title: Remissyttrande över betänkandet Brottmålsprocessen (SOU 2013:17)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern har inte i detalj granskat den lagtekniska utformningen av förslagen.

text: Inledningsvis kan konstateras att de olika förslag som utredningen har lagt fram samt den analys och de överväganden som ligger till grund för de enskilda förslagen framstår som i huvudsak väl genomarbetade. Det samlade intrycket av de framlagda förslagen är dock att de i huvudsak fokuserar på i och för sig eftersträvansvärda effektivitetsvinster utan att i tillräcklig utsträckning ta hänsyn till och – på ett övergripande plan – analysera de rättssäkerhetsaspekter som också måste beaktas. Vid den fortsatta beredningen är det därför angeläget att det görs en mer övergripande analys av just rättssäkerhetsaspekten; att vart och ett av de framlagda förslagen – sett för sig – kan antas medföra effektivitetsvinster som motiverar smärre inskränkningar av rättssäkerheten innebär inte med nödvändighet att de samlade konsekvenserna av den föreslagna reformen är godtagbara från ett rättssäkerhetsperspektiv. Det är t.ex. inte givet att de skäl som kan tala för att parternas ansvar för processen accentueras och att domstolarnas ansvar för utredningen m.m. i motsvarande mån reduceras är lika starka i ett system med ett generellt krav på prövningstillstånd i hovrätt som i ett system där något sådant krav inte finns. Överhuvudtaget måste det understrykas att även berättigade krav på snabb och effektiv handläggning inom brottmålsprocessen inte får gå ut över det grundläggande kravet på att handläggningen sker på ett rättssäkert sätt där lika fall behandlas lika och där domstolarnas avgöranden baseras på ett fullgott underlag.

text: Närmare om utredningens olika förslag

text: Som anförts inledningsvis framstår de lämnade förslagen i huvudsak som väl genomarbetade. I det följande kommer Justitiekanslern dock att lämna vissa synpunkter beträffande olika delar i betänkandet. I de delar där förslagen lämnas okommenterade har Justitiekanslern inte några principiella invändningar mot utredningens överväganden och slutsatser.

text: Kapitel 4 – Domaren

text: Som utredningen framhåller torde det redan med utgångspunkt i nu gällande regler vara mycket sällsynt att rätten föranstaltar om kompletteringar av utredningen i skuldfrågan. Det finns goda skäl för den ordningen och till den del utredningens förslag inskränker sig till att anpassa gällande regelverk så att det bättre motsvarar den praxis som faktiskt tillämpas tillstyrker Justitiekanslern förslaget. Som utredningen anför bör ansvaret för rättstryggheten, dvs. att den skyldige döms, ligga på åklagaren och det går inte alltid som också framhålls att förutse resultatet av en komplettering av utredningen. Det bör dock övervägas om det ändå inte kan finnas anledning att behålla en möjlighet för rätten att i undantagsfall besluta om kompletteringar av utredningen. Det kan nämligen inte uteslutas att det kan uppstå situationer där den tilltalade av någon anledning – t.ex. för att han eller hon har tagit på sig skulden för ett brott för att skydda någon annan – inte vill ta initiativ till en sådan komplettering som rätten genom materiell processledning försöker uppmärksamma honom eller henne på. Det är också svårt att förutse vilken betydelse de utökade möjligheter att avgöra mål på handlingarna eller i den tilltalades utevaro som utredningen föreslår kan få för den nu behandlade frågan. Mot angiven bakgrund finns det skäl att överväga om det inte alltjämt bör finnas en ventil som ger rätten möjlighet att – om det finns särskilda skäl etc. – besluta om en komplettering av utredningen. En sådan åtgärd bör dock alltjämt utgöra ett sällsynt undantag och alltid förutsätta att domaren bedömer att den kompletterade utredningen kommer att vara till fördel för den tilltalade.

text: Kapitel 5 - Åklagaren

text: Utredningen anför goda skäl för sitt förslag om att åklagaren ska framställa ett bestämt påföljdsyrkande som ska vara bindande för rätten. Det kan också konstateras att många av utredningens förslag i övrigt mer eller mindre förutsätter att detta förslag genomförs. Av skäl som utredningen redovisat kan Justitiekanslern i princip tillstyrka förslaget i denna del. För att understryka vikten av en enhetlig rättstillämpning och tydligt markera att den typ av överenskommelser i påföljdsfrågan som diskuteras i avsnitt 5.2.7 i betänkandet inte får förekomma bör det dock övervägas om man också här bör ha någon form av ventil som gör det möjligt för rätten att – om det är uppenbart att den yrkade påföljden inte är tillräckligt ingripande – döma ut en strängare påföljd än den av åklagaren yrkade.

text: Kapitel 6 – Målsägandens roll i processen

text: Utredningen föreslår (avsnitt 6.3) att möjligheten för målsäganden att biträda åtalet ska avskaffas. Även om de skäl som anförs till stöd för förslaget i denna del i många avseenden framstår som relevanta så kan det också anföras argument mot den föreslagna ordningen. Det framstår t.ex. som inkonsekvent att frånta målsäganden möjligheten att biträda ett allmänt åtal samtidigt som möjligheten att väcka enskilt åtal och att överta ett nedlagt allmänt åtal står kvar. En sådan ordning riskerar också att leda till gränsdragnings- och tillämpningsproblem, t.ex. vid fridskränkningsbrotten eller där åklagaren väcker åtal för en mindre allvarlig gärning än målsäganden anser sig ha blivit utsatt för. Vad händer t.ex. om åklagaren väcker åtal för två fall av misshandel samtidigt som målsäganden väcker enskilt åtal för ytterligare gärningar och vill rubricera dessa, tillsammans med de av åklagaren åtalade gärningarna, som ett fridskränkningsbrott eller om målsäganden anser sig ha blivit utsatt för ett uppsåtligt brott – t.ex. grov misshandel – medan åklagaren endast väcker åtal för vållande till kroppsskada. Ska målsäganden i de angivna exemplen ha möjlighet att väcka enskilt åtal för fridskränkningsbrott/grov misshandel och ska det enskilda åtalet i så fall handläggas tillsammans med det allmänna åtalet? Det framstår även som oklart hur situationen ska hanteras om åklagaren, under pågående rättegång, lägger ner åtalet i viss del och anpassar sitt påföljdsyrkande efter det ställningstagandet samtidigt som målsäganden begär att få överta åtalet i den nedlagda delen. Om förslaget om att avskaffa målsägandens möjlighet att biträda åtalet ska genomföras måste nu antydda gränsdragnings- och tillämpningsproblem analyseras närmare.

text: Kapitel 8 – En effektivare inledning av processen

text: Justitiekanslern avstyrker förslaget om att åklagaren ska förelägga den tilltalade att svara på åtalet och överta ansvaret för att delge åtalet med den tilltalade. Tvärtemot vad utredningen har anfört riskerar en sådan ordning att leda till att åklagarens och domstolens uppgifter sammanblandas på ett olyckligt sätt, något som i förlängningen kan medföra att förtroendet för domstolarna som självständiga och opartiska urholkas. Med den utgångspunkten kan det också ifrågasättas om det finns anledning att frångå den sedan länge etablerade (och för tvistemål fortsatt gällande) ordningen att talan ska väckas genom att rätten utfärdar stämning. Det är – som utredningen framhåller – numera är sällsynt att en av åklagare utformad stämningsansökan innehåller formella eller andra brister men vikten av en tidig och formell domstolskontroll bör trots det inte underskattas. Även om stämningsinstitutet skulle avskaffas i enlighet med utredningens förslag så är det Justitiekanslerns uppfattning att det även fortsättningsvis bör ankomma på domstolen att förelägga den tilltalade att svara på åtalet och att delge åtalet med den tilltalade.

text: Justitiekanslern tillstyrker förslaget om att åklagaren ska få ett tydligare ansvar för att inhämta personutredningar innan åtalet väcks och att innehållet i sådana utredningar ska kunna anpassas efter behov på sätt utredningen redogör för i avsnitt 8.4. Vad som föreslås i dessa avseenden bör kunna genomföras även om utredningens förslag i övrigt inte skulle leda till lagstiftning.

text: I avsnitt 8.5 föreslår utredningen att gällande regler om delgivning ska reformeras i vissa avseenden. Justitiekanslern kan i huvudsak ställa sig bakom utredningens förslag i dessa delar. Förslaget om att ersätta den lagreglerade tidsfristen (idag sex veckor) för förenklad delgivning med en föreskrift om att sådan delgivning ska få ske om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna avstyrks dock. Av rättssäkerhetsskäl bör frågan om förenklad delgivning ska få användas (och därmed ytterst om den tilltalade har blivit delgiven åtalet) inte göras till föremål för lämplighetsöverväganden. Enligt Justitiekanslerns bedömning finns det däremot på de skäl som utredningen anfört skäl att utöka tidsfristen utöver de sex veckor som gäller enligt nuvarande bestämmelser.

text: Kapitel 9 – Ett särskilt förfarande i erkända mål

text: Att brottmål avgörs efter huvudförhandling där parterna är närvarande är i flera avseenden av grundläggande betydelse för att kraven på rättssäkerhet och förtroende för rättsskipningen ska upprätthållas. Vid en sådan förhandling kan t.ex. oklarheter beträffande åklagarens yrkande och den tilltalades inställning uppdagas och redas ut och en offentlig huvudförhandling är också ägnad att, hos såväl parterna som allmänheten, inskärpa brottmålsprocessens allvar och betydelse. Det är alltså inte någon slump att orden omedelbarhet, muntlighet och offentlighet har fått låna sina namn åt tre grundläggande och viktiga principer inom svenskt rättstradition.

text: Med detta sagt kan – å andra sidan – konstateras att samhällets och rättsväsendets resurser inte är outtömliga. Detta innebär att, på ett övergripande plan och i varje enskilt mål, avvägningar måste göras som innebär att önskemålet om t.ex. muntlig förhandling i ett visst fall måste ställas mot kravet på rättssäkerhet i ett annat.

text: På det stora hela anser Justitiekanslern att de förslag om ett förenklat förfarande i erkända mål som utredningen har presenterat på ett balanserat sätt tillmötesgår och tar hänsyn till de motstridiga intressen som gör sig gällande i detta sammanhang. Som antytts inledningsvis måste det dock beaktas – och här saknar Justitiekanslern en mer djupgående analys – om summan av alla de förslag som utredningen har lagt fram riskerar att i allt för stor utsträckning äventyra rättssäkerheten. Sedda tillsammans med utredningens övriga förslag kan en nyordning som innebär utökade möjligheter att avgöra brottmål utan huvudförhandling eller efter en sådan förhandling där den tilltalade inte är närvarande ifrågasättas eftersom den innebär så tydliga avsteg från de grundläggande principerna om omedelbarhet, muntlighet och offentlighet. Som utredningen anför kan det finnas goda skäl för att avgöra ett brottmål på handlingarna om den tilltalade, sedan han eller hon har fått del av och ”accepterat” åklagarens påföljdsyrkande, har erkänt den åtalade gärningen. Det är dock inte givet att en sådan möjlighet är godtagbar om den förenas med bl.a. ett minskat krav på rätten att se till att utredningen är tillfredsställande och ett generellt krav på prövningstillstånd i hovrätt (se vidare nedan).

text: I kapitel 9.7 föreslås att möjligheten att utfärda strafföreläggande med påföljden villkorlig dom ska avskaffas. Även om det finns skäl som talar för att det bör vara förbehållet domstol att döma ut strängare påföljder än böter konstaterar Justitiekanslern att den möjlighet som finns idag för åklagare att utfärda strafföreläggande i dessa fall av allt att döma fungerar bra. När det gäller lagföring av utlänningar som saknar anknytning till Sverige fyller möjligheten också en särskild funktion i det att man genom ett sådant strafföreläggande kan undvika häktning (p.g.a. flyktfara) av den som begått ett brott som inte bör föranleda en svårare påföljd än villkorlig dom. Mot denna bakgrund avstyrker Justitiekanslern utredningens förslag om att avskaffa möjligheten för åklagare att utfärda strafföreläggande i berörda fall.

text: Kapitel 10 – Bötesmål

text: Förslaget i avsnitt 10.3.2 om att åtal ska kunna väckas genom att ett icke godkänt strafföreläggande ges in till tingsrätten medför, som utredningen själv konstaterar, en uppenbar risk för att sådana förelägganden och den information som ska lämnas tillsammans med dessa blir svårbegripliga. Enligt Justitiekanslerns bedömning har utredningen underskattat betydelsen härav. För att kravet på en rättssäker handläggning ska kunna upprätthållas är det av utomordentligt stor vikt att den misstänkte förstår vad som förväntas av honom eller henne i olika skeden av det rättsliga förfarandet och vad konsekvenserna kan bli av hans eller hennes ställningstaganden och åtgärder i olika avseenden. Det finns en beaktansvärd risk att förslaget, så som det är utformat, kommer att leda till att dessa krav på tydlighet i förfarandet inte kan upprätthållas. Justitiekanslern avstyrker därför förslaget i denna del.

text: Kapitel 11 – Huvudförhandlingsmål

text: Justitiekanslern tillstyrker förslagen i kapitel 11.2 om gemensam handläggning av flera åtal och om utökade möjligheter till deldom. Även förslagen om rättens ansvar för förberedelsen och om förberedelsesammanträde i omfattande mål m.m. (kapitel 11.3.4–11.3.6) samt om tidsfrister för huvudförhandling i mål med frihetsberövade och ungdomar (kapitel 11.3.7) tillstyrks. Förslagen i dessa delar, som är väl ägnade att skapa förutsättningar för en effektiv och ändamålsenlig handläggning utan att nämnvärt inkräkta på några motstående rättssäkerhetsintressen, bör genomföras även om utredningens förslag i övrigt inte skulle leda till lagstiftning.

text: I kapitel 11.6.6 föreslår utredningen att det nu gällande kravet på att saken ska kunna utredas tillfredsställande för att ett mål ska kunna avgöras i den tilltalades utevaro ska tas bort och ersättas med en bestämmelse enligt vilken utevarohandläggning ska vara möjlig om det inte finns särskilda skäl som talar emot det. Justitiekanslern kan instämma i att det bör finnas utrymme att avgöra mål i den tilltalades utevaro i större utsträckning än som synes ske i dagens system. Ett avskaffande av det nu gällande kravet för utevarohandläggning innebär dock indirekt ett accepterande av att brottmål avgörs trots att de inte har kunnat utredas tillfredsställande. Detta inger betänkligheter och Justitiekanslern kan därför inte tillstyrka förslaget i sin nuvarande utformning. Det kan dock finnas skäl att överväga om det är möjligt att på något annat sätt precisera förutsättningarna för utevarohandläggning så att sådan kan förekomma i flera fall än enligt nuvarande ordning. I kravet på att saken ska kunna utredas tillfredsställande borde det t.ex. inte nödvändigtvis behöva läsas in att utredningen ska vara tillräcklig för en fällande dom.

text: Utredningen har vidare (kapitel 11.7.3) föreslagit att reglerna om sanktioner och tvångsmedel mot den som inte hörsammat en kallelse till huvudförhandling ska förtydligas. Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att det finns ett behov av att förtydliga dessa regler och kan i huvudsak ställa sig bakom de lämnade förslagen. När det specifikt gäller möjligheten att besluta om sanktioner eller tvångsmedel mot den som kallats till en huvudförhandling och i kallelsen upplysts om att målet kan komma att avgöras i hans eller hennes utevaro ställer sig Justitiekanslern dock tveksam till utredningens resonemang. Till skillnad från vad som anförs på s. 561 i betänkandet bedömer Justitiekanslern att en kallelse som både innehåller ett föreläggande om personlig inställelse och en upplysning om att målet kan komma att avgöras även om den tilltalade inte inställer sig är alltför tvetydig och oprecis för att kunna ligga till grund för ett beslut om häktning. Utgångspunkten bör vara att domstolen redan när kallelsen till huvudförhandling upprättas noggrant ska överväga om det finns förutsättningar att avgöra målet i den tilltalades utevaro och utforma kallelsen på ett sätt som ger klart besked till den tilltalade om han eller hon måste inställa sig till förhandlingen eller inte. Om den tilltalade i kallelsen har upplysts om att målet kan komma att avgöras i hans eller hennes utevaro och det i samband med huvudförhandlingen står klart att hans eller hennes personliga närvaro trots allt är nödvändig bör häktning inte kunna ske utan istället en ny kallelse med föreläggande om personlig inställelse utfärdas. Först sedan den tilltalade har underlåtit att hörsamma en sådan otvetydig kallelse bör det komma ifråga att fatta beslut om ett så ingripande tvångsmedel som häktning.

text: Kapitel 12 – En mer ändamålsenlig hovrättsprocess

text: I kapitel 12.3 föreslår utredningen att det ska införas ett krav på prövningstillstånd för överklagande av samtliga brottmål till hovrätt. Ett liknande förslag lades fram av Målutredningen i betänkandet Mål och Medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (

text: SOU 2010:44

text: ) och i sitt remissyttrande över det betänkandet anförde Justitiekanslern bl.a. att riskerna ur rättssäkerhetssynpunkt med ett generellt krav på prövningstillstånd var så begränsade att de med hänsyn till de förväntade fördelarna (bl.a. förkortade handläggningstider i domstolarna) kunde godtas. Även om de utvärderingar av EMR-reformen som utredningen redogör för i det nu aktuella betänkandet är ägnade att inge viss oro när det gäller frågan om hovrätterna kommer att bevilja prövningstillstånd i alla de fall där det är motiverat står Justitiekanslern fast vid den inställning till förslaget om införande av ett krav på prövningstillstånd i brottmål som redovisades i det tidigare remissyttrandet. Det bör dock betonas att ett sådant krav på prövningstillstånd accentuerar vikten av att handläggningen i första instans sker på ett noggrant och rättssäkert sätt och att det särskilt förutsätter att de samlade konsekvenserna i rättssäkerhetshänseende av utredningens olika förslag verkligen lever upp till de krav som måste ställas i det avseendet.

text: Om ett generellt krav på prövningstillstånd i brottmål införs i enlighet med utredningens förslag har Justitiekanslern inte något att invända mot att det även omfattar överklaganden av Justitiekanslern och Justitieombudsmännen.

text: I kapitel 12.6 föreslås att möjligheten för åklagaren att justera ett åtal i hovrätten ska begränsas. Justitiekanslern konstaterar att det inte torde vara alltför ovanligt att en tilltalad kommer med nya invändningar etc. vid huvudförhandlingen i tingsrätten och att åklagaren ibland väljer att inte omedelbart justera åtalet eller åberopa motbevisning. Istället görs detta i hovrätten för det fall tingsrätten har fäst tilltro till invändningen. Konsekvensen av förslaget skulle därmed kunna bli att fler förhandlingar i tingsrätterna ställs in för att åklagarna ser sig nödgade att, för säkerhets skull, komplettera förundersökningen med anledning av uppgifter som den tilltalade lämnar först i ett sent skede av tingsrättsprocessen.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättningsanspråk mot staten med anledning av att polisens bevisinstrument har visat ett för högt värde

org: jk

text: Justitiekanslern överlämnar handlingarna i ärendet till Rikspolisstyrelsen för handläggning.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: TS stoppades av Polisen för en trafiknykterhetskontroll. Polisens bevisinstrument visade ett värde som fick till följd att TS misstänktes för rattfylleribrott. Hans körkort omhändertogs. Länsstyrelsen återkallade sedermera körkortet. Det har senare visat sig att bevisinstrumentet visade ett för högt värde.

text: TS har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten för de kostnader han har drabbats av till följd av det felaktiga mätresultatet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten innehåller regler om vilken myndighet som på statens vägnar ska handlägga sådana anspråk. Reglerna innebär i korthet att Justitiekanslern, i fråga om anspråk som grundas på bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: om fel och försummelse vid myndighetsutövning, handlägger anspråk till följd av s.k. beslutsskador (

text: 3 §

text: ), medan anspråk på grund av s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars område en viss skada har inträffat (

text: 5 §

text: I detta fall får det anses i varje fall i huvudsak röra sig om ett sådant anspråk som det inte ankommer på Justitiekanslern att ta ställning till. Handlingarna i ärendet överlämnas därför till Rikspolisstyrelsen, som är central förvaltningsmyndighet inom det aktuella verksamhetsområdet.

type: avgorande


title: Anspråk på grund av frihetsberövande efter beviljad resning. Även fråga om långsam handläggning

text: Justitiekanslerns beslut

text: Begäran m.m.

text: Bakgrund

text: Skatteverket beslutade den 31 juli 2008 att påföra Cigarr och Konfektyr Import i Göteborg AB:s (Cigarrbolaget) tobaksskatt med ett betydande belopp samt att påföra bolaget skattetillägg.

text: MZ var anhållen och häktad under tiden den 28 mars – 13 maj 2008 på grund av misstankar om grovt skattebrott, grov oredlighet mot borgenärer och viss annan brottslighet. Brottsmisstankarna gällde bl.a. att han och några andra personer, i egenskap av företrädare för Cigarrbolaget, hade låtit införa en stor mängd cigaretter till Sverige och med skatteundandragande uppsåt underlåtit att göra punktskattedeklarationer.

text: MZ åtalades för grovt skattebrott, grovt bokföringsbrott och viss annan brottslighet. Han dömdes för medhjälp till grovt skattebrott, grovt bokföringsbrott och viss annan brottslighet genom Göteborgs tingsrätts dom den 28 januari 2010 (mål nr B 2818-08) till fängelse ett år samt belades med näringsförbud för en tid av tre år. Domen vann laga kraft. MZ påbörjade verkställigheten av fängelsestraffet den 10 februari 2010 och frigavs villkorligt den 14 november 2010.

text: Skatteverket beslutade den 1 juli 2013 att undanröja sitt tidigare beslut genom vilket Cigarrbolaget påförts tobaksskatt och skattetillägg. Cigarrbolaget hade därefter ingen skyldighet att betala tobaksskatt. Med anledning av Skatteverkets beslut ansökte MZ om resning. Hovrätten för Västra Sverige beviljade resning den 13 juli 2015 avseende tingsrättens dom och förordnade att målet skulle tas upp till ny behandling i tingsrätten avseende frågan om MZ skulle dömas för medhjälp till grovt skattebrott och i fråga om påföljd för den samlade brottsligheten.

text: Göteborgs tingsrätt ogillade den 25 januari 2017 (mål nr B 9315-15 och B 7934-15) åtalet mot MZ för medhjälp till grovt skattebrott. Tingsrätten gjorde bedömningen att det verkställda fängelsestraffet klart överstigit den påföljd som skulle ha varit aktuell för den övriga brottsligheten (särskilt det grova bokföringsbrottet) och meddelade påföljdseftergift.

text: Anspråket

text: MZ har, genom sitt ombud, begärt ersättning för lidande med sammanlagt 295 300 kr. Av detta belopp avser 195 300 kr lidande för själva frihetsberövandet enligt Justitiekanslerns praxis och 100 000 kr avser, såsom ansökan får förstås, ideellt skadestånd för Skatteverkets, Åklagarmyndighetens samt tingsrättens felaktiga rättstillämpning. Han har dessutom begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst under den tid han varit frihetsberövad med sammanlagt 153 533 kr. Ersättning för ombudskostnader har yrkats med 5 033 kr. Till stöd för sitt anspråk har MZ anfört bl.a. följande.

text: Han var berövad friheten i sammanlagt tio månader och tjugonio dagar, vilket inneburit ett omfattande lidande för MZ. Till detta kommer den stora besvikelse som det förhållandet att han efter resning har frikänts från en del av den brottslighet som han tidigare dömts till fängelse för. Vid tidpunkten för frihetsberövandet arbetade MZ som truckförare. Lönen betalades svart och uppgick till 14 000 kr per månad.

text: Utredningen

text: Ekobrottsmyndigheten har yttrat sig i ärendet.

text: MZ har fått del av Ekobrottsmyndighetens yttrande och lämnats möjlighet att kommentera detta.

text: Justitiekanslern har tagit del av Kriminalvårdens strafftidsbeslut den 22 februari 2010 och daganteckning den 3 oktober 2015 samt tingsrättens dagboksanteckningar (målen nr B 2818-08 och B 9315-15).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen

text: Den som har varit häktad eller under minst 24 timmar i sträck anhållen på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning bl.a. om frikännande dom meddelas (se 2 § första stycket 1 samt andra stycket frihetsberövandelagen). Enligt 4 § frihetsberövandelagen har bl.a. den som avtjänat fängelsestraff rätt till ersättning om han eller hon efter att ha beviljats resning döms till en mildare påföljd.

text: MZ var under 47 dagar anhållen och häktad som misstänkt för den brottslighet som han sedan efter resning kom att frikännas för. Han var dock inte under den tiden misstänkt för grovt bokföringsbrott. MZ har därför rätt till ersättning för lidande avseende dessa dagar (se

text: prop. 1997/98:105 s. 52

text: ). Ersättningen för lidande bestäms till 41 000 kr, vilket motsvarar vad som normalt betalas ut vid frihetsberövanden av jämförbar längd.

text: MZ har verkställt ett fängelsestraff under 278 dagar, dvs. drygt nio månader. Den dom som låg till grund för det verkställda fängelsestraffet har efter resning prövats på nytt av tingsrätten och han har frikänts från åtalet om medhjälp till grovt skattebrott. Tingsrätten beaktade vid straffmätningen av den resterande brottsligheten sen lagföring, avseende den ytterligare tid som förflutit till följd av den nya rättegången, samt långsam handläggning och kom fram till att den nya påföljden skulle bestämmas till fängelse sex månader. För det fall MZ från början endast hade dömts för den resterande brottsligheten skulle någon reduktion för långsam handläggning eller sen lagföring inte ha skett. Justitiekanslern bedömer därför att påföljden ändå hade bestämts till åtminstone fängelse tio månader (10 x 30 dagar = 300 dagar). MZ är således inte berättigad till ersättning för någon överskjutande tid som överstiger det sammanlagda straffvärdet för den brottslighet som han slutligen dömdes för (278–300 dagar).

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst enligt frihetsberövandelagen

text: MZ har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst under tiden för frihetsberövandena med 153 533 kr. Han har emellertid inte gett in någon utredning till stöd för sin begäran.

text: Med hänsyn till Justitiekanslerns bedömning om MZs rätt till ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen avseende tiden som han verkställde ett fängelsestraff, saknar han även av det skälet rätt till ersättning för någon eventuell förlorad arbetsinkomst under denna tid. Hans begäran avslås alltså i denna del.

text: Frågan om särskild kompensation för överträdelse av rätten till domstolsprövning inom skälig tid

text: Med hänsyn till att MZ saknar rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen avseende den tid som han verkställde fängelsestraffet väcks frågan om han tillräckligt kompenserats för den av tingsrätten erkända överträdelsen av hans rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Detta sammanhänger med att tingsrätten i den andra domen har erkänt en överträdelse av denna rättighet avseende den tid som förflutit sedan brottsmisstankarna väcktes mot MZ fram till tiden för, såvitt får förstås, tingsrättens slutliga prövning av målet. Justitiekanslern gör först en självständig bedömning av frågan om en överträdelse av artikel 6.1 har skett.

text: Enligt artikel 6.1 i konventionen har var och en vid prövningen av en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Tiden räknas från det att en person underrättas om att han eller hon är misstänkt för brott och fram till dess att saken prövats slutligt. Det är dock den faktiska handläggningen som avses, och då särskilt dröjsmål under denna, inte tiden mellan det att en lagakraftvunnen dom föreligger och resning meddelas (se

text: NJA 2015 s. 417

text: , pp. 17-19).

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Europadomstolen fäster särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet under handläggningen. En inaktivitetsperiod utgör dock inte i sig ett åsidosättande av artikel 6.1, såvida det inte är fråga om en verkligt substantiell period av inaktivitet (se även

text: NJA 2005 s. 462

text: ). I rättsfallet

text: NJA 2005 s. 726

text: hade det förekommit en period av inaktivitet på cirka ett år vid hovrättens handläggning av ett brottmål, vilket inte ansågs utgöra en konventionsöverträdelse.

text: I det aktuella fallet anhölls MZ som misstänkt för bl.a. grovt skattebrott den 28 mars 2008 och lagakraftvunnen dom från tingsrätten förelåg den 12 februari 2010 efter sökandens nöjdförklaring. Med anledning av Skatteverkets omprövningsbeslut beviljade hovrätten den 13 juli 2015 resning och förordnade att tingsrätten skulle ta upp målet till förnyad prövning. Tingsrätten meddelade dom den 25 januari 2017 som därefter vann laga kraft. I den första processkedjan har, efter en inledande brottsutredning, tingsrätten handlagt ett omfattande brottmål med komplexa rättsliga frågor under mindre än två år. Det är en tidsåtgång vilken det inte finns anledning att anmärka något mot i och för sig.

text: I den andra processkedjan, efter att målet tagits upp till ny prövning, har det tagit drygt ett och ett halvt år för en slutlig dom att vinna laga kraft. MZ har under den andra processkedjan inte längre verkställt någon del av det tidigare utdömda fängelsestraffet men målet har gällt ett relativt allvarligt brott. Målet har i det skedet inte varit av alltför omfattande eller komplicerat slag. Vid bedömningen ska även särskilt beaktas att det inte förekommit någon aktivitet i målet under nästan elva månader. Denna relativt utdragna handläggningstid är av betydelse i sammanhanget. Detta motiveras av att ett krav på skyndsamhet kan ställas när ett mål tas upp till ny prövning efter resning, även om resningen inte föranletts av en konventionsöverträdelse utan av Skatteverkets omprövningsbeslut (jfr

text: NJA 2015 s. 417

text: , p. 20).

text: Sammantaget finner Justitiekanslern likt tingsrätten att handläggningen av brottsmisstankarna mot MZ har varit så utdragen att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: En rättighetsöverträdelse ska i första hand gottgöras genom avhjälpande och i andra hand genom ett kompensatoriskt rättsmedel. Inom ramen för ett brottmål kan kompensation ske, förutom genom erkännande av överträdelsen, genom påföljdslindring och – om detta inte är möjligt – genom skadestånd. (Se bl.a. rättsfallen

text: NJA 2012 s. 1038

text: I,

text: NJA 2013 s. 842

text: I det aktuella fallet har MZ genom tingsrättens dom i den andra processkedjan fått konventionsöverträdelsen erkänd och meddelats påföljdslindring samt erhållit påföljdseftergift. Frågan är om han ska tillerkännas någon kompensation utöver detta. MZ hade redan avtjänat det tidigare utdömda fängelsestraffet. Den ideella skada som då eventuellt kvarstod att kompensera för konventionsöverträdelsen hade kunnat bli kompenserad genom ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: , p. 57). Det har dock i det aktuella fallet konstaterats att han saknar rätt till sådan ersättning avseende tiden som han avtjänade fängelsestraffet. Av den anledningen bör således visst ideellt skadestånd utgå som särskilt kompenserar för den långa handläggningstiden.

text: Med utgångspunkt i vad som har beslutats i liknande fall, och med beaktande av Högsta domstolens praxis (se bl.a.

text: NJA 2010 s. 363

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: I och II), kan en skälig ersättning för ideell skada i stället uppskattas till 10 000 kr.

text: Skadestånd på grund av felaktig rättstillämpning

text: MZs ansökan om ersättning kan även aktualisera frågan om ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: . Han har anfört att han lidit skada på grund av att Skatteverket, Åklagarmyndigheten och tingsrätten felaktigt tillämpat lagen. För detta har han begärt ersättning för lidande med 100 000 kr.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. personskada (t.ex. sveda och värk) som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 § ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess norm-skydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: MZ åtalades för grovt skattebrott. Som åtalet var utformat var det en grundläggande förutsättning för att MZ skulle dömas till ansvar att Cigarrbolaget var skyldigt för tobaksskatt. Skatteverket hade, innan åtal väckts, den 31 juli 2008 beslutat att Cigarrbolaget varit skyldigt för tobaksskatt enligt

text: 9 § första stycket 5 lagen (1994:1563)

text: om tobaksskatt, LTS. Den fällande domen mot MZ avseende medhjälp till grovt skattebrott grundades alltså på att Cigarrbolaget var skyldigt för tobaksskatt.

text: Den 1 juli 2013 undanröjde Skatteverket, med anledning av Cigarrbolagets överklagande, beslutet av den 31 juli 2008. Den motivering som gavs var att Skatteverket bedömde att det förelåg skäl för att undanröja beslutet i fråga.

text: Justitiekanslern har i ett annat ärende här (dnr

text: ), med anledning av Cigarrbolagets skadeståndsanspråk mot staten, gjort bedömningen att Skatteverkets beslut inte kan anses vara uppenbart oriktigt på sätt som krävs för att skadeståndsskyldighet ska föreligga för staten. Vad MZ nu har anfört kan inte föranleda någon annan bedömning i denna fråga.

text: Med hänsyn till att åtalet mot MZ för medhjälp till skattebrott slutligen har ogillats, får den tidigare fällande domen visserligen anses felaktig. Grunden för den fällande domen var att Cigarrbolaget var skyldigt för tobaksskatt. Av den friande domen framgår att det vid tidpunkten när MZ dömdes rådde viss osäkerhet om hur bestämmelserna i LTS om beskattning i den situation som var aktuell i målet skulle tolkas. Mot den bakgrunden anser Justitiekanslern att den tidigare bedömningen att MZ hade gjort sig skyldig till medhjälp till grovt skattebrott inte har innefattat en sådan uppenbart felaktig bedömning som är en förutsättning för skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . MZs anspråk på ersättning för lidande mot bakgrund av att han senare blev frikänd ska därför avslås redan av denna anledning.

text: Ombudskostnader

text: Med hänsyn till ärendets art, omfattning och utgång begränsas ersättningen för ombudskostnader till 3 356 kr, vilket motsvarar två timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för år 2017. Av beloppet ska 1 678 kr betalas ut av Domstolsverket och 1 678 kr av Justitiekanslern.


title: Anspråk på skadestånd av staten på grund av en oriktig uppgift i försäkringskassans utbetalningsregister

text: Justitiekanslern tillerkänner UK skadestånd med 4 984 kr jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: fr.o.m. den 3 juni 2006 till dess betalning sker och uppdrar åt Försäkringskassan att se till att pengarna betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: UK har begärt skadestånd av staten med 10 000 kr jämte ränta fr.o.m. december 2005 med anledning av att Försäkringskassan har gjort ett fel vid registrering av hans bankkonto. Till stöd för sitt anspråk har UK anfört bl.a. följande. Försäkringskassan har i sitt utbetalningsregister felaktigt ändrat uppgiften om på vilket konto hans sjukpenning skulle sättas in. Hans sjukpenning hade tidigare satts in på hans postgirokonto men kom genom ändringen av uppgiften att sättas in på hans personkonto. Han har inte själv begärt ändringen, men han misstänker att en person han tidigare haft affärer med och som hade fullmakt att ta ut pengar från personkontot begärt ändringen. Ett i december 2005 insatt sjukpenningbelopp har försvunnit från personkontot och han har fått ett SMS-meddelande av denna person av vilket framgår att denne har tagit ut det av Försäkringskassan utbetalda beloppet.

text: Försäkringskassan, Huvudkontoret, har överlämnat ärendet hit. I samband därmed har kassan anfört bl.a. följande. Underlag för den ändring som gjorts i utbetalningsregistret saknas i akten. Försäkringskassan har prövat frågan om kassans skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: med anledning av vad som inträffat och i beslut den 24 februari 2006 funnit att skadeståndsskyldighet inte föreligger. Den aktuella ändringen i kassans utbetalningsregister innebär inte heller någon behandling av personuppgifter i strid med

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL. Av denna anledning bör UK:s skadeståndsanspråk avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: stadgas att lagens bestämmelser om skadestånd ska tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter i Försäkringskassans verksamhet tillämpas

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL. Med personuppgifter avses enligt

text: 3 §

text: PUL allt slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Som exempel på personuppgifter kan nämnas personnummer, registreringsnummer för fordon, kundnummer, lägenhetsnummer osv.

text: I

text: 48 § personuppgiftslagen

text: anges att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat. Ansvaret är strikt och innebär att den registeransvarige ska ersätta alla registerfel och registreringsfel.

text: Av utredningen i ärendet framgår följande. I Försäkringskassans utbetalningsregister fanns registrerad en uppgift om UK:s postgirokonto och hans sjukpenning sattes in på detta konto. Den 15 december 2005 gjorde Försäkringskassan en ändring i utbetalningsregistret och registrerade i stället UK:s personkonto. Något underlag för denna ändring finns inte. Till följd härav kom ett i december 2005 insatt sjukpenningsbelopp att utbetalas på UK:s personkonto i stället för hans postgirokonto. Det inbetalda beloppet togs sannolikt ut av en person som UK tidigare haft affärer med och som hade fullmakt att ta ut pengar från hans personkonto. Det utbetalda beloppet blev därmed aldrig tillgängligt för UK.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning utgör uppgiften om UK:s personkonto en personuppgift i den mening som avses i

text: 3 §

text: PUL. Att ta emot och registrera sådana uppgifter i utbetalningsregistret ingår som ett led i Försäkringskassans handläggning av enskilda ärenden. Av utredningen i ärendet framgår inte att UK begärt den aktuella ändringen i kassans utbetalningsregister. Det får därför antas att det gått till så som UK:s hävdar. Till följd av ändringen kom utbetalningsregistret att innehålla en felaktig personuppgift, vilket i sin tur ledde till att UK:s sjukpenning avseende december sattes in på hans personkonto i stället för på hans postgirokonto.

text: Felregistreringar som beror på förfalskning o.d. utan den registrerades förskyllan får enligt Justitiekanslerns mening anses vara sådana registreringsfel som den registeransvarige får svara för. Här får det, som sagts tidigare, anses röra sig om ett sådant fall. Med hänsyn härtill är UK berättigad till ersättning för skada som han har åsamkats på grund av den felaktiga uppgiften i kassans utbetalningsregister.

text: Även om betalningen gjordes till hans eget personkonto får skadan med hänsyn till omständigheterna anses ha orsakats av registreringsfelet.

text: UK har begärt ersättning med 10 000 kr jämte ränta fr.o.m. december 2005, dvs. när utbetalningen skedde, till dess betalning sker. Av utredningen i ärendet framgår dock att uttaget har skett med 9 967 kr. Detta får då anses vara hans förlust.

text: I ärendet uppkommer emellertid även frågan om jämkning på grund av medvållande. Genom att hans personkonto har varit tillgängligt för den person som tagit ut pengarna får UK enligt Justitiekanslerns mening anses i sådan mån medvållande till den ekonomiska skadan att skadeståndet bör jämkas med hälften.

text: UK har framfört yrkandet om ränta i sin skrivelse daterad den 4 maj 2006. Med hänsyn härtill ska ränta, mot bakgrund av vad som föreskrivs i

text: 4 § räntelagen (1975:635)

text: , utgå från den 3 juni 2006.

text: Sammanlagt ska UK alltså tillerkännas 4 984 kr jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: från den 3 juni 2006 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern får avslutningsvis beklaga att ärendets avgörande har dragit ut på tiden.


title: Skadeståndsskyldighet för staten på grund brott mot artikel 8 i Europakonventionen (smygfotografering)

text: 1. Justitiekanslern tillerkänner sökanden skadestånd med 40 000 kr.

text: 2. Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning för ombudskostnader med 15 950 kr.

text: 3. Ersättningen enligt punkt 1 och 2 ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Anspråket

text: Sökanden har genom ombudet Martin Beskow yrkat att hon ska tillerkännas skadestånd med 200 000 kr för kränkning. Hon har vidare yrkat ersättning för ombudskostnader med 23 925 kr. Till stöd för anspråket har sökanden anfört bl.a. följande.

text: Under perioden 2008–2011 smygfilmades hon och hennes dåvarande pojkvän nakna och i sexuellt ytterst intima situationer. Omfattningen av smygfotograferingen var mycket stor, den pågick i omkring två och ett halvt år och det togs ett mycket stort antal bilder. Polisutredning inleddes men avskrevs eftersom det hela inträffade innan den nu gällande bestämmelsen om förbud mot kränkande fotografering infördes.

text: Bakgrunden är att hon påbörjade en relation med en ung man i nära samband med att hon fyllde 15 år. Deras parförhållande började den 18 oktober 2008 och pågick i cirka tre och ett halvt år. Under förhållandet vistades hon ofta i pojkvännens hem, hon sov kvar där omkring två gånger per vecka och bodde där veckovis under perioder då pojkvännens styvpappa var bortrest.

text: I maj 2011 visade det sig att pojkvännens styvpappa utrustat bostaden med dolda kameror styrda av rörelsedetektorer. Kamerorna, som fanns i hela huset, var försedda med utrustning för mörkerfotografering, vilket innebar att de kunde filma även sådant som skedde i rum där belysningen var släckt. Dessa bilder hade en grönton. Kamerorna var riktade mot platser där det var sannolikt att sexuella aktiviteter kunde företas och platser där man normalt är naken, t.ex. i sovrum, mot vardagsrumssoffan och i duschen. Styvpappan monterade en automatisk dörrstängare på en garderob för att en öppen garderobsdörr inte skulle skymma kameravinkeln. Han har även informerat ungdomarna om lämpliga platser för sexuella kontakter, platser dit kameror var riktade. Kamerorna var kopplade till en dator som styvpappan sagt åt ungdomarna att de absolut inte fick röra. Ingen information om kamerornas existens lämnades givetvis. De bilder som togs av kamerorna lagrades i datorn och har därefter granskats och sorterats i kataloger av styvpappan. Han har därvid tagit bort de bilder där ungdomarna hade kläder på sig, endast integritetskränkande bilder sparades. Bilderna var av mycket hög kvalité och de var tagna på relativt nära håll, som mest några meter.

text: De bilder styvpappan sparat var mycket integritetskänsliga, där fanns nakenbilder, bilder då sökanden och pojkvännen hade vaginalt och oralt sex, nakenbilder i duschen, bilder på henne i underkläder och annat liknande. Eftersom kamerorna styrdes av en rörelsedetektor är det uppenbart att det även tagits ett stort antal bilder med kläderna på. Alla dessa var dock bortsorterade. Styvpappan har således sorterat bland bilderna och lagt dem i olika kataloger på datorn. Det är därmed uppenbart att han studerat dem, i vilken omfattning är inte känt. Enligt uppgift från handläggande polisman har styvpappan satt ihop foton till filmliknande sekvenser. Detta tyder på att han hanterat, och därmed sett, bilderna i betydande omfattning. Datorn beslagtogs, men torde ha återlämnats efter att polisutredningen avslutades. Det är inte känt om datorn återlämnats till styvpappan eller inte och i så fall vad som hänt med bilderna sedan dess. Såvitt hon vet kan de fortfarande finnas kvar, med risk för spridning.

text: Enligt uppgift från den åklagare som beslutade att lägga ned utredningen var grunden för det att förfarandet inte var kriminaliserat, vilket det tack och lov är idag.

text: När hon smygfotograferades hade den nu gällande bestämmelsen om förbud mot kränkande fotografering i

text: 4 kap. 6 a § brottsbalken

text: ännu inte trätt i kraft. Svensk rätt saknade således lagstiftning som skyddade henne mot det inträffade, vilket ledde till att gärningsmannen inte åtalades och att hans dator kan ha återlämnats. Genom att inte se till att skyddande lagstiftning fanns har svenska staten brutit mot artiklarna 8 och 13 i Europa-konventionen och därigenom ådragit sig skadeståndsansvar. Grunden för skadeståndsanspråket är inte vårdslöshet från åklagares sida utan att den svenska staten inte har skyddat henne genom adekvat lagstiftning av det slag som finns idag.

text: Europadomstolen har i målet

text: Söderman mot Sverige

text: ålagt den svenska staten att betala skadestånd med 10 000 Euro till en 14-årig flicka som smygfilmades i duschen.

text: Det hon drabbats av är i alla avseenden avsevärt allvarligare än i det nu nämnda avgörandet från Europadomstolen. Det är fråga om fler bilder, mer kränkande bilder och gärningsmannen har tagit del av bilderna i efterhand. Skadeståndet bör därför också bli avsevärt högre. Yrkat belopp är en uppskattad rimlig nivå.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli (Tillsynsavdelningen), som har avstyrkt att ersättning beviljas på grund av åklagares handläggning. Åklagarmyndigheten har anfört att den fotografering/filmning som sökanden blivit utsatt för har utretts i två ärenden (AM-1 och AM-2) som har handlagts vid Åklagarkammaren i Västerås och att relevanta delar av åklagarakterna har varit tillgängliga vid upprättandet av yttrandet. Åklagarmyndigheten har inhämtat upplysningar från de åklagare (A och B) som handlagt ärendena samt gjort vissa tillägg och förtydliganden och en egen bedömning, allt enligt nedan.

text: Upplysningar rörande handläggningen

text: Åklagare A, som har handlagt ärende AM-1, har upplyst följande.

text: Anmälan avsåg smygfilmning av ett ungt par som hade sex med varandra. Aktuella brottsrubriceringar i anmälan var sexuellt ofredande, olaga tvång och avlyssning m.m. Jag gjorde bedömningen att gärningen inte var kriminaliserad och la därför ner förundersökningen 2011-05-25. Jag hävde också beslaget av en hårddisk där inspelningarna fanns. Jag handlade inte misstanken om barnpornografibrott.

text: Åklagare B, som har handlagt AM-2, har lämnat följande upplysningar.

text: Anmälan gjordes 2011-05-31 avseende misstänkt barnpornografibrott där misstänkt hade placerat dolda kameror i sitt hus i syfte - enligt uppgift från misstänkt - att övervaka huset. Dessa kameror, som var rörelsestyrda, hade under en tidsperiod som enligt anmälan var mellan 2008-01-01 och 2011-05-01, tagit bilder på unga par som hade samlag. Misstänkt hade sedan sparat dessa bilder och fört över dem på sin dator. De som blivit fotograferade var mellan 17 och 18 år då anmälan gjordes. Misstankar fanns att målsäganden varit under 18 år då bilderna togs. Aktuell dator togs i beslag.

text: Direktiv gavs om att undersöka datorn med bilderna/filmen. Vid granskningen, som gjordes av poliser utbildade på barnpornografibrott på Polismyndigheten i Västerås, visade det sig dels att bilderna/filmen var suddiga och av dålig kvalité och dels att det inte gick att fastställa när bilderna var tagna. Vissa av bilderna kunde således ha tagits då vissa av målsägandena hade fyllt 18 år. Den samlade bedömningen som gjordes av bilderna var dock avseende samtliga att de var fullt pubertetsutvecklade och att det rent objektivt inte kunde avgöras huruvida de fyllt 18 år eller inte. Detta var grunden för mitt beslut att lägga ned förundersökningen avseende barnpornografibrott vilket jag gjorde 2011-09-15. Datorn hävdes tillbaka till den misstänkte.

text: Åklagarmyndighetens förtydliganden och tillägg

text: Av handlingarna i ärendet framgår att sökanden är född i oktober 1993. Av en skrivelse som sökandens mamma skickat till polisen daterad den 15 juni 2011 framgår bl.a. att smygfotograferingen/filmningen ska ha upptäckts i slutet av februari månad 2011. Av protokoll upprättat den 24 maj 2011 över polisens undersökning av den i ärendet aktuella datorn framgår bl.a. att det funnits film från övervakningskameror sparade i datorn i foldrar namngivna med datum från den 27 november 2010 till och med den 27 februari 2011. I granskningsprotokollet, som den 5 juli 2011 upprättats av en polis vid Polismyndigheten i Västmanlands län som genomgått den av RPS fastställda nationella utbildning gällande granskning av barnpornografiskt material, har bl.a. följande antecknats. Materialet innehåller ingenting som kan betraktas som barnpornografi. I stort sett samtliga granskade bilder i beslaget är pornografiska med unga personer. Vissa personer är svåra att åldersbestämma på grund av bildernas kvalité/storlek eller personernas synliga fysiska utveckling.

text: Åklagarmyndighetens bedömning

text: Det begärda skadeståndet avser ersättning för kränkning på den grunden att staten inte har uppfyllt sina förpliktelser enligt artikel

text: och

text: i Europakonventionen. Efter kontakt med handläggare vid Justitiekanslern har remissen preciserats till att avse en bedömning av om det förelegat någon omständighet vid åklagares handläggning som kan utgöra grund för skadestånd. Enligt remissen ska Åklagarmyndigheten därvid särskilt redogöra för de omständigheter som låg till grund för beslutet att den 15 september 2011 lägga ned förundersökningen gällande barnpornografibrott. Vad gäller den delen hänvisar jag till åklagare B:s upplysningar. Jag har vid min genom-gång av ärendet inte funnit någon omständighet vid åklagares handläggning som kan utgöra grund för skadestånd. Jag avstyrker därför att sökanden beviljas den begära ersättningen på grund av åklagares handläggning.

text: Sökanden har gett in ett undersökningsprotokoll, daterat den 24 maj 2011, från Polismyndigheten i Västmanlands län. I analysresultatet från undersökning av stationär PC sägs bl.a. följande. Det hittades en folder innehållande 283 jpg-filer med bilder. Dessa visar på personer i olika sexuella aktiviteter i inomhusmiljö. Bilderna kunde konverteras med programvara till en videofilm i aviformat. Denna film blev 1:10 minuter lång och visar på olika inomhusmiljöer som badrum, sovrum och vardagsrum. I dessa utrymmen ser man att det pågår sexuella aktiviteter mellan olika personer, även sekvenser med ensamma personer i samma situationer finns. På datorn finns även sparat foldrar innehållande film från övervakningskameror. Dessa filmer går att öppna med speciell programvara. Foldrarna är namngivna med datum från den 27 november 2010 – 27 februari 2011.

text: Sökanden har även gett in ett utlåtande, daterat den 24 mars 2014, från en polisinspektör vid Polismyndigheten i Västmanlands län. Han har granskat de bilder som finns i ärendet avseende barnpornografibrott. Polisinspektören har uppgett följande i utlåtandet. Sökanden finns med någorlunda säkerhet med på åtminstone 43 av bilderna. Kvalitén på bilderna varierar och på några av bilderna kan man inte se att det är sökanden eftersom man inte ser ansiktet. På cirka 20 bilder kan man se en kvinna som liknar sökanden ha sex med sökandens pojkvän, det är dock dålig kvalitet och på en del bilder syns inte ansiktet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Svensk skadeståndsrätt och

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt samma lagrum ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritets-kränkande brott. Regleringen innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av bl.a. rättsfallet

text: NJA 2001 s. 210

text: framgår att lagstiftning utgör myndighetsutövning. Även underlåtenhet att lagstifta kan utgöra fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande, ett s.k. culpaansvar. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en domstol eller myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen ska den bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagen

text: , men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till respekt för privatlivet enligt artikel 8 innefattar bl.a. en principiell rätt till självbestämmande i fråga om information om privata förhållanden och en rätt att bli lämnad i fred. Denna rätt inbegriper även ett skydd mot att bli fotograferad eller avlyssnad. Skyddet omfattar personer när de utövar aktiviteter som hör till det privata livet, oavsett var dessa aktiviteter utspelar sig, och gäller även s.k. offentliga personer. Bestämmelsen innebär primärt att staten ska avhålla sig från ingrepp i den skyddade rättigheten och att ingrepp måste uppfylla vissa krav. Av Europadomstolens praxis följer dock även att staten har en positiv förpliktelse att vidta rimliga åtgärder, t.ex. lagstifta om straffrättsliga påföljder, för att skydda den enskildes privata sfär i förhållande till andra enskilda. (

text: Prop. 2012/13:69 s. 11

text: Europadomstolen prövade i målet

text: Söderman mot Sverige

text: (appl. no 5786/08, dom den 12 november 2013, stor kammare) om Sverige hade uppfyllt sina positiva förpliktelser att tillhandahålla rättsmedel för att skydda rätten till respekt för privatlivet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Fallet gällde en styvfars dolda filmning år 2002 av en 14-årig flicka när hon befann sig naken i sitt badrum. Domstolen fann att Sverige hade brutit mot artikel 8 i konventionen. Skälen var sammanfattningsvis följande. Filmningen kränkte Södermans integritet och försvårande faktorer var att hon var underårig, att händelsen utspelade sig i hennes hem där hon borde få känna sig trygg och att den filmande var hennes styvfar, en person som hon hade rätt att lita på. Det saknades enligt svensk lagstiftning straffrättslig och civilrättslig möjlighet att få ett effektivt skydd för hennes personliga integritet i den aktuella situationen. Söderman tillerkändes 10 000 euro för ideell skada.

text: Har staten åsidosatt sina positiva förpliktelser enligt artikel 8?

text: Skadeståndsanspråket grundar sig på att svenska staten inte har uppfyllt sin positiva förpliktelse enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: att lagstifta om förbud mot den aktuella smygfotograferingen så att lagföring hade kunnat ske och bilderna förverkats i stället för att ha återlämnats till den misstänkte med risk för spridning.

text: Enligt Justitiekanslern står det klart att de aktuella händelserna omfattas av skyddet för privatlivet i artikel 8 i konventionen. Av utredningen framgår att fotograferingen har skett i huvudsak i enlighet med vad sökanden har anfört, i vart fall under perioden den 27 november 2010–27 februari 2011 och förmodligen även under en period av cirka två år dessförinnan. Justitiekanslern ifrågasätter inte att fotograferingen har skett utan sökandens vetskap och samtycke.

text: Det har i olika sammanhang satts ifråga om svensk lagstiftning, när det gäller s.k. smygfotografering, uppfyllde kraven i artikel 8 i konventionen innan brottet kränkande fotografering den 1 juli 2013 infördes i

text: 4 kap. 6 a § brottsbalken

text: . (Se t.ex.

text: prop. 2012/13:69 s. 11

text: SOU 2008:3 s. 287

text: Ds 2011:1 s. 17

text: NJA 2008 s. 946

text: , Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl. 2012, s. 359 och Johan Munck, Synpunkter på några integritetsskyddsfrågor, i SvJT 2009 s. 505.)

text: Europadomstolens avgörande i Söderman-målet avsåg en händelse som ägde rum år 2002 och domstolen bedömde den efter den svenska lagstiftning som gällde då, vilket domstolen också framhöll.

text: Någon för nu aktuella händelser relevant ändring av bestämmelsen om barnpornografibrott i

text: 16 kap. 10 a § brottsbalken

text: gjordes i vart fall inte före utgången av år 2010. Det saknas skäl för Justitiekanslern att ifrågasätta den granskning av bilderna som gjordes under förundersökningen och som resulterade i åklagarens beslut att lägga ned förundersökningen avseende barnpornografibrott (jfr

text: NJA 2005 s. 80

text: ). Den 1 april 2005 ändrades rekvisiten för brottet sexuellt ofredande. Det straffbelagda området kom då enligt

text: 6 kap. 10 § andra stycket brottsbalken

text: att omfatta bl.a. den som genom ord eller handling ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Justitiekanslern bedömer emellertid att denna lagändring inte innebar att den aktuella fotograferingen, som hela tiden skett utan sökandens vetskap och med fasta kameror, blev kriminaliserad som sexuellt ofredande.

text: Inte heller hade ansvar för något annat brott än de nu nämnda kunnat komma i fråga (t.ex. ofredande, se

text: NJA 2008 s. 946

text: ). Vidare kan sökanden inte anses ha haft några utsikter till framgång med ett skadeståndsanspråk på civilrättslig grund, då kränkningsersättning enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: förutsätter att ett brott är begånget (jfr även

text: NJA 2007 s. 747

text: ). Klart är dock att den typ av fotografering som det är fråga om här kriminaliserades genom att brottet kränkande fotografering infördes den 1 juli 2013 (

text: 4 kap. 6 a § brottsbalken

text: ). Sverige får således numera anses uppfylla konventionens krav

text: I detta fall är omständigheterna i relevanta avseenden liknande dem som var uppe till bedömning i Söderman-målet. Justitiekanslern kan mot bakgrund av det anförda inte dra någon annan slutsats än att staten har åsidosatt sin positiva förpliktelse att skydda sökandens rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: på ett sådant sätt att den har ådragit sig skadeståndsskyldighet mot sökanden. Nästföljande fråga är då vilken ersättning som ska utgå.

text: Skadeståndets storlek

text: Europarådets medlemsstater har en bred bedömningsmarginal när det gäller att tillhandahålla rättsmedel vid konventionskränkningar utifrån sina egna rättssystem och traditioner. De nationella domstolarna har lättare att relatera och hänvisa till belopp som döms ut på nationell nivå för personskador och andra typer av skador. Vid skadeståndets bestämmande kan alltså i hög grad beaktas i vilken storleksordning skadestånd för kränkning hade dömts ut till sökanden om gärningen skulle ha varit straffbar enligt svensk rätt och lagföring skett. (JfrScordino v. Italy [GC], appl. no. 36813/97,

text: NJA 2007 s. 584

text: , samt

text: SOU 2010:87 s. 195

text: f. och 411 ff.).

text: Vid bedömningen ska även hänsyn tas till vilka inhemska rättsmedel som står till förfogande för den enskilde. Att ett inhemskt rättsmedel – här i form av skadestånd – är närmare och mer tillgängligt än ett motsvarande klagomål till Strasbourg innebär att ersättningen får avvika från de belopp som Europadomstolen brukar döma ut. Även andra faktorer måste beaktas, t.ex. om ersättningen betalas ut förhållandevis snabbt. I Sverige kan enskilda genom beslut av Justitiekanslern eller svensk domstols dom tillerkännas ideell ersättning och därigenom kompenseras vid konventionskränkningar utan att behöva vända sig till Europadomstolen. Till det kommer att förfarandet hos Justitiekanslern är kostnadsfritt och relativt enkelt att ta i anspråk för den enskilde.

text: Det sagda innebär att ersättningen ska bestämmas utifrån ideell ersättning som döms ut enligt svensk rätt i liknande fall och att ersättningen får understiga vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation. Skillnaden får dock inte vara så stor att skadeståndet av det skälet inte utgör ett tillräckligt effektivt rättsmedel.

text: Smygfotograferingen har pågått under en längre tid och avsett intima sexuella aktiviteter mellan sökanden och hennes pojkvän i dennes hem. (Jfr Svea hovrätts dom den 25 mars 2015 i mål nr

text: B 10515-14

text: , där kränkningsersättning om 12 000 kr utgick till en mycket ung målsägande som vid två tillfällen filmats naken i sitt hem av en person som hade den faktiska vården om henne.) Å andra sidan har inte framkommit att kvalitén på bilderna har varit särskilt god och inte heller att bilderna har spridits. (Jfr Högsta domstolens dom den 16 mars 2015 i mål

text: T 5670-13

text: , där kränkningsersättning om 70 000 kr dömdes ut till målsägande som utsatts för grovt förtal i form av ett smygfilmat samlag som lagts ut på två s.k. porrsajter.)

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna och vad som ska beaktas vid bestämmande av skadeståndet i ett fall som detta finner Justitiekanslern att sökanden ska tillerkännas ideellt skadestånd med 40 000 kr. Det bör dock understrykas att Justitiekanslerns ställningstagande avser förhållanden före lagändringen den 1 juli 2013.

text: Ombudskostnader

text: Med hänsyn till ärendets art och omfattning begränsas ersättningen för ombudskostnader till 15 950 kr, vilket motsvarar tio timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen för år 2014.


title: Anmälan angående jäv för domare m.fl. som är medlemmar i ordenssällskap, t.ex. en Rotary-klubb

text: Riksdagsledamoten AA har i en skrivelse hit den 22 september 1997 anfört bl.a. följande.

text: Ett medlemskap i ett ordenssällskap bygger mer på yrkesmässig grund än på privat. I Rotary talas det om fördelen av att få umgås med representanter från andra yrkesområden, såväl klubbkamrater som gästande rotarianer. Man poängterar att medlemmen representerar ett speciellt kunnande, med vilket man kan ge sina kamrater information och stöd. Och i de interna reglerna för medlemmarna stadgas att "Du kan vara till nytta för dina kamrater på samma sätt som du förväntar dig ha nytta av dem".

text: Att åklagare, rådmän och advokater ställer sig bakom den regeln måste kunna anses som ett brott mot den förväntade opartiskheten i ett domstolsförfarande. Men alla har hittills blundat.

text: Länstidningen i Östersund har i sin genomgång av Rotary hittat sju domare, en åklagare, sju advokater, ett antal poliser, skattejurister och kronofogdar i chefsställning som medlemmar. Alla dessa har således enligt ordenssällskapet särskilda förpliktelser mot varandra som kan ge upphov till partiskhet. Men det som händer i Östersund är inte unikt utan skulle lika väl kunna representera förhållandena i andra städer runt om i landet. Ett förebyggande arbete är att föredra framför att vänta tills man blir tvingad utifrån en särskilt uppmärksammad händelse.

text: AA anser att förhållandet mellan jävsreglerna och medlemskap i ordenssällskap bör utredas, och hon vill att Justitiekanslern tar upp frågorna till prövning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Som jag förstått AA:s anmälan anser hon att domare, åklagare m.fl. som är medlemmar i t.ex. en Rotary-klubb därigenom ikläder sig särskilda förpliktelser i förhållande till andra medlemmar i en sådan organisation och att dessa förpliktelser påverkar eller kan påverka deras yrkesgärning på ett sätt som kan sätta opartiskheten i den offentliga verksamheten i fråga.

text: En svårighet vid granskningen av de frågor som AA tar upp i sin anmälan följer av de begränsningar som gäller för Justitiekanslerns tillsynsuppgift. Enligt den lag som reglerar Justitiekanslerns tillsyn är tillsynsuppgiften begränsad till den offentliga verksamheten (se 1 § lagen, 1975:1339, om justitiekanslerns tillsyn). Saken uttrycks så att Justitiekanslern skall ha tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Det nu anförda betyder att Justitiekanslern inte har möjlighet att från en privat organisation som t.ex. Rotary begära in yttranden eller kräva att få upplysningar om verksamheten. Inte heller kan Justitiekanslern kräva att få uppgifter om Rotary eller dess verksamhet från en enskild medlem, även om denne har anställning inom rättsväsendet. Medlemskapet i en sådan förening får nämligen anses vara en privat angelägenhet som ligger vid sidan av anställningen. Det är alltså förenat med vissa svårigheter för ett statligt tillsynsorgan som Justitiekanslern att utreda en anmälan av det slag det här är fråga om.

text: Justitiekanslern har emellertid under hand inhämtat vissa handlingar rörande verksamheten inom Rotary, bl.a. Svensk Rotary-handbok, utgiven i oktober 1997. Under rubriken "Vart syftar Rotary?" lämnas i handboken följande uppgifter.

text: "Syftet med Rotary är att uppmuntra tjänandet som bas för all verksamhet genom att

text: lära känna människor och därigenom få möjlighet att tjäna,

text: tillämpa en hög etisk standard i yrkeslivet, erkänna varje nyttig sysselsättnings värde och se till att den egna yrkesverksamheten ges en möjlighet att tjäna samhället,

text: tillämpa tjänandets ideal i dagligt liv och i förhållande till samhället.

text: främja internationellt samförstånd och fred genom ett världsomfattande kamratskap."

text: I handboken anges vidare vad som förväntas av en s.k. rotarian.

text: "Vid lagrådet i Singapore 1989 antogs en deklaration med regler avsedda att användas av rotarymedlemmar i det dagliga livet. Deklarationen innebär och understryker främst att jag som rotarian förväntas

text: betrakta mitt yrke som ett medel att - direkt eller indirekt - hjälpa andra,

text: tillämpa de etiska regler, både till bokstav och andemening, som gäller för mitt yrke samt följa mitt lands lagar och i praktiken omsätta högt stående moraliska normer.

text: hedra mitt yrke och främja dess etiska standard,

text: vara hederlig, lojal och rättvis mot alla dem jag kommer i kontakt med,

text: visa aktning och respekt för alla yrken och verksamheter, vilka är till nytta för samhället,

text: erbjuda min förmåga - inom yrket och i övrigt - för att ge människor arbets- och utvecklingsmöjligheter samt lindra nöd och förbättra mina medmänniskors livskvalité.

text: Dessa regler beträffande etiska frågor - om rätt och orätt, gott och ont - är krävande. I våra liv kan dock en tillämpning göra att ansträngningens glädje liksom många av våra framtidsvisioner kan bli en verklighet."

text: Med den reservation som ligger i att jag möjligen inte haft full tillgång samtliga dokument som ligger till grund för Rotary-verksamheten, kan jag för egen del inte finna att de syften som bär upp verksamheten eller de förhållningsregler som gäller för medlemmarna skulle föra med sig förpliktelser för den enskilde av sådant slag att denne i sin yrkesutövning på den offentliga sektorn skulle få svårigheter att handla opartiskt. Det anges visserligen i de angivna dokumenten att en Rotary-medlem skall "hjälpa andra" och att han skall "tillämpa tjänandets ideal i dagligt liv och i förhållande till samhället". Men det finns inget som tyder på att dessa förhållningsregler skulle innebära att Rotary-medlemmen skulle vara förpliktad att enbart hjälpa eller tjäna andra Rotary-medlemmar. Enligt min mening får reglerna i stället i enlighet med sin ordalydelse uppfattas som en uppmaning till medlemmarna att hjälpa och tjäna alla människor. Jag uppfattar alltså texterna så att organisationen snarare har en allmänt filantropisk inriktning än en snäv intresseinriktning vänd endast mot de egna medlemmarna och den egna verksamheten. Jag noterar för övrigt att det i handboken särskilt anges att medlemmen skall följa landets lagar och i praktiken omsätta högt stående moraliska normer.

text: Även om jag i de Rotary-dokument som jag haft tillgång till således inte kunnat finna något anmärkningsvärt med utgångspunkt från de frågor AA tar upp i sin anmälan, vill jag i sammanhanget ändå framföra några mer allmänna synpunkter på förhållandet mellan organisationstillhörighet och jäv. Dessa frågor är inte helt oproblematiska och som AA är inne på i sin anmälan får de en särskild aktualitet just inom rättsväsendet där åtskilliga domare, åklagare och advokater tillhör Rotary-klubbar eller andra liknande organisationer.

text: I Sverige råder organisationsfrihet och det är alltså tillåtet för t.ex. en domare eller en åklagare att tillhöra vilken organisation som helst. Det har i olika sammanhang till och med framförts som önskvärt att domare deltar i organisationslivet för att få erfarenheter som kan vara till nytta i den dömande verksamheten. Jag delar i huvudsak den uppfattningen. Erfarenheter som förvärvas inom föreningslivet grundar liksom erfarenhet från andra samhällsområden kunskaper som många gånger är till stor nytta i det praktiska rättslivet.

text: En följd av att någon deltar i föreningsverksamhet är emellertid också att han eller hon får gemensamma intressen med andra som deltar i verksamheten. Det är ofrånkomligt. Självklart kan det även uppkomma mer eller mindre starka personliga bindningar med olika föreningsmedlemmar. För en domare som har att iaktta jävsreglerna i

text: rättegångsbalken

text: innebär detta normalt inte något problem. Enbart den omständigheten att domaren är medlem i samma förening som någon som deltar i en rättegång, t.ex. en part eller ett vittne, betyder normalt inte att det föreligger en jävssituation. Om föreningen är indragen i en rättstvist vid domstolen kan saken komma i ett annat läge, i vart fall om domaren är styrelseledamot eller innehar någon annan mera framskjutande ställning inom föreningen. I en sådan situation kan jäv föreligga och domaren bör då inte delta i rättegången. Det är för övrigt en skyldighet för domaren att själv uppmärksamma jävsfrågorna och ta de initiativ som situationen kan påkalla.

text: Det finns emellertid förhållanden - och jag föreställer mig att det är sådana som AA syftar på i sin anmälan - där det formellt inte föreligger jäv men där omständigheterna ändå är sådana att allmänheten kan sätta ifråga om inte en jävsliknande situation föreligger. Så kan vara fallet när det t.ex. på en mindre ort finns ett flertal verksamma jurister som är medlemmar i en och samma förening och där det vid rättegångar förekommer att både domare, åklagare och advokat tillhör föreningen. Även om det i en sådan situation formellt inte föreligger jäv, kan man inte blunda för att förhållandena kan skapa misstro hos allmänheten och att utomstående kan fråga sig om de rättsliga överväganden som görs t.ex. inom ramen för en rättegång kan vara helt opåverkade av att de inblandade känner varandra väl och regelbundet umgås i samma förening. Särskilt när det gäller föreningar som inte är öppna för envar finns en risk för att en sådan misstro kan uppstå gentemot de företrädare för rättsväsendet som är medlemmar i föreningen.

text: Att det under senare tid till Justitiekanslern inkommit ett flertal anmälningar som just gäller frågor om domares och andras opartiskhet med hänsyn till medlemskap i Rotary-föreningar kan givetvis uppfattas som ett varningstecken. Jag har också uppmärksammat att det i massmedier på flera håll i landet har förekommit reportage och artiklar angående dessa frågor. AA anger uttryckligen i sin anmälan vissa förhållanden i Östersund. Men även på andra håll i landet har liknande diskussioner förekommit, bl.a. i Ronneby. Att frågan sålunda debatterats i olika sammanhang ser jag dock närmast som ett sundhetstecken och bör inte tas till intäkt för att det allmänt skulle finnas en utbredd misstro mot domare och andra befattningshavare på grund av deras engagemang i föreningslivet.

text: Min egen inställning i dessa frågor är att det är fullt möjligt för en offentlig tjänsteman, t.ex. en domare, en åklagare eller en kronofogde, att vara medlem i en förening av det slag som här har nämnts utan att det i princip innebär några problem från jävssynpunkt. Det kan dock finnas anledning för den enskilde domaren, åklagaren m.fl. att vara uppmärksam och iaktta en viss försiktighet när omständigheterna är sådana att ett deltagande i föreningslivet kan ge upphov till misstro hos allmänheten angående opartiskheten eller oförvitligheten hos dem som arbetar inom rättsväsendet. Det är emellertid knappast en uppgift för Justitiekanslern som ett statligt tillsynsorgan att ge några närmare anvisningar om vad som kan anses lämpligt eller mindre lämpligt i de situationer som här avses. Som jag tidigare nämnde är ju frågan om medlemskap i en privat förening en sak som ligger vid sidan av det offentliga anställningsförhållandet och den faller därmed i princip utanför den sfär som utgör Justitiekanslerns tillsynsområde. Det får i stället ankomma på den enskilde offentlige tjänstemannen att själv ta ställning i dessa frågor med hänsyn tagen till kraven på opartiskhet och objektivitet och de övriga omständigheter som kan vara att betydelse för att tilltron till rättsskipningen skall kunna upprätthållas. Jag anser inte heller att problemen är av den omfattning att det finns anledning för mig att initiera lagstiftningsåtgärder i frågan.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


title: Fråga om ersättning skall vägras vid s.k. förundersökningsbegränsning

text: AA har såsom anhållen och häktad varit berövad friheten under tiden den 11 maj - 10 juni 1998 på grund av misstanke om medhjälp till grovt bedrägeri. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts då åklagaren beslutat om åtalsunderlåtelse med stöd av

text: 23 kap. 4 a § 1 stycket 2 p. rättegångsbalken

text: jämfört med

text: 20 kap. 7 § 1 stycket 3 p. rättegångsbalken

text: AA har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 11 928 kr och för lidande med 18 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 2 106 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande. Åklagarmyndigheten har tillstyrkt att ersättning utgår men gjort gällande att den bör jämkas med hänsyn till att AA genom sitt eget beteende i viss mån kan sägas ha föranlett frihetsberövandet.

text: AA har fått del av åklagarmyndighetens yttrande och har i anledning av detta kommit in med synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den 1 januari 1999 trädde lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder i kraft samtidigt som lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning (frihetsinskränkningslagen) upphörde att gälla. Av övergångsbestämmelserna till den nya lagen följer att äldre bestämmelser skall tillämpas om en frihetsinskränkning har beslutats och också upphört före ikraftträdandet. AA:s ersättningsanspråk skall således prövas enligt frihetsinskränkningslagen.

text: Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts. AA är därför i princip berättigad till ersättning enligt 1 § första stycket 3 p. frihetsinskränkningslagen.

text: I Justitiekanslerns praxis i ersättningsärenden av detta slag har ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt

text: 20 kap. 7 § första stycket 3 p. rättegångsbalken

text: jämställts med en fällande dom och föranlett jämkning av ersättningen. Ett beslut om åtalsunderlåtelse enligt det lagrummet förutsätter nämligen i princip att det är klarlagt att den misstänkte begått gärningen. Det ter sig då ofta oskäligt att utge någon ersättning.

text: I det här fallet är det tydligen en annan situation - åklagaren har beslutat om s.k. förundersökningsbegränsning. Ett sådant beslut får till skillnad från åtalsunderlåtelse meddelas utan att skuldfrågan är klarlagd, jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 23:29 ff. och Riksåklagarens cirkulär RÅC I 124:26 avsnitt 10.1. Såvitt framgår av utredningen är det inte klarlagt att AA begått det brott han varit misstänkt för. Något skäl att på grund härav vägra eller sätta ned ersättningen med stöd av 4 § andra stycket frihetsinskränkningslagen föreligger därmed inte, jfr.

text: prop. 1974:97 s. 66

text: och JK-BESLUT 1996 D3.

text: Enligt 4 § frihetsinskränkningslagen föreligger inte heller rätt till ersättning om den som har varit utsatt för frihetsinskränkningen själv uppsåtligen har föranlett denna. Om han har försökt undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning skall ersättning som regel inte utgå.

text: Justitiekanslern anser inte att utredningen ger stöd för bedömningen att AA själv har föranlett frihetsberövandet eller att övriga omständigheter i ärendet utgör tillräckligt vägande skäl att sätta ned ersättningen.

text: AA bör sammanfattningsvis tillerkännas ersättning för lidande med ett belopp som motsvarar vad som normalt utgår vid frihetsberövanden av jämförbar längd, eller något mindre än han begärt.

text: Av det intyg från Industrifacket som AA har åberopat framgår att han under frihetsberövandet har gått miste om arbetslöshetsersättning med 11 928 kr. Hans yrkande avseende ersättning för förlorad arbetsförtjänst får därför godtas.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och medges.


title: Remissyttrande över betänkandet Summa Summarum (SOU 2007:5)

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig över Internutredningsutredningens (utredningen) betänkande och får med anledning härav anföra följande.

text: Särskilda utredningsmyndigheten

text: I ett remissyttrande den 30 september 2003 över betänkandet Förstärkt granskning av polis och åklagare (

text: SOU 2003:41

text: ) anförde jag att det är utomordentligt viktigt att polis- och åklagarverksamheten fungerar oklanderligt, att insynen i den är effektiv och att verksamheten åtnjuter ett stort förtroende från allmänheten. Jag framförde vidare att det, särskilt från förtroendesynpunkt, kunde anföras goda argument till stöd för ett särskilt tillsynsorgan över polis- och åklagarväsendet. Vid en samlad avvägning ansåg jag dock att skälen emot ett särskilt tillsynsorgan vägde tyngre än de skäl som talade för ett sådant tillsynsorgan.

text: Under senare år har jag tagit del av flera anmälningar från allmänheten där personer har klagat på att de har blivit utsatta för brott eller ojuste beteende från poliser och åklagare. Många av dessa personer har också varit kritiska mot de internutredningar som har gjorts med anledning av deras anmälan till Polisen eller Åklagarmyndigheten.

text: Såvitt jag kan bedöma sköter Riksenheten för Polismål utredningar rörande misstankar om brott begångna av åklagare och poliser i tjänsten på ett i allt väsentligt professionellt och förtroendeingivande sätt. Den omständigheten att Riksenheten hör under Åklagarmyndigheten gör dock att det är förståeligt att den enskilde i många fall känner att han eller hon inte har fått en opartisk prövning av sin anmälan. Och det gäller framför allt i de fall där anmälan är riktad mot en åklagare.

text: De skäl som utredningen har anfört mot en särskild utredningsenhet är i och för sig starka. Mot bakgrund av den bild som jag numera har av allmänhetens syn på internutredningar rörande poliser och åklagare anser jag emellertid att förtroendeargumentet väger så tungt att jag anser att en från polis- och åklagarväsendet fristående särskild utredningsmyndighet bör tillskapas. Som utredningen har pekat på har en liknande myndighet inrättats i Norge med, som jag förstår det, förtroendeargumentet som det tyngst vägande argumentet.

text: Om den särskilda utredningsmyndigheten (SUM) inrättas bör den ha de uppgifter som utredningen har föreslagit.

text: Under alla förhållanden är det, som utredningen har anfört, viktigt att internutredningsverksamheten vid Polisen skiljs från övrig verksamhet på ett tydligt sätt.

text: Jag ställer mig positiv till att anmälningar om brott i tjänsten av en anställd vid SUM utreds av Justitiekanslern. Jag noterar att utredningen har beaktat de tänkbara invändningar som jag i det tidigare nämnda remissyttrandet förde fram med anledning av ett förslag om att Justitiekanslern skulle utreda misstänkta brott begångna av åklagare i tjänsten. Med hänsyn till att SUM skulle bli en relativt liten myndighet med begränsade uppgifter, gör de tänkbara invändningar som jag framförde i remissyttrandet sig inte lika starkt gällande i detta fall. Som utredningen har konstaterat torde antalet ärenden hos Justitiekanslern bli marginellt och inte nämnvärt påverka verksamheten i övrigt.

text: Obligatorisk utredning av dödsfall och allvarliga personskador i samband med polisingripanden

text: Utredningens förslag i denna del överensstämmer i allt väsentligt med de förslag som jag lämnade i ett remissyttrande den 10 oktober 2002 över betänkandet Osmo Vallo – utredningen om en utredning (

text: SOU 2002:37

text: Som utredningen har anfört är husrannsakan en ingripande tvångsåtgärd som i princip inte bör få genomföras utan misstanke om brott. Utredningens förslag att hursrannsakan endast skall få genomföras på den plats där dödsfallet eller den allvarliga skadan har inträffat innebär enligt min mening en väl gjord avvägning mellan allmänintresset av att utreda ärenden av aktuellt slag och den enskildes personliga integritet.

text: Beslag är också i många fall ett ingripande tvångsmedel. Jag anser dock att allmänintresset av att utreda de fall där enskilda dödas eller skadas allvarligt efter ett polisingripande väger så tungt att det är befogat att tillåta att beslag sker i denna typ av ärenden. Jag noterar att den föreslagna hänvisningen till

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: innebär att beslag får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för något motstående intresse.

text: I den föreslagna lagtexten finns inte någon exemplifiering av vad som menas med en ”allvarlig personskada”. Det torde också vara svårt att i lagtexten uttömmande definiera vad som härvid avses. För att undvika tolkningsproblem vid tillämpningen av lagen bör enligt min mening lagstiftaren i förarbetena tydliggöra vilka fall som avses med den angivna termen.

text: Som jag har förstått det är avsikten att en utredning skall genomföras när någon har råkat ut för en allvarlig fysisk skada efter ett ingripande eller i samband med en vistelse i en polisarrest (se betänkandet, s. 217). I

text: brottsbalken

text: används termen ”allvarlig sjukdom” för en sådan sjukdom som typiskt sett är att anse som allvarlig, trots att den i ett visst fall har tagit en mindre svårartad form. Med termen ”svår kroppsskada” menas i

text: brottsbalken

text: t.ex. förlust av talförmåga, syn eller hörsel, svårt lyte eller annat svårt kroppsfel. Som en sådan skada anses också en skada som anatomiskt sett är att anse som mindre svår men som i det särskilda fallet har stor betydelse för den enskilde, se

text: 3 kap. 6 § brottsbalken

text: och Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s. 3:40.

text: Skillnaden mellan en personskada och en kroppsskada är att en personskada även innefattar skador av psykisk karaktär, vilka med

text: brottsbalkens

text: terminologi närmast är att bedöma som en sjukdom, jfr

text: 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: samt

text: 3 kap.

text: och

text: 8 §§

text: brottsbalken

text: För att undvika begreppsförvirring anser jag att lagstiftaren bör överväga att byta ut den föreslagna termen ”allvarlig personskada” mot ”svår kroppsskada”. Om avsikten är att även psykiska skador till följd av ett polisingripande skall föranleda en utredning bör termen ”svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom” användas. Jag anser dock att en obligatorisk utredning bör begränsas till de fall där en svår kroppsskada har uppstått. Jag har också uppfattat det som att detta har varit utredningens avsikt.

text: Övrigt

text: De förslag som utredningen i övrigt presenterar är väl genomtänkta och jag har inte några invändningar mot dessa.