen.

text: Vad DD upplyst om att han och andra vakthavande befäl i vissa fall fastställer beslag i åklagarledda förundersökningar framstår som anmärkningsvärt. Jag noterar emellertid att polismyndigheten har förklarat att den avser att vidta sådana åtgärder att fel i handläggningen av beslag kan undvikas för framtiden. Vidare har åklagarmyndigheten upplyst att åklagarna vid myndigheten kommer att erinras om innebörden av de aktuella bestämmelserna och om vikten av att de följs.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.